Cijenjeni gospodine predsjedniče, cijenjene saborske zastupnice, cijenjeni zastupnici. Izvješće o radu Hrvatskog memorijalno-dokumentacijskog centra Domovinskog rata već je iscrpno predstavljeno u pisanom obliku pa ću sada samo ponoviti ili dopuniti neke njegove dijelove. Hrvatski memorijalno-dokumentacijski centar Domovinskog rata utemeljen 2005. kao javna znanstvena ustanova specijalizirani arhiv sa zadaćom prikupljanja, sređivanja i čuvanja te znanstvenoga istraživanja i publiciranja arhivskoga gradiva iz Domovinskog rata. Smješten je u zgradi Hrvatskoga Državnoga arhiva na Marulićevu trgu 21 u Zagrebu, a posjeduje oko 3300 kutija dokumenata, uglavnom Republike Srpske krajine. Više od 11 tisuća fotografija i više od 1400 sati video zapisa. Konvencionalno gradivo centar čuva u spremištima u zgradi Hrvatskog Državnog arhiva i u Kerestincu, a nekonvencionalno gradivo čuva se u primjerenim uvjetima u posebnim spremištima u Hrvatskom Državnom arhivu i Hrvatskoj kinoteci. Budući da je za objektivan prikaz povijesti uz relevantan broj izvora potreban i uvid u najvažniju stručnu literaturu centar stvara vlastitu knjižnicu o Domovinskom ratu. Centar ima 18 zaposlenih kojima i ovom prigodom zahvaljujem na zalaganju i odgovornosti prema poslu. Intenzivno prikupljanje i istraživanje gradiva te bogata izdavačka i kulturna prosvjetna djelatnost centra rezultat su napora svih njegovih zaposlenika. Među njima su jedan doktor i 2 magistra znanosti, a 8 zaposlenih je na doktorskom studiju. Uz pretpostavku da će se oni nastaviti baviti problematikom Domovinskog rata to smatram temeljem razvoja centra u solidnu znanstvenu ustanovu. Troškove stjecanja doktorata za svoje djelatnike centar je dosada uspijevao podmiriti zahvaljujući ponajprije razumijevanju ministra kulture i mr. znanosti Bože Biškupića i djelatnika Ministarstva kulture koji su osigurali potrebna sredstva za rad centra. Primjerice, u prošloj godini ona su iznosila 3 milijuna i 720 tisuća kuna iz proračuna i prihoda. Od toga je za … [[Govornik se ne razumije.]] predviđeno oko 600 tisuća kuna. Osim nasljeđivanju gradiva zaposlenici centra radili su i na stvaranju memoarskog gradiva i dakako na prikupljanju dokumenata sukladno zahtjevima domaćih i međunarodnih sudova te stranaka u postupcima pred njima. Posebice za obranu hrvatskih generala pred Međunarodnim kaznenim sudom za bivšu Jugoslaviju u Haagu. Od ostalih aktivnosti centra spomenut ću: u centru je napisan scenarij za dokumentarni film "Vukovar '91." redatelja Eduarda Galića. U konkurenciji radova poklanjanih uz dnevni tisak iz 40-ak zemalja i više od 400 najvećih dnevnih novina u svijetu spomenuti film je u svibnju 2008. dobio najvišu svjetsku novinsku nagradu i proglašen je novinskim izdavačkim pothvatom godine u svijetu. U posljednje 2 godine u organizaciji Agencije za odgoj i obrazovanje, a uz stručnu pomoć našega centra i dakako uz odobrenje Ministarstva znanosti, obrazovanja i sporta održani su seminari za nastavnike povijesti u školama s temama iz Domovinskog rata. Sljedeći će se održati u travnju, a tema seminara bit će sanitet u Domovinskom ratu. Nastavljen je popis poginulih i umrlih na okupiranom području RH, dakle to su uglavnom osobe srpske nacionalnosti. Analiza popisa dokumentaciono-informacionog centra "Veritas" koji u Beogradu vodi Savo Štrbac pokazalo je da pogreške u njemu nisu slučajne, a veoma su brojne. Kulturno-prosvjetna djelatnost centra sastoji se od promocija, izložbi, znanstvenih i stručnih skupova te javnih tribina i predavanja. Na predavanjima se nastoji govoriti o manje poznatim, možda i zapostavljenim događajima ili pak potražiti odgovor na pojedina dvojbena pitanja. Primjerice, centar je tijekom 2006. organizira stručne tribine u Grubišnom polju, Daruvaru, Lipiku, Pakracu i Zagrebu o prvoj oslobodilačkoj operaciji u Domovinskom ratu kojom je u jesen i zimu '91. oslobođeno više od 2200 km kvadratnih okupiranog teritorija zapadne Slavonije. Govorimo o Bilogori, Papuku, Psunju te gradu Lipiku. Raspravljalo se i o različitim datumima koji se u javnosti i među povjesničarima drže početkom rata, odnosno agresije na Hrvatsku. Primjerice, oduzimanje oružja Hrvatske teritorijalne obrane u svibnju '90. ili događaju u Kninu 17. kolovoza '90. Ili u Pakracu 2. ožujka '91. kad je došlo do prvog oružanog sukoba. Ili krvavi Uskrs na Plitvicama 31. ožujka kad je ubijen Josip Jović prvi poginuli hrvatski branitelj. S obzirom na spomenuto izdvajam mišljenje akademika Davorina Rudolfa da se prema međunarodnom pravu ne može govoriti o otvorenoj agresiji na Hrvatsku prije nego što je Sabor 25. lipnja '91. donio Deklaraciju o neovisnosti. Dakako, prije toga započelo je protuustavno djelovanje, potom i oružana pobuna djela Srba u Hrvatskoj, a istodobno s tim i pripreme za obranu, ustrojavanjem tečaja za obuku policijskih službenika poznatih kao prvi hrvatski redarstvenici od 5. kolovoza '90. To je razdoblje uostalom obuhvaćeno i Zakonom o pravima hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata i članova njihovih obitelji. Zbog povijesnih i etničkih te geostrateških i geopolitičkih razloga centar je osobito zainteresiran za podatke o događajima u Bosni i Hercegovini od '90., a posebice o borbi Hrvata za opstojnost na prostoru te susjedne države. Uostalom na strateškoj razini prostor Hrvatske i Bosne i Hercegovine ne može se promatrati odvojeno jer je tijekom srpske agresije bio jedinstveno ratište. No, trebat će još vremena, ponajviše zbog razine sređenosti i dostupnosti gradiva za objektivan i cjelovit prikaz rata u BiH i ulozi Hrvata i Hrvatske u njemu. Pritom treba uzeti u obzir važne, rekao bih, ključne činjenice koje se zanemaruju. Glasovanje Hrvata na referendumu za neovisnost Bosne i Hercegovine, sudjelovanje Hrvatskih postrojbi u obrani i oslobađanju Bosne i Hercegovine zajedno s Armijom Bosne i Hercegovine, Hrvatsko priznanje Bosne i Hercegovine kao neovisne države odmah nakon što su to učinile zemlje Europske zajednice, a isti dan kada i Sjedinjene Američke Države, što Srbija do kraja rata nije učinila. Prihvaćanje svih prijedloga Međunarodne zajednice o rješenju sukoba i unutarnjem uređenju Bosne i Hercegovine. Zanemarivanjem tih činjenica pojačava se negativna percepcija uloge Hrvatske u ratu u Bosni i Hercegovini. Sukladno tomu u donošenju historiografske ocjene o ulozi i odnosu tadašnjeg Hrvatskog predsjednika Franje Tuđmana prema Bosni i Hercegovini njegovi državnički potezi trebali bi biti barem jednako relevantni koliko i njegova razmišljanja i teorijske rasprave što se u dijelu literature ili publicistici uporno zanemaruje i podcjenjuje. Dakako ne može se izostaviti ni činjenica da je s teritorija Bosne i Hercegovine izvršena agresija na Hrvatsku 91., da je s istoga teritorija Hrvatska bila izravno ugrožena i nakon 91., kao ni to da je u jednoj etapi rata u Bosni i Hercegovini došlo do tragično Hrvatsko-muslimanskog sukoba i zločina čije počinitelje treba kazniti. Bilo je neprihvatljivih poteza hrvatskih ekstremista, no prije svega treba uzeti u obzir uzroke rata, odnosno odgovornost Srbijanskog vodstva, vodstva Bosanskih srba, JNA, za početak rata u Bosni i Hercegovini. Dakle, samo se znanstvenim pristupom spomenutoj problematici može objektivno prikazati uloga Hrvatske i Hrvatskog predsjednika Franje Tuđmana o ratu u Bosni i Hercegovini, u svakom slučaju objektivnije nego do sada. Pri tom ih upozorio na dokumente koje je za svoju obranu a može se reći i obranu Hrvatske pred Međunarodnim sudom u Haagu prikupio general Slobodan Praljak. Posebnu pozornost Centar poklanja izdavačkoj djelatnosti, neću reći da izdanja Centra pružaju konačan odgovor na pitanja kojima govore, jer mnogi dokumenti još nisu dostupni, no odgovorno tvrdim da je njihov sadržaj utemeljen na vjerodostojnim izvorima. Među 20 izdanja koja je Centar objavio u protekle 4 godine iznimno su važne knjige iz serije „Republika Hrvatska i Domovinski rat – dokumenti“. U 7 knjiga objavljeni su dokumenti Republike Srpske krajine koji obuhvaćaju razdoblje od 90. do sredine 93. godine. Knjige 2, 4 i 6. objavljene su u suizdavaštvu Hrvatskim institutom za povijest, … za povijest Slavonije, Srijema i Baranje i Slavonskoga Broda. Zbornici radova posvećeni su posebnim temama, primjerice Zbornik radova s Okruglog stola Specijalna policija MUP-a, oslobodilačkoj operaciji Oluja nastao je u suradnju sa udrugom Specijalne policije iz Domovinskog rata. U njima se ističe razna uloga koju su Hrvatski policajci, specijalci imali u obrani i pobjedi Hrvatske u Domovinskom ratu, posebice u Bljesku i Oluji možda najvažnijim vojnim operacijama u Hrvatskoj povijesti. Zbornik, grad je bio meta … rada Vukovarske bolnice i Doma umirovljenika tijekom opsade govori o agresiji Srbije odnosno JNA i Srpsko-crnogorskih snaga na Republiku Hrvatsku 91. te okupaciji Vukovara. Zbornik je uokviren pričama Siniše Glavaševića čija je poruka i simbolika iznimna, a posvećen je ljudima koji su branili Vukovar i obranili Hrvatsku. U Knjizi Oluja koju je Centar objavio 2007. dr. Davor Marijan kronološki po zbornim područjima Hrvatske vojske govori o tijeku i pripremi operacije ali i o incidentima i problemima ne stegovnoga odnosno nečasnoga ponašanja pojedinih pripadnika HV-a, stavljajući ih u kontekst cjelokupnog procesa i događaja. Na kraju knjige u prilogu viši arhivist Mate Rupić pripremio je dokumente Srpske strane o lažnim političkim i vojnim događajima uoči Oluje koji su utjecali na njezino pokretanje. To je sadržaj tzv. Plana Z4 i izjave predstavnika Međunarodne zajednice. Dokumenti pokazuju da je Oluja posljedica dugotrajnog procesa neuspješnih pregovora s vodstvom pobunjenih Srba o mirnoj reintegraciji i nedjelotvornih poteza Međunarodne zajednice. Oni su izravan i argumentiran odgovor na pitanje zašto u rješavanju problema okupiranoga područja Republike Hrvatske vojna opcija nije imala alternative, zašto Hrvatsko vodstvo Oluju više nije moglo odgađati, te napokon tko je odgovoran za odlazak u izbjeglištvo Hrvatskih građana Srpske narodnosti uoči i tijekom Oluje. Upravo na temelju do sada prikupljenih dokumenata, dakle s gledišta historiografije može se ocijeniti da su Hrvatski zapovjednici, pa tako i generali Ante Gotovina i Mladen Markač u pripremi i provedbi operacije Oluja inzistirali na poštivanju odredbi Međunarodnog ratnog prava, te da je Oluja bila legitimna oslobodilačka operacija, a ne udruženi zločinački pothvat radi etničkog čišćenja Srba. To što je uoči i tijekom Oluje prije dolaska Hrvatskih snaga svoje domove na okupiranom području Republike Hrvatske napustilo više 10-taka tisuća Hrvatskih građana Srpske narodnosti, doista je tragedija Srpskog naroda u Hrvatskoj. Za tragediju je odgovorno prvenstveno beskompromisna politika dijela vodstva pobunjenih Srba u Hrvatskoj. Činjenica je da Hrvatska vlast nije imala zločinačku namjeru ali i to da je nakon Oluje bilo incidenata u kojima su stradali Srpski civili i paljene kuće, pa se postavlja pitanje efikasnosti uspostave reda na oslobođenom području. Oluji je posvećena i foto monografija Oluja pobjede u čijem uvodu se ističe da je oslobađanje Knina 5. kolovoza 95. zbog geopolitičkoga ali i simboličkoga značaja toga Hrvatskoga kazijskoga grada zaslužilo da se 5. kolovoza proglasi Danom zahvalnosti i pobjede u Domovinskom ratu te da se toga dana s pijetetom treba sjećati poginulih branitelja ali i nevinih žrtava rata bez obzira na to koje su narodnosti i vjeroispovijesti. Iako nije riječ o planskom djelovanju, ni u danima ponosa i sjećanja na Oluju, ne treba prešutjeti incidente u kojima su stradali Srpski civili jer je suočavanje s negativnim stranicama vlastite prošlosti preduvjet da zločin pojedinca ne pomuti čistoću ideje i samoga događaja. Ne smije se dogoditi da pobjednik bude moralni gubitnik. Podržavajući načela da treba kazniti sve počinitelje zločina, bez obzira na to kojoj su strani pripadala ističem da su dokumenti u centru dostupni svima koji rade na tom odgovornom poslu. Podsjećam da više od 140 masovnih grobnica u Hrvatskoj svjedoči o zločinima Srpskih snaga u Domovinskom ratu i da mnogi zločinci još nisu privedeni pred lice pravde. Sukladno tomu centar u suradnji s upravom za zatočene i nestale Ministarstva branitelja radi na cjelovitom popisu poginulih osoba u Domovinskom ratu koji će uskoro biti predstavljen javnosti. To smo dužni ne samo zbog pijeteta prema svakoj žrtvi, nego zbog sprječavanja manipulacija brojem žrtava kao što se to činilo, na žalost još se čini, sa žrtvama 2. Svjetskog rata. U izvješću sam zabilježio i spominjanje centra i njegova rada u medijima. Svjestan sam važnosti suradnje sa javnim medijima informiranja javnosti o radu Centra, ali nije prihvatljivo da se zbog senzacionalizma izmišljaju bombastični naslovi, i autorima nameću rečenice koje nisu rekli, zato još jednom molim za odgovornost i točnost u prenošenju izjava, posebice kada je riječ o osjetljivim temama poput Domovinskog rata. Primjerice, urednički naslov u Slobodnoj Dalmaciji od 21. studenoga 2009. „Bramerc: imam papire o granatiranju“ neprimjerenim podcjenjivačkim odnosom prema povijesnom izvoru i bahatošću, potpuno odudara od teksta u kojem sam argumentirano, riječima primjerenim znanstvenoj ustanovi koju vodim, hrvatsku javnost želio upozoriti, sud u Haagu to već ionako zna, na važan dokument glavnog štaba Srpske vojske krajine o topničkom djelovanju Hrvatske vojske na Knin u jutarnjim satima 4. kolovoza 95. godine. Riječ je o obavještajnoj informaciji poslana je brigada na Srpske vojske krajine glavnom štabu vojske Jugoslavije u Beogradu u Glavnom štabu vojske Republike Srpske u Bosni i Hercegovini. A naš centar posjeduje informaciju koja je zaprimila 11. pješadijska brigada u sastavu 21. kordunaškog korpusa Srpske vojske krajine. Vjerujem zapravo siguran sam da o tome jeli granatiranje Knina bilo prekomjerno i ne selektivno, taj dokument govori jasnije od bilo kojeg dokumenta hrvatske strana na kojem inzistira tužiteljstvo Međunarodnog kaznenog suda u Haagu. U dokumentu se naime navodi da je od početka napada pa do pisanja te informacije, dakle od 5 do 10 sati ujutro na Knin palo između 200 i 300 projektila različitog kalibra, te da je prvi udar izvršen na zgradu Glavnog štaba Srpske vojske krajine, a da je kasnije prenešena na kasarnu "Tisuću 300 kaplara", fabriku "Tvik", željezničko čvorište, dakle sve vojni objekti i stambene zgrade u podnožju Kninske tvrđave gdje se nalazila rezidencija Mile Martića. Slične podatke pružaju i knjige Marka Vrcelja koji je tada bio načelnik artiljerije Glavnog štaba srpske vojske krajine i generalmajora Milislava Sekulića koji je tada bio načelnik Odjela za nastavu i školstvo srpske vojske krajine. To su dokumenti koje držim iznimno važnim za razumijevanje cijele priče o tzv. "Topničkim dnevnicima". U svom radu centar načelno nije javno komentirao inflaciju netočnih navoda o Domovinskom ratu izrečenih u medijima. Ipak sukladno zadaćama centra, a u cilju informiranja javnosti ili kako se to ovdje u Saboru kaže radi ispravka krivog navoda, nakon emisije "Otvoreno" 10. rujna 2008. u dopisu uredništvu napomenuli smo da je izbacivanje Srba iz Ustava nije uzrok srpske pobune u Hrvatskoj, kako je to izjavio jedan od gostiju emisije. Naime, Srbi nisu izbačeni iz novog hrvatskog Ustava, a povijesni izvori nedvojbeno pokazuju da su terorističko djelovanje srpskih ekstremista i protuustavna politika djela Srba u Hrvatskoj započela prije nego što je i objavljen nacrt novog Ustava. Dakako radilo se o planu da svi Srbi žive u jednoj državi koje se moglo provesti samo agresijom. Dopisom smo reagirali i na skandaloznu emisiju "Nedjelom u 2", od 27. rujna 2009. da je nakon 1990. citiram "Trećina Srba ili ubijena, trećina Srba raseljena, trećina ... i Pavelić mirno spava". Te da je, opet citiram "Tuđman riješio pitanje Srba isto kao što je Hitler htio riješiti pitanje Židova". Nažalost, o ovoj izjavi nije bilo nikakvih komentara i reakcija ni u medijima ni u samoj emisiji u kojoj je to izrečeno. U izvješću sam spomenuo čest obilazak terena i potrebu razgovara s neposrednim sudionicima Domovinskog rata. Posebna dojmljiva bila su druženja u nemogućim vremenskim uvjetima i na teško prohodnom terenu sa specijalcima MUP-a na Velebitu povodom obilježavanja operacije "Maslenica" i s braniteljima iz Cetinske krajine na vrhu Magle na Dinari prilikom obilježavanja operacije "Zima" '94. Dok je većina hrvatskih građana u toplom sanjala neovisnu Hrvatsku i oslobađanje okupiranog teritorija, oni su po cijenu vlastitog života i zdravlja ostvarivali te snove. Samo neizmjerna ljubav prema Hrvatskoj mogla ih je motivirati da izdrže u takvim ekstremnim uvjetima. Ne smije se to zaboraviti. Podsjetit ću operacijom "Zima" '94. započeo je niz operacija i akcija kojima su hrvatske snage došle nadomak Kninu i stvorile uvjete za konačnu pobjedu u "Oluji" i Domovinskom ratu. Istodobno Hrvatska vojska omogućila je deblokadu odnosno obranu Bihaća. Bihać je spašen doslovno u zadnji tren i to 2 puta. Prvi puta zimi '94., drugi puta '95. uoči "Oluje", jer su srpske postrojbe bile na ulazu grad, usprkos tomu što je Vijeće sigurnosti UN-a Bihać proglasilo zaštićenom zonom. To su uostalom bile i Srebrenica i Žepa, a znamo što se tamo dogodilo. Time su od sigurne smrti spašene tisuće muslimana i bošnjaka i ostalih stanovnika Bihaća i okolice koji su zbog nemoći ili neodlučnosti međunarodne zajednice i snaga UN-a već izgubili svaku nadu u spas. U takvim dramatičnim okolnostima oni su pomoć zatražili i dobili od Hrvatske. Zapravo hrvatski vojnici učinili su ono što su trebale učiniti postrojbe UN-a. spriječili su srpske snage da zauzmu još jednu zaštićenu zonu u Bosni i Hercegovini i ponove zločin kakav su počinile u Srebrenici. Spomenute oslobodilačke operacije i akcije na smjeru prema Kninu vodilo je zborno područje Split pod zapovjedništvom generala Ante Gotovine. I na kraju želim naglasiti da je upravo sređenost gradiva i njegova dostupnost preduvjet za objektivan prikaz Domovinskog rata. Istodobno upozorit ću da nedostupnost gradiva što se u zadnje vrijeme javlja kao problem u istraživanju otvara prostor za manipulaciju i selektivan prikaz događaja, pa će o tome ako se znanstvena istraživanja onemoguće ili ograniče birokratskim procedurama, trebati provesti ozbiljnu raspravu. Jednako tako želim istaknuti da osvrt na dostupne dokumente iz devedesetih godina prošloga stoljeća upućuje na zaključak da je Domovinski rat jedno od najsjajnijih razdoblja hrvatske povijesti te da je generaciji koja je '91. uspjela obraniti a potom i osloboditi Hrvatsku, pripada posebno mjesto u hrvatskoj povijesti. Dakako Hrvatsku su uglavnom branili Hrvati, ali se ne smije zanemariti doprinos pripadnika nacionalnih manjina u obrani Hrvatske, jer su zajedno da Hrvatima u obrani i oslobađanju Hrvatske sudjelovali i Bošnjaci i Muslimani, Srbi, Mađari, Česi, Rusini, Romi i građani ostalih narodnosti koji žive u Hrvatskoj. Istodobno, primjetno je da odnos prema Domovinskom ratu u medijima nije primjeren njegovoj važnosti i da mnogi još nisu svjesni da su 1991. i 1995. bile sudbonosne godine za Hrvatsku te da je Domovinski rat temelj suvremene Hrvatske države. Hvala na pozornosti.
Hvala. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Da. Prvo gospodin Bagarić. Vi ste u ime kojeg odbora? ... [[Upadica se ne razumije.]] Pa vi.
Gospodine predsjedniče, dame i gospodo. Odbor je izvješće razmotrio kao zainteresirano radno tijelo. Ravnatelj Hrvatsko-dokumentacijskog centra Domovinskog rata obrazložio je djelokrug rada centra, te naglasio da on obuhvaća sudioništvo Hrvata izvan Republike Hrvatske u Domovinskom ratu. Naglasio je važnost obrade povijesnih činjenica i građe koja se odnosi na doprinos Hrvata Bosne i Hercegovine i neovisnosti Bosne i Hercegovine i obrani Hrvatske. U tom kontekstu naglašena je presudna uloga Hrvata Bosne i Hercegovine u tom procesu u što spada prije svega Deklaracija o neovisnosti Bosne i Hercegovine, kao i njihova plebiscitarna podrška Bosni i Hercegovini kao suverenoj i samostalnoj državi na referendumu koji je raspisan na temelju spomenute deklaracije. Također je naglašena važnost činjeničnog prikaza doprinosa Hrvata izvan Republike Hrvatske obrani Bosne i Hercegovine i Hrvatske, kako zbog povijesne znanosti općenito tako i zbog edukacije mladih naraštaja kroz školske udžbenike. Za objektivnu ocjenu rada Hrvatsko-memorijalno dokumentacijskog centra Domovinskog rata, potrebno je sagledati koliko je on ispunio zakonom zadane mu zadaće, prikupljanjem, sređivanjem i čuvanja, te stručnog i znanstvenog istraživanja i publiciranja gradiva iz Domovinskog rata. Izvješće pokazuje da centar intenzivno prikuplja i sređuje arhivsko gradivo, prikuplja i sređuje i gradivo iz drugih izvora koje je od posebne važnosti za razumijevanje događaja u Domovinskom ratu jer govori o pripremama početku i tijeku napada Jugoslavenske armije i srpskih snaga na Hrvatsku te svjedoči o namjeri srpskih vodstava da zadrži vlast na okupiranom području Hrvatske države i postupcima koji su vodili pripajanju dijela njezinog teritorija Srbiji. Brojni skupovi kojih je centar organizator ili suorganizator imaju za cilj znanstvenu obradu događaja iz Domovinskog rata. Tomu služi stvaranje biblioteke Domovinskog rata odnosno prikupljanje knjiga koje govore o toj problematici. Iako je već sada prikupljena značajna literatura o Domovinskom ratu potrebno je nastaviti s radom i prikupljati literaturu i izvan Hrvatske. Na skupovima koje centar organizira uz znanstvene govore i neposredni sudionici događaja govore o kojima je riječ kako bi svojim sjećanjem mogli dopuniti ili objasniti sadržaj pojedinih dokumenata nastalih u razdoblju o kojem se govori. Ti skupovi bili su javni i na njih su mogli doći svi zainteresirani građani pa je na taj način centar ispunio zadaću predstavljanja događaja iz Domovinskog rata javnosti. Centar je bio organizator ili suorganizator nekoliko izložbi od kojih treba istaknuti sudjelovanje centra u pripremi materijala za izložbu u Vukovaru, mjesto sjećanja Vukovarska bolnica 1991. i izložbu u Kninu posvećenu 10. godišnjici oslobodilačke vojno redarstvene operacije "Oluja". Centar surađuje s Vojnim muzejom MORH-a i drugim muzejima radi što bolje i češće prezentacije iz Domovinskog rata koju bi posebno trebalo prilagoditi mlađim uzrastima kako bi mladi mogli razumjeti što se u Hrvatskoj događalo početkom devedesetih godina prošlog stoljeća. Centar je u dosadašnjem radu istakao 18 vrijednih izdanja o Domovinskom ratu zbiraka dokumenata, fotomonografija, znanstvenih studija. U Izvješću o dosadašnjem radu centra navedeno je da se u zadnje dvije godine organizacija Agencije za odgoj i obrazovanje a uz stručnu suradnju s centrom provodi seminar o Domovinskom ratu za nastavnike povijesti osnovnih i srednjih škola. Nastavnici koji prenose činjenice iz Domovinskog rata na seminaru se upoznaju s potrebnom literaturom te imaju prilike čuti predavanja neposrednih sudionika događaja. Nastavnici povijesti također imaju priliku na temelju dokumenata govoriti argumentirano i dati što objektivniji prikaz ovog razdoblja povijesti. U raspravi članovi odbora su dali potporu centru imajući u vidu kako je teško doći do građe koju centar sakuplja. Odbor cijeni to što centar ne ostaje samo na akademskoj razini nego se trudi događaje što objektivnije predstaviti široj javnosti kojoj je objektivan uvid u stvarnost Domovinskog rata do sada nerijetko bio tendenciozno i pogrešno prikazivan, osobito kad je u pitanju doprinos Hrvata izvan Republike Hrvatske u obrani Republike Hrvatske. Članovi odbora smatraju da centar treba proširiti i još više suradnju sa onima koji se bave ovom problematikom i izvan Republike Hrvatske. Nakon provedene rasprave odbor je jednoglasno odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese zaključak o prihvaćanju Izvješća o radu Hrvatskog memorijalno-dokumentacijskog centra Domovinskog rata od njegovog osnutka do 2009. godine. Hvala.
Hvala. U ime Odbora za obrazovanje, znanost i kulturu gospodin zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Uvaženi gospodine predsjedniče, gospodine ravnatelju, kolegice i kolege. Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu Hrvatskoga sabora razmotrio je kao matično radno tijelo ovo izvješće dana 9. prosinca 2009. godine. Odbor je tada upoznat i sa mišljenjem Vlade Republike Hrvatske od 26. studenog 2009. godine kojim se Hrvatskom saboru predlaže da prihvati ovo izvješće. Hrvatski memorijalno-dokumentacijski centar Domovinskog rata utemeljen je kao javna znanstvena ustanova odnosno specijalizirani arhiv sa zadaćom prikupljanja, sređivanja, čuvanja te stručnog i znanstvenog istraživanja i publiciranja gradiva iz Domovinskog rata. Izvješće je veoma opsežno i dokumentirano do krajnjih pojedinosti opisuje organizaciju i djelovanje centra. Tako su navedeni podaci o opsegu fundusa prema arhivskim mjerilima, zatim ukupna izdavačka djelatnost centra po naslovima, sve izložbe što ih je organizirao centar te opseg i način djelovanja, suradnja s korisnicima, građe što je centar pohranjuje i obrađuje a to su znanstveno-istraživačka ustanove i pojedinci, tijela državne vlasti i uprave te pravne osobe i građani kojima je iz različitih razloga potrebna dokumentacija centra uključujući i branitelje optuženih pred Haškim kaznenim sudom. Izvješće nabraja ne samo organizacijsku strukturu već i broj zaposlenih i njihovu kvalifikacijsku strukturu. Navedeni su i svi podaci, svi arhivski fondovi koji su do sada prikupljeni, njihov opseg i tehnički oblik pisanja, elektroničkih fotografija i drugo. Međutim, iz izvješća ne saznajemo dovoljno o pitanjima i eventualnim teškoćama pribavljanja različitih oblika arhivske građe s obzirom na držatelje te građe o čemu se inače povremeno saznaje u javnosti. Rasprava je protekla u znaku činjenice da se radi o prvom takvom izvješću centra od njegovog osnivanja. Upravo iz tog razloga svi smo bili za to da se to izvješće prihvati a da se primjedbe jasno u buduće koriste da bi izvješća bila što kvalitetnija i iscrpnija. Nedostatak na primjer financijskih pokazatelja od centra objašnjen je od strane podnositelja izvješća informacijom da se izvješće o financijskom poslovanju podnosi svake godine Ministarstvu kulture. Podnositelj izvješća je na zahtjev sudionika u raspravi preuzeo obvezu Hrvatskom saboru uputiti sažetak dosadašnjih financijskih izvješća što je kolegice i kolege učinjeno. Predstavnik izvjestitelja izrazio je tada nezadovoljstvo zbog nedovoljnog praćenja centra od strane medija pa i javne nacionalne televizije čak i kad se radi o godišnjim prezentacijama rada centra a pogotovo o tekućem poslovanju. Nakon provedene rasprave odbor je jednoglasno odlučio predložiti Hrvatskom saboru da prihvati Izvješće o radu Hrvatskog memorijalno-dokumentacijskog centra Domovinskog rata od njegovog osnutka 2005. godine pad o kraja prošle godine. Hvala lijepo.
Hvala. Predstavnik Vlade? Ne želi dodatno obrazložiti. Otvaram raspravu. U ime kluba HNS-a gospođa zastupnica Danica Hursa. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, uvaženi ravnatelju memorijalnog centra sa suradnicom, kolegice i kolege. 2004. donesen je Zakon o Hrvatskom memorijalnom centru Domovinskog rata a 2005. isti je i osnovan kao javna znanstvena ustanova ustrojena kao specijalizirani arhiv od interesa za Republiku Hrvatsku. Centar u svojoj osnovnoj zadaći prikuplja, objedinjuje, sređuje i zaštićuje svu dokumentaciju, arhivsku građu i sve druge podatke nastale u Domovinskom ratu ili su uz njega vezane. Centar također organizira stručna i znanstvena predavanja, prigodne izložbe, znanstvene skupove i druge oblike istraživanja, istine o Domovinskom ratu te upoznaje javnost u zemlji i svijetu s utvrđenim činjenicama vezanim uz ratna zbivanja. S obzirom na obrambeni i oslobodilački karakter Domovinskog rata, Hrvatska je imala puno razloga da se razdoblje između 1989. i 1995. prikaže što objektivnije. Domovinski rat kao izuzetno važno razdoblje najnovije hrvatske povijesti svakako zahtijeva podrobno znanstveno istraživanje. S tim je ciljem i osnovan Hrvatski memorijalno-dokumentacijski centar Domovinskog rata. Osnivač centra je Republika Hrvatska, a prava i dužnosti osnivača obavlja Ministarstvo kulture u sklopu ovlasti Vlade Republike Hrvatske. Prema zakonu izvješće o radu i poslovanju ravnatelj centra podnosi ministru kulture, odnosno Vladi Republike Hrvatske i Hrvatskom saboru. Eto danas u petoj godini nakon osnivanja dobili smo prvo izvješće o radu centra u proteklom razdoblju i nadopunu izvješću o financijskom poslovanju. Izvješća su veoma iscrpna te ja neću ponavljati podatke o djelovanju centra, čuli smo ih eto i u uvodnom izlaganju gospodina ravnatelja, nego ću ukazati na ono što nama u HNS-u nedostaje ili bi trebalo dodatno pojasniti. Izvješće o radu primjerice ne spominje poteškoće i probleme koji su pratili rad centra u proteklom razdoblju i danas smo eto u izvješću gospodina ravnatelja čuli da ih ima. Iz problema i poteškoća obično ostaju neodrađeni dijelovi planiranih zadaća. Voljeli bi i trebali znati planove rada za naredno razdoblje, jer se naravno prema planiranim aktivnostima planiraju i odobravaju financijska sredstva. Kod financijskog izvješća vidljivo je da su ukupni rashodi od 2006. do 2008. kontinuirano rasli, ponajprije zbog povećanja broja zaposlenih. Krenulo se sa troje, a u izvješću financijskom se spominje da ih ima 20-ero. Danas smo čuli od gospodina ravnatelja da ih ima 18, ali pretpostavljam da je to na temelju i bazi određenih sati rada. Istovremeno, odobreni programi od Ministarstva kulture bili su praćeni nažalost padajućim financijskim nizom. Zašto je tomu tako? Eto, uz ove primjedbe je postavljeno pitanje. Zastupnici Hrvatske narodne stranke će podržati ovo ponuđeno izvješće.
Hvala. U ime kluba IDS-a gospodin zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodine ravnatelju, uvaženi gospodo zastupnici. Prvo, da li je Hrvatskoj potreban jedan takav centar? Apsolutno je. Mnoge Vladine agencije koje imamo vjerojatno nisu potrebne. Evo jučer sam pročitao negdje ili čuo za jedan podatak da imamo čak 700 Vladinih agencija. Ja sam siguran da nitko, ni onaj tko vodi Vladu, ni onaj tko vodi Sabor, ni mi ovdje jednostavno ne znamo im sva ta imena. Ali pustimo sada njih po strani. Da li je jedan ovakav centar Hrvatskoj potreban? Ja osobno smatram da je. Konačno, mnoge zemlje imaju slične centre, znači da to nije hrvatska inovacija. Bio sam u Washingtonu, bio sam u Londonu i znam kako je, mislim znam, vidio sam kako je to organizirano. Jasno, Hrvatska nije ni Amerika, Hrvatska nije ni Engleska, na stranu što se oni u drugoj polovici '40.-tih, '50.-tih pjevalo da će i Amerika i Engleska biti zemlja proleterska, ajde pustimo sad šalu. Ali znate šta nije dobro u ovome izvješću? Prvo, ono što mora biti najvrednije kada je riječ o tom centru, a to je ova izdavačka djelatnost. A ona je ili za nju smo 2006. ili centar je izdvojio 445 tisuća kuna, 2007. 350 tisuća kuna, 2008. svega 220 tisuća kuna. A s druge strane troškovi centra prema ovim podacima rapidno rastu, 2006. 2 milijuna 409 tisuća kuna, 2007. 3 milijuna 182 tisuće kuna, a 2008. 3 milijuna 521 tisuća kuna. Netko bi mogao reći da kada je riječ o Domovinskom ratu je sve rečeno, ispričano, napisano pa da nam ne treba neka nova ta izdavačka djelatnost, ali ja mislim upravo suprotno. Možda ne treba novo zapošljavanje, možda ne trebaju niti u ovo krizno vrijeme novi, veći budžeti, ali zasigurno treba nam jedna jaka izdavačka djelatnost da se skrene i danas pozornost na to razdoblje. Kad smo već kod zapošljavanja, centar je na dan 31.12.2005. imao tri djelatnika, jasno je da sa tri djelatnika se ne može voditi jedna takva institucija. 31.12.2007. u centru radu 18 radnika, 2008. imamo 20 zaposlenika, a ja sam siguran da se broj zaposlenika u 2009. također povećao. I sad dok je normalna stvar da se broj zaposlenika smanjuje i u industriji i u trgovini i u ribarstvu, poljoprivredi, gdje sve ne, cestogradnji jer nema investicija i ovdje kao i u državnoj upravi rapidno raste novo zapošljavanje. Znači, 2005. tri zaposlenika, 2008. 20 zaposlenika. S druge strane, izdavačka djelatnost nam se gotovo gasi, djelatnici se zapošljavaju i troškovi sa 2,4 milijuna kuna iz 2006. rastu na 3,5 milijuna kuna u 2008. godini. Zašto nam je jedan takav centar nama kao zemlji potreban? Pa između ostalog eto ovdje se kaže, kad imamo ta financijska izvješća, da centar obavlja sljedeće djelatnosti pa citiram: "prikuplja arhivsku građu iz Domovinskog rata otkupom, poklonom, depozitom; preuzimaju i sređuju stručnu i znanstvenu obradu; analiziraju i vrednuju i štite arhivsko itd. gradivo; objedinjuju i prezentiraju dokumentaciju o Domovinskom ratu; izdaju, ovjeravaju preslike dokumenata; izrađuju i objedinjavaju obavijesna pomagala; daju na korištenje arhivsko gradivo; obavljaju stručni nadzor nad zaštitom arhivskog gradiva" itd., itd., organiziraju skupove i sve ostalo. Ali nam je zasigurno jedan takav centar ja mislim potreban da bi eto u ovo krizno vrijeme pa možda i na tekovinama Domovinskog rata mogli recimo motivirati, šta ja znam nekako pokrenuti tu jednu akumuliranu unutarnju energiju naših građana, da se Hrvatska homogenizira, da se Hrvatska pokrene, da se građani ne znam suprotstave nepravdi, da ih se povede u nešto novo, da ih se suoči sa iskušenjima, a to je ova gospodarska, socijalna zbilja gdje će prije biti gore nego bolje i u čemu ne znam odgovor mi se čini ne daju niti Vlada, niti Pantovčak bar ne do sada kako se slaže ekipe vidjet ćemo. Tajkuni znam da Hrvatsku neće pokrenuti, prije će se izboriti za sebe. Već odgovor na to kako se zemlja može pokrenuti može, mora dati prije svega Sabor ali se ovaj Dom ne pita. A dok ne ojačamo Sabor, dok zastupnike ne budemo neposredno birali mi ćemo samo tonuti. I konačno, tko nosi razvoj svake zemlje. Nose ove male tvrtke a njih se valjda pita kao i Sabor i zato i njih bi trebalo uključiti u neke institute kako bi se moglo pomoći pokrenuti zemlju. Ali da se vratim ja sada na ovaj centar. Nama jedan takav centar već sam rekao zasigurno treba i ono što je po mom sudu najveći problem, šteta, šteta je da jedan takav centar nije smješten u Vukovaru, tom gradu heroju gdje ima još puno posla da se grad i obnovi, da se ljude zaposli. I konačno priču o Domovinskom ratu ja tvrdim vjerodostojnije će nam ispričati jedan Vukovar nego Zagreb ili šta ja znam moj Buzet bez obzira što je odaziv na mobilizacijske pozive u Buzetu bio gotovo 90%, a u sredinama gdje se najviše junače, tu jasno ne mislim na Vukovar i ratom stradala područja daleko, daleko manje. Zašto sam se javio između ostalog za riječ? Pa i da kažem da se Hrvatska mora i takvim institutima bi trebala pokazati primjer policentrično razvijati i takve institute ili centre treba početi dislocirati van Zagreba. Nije dobro gospodo sve gurati u ovaj grad, razmislite o tome, jer centralizacija dezintegrira, decentralizacija integrira Hrvatsku. U subotu sam čitao jedan članak u "Jutarnjem listu" kako reagira Dalmacija ne znam na ovu koncentraciju moći, novca u jednom centru, a ja vas uvjeravam osim Zagreba sa najbližom okolicom tu mislim i na Varaždin, Istre sve će u ovoj zemlji bojim se kleknuti, ako već nije, gospodarski jasno. I zato i ovaj centar bi trebalo van Zagreba, van s Marulićeva trga gdje je on danas smješten i trebalo bi takvom jednom centru pronaći prostora u jednom Vukovaru. Ima za to prostora, ima za to u Vukovaru i mjesto. Isto želim vjerovati da će se objaviti registar branitelja. To nije posao centra već Vlade. To se može samo sa jednim klikom kada bi jednostavno kontaktirali sa ovima koji stoje iza braniteljskih fondova. Postoje ti podaci, pa neka se izvole. Netko će reći da ni Amerikanci ne objavljuju vojne puteve svojih postrojbi. To je isto točno. Zašto? Jer Amerikanci ne znam zadnjih sto godina u pravilu ratuju izvan Amerike ne u Americi, pa svi ti njihovi ratovi nisu uvijek obrambeni. Ali mi ako i danas stojimo na stajalištu da je odlazak recimo hrvatskih vojnika u BiH bio opravdan ne znam zašto ne objavimo ono što svi građani ove zemlje očekuju, a o čemu je nešto između redaka govorio i ravnatelj ovoga centra. Jasno da ja imam neke rezerve do rata u BiH. Razumljivo da je problem u nizu povlastica koje ona pojedinci zlorabe, a zbog političkog mira onda se to ili u to neće ići. No, za kraj još jedanput ću kazati da je nama centar potreban. Da li je potrebno 20, 18, 17 djelatnika. Mislim to je manje bitno. Treba povećati tu izdavačku aktivnost, treba preko televizije HRT-a nije bitno više govoriti o tom razdoblju, pa i o onom iz Drugog svjetskog rata, pa da se više nikada nikome ne dogodi, a kamoli nekim savjetnicima da spavaju sa Pavelićevom slikom. Ja sve činim da oni koji su nastupali pod tom slikom ne nastupaju i pjevaju u Istri, koji pozdravljaju "za dom spremni", a sad vidimo da negdje drugdje mogu. Ali dobro sada. I konačno, taj centar treba deložirati iz Zagreba za Vukovar. Zašto? Radi povijesnog duga prema tom gradu, njegovim borcima zbog istina, memorije onih koji moraju stasati na stvarnoj istini o tom ratu. Ravnatelj je govorio i o "Oluji", govori je o Bosni itd. U jednom trenutku rekao je da se prikuplja dokumentacija ili daje kojom se sudjeluje pod navodnicima u obrani generala u Den Haagu. Jasno centar ne brani generale, daje materijale za obranu. To je apsolutno u redu, o.k. Tim ljudima treba pomoći, ali treba govoriti i o onome nakon "Oluje" zbog čega su možda oni danas izloženi progonu što je u jednoj rečenici i ravnatelj spomenuo, a ja tvrdim da se sve to nakon "Oluje" moglo spriječiti. S druge strane čuli smo hvalospjeve o sudjelovanju hrvatske vojske u Bosni i Hercegovini. Budite objektivni, nemojmo nikoga braniti da se ne bi pretvorili u jedan stranački da ne kažem HDZ-ov centar. No, spomenuli ste i ekstremiste. Točno sam si zapisao u BiH hrvatske nacionalnosti, a i rekli ste tragičan rat s čime se slažem Hrvata i Bošnjaka u Bosni i Hercegovini. Jasno "Oluja" je bila apsolutno legitimna, rat je bio Hrvatskoj nametnut. Hrvatska je bila u jednom obrambenom ratu. Treba s druge strane biti objektivan, govoriti o legitimitetu obrane, jer da se nije uspjelo mislim da ne bi bilo danas niti države, ali bilo je tu nešto i zločina nakon "Oluje". One koji su okrvavili ruke treba kazniti, treba sankcionirati bilo da je riječ o Srbima, bilo da je riječ o Hrvatima ako nije moguće ih amnestirati. Ali i sve učiniti da se izbjeglice vrate, da se danas porušeno obnovi itd. itd. Jasno je i to je možda poanta zašto nama treba jedan ovakav centar. Ne bi bilo dobro, to nam se ne smije dogoditi, to se neće dogoditi da nam Haag, da nam Carla Del Ponte, Brammartz ako se ne varam pišu povijest. Zato treba jedan takav centar. Ali rad će biti uspješan, povijesno utemeljen samo ako priznamo sami sebi da svaka medalja ima dva kraja. Još jedanput ponavljam Hrvatska je bila žrtva agresije, Oluja" je bila legitimna, ne smije biti fabriciranja povijesti. Slažem se kao što je rekao ravnatelj da su Srbi bili instrumentalizirani tom velikosrpskom Miloševićevom ideologijom koja im je najveće štete donijela u povijesti na onim prostorima. Ono šta nam ne ide u korist to je taj zločin poslije "Oluje", palež, o tome treba također govoriti. I da ne govorimo o nekim drugim momentima obitelji Zec, nekim uniformama i tome slično. Ali je sigurno da je Domovinski rat ono najvrjednije što nam je obilježilo 90-te godine jer bez njegova uspjeha ne bi bilo rekoh niti države. Utoliko klub IDS-a će apsolutno podržati izvješće o radu Hrvatskog memorijalno-dokumentacijskog centra Domovinskog rata od 2005. do 2009. godine, govorim o tom financijskom izvješću i ostalim tim podacima. A ono što bi mene osobno samo zanimalo koliko ima djelatnika danas i zašto dolazi do pada izdavačke aktivnosti.
Hvala. Imamo dva ispravka. Prvo gospodin Stjepan Milinković.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa kolega Kajin je netočno naveo da u Hrvatskoj ima preko 700 državnih i vladinih agencija. Možda je kolega Kajin netočno, naravno možda je Kajin mislio na turističke agencije koje posluju u svim većim gradovima i sredinama. Ali ima jedna dobra stvar u izlaganju kolege Kajina, da je malo u svojim pjevanjima, napredovao je, sada više ne pjeva samo one tradicionalne pjesme kao po šumama i gorama, nego je sad svoje pjevanje proširio do Amerike i Engleske. Hvala lijepa.
To je komentiranje njegovog mišljenja. Imamo još jedan ispravak, gospodina Josipa Đakića.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Samo jedan netočan navod, između svih ostalih netočnosti koje su navedene, a to je da je u Istri … [[Govornik se ne razumije.]] posto bio odaziv u Buzetu, točno … [[Govornik se ne razumije.]] od 180% pozvanih, … [[Govornik se ne razumije.]] posto pola ih se je javilo. To je točno i to je istina, i može se provjeriti. Nemojte se hvaliti s onim što nije istina i što nije točno.
Hvala. Imamo jednu obavijest. Odlaže se sjednica Odbora za zdravstvo i socijalnu skrb koja je bila zakazana danas u 14 i 30 sati. U ime kluba HSS-a, gospodin zastupnik Stanko Grčić. Izvolite.
Poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani ravnatelju centra, uvaženi predstavnici Vlade, kolegice i kolege zastupnici. Domovinski rat bio je obramben i oslobodilački, kako se ističe u Deklaraciji o Domovinskom ratu koji je donio Hrvatski sabor. Međutim, oko nekih događaja koji su se odvijali tijekom tog razdoblja u dijelu javnosti još uvijek postoje određene dvojbe, a istina o njegovim herojima i žrtvama biva zasjenjena ponekim neobjektivnim prikazima i interpretacijama. Upravo stoga i od velike je važnosti rad Hrvatskog memorijalno-dokumentacijskog centra Domovinskog rata. Ta javna znanstvena ustanova, a riječ je o specijaliziranom arhivu osnovana je upravo radi prikupljanja, sređivanja, čuvanja te stručnog i znanstvenog istraživanja i publiciranja gradiva iz Domovinskog rata. To je razdoblje potrebno što objektivnije prikazati kako bi se istina sačuvala za budućnost, kao što je i naznačeno u ovom izvješću o kojem raspravljamo datum početka rada centra 2. ožujka simboličan je jer je na taj dan 1991. godine došlo do prvog većeg oružanog sukoba između Hrvatske policije i srpskih terorista u Republici Hrvatskoj. Za objektivno i znanstveno iznošenje činjenica kao i cjelovit prikaz Domovinskog rata uz objektivan znanstveno-istraživački rad nedvojbeno je potrebno urediti i sačuvati dostupno gradivo. Zbog toga je centar počeo stvarati vlastitu knjižnicu o Domovinskom ratu. Uz to se vodi i računa i o stručnom i znanstvenom osposobljavanju zaposlenika kojima centar pokriva troškove doktorskog studija. Iz tih nastojanja vidljivo je da se ta institucija kani i dalje razvijati u značajnu znanstvenu ustanovu za istraživanje Domovinskog rata. Pohvalno je također što centar poradi postizanja što veće objektivnosti istraživanja svoje zaposlenike upućuje na teren na kojem su se odigrali događaji koje žele istraživati, te ih se upoznaje neposrednim sudionicima. S druge pak strane organiziranjem više od 20 stručnih javnih tribina i predavanja o pojedinim događajima iz Domovinskog rata, zatim izložbi i promocija svojih izdanja, te sudjelovanjem na znanstvenim i stručnim skupovima centar doprinosi boljem informiranju stručne, ali i šire javnosti o tom najznačajnijem razdoblju novije hrvatske povijesti. Zadovoljstvo treba izraziti i izdavačkom djelatnosti Hrvatskog memorijalno-dokumentacijskog centra Domovinskog rata, koji u nešto više od 3 godine otkako je ustanovljen izdao 18 knjiga i fotomonografija. To gradivo je od iznimne važnosti za razumijevanje onoga što je 90-ih godina događalo na ovom prostoru, a dovelo je do otvorene agresije na Hrvatsku. Takvo gradivo važno je, jer se iz prikupljenih dokumenata vidi tko je, zašto i u čijem interesu započeo rat, te je stoga uloga ovakve institucije koja vodi brigu o njegovom prikupljanju, obradi, publiciranju i čuvanju od posebnog značaja. Uz seriju zbornika dokumenata centar je pokrenuo i serija Republika Hrvatska i Domovinski rat '90.-'95. memoarsko gradivo, s izjavama, zapisima, studijima, i ostalim radovima sudionika Domovinskog rata za koje se u izvješću upozorava da zbog subjektivnog dojma izlagača možda nema takvu objektivnost kao što je imaju dokumenti. Međutim, od velike je važnosti sačuvati i njihova sjećanja radi prikupljanja manje poznatih činjenica, ali isto tako i stjecanja dojma o tome kako su razmišljali i djelovali u određenim situacijama, što službeni dokumenti ni na koji način ne mogu prenijeti. Od zaborava je važno sačuvati i osjećaje dragovoljaca, njihov dojam ratne svakodnevice jer su u Domovinskom ratu sudjelovali, borili se i ginuli, ali i pobjeđivali stvarni ljudi, nečiji roditelji, djeca, supružnici, unuci, prijatelji ili susjedi. Pri tome je od iznimnog značaja izbjeći zamku nekritičnosti i pristranosti, te je u tom smislu potrebno progovoriti i o problemima nečasnog ponašanja nekih pripadnika Hrvatske vojske. A ne smiju se prešutjeti niti incidenti u kojima su ubijeni srpski civili kako se ne bi dogodilo da zločin pojedinca zacrni cjelokupnu sliku Domovinskog rata. Povjesničar Davor Marjan, u knjizi "Oluja" koju je centar objavio krajem 2007. godine, komentirao je pitanje pobunjenih Srba koji su napustili okupirano područje te zaključuje da hrvatska operacija "Oluja" nije provela etničko čišćenje, a dokumentima koji zorno predočuju političke i vojne događaje uoči te operacije koji su utjecali na to da budu okrenuta argumentirano se dokazuje da je vojna opcija bila jedini mogući izbor. Tim dokumentima je također pokazano i tko je odgovoran za odlazak u izbjeglištvo hrvatskih građana srpske narodnosti uoči i tijekom "Oluje" čime je dokazano da su povijesno neutemeljene tvrdnje da je hrvatski vrh protjerao Srbe iz tzv. Krajine i proveo etničko čišćenje te da Hrvatska vlast nije odgovorna za njihov odlazak. U situaciji kada se hrvatskim generalima sudi na Međunarodnom sudu za ratne zločine za bivšu Jugoslaviju u Haagu od iznimne je važnosti postojanje takve arhivske građe koja može rasvijetliti nekima prijeporne događaje te pripomoći u njihovoj obrani. Poradi dobivanja cjelovitog popisa žrtava Domovinskog rata centar u svoju bazu podataka unosi podatke o poginulima u Domovinskom ratu na okupiranom području RH. Poimeničnim popisom svih poginulih u Domovinskom ratu uz odavanje počasti žrtvama rata spriječit će se i manipulacije s brojem poginulih. Naime, svjedoci smo da dosad u našoj suvremenoj povijesti često manipuliralo se sa brojem poginulih. Isto tako treba istaknuti rad centra vezan uz okupaciju Vukovara 1991. godine. Prikupljeno je i memoarsko gradivo o radu Vukovarske bolnice i Doma umirovljenika tijekom opsade. Posebno pak treba pohvaliti izdavanje DVD-a "Vukovar '91." koji se 18. studenog 2007. godine u povodu Dana sjećanja na žrtve Vukovara dijelio uz "Večernji list" za koji je tekst napisao ravnatelj centra. Naime, taj je DVD u svibnju 2008. osvojio najvišu svjetsku novinsku nagradu koju svake godine dodjeljuje najveća svjetska novinska organizacija koja okuplja novinske kompanije iz 82 zemlje te iz 1200 vodećih svjetskih novina. Priča o Vukovaru pobijedila je radove pristigle iz 40-ak zemalja i više od 400 najvećih dnevnih novina u svijetu, a izdavanje DVD-a "Vukovar 1991." uz novine proglašeno je novinskim izdavačkim pothvatom godine u svijetu. Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa je na preporuku savjetodavnih tijela odlučilo da taj DVD postane pomoćno nastavno sredstvo putem kojeg će se učenici upoznati s događajima u Vukovaru 1991. Zaključno želim reći da je otkrivanje istine o Domovinskom ratu u interesu svih građana RH, a za to je potreban predan i stručan rad na prikupljanju, obradi, publiciranju i čuvanju gradiva. Ovo izvješće pokazuje da Hrvatski memorijalno-dokumentacijski centar Domovinskog rata to radi na zadovoljavajući način. Bilo bi bolje da smo imali prilike raspravljati o godišnjem izvješću. Ovako raspravljamo o razdoblju od početka njegovog rada, no ovo izvješće pokazuje da je tijekom tih nekoliko godina centar radio na tome da se istina o Domovinskom ratu što objektivnije sagleda i dokumentira. Na kraju želim reći da moramo učiniti sve što je u našoj mogućnosti da se istraži i spozna prava istina o Domovinskom ratu. To dugujemo svim žrtvama kao i našim palim braniteljima, njihovoj ali i našoj djeci. Stoga će klub HSS-a podržati ovo izvješće. hvala vam lijepo.
Zahvaljujem. Na redu je, u ime kluba HDZ-a, uvaženi zastupnik Krešimir Ćosić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, uvaženi ravnatelju. Evo dozvolite nekoliko riječi o ovom izvješću. Prvo i najvažnije, Hrvatski memorijalno-dokumentacijski centar Domovinskog rata obavio je zakonom zadane mu zadaće koje su se odnosile na prikupljanje, sređivanje i čuvanje gradiva vezanog uz Domovinski rat. To je svakako prva temeljna i najvažnija aktivnost. Pored nje svakako stručna i znanstvena obrada svih materijala koji se nalaze u arhivima bila je itekako važna i odgovorna zadaća ove institucije. U tom kontekstu rekao bih bez ikakvog pretjerivanja ova institucija na čelu sa ravnateljem dr. Nazorom obavila je važan, opet ću reći bez pretjerivanja, vrlo važan posao u interesu RH, u interesu naše nedavne povijesti i u interesu svih onih generacija koje dolaze. Čuvanje svih relevantnih povijesnih dokumenata, njihova objektivna, znanstvena analiza je odgovornost svake ozbiljne i odgovorne države. Tim više, na ovim prostorima, ova zadaća je još važnija. U kontekstu jedne izjave koju držim još uvijek u glavi, punih nekoliko desetljeća. Negdje početkom ranih '70-ih godina u vrijeme snažnih političkih previranja i turbulencija na ovim prostorima, u vrijeme Hrvatskog proljeća, jedan ugledni hrvatski akademik je istaknuo sljedeći citat: "Na ovim prostorima ništa se tako brzo ne mijenja kao naša nedavna povijest." Bio sam tada iznenađen, da li je to moguće? Da li se povijest kao niz objektivnih događaja može mijenjati? I sjetio sam se te njegove izjave nekoliko desetljeća kasnije nakon završetka Domovinskog rata. Da, zaista ozbiljne političke turbulencije i previranja i tada imala su snažan utjecaj na pokušaje kako bi se i naša nedavna povijest na neki način interpretirala na načine koji možda u nekom političkom kontekstu mogu biti nekom prihvatljive. I vrlo skoro naišao sam na jedan sličan dokument koji je izdalo američko Ministarstvo vanjskih poslova, deklasificirajući tajne dokumente Daytona pod naslovom "Secret history of Dayton – uloga američke diplomacije u ratu u BiH" u kojem na uvodu stoji sljedeće, svaki rad o povijesnim događajima nije samo prosudba o prošlosti, nego je to i refleksija vremena i razdoblja kada se te ocjene donose. To je činjenica koja me isto tako iznenadila, to znači otprilike sljedeće. Povijesna istraživanja nisu dakle samo formalno kronološki pregled nekih događaja nego su istovremeno refleksija vremena tijekom kojeg su ona provođena, i zbog toga nije bilo iznenađujuće kada su se u Hrvatskoj javnosti pojavile velike krupne političke dileme i enigme, agresor da li ga ima ili nema, rat agresija ili građanski rat. U tom kontekstu takvog odnosa prema našoj nedavnoj povijesti ja bih rekao uloga ove institucije je od izuzetnog značaja, ne samo za Hrvatsku povijest, za Hrvatsku državu ja bih rekao i za mir i stabilnost na ovim prostorima dugoročno, to je i odgovornost i zbog toga mislim da svaka analiza, podnošenje redovitih izvješća o radu ove institucije Hrvatskom saboru je u našem zajedničkom interesu. Govoreći u Hrvatskom saboru točno 23. 9. 2004. godine kada je na dnevnom redu bio Prijedlog zakona o Hrvatskom memorijalnom centru Domovinskog rata istaknuo sam sljedeće, samo isključivo i jedino odgovorno i profesionalno obrađivanje naše nedavne povijesti je zadaća koja treba biti itekako važna, ne samo za sve institucije nego posebno i za Memorijalni centar. Profesionalna, odgovorna i kvalitetna obrada naše nedavne povijesti zajednički je interes. S obzirom da vrlo često iz različitih razdoblja faktor zaboravljanja svojstven svakom pojedincu, ali faktor zaboravljanja koji je vrlo često svojstven i organiziranom načinu djelovanja i odnosa prema nekim događajima može uzrokovati ono što sam na početku rekao. Ništa se na ovim prostorima ne mijenja tako brzo kao naša nedavna povijest, i u tom kontekstu odgovornost ove institucije i sve ono što je ona učinila u proteklih 5 godina izuzetno je važna. Važna je i činjenica da u radu te institucije sudjeluju mladi znanstveni novaci, da taj projekt potiče i sufinancira ne samo Ministarstvo kulture nego i Ministarstvo znanosti i da će neki mladi ljudi na tim temama profesionalno, odgovorno nadam se kvalitetno doktorirati i da će to biti oni ljudi koji će moći znanstveno, objektivno nezavisno pričati generacijama koje dolaze o našoj nedavnoj prošlosti u razdoblju 91. do 95. Govoreći tada o memorijalnom centru istaknuo sam još jednu činjenicu koju želim i danas naglasiti i na kojoj moramo inzistirati. Ne samo izrada doktorata, ne samo objavljivanje, ne samo seminari, ne samo simpoziji nego itekako važno objavljivanje, ozbiljnih, kvalitetnih radova, o tom razdoblju naše nedavne povijesti u referentnim međunarodnim, inozemnim biltenima i časopisima. I reći ću vam da to nije ni malo jednostavno ni lagano, 2000. godine završio sam jedan rad sa nekoliko svojih kolega, ne samo iz Republike Hrvatske nego i iz Amerike, lekcije naučene u razdoblju Domovinskog rata 91. 95. i poslali smo taj rad na recenziju, i onda smo konstatirali da objavljivanje znanstvenih radova u tom području itekako nailazi na različite političke ocjene recenzenata za koje očekujemo da su objektivni, nezavisni i taj dio posla u svakom slučaju nešto je što je izuzetno važno i potičem Centar da u tom smislu inzistira, ako čak hoćete i na CC publikacijama, jer taj prilog našoj nedavnoj povijesti itekako mora biti dostupan i bibliotekama i referalnim institucijama i u Londonu i Parizu i Washingtonu, jer budimo sigurni kada netko negdje jednog dana za 10, ili 20 godina bude negdje drugdje radio doktorate i istraživanja o prostorima bivše Jugoslavije, u razdoblju od 91. do 95. onda isključivo i jedino određene reference i određeni časopisi i magazini dolaze u obzir da bi mogli biti referirani i da bi se na njih moglo osvrnuti. U svakom slučaju jedan važan dio posla koji je obavio vrlo kvalitetno i vrlo odgovorno, Memorijalni centar Domovinskog rata odnosi se na prikupljanje i sređivanje arhivske građe koja dolazi iz Srpskih izvora, to čitavom osvrtu na sve ove događaje ja bih rekao daje posebnu autentičnost i posebnu objektivnost. Početak, i tijek napada JNA i Srpskih snaga ne Republiku Hrvatsku u tim dokumentima svjedoči o razmjerima namjeri Srpskog vodstva da zadrži vlast na okupiranim područjima Hrvatske države i o postupcima koji su se vodili glede pripajanja tih dijelova Republike Hrvatske Republici Srbiji. Ti dokumenti su itekako važni. Brojni skupovi koje je Centar organizirao ili je bio suorganizator glede Domovinskog rata itekako su isto tako važni. Na tim skupovima govorili su povjesničari, znanstvenici ali isto tako važno je istaknuti da su na tim skupovima govorili neposredni sudionici tih ključnih događaja o kojima je bilo riječ tako da su svojim sjećanjima mogli nadopuniti ili objasniti sadržaje pojedinih dokumenata nastalih u tom razdoblju i to je idealna kombinacija koja kvalitetu ovog rada, podiže na najviše razine. Povjesničari, znanstvenici, sudionici. Svakako treba istaknuti da je u svom dosadašnjem radu centar tiskao 18 vrijednih izdanja o Domovinskom ratu, da je Centar održao čitav niz raznih seminara koji su bili usmjereni i namijenjeni nastavnicima povijesti osnovnih i srednjih škola. Bio sam i osobno sudionik jednog takvog seminara nešto manje pred godinu dana u Šibeniku gdje je sudjelovalo nekoliko 100 nastavnika srednjih škola i mislim da je to isto tako važan prilog. Svakako predložio bih i sljedeće, u budućem razdoblju operacije, ključne operacije Hrvatske vojske zaslužile su s punim opravdanjem posebnu pažnju ali svaki rat ima neke druge dimenzije osim onih političkih, itekako ja bih rekao, možda pažnju zaslužuju i gospodarski aspekti, gospodarski osvrti na agresiju koju je JNA 91. godine vodila protiv Republike Hrvatske. Napadi na energetska postrojenja, trafostanice, prijenosne mreže, gospodarske objekte itd. pokazuju da to nisu bili slučajevi izolirani događaji, nego da je to bio dio jedne osmišljene politike koja je imala svoje političke ciljeve, vojne ciljeve ali itekako gospodarske ciljeve. Gotovo da nema grada u Republici Hrvatskoj sjedimo se Šibenika, napada na trafostanicu, napada na elektrolizu, napada na elektrolizu u Mostaru itd. prema tome, ta komponenta tog rata otvoreno pokazuje da se radilo o planiranoj agresiji uz punu potporu topništva, zračnih snaga itd. To nisu karakteristike nikakvog građanskog rata. To je svakako nešto čemu bi Memorijalni centra mogao i trebao pokloniti posebnu pažnju. Dalje, čini mi se da u svim dosadašnjim istraživanjima uloga JNA u tom ratu '91. do '95. nije imala odgovarajuće mjesto. Rat na prostorima bivše države bio je nametnut od strane JNA i njezinih političkih sponzora, ideologa. To se vidi i to je evidentno iz čitavog niza dokumenata. To je bio rat koji se nije mogao izbjeći i koji je JNA pomno i dugo pripremala. I to su isto tako važne činjenice koje slijede iz pažljivog proučavanja svih dokumenata koje je Memorijalni centar stavio na raspolaganje. I na kraju, reći ću jednu i citirati izjavu čovjeka koji je pokrenuo rat. To ću citirati kao osobni svjedok te izjave. Savezni ministar 1990. godine bivše države general Kadijević izjavljuje, citiram: "Svi oni koji misle da se nećemo otvoreno suprotstaviti demokratskim promjenama u Hrvatskoj i Sloveniji koji ugrožavaju Jugoslaviju, grdno se varaju. JNA će svim snagama braniti vodeću ulogu Saveza Komunista Jugoslavije u jugoslavenskom društvu, a svi oni koji misle kroz nekakve demokratske promjene ugroziti jedinstvo Jugoslavije, mogu te svoje ideje objesiti mačku o rep". To je bila najava rata saveznog sekretara generala bivše vojske i to je jedan ključni povijesni trenutak koji je gotovo zaboravljen, nigdje istaknut. A danas se u Haagu sudi čitavom nizu ljudi koji su se takvom agresivnom ponašanju JNA suprotstavili. Gdje je danas general Kadijević? Čitav niz još uvijek ima interesantnih tema koji zaslužuju rad Memorijalnog centra u idućem razdoblju. I zbog toga klub HDZ-a prihvaća i podupire ovo izvješće. Posebno u budućem radu. Svakako politički, znanstveni, obrazovni aspekti toga rada zaslužuju posebnu nažnju. I kao što sam rekao nagradit ću na kraju, objavljivanje ključnih dijelova te naše nedavne povijesti i na engleskom, i na njemačkom, i na francuskom jer te istine i te činjenice moraju biti dostupne i međunarodnoj javnosti i svim referentnim međunarodnim institucijama iz kojih će danas sutra neke nove generacije ... i zaključivati o istini na tim prostorima u razdoblju od '91. do '95. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Nastavljamo dalje sa klubovima. Predstavnik kluba SDP-a uvaženi zastupnik Antun Vujić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče Sabora, uvažene kolegice i kolege. SDP se pridružuje podršci ovome izvještaju i također većini onoga što se u tom smislu ovdje i reklo uz odgovarajuće napomene uz koje se tiču prvenstveno daljnjeg razvitka djelatnosti ovoga centra. Naime, u samom sadržaju centra on je definiran u naslovu dvostruko, zapravo kao dokumentacijski i kao memorijalni. To su dvije funkcije koje on i dalje treba držati, ali sigurno da ono što će možda biti i najvažnije, to će biti onaj prinos koji će centar dati u istraživačko-povijesnom smislu konstituiranju odgovarajuće svijesti o Domovinskom ratu, kontinuiranju određenog znanja i raspolaganjem tim znanjima o Domovinskom ratu koje će nam biti potrebne i u budućnosti zbog toga što i Hrvatska kao država je još uvijek mlada država i njeno rodno mjesto će izazivati uvijek određene polemike kako spram onih koji o tome misle nešto drugačije, kako i unutar onih koji o tome u načelu misle isto, ali stavljaju različite akcente. Ovo je jedan vrlo važan institut i taj institut je dobro da podrže sve stranke u ovom Saboru kao što je dobro da se on javlja i izvještajem. To je prvi izvještaj. I možda bi takve izvještaje mogle pratiti i prethodne diskusije koje bi bile organiziranije i koje bi na neki način stvarale jednu pripremu u javnom prihvaćanju ovakvog izvještaja. Izvještaj je jednostavno prihvatiti, ali rasprava o tome kako izvještaj i sam rad postane sastavni dio političke svijesti u mjeri u kojoj je to nužni kada se radi o Domovinskom ratu, to je već teže. Napomenuo bih jednu razliku koja je vrlo značajna i koju bi trebalo imati na umu kada se govori o Domovinskom ratu. Ima jedna čudna anomalija. Anomalija se sastoji u sljedećem. Domovinski rat je prvi rat u cijeloj povijesti hrvatskog naroda u kojem su sve komponente hrvatskog naroda sudjelovale na istoj strani. I interesantno on nije bio sporan nikome, a kako vrijeme više odlazi i kako vrijeme ide dalje, sve se više elemenata javlja koje dolaze sa margina, ali koje uvelike stavljaju u pitanje čitav niz elemenata, pa čak i same vrijednosne elemente Domovinskog rata. Paradoksalno je da naše podjele koje i danas katkad ovdje osjećamo su više vezane uz one podjele koje su bile u 2. svjetskom ratu da i danas pričamo kao da on bio jučer, da se međusobno neki manji broj, ali neki optužuju za one alternative koje su tada bile prisutne, a da istodobno Domovinski rat ostaje na jednoj strani sveto mjesto a na drugoj strani mjesto s kojega se ne odgovara na čitav niz relativizacija i na čitav niz primjedbi koje se čuju, koje dolaze prvenstveno iz medija, koje dolaze kao posljedica različitih interesa i različitih političkih stavova o samoj Hrvatskoj ili unutar same Hrvatske. Tako da kolege koje rade na ovom poslu imaju jednu čudnu situaciju, da zapravo istražuju područje oko kojega u načelu nije bilo nikakvih primjedbi, nikakvih da kažem elemenata koji bi ga dovodili u pitanje a na drugoj strani da sve više danas se javljaju mišljenja koja treba na neki način osporavati. Ja ću reći možda nešto što mi se čini da nedostaje ali ako ne pogodim točno zato što možda nisam u sve najbolje upućen onda molim da me se ispravi i da mi se oprosti. Naime, mi nemamo do dana današnjeg jednu jaku ozbiljnu sintezu u povijesnom smislu o Domovinskom ratu. Mi imamo mnoštvo pojedinih knjiga, studija, prikaza, analiza ovakve ili onakve vrste ali nije mi poznato da postoji jedna knjiga ili ako i postoji nešto slično ono nije prisutno. Valjda bi da je prisutno došlo i do mene budući da se zanimam ovakav tip pitanja a koji bi bilo dovoljno snažno obrađeno i snažno dokumentirano, dovoljno istraženo da bi moglo predstavljati jednu sintezu koja bi onda odgovarala i na neka pitanja koja su se čula ovdje danas od kolege. Budući da sam osobno imao prilike sudjelovati u stvaranju jedne takve paradigme još kada se niti sam termin Domovinski rat nije bio uvriježio kao termin. On se naime uvriježio po meni ili po mojim znanjima tek negdje u drugoj polovici devedesetih godina. Govorilo se o različitim terminima, bilo je čak i polemika da li treba rabiti za te događaje pojam Domovinski rat ili neki drugi no prevladao je taj termin i mislim da je dobro. I sjećam se da je jedan veliki članak koji je tada pisan za jednu enciklopediju, neću govoriti o kojoj da ne bi sada bilo predmet to a ne nešto drugo, da je zapravo do danas ostao jedini pristup koji na relativno kratkom prostoru prolazi svim elementima političkim, vojnim, međunarodnim, unutrašnjim, socijalnim, sa stanovišta ratnih šteta, sa stanovišta uzroka itd., svim je tim elementima Domovinskog rata. Zato mi se čini uz pozdravljanje orijentacije kolega iz centra da se prvenstveno ide kroz znanstveno-istraživački pristup, kroz brojne članke pa i savjetovanja, konferencije itd. na slikanje svih onih aspekata koji mogu poslužiti nečemu da se dakle onda stavi i akcent na to da se po mogućnosti u dogledno vrijeme uspije dobiti jedna odgovarajuća sinteza o Domovinskom ratu koja bi mogla postojati, koja bi mogla predstavljati na neki način pouzdano knjigu na koju se mogu pozivati oni koji iz različitih verzija što političkih, što interesnih sudjeluju u raspravama o Domovinskom ratu. Dakle, SDP se pridružuje podršci ovom izvještaju. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi je uvaženi zastupnik Davor Huška. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine potpredsjedniče, gospodine ravnatelju Memorijalno-dokumentacijskog centra sa suradnikom, kolegice i kolege. Gospodin Nazor ravnatelj Hrvatskog memorijalno-dokumentacijskog centra Domovinskog rata obrazložio je djelokrug rada centra te naglasio važnost tog glede povijesnih činjenica i građe koje se odnose na Domovinski rat u Republici Hrvatskoj. Nama za objektivnu ocjenu rada Hrvatskog memorijalno-dokumentacijskog centra Domovinskog rata potrebno je sagledati koliko je on ispunio svoje zakonom zadane zadaće, prikupljanja, sređivanja, čuvanja te stručnog i znanstvenog istraživanja i publiciranja građe iz Domovinskog rata. Nekoliko riječi o tim zadaćama. Iz izvješća je vidljivo da centar intenzivno prikuplja i sređuje arhivsko gradivo. Isto tako, brojni su skupovi kojima centar je organizator i suorganizator a imaju za cilj znanstvenu obradu događaja iz Domovinskog rata. Tomu služi i stvaranje biblioteke Domovinskog rata odnosno prikupljanje cijelog niza knjiga koje govore o toj problematici. Iako je već sada prikupljena značajna literatura o Domovinskom ratu naravno da je potrebno nastaviti i dalje prikupljati na jednom mjestu svu poznatu literaturu. Na skupovima koje centar organizira uz znanstvenike govore i neposredni sudionici događaja o kojima je riječ, hrvatski branitelji, vojni i policijski zapovjednici kako bi svojim sjećanjem mogli nadopuniti ili objasniti sadržaj pojedinih dokumenata ili događaja nastalih u razdoblju o kojem se govori. Ti skupovi su javni i na njih mogu doći svi zainteresirani građani pa je na taj način centar ispunio svoju zadaću predstavljanja događaja iz Domovinskog rata javnosti. Centar je bio organizator cijelog niza izložbi sa gradovima i općinama i u gradovima koji su direktno sudjelovali u ratnim događajima kao i u ostalim dijelovima Republike Hrvatske. Centar surađuje s Vojnim muzejom Ministarstva obrane Republike Hrvatske i drugim muzejima radi što bolje i češće prezentacije događaja i dokumenata iz Domovinskog rata koje bi posebno trebalo prilagoditi mlađim uzrastima kako bi mladi mogli razumjeti što se u Hrvatskoj događalo početkom devedesetih godina prošlog stoljeća. Centar je u dosadašnjem radu izdao 18 vrijednih izdanja o Domovinskom ratu, zbirku dokumenata, fotomonografija, znanstvenih studija. U izvješću je o dosadašnjem radu centra navedeno da su zadnje dvije godine organizacija Agencije za odgoj i obrazovanje uz suradnju, stručnu suradnju s centrom provodi seminar o Domovinskom ratu za nastavnike povijesti osnovnih i srednjih škola. Nastavnici koji prenose iz Domovinskog rata činjenice na seminarima se upoznaju s potrebnom literaturom te imaju priliku čuti predavanja neposrednih sudionika događaja o kojima uče našu djecu. Nastavnici povijesti imaju priliku na temelju dokumenata govoriti argumentirano i dati što objektivniji prikaz ovog razdoblja povijesti. Sve su to činjenice koje potvrđuju da je centar ispunio svoju zakonom zadanu zadaću. Nekoliko riječi i prilog raspravi evo mene osobno kao dragovoljca Domovinskog rata gradonačelnika grada Pakraca mogu izraziti zadovoljstvo da je centar vodeći se znanstvenim pristupom temeljenim na povijesnim činjenicama potvrdio da je Domovinski rat započeo 2. ožujka 1990. godine napadom na policijsku postaju u Pakracu. Evo, ovih dana, preciznije slijedeći tjedan u subotu obilježavamo 20. obljetnicu tog događaja i prilika je da javno pozovem sve dečke, sve specijalce, sve hrvatske dragovoljce koji su sudjelovali tih dana u obrani Pakraca, u obrani Republike Hrvatske da u subotu 6. ožujke nazoče događanjima i svečanom mimohodu pobjednika koji je tradicionalno na taj dan pripremljen u gradu Pakracu. Također, pomalo iz prašine povijesti izvađena je činjenica da je prvi oslobođeni grad 6.12.1991. godine upravo Grad Lipik koji je također bio nakon vojno-redarstvene akcije "Otkos" prvi veliki oslobođeni grad u Republici Hrvatskoj. Na kraju, želio bih predložiti da se centru dozvoli na neki način i recenzija udžbenika povijesti u dijelu koji se odnosi na Domovinski rat u Republici Hrvatskoj i za osnovnu i za srednju školu, jer se zna dogoditi da se u njima pojavljuju iskrivljeni podaci o Domovinskom ratu u Republici Hrvatskoj. Uz to što se Domovinski rat u njima obrađuje u minimalnom obimu, uz to nerijetko potkrepljene su netočnim činjenicama informacije koje naša djeca u osnovnoj i srednjoj školi dobivaju. Želim se zahvaliti djelatnicima centra i ravnatelju centra u ime cijelog niza općina i gradova zapadnoslavonskog bojišta, od Okučana, Novske, Lipika, Pakraca, Sirača pa do Daruvara što na svaki poziv sa terena rado se odazivaju, dolaze, zajedno s nama obilježavaju cijeli niz datuma iz ovog dijela hrvatske povijesti iz Domovinskog rata, održavaju stručne tribine i znanstvenim i stručnim predavanjima i povijesnim činjenicama potkrepljuju događaje koji su bili i na tom području i na tom bojištu naše Republike Hrvatske. Kao što je poznato i uvijek to ističem sa ponosom, dolazim sa područja zapadne Slavonije, gradova Pakraca i Lipika, jednog od najkrvavijih ratišta u našoj domovini i prenosim vama osobno, gospodine ravnatelju i sjajnoj ekipi u Memorijalno-dokumentacijskom centru Domovinskog rata zahvalu svih hrvatskih branitelja, roditelja, žene i djece poginulih hrvatskih branitelja za istinu, podvlačim istinu o Domovinskom ratu koju donosite kroz svoj rad u Memorijalno-dokumentacijskom centru. Naravno, podržavam ovo izvješće i želim vam puno uspjeh u budućem radu. Hvala.
Zahvaljujem. Imamo dvije replike. Prvo je uvažena zastupnica Marija Lugarić. Izvolite.
Poštovani kolega Huška, u svojoj raspravi ste govorili između ostalog i o sadržajima koje nastavnici predaju djeci u školama, o potrebi da ti sadržaji budu opsežniji, da budu točniji, da budu inoviraniji sa novim spoznajama i ja se tu apsolutno s vama slažem. Međutim, želim vas upozoriti da je zakonska obveza nastavnika da predaju sadržaj iz nastavnog programa. Nastavni program donosi ministar obrazovanja. Nastavni program za gimnazije se nije mijenjao od '92. godine, a ministar Fuchs je u mjesecu rujnu ove godine raspustio Vijeće za kurikulum koje je trebalo donijeti novi program. Dakle činjenica je unatoč svom stručnom usavršavanju, unatoč svim seminarima, ako nastavnik ne predaje sadržaj program ostaje bez posla i nije njihova odgovornost što predaju ono što predaju i u onom opsegu i načinu i sadržaju koji jest jer je to odgovornost nekog drugoga, konkretno ministra obrazovanja koji nije donio novi program. Ista stvar vrijedi i za udžbenike i po sadašnjem zakonu sadržaj udžbenika zapravo reproducira sadržaj nastavnog programa, odnosno kurikuluma i ako ne udovoljava tom uvjetu ne može niti postati udžbenik. I nije problem u udžbeniku nego u programu, odnosno kurikulumu kojega nemamo, koji treba biti sadržan … [[Govornica se ne razumije.]] za svaki udžbenik. I kad govorimo o tome onda treba reći gdje je pravi problem, problem je u tome što kurikulum nemamo, a nastavni plan i program konkretno za gimnazije datira iz '92. godine i to je odgovornost nekoga drugoga, ministra obrazovanja, a ne nastavnika i učitelja koji predaju u školama. Zahvaljujem.
Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Davor Huška. Izvolite.
Koliko ja znam ministar ne piše udžbenike nego samo propisuje program koji u udžbenicima treba biti sadržan. U poglavlju o Domovinskom ratu koji je propisan u programu o sadržaju udžbenika kojeg ne pišu ni nastavnici koji ga predaju ni ministar koji bio da bio, stoje netočne činjenice o Domovinskom ratu. Taj program, znači te udžbenike netko treba pogledati. Mislim da u ovom trenutku nema mjerodavnije institucije i ustanove na području Republike Hrvatske od Memorijalno-dokumentacijskog centra Domovinskog rata. A isto tako zalažem se i ovom prilikom da taj program koji je vezan za Domovinski rat bude opsežnije, jer to je najsjajniji, noviji dio povijesti Republike Hrvatske upravo Domovinski rat. Hvala.
Zahvaljujem. I druga replika, uvažena zastupnica Neda Klarić. Izvolite.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Kolegice i kolege. Pa evo, kolegi Huški želim samo jednom rečenicom replicirati podvlačeći i njegovu opservaciju zapravo da je vrlo važan segment u kojem je na prijedlog centra, a u suradnji sa agencijom za odgoj i obrazovanje po odobrenju Ministarstva znanosti, obrazovanja i športa 2008. održan seminar upravo za nastavnike povijesti srednjih i osnovnih škola, jednako kao i u Šibeniku prošle godine u travnju mjesecu i da je to ispravan način kako zapravo promovirati istinu o Domovinskom ratu. I gospodin Nazor se također nada i uvjeren je da se kvalitetom održanih seminara zapravo osigurava jedna rekli bismo tradicija u obuci, definitivno treningu rekli bismo, nastavnika povijesti osnovnih i srednjih škola. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Davor Huška. Izvolite.
Hvala. Ključne riječi u cijelom ovom današnjem izlaganju su upravo istina o Domovinskom ratu i tu istinu treba djeci od malih nogu, od vrtića, od osnovne škole pa do srednje škole, a najjednostavniji je put kroz redovno učenje povijesti prikazat, dokazat, pripovijedati i propovijedati istinu o Domovinskom ratu. Mi se trudimo i kao predstavnici jedinica lokalne samouprave, idemo u osnovne škole, prikazujemo dokumentarne filmove, primjerice u mom gradu, o početku Domovinskog rata, o doktoru Šreteru, o vojno-redarstvenoj akciji "Bljesak". Naša djeca jako dobro znaju lokalnu povijest o Domovinskom ratu. Dolazi do grešaka generalno o Domovinskom ratu o povijesti, o nekakvim činjenicama koje nisu točne i Bogu hvala da imamo Memorijalno-dokumentacijski centar koji ispravlja te nepravilnosti. Na vrijeme je osnovan, nije se zakasnilo i imat ćemo povijest o Domovinskom ratu na jednom mjestu, pod jednim krovom koji će svi moći izučavati naše buduće generacije, i naša djeca i naši unuci. Hvala.
Zahvaljujem. Obavještavam da je sukladno članku 207. stavak 2. Poslovnika isteklo vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta u 11,04 sati. Nastavljamo s pojedinačnom raspravom. Sada je na redu uvaženi zastupnik Petar Mlinarić. Izvolite.
Hvala, gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege. Podsjećajući da je zbog Rezolucije Opće skupštine UN-a iz '74. godine koja u prvoj točki kaže da je agresor onaj koji objavi rat. U novije vrijeme gotovo nitko ne objavljuje rat. Akademik Rudolf ogovorio je na pitanje zašto Hrvatska nije objavila rat kada je došlo do faktičkog ratnog stanja. Osim toga, objavljivanje rata na snagu stupa i međunarodno pravo neutralnosti koje neutralne države obvezuje da ne smiju oružano snabdijevati niti jednu stranu u ratu. A Hrvatska je bila razoružana i nije imala gotovo ništa za obranu. Znamo i sami da je JNA prije toga razoružala, pokupila sve iz one teritorijalne obrane oružje i podijelila po selima normalno agresorima, pobunjenim Srbima. Posebnu pozornost centar posvećuje izdavačkoj djelatnosti što potvrđuje podatak da je u nešto više od tri godine nakon konačnog ustrojavanja centar tiskao 18 knjiga. Među izdanjima centra iznimno su važne knjige iz serije Republika Hrvatska i Domovinski rat 1990.-1995. Dokumenti u sadašnjih 6 knjiga objavljeni su dokumenti Republike Srpske krajine koje obuhvaćaju razdoblje od '90.-te do '92. u knjigama jedan, tri i pet objavljeni su dokumenti vojne provenijencije nastali djelovanjem Jugoslavenske narodne armije i paravojnih postrojbi pobunjenih Srba u Republici Hrvatskoj. Dokumenti podržavanih tijela vlasti, političkih stranaka i ostalih civilnih ustanova koje su pobunjenici osnovali s ciljem izdvajanja dijela teritorija Republike Hrvatske i njegova pripajanja Republici Srbiji. Radi postizanja cilja da svi Srbi moraju živjeti u jednoj državi srpskoj objavljeni su u knjigama dva, četiri i šest u suizdavaštvu sa Hrvatskim institutom za povijest podružnica za povijest Slavonije, Srijema i Baranje. Zatim, važno je razumijevanje događanja u Hrvatskoj devedesetih godina dvadesetog stoljeća jer jasno pokazuje ciljeve velikosrpske, odnosno za to razdoblje može se reći i svesrpske politike radi čijeg ostvarenja su srbijansko vodstvo i JNA '90.—te organizirali, potaknuli i operativno podržali terorizam i oružanu pobunu Srba u Hrvatskoj, a potom u ljeto '91. započeli i otvorenu agresiju na Hrvatsku. Ja ću napomenuti samo da svi Srbi nisu željeli rat i kad govorim, često sam puta osuđivan zašto govorim. Ja moram reći da sam ja svjedok događanja u Vukovaru i sve ono što govorim i mogu reći samo da je od Mrkšića sestra u Vukovaru bila je u progonstvu, muž joj je branitelj bio sa mnom u logoru. Znači, da svi Srbi nisu jednaki, mnogi nisu željeli rat, ali su morali ići silom. I zato kad govorim, govorim ono što sam vidio, što sam doživio. Moram reći da upravo je bilo dosta govora o Vukovaru. Ima Vukovar moram reći Memorijalni centar Domovinskog rata Vukovar. Imamo, sad ću reći šta imamo i usko surađujemo sa Dokumentacijskim memorijalnim centrom Domovinskog rata i sa doktorom Nazorom. Jako je dobra suradnja i moram stvarno zaželiti i nadalje takvu suradnju. Tako postoji suradnja ovih dvaju centara. Cjelina za koju možemo reći da je već pri završetku je simulacija bojnog polja. Upravo muzej Domovinskog rata u Vukovaru je inače u vojarni. Napravljeni su paljbeni položaji i postavljena oružja. Naravno to nije u stvarnim razmjerima i udaljenostima, ali je školski primjer postavljanja bojnog polja sa svim topničkim i pz oružjem, školski utvrđenim položaja, inženjerijskim uređajima. Tako da je to pokazano simulacijsko, ali i edukacijsko bojno polje. Namjeravamo ga obogatiti i dodatnim efektima, zvučnim i svjetlosnim tako da bude što zanimljivije. Muzej Domovinskog rata od stvaranja Hrvatske države do mirne reintegracije uključujući stradanja, uništenu kulturnu baštinu, ustrojavanje Oružanih snaga, ratne operacije i obranu. Muzej bi imao stalni postav koji bi kronološki pratio događanja u Hrvatskoj od devedesete do devedeset i osme godine. ... [[Govornik se ne razumije.]] bi obrađivao događaje vezane za Domovinski rat na cjelokupnom području Republike Hrvatske. U sastavu muzeja bit će info pult. Dio prostora bit će opremljen tako da prikazuje život u vojarni. U tom će dijelu biti dvije spavaonice svaka sa četrdesetak ležaja kako bi učenici koji dođu u centar imali priliku jedan dan i noć živjeti na pravi vojnički način. Namjeravamo s Ministarstvom znanosti, obrazovanja i športa dogovoriti da se u tom prostoru održava i dio praktične nastave iz Domovinskog rata. Na taj bi način vojsku i vojni sustav još više približili mladim ljudima, pa bi bila i dobra prilika za prezentaciju vojnog poziva. Multifunkcionalna zgrada bit će vanjski izgled kao "Borovo commerc". Ja vam moram reći da sam ja upravo se zatekao u "Borovo commercu" kojeg je i bilo 600 osoba, bilo je i negdje 60 ranjenika. Te noći kod granatiranja "Borovo commerc" se zapalio, dim je ušao u prostore, morali smo iznositi ranjene, djecu. Bilo je i djeci po šest mjeseci, negdje i dvije, tri godine. Djeca su počela plakati, izišli smo na polje. Jedan se izlaz zarušio. Još je ostalo ako se drugi ulaz zaruši mi smo ostali zarobljeni tamo u dimu i izišli smo na polje, iznijeli prvo ranjenike. Već su tamo bile televizije Beograd, televizije Novi Sad, bili su autobusi koji su spremni, prvo su žene išle. Nas su tjerali nekih 2 kilometra dalje itd. Moram reći da je te noći samo iz "Borovo commerca" nestalo jedan autobus i ranjenika i civila i branitelja. Upravo ta zgrada će biti kopija "Borovo commerca" koja bi bila središte informacijsko-dokumentacijskog dijela. U njoj će biti prostora za fonetsku, arhivsku, fotografsku, filmsku građu, hemerotiku, biblioteku, te dvoranu za predavanje i seminare. Dosta će pružati mogućnosti kvalitetnog proučavanja i dostupnosti svih relevantnih izvora za dobivanje cjelovitog uvida u Domovinski rat. Kada smo razmišljali o civilima koji će dolaziti u centar vodili smo se idejom interaktivnosti prostora i posjetitelja. Namjera nam je da posjetitelji koji će dolaziti imaju aktivan odnos sa svim sadržajima. Aleja brigada iz Domovinskog rata u memorijalnom centru će biti i predstavljene sve brigade Hrvatske vojske. Zamišljeno je da se izgradi aleja gardijskih brigada i park brigada, a bit će izloženo i sve znakovlje i oznake brigade iz Domovinskog rata. Taj projekat su podržale sve braniteljske udruge u dogovoru sa Vladom Republike Hrvatske koje će i financirati čitav projekat. Moram reći da posjetitelju Memorijalnog centra Domovinskog rata u Vukovaru ponuđeno je razgledanje postava izložba bitke za Vukovar sjećanja na Domovinski rat, prezentacija idejnog rješenja budućeg memorijalnog centra, obilazak naoružanja korištenog u Domovinskom ratu, topništvo, oklopna vozila, zrakoplov, simulacije bojnog polja i sve drugo. Moram reći i spomenuti bolnicu, da je iz bolnice odvedeno za jednu noć 261 ranjenik koji su pogođeni na Ovčari, da u bolnici postoji muzej o Domovinskom ratu i da će i dalje da spomen dom Ovčara, moram reći isto, i moram napomenuti da svi naši branitelji Vukovara, svi oni koji su iz cijele Hrvatske bili i koji su izvana došli, ja im moram stvarno zahvaliti da su dali sve od sebe, ali moram opet moj vapaj da oni koji nisu pronašli, oni obitelji poginulih, a najveći nam je problem onih koji nisu još pronašli obitelj još uvijek traže i mole i zato još jednom moj vapaj je neka kažu gdje su pa makar i nakon 20 godina, ali da roditelji mogu samo donijeti i prijatelji zapaliti svijeću i položiti cvijeće. I zato evo moj vapaj je da u Vukovaru nitko još nije osuđen za zločin do sada. Bilo je nekih ne znam ja optužbi, ali to sve do danas nitko nije, a … [[Govornik se ne razumije.]] pa i Radić nisu ubili … [[Govornik se ne razumije.]]
Zahvaljujem. Vrijeme. Na redu je uvaženi zastupnik Davorko Vidović. Nema ga. Gubi pravo na raspravu. Dalje je na radu uvažena zastupnica Sunčana Glavak. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče, gospodine ravnatelju. Rat Hrvatskog memorijalno-dokumentacijskog centra Domovinskoga rata, kao javne znanstvene ustanove i specijaliziranog arhiva u razdoblju od njezinog osnutka 2005. pa do 2009. godine zaslužuje visoku ocjenu. U navedenom razdoblju značajna pažnja posvećenja je prikupljena arhivske građe, sistematskim terenskim radom uz suradnju s akterima zbivanja iz Domovinskoga rata. Neću se vraćati na detalje o kojima su već eto govorili i moji prethodnici. Prikupljena saznanja prezentirana su kroz izdavaču djelatnost, stručne seminare i simpozije i izložbe prezentacije, predavanja i nastupe u medijima. Posebno želim istaknuti činjenicu da se ovaj terenski rad odnosi i na krajeve koji nisu bili neposredno zahvaćeni Domovinskim ratom i mislim da to trebamo posebno istaknuti. Organizirana je i vlastita knjižnica u kojoj su prikupljeni svi publicirani materijali, čime su ostvareni i visoki međunarodni stručni standardi na ukupnom sređivanju gradiva o Domovinskom ratu i njegovoj dostupnosti široj javnosti. Time se naravno pridonosi i stvaranju pozitivne nacionalne memorije, te objektivne slike o zbivanjima tijekom agresije na Republiku Hrvatsku. Zamjetna je i aktivnost o čemu smo već eto čuli u profesionalnom usavršavanju djelatnika, što je i preduvjet za stručni rad na društveno osjetljivom poslu, od iznimnog značaja za našu zemlju. Ekipiranje stručnim mladim znanstvenicima centar dobiva i široku bazu za njegovu još jaču promociju u društvu. Značajne su i važne publikacije 18 izdanja o Domovinskom ratu, a željela bih još jednom naglasiti i edukacije nastavnika, odnosno profesora povijesti koja bi svakako trebala biti nastavljena. Hoće li se to na neki drugi način uključiti vidjet ćemo kao što je rekla i kolegica Lugarić maloprije. No, vjerujem da još uvijek postoje dokumenti koji se ne nalaze tamo, a gdje bi se trebali nalaziti, a to je Hrvatski memorijalno-dokumentacijski centar. Zato ću eto i s ovog mjesta podsjetiti na zakon koji imamo, i pozvati sve one koji imaju ili koji raspolažu dokumentacijom o Domovinskom ratu da ju predaju Hrvatskom memorijalno-dokumentacijskom centru radi čuvanja, zaštite i obrade. To je podsjećam i zakonska obveza, a možda su neki emotivno ili na neki drugi način vezani uz dokumente. Jednako tako želim reći da će Memorijalno-dokumentacijski centar Domovinskoga rata o tome voditi brigu i da se naravno uvijek mogu napraviti preslike materijala. Hrvatski memorijalno-dokumentacijski centar Domovinskoga rata pridonosi spoznaju i širenju istine o Domovinskom ratu, ali i ono što ne smijemo zaboraviti trajnom sjećanju na sve sudionike i žrtve rata. Na temelju sustavnog praćenja rada ove ustanove i predmetnog iscrpnog izvješća, smatram da je Hrvatski memorijalno-dokumentacijski centar Domovinskoga rata do sada u svom djelovanju zadovoljio sva društvena i profesionalna očekivanja uz racionalno korištenje raspoloživih sredstava. Čestitam ravnatelju i naravno njemu i njegovu timu želim uspješan nastavak rada uz naravno želju da dokumenti, još jednom ponavljam, koji nisu tamo gdje bi trebali biti kako bi svjedočili o našoj kolektivnoj memoriji, budu na pravom mjestu. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Na redu je uvažena zastupnica Božica Šolić. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče, ravnatelju centra, kolegice i kolege zastupnici. Temeljno polazište za ocjenu rada Hrvatskog memorijalno-dokumentacijskog centra Domovinskog rata jest koliko je on ispunio zakonske zadaće prikupljanja, sređivanja, čuvanja te stručnoga i znanstvenoga istraživanja i publiciranja gradiva iz Domovinskog rata. Navedeno izvješće pokazuje da centar intenzivno prikuplja i sređuje arhivsko gradivo. U ovom slučaju je riječ o gradivu srpske … [[Govornica se ne razumije.]] koje je od posebne važnosti za razumijevanje događaja u Domovinskom ratu, jer govori o pripremama, početku i tijeku napada Jugoslavenske armije i srpskih snaga na Hrvatsku, te svjedoči o namjeri srpskoga vodstva da zadrži vlast na okupiranom području hrvatske države i postupcima koje su vodili pripajanju dijela teritorija Srbiji. Te '91. godine sva hrvatska okupirana područja na tim područjima hrvatski narod doživio je veliki egzodus, zapravo ne samo hrvatski narod nego svi građani nesrpske narodnosti. Domovi su im spaljeni, okupirani i na ta područja nije bilo povratka tog naroda sve do "Oluke" '95. godine. To je važno za centar i to treba reći da ta '91. godina da se dogodio najveći egzodus hrvatskog naroda. Brojni skupovi kojih je centar organizator ili suorganizator pokazuju namjeru centra da se događaji iz Domovinskog rata znanstveno obrade. O tome svjedoči stvaranje biblioteke o Domovinskom ratu, odnosno prikupljanje knjiga koje govore o toj problematici. Jer je i uvid u cjelokupnu literaturu preduvjet objektivnom i stručnom pisanju povijesti. Iako je već sad prikupljena značajna literatura o Domovinskom ratu držim da bi broj knjiga o toj problematici u centru trebao biti još veći i da centar treba pojačati rad na prikupljanju literature o Domovinskom ratu. Posebice kad je riječ o naslovima koji su publicirani izvan Hrvatske. Važno je istaknuti da su na skupovima koje je centar organizirao ili je njihov suorganizator, uz znanstvenike govorili i neposredni sudionici događaja o kojima je riječ tako da su svojim sjećanjem mogli nadopuniti ili objasniti sadržaj pojedinih dokumenata nastalih u razdoblju o kojem se govori. Jednako tako važno je napomenuti da su ti skupovi bili javni, odnosno da su im mogli nazočiti svi zainteresirani građani čime je centar ispunio i zadaću prezentacije događaja iz Domovinskog rata javnosti. Što se tiče prezentacije događaja iz Domovinskog rata javnosti centar je bio organizator nekoliko izložbi od kojih posebno treba istaknuti sudjelovanje centra u pripremi materijala za izložbu u Vukovaru "Mjesto sjećanja – Vukovarska bolnica '91.". I izložbu u Kninu posvećenu 10. godišnjici oslobodilačko-vojno redarstvene operacije "Oluja". U tom smislu centru se preporučuje daljnja suradnja s Vojnim muzejom Ministarstva MORH-a i drugim muzejima na što boljoj i češćoj prezentaciji događaja iz Domovinskog rata koju bi posebno trebalo prilagoditi mlađim uzrastima. Kako bi mladi mogli razumjeti što se u Hrvatskoj događalo početkom '90-ih godina. U izvješću o dosadašnjem radu centra navedeno je da se u zadnje 2 godine u organizaciji Agencije za odgoj i obrazovanje uz stručnu suradnju s centrom provodi seminar o Domovinskom ratu za nastavnike povijesti osnovnih i srednjih škola. To držim iznimno važnim jer su upravo nastavnici ti koji činjenice iz Domovinskog rata trebaju prenijeti djeci i zato su takvi seminari prilika da ih se upozna sa potrebnom literaturom i da oni čuju predavanje neposrednih sudionika događaja o kojima trebaju govoriti svojim učenicima. U tom smislu centru bi preporučila još bolju suradnju sa školama i nastavnicima povijesti. Prije svega u pripremi izvora koji se mogu koristiti na nastavi kako bi se nastavnicima omogućili da u tom razdoblju povijesti govore argumentirano, odnosno na temelju dokumenata kako bi djeca mogla dobiti što objektivniji prikaz toga razdoblja povijesti. Bez veličanja ili prikrivanja nekih činjenica što nam je svima cilj. S obzirom da su moji kolege govorili, pa da se ne ponavljamo ja ću i skratiti svoju raspravu, ali na kraju reći ću da mi je žao što predsjednik Odbora za veterane rata i što uopće Odbor za veterane rata nije danas raspravljao o ovoj temi. To mi je žao i eto, važno je da se to zna. I na kraju u cijelosti podržavam Izvješće o radu Hrvatskoga memorijalno-dokumentacijskog centra Domovinskog rata 2005. do 2009. godine. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Na redu je uvaženi zastupnik Mato Bilonjić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospodine upravitelju. S obzirom na obrambeni oslobodilački karakter Domovinskog rata smatram da Hrvatska ima najviše razloga za razdoblje između '90-te i '95. da pokaže što objektivnije te da na taj način istinu o našim herojima sačuvamo za budućnost. Činjenica je da u ovome centru radi 18,19,20 ili možda ih treba raditi 40, stručnjaka, povjesničara koji mogu u jednom kratkom vremenskom periodu stvoriti jednu objektivnu sliku o Domovinskom ratu. Naime, kako stvoriti sliku o Domovinskom ratu ukoliko ne pregledate arhivu vojske, ono do čega se može doći, znači arhiva Vojske Republike Jugoslavije, Republike Srpske krajine, Republike Srpske i paravojnih postrojbi iz Republike Jugoslavije. Kad se ta arhiva i videozapisi koji imaju i fotografije, kad se ta arhiva koju već imamo negdje oko 3300 kutija, to treba sve pregledati, klasificirati, odrediti. Znači kad se to napravi onda se može za određeni vremenski period sa određenog područja uzeti i naša arhiva iz Hrvatskog vijeća obrane Hrvatske vojske i napraviti usporedbe. Kad to napravimo tek onda možemo kazati da imamo jednu objektivnu sliku o Domovinskom ratu. S naše strane, znači to su ratni dnevnici, to su vojne zapovjedi zapovjednika koje su se na dnevnoj bazi izdavale, to su izvješća iz SIS-a, službe … [[Govornik se ne razumije.]] , saniteta, fotografije i ratni snimci koji imaju manje-više sve brigade koje su učestvovale i zborna područja i onda se može napraviti jedna dobra podloga za pisanje udžbenika, odnosno knjiga, odnosno snimanje filmova. Mi smo danas svjesni, govorim o jednom području koji je na tone krvi prolilo, to su rekli liječnici u Slavonskom Brodu, koliko su krvi dali Posavljacima i svima onima koji su branili Bosansku Posavinu. Do danas dolaze tamo ljudi koji jednostavno pišu knjige, a nikada nisu bili u tom području. Barem ih ja nikad nisam vidio, iako sam otpočetka zapovjednik bio 103. Derventske brigade, pa onda 4. Gardijske brigade i bio do '97. godine u Oružanim snagama. Nikad te ljude nisam vidio. Neki dan sam čitao knjige koje jednostavno nemaju veze sa vezom. A kako imamo prilično kratko pamćenje pokazala je i prošlotjedna rasprava kada se raspravljalo o Hrvatima iz BiH, gdje se govorilo da su ti ljudi prijavili se u RH samo zbog nekakvih socijala, zbog zdravstvenog, mirovinskog, zbog nekakvih davanja, a kad su davali krvi, kad su krv prolivali, suze, znoj i kad su svi protjerani sa tih područja, a vaš će centar zasigurno jednog dana objaviti što to znači 22. svibnja '92. godine za Bosansku Posavinu, znamo što znači za Hrvatsku. Što to znači Splitski sporazum, što to znači Washingtonski sporazum i čega smo se u Daytonu odrekli da bi dobili cjelovitu Hrvatsku i dobili mir. U potpunosti vas podupirem i svakako da ću svaki puta podržati i više sredstava i veći broj uposlenika. Možda bi bila dobra ideja da to preseli u Vukovar, samo toliko stručnjaka naći u jednom Vukovaru ili iz Zagreba i cijele Hrvatske tamo otići ali uglavnom da bi se istina, prava istina o Domovinskom ratu znala, treba vas biti daleko više da brže možete raditi, uporediti tu dokumentaciju jednih agresora i nas koji smo branili svoje domove. Hvala.
Zahvaljujem. Na redu uvaženi zastupnik Ivan Bagarić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Ja se također priklanjam mojim kolegama koji su ovdje govorili afirmativno o Hrvatskom memorijalno-dokumentacijskom centru i osobno ću se osvrnuti na tri po meni važna elementa. Dakle jedan je onaj o kojem je govorio već kolega Krešimir Ćosić o važnosti objavljivanja i publiciranja, drugi je o Hrvatima izvan Republike Hrvatske, osobito o Hrvatima u Bosni i Hercegovini i njihovom doprinosu, i treći dio ću dotaknuti a to je komponenta ovog memorijalnog jer ona je po meni ostala onako malo nedorečena. Dakle, ovaj Centar je javna znanstvena ustanova koja između ostaloga prikuplja, arhivira, ali što je još ili jednako važno, jer bez ovog dvoje ne bi bilo ni ovog trećeg prublicira odnosno objavljuje radove. MI trebamo znati ovdje i već sam to rekao kako je ovdje u ime Kluba govorio kolega Krešo Ćosić da bez publiciranoga, bez objavljenoga događaja odnosno bez tako prikazanoga znanja mi ne možemo napraviti korak naprijed, ne možemo na koncu konaca pokazati istinu, mi ne možemo naučiti neke stvari koje imamo u iskustvu niti ga možemo prenijeti drugima. Prema tome, kaže se ono što nije objavljeno, što nije publicirano zapravo ne postoji, a ono što nije objavljeno na engleskom jeziku i to u relevantnim časopisima na engleskom jeziku kako i CC-a i drugima ali barem da su na engleskom jeziku, onda sigurno nije relevantno i nije značajno. Dakle, neće biti vrednovano u onoj mjeri u kojoj je vrednovano ako je objavljeno u nekom znanstvenom časopisu. Ovdje u samom Izvješću stoji kako, jedna rečenica kako je netko napisao „Dok topovi tutnje, muze šute“, koji je činjenica ali je činjenica i to da znanstvenici u ovom Domovinskom ratu ja bih rekao nisu šutjeli. I htio bih istaknuti doprinos onih znanstvenika u medicinskom dijelu i ovo je jedna prigoda kojoj trebamo odati priznanje, poštovanje koji su dali osobiti doprinos kada je u pitanju publiciranje onoga što se događalo u Domovinskom ratu a odnosi se na medicinsku znanost. Dakle, Croatia medical journal je časopis koji je objavio daleko najviše članaka na ovu temu i sam po sebi je u CC časopis i dakle njegov urednik Matko Marušić i supruga mu Ana Marušić zaslužuju poštovanje kao i svi naši liječnici, kolege koji su puno, puno publicirali radova na ovu temu i također na temelju tih publikacija puno je bilo citata tih radova u svjetskoj literaturi. Žao mi je, stvarno mi je žao da neki drugi, ne kažem da nisu objavljivali, ne kažem da nisu pisali, ne kažem da nije bilo te vrste činjenja, ali moj dojam da zaostaju iza liječnika. Prema tome, šteta je da se više ne angažiraju i mislim da je ovaj Centar i prilika za sve one koji iz drugih djelatnosti a tiču se Domovinskog rata, od logistike do ne znam ni ja različitih drugih pitanja pa pitanja iz humanitarne oblasti općenito, da mogu istraživati, da mogu objavljivati, da mogu publicirati. Osobito sam se uvjerio u važnost publiciranja. Dakle, navest ću samo dva primjera. Jedan se odnosi na moje osobno iskustvo kao svjedoka u Haagu, kada smo zapravo za vrijeme rata objavili u Mostaru, Međunarodnoj zajednici, odnosno UN-u i Međunarodnom Crvenom križu da bolnicu u Mostaru na zapadnoj obali želimo staviti na raspolaganje. I armiji Bosne i Hercegovine iz razloga jer na drugoj strani, u istočnoj strani Mostara je bilo zaista teško stanje kada je u pitanju zdravstvena skrb i ona zdravstvena skrb koja je bila pružena u tamošnjoj improviziranoj bolnici. Naša je bila nakana čista kao suza. Htjeli smo staviti bolnicu na način da Međunarodni Crveni križ uđe u nju da kontrolira njezin rad a da je UN učini eksteritorijalnom i da onda sve ranjenike, sve bolesnike u jednome gradu se dovozi u tu jednu bolnicu, da ona doista ne bude više HVO-a niti Armijine nego da bude bolnica sviju i za sve i da se zapravo na taj način koliko je moguće više ublaže ratna djelovanja u gradu u kojem su bila takva kakva jesu, na žalost nije to bila samo slika Mostara to je bila slika cijelog ratišta u Bosni i Hercegovini. Nije bilo odgovora, razumijete, bez obzira na teško stanje na istočnoj strani Mostara nije bilo odgovora s druge strane niti želje da se to učini. Neke međunarodne institucije su nama dolazile i govorile da je to dobar prijedlog ali koliko je provediv. Moj argument je bio da je to jako provedivo i činjenica da se kirurgija koja se nalazi na samoj crti bojišnice operira svaki dan i da u njoj rade liječnici različitih nacionalnosti, da operiraju različite ljude u smislu i na nacionalnost i pripadnost postojaba itd., međutim nije bilo odgovora. Kasnije je došao Richard Horton urednik Lanceta i publicirao jedan rad koji nosi naslov „Utisci na rat u Hrvatskoj i Bosni i Hercegovini“ gdje je doslovno stavio taj naš prijedlog da se bolnica u Mostaru stavi na raspolaganje svima i da se na taj način ublaže strahote rata u Mostaru i zapravo je komentirao i govorio o slabosti međunarodnog humanitarnog prava tako zapravo međunarodno humanitarno pravo ne napreduje u skladu sa ratnom tehnikom, jer da napreduje onda bi se iznašlo rješenje za takve slučajeve i za takve situacije i objavio je to u Lancetu pod ovim nazivom o kojem govorim. Kada sam kasnije bio u svojstvu svjedoka u Haagu, onda je taj dokument bio jedan od dokumenata koji je bio važan dokument kome su obratili pozornost ne samo odvjetnici nego i suci u sudu u Haagu i o kom su govorili a onda sam zapravo se uvjerio i za ostale dokumentacije koja je tamo bila dostupna da se zapravo vidjelo da su ljudi u Međunarodnoj zajednici jako dali do važnosti jednom takvom dokumentu međutim, nije bilo odgovora sa muslimansko-bošnjačke strane. Zašto nije bilo to ne bih ovom prilikom. Ponavljam publiciranje, objavljivanje je važno ne samo da mi postignemo i pokažemo našu istinu o onome što se događalo u Hrvatskoj, što se događalo u Bosni i Hercegovini, a isto tako da pokažemo ono što nije bilo dobro i što ne želimo nikada igdje da se ponovi. Međutim, isto tako zbog ukupnom humanitarnog znanja važno je publicirati i objavljivati jer da se publiciralo i objavilo i vrednovalo međunarodno iskustvo ono koje se dogodilo na žalost u Vukovaru najvjerojatnije se Srebrenica ne bi ponovila. Međutim, pošto se Srebrenica niti varolizirala u mjeri u kojoj se trebala, onda se dogodilo ono što se dogodilo na drugim dijelovima zemlje i u ratu zahvaćenim prostorima gdje su ljudi nažalost trpjeli i podnosili. Mislim da je važno spomenuti još neke ljude koji su doprinijeli razvoju toga humanitarnog prava. Među njima je jedan Slobodan Lang koji je nažalost koji je imao jednu prometnu nesreću, Bogu hvala sada se oporavlja i ovom prigodom mu odajem priznanje za njegov doprinos. Kazao bih još samo nekoliko rečenica o doprinosu iseljeništva općenito o Domovinskom ratu. Mislim da ga treba istražiti, mislim da treba znati da bez potpore i novčane i materijalne i u oružju i u ljudima ne bi bilo moguće obraniti Hrvatsku bez te potpore. Također ne bi bilo moguće obraniti ni Bosnu i Hercegovinu bez uzajamnog sudjelovanja i Hrvatske i Bosne i Hercegovine u smislu uzajamne potpore i humanitarne i svake druge, mi znamo da je za vrijeme agresije na Bosnu i Hercegovinu ja mislim u povijesti čovječanstava najveća pružena humanitarna potpora jedne zemlje koja je također bila u ratu je bila ona koju je pružila Hrvatska Bosni i Hercegovini, jer sva pomoć Bosni i Hercegovini i zrakom i kopnom i morem je došla isključivo preko Hrvatske. Da ne govorimo o svemu onome što se dogodilo za vrijeme zbrinjavanja naših ranjenika kada je između ostaloga i Splitska bolnica 4 tisuće ranjenih pripadnika Armije Bosne i Hercegovine zbrinula u vrijeme sukoba i armije i Hrvatskog vijeća obrane. Dakle, i nakon toga svega ima onih koji govore o agresiji itd. na Bosnu i Hercegovinu od strane Hrvatske. Na koncu pošto vidim da vrijeme stvarno brzo curi, rekao bih samo nekoliko riječi o onom što sam malo prije kazao da ću govoriti pod brojem tri, a odnosi se na ovu komponentu memorijalnu. Dakle, Hrvatsko-memorijalno dokumentacijski centar. To ne razumijem do kraja što to je u ovom kontekstu i ne znam koliko je razvijeno. Ali mislim da bi bilo dobro da takva jedna ustanova bude otvorena javnosti da se u toj i takvoj ustanovi može pokazati onima koji dođu izvana, od djece i drugih ljudi zainteresiranih npr. originalne neke zapovijedi, recimo predsjednika Tuđmana, generala Bobetka ili izvješća ... Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Iscurilo vam je vrijeme. Hvala lijepa. Imamo 4 replike. Prvo je uvaženi zastupnik Dragan Vukić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Pozdravljam ravnatelja Hrvatskog-memorijalnog centra gospodina Nazora i želim reciplirati gospodinu Bagariću. Gospodine Bagariću govorili ste i o ratu Domovinskom koji se vodio i u Bosni i Hercegovini. Svjedok ste toga rata i dobro je da danas imamo centar koji prikuplja građu o Domovinskom ratu. Dobro je da se ta građa objavljuje, dobro je da ta građa bude mjesto iz kojeg će se pisati povijest i djeca učiti u udžbenicima u Domovinskom ratu. Istina o Domovinskom ratu je samo jedna. Ona se može gledati na različite načine. Međutim, ono što se u zadnjih 15-ak godina od završetka Domovinskog rata kroz određene medije i iz određenih centara moći u svijetu pokušaje nametnuti kao kompleks krivnje jednoj politici, pa i jednom cijelom narodu u Bosni i Hercegovini. A istina je da kada je napadnuta Hrvatska država da je napadnuto kompletno hrvatstvo, a svjedok sam da je 1. listopada '91. napadnuto moje mjesto Ravno u Bosni i Hercegovini kada čitavi politički vrh Bosne i Hercegovine je govorio da tamo se ne događa rat, jedan je čak rekao da to nije njegov rat. I Hrvati su prvi stali u obranu Bosne i Hercegovine. To su činjenice koje se danas nažalost vrlo često prešućuju radi toga da bi se napisala iskrivljena povijest. To nije dobro.
Zahvaljujem. Isteklo vam je vrijeme. Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Ivan Bagarić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa ja mislim da je zapravo ovaj podatak koji je ovdje iznešen u ovom izvješću kada je gospodin akademik Rudolf govorio da nije donešena odluka koja je donesena ovdje u Saboru 25. 6. '91. ne bi mogli ići niti u daljnji postupak priznanja Hrvatske niti bi je tko međunarodno priznao niti bi bilo moguće prikazati taj rat agresivnim na Hrvatsku koji je do tada bio. Isto tako se može kazati i za Bosnu i Hercegovinu. Javnost to ne zna. Nažalost, javnost to ne zna, ali to je neosporna činjenica koja može poslužiti apsolutno na ponos svih Hrvata u Bosni i Hercegovini i uopće Hrvata bez obzira gdje jesu. Dakle, u Parlamentu Bosne i Hercegovine deklaracija o neovisnosti Bosne i Hercegovine je donešena isključivo uz potporu hrvatskih zastupnika. Bez njihove potpore ne bi bila relevantna većina u parlamentu i ne bi bilo moguće donijeti takav jedan dokument. Na temelju takvog dokumenta je poslije raspisan referendum na kome je preko u vrlo visokom postotku ja mislim oko 90% ljudi izišlo i glasovalo, a Hrvati su glasovali sa 95% za suverenu Bosnu i Hercegovinu. Prema tome, to je bio jedan nedvojben dokaz potpore Hrvata Bosne i Hercegovine. Kasnije su HVO bile postrojbe koje su prve organizirano branile Bosnu i Hercegovinu i u mnogim dijelovima srećom u jednom značajnom dijelu Bosne i Hercegovine nije bilo sukoba između armije i HVO-a. nažalost tamo gdje je bio, bio je štetan i za jednu i za drugu stranu. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Uvaženi zastupnik Krešimir Ćosić, replika.
Poštovani gospodine potpredsjedniče. Uloga i mjesto medicinske struke i medicinske znanosti svakako je tema koja zaslužuje pažnju i kratku repliku. Bez kvalitete liječenja, bez vrhunskih medicinskih usluga, bez hrvatske medicinske znanosti vjerojatnost preživljavanja na bojišnicama bila bi bitno manja. Ono što također zaslužuje pažnju, a manje je poznato, s obzirom na traume koje je ne samo borbeni dio Hrvatske vojske i hrvatskih postrojbi tijekom Domovinskog rata doživjelo, nego i civilno stanovništvo ratne traume, mentalni poremećaj, posttraumatski ratni sindrom, nevidljive rane rata svakako je jedna tema. I činjenica da hrvatska znanost i hrvatska struka u tom području danas predstavlja centar izvrsnosti u svijetu. Na kraju želim napomenuti, da ne samo u tim medicinskim područjima, nego i u nekim drugim područjima vojne tehnike izvrsnost koja je postignuta u Republici Hrvatskoj u području vođenih protuoklopnih raketnih sustava za vrijeme rata i nakon Domovinskog rata bila je prepoznata čak u svjetskim enciklopedijama koje se odnose na raketnu tehniku koje su izdale goruće svjetske kompanije kao što je "Retion" itd., čitav niz objavljenih znanstvenih radova u ... [[Govornik se ne razumije.]] području pokazuju da i taj dio sudjelovanja hrvatske znanosti i hrvatske struke u cjelini je imao važnu komponentu. S obzirom da se ti ljudi gotovo ne spominju dvije kratke riječi svakako zaslužuju pažnju. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Ivan Bagarić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Meni je drago da je kolega Ćosić dopunio, dakle zapravo ja bih rekao još cjelovitije sagledao ovu problematiku i dao doprinos. Međutim, ostaje jedna stvar koje je po meni nedvojbeno nedovoljno obrađena i to u vrijeme čak same agresije. Bez obzira koliko su ljudi prikupljali i radili na prikupljanju podataka pomalo smo se ponašali kao da se podrazumijeva da je Hrvatska izložena agresiji i da to cijeli svijet znade. Međutim, sve ono što nije ponavljam publicirano, objavljeno bez obzira na one sve brojne izjave žrtava, tortura različitih osobito s prostora okupiranih, dakle neimanje sređenih arhiva u tom dijelu je zapravo dobrim djelom a polazeći od pretpostavke kao da se to podrazumijeva itd. oslabilo hrvatske argumente kod onih koji upravo iz onih neželjenih događaja koji su se dogodili i na hrvatskoj strani žele relativizirati stvar na cijelom ovom prostoru i umanjiti snagu agresije jedne i druge vojske, pobunu jednoga naroda na prostoru Hrvatske protiv Hrvatske. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Imamo repliku uvaženi zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Kolega Bagariću, meni je izuzetno drago da ste govorili o medicinskoj struci jer slažem i sa kolegom Ćosićem liječnici su dali veliki doprinos u tijeku Domovinskog rata ne samo u liječenju i zbrinjavanju ranjenih već i u objavljivanju u časopisima svega onoga što se događalo u tijeku Domovinskog rata što je izuzetno značajno. Ono zbog čega sam se javio jeste da vam kažem da sam ja bio jedan od ljudi koji je predložio da u Upravno vijeće Memorijalnog centra u biti uključimo urednika kojeg ste vi spomenuli tog časopisa i on nije prošao. To nije dobro jer ljude s takvim iskustvom, ljude koji mogu pomoći i koji su trebali biti uključeni u taj centar sigurno moramo kada budemo jasno nakon četiri godine razmišljali o novom sastavu upravnog vijeća vidjeti točno tko može pojačati, doprinijeti dalje radu tog centra. Taj čovjek je glede politički vjerojatno bliže vašoj opciji nego mojoj, ali ja sam apsolutno bio za to da ljude tih kvaliteta moramo uključiti u rad tog centra.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Ivan Bagarić. Izvolite.
Zahvaljujem kolegi Doriću. Mi smo bili, dakle imali smo čas biti kolege zastupnici u prošlom mandatu kad se zapravo i pokrenulo pitanje uspostave jednog ovakvog centra i sjećam se tadašnjih rasprava i zapravo različitih projekcija što će biti s tim centrom, kako će to sve skupa izgledati itd. Dakle, mi možemo sada konstatirati sa zadovoljstvom da je bila odluka ispravna o donošenju te odluke Sabora o formiranju ovoga centra. S druge strane, sigurno uvijek treba birati ljude što je najbolje moguće ljude. Ne znam konkretno zbog čega profesor Marušić nije izabran. Nisam siguran da se ne radi o tome da je, da se radi o čovjeku koje stvarno vrlo angažiran. U svakom slučaju dobro bi bilo da i on i svi ljudi kao on budu u takvim institucijama. S druge strane, ako mogu tako samo da vam odgovorim. Ja ne bih rekao da je on bliže ni ovoj ni onoj opciji nego je on zapravo jedna normalna ljudska hrvatska i znanstvena opcija što je zapravo dobro za jednu i drugu stranu i za svaku opciju. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Replika uvaženi zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Kolega Bagarić, drago mi je da ste u vašem izlaganju posebno spomenuli liječnike, odnosno da kažem prije svega ove naše kirurške struke koje su bile prezaposlene tijekom Domovinskog rata. Podaci koje su kirurzi i liječnici iznosili na svojim kongresima pa i na predavanjima i u inozemstvu, bio sam i osobno na Humboldt univerzitetu u Berlinu, imao polusatno predavanje kirurzima njemačke vojske, dakle su doprinijeli da glas, da javnost i međunarodna kao i domaća spoznaju koje su bile strahote rata u Republici Hrvatskoj, jasno i u Bosni i Hercegovini. Samo da kao jedan mali prilog tome podatak da je slavonsko-brodska bolnica zbrinula 8 tisuća i 6 stotina ranjenika, najviše u Republici Hrvatskoj. Pri tome je izvršila 11 tisuća operativnih zahvata i potrošila "20 tona krvi". Govorim o tonama. Takvi podaci koji su zaista nažalost da kažem impozantni trebaju i domaćoj javnosti ali prije svega i međunarodnoj zajednici, međunarodnoj javnosti da vide strahote rata i da zapravo se spozna ono što ste i sami rekli agresija i snaga agresije i bijesa koji se sručio na Republiku Hrvatsku i Hrvate u Bosni i Hercegovini. A ovaj dokumentacijski centar sa podacima koje bi mogao iznijeti a to je da su Hrvati Bosne i Hercegovine iako su u broju u kojem jesu podnijeli gotovo iste brojčane žrtve kao broj žrtava u Republici Hrvatskoj. To je zaista jedan podatak kada se uspoređuje ukupan broj stanovnika u Hrvatskoj i BiH ona je to zaista nešto što je vrlo ... [[Govornik se ne razumije.]] i to je ono što možemo prezentirati svjetskoj javnosti.
Zahvaljujem. Idemo dalje s pojedinačnom raspravom. Na redu je uvaženi zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Hvala. Gospodine potpredsjedniče, gospodine ravnatelju, kolegice i kolege. Da ne budu sve sami hvalospjevi ja ću malo govoriti o nekim stvarima za koje smatram da bi trebalo unaprijediti u slijedećem razdoblju i nadam se gospodine ravnatelju i kolegice i kolege da ćete se sa mnom složiti. Naime, prije pet godina kada samo u ovoj Sabornici odlučivali o osnivanju ovog centra ja sam bio među onima koji se posebno radovao činjenici da ćemo konačno dobiti jednu ustanovu koja će moći brzo, učinkovito, stručno i objektivno valorizirati sve ono što se događalo u tijeku Domovinskog rata. Zadaci su dakle bili prikupiti, srediti, stručno protumačiti i prezentirati tu građu. I dajmo pokušajmo biti sada objektivni da vidimo što smo postigli a što nismo. Da li smo brzo i učinkovito uspjeli u onome što smo naumili? Puno se napravilo, ali čini mi se nedovoljno brzo, nedovoljno učinkovito. Čini mi se da danas, evo za govornicom je ravnatelj iznio podatke vezano uz određenu građu koju oni imaju, s kojom raspolažu vezano uz navodno prekomjerno bombardiranje Knina. Danas smo u 2010. godini, ti podaci su trebali biti na svjetlu dana poodavno kako bi stvarno pomogli. Ovo je samo jedan primjer, ne moramo se lovit samo za taj primjer, ali hoću samo reći ono što bi svakako trebalo nastojati učiniti. Gledajte, ja čak mislim da ti podaci se i ne trebaju prezentirati ovdje u Saboru. Ne. Mene nitko ne treba uvjeravati da je to tako, ja znam da je tako. Ali tko je trebao imati te podatke prije 2, 3, 4 godine i tko je trebao prezentirati te podatke? Ja osobno vjerujem urbi et orbi da je to trebao biti ministar pravosuđa, ministar obrane, eventualno čak i predsjednica ili predsjednik Vlade. Oni su to trebali obznaniti, oni su to trebali dati na ruke svakom veleposlaniku koji sjedi u Zagrebu. Trebali smo biti učinkoviti, a nismo. Nismo zato što nismo dovoljno sustavni u načinu prezentiranja podataka koji govore o istini. Upravno vijeće. Pokušao sam, gospodine ravnatelju otvori sam vaše web stranice centra i pokušao sam doznati nešto malo više o ustroju samog centra i kad sam kliknuo na ustroj dobio sam jedan skroman tekst od 40 riječi. 40 riječi o ustroju. Mislio sam da ću doznati tko je u Upravnom vijeću, tko je u Stručnom vijeću, a i puno više od toga. Nažalost, nisam doznao nijedno ime tih članova Upravnog vijeća ni Stručnog vijeća, a znamo da u njihovim rukama leži puno toga vezano uz rad, razvoj, planiranje vašeg rada. To treba sigurno i ovdje da bude temom razgovora danas. Ja sam već evo spomenuo kod slučaja kada je kolega Bagarić spomenuo liječnike, naveo jedan primjer. Ja sam duboko uvjeren i uvijek ću to spominjat, vaš arhiv nije povijesni arhiv. To je živi arhiv, a mi u Upravnom vijeću imamo sve same povjesničare. To nije dobro. Zašto ne bi u Upravnom vijeću sjedio netko iz Ministarstva pravosuđa? Netko iz Ministarstva obrane? Netko iz Ministarstva unutarnjih poslova itd., itd. Oni bi trebali bit oni koji će kroz svoje savjete naći načina optimalne koordinacije svega onoga što se događa u i oko centra. To je vrlo značajno. Ja vas molim, razmislimo o tome, pokušajmo ispraviti ono što smo vjerojatno u dobroj namjeri učinili pred četiri godine. Neka sad to bude još bolje. Pravi odabir ljudi koji će stvarno napraviti novi iskorak. Ja sam neki dan, prije deset dana otprilike, razgovarao s jednim sad umirovljenim časnikom Hrvatske vojske koji mi je rekao da je on osobno i njegova jedinica došli su i zaplijenili dokumente vezane uz organiziranje vježbi za evakuaciju … [[Govornik se ne razumije.]] , tko ih organizira, tko ih financira, imena, prezimena itd. Dakle, etničko čišćenje da ili ne, ako imamo te podatke onda je ne, ali moramo obznaniti, moramo ih dati i urbi et orbi opet veleposlanicima, Europskoj uniji, Bruxellesu, Haagu itd., ne čuvati u arhivu. Dio građe se nalazi u vojnom arhivu. Moje pitanje vama ravnatelju je kakva je vaša suradnja sa vojnim arhivom, jer jasno ako ćemo biti cjeloviti moramo to imati na jednom mjestu. Ja sam za to da imamo i u Vukovaru i u drugim mjestima dokumentacijske centre, ali po meni tamo mogu biti isključivo kopije. Izvorni materijal mora biti na jednom mjestu, a kopije ako treba na deset mjesta u deset centara, tajne izložbe, pomagati im itd., ali moramo biti oprezni da ne dođe do rasapa informacija i te vrijedne građe. To se ne smije dogoditi. Dakle, još jednom bih želio reći da sam pokušao tragati po bazama podataka … [[Govornik se ne razumije.]] da vidim u biti koliko je vaš centar objavio radova koji se navode u tim bazama podataka, koji jedini mogu dati relevantan odjek u svijetu, jer se zna otkud i kako se dolazi do tih informacija. Nažalost, imamo od biomedicinara, imamo od ljudi drugih struka, ali ne i samog centra veliki opus u tim i takvim časopisima. U znanosti mi smo registrirali tu ustanovu kao znanstvenu ustanovu. U znanosti su vrlo jasni kriteriji temeljem kojih se vrednuje znanstveni rad. Objavi ili nestani, ali objavi u čemu, u časopisima koji se citiraju u svijetu, do kojih se može doći. Prema tome, na bezbroj decimala možemo točno urediti valjanost svakog od nas znanstvenika u tom znanstvenom svijetu, u znanstvenoj zajednici. Pa vas molim i tu se mora napraviti jedan iskorak, objaviti knjigu. Nije dovoljno, ona ima relativno limitirani prostor, doseg. Mislim da se moraju napraviti novi iskoraci da istina dođe do onih do kojih treba doći. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Imamo dvije replike. Prvo je uvaženi zastupnik Nedjeljko Strikić. Izvolite.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Pa evo uvaženi kolega Dorić je u svojoj raspravi koja je bila sadržajna rekao neke stvari s kojima bih se ja složio, ali nisam htio, a neke koje ne neću ispravit nego ću upravo repliku da može odgovoriti. U nekoliko navrata ste rekli ti dokumenti koje ima centar trebaju biti dostavljeni veleposlanicima u Hrvatskoj, Europskoj uniji itd. Doista, ja se slažem s vama i vjerojatno su oni te sve dokumente imali na uvid, vidjeli ih, ali istina uvijek nije jedna, istina je selektivna kad je u pitanju Domovinski rat. A najbolje ću to potkrijepiti, evo svjedoci smo nedavno u Haagu kada su branitelji naših generala tražili dnevnike Europske unije promatrača i oni su jednostavno odgovorili mi tih dnevnika nemamo, a to nije točno. Ja sam od prvog dana u Domovinskom ratu od Plitvica, od Uskrsa kao liječnik i u svim razgovorima koji su bili promatrači Europske unije i u Karlovcu i u bolnici mojoj vodili su vrlo jasnu dokumentaciju koju su spremali u svoje arhive i koju sigurno imaju. Prema tome, i sve dokumente koje su htjeli ili ne htjeli uzeti išli su selektivnim pristupom onim koji nastoji u svakom slučaju izjednačiti krivnju Domovinskog rata, izjednačiti krivnju rata na ovim prostorima i na tome velika uloga je centra i centar dobro radi. I prema tome, ja pozivam i sve hrvatske branitelje koji još u svojim kućnim arhivima imaju dokumente da ih dostave našem centru, jer istina ipak povjesničari će pisati jednu koja mora biti utemeljena na dokumentima. A isto tako što ste rekli što se tiče uloge liječnika i što je napravljeno u Domovinskom ratu i da li je to zapisano. Da, i to je zapisano. I Udruga liječnika dragovoljaca Domovinskog rata '91. godine vodi evidenciju, ima puno podataka koje je dostavila i obrana naših generala i mislim da centar dobro radi, ali pitanje istine kakvu istinu Europa želi. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Miljenko Dorić.
Kolega zahvaljujem se evo na ovoj replici. Ja se slažem s vama da u ovom današnjem nesavršenom svijetu uvijek imamo nekakav selektivan pristup, slažem se. Ali ako imate argumente da taj selektivni pristup usmjerite prema objektivnom pristupu onda argumente morate koristiti. To je bio moj apel. Ako imamo podatke sa srpske strane o b roju granata koje su pale na Knin, koji su objekti tučeni, pa ih ne koristiti. Ako imamo građu o vježbanju evakuacije građana iz RSK-a a ne koristimo ih. Ako imamo govor Kadijevićev sa prijetnjama Hrvatskoj i Sloveniji, a ne koristimo onda to nije dobro.
Zahvaljujem. I imamo drugu repliku, uvaženi zastupnik Ivan Bagarić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Posve se slažem sa raspravom kolege Dorića i mislim da je važno. On je kazao, dakle kako Hrvatski memorijalno-dokumentacijski centar Domovinskog rata nije institut za povijest itd. Dakle, i to stoji. Ja bih tome samo još dodao kolega Doriću, dakle znanost nema granica. Dakle, ovaj centar treba promatrati i kao takvu instituciju. Dakle, znanost nema granica. I kazao bih ovom prigodom još što nisam niti izgovorio malo prije, jer nisam imao vremena, na žalost potrošio sam ga, a sad ste me vi potakli. Dakle, važnost je suradnje za to, ovog Centra za Domovinski rat u Hrvatskoj sa onima koji se bave sličnom problematikom. Recimo, ne znam u ovom slučaju Hrvata u Bosni i Hercegovini, dakle kad je u pitanju arhiv HVO-a ili druge institucije. Zatim, ne znam sličan recimo arhiv ili sličan centar recimo armije Bosne i Hercegovine. Jer upravo na tragu ovoga što je kolega Dorić kazao kad se naprosto sagledaju činjenice onda se one ne mogu ne uvažiti. Ako ih netko i ne uvaži onda će netko treći sagledavati ukupnost i onih koji nisu uvažavali to, pa će suditi onima koji nisu uvažili nesporne činjenice. Prema tome, ako Haaški sud ulazi u sferu političkog suda, pa bude donosio i takve odluke i donosi takve odluke onda će netko suditi sutra nepristran nakon nekog vremena i zato je važno publicirati, važno je objaviti, važno ... [[Govornik se ne razumije.]] svoje podatke. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Miljenko Dorić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Naime, kolega Bagariću ja bih najprije želio reći da kad se poslovi centra analiziraju sa stručnog i znanstvenog stanovišta, ja bih se usudio reći da 90% tih poslova su stručni. 10%, 5% znanosti, struka. Zato sam apelirao da se ljude iz struke, obrane, pravosuđa, unutarnjih poslova uključe u upravno vijeće, uključe u sistematiziranje, sređivanje, analiziranje tih podataka. Ne može povjesničar, ne može liječnik reći da li je neki dokument relevantan za obranu nekog u Haagu temeljem onoga što vidi na papiru. Ponekad ja ne znam čitati između redaka. Struka zna čitati između redaka. To je važno.
Zahvaljujem. Prije završne riječi uvaženog zastupnika Ante Nazora želim upozoriti da govoriti da je dokumentacija sva postojala, a da ih netko ne da, uvaženi zastupniče Strikić ispada kao da se ne daje dokumentacija i temeljni. Prema tome, ja bih vas molio da vodite računa oko rasprave o dokumentaciji. Ja se slažem i ovo što je sad Dorić rekao. Svaki može procjenjivati dokumentaciju iz svoje domene, pa i vi dokumentaciju iz domene medicine u čemu ste vi sudjelovali. I sada na kraju u ime predlagatelja uvaženi Ante Nazor, ravnatelj Hrvatskog memorijalno-dokumentacijskog centra Domovinskog rata. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Zahvaljujem cijenjenim zastupnicama i zastupnicima na podršci centru kao i na iznesenim primjedbama koje ćemo jasno uvažiti u onoj mjeri u kojoj to bude moguće. S obzirom na izrečeno pokušat ću neke stvari objasniti odmah. Problem u prikupljanju gradiva nije naveden u izvješću jer je on novijeg datuma. Na žalost od nedavno sa više strana čujem pritužbe istraživača na projektima određenim da nemaju dostupnost koju su imali do sada. Prema tome, to je novi problem i ja vjerujem da ćemo ga riješiti ako treba i u razgovorima sa najvećim dužnosnicima, jer smatram ono što sam rekao i u svom izvješću da ograničavanje dostupnosti dokumenata vodi nas u jedan selektivan pristup i vodi nas u polu informaciju koju zasigurno nitko od nas ne želi. Glede financijskih problema koje je netko primijetio, nesmotrenim problemom normalno je da kad smo počeli raditi sa tri čovjeka da smo rasli. Predviđeno je bilo 10 ljudi, ali zahvaljujući razumijevanju opet ponavljam gospodina ministra magistra znanosti Bože Biškupića i Ministarstva kulture. Mi smo narasli na 18 članova zbog upravo brzine i potrebe kojoj je uvjetovalo i suđenje u Haagu. Nikad nije bilo 20 ljudi. Možda je moje izvješće bilo predetaljno, pa onda kolegice koje su išle na porodiljno dobile su zamjenu. Ali uvijek je bilo 18 ljudi u centru. Jasno ja ovdje mogu kao Otto Barić reći da mi uvijek fale dva igrača da bih dobio pobjedu. Sigurno da bi trebalo još više ljudi, ali sigurno je i to da bi trebalo biti realan i da smo mi jedna od znanstvenih, jedna od arhivskih ustanova u Hrvatskoj i da sukladno tome trebamo gledati i ono što dobijamo. Neću se žaliti. Zadovoljan sam pomoći koju primamo, a o rezultatima našeg rada svjedoče i upravo ova izdanja. Prema tome, ovo što se događa sa financijskim padom programskih aktivnosti to je zato jer smo prvu godinu počeli od nule. Trebalo je opremiti centar cjelokupnom opremom, informativnom da ne govorim ostalo. I zato je tu bilo iznimno veća svota, a dalje dakle praktično ove aktivnosti se svode na te programske, na izdavačku djelatnost i mislim da su one sasvim dovoljne. Barem za sada ako ne bude ja ću prvi biti taj koji će upozoriti, a o tome svjedoči pet knjiga svake godine. Ako uzmete u obzir da smo počeli intenzivno raditi od veljače 2006. kada su se konačno zaposlili, kada se konačno zaposlila većina djelatnika, do danas evo mi smo u ova dva mjeseca koliko čekamo ovo izvješće tiskali još dvije knjige, znači to je praktično više od četiri knjige, oko pet knjiga godišnje, mislim da je to jedna distribucija, jedna izdavačka djelatnost za ovakav centar koja je vrlo, vrlo značajna, i mislim da ona ne svjedoči o nedostatcima u financiranju, nego naprotiv da ona održava konstantu. Onog trenutka kada budemo u neprilici, kada nećemo moći tiskati zacrtano, ja ću ovaj Sabor sigurno izvijestiti. Što se tiče budućih planova netko je pitao, mi ćemo nastaviti istom dinamikom, to znači po dvije knjige dokumenata godišnje, po jedna knjiga dokumenata memoarskog gradiva, jedna znanstvena studija i jedna fotomonografija. Četiri ili pet knjiga mislim da je sasvim dovoljno. I ono što bih želio naglasiti u znanosti nema brzo i učinkovito i apeliram na saborske zastupnike i na javnost cjelokupnu, Domovinski rat je relativno nedavno završio u odnosu na historiografiju, posebice ako se uzme u obzir Zakon o arhivskom gradivu i 30 godina koliko gradivo to može biti nedostupno. Mislim da ako ćemo kvalitetno raditi onda ne možemo raditi brzo, to u znanosti ne postoji. I što se tiče svakako smatram važnim iskorakom centra objavljivanje upravo na stranim jezicima, ali u strategiji centra osobno sam se opredijelio za mladost iz jednog razloga koji je i u znanosti vrlo važan, mogu i osobno posvjedočiti, svi smo mi sudionici toga razdoblja. Svaki od nas je bio na nekom terenu, na nekom bojištu, u nekoj situaciji kojoj možda može biti presubjektivan da bi pravilno ocjenjivao taj događaj. Zaposlili smo jednu ekipu mladih ljudi koji su završili povijesnu, uglavnom studij povijesti, jer ono što želimo napraviti u centru a to je ne samo arhivsku ustanovu, nego upravo i znanstvenu ustanovu koja će interpretirati dokumentaciju kojom raspolaže. Povijest je pokazala da onaj koji sređuje gradivo ima najbolji uvid u njega. I naši najbolji stručnjaci za Domovinski rat koji su danas aktualni radili su u vojnom arhivu ili su radili na arhivskom gradivu jedno 10 godina, 6 godina minimum prije nego što su krenuli u produktivno objavljivanje. To je jedan proces, to je dugotrajan proces ako želimo zadržati tu jednu znanstvenu razinu. Mi smo središnja ustanova, kao što je Hrvatski državni arhiv središnja arhivska ustanova, dakle to omogućuje da se određene podružnice osnivaju i u drugim gradovima. Osim toga centar nije jedina ustanova koja se bavi Domovinskim ratom. Nama je izvrsna suradnja i sa muzejom centrom u Vukovaru i sa vojnim arhivom, i sa Hrvatskim institutom za povijest, i kad je tu bilo spominjano postoji li neka sinteza nedavne hrvatske povijesti koja bi se mogla preporučiti, ja bih preporučio sintezu stvaranja hrvatske države i Domovinski rat koji je napravila grupa autora, a tiskana je u izdanju Hrvatskog instituta za povijest. Dakle to je otprilike možemo reći svojevrsni udžbenik gdje je dosta objektivno i raznovrsno prikazana nedavna hrvatska povijest. Dakako na tome treba raditi još puno više. Strategija centra je da od ovih mladih doktoranata svaki od njih uzme neku drugu temu. Ona mora biti vezana uz Domovinski rat i upravo ono što je ovdje bilo i spomenuto da se obuhvate, jer rat nije samo Domovinski rat, nije samo vojna i politička povijest, nego to je i gospodarstvo, čuli smo, to je i sanitet, to su i mirovine inicijative, to je dakle gospodarstvo i nastojat ćemo zadovoljiti sve te. Ali dakako u suradnji sa ostalim ustanovama koje imaju slične projekte. Topnički dnevnici, oni možda jesu relativno novi za javnost, ali za odvjetničke timove koji brane hrvatske generale u Haagu nisu. Ja sam i rekao u izlaganju Haag dobro zna za topničke dnevnike. Druga je stvar koliko to zanima medije u Hrvatskoj i zašto taj podatak nije ranije iznesen. Na kraju krajeva u zadnjih par mjeseci nekoliko puta sam iznosio tu činjenicu, ali ona nema takav odjek kao neke druge negativne strane. To je problem hrvatskih medija. Gradivo o evakuaciji centar je objavio u knjizi "Oluja" u prilogu dokumenata, gdje se točno vidi razdoblje od kad su počele pripreme za evakuaciju, ono što je vrlo važno napomenuti u toj knjizi "Oluja", osim te znanstvene studije Davora … [[Govornik se ne razumije.]] to je da ona sadrži tri cjeline koje daju argumentiran odgovor na ove bolne točke koje je haaško tužiteljstvo postavilo u Haagu a to je da se rat nije mogao na žalost da se vojna opcija nije mogla izbjeći, postoji niz dokumenata, namjerno smo išli od '91. godine do '95. da se prikaže da je to jedan kontinuitet, da vojno … [[Govornik se ne razumije.]] operacija "Oluja" nije došla kao grom iz vedra neba, nego da ona jednostavno posljedica dugotrajnih neuspjelih pregovora sa vodstvom pobunjenih Srba i neučinkovitosti međunarodne zajednice. Druga cjelina koja govori u tim dokumentima, u prilogu dokumenata, posvećena je bihaćkoj krizi. Tu je i memoarsko gradivo cijenjenog zastupnika generala i profesora doktora Krešimira Ćosića, a tu su i dokumenti koji pokazuje da praktično '94. godine do pred samu "Oluju" Srbi u Bosni i Hercegovini i u Hrvatskoj imaju jedan važan cilj, a to je uzeti Bihać i time znatno promijeniti stratešku osnovicu na ovim prostorima. I da je pao Bihać, vjerujte da bi pitanje kako bi se dalje sve to odvijalo. Zato je namjerno to poglavlje posvećeno i području Bihaća, i namjerno je opet uzeto razdoblje od '94. godine da se vidi kontinuitet. I treće poglavlje u toj knjizi je upravo podređeno planovima … [[Govornik se ne razumije.]] koji sežu tamo od '93. godine, pa zaključno sa odlukom vrhovnog savjeta vlasti Republike Srpske krajine gdje oni u popodnevnim satima 4. kolovoza donose zapovijed o evakuaciji stanovništva. Dakle, opet naglašavam prije dolaska hrvatskih snaga. Sve je to jasno navedeno u toj knjizi i u toj dokumentaciji. Sve ono što smo postigli, što smo doznali, nastojali smo o tome što prije i što bolje obavijestiti javnost. Međutim, problem što je ovaj centar osnovan tek 2005. godine. U četiri godine očekivati neke vrhunske znanstvene rezultate možda je malo pretendenciozno, s obzirom na to da je i gradivo bilo dobar niz godina nedostupno. Mi ne možemo imati znanstveni rezultat s jedne strane, ako nemamo dostupnost izvorima s druge. To je zakon spojenih posuda i to je svakome tko je u znanosti vrlo jasno. Popis žrtava, ovdje je bilo spomena o njemu. Centar je od prvog dana to s osobitom odgovornošću ističem, jer sam znao što će se dogoditi. Čim smo počeli raditi, sređivati dokumente, rekao sam zadužili smo jednog čovjeka. Čim se naiđe na podatak o poginulom pripadniku srpske vojske krajine uvedite ga u bazu podataka. Četiri godine centar radi na tome, da bi do sada prikupio negdje oko 5 tisuća poginulih građana srpske narodnosti, to su uglavnom, znači riječ je o području koje je bilo okupirano. Paralelno s nama hrvatske institucije, dakle Vlada Republike Hrvatske ima Upravu za zatočene i nestale pri Ministarstvu obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti i tu se radi jedan popis. On je pri kraju, zajedno sa popisom nestalih. Zašto ovo pričam? Zato što nam se stalno u javnosti nameće pitanje osnivanja regionalne komisije koja se osniva, kako kažu njezini idejni začetnici, zato što države u regiji nisu sposobne suočiti se sa vlastitom prošlošću, nisu spremne objektivno prikazat nedavnu prošlost. To ne stoji i upravo ovi podaci, ove brojke govore suprotno. Mi danas, gotovo 90% znamo brojku i popis žrtava i na hrvatskoj i na srpskoj strani. U svom izvješću ja sam obrazložio zašto je to potrebno. Trenutno je oko 12 tisuća 210 ljudi na popisu žrtava na hrvatskoj strani. Znači, to su izravni demografski gubici, izravno stradali neposredno od djelovanja JNA ili paravojnih postrojbi. 1030 je nestalih na popisu koji su verificirali međunarodni čimbenici i kažem ovaj popis koji mi radimo u centru on jednostavno govori o tome da se i u Hrvatskoj vladi i u državi vodilo računa o cjelovitom popisu. I da su hrvatske institucije sposobne Domovinski rat objektivno prikazati bez ičije druge pomoći. Nisam protiv suradnje, dapače potičem suradnju sa svim ustanovama i nevladinim organizacijama iz regije, ali držim da nam ne treba nikakva nad komisija, nikakva regionalna komisija jer smo sposobni taj problem sami riješiti. I ono što bih želio naglasiti, centar je osnovan, naglašavam to, kao javna znanstvena ustanova. I u tom smislu djelovali smo dosada i djelovat ćemo i dalje. I nemojte nas, i svojedobno i neki novinari su nas pokušali svrstati uz nečiju opciju, uz nečiju politiku. Centar je znanstvena ustanova i on će takva i ostati. Volio bih da ova terenska nastava o kojoj je danas bilo riječ, u Vukovaru zaživi, a osobno smo razgovarali o tome i s predstavnicima vojske i s predstavnicima Ministarstva znanosti i sad ću napisati ubrzo jedan dopis, jedan prijedlog. Vukovar je idealno mjesto upravo da se na tom području organizira terenska nastava ne samo o Domovinskom ratu i ne samo o povijesti, jer tamo imate razdoblje od Vučedola od prapovijesti do evo Domovinskog rata, nego i o zemljopisu, gospodarstvu. Vukovar je na idealnom mjestu, infrastruktura vojarne u Vukovaru prosto vapi da se iskoristi. Imate 40-ak minuta vožnje do Iloka, 40-ak minuta vožnje do Kopačkoga Rita, Osijeka, Đakova, Vinkovaca. U 2, 3 dana učenici mogu upoznati istočnu Slavoniju i to toplo preporučujem da se zaista do kraja i riješi. Evo, ja bih još na kraju jednom zahvalio na podršci centru svima vama, na primjedbama koje ćemo dakako razmotriti i posebice bih zamolio za podršku mojim mlađim kolegama u centru koji su krenuli znanstvenim putem jer držim da će im ta podrška trebati jednako kao i strpljenje, ponavljam, znanost je i znanstveno istraživanje, dugotrajan proces i tu trebamo biti strpljivi. Hvala na pozornosti.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda. Uvaženi zastupnik Miljenko Dorić, izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Gospodine ravnatelju vi niste korektno interpretirali moje riječi. Rekli ste, nije točno da u znanosti, ja bih dodao i struci, postoji brzo i učinkovito. Netočno, znate. Ja sam liječnik i postoji brzo i učinkovito na svakom hitnom traktu u ovoj zemlji, a o čemu sam govorio? Govorio sam o slučaju prekomjernog bombardiranja Knina. Ako je Knin prioritet onda se sve snage bacaju na Knin i njihove dokumente. Tko prvi po njima, to nije nikakva znanost. To je stvar tehnike i struke.
Zahvaljujem. I time zaključujem raspravu o ovoj točki. Glasovat ćemo kad se za to steknu potrebni uvjeti.
Kolega Vujić ja vam ne odgovaram na repliku sada smo zbog toga da bih testirao ponašanje članova Kluba HDZ-a odnosno hoće li se u skladu sa svojom novom doktrinom ustati i napustiti sabornicu kada ja govorim, nego uistinu zbog toga što smatram da privatno vlasništvo ima jednu svoju logiku. Netko pokreće, osniva radijsku ili televizijsku stanicu, ako je privatni vlasnik sa rezonom zarade, to je komercijalni posao, od toga se živi. Nekog još može zaposliti, isplaćivati mu plaću, ali osnovni motiv privatnog vladanja je zarada. Kod jedinica lokalne samouprave to ne mora biti tako, kada su oni vlasnici, oni mogu imati čak i loš program, mogu gubiti na tome, mogu to pokrivati iz sredstava općinskih ili gradskih, što ga briga jer ostvaruje jedan drugi interes, ostvaruje politički ili politikanski interes. Ja sumnjam da će neki privatni nakladnik si dopustiti to da zabrani bilo kome iz bilo koje političke stranke da gostuje na njegovom radiju ili televiziji, ako takva emisija biti zanimljiva, ako ona može privući oglašivače i ako on na koncu na tome može zaraditi. Pilio bi granu na kojoj sjedi. Ali pojedini gradonačelnik ili predsjednik općine to ipak može napraviti pa i pokriti gubitke, ne svojim novcem nego općinskim ili gradskim novcem zbog toga da bi ostvario jednu političku svrhu a onda to je posve suprotno ideji nakladničke djelatnosti u radio i televizijskoj difuziji. Slažem se s vama da bi možda najbolje rješenje bilo pronaći neki zakonski okvir, neko zakonsko rješenje da se ovakve stvari onemoguće. Hvala.
Hvala. U 15 i 7 minuta isteklo je vrijeme prijave rasprave u trajanju od 10 minuta. Gospodin zastupnik Boris KUnst. Nema ga, gubi pravo na riječ. Gospođa zastupnica Sunčana Glavak. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, gospodine Ljevak, gospođo državna tajnice. Ja ću samo kratko podsjetiti da je Vijeće za elektroničke medije započelo s radom 2004. godine, a Agencija je ustrojena 2008. i to 1. siječnja i dakako govorit ću samo o ovoj temi odnosno o onome što se odnosi na ovu temu. U prosincu 2008. godine ono što je bilo bitno ili jedan od preduvjeta za funkcioniranje Agencije za elektroničke medije jest vlastiti prostor, dakle, Agencija je kupila prostor iz vlastitih sredstava što je jednim dijelom bilo ograničavajuće u djelovanju Vijeća a kasnije i Agencije. Naime, Vijeće je od osnutka radilo u iznajmljenom prostoru što je na neki način onemogućavalo njihovo tehničko pa tako i kadrovsko ekipiranje. Kupnjom novog prostora omogućeno je ustrojavanje Agencije za obavljanje Zakonom propisanih zadaća, ekipiranje stručnih službi te tehničko opremanje u cilju obavljanja nadzora nad provedbom odredbi o programskim načelima i obvezama nakladnika elektroničkih medija što je osnovna zadaća Vijeća. U skladu sa svojim nadležnostima vijeće nadzire provedbu Zakona o elektroničkim medijima te primjenu podzakonskih akata. Također nadzire i poštivanje direktive o audio vizualnim medijskim uslugama. Europske konvencije o prekograničnoj televiziji te ostalih propisa. Posebna se pozornost u okviru nadzora posvećuje zaštiti djece i maloljetnika kontroliranjem programskih sadržaja koji bi mogli ugroziti fizički, mentalni ili moralni razvoj maloljetnika. Izmjenama i dopunama Zakona o elektroničkim medijima onog iz 2007. Vijeće je dobilo zadaću prikupljanja podataka o vlasničkoj strukturi nakladnika. Međutim, ono što želim posebno ovdje naglasiti jest evidentno da nakladnici, i to njihov ne mali broj, zanemaruju upravo ovu zakonsku odredbu što je vidljivo i Izvješća Vijeća za elektroničke medije. I nadam se da će Vijeće postupiti sukladno zakonu i samo podsjećam da su za to propisane i financijske kazne, odnosno postoji financijska odrednica zakona pa ćemo vidjeti naravno tek u izvješću za ovu godinu kako će vijeće provesti tu zakonsku odredbu. Vijeće je usvojilo i provodi odluku o načinu i vrednovanju prijava na natječaj za raspodjelu Fonda za poticanja pluralizma i raznovrsnosti elektroničkih medija, a uveden je, što je vrlo dobro, i sustav ocjenjivanja ponuda po kojem se zbrajaju ocjene svih članova Vijeća za svaku ponudu koja je pristigla na javni natječaj. Sredstva se nakladnicima dodjeljuju prema prosječnoj ocjeni ponude. Vijeće je redovito raspisivalo i javne natječaje za davanje koncesije za obavljanje djelatnosti radija i televizije ovisno o novim frekvencijama te ovisno o isteku Ugovora o korištenju koncesije. Međutim, ono što zabrinjava, što je vidljivo i iz ovog izvješća koje je podnijeto Hrvatskom saboru, što Vijeće ipak ovdje navodi kao nešto što ohrabruje, a ja bih rekla da još uvijek ipak zabrinjava, a to je da se ovdje navodi kao ohrabrujuće da imamo prvi slučaj stipendiranja visokoobrazovanih kadrova. Evidentno je naime da posebice ako govorimo o medijima na lokalnim razinama, dakle manjim medijima, bilo televizijskim ili radijskim, njihova obrazovna struktura baš i nije nešto čime bi se mogli pohvaliti. Pa bi ja ovim ohrabruje voljela vidjeti ovdje više nakladnika koji se odlučuju sredstva koja između ostalog su iz fonda namijenjena i za stipendiranje, odnosno obrazovanje kadrova, bude više, a ne da, napominjem, imali smo samo jedan slučaj kada se nakladnik odlučio za edukaciju. Jednako tako ono što zabrinjava jest prevelik raskorak virtualne i realne situacije, odnosno ponude i očevidnika, ali vjerujem da i zakon koji je eto od nedavno na snazi, da će ovo regulirati. U svakom slučaju ohrabruje činjenica što Vijeće za elektroničke medije i Agencija za elektroničke medije očito radi svoj posao, samo treba postati nakladnicima jasno da ne samo kada Ministarstvo traži nešto od njih, ne traži već je to njihova zakonska obveza, već jednako tako moraju postupiti prema zakonu kada je u pitanju Agencija, odnosno Vijeće za elektroničke medije. Podržat ću ovaj zakon. Hvala vam lijepa.
Gospođa zastupnica Vesna Škulić. Nema je. Gospođa zastupnica Zdenka Čuhnil. Izvolite.
Hvala lijepo uvaženi potpredsjedniče, uvaženi predsjedniče Vijeća za elektroničke medije, uvažena tajnice, odnosno pardon i uvaženi potpredsjedniče Vlade. Drago mi je da je konačno Izvješće o radu Vijeća za elektroničke medije i same agencije došlo na red. Iako govorimo o 2008. godini i mislim da će važiti i za sva ona izvješća koja danas idu da su trebali biti odrađena, ako ne prije, a ono barem u rujnu prošle godine. Jer zasada mi bismo već skoro trebali razgovarati o Izvješću za 2009. godinu, a razgovaramo, kažem, još uvijek za 2008. godinu. Ja moram reći da mi je drago da ovo izvješće imamo kako bismo ponovno potvrdili kako se troše sredstva iz Fonda za poticanje pluralizma i raznovrsnosti elektroničkih medija to je onih 3% koje izdvajamo iz pretplate. Normalno vezano uz Zakon o HRT-u. I gdje je temeljna namjena bila upravo poticati sadržaje u smislu usmjerene prema lokalnoj razini, u smislu poticati razvoje i emisija koje će tretirati ljudska prava, temeljne slobode, prava nacionalnih manjina, odnosno prava svih onih potrebitih manjina bilo da se radi o osobama s invaliditetom. Svakako promovirati razvoj tolerancije, razvoj i svakako poticati razumijevanje, otklanjanje raznih već uvriježenih stereotipa koji često ne pridonose tome. Nažalost, moram reći ono što sam u ime manjina, ali i u ime svoje manjine nekoliko puta isticala da iz izvješća koje dobivamo ovdje u Sabor jednako tako i kad se raspisuju natječaji vrlo često se ne vidi koje su to emisije koje su namijenjene manjinama? Koja su to sredstva koja su namijenjena manjinama? Jer nažalost uvijek su to zbirna sredstva, a što je najžalosnije ta zbirna sredstva onda se tretiraju kao da su to sva sredstva koja su dana za emisije manjina. Mislim da je krajnje vrijeme da od vijeća dobijemo ovako u izvješću na kraju, odnosno za proteklu godinu, zaista koje su to emisije? Da li su to emisije koje samo govore o manjinama i da li su to emisije koje su 2,3 puta odrađene u jednom mjesecu ili tjednu? Ili su to emisije koje idu 365 dana, svakodnevno i to prije svega na jezicima manjina, odnosno da to budu emisije zaista za koje su manjine zainteresirane, a ne da to bude, prvo da to ne bude na jeziku manjine, drugo da to bude samo prilog o manjinama. Kada se pokušalo prići osnivanju ovog fonda onda se upravo htjelo da iz tog fonda se financira ono čega inače nema na našoj javnoj hrvatskoj televiziji koja prije svega ima u cilju informiranje, educiranje. Ona nije komercijalna, ona nije na tržištu i da upravo ovakve emisije, kao što su manjinske emisije, za koje tržište nema interesa, za kojega nemaju interesa komercijalne televizije jer je to nešto što se najčešće sluša lokalno, odnosno nešto što je na lokalnoj, postoji zainteresiranost na lokalnoj razini. Mi jesmo čl. 18. Ustavnog zakona definirali da lokalne radio stanice, lokalne postaje su dužne proizvoditi i emitirati emisije namijenjene manjinama i emisije na jezicima manjina. Nažalost, do danas pitanje financiranja tih emisija se uopće nije riješilo. Kad se jave u fond sa svojom emisijom, oni dobiju neka sredstva koja su vrlo često nedostatna, odnosno ne vodi se dovoljno računa da li je to prijavljena emisija koja ima karakter trajanja u jednom mjesecu, koja će odraditi 5 emisija vezano uz tu manjinu i time će taj program završiti. Ili, ono što sam rekla, je to program koji traje godinama, koji je isključivo sa manjinskom redakcijom, na manjinskom jeziku i koji zasigurno tada može osigurati na neki način informiranje te manjine. Imam dojam da se prilikom odabira financija emisija ponovno orijentiralo na informiranje. Kao da zaboravljamo već sam rekla da mi imamo televiziju kojoj je primarni zadatak informiranje, kao da zaboravljamo da prilikom davanja koncesije određenim televizijama i radijima ih obvezujemo da su dužni 10% imati programa u vidu informiranja. Ali nigdje se ne preuzima obveza da će se to financirati. Mi sada i takvo informiranje iz ovog fonda financiramo, a paralelno kažem upravo one emisije, onu različitost, onaj pluralizam kako se i fond zove jednostavno ispada da ga nedovoljno financiramo jer glavnina kažem rečeno je odlazi na informiranje koje je inače kažem televizija na kraju 97% pretplate ide za HRT. Prema tome, njezina je to dominantna uloga, zato oni i nisu na tržištu. Mislim da bismo upravo tu različitost trebali promovirati kroz ovaj Fond, promovirati da ovo vijeće prati da zaista idu te emisije u pravcu, odnosno ta sredstva u pravcu poticanja takvih emisija koje kažem nisu primarne u domeni HRT-a, odnosno one koje bi trebale tu različitost potencirati i uvažavati. Moram naglasiti i još nešto. Gledajući zaista izvješće koje govori o sredstvima koja su namijenjena za elektroničke medije ovdje i da je takvo izvješće otišlo u zbirnom izvješću prema Vijeću Europe kao netočno, gdje se govori da je praktički nekoliko milijuna trošena za manjinske emisije i to je zaista otišlo u Vijeće Europe što je potpisala Vlada. Ako iz toga znamo da su samo promili utrošeni za manjinske emisije govori to o neozbiljnosti i rekla bih samog Vijeća. Nadalje, na taj način je i Vlada dovedena u zabludu, jer upravo sada je otišlo četverogodišnje Izvješće o provedbi Konvencije za zaštitu nacionalnih manjina, gdje vjerujte su dati takvi podaci da sva ta sredstva koja su data za sve emisije, da su to data sredstva za emisije nacionalnih manjina. I sada kada mi budemo, a dolaze ovaj tjedan predstavnici upravo iz Vijeća kao monitoring toga, rekli oprostite, ali mi smo dobili od toga promile, a čak ni ne znamo točno što, onda će ispasti da je Hrvatska neozbiljna. Ali neozbiljan je već i ovaj podatak gdje se daje da je jedno radio dobilo 150000 kuna u toj godini, a ono je za manjinsku emisiju dobilo 40000 kuna. Dobilo je razliku za još 4 programa, ali izdvojite već jednom ono što je zaista za manjinske emisije, eventualno za druge različitosti. Ali nikako ne stavljajte sve u koš jer dovodite kažem mnoge u zabludu i mnogi zaključci onda nisu pravilni zaključci. Mislim da bi trebao biti i zahtjev i od nas ovdje, a mi smo to već tražili ranijih godina da konačno znamo koliko sredstva za koje emisije od strane Vijeća kada su programi raspisani je odabrano, isfinancirano kako bismo konačno mogli reći, da to je ili dovoljno ili nedovoljno ali da zaista znamo što financiramo. Na ovaj način ispadamo mi neozbiljni i još što je najvažnije manjine nisu zadovoljne, jer vrlo malo emisija ide na jezicima nacionalnih manjina, a što je na kraju krajeva i cilj i Konvencije o zaštiti manjina koja govori o tome da manjinskim emisijama smatraju se samo one emisije koje su na manjinskom jeziku, a nikako nešto što govori o manjinama općenito. Hvala lijepa. Izvješće neću moći podržati. Hvala.
Hvala. Završni osvrt, ravnatelj agencije gospodin Zdenko Ljevak. Izvolite.
... [[Govornik se naknadno uključio.]] ne emitira radija, ne financira radija, ne financira emisije, financira program, pa ne možemo onda i nećemo sigurno drugačije se ponašati prema ovom zahtjevu ili prema nekim drugim zahtjevima. To nam zakon nalaže i na takav način ćemo to i dalje raditi. Međutim, napravit ćemo nešto što možemo napraviti. Ja sam išao odotraga, zapravo najsvježijoj raspravi. Nešto što možemo napraviti to kad budemo prilagođavali poslovne podzakonske akte, onda ćemo konzultirati zapravo Savjet za nacionalne manjine i vidjet na koji način se tu može nešto napraviti. Nacionalne manjine mislim da imaju i druge adrese gdje treba ostvarivati taj dio financijske potpore. Što se tiče rada Vijeća i Agencije za elektroničke medije sigurno da ne možemo razgovarati ono što je bilo prije dvije godine, ali to je forma. Ja sam na startu rekao da je to tehnički razlog bio da su se mijenjali članovi, da zakon nije na, odnosno izvor nije bio na vrijeme. Isto tako sam na saborskim odborima rekao da ćemo do konca svibnja u zakonskom roku imati izvješće za 2009. godinu. Što se tiče rada i ocjene rada agencije i regulatornog dijela ja vam moram reći da je kod nas prije mjesec i pol dana bio direktor OESS-a za ovaj dio, za ovaj dio zapravo praćenja predsjedničkih izbora. Imali smo jedan sat raspravu zajedno sa Vijećem i da su nam potvrdili da je njihova procjena rad regulatornog tijela je visoko ocijenjen bez razlike na spor za koji oni misle da je nastao između jedne nacionalne televizije i Vijeća. Međutim, mi smo dokazali da to nije spor, da je to korištenje prava i da bi tako postupili prema bilo kojem nakladniku da se tako ponio. Javnost vlasništva je obveza svakog nakladnika zakonom propisana i moram ovdje reći na ovom mjestu da će Vijeće od ove godine, dakle 2010. kao što ste u potpunosti kompletirali puno strože se ponašati prema onim nakladnicima koji ne izvršavaju svoje zakonske obveze bez razlike o komu se radi. Mi kao agencija ne prepoznajemo ni HDZ-ove ni SDP-ove nakladnike. Mi prepoznajemo program i takav, na takav način zapravo i provodimo Zakon o elektroničkim medijima. Pravo na različitost govora, pravo na različitost emitiranja emisije to su urednička prava. Mi jedino što možemo i gdje interveniramo, interveniramo na način ako se ne drže programske sheme. Naime, ja vam moram pojasniti kada se dodjeljuje koncesija ili dozvola za posebni program onda imamo programsku shemu koja nam je predočena i na osnovu nje dodjeljujemo koncesiju i dajemo dozvolu za rad i vijeće je zaduženo pratiti da li nakladnik u tom smislu svoje ponude izvršava svoju obvezu. Ako ne izvršava onda imamo i parametre koje primjenjujemo i pokušavamo biti relativno dosljedni. Kažem relativno jer je novi zakon tek došao i moramo se i sami prilagođavati kao i naši nakladnici. Za razliku bilo je ovdje primjedbi da li je u 2008. godini malo ili puno bilo sankcija koje je vijeće izreklo? Ja to ne mogu komentirati bilo ih je onoliko koliko ih je bilo. To je bilo u izvješću. Međutim, moram vam reći da izvješće koje ćete dobiti u 2009. godini puno radikalnije, puno snažnije sa puno više podataka, a i puno više samih poteza koje je vijeće poduzimalo ne birajući da li se radi o malom i velikom nakladniku, radijskom ili televizijskom. Ako je netko napravio prestup onda vijeće donosi odluke na način da bude pravedno i u sklopu zakona. Ovdje je bilo prigovora da li mi kao vijeće trebamo reagirati, jeli biran novi glavni ravnatelj Hrvatske televizije ili nije. To nije naša stvar. I drago mi je da nije moja osobno dugo sam u tome sudjelovao. Ali mislim da mi nemamo tu što raditi. Tu postoji poseban zakon i tom zakonu zapravo mi ne možemo reagirati, ali možemo nešto drugo i to smo evo moram vam reći jučer napravili, da program koji iskače iz zakonskih okvira i koji ne poštuje Zakone o programu da mi reagiramo i na isti način i prema javnoj televiziji ili prema bilo komu drugome i to će tako i dalje biti. Bilo je govora o tome da li je djelotvorna mjera pokretanja prekršajnog postupka. Osobno sam i na saborskom odboru rekao da nije djelotvorna, ali da je to jedna mogućnost koju zakon predviđa. Međutim, puno je djelotvornija opomena i mi smo to iskoristili u 2009. godini dali do znanja da se nećemo libiti i od one sankcije da se nekome oduzme koncesija na jedan sat, jedan dan ili jedan mjesec, tako svejedno ovisno o prijestupu koji se napravio. Ja ću na kraju reći da je vijeće sada u 2010. godini konstituirano kadrovski poduprto, tehnološki osposobljeno i mislim da se svi naši nakladnici mogu nadati boljoj suradnji sa vijećem i Agencijom za elektroničke medije, ali i puno strožijom provedbom zakona. I ja se nadam da će u tom pravcu rasprava vezano za naše učinke biti puno drugačija negdje u 9. mjesecu ove godine. Hvala vam na potpori, svima koji ste dali potporu ovome izvješću, a mi ćemo i dalje raditi i odrađivati svoju funkciju. Hvala lijepa.
Hvala. Zaključujem raspravu.
Prelazimo na Izvješće o radu Hrvatskoga memorijalno-dokumentacijskog centra Domovinskog rata od njegova osnutka 2005. do 2009. godine. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu Vlade RH i saborskih radnih tijela dajem na glasovanje zaključak koji glasi: "Prihvaća se Izvješće o radu Hrvatskoga memorijalno-dokumentacijskog centra Domovinskog rata od njegova osnutka 2005. do 2009. godine." Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Izvješće je prihvaćeno većinom glasova, 110 glasova za, 2 suzdržana i ništa protiv.
Prelazimo na 2. točku dnevnog reda. To je - Izvješće o radu Vijeća za elektroničke medije i Agencije za elektroničke medije u razdoblju od 1. siječnja 2008. do 31. prosinca 2008. godine. Predlagatelj je Agencija za elektroničke medije. Agencija za elektroničke medije i Vijeće za elektronske medije podnijeli su izvješće o radu na temelju čl. 58a stavak 3. i čl. 58. stavak 9. Zakona o elektroničkim medijima. Prijedlog akta primili ste u pretince. Vlada je dostavila mišljenje. Raspravu su proveli Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina, Odbor za ravnopravnost spolova i Odbor za informiranje i informatizaciju i medije. Izvješće ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Predstavnik predlagatelja, uvaženi Zdenko Ljevak, ravnatelj Agencije. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedavajući, dame i gospodo, saborske zastupnice i zastupnici. Uvod u radu Izvješće o Agenciji za elektroničko medije i Vijeće za elektroničke medije htio bi otpočeti sa par napomena što je vijeće i kakve vijeće ima obveze. Vijeće za elektroničke medije osnovano je Zakonom o elektroničkim medijima 2003. godine kao samostalna i nezavisna pravna osoba s javnim ovlastima. 2007. godine dolazi do izmjene Zakona o elektroničkim medijima gdje se koordinira i Agencija za elektroničke medije i sad dobivamo zapravo support, odnosno potporu Vijeću za elektroničke medije i od 2007. godine funkcionira vijeće i agencija. Kako bi Izvješće o radu vijeća bilo potpuno razumljivo podsjetit ću vas ukratko o obvezama Vijeća za elektroničko medije. Nadam se da će to pomoći u raspravi koju očekujem i donošenju same odluke. Vijeće, navest ću nekoliko taksativnih obveza zakonom određenih, što treba raditi vijeće. Vijeće provodi postupak davanja koncesija sukladno Zakonu o elektroničkim medijima i Zakonu o koncesijama. Sklapa Ugovor o koncesijama s najpovoljnijim ponuditeljem što je i logično. Donosi odluku o oduzimanju koncesija i dopuštenja u slučajevima predviđenim zakonom. Poduzima odgovarajuće mjere radi privremenog ograničenja slobode prenošenja audiovizualnih usluga iz drugih država. Provodi postupak davanja dopuštenja za obavljanje djelatnosti pružanja audiovizualnih medijskih usluga na zahtjev te za satelitske, internetske, kabelske i druge oblike prijenosa audiovizualnih i radijskog programa. Izriče opomene u slučaju nepoštivanja odredaba zakona i podzakonskih akata i podnosi optužne prijedloge sukladno prekršajnim odredbama ovog zakona i prekršajnog zakona. Donosi propise za čije je odluke, za čije donošenje ovlašten zakon. Vodi upisnik pružanja medijskih usluga, provodi odredbe Zakona o elektroničkim medijima za zaštitu i pluralizam raznovrsnosti elektroničkih medija. Osigurava nadzor nad provedbom odredbe programskih načela i obveza Zakonom o elektroničkim medijima. I da ne nabrajam ima toga dosta, ovo sam htio istaknuti da imamo spoznaju što sve Vijeće treba raditi što mu je Zakon naložio i na koji način ono funkcionira. Na kraju želim samo istaći da je Vijeće isto tako obvezno surađivati sa drugim regulatornim tijelima Europske komisije, i Europskom komisijom, te podnosi Izvješće Europskoj komisiji u skladu sa Zakonom o elektroničkim medijima. Normalno da podnosimo izvješće Hrvatskom saboru koje nas je i biralo. Vijeće za elektroničke medije svoje obveze u 2008. godini odradilo je kroz 54 sjednice gdje su se obrađivala različita pitanja i donosile odluke a uz sve to i aktivno izvršavao neposredni nadzor što je jedan od temeljnih zadataka vijeća. Ako se ima na umu da je kroz 2008. godinu Vijeće raspisalo 5 javnih natječaja za dodjelu koncesija radijskih i televizijskih te uz prethodne faze dodijelilo i raspisalo natječaj za dodijelilo te koncesije, raspisalo natječaj za sredstva Fond za pluralizam i raznovrsnost elektroničkih medija da koji se prijavilo 143 radijska i 21 televizijskih nakladnih, te su sve prispjele programe morali preslušati i odgledati a potom donijeti odluke i izdati dokumente o korištenju financijskih sredstava, mislim da je to jedna vrijedna slika aktivnosti Vijeća u 2008. godini. Sve ove i mnoge druge aktivnosti taksativno su navedeni u našem pisanom Izvješću, mislim da ćete vi o tome raspravljati a mi smo ih na vrijeme dostavili, na vrijeme na žalost, mislim za jednu cijelu godinu, ali o tome ćemo na kraju nešto reći. Sada nekoliko informacija o daljnjoj aktivnosti Vijeća i Agencije. Stupanjem na snagu novog Zakona o elektroničkim medijima koncem 2009. godine Vijeće i Agencija su dobili dodatne obveze za koje se moraju organizirati i kadrovski i tehnološki, i to činimo onoliko koliko je to moguće. Početkom 2010. godine Agencija se kadrovski organizirala i ojačala službu za monitoring, opremala se ili se oprema još uvijek je u postupku, najnovijim softverom koji omogućava još aktivnije prisustvo u nadzoru televizijskog i radijskog programa koji nam je jedan od najvažnijih zadataka predviđen novim Zakonom. Novi Zakon o elektroničkim medijima obvezuje vijeće da u roku od 90 dana mora donijeti više od 12 podzakonskih akata,a na tome radimo i mislimo da ćemo to na vrijeme odraditi. Dame i gospodo saborski zastupnice i zastupnici, rad Vijeća za elektroničke medije prepoznat je kao primjeren i u široj regiji, pa se neki naši segmenti i način rada uzimaju kao pozitivan uzorak u susjednim državama, a jedna od njih izabrala je baš naše Vijeće i Agenciju kao instituciju gdje će poslati dio svog kadra za kraću edukaciju. Sve gore navedeno potvrđuje da su Vijeće i Agencija maksimalno aktivni, da sa dosta napora uspijevaju izvršiti svoje obveze, te paralelno dnevno komunicirati s javnošću kao i sa svim stručnim udrugama nakladnika elektroničkih medija izravno ili preko interaktivne web stranice. I na kraju ovaj Sabor treba znati kako se Vijeće financira. Agencija i Vijeće danas broji ukupno 18 djelatnika, to znači sa dopunama i osposobljavanjem za sve svoje funkcije, sredstva za rad Agencija osiguravaju se u skladu sa godišnjim financijskim planom Agencije u iznosu od 0,5% od ukupnog godišnjeg bruto-prihoda koji su u prethodnoj godini obavljanjem djelatnosti radio-televizije ostvarili nakladnici elektroničkih medija. Upravo ovakav propis način financiranja dokazuje da je Agencija u sastavu u kojem djeluje i Vijeće potpuno nezavisno tijelo bez ekonomskog, političkog i drugog utjecaja na odluke koje donosi. Nastojat ćemo takvi i dalje biti, nastojat ćemo odrađivati svoj posao vrlo savjesno i u zakonskom okviru, a najavljujem isto tako da ćemo svoje obaveze prema Saboru izvršiti u ovom novom sastavu na vrijeme tako da će Izvješće za 2009. doći na vrijeme i onda ćemo raspravljati još jedan put ove godine o izvješću. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? DA. Najprije je predstavnik Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina uvaženi zastupnik Furio Radin. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina Hrvatskog sabora raspravio je na svojoj 31. sjednici 3. veljače 2010. godine ovo Izvješće o radu Vijeća za elektroničke medije i Agencije za elektroničke medije. Ovo je navedeno Izvješće razmatrao kao zainteresirano radno tijelo osobito u dijelu koje se odnosi na ovlast Vijeća za elektroničke medije utvrđeno člankom 65. a donosi odluke o dodjeli sredstava iz Fonda za poticanje pluralizma i raznovrsnosti elektroničkih medija. Istim člankom je utvrđeno da će se sredstvima Fonda i to je 3% sredstava od pretplate koja se plaća HRT-u znači to je veliki novac, poticati programski sadržaj elektroničkih medija na lokalnoj i regionalnoj razini koji su važni za ostvarivanje prava građana na javno informiranje, za ostvarivanje prava nacionalnih manjina u Republici Hrvatskoj i za poticanje svijesti o ravnopravnosti spolova. Članovi Odbora su se osvrnuli na obaveze Vijeća da potiče objavljivanje programskih sadržaja koja se odnose na ostvarivanje ljudskih prava i temeljnih sloboda, prava nacionalnih manjina, djecu, mlade osobe s invaliditetom te obavezu da zabrani one sadržaje kojima se potiče i širi mržnja na osnovu rasne ili etničke pripadnosti, spola, jezika, vjere, nacionalnog ili socijalnog podrijetla. S time u vezi su ukazali na važnost daljnjeg razvijanja tolerancije kako bi se postigao veći stupanj razumijevanja svih različitosti i uklanjanja uvriježenih stereotipa. Stoga smo mišljenja da bi u narednim Izvješćima Vijeće trebalo više pozornosti posvetiti analize upravo ovih programskih sadržaja, kako bi se moglo ocijeniti ispunjavaju li nakladnici zakonom utvrđene obaveze. I gospodinu Ljevaku koji je tek stupao na dužnost u ovoj godini uputili ovu poruku za iduću godinu. Kada je u pitanju osiguravanje programskih sadržaja namijenjenih nacionalnim manjinama istaknuli su da iznos koji je dodijeljen iz sredstava Fonda za poticanje pluralizma i raznovrsnosti elektroničkih medija za ove programske sadržaje ne znači da će biti za njih upotrebljen. Naime, događa se da samo dio tih sredstava iskoristi za emisije manji dio namijenjene nacionalnim manjinama, dok se veći dio koristi za rad pojedinih radio postaja. Kako je istaknuto problem financiranja televizijskih radio postaja i radio postaja posebno je izražen na regionalnim i lokalnim razinama. Vijeće bi stoga trebalo pratiti na koji način se dodijeljena sredstva koriste, odnosno dužno je osigurati da se koriste za programske sadržaje namijenjene nacionalnim manjinama i ne kao što smo rekli za razvoj tih radio postaja. Članovi odbora su stoga pozvali Vijeće za elektroničke medije da iz ukupnih sredstava fonda izdvoji određeni iznos za analizu navedenih programskih sadržaja osobito govora mržnje i netolerancije u elektroničkim medijima na ciljanim televizijskim i radijskim postajama. Iako su pozdravili donošenja Pravilnika o načinu postupanja nakladnika televizijske djelatnosti radi zaštite maloljetnika, naglasili su da nema podataka o tome koliko se taj pravilnik poštuje, jeli dolazilo do kršenja njegovih odredbi i u kojem dijelu. Također su istaknuli da se vijeće ne koristi u dovoljnoj mjeri ovlastima koje su mu dane Zakonom o elektroničkim medijima. Nije razumljivo zašto je vijeće u 2008. godini pokrenuo samo jedan prekršajni postupak koji je još uvijek u tijeku kada se zna da samo pravobraniteljica za djecu vijeću podnijela 10 prijava s traženjem da vijeće kao regularno tijelo ispita jeli došlo do kršenja dječjih prava. S obzirom da je pokrenut jedan prekršajni postupak i da je dano svega 6 opomena u daljnjem radu se očekuje aktivnija uloga agencije, prije svega po službenoj dužnosti, te veća suradnja agencije sa nadležnim državnim tijelima. Izraženo je mišljenje da je predloženo izvješće ne daje uvod u ostvarivanju programskih sadržaja namijenjenoj djeci. Članovi odbora su od vijeća na kraju za elektroničke medije zatražili preciznije podatke o broju emisija namijenjenim osobama sa invaliditetom. O iznosu sredstava za njihovu realizaciju koja su s tom namjenom dodijeljena iz fonda, kao i podatak o tome koliko je televizijskih i radijskih nakladnika uopće pokazalo interes za emitiranje takvih emisija, odnosno koliko ih se javilo na natječaj za raspodjelu sredstava fonda. Budući da su sredstva fonda prije svega namijenjena poticaju programskih sadržaja elektroničkih medija na lokalnoj i regionalnoj razini vezano za ostvarivanje prava građana na javno informiranje naglašeno je da su osobe sa invaliditetom u tom smislu posebno prikraćene jer je vrlo mali broj emisija koje su im namijenjene osobito na lokalnim televizijskim i radijskim postajama. Vijeće za elektroničke medije pozvalo je da uspostavi bolju suradnju sa pravobraniteljicom za osobe s invaliditetom, kao i s predsjednicima udruga i saborskim zastupnicima koji zastupaju interese osoba sa invaliditetom. Posebno je istaknuto na kraju potreba educiranja novinara o pravima osoba s invaliditetom i o pravima osoba s invaliditetom dodao bih, te je s tim u vezi preloženo da se prilikom godišnjih susreta udruga televizijskih i radio nakladnika osigura njihovo upoznavanje s problematikom osoba s invaliditetom. Nakon provedene rasprave, odbor je jednoglasno odlučio predložiti Hrvatskom saboru da prihvati ovo izvješće o radu Vijeća za elektroničke medije i Agencije za elektroničke medije u razdoblju od 1. siječnja do 31. prosinca 2008. godine. Hvala.
Zahvaljujem. Odbor za informiranje, informatizaciju i medije, uvaženi zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Dakle, Odbor za informiranje, informatizaciju i medije razmotrio je ovo izvješće u svojstvu matičnog radnog tijela. Postavljeno je pitanje, zašto se izvješće za 2008. godinu podnosi tek sada? Odgovoreno je da je to iz tehničkih razloga, te da će izvješće za 2009. godinu biti dostavljeno već do svibnja ove godine. Članovi odbora posebno su pohvalili raspolaganje sredstvima Fonda za poticanje pluralizma i raznovrsnosti elektroničkih medija, te činjenicu da je dana točna, pregledna, virtualna i realna slika stanja u elektroničkim medijima. Skrenuta je pozornost da su nakladnici bili dužni do 31. ožujka izvijestiti vijeće o obavljenom oglašavanju. No ako to nisu učinili nije bila propisana nikakva sankcija, što je kasnije ispravljeno u novom Zakonu o elektroničkim medijima. U glavi 6. koja govori o povredi odredaba zakona navedeno je pokretanje tek jednog prekršajnog postupka. Članovi odbora su u raspravi konstatirali da je prekršajni postupak dugotrajan, neefikasan te da bi u takvom slučaju bilo djelotvornije npr. oduzeti koncesiju na nekoliko sati, osobito ako je to u svrhu zaštite djece i maloljetnika. Nakon provedene rasprave, odbor je jednoglasno odlučio prihvatiti ovo izvješće Vijeća za elektroničke medije i Agencije za 2008. godinu. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem. Želi li predstavnik Vlade dodatno obrazložiti mišljenje? Ne. Otvaram raspravu. Prvo su na redu klubovi. U ime kluba HDZ-a uvažena zastupnica Suzana Bilić Vardić. Izvolite.
Hvala lijepo. Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine predsjedniče Vijeća za elektroničke medije, uvažene kolegice i kolege. Klub Hrvatske demokratske zajednice razmotrio je u cijelosti podržava Izvješće o radu Vijeća za elektroničke medije i Agencije za elektroničke medije u razdoblju od 1. siječnja do 31. prosinca 2008. godine, koje su vijeće i Agencije za elektroničke medije dostavile Hrvatskom saboru na raspravu i usvajanje i o kojemu je pozitivno mišljenje dala i Vlada Republike Hrvatske. Dostavljeno izvješće mi u klubu Hrvatske demokratske zajednice ocjenjujemo dovoljno kritičnim prema stanju i pojavama u elektroničkim medijima i samokritičnim u segmentu u kojemu se određeni kvalitativni pomaci čine i unutar vijeća i Agencije za elektroničke medije. Naime, temeljem izmjena i dopuna Zakona o elektroničkim medijima iz 2007. godine uz Vijeće za elektroničke medije osnovana je i Agencija za elektroničke medije na koju su preneseni administrativni i stručni poslovi vijeća, a vijeće je u svoje ingerencije dobilo i poziciju Upravnog vijeća Agencije za elektroničke medije. Tijekom 2008. godine istekao je četverogodišnji mandat za dva člana vijeća, te je Hrvatski sabor imenovao nova dva člana na mandat od pet godina. Iste godine je došlo do izbora novog predsjednika vijeća ujedno i ravnatelja Agencije za elektroničke medije. Pohvalu zaslužuje i metodologije izrade izvješća koje je kao i za prethodne godine pregledno i jasno, podastire pregled učinjenog u promatranom razdoblju. Vijeće je tako već smo imali prilike čuti od izlagatelja tijekom 2008. godine održalo 54 sjednice, tri više nego 2007. na kojima je u okviru svoje nadležnosti obavljalo zadaće propisano člankom 60. Zakona o elektroničkim medijima. Tako je vijeće tijekom 2008. godine donijelo 5 podzakonskih akata od kojih posebno ističemo Pravilnik o načinu i postupku provedbe javnoga natječaja za sufinanciranje programskih sadržaja i sredstava Fonda za poticanje pluralizma i raznovrsnosti elektroničkih medija kriterijima za raspodjelu sredstava te načinu praćenja trošenja sredstava i ostvarivanje programskih sadržaja za koje su dodijeljena čime je vijeće pridonijelo transparentnosti rada i dalo jasne upute nakladnicima koji se natječu za sredstva fonda. Posebnu pozornost zaslužuje i Pravilnik o načinu postupanja nakladnika televizijske djelatnosti radi zaštite maloljetnika. Naime, temeljna zadaća vijeća je provođenje Zakona o elektroničkim medijima kojima se uređuju prava, obveze i odgovornosti pravnih i fizičkih osoba koje obavljaju djelatnost proizvodnje i objavljivanja programskih sadržaja i usluga putem elektroničkih medija. Vijeće za elektroničke medije tako je nadležno za djelatnost komercijalnih nakladnika radijskog i televizijskog programa, elektroničke publikacije te za Hrvatsku radio-televiziju kao javnu ustanovu osim u onim pitanjima koja su u skladu sa Zakonom o HRT-u dana u nadležnost drugim tijelima. Bez Hrvatske radio-televizije u 2008. godini bilo je 155 nakladnika radijskog programa, 23 nakladnika televizijskog programa i u ovom izvješću nije naveden broj pravnih i fizičkih osoba upisanih u očevidnik nakladnika elektroničkih publika koji se inače vodi u vijeću i taj podatak smo imali inače u izvješću za 2007. godinu. Kako je zakonom utvrđena javnost vlasništva to su nakladnici do 31. siječnja svake godine dužni dostaviti vijeću podatke o promjeni vlasničke strukture. U ovom izvješću bilježimo 15 nakladnika koji su prijavili promjenu vlasničke strukture, pa iz podataka koje nam je vijeće dostavilo u radijskoj djelatnosti je 15 nakladnika u isključivom vlasništvu jedinica lokalne i područne samouprave, u vlasništvu 49 vlasnika participiraju jedinice lokalne i područne samouprave a 91 nakladnik je u privatnom vlasništvu. U televizijskoj djelatnosti kod pet nakladnika u vlasništvu participiraju jedinice lokalne i regionalne samouprave a 18 nakladnika je u privatnom vlasništvu. Tijekom 2008. godine vijeće je provelo pet natječaja na kojima je dodijeljeno 14 koncesija za radijsku i televizijsku djelatnost. Koncesija je bilo ponuđeno i više jasno sukladno slobodnim koncesijama kao i isteku koncesije ali zbog manjka interesa kao i neispunjavanja uvjeta propisanih Pravilnikom o posebnim tehničkim, prostornim, financijskim i kadrovskim uvjetima za obavljanje djelatnosti radija i televizije ti dijelovi natječaja su morali biti poništeni. Protiv odluka vijeća tijekom 2008. godine o dodjeli koncesija nije pokrenut niti jedan upravni spor. Naime, ove odluke su konačne i protiv njih nije dopuštena žalba. Isto tako, nije zabilježeno niti jedno oduzimanje koncesije što znači da vijeće nije utvrdilo niti jedno takvo kršenje odredbi Zakona o elektroničkim medijima za kojima je zakonom zapriječena kazna oduzimanja bilo privremenog ili trajnog oduzimanja koncesije. Možda bi bilo dobro da u izvješću ukoliko je moguće opet bude i podatak o ukupnom prihodu na ime godišnje koncesijske naknade svih komercijalnih nakladnika radijske i televizijske djelatnosti u Hrvatskoj koji je inače prihod državnoga proračuna koji je također u nekim prethodnim izvješćima bio. Rekao je izlagatelj odnosno podnositelj izvješća ravnatelj Agencije za elektroničke medije u svom uvodnom izlaganju da je vijeće nadležno za utvrđivanje povreda odredaba Zakona o elektroničkim medijima kojih je bilo i tijekom 2008. godine. Naime, člankom 70. Zakona o elektroničkim medijima utvrđeni su slučajevi u kojima Vijeće za elektroničke medije za utvrđeno nepoštivanje ili kršenje zakona pokreće prekršajnu prijavu a u svim ostalim slučajevima izriče opomenu. Tako je prekršajni postupak tijekom 2008. godine pokrenut protiv Nove TV jer je dana 16. rujna 2008. godine emitirao programski sadržaj pod nazivom "Trenutak istine" za koji je utvrđeno da se kosi s odredbama članka 15. stavka 3. zakona koji propisuje da nisu dopušteni programski sadržaji koji mogu ozbiljno ugroziti fizički, psihički, mentalni ili moralni razvoj maloljetnika. Iako je zakonom zapriječena novčana kazna od milijun kuna mišljenja smo i mi u klubu da je zbog dugotrajnosti prekršajnog postupka koji je evo i u ovom slučaju još u tijeku primjerenije izricanje opomene jer se nakon treće izrečene opomene nakladniku može donijeti odluka o privremenom ili trajnom oduzimanju koncesije. Inače, opomene su tijekom 2008. godine izrečene za 6 nakladnika, 4 televizijska i 2 radijska kod kojih su utvrđena kršenja odredbi Zakona o elektroničkim medijima. Nekoliko riječi o fondu za poticanje pluralizma i raznovrsnosti elektronički medija koji djeluju u okviru Agencije za elektroničke medije. Sredstva fonda namijenjena su za poticanje proizvodnje i objavljivanje programskih sadržaja elektroničkih medija na lokalnoj i regionalnoj razini koji su od javnog interesa a osobito su važni za ostvarivanje prava građana na javno informiranje, nacionalne manjine u Republici Hrvatske, poticanje posebnih programa na područjima od posebne državne skrbi, poticanje kulturnog stvaralaštva, razvoj obrazovanja, znanosti i umjetnosti te zapošljavanje visoko obrazovanih stručnih radnika u elektroničkim medijima na lokalnoj i regionalnoj razini kao i stvaralaštva na narječjima hrvatskoga jezika i razvoj svijesti o ravnopravnosti spolova. Sredstva Fonda za poticanje pluralizma i raznovrsnosti elektroničkih medija osiguravaju se iz neutrošenih sredstava Agencije za elektroničke medije i 3% od mjesečno ukupno prikupljenih sredstava na ime pristojbe koju ostvaruje Hrvatska radio-televizija. Na javnom natječaju za raspodjelu sredstava fonda sudjelovala su u 2008. godini 143 nakladnika radijske i 21 nakladnik televizijske djelatnosti. U 2008. godini podijeljeno je gotovo 33 milijuna kuna ili 4,6 milijuna kuna više u odnosu na 2007. godinu za ove namjene. Sukladno zakonu u ravnomjernim iznosima nakladnicima za radijsku i televizijsku djelatnost podijeljeno je po 16 milijuna 494 tisuće kuna. Kod ove raspodjele važno je reći da je vijeće tijekom 2008. godine donijelo odluku o načinu vrednovanja prijava na natječaj za raspodjelu sredstava fonda i uvelo novi sustav ocjenjivanja ponuda koji je kod nakladnika naišao na odobravanje. Posebno vrijedi istaknuti i podrobnu analizu prijavljenih programa iz koje je Vijeće sačinilo virtualnu i stvarnu sliku, stvarnu ili realnu sliku stanja radijskih i televizijskih nakladnika. Za nas ovdje puno je zanimljivija i važnija realna slika radijskih nakladnika koja svjedoči da je 8 nakladnika bez programa javnog informiranja, 91 bez programa ravnopravnosti spolova, 81 bez programa namijenjenog područjima od posebne državne skrbi, 71 je bez programa namijenjenih nacionalnim manjinama, 66 bez programa na narječjima hrvatskoga jezika. A realna slika nakladnika televizijske djelatnosti kazuje da ih 11 nema program za područje od PPDS-a, 11 ih nema ni program za ravnopravnost spolova, 9 nema program na narječjima hrvatskoga jezika, a 6 nakladnika nema programe namijenjene nacionalnim manjinama. Međutim, uzmemo li u obzir da su poticanje stvaralaštva na narječjima hrvatskoga jezika i razvoj svijesti o ravnopravnosti spolova ugrađeni u zakon izmjenama i dopunama zakona iz 2007. godine te da je ovo bila prva godina njihove primjene, ima dosta prostora za poboljšanje u sljedećim godinama te očekujemo da će se upravo ukazivanjem na ove činjenice stanje u budućem razdoblju popraviti kako bi Fond za poticanje pluralizma i raznovrsnosti medija ostvario svoju punu zakonom predviđenu zadaću. Međutim, za ovo nije dovoljna samo aktivnost Vijeća za elektroničke medije, potreban je i drugačiji odnos nakladnika elektroničkih medija. Tijekom 2008. Vijeće je dalo prethodnu suglasnost za promjenu odnosno dopunu programske osnove koja se odnosi na više od 10% programske sheme na temelju koje je dodijeljena koncesija za 19 nakladnika radijske odnosno televizijske djelatnosti. I osiguranje nadzora, zadnja ali najvažnija, osiguranje nadzora nad provedbom odredaba o programskim načelima i obvezama ili monitoring za koje je nadležno Vijeće za elektroničke medije provodilo je kroz neposredni monitoring koji su obavili članovi vijeća i stručnih službi agencije odlaskom na teren, takvih je monitoringa obavljeno 6, i kroz posebni nadzor agencije u kojemu su analizirane snimke programskih sadržaja, 15 televizijskih i 34 radijska nakladnika za koje je utvrđeno da u većem dijelu nakladnici poštuju zakonske odredbe, a za uočene nedostatke nakladnicima su izrečene opomene. Posredni nadzor putem ovlaštenih tvrtki obavljen je kod tri radijska nakladnika. Sve poslove koje su obavili Agencija i Vijeće za elektroničke medije odradilo je ustvari 12 djelatnika i to 7 članova Vijeća za elektroničke medije i 5 zaposlenika stručnih službi agencije. Agencija za elektroničke medije inače krajem 2008. trajno je riješila prostor za rad kupovinom poslovnog prostora i na taj način stvorila preduvjete za daljnje stručno ekipiranje kako bi u sljedećem razdoblju mogla obavljati zahtjevne zadaće koje je zakon Vijeću i Agenciji stavio u nadležnost. I na kraju nešto o financijama jer 2008. godina je bila izrazito dobra godina za nakladnike, kako za nakladnike tako i za Agenciju za elektroničke medije jer Agencija se financira iz iznosa od 0,5% od ukupnog godišnjeg bruto prihoda koji su u prethodnoj godini obavljanjem djelatnosti radija i televizije ostvarili nakladnici elektroničkih medija. Tako da je Agencija u 2008. godini ostvarila prihod u iznosu od 12 milijuna 490 tisuća 800 kuna i ti prihodi bili su veći za 3,4 milijuna u odnosu na 2007. godinu. Uvjereni smo da je i ovim izvješćem i onim što je rekao ravnatelj agencije i predsjednik Vijeća za elektroničke medije da je tijekom 2008. godine Agencija dijelom kadrovski i tehnološki osposobljena za obavljanje svojih sve zahtjevnijih zadaća u budućem razdoblju. Iz svega navedenoga klub Hrvatske demokratske zajednice podržat će Izvješće o radu Vijeća za elektroničke medije i Agencije za elektroničke medije u razdoblju od 1. siječnja do 31. prosinca 2008. godine. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Na redu je uvaženi zastupnik Damir Kajin u ime kluba IDS-a.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, uvažena gospodo zastupnici. Evo ovdje na strani 3. ovog izvješća kaže se da, citiram: "u skladu sa svojim nadležnostima Vijeće nadzire provedbu Zakona o električkim medijima i primjenu podzakonskih akata. Vijeće također nadire poštivanje Direktive o audiovizualnim medijskim uslugama i Europske konvencije o prekograničnoj televiziji te ostalih propisa, a osobito poštivanje dostojanstva čovjeka, ustavnog poretka, nacionalne sigurnosti te sprečava poticanje ili promicanje programskih sadržaja koje šire mržnju ili diskriminaciju na temelju rase, spola, vjere ili nacionalnosti." Zatim se kaže, citiram također: "da Vijeće za elektroničke medije u okviru utvrđenom Zakonom o elektroničkim medijima utvrđuje pravila za davanje koncesija za obavljanje djelatnosti radija i televizije, postupak javnog natječaja" itd., itd. Meni je drago da se ovih dana jedan od povjerenika, ako se ne varam, Europske unije ispričao što je prije toga napao, kada već govorim o tim diskriminacijama itd., jednog od novinara HRT-a jer ga je gle drskosti taj novinar nešto upitao van konteksta. Da je to netko u Hrvatskoj učinio Europa bi odmah reagirala, s pravom, prozvala bi tu osobu, ali vidimo da nitko iz Vlade nije reagirao na takvo ponašanje tog gospodina koje je skandalozno, sramotno, bezobrazno itd., itd. Drugo, mene daleko više od ovog izvješća 6.1 do 31.12.2008. zanima ovo izvješće koje bi trebalo biti za 2009. godinu pogotovo kada je riječ o predsjedničkim izborima pa da vidimo kako će vijeće ocijeniti praćenje tih izbora od strane nekih komercijalnih televizija s nacionalnom koncesijom. I tu je OSS interesantno se, po meni sramotno ponio rekavši da to što su neki diskriminirani da je to stvar uređivačke politike. Zašto to govorim? Govorim to radi licemjernosti onih koji nas prate, nadziru. Ja jesam apsolutno za Europu, da se razumijemo, ali ti licemjeri iz Bruxellesa često funkcioniraju na sljedeći način. Ako je to u interesu njihovih gazdi ili njihova kapitala onda sve može, a ako nešto u Hrvatskoj poduzmete što nije u interesu njihova kapitala e onda se to osporava. Nisam euroskeptik, ali ti kriteriji mene smetaju. Zašto to govorim? Vi se možete zamjerit predsjedniku države, Vlade, Sabora, ne znam kome. Svi su ti ljudi tašti kao i mi, ali s druge strane ako se zamjerite recimo nekom mediju, e onda ste vi ko' pokojni. Nema valjda taštijih ljudi od nekih koji rade recimo na komercijalnim televizijama s nacionalnom koncesijom. Mnogo novaca kruži ispod stola. Tim televizijama isto tako medijima, PR-i recimo Vlade, stranaka, onog sa Pantovčaka uobličavaju sliku o hrvatskoj gospodarskoj socijalnoj stvarnosti o sebi, a i u takvim okolnostima biti svoj je zasigurno najteže. Ja znam isto tako da neovisnost medija je najvjerojatnije utopija. Od politike mediji i mogu biti neovisni, ali od kapitala mediji jako teško da će ikada biti više neovisni. Hrvatsku radio-televiziju na neki način recimo kontrolira Vlada. Jasno da prolaz na HRT-u ima i novac, tj. kapital. To svi znaju, ali kod komercijalnih televizija prolaz isključivo i samo ima novac. Lako je njima napasti i Vladu, i Sabor i predsjednika. Ali neka probaju jednom svoje sponzore, jednom i nikada više. E to nije dobro. I zato, iako su neki novinari možda na HRT-u režimski, a ima i onih koji su izričito opozicioni treba biti pošten. Ipak je Hrvatska radio-televizija najobjektivnija televizija. Ipak je ovdje pristup na tu televiziju daleko slobodniji nego bilo gdje drugdje i zato Hrvatsku radio-televiziju treba sačuvati i treba je čuvati kao malo vode da se tako izrazim na dlanu, a ne da se sutradan privatizira ne znam još koji kanal kao što je to bio slučaj sa trećim kanalom ili prije toga kao što je, ne znam privatiziran T-HT, banke, INA i tome slično. T-HT-om vladaju danas Nijemci, bankama Talijani i Austrijanci, INA-om Mađari. Čitam nedavno da su se pobunili sindikati što moraju govoriti engleski. Još im je dobro, uskoro će morati i Mađarski. Konačno, imali smo i bana Mađara, pa nije čudno da se na te principe nekako vraćamo. Na strani osam se kaže da od 155 nakladnika radijske djelatnosti 15 je nakladnika u isključivom vlasništvu jedinica lokalne uprave i samouprave, u vlasništvu 49 nakladnika participiraju jedinice lokalne uprave i samouprave, a 91 je nakladnik u privatnom vlasništvu. Od 23 nakladnika, citiram televizijske djelatnosti kod 5 nakladnika u vlasništvu participiraju jedinice lokalne uprave i samouprave, a ostalih 18 nakladnika pardon je u privatnom, znači vlasništvu. Znači, i jedinice lokalne samouprave jasno participiraju u vlasništvu naših medija. To opet znači da ona jedinica ili bolje rečeno ona politička garnitura u toj jedinici lokalne samouprave koja ih kontrolira ima utjecaj na taj medij, te da je shodno tome i u prednosti recimo na nekim lokalnim ili sličnim izborima. Postavlja se pitanje da li je to dobro? Ako su oni otvoreni svima, govorim sad o lokalnim medijima to bi trebalo biti normalno, dobro, ali bojim se da je slično kao i na HRT-u i nekim drugim televizijama. Ono zbog čega je možda dobro da je lokalna samouprava involvirana u sve to, je samo financijska stabilnost tih medija. Na strani 9. ovog Izvješća citiram govori se o tome da nakladnici radijske i televizijske djelatnosti dužni su do 31. ožujka svake kalendarske godine izvijestiti vijeće o obavljenom oglašavanju. No, ukoliko to ne učine ne snose odgovornost budući da nema propisanih sankcija. S druge strane ono što je interesantno od 21 nakladnika televizijskih djelatnosti na regionalnoj i lokalnoj razini podatak je dostavilo 18. Kod desetak nakladnika nije bilo oglašavanja, a kod njih 8 iznosi za oglašavanja su određeni u iznosima od 20, 13 do 120000 kuna. Kod radija tu je negdje najviše radio Trsat, znači oni su vjerojatno najurednije to i prijavili 252000 kn do recimo jednog radija, neću ih sad spominjati od 1200 znači do 200000 kn. E sad se postavlja pitanje da li netko sa 10, 20000 kuna može preživjeti. Jasno ne može, ali treba priznati isto tako da 90% tih radija ili lokalnih televizija su poput crkvenih miševa gotovo bez prebijene pare i treba im pomoći. I čovjek si postavlja pitanje kako bi im se moglo pomoći? Pa da se veći dio od televizijske pretplate između ostalih usmjerava tim televizijama odnosno tim radio kućama. To je bit. Ne može biti kao što je to sada zakonom definirano da 97% televizijske pretplate pokupi Hrvatska radiotelevizija, a svi drugi u toj pretplati, znači svih tih ne znam koliko 21 nakladnika televizijske djelatnosti, 152 nakladnika radijske djelatnosti na regionalnoj i lokalnoj razini participiraju sa svega 3%. I onda imamo čak i još jedan paradoks da recimo nekim smiješnim zakonima oko ZAMP-a uništavamo na primjer kabelske televizije kaznama 800, 900, milijun ili više od milijun kuna. I to je isto nešto što bi trebalo brisati. Na strani 13. ovog Izvješća gdje se govori o tom Fondu za poticanje pluralizma decidirano se govori znači da Hrvatska radio-televizija pod navodnicima se odriče 3% za poticanje pluralizma i raznovrsnosti elektroničkih medija kako se to zove. Još jedanput ću reći da je to naprosto sramota. 3% za poticanje pluralizma. E sad vidimo koliko vrijedi pluralizam u Republici Hrvatskoj 3%, a sve ovo ostalo je rezervirano za jednostranačje ili dvostranačje. Ja si eto nekako na taj način prevodim ovih tri posto. Osobno se zalažem da to bude najmanje 10 pa i više posto. Zašto? Imajmo na umu i činjenicu da Hrvatska radio-televizija prošlu godinu je završila sa gubitkom od 500 milijuna kuna, a samo po osnovu tv pretplate uprihodovala je preko 1 milijardu kuna. Zamislite da tih milijardu kuna damo ovim televizijama, tim malim, lokalnim, regionalnim televizijama, komercijalnim televizijama i tim komercijalnim radijima. Što bi oni sa tim novcima napravili i kakav bi program naprosto gledali? Jasno je da smo svi mi dužni se starati o HRT-u, mi moramo iskazivati brigu o njoj, ali mislim da bi pod hitno trebalo izvršiti preraspodjelu televizijske pretplate. Inače, ova preraspodjela, znači te televizijske pretplate, vrlo korektno nam je prikazana kako je dana na str. 17,18 itd., pa se onda točno ovdje navodi koliko je koji radio ili koliko je koja televizijska stanica dobila novca iz tog Fonda za poticanje pluralizma. Ja imam dojam da Istru samo ova institucija nije zapostavila u preraspodijeli novca, čudno ali je istinito. I to onda bi ovako izgledalo "Arena Radio" u Puli je dobila 77,7 tisuća kuna, "Radio Rovinj" 157, "Radio Istra" 170 tisuća kuna, "Radio zona Buzet" 140 tisuća kuna, možda ću neke preskočiti. "Radio Labin" 130, "Radio Trsat", dobro iznad Rijeke su 152 tisuća kuna. "Kanal RI" 689 tisuća, "MIT" 782 tisuće kuna, "TV NOVA" 651 tisuću kuna itd. Ali mislim da je to učinjeno maksimalno korektno i da tu ne treba imati na to nikakve zamjerke. Za kraj klub IDS-a će apsolutno podržati ovo izvješće. Još jedanput ću reći ono je korektno, ali me više zanima ono za 2009. i kako će oni ocijeniti praćenje predsjedničkih izbora. Zašto to govorim? Zato jer možda ćemo ove godine imati prijevremene ili redovne, nije bitno, parlamentarne izbore. Inače, agencija raspolaže sa 12,5 milijuna kuna. Osobno smatram da od TV pretplate barem 2,3 puta veći iznos treba biti usmjeren za poticanje pluralizma. Raspodjela je poštena, to je za pohvalu. Istina, možda 35% tog iznosa od 12,5 milijuna kuna ide za plaće, ili 3,8 milijuna kuna ako sam si ja zabilježio točno podatak. Sada ćemo vidjeti, Vlada navješćuje određena smanjenja. Ako je to za 12 zaposlenika, to je pristojna plaća. Volio bih znati koliko iznosi prosječna bruto, neto plaća jer ispada da imate tamo prosjek veći od ministara. Sve u svemu, još jedanput, podržavamo ovo izvješće. Ono se jasno treba boriti protiv ove diskriminacije na temelju rasa, spola, vjere, nacionalnosti itd., međutim po tom pitanju smo vjerojatno mi uznapredovali jer smo danas svi manje-više diskriminirani zbog financijskog i socijalnog statusa i tu smo svi u istoj poziciji. Ali danas je, ja vas uvjeravam, diskriminacija malo suptilnija. Ona postoji po stranačkoj matrici ili ideološkoj ili što ja znam, političkoj. Pa neki preko noći mogu doći negdje, drugi ne mogu itd., itd. Sve u svemu, evo kad smo već kod tih predsjedničkih izbora još jedanput ću reći HRT je to korektno radio, pa makar im urednica bila gospođa Hloverka, ali su oni to korektno napravili, za razliku od nekih drugih velikih demokrata. Hvala.
Hvala lijepo kolegi Kajinu. Imamo 2 ispravka netočnog navoda. Prvi je zastupnik Nenad Stazić.
Ispravljam netočan navod kolege Kajina koji govoreći o tome da određeni broj nakladnika radijskog i televizijskog programa, da vlasništvo nad njima imaju jedinice lokalne uprave i samouprave. Kolega Kajin jedinica lokalne uprave nema je jedno već 8 godina. Postoje tijela državne uprave i jedinice lokalne samouprave. Ja vas sad to ne ispravljam zato da bih vas ispravljao, to je česta greška, ta sintagma se upotrebljava i vrlo često pogrešno, nekad to čujemo i od državnih tajnika. Ponekad čak i od čelnika jedinica lokalne samouprave, od gradonačelnika i tako. Mislim da je potrebno voditi o tome računa da bismo se što preciznije izražavali. Hvala vam.
Drugi ispravak, zastupnik Boro Grubišić.
Hvala gospođo potpredsjednice. Imam 2 ispravka netočnog navoda. Naime, gospodin Kajin je govorio o poštenoj raspodjeli i pritom je napomenuo da je zadovoljan iznosima i brojem radijskih postaja koje su dobile iz ovih 3% sredstva u Istri. Međutim, kada gledamo tu poštenu raspodjelu onda vidimo da od 143 postaje radijske u Hrvatskoj slavonskih postaja je zastupljeno 19, ili oko 12,13% što nije pošteno kako ste vi rekli gospodine Kajin. … [[Upadica se ne razumije.]] I drugi, i samo malo, i drugi ispravak netočnog navoda kada govori o 3% za pluralizam onda gospodin Kajin ne radi se isključivo o političkom pluralizmu nego i svim ostalim pluralizmima. Evo, hvala lijepo.
Hvala lijepo. Dalje idemo sa raspravom. U ime Kluba zastupnika SDP-a zastupnik Antun Vujić.
Gospođo potpredsjednice Sabora, kolegice i kolege. Najprije možda da nekoliko riječi posvetimo kontekstu u kojem dolazi ovaj izvještaj. Činjenica je da cjelokupna izgradnja cjelokupnoga našega medijskoga zakonodavstva zapravo traje nepunih 10-ak godina i mislim da smo uvelike napredovali u smislu i kvalitete pitanja i koja sada razmatramo pa onda isto tako i instrumenata koji su se u međuvremenu razvili. Samo da podsjetim, prije 10 godina nisu se vodile čak niti evidencije vlasništva. Čak niti se programske osnove nisu trebale deklarirati. Jednu televizije vlasnik je bio netko tko je bio vlasnik jedne oglašivačke kuće koja je pak preko oglasa bila faktički vlasnik televizija, a nominalno je to bio netko drugi. Činjenica da se ovaj prostor postupno uređuje i naravno kao i svako uređivanje on se susreće i sa problemima i potpuno je jasno da ni ne može biti u ovakvom jednom prostoru za koje je cjelokupna javnost posebno zainteresirana svih rješenja od kojih neka neće izazivati nedoumice i probleme. Ono što je u tom pogledu isto tako važno, mi dakle pred 10-ak godina nismo ni imali nekakav Fond za razvitak pluralizma medija. Tada ga je imala još jedino Švicarska i slično ga je bila riješila još poneka zemlja, kao što smo i mi. U početku su čak bile i zabune i da li nam je to uopće potrebno? Da li nam je potrebna pretplata? Danas smo mnogo toga riješili. Riješili smo i pitanje koncesija i pitanje transparentnosti vlasništva barem donekle. Ali tu treba mnogo toga učiniti još. Činjenica je da ovaj Izvještaj se dakle ne odnosi na godinu prošlu nego na pretprošlu godinu ali i to je zapravo način stasanja ovoga samoga tijela koje se razvijalo i koje se na neki način konstituiralo postupno i sada je kako čujemo od gospodina Ljevaka konstituirano na način da može pratiti cijelo područje koje mu je povjereno, a isto tako da nam može i relativno brzo dati izvještaj za proteklu godinu koja će možda biti indikativnija u smislu daljnjeg napredovanja u kvaliteti kritike pa onda i u kvaliteti rješavanja određenih stvari. Budući da su mnoge kolege ovdje iznosile pa čak mislim na neki način čitale same dijelove ovoga Izvještaja ja bih se osvrnuo samo na komentare, ne na same dijelove. Prvo, tu ima nekoliko aspekata koje ono obuhvaća i koje bi se moglo posebno razmotriti. To je prvo pitanje, dakle javnost vlasništva i promjene vlasničke strukture u kontekstu da se vode određene evidencije itd. Ovo je posebno važno pitanje jer ono danas bitno određuje pitanje slobode medije, bitnije od drugoga problema koji je prije toga postojao. Pa tako na primjer bi bilo dobro da kod dodjele koncesija ili kod pitanja utvrđivanja koncentracije vlasništva da se možda u jednom idućem razdoblje Vijeće posveti i takvim pitanjima jer imamo indicija da postoje i dalje određeni prikriveni vlasnici određenih postaja i koji su dakle vezani čak na tiskovnu sferu što Zakon bi trebao zabranjivati itd., no to je sada već jedan korak dalje u osposobljavanju ovakvog jednog regulatornog tijela da se suočava sa složenijim i sa još snažnije izraženim funkcijama koje se tiču slobode medija. Zanimljivo je u tom kontekstu vlasništva vidjeti jednu stvar, a to je potpuni trend prelaska javnoga u privatno, tako da od 155 nakladnika radijske djelatnosti zapravo 91 nakladnik je u privatnom vlasništvu. Od 23 nakladnika televizijske djelatnosti 18 nakladnika je u privatnom vlasništvu, vjerojatno će to biti tendencija koja će i dalje ići tako, zato je ono što za čudo mogu reći da se slažem i sa Kajinom bitno da se prvo zadrži ono što jest u javnom vlasništvu, koja je javna televizija, javni radio, ali isto tako da se naglasi i to je možda poanta za ovu stavku posebno, a to je da privatno vlasništvo elektroničkog nakladnika ne znači i privatnu politiku i privatno shvaćanje njegovih prava u odnosu na takvom javnom interesu kao što je javno informiranje. To je mislim možda novi val problema, ili nova generacija problema, a generacija problema možda više ne glasi kao onda kada smo trebali ili morali privatizirati 3. program televizije, ona glasi zapravo koliko su privatni vlasnici, privatnim interesima u stanju da nametnu vlastite interese kao javne interese i da u tom pogledu falsificiraju javni interes koji se sastoji u javnom objektivnom informiranju. U tom pogledu ima mnogo problema, Vijeće za elektroničke medije koje je definirano i po tome da vrši nadzor nad problemima nije koliko vidim iz ovoga izvještaja još imalo prilike da se posveti i toj vrsti nadzora koja bi detektirala privatne interese unutar pojedinih medijskih nakladnika u ovome sektoru, što je također što ja mislim da je nova generacija problema. Ja mislim bez obzira što nikada nećemo biti zadovoljni da li smo istražili sve slučajeve kršenja prava maloljetnika ili ravnopravnosti spolova ili elemenata prisutnosti manjina u programima, što sve dakako podržavamo i na čemu se zapravo ovdje i bazira jedan veliki dio izvještaja, što bi to trebalo i dalje posebno pratiti, mislim da ova nova generacija problema da je ključna i da prvenstveno ona se dira interesa ovakvoga javnog mjesta kakvo je Sabor, a to je da se zaštiti javni interes u smislu odnosa privatnih interesa u medijskom prostoru. Ti privatni interesi mogu biti različiti, vidjeli smo i na način kako se reagiralo na pojedine kazne ili na reakcije suda časti koje su izricale pojedine televizijske kuće određenim novinarima ali možemo primijetiti da od same slobode medije, pa i onih koji govore u ime slobode medija da se zapravo vrlo često ta sloboda krši ili da se ona zloupotrebljava. Ne bih se složio sa kolegom Kajinom u ovom dijelu koji je jedan primjer isprike od strane jednoga predstavnika Međunarodne zajednice ovdje označavao pobjedom slobode medije nad takvim birokratskim držanjem toga čovjeka jer zapravo postoje samo sloboda medija, nego postoji i dobar ukus u medijima, dakle taj koji se ispričao ili ta, dakle sada nikoga ne imenujemo, da Međunarodna zajednica ili dio Međunarodne zajednice koji se ispričao se ispričao. Ali misli svoje, svatko misli svoje, postoje i novinarska čast postoji i novinarska pristojnost, pa se mislim u svakom obliku da tako kažem novinarske aktivnosti ne potvrđuje agresivnost, niti se potvrđuje ona vrsta slobode medija koja vrijeđa drugoga ili koja ga čini nepripremljenim za ono za što je zadužen, što je dakle spada u novu generaciju problema vezanog za slobodu medija, a to je privatno shvaćanje te slobode. Više puta je bilo rečeno i to bih također podržao u ime Kluba SDP-a a to je da odnos između instrumenata koje ima Vijeće za elektroničke medije agencija da reagiraju i efikasnost tih instrumenata, mnogi su istaknuli da zapravo prekršajni postupak je tako nešto što možda nema neku neposrednu moć, ono ide kao što vidimo, dugo se realizira iako ne bi smjelo baš tako biti. Međutim, mnogi su upozoravali i poticali da se više koristi institut opomene, jer on je prijeteći utoliko što nakon dvije opomene može doći do oduzimanja koncesija, ili barem do oduzimanja koncesije na određeno vrijeme. Ja mislim da bi se s time trebalo početi, ali ako već to tražimo od vijeća onda moramo znati, ili moramo biti pošteni pa i stati iza takve odluke vijeća. Na takvu odluku vijeća će zajednički nagrnuti svi oni koji su vrlo bučni a koji smatraju da je njihovo privatno shvaćanje njihove slobode zapravo sloboda medija. I upozoravam da je lako nama saborskim zastupnici, u ovom konkretnom slučaju tražiti od nekoga strogoću ali onda i podržimo ga da do te strogoće dođe. To smo više puta imali prilike da vidimo kako se ponašamo plivajući niz struju, jel kada mediji pritisnu nešto s čime se možda osobno ne slažemo, onda se teško staviti na tu vjetrometinu i reći ne, imali su oni pravo, a ne mi. Tako je bilo i u slučaju u kojem su reagirali u vezi sa predsjedničkom kampanjom u jednom slučaju koji sada neću detaljnije obrazlagati, ali gdje je već krenula velika inicijativa oko toga da privatni mediji mogu raditi što ih je volja i da im nitko ne može biti na putu. Imponira da je fond dijelio sredstva na način da zapravo nije bilo jedne primjedbe. Mislim da smo to u jednom od ranijih izvještaja je bilo puno primjedbi upravo na to. To znači da kriteriji koji su postavljeni odgovaraju, da su oni transparentni i da je očito moguće što je onima koji su možda upućeniji pa i radili na ovakvim zakonima, a koji uvijek uključuju nekakve odluke koje uvijek imaju dio arbitrarnosti unutar sebe da je ipak moguće dobiti da te odluke budu takve, a da nema primjedbi. Naravno mislim da bi rasprava o ovome problemu kao što je to bilo i na odboru rečeno možda mogla voditi jednoj široj raspravi u Saboru o pitanjima medijskih sloboda i medijskih obaveza i prava i dužnosti na razini Sabora. Mi smo bili blizu da imamo jedan prijedlog i u odboru i mislim da bi on dobro došao i da bi zapravo na primjerima od kojih imamo i pozitivne primjere to je sada ... regulatornog tijela, a imamo i primjere koji možda nisu tako pozitivni. To su radovi nekih drugih regulatornih tijela ili teškoće s kojima se one snalaze. Možda bi bilo dobro da na neki način i kao Sabor imamo steknemo neki opći osjećaj što podržavamo i što ne podržavamo kada su u pitanju mediji i regulatorna tijela i zakonodavstvo koje imamo. Što trebamo mijenjati, a na čemu treba inzistirati? Jer mislim da se kao zajednica, kao politička zajednica dakle država u cjelini i mi kao pojedinci nalazimo zapravo u ključnoj vrsti problema kada je u pitanju daljnji razvitak demokracije, a to je funkcioniranje medija na način njihove istinske slobode, a na način različitih falsifikata koji su vrlo agresivni kada su u pitanju mediji. U tom smislu uz ove napomene i u nadi da ćemo vrlo brzo imati i izvještaj za proteklu godinu, SDP podržava prihvaćanje ovoga izvještaja. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Ovo je bilo sve ispred klubova. Dozvolite da odredimo još jednu raspravu pojedinačnu, prije pauze. Riječ dajem zastupniku Dragutinu Lesaru.
Hvala lijepo. Poštovana gospođo potpredsjednice, kolegice i kolege, gospodine Ljevak. Danas je dosta mirna i opuštena atmosfera u Saboru pa ću ja u tom stilu započeti svoju raspravu. Kao jedini zastupnik u ovom Saboru jer me uvijek hvata ova kamera pa mi vele da sam uvijek iza stupa. Kada bi barem jednu uključili da budem prestupnik a ne samo zastupnik nekako bi se ljepše osjećao. Ako to bude tehnički moguće izvesti. Gospodine Ljevak ja ću početi raspravu sa sljedećom konstatacijom. Ja želim vjerovati da se više nikada neće desiti da vijeće i agencija izvješće pišu u prosincu za prošlu godinu, jer ovaj dokument koji se odnosi na 2008. u Sabor je slan 7. prosinca prošle godine. Dakle, to se više neće desiti. Ja bih ljubazno molio da sve državne agencije svoje izvješće u Sabor donesu barem u prva tri mjeseca. Drugo, dobro je da je ovaj izvještaj napisan na hrvatskom jeziku, jer kada bi ga pisali na jeziku koji se može čuti na dijelu lokalnih radija i televizija to bi bila jedna mješavina sa tri, četiri strana jezika i malo šatro našeg hrvatskog sa dijalektima ili bez njih. To spominjem u kontekstu toga jer pratim i u tiskanim medijima izvješće ima naime u 40% hrvatskih kompanija. Uprava i menadžmenti ne govore hrvatskim jezikom, a čak je dozvoljeno u Hrvatskoj da oglasi u novinama u tisku se objavljuju samo na stranim jezicima, ne znam ako ste to primijetili. I takvog pravila nema ni u jednoj članici Europske unije. Ali dobro. Oni koji su pisali ovo izvješće za 2008. vratili su se u 1999. godinu pa su konstatirali da imamo 155 nakladnika radijske djelatnosti, od čega je 15 u vlasništvu jedinica lokalne uprave i samouprave. Dakle, doista u Hrvatskoj ne postoji lokalna uprava od 2001. godine, pa upozorite na to autore teksta. Ali mene je iznenadila činjenica 15 lokalnih radija isključivo u vlasništvu općina i grada, a 49 još imaju suvlasničke udjele. Što to općinama i gradovima trebaju imati svoje radije, lokalne radije? Nemaju za što drugo novac trošiti pa podmiruju njihove gubitke, što li? To je malo čudno. Jer dolazim iz dijela Hrvatske gdje nama nijednog lokalnog elektronskog medija u kojima bi imao jedan promil vlasništva lokalne ili regionalne samouprave. Mi nismo naviknuti na to da to imamo pa me ovo šokiralo. Ali dobro, različiti smo u ovoj Hrvatskoj. Dalje dajete podatak izvršenje zakonske obaveze da država i korisnici državnog proračuna najmanje 15% novaca koji daju za reklame u elektronskim medijima moraju dati lokalcima. I nabrojali ste korisnike koji su to prijavili, koji su dobili i koliko je tko dobio. Međutim, postoji li mogućnost da vi provjerite ili zatražite nadzor da li su ti iznosi koji su oni dobili odgovaraju masi od 15% ukupno koliko je država, odnosno korisnici državnog proračuna potrošili na oglašavanje u 2008. Jer kada se ja sjetim neka poduzeća, ustanove i institucije koji su korisnice državnog proračuna, ono što je bilo na nacionalnoj televiziji putem spotova ili svega ne u odnosu na ovaj iznos, pa mislim da ne bi bio ni 1,5 a kamoli 15%. Dakle, to je konkretno pitanje, možete li vi zahtijevati provjeru jel ovo 15%? Mislim da ministar Šuker bi morao to prikupiti na vaš zahtjev, koliko su korisnici proračuna potrošili na oglašavanje, da li mogli kontrolirati da li se zakon poštuje, jer u zakonu piše 15% najmanje. Dalje, u analizi stanja realna slika radija i realna slika televizijskih djelatnosti lokalnih. Dobro je da upozoravate da neki nemaju javni informativni program, nemaju emisije na temu ravnopravnosti spolova, nacionalnih manjina, hrvatskog jezika, obrazovanja, znanosti, kulture. Jedino ne znam šta ovo znači da nemaju programa PPDS, to nisam uspio identificirati. ... [[Upadica se ne čuje.]] Pa zašto to ne napišemo onda područja od posebne državne skrbi, pa bi šifrarnik već morali početi nositi sa sobom da čitamo državne dokumente. Ali bih ljubazno vidio da vidite i obaveze i mogućnosti da lokalni mediji budu u funkciji građana, da imaju dio programa posvećen: a) edukaciji prava potrošača, zaštita potrošača jer to je najbrojnija populacija, i b) zaštita prava pacijenata. Te dvije teme doista nisu zastupljene u lokalnim medijima a posebice zbog onih 3% i tridesetak milijuna pluralizma medija pa bi bilo dobro da jedan od kriterija dodjele tih sredstava i ove dvije društveno korisne, nadasve društveno korisne sastavnice programa pokušate ugraditi kao doprinos lokalnim medijima jer oni lokalno mogu itekako biti korisni na zaštiti prava pacijenata i potrošača. I na kraju, analiza snimke programa 15 televizija i 34 radijska nakladnika koje te dali zahvaljujući internet televiziji u svakom dijelu Hrvatske sad je moguće pratiti programe ako se ne varam 16 lokalnih televizija. Ono što sam ja primijetio da od tih 16 na 14 programa u isto vrijeme ide isti program, umrežavaju se što je jeftinije i bolje. Međutim, nisam siguran da se poštuje odredba ako se ne varam oko 40% vlastitog programa. Sad ne znam koliko je natječajni uvjet. Naime, upozoravam da nakon što dodijelite koncesije i oni krenu s emitiranjem programa nadzor nad količinom vlastitog proizvedenog programa na hrvatskom jeziku je po meni do sada bio najmanje kontroliran a tu bi trebali najviše inzistirati jer to se odnosi i na televizije i na radio jer pribjegavajući isključivo programu koji donaša samo profit odstupa se od zakona. Ako je Sabor propisao i vas ovlastio da kontrolirate i obavezao koliko vlastitog programa domaćeg i na hrvatskom jeziku moraju emitirati da bi dobili koncesiju onda pitanje je nadzora te klauzule, te odredbe uvijek mora biti na prvom mjestu a vidjet ćete tu su očito i najveća odstupanja. Zahvaljujem.
Hvala lijepo. Zaključujem prijepodnevnu raspravu. Najavljujem da je nastavak u 3 sata. Slijedeći je na redu zastupnik Gordan Maras.
Nastavljamo sjednicu. Gospodin zastupnik Gordan Maras. Nema ga. Gubi pravo na riječ. Gospođa zastupnica Gordana Sobol. Nema je. Gubi pravo na riječ. Gospodin zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Evo odmah na početku pohvale i vijeću i agenciji, ne samo na ovom izvješću nego na vašem radu. Već je više sudionika ove rasprave iznijelo jednu temeljnu primjedbu, a to je da raspravljamo lanjski snijeg. Nije to sad više ni lanjski, to je već pomalo i predlanjski snijeg 2008. godina. Dobro, vi ste i na odboru rekli da postoje za to određeni razlozi tehničke naravi, obećali ste da se to neće ponoviti. Ja uistinu ne vidim razloga da se izvješće ne napravi odmah po isteku perioda za koji se ono podnosi zbog toga što to nije ni komplicirano izvješće, nije ni predugo, ono se da pripremati tokom godina i onda odmah s početkom nove godine se ono može završiti i poslati u Sabor. Imat će daleko više smisla nego ovako. Agencija je nezavisno regulatorno tijelo i iz toga crpi zapravo jedan autoritet. Agencija je svojim radom stekla taj autoritet, svojim nezavisnim položajem u društvu i šteta je da taj autoritet ne koristi i češće i to da tako kažem u realnom vremenu, da ne dobijamo samo stavove agencije kroz ova izvješća koja se onda ipak naknadno posredstvom raspravljaju nego da agencija bude uključena i u dnevna zbivanja, naročito kad se pojave neki problemi na koje bi trebalo reagirati. Evo 2010. je godina, a mi nemamo priliku još raspraviti ni događaje iz 2009. prošle godine. To ćemo valjda napraviti za koji mjesec kada je javna televizija kada je javna televizija napravila jedan propust na koji je agencija morala reagirati, jer se radi uistinu o presedanu, jednoj krupnoj pogrešci. Radilo se o prenošenju, odnosno o posebnoj emisiji sa konvencije jedne stranke što se do tada nije dogodilo i što se ne smije događati. Vijeće HRT-a je tada zatražilo mišljenje čini mi se i od vaše agencije i koliko sam vidio iz tiska, to nemamo još u vašim službenim papirima, vi niste našli tome prigovora. Glavni govornik na toj konvenciji je izvan društvenih zbivanja. Mi smo kao SDP odmah reagirali i ja sam na jednoj konferenciji za novinare tražio da i tadašnji ravnatelj, glavni ravnatelj HRT-a Vanja Sutlić i direktorica programa gospođa Hloverka Novak-Srzić zbog takvog propusta podnesu ostavke. Glavnog govornika na toj konvenciji više nema u društvenom životu, gospodin Sutlić više nije ravnatelj, gospođa Hloverka više nije direktorica programa i bilo bi puno bolje kad dođe do ovakvog jednog ekscesa da se on ako treba i u ovom Saboru raspravi momentalno. Momentalno. I trenutno mi imamo jednu situaciju na javnoj televiziji za koju mislim da bi i vaše vijeće trebalo ponešto reći, trebalo bi se oglasiti, iako televizija ima svoj posebni zakon, on je lex specialis u odnosu na zakon koji regulira rad Agencije za elektroničke medije. Ali baš ova nezavisna pozicija vaša koja je nestranačka, u radu agencije sudjeluju priznati stručnjaci, koja inače radi dobro vam daje za pravo da se oglasite u takvim kriznim situacijama. Vi ste u svom uvodnom izlaganju rekli da vi komunicirate prema medijima u dnevnim situacijama, ali to nije dovoljno. Znate, jer kad mi imamo na javnoj televiziji stanje u kojem se ne izabire ravnatelj nego se produžava jedna privremenost, kad vidimo da do toga dolazi zbog toga što se ovdje u Saboru ne želi izglasati 11. član vijeća i to mimo zakona, onda mislim da je to dovoljno krupan događaj da se oglasite, da iznesete o tome bar stav, da ga ne formulirate samo na sjednici vijeća pa ćete ga za godinu dana poslati u Sabor da mi ovdje čitamo, da održite press konferenciju, da se obratite medijima, da kažete što o tome mislite. To je obaveza, evo vidim ovdje uvaženu predstavnicu ministarstva. To bi bila inače obaveza i ministarstva koje je zaduženo za kontrolu provedbe zakona u HRT-u pa kad se vidi da se zakon ne provodi pa makar i u Saboru onda bi bilo dobro da se ministarstvo o tome oglasi. Jer ministar ipak prima plaću za to, to mu je obaveza, to mu je dužnost, to je dužnost ministarstva i nije dobro kad se takve obaveze izbjegavaju. Ne kažem da se morate oglasiti oko svake emisije, oko svakog sitnog prekršaja koji se napravi, ali kad dođu na dnevni red ovako krupna zbivanja onda bi bilo dobro da svoj autoritet iskoristite i na taj način. Ovdje se dosta govorilo o onim nakladnicima koji su u vlasništvu jedinica lokalne samouprave i to zapravo otvara jedno možda teoretsko pitanje oko toga koliko je ta stvar načelno dobra ili nije. Naime, ideja bi morala biti depolitizacija nakladnika. Kada su oni u vlasništvu jedinica lokalne samouprave oni su de facto pod kontrolom određene političke grupacije koja obnaša vlast u toj jedinici. Često puta dolazi tamo do smjena ravnatelja, pa i uredničkih ekipa ako se promjeni lokalna vlast. Ja sam i sam u tom političkom životu susreo se s takvom pojavom da vi recimo u nekakvoj kampanji nastojite doći na neki lokalni radio, a onda vam kažu to je to, ne može, u toj jedinici lokalne samouprave na vlasti je HDZ, on kontrolira taj radio i tamo se ne smije pojaviti nijedan SDP-ovac u programu. To je realna slika, to se događa. Zbog toga bi trebalo možda razmisliti o tome ili da se to zakonski uredi, dakle da to vlasništvo ne podrazumijeva pravo takvog drastičnog miješanja u programsku politiku a pogotovo sprečavanja javne riječi ili zabrane gostovanja na tome radiju ili televiziji ili da se razmisli da se zabrani takva vlasnička struktura jer ona znači de facto politički utjecaj. A s treće strane to i vama može stvoriti probleme kod raspodjele sredstava, ja vas ovdje javno pohvaljujem, učinili su to i drugi, zbog toga što se tu podjelu novca za poticanje pluralizma uspjeli napraviti tako da nemate niti jednog prigovora, a jako puno je korisnika, to je umijeće i mudrost vaša, jer uvijek kada je novac u pitanju na pomolu je svađa. Ali vi ste to uspjeli napraviti bez svađe, znači da ste imali jasne određene kriterije kojima nitko nije mogao prigovoriti. Međutim, ova zamjerka koju ističem može vam se pojaviti kao smetnja, da li sada dobija neki HDZ-ovski radio, SDP-ovski radio, to je nešto što je nepotrebno. Ja vas pozivam da pratite to stanje baš u tim radijama i televizijama, pa ako se on produži na taj način ako budete u tom smislu imali nekakvih prigovora onda bi bilo pametno razmisliti i o promjeni Zakona ili o promjeni nekakvog ponašanja u svakom slučaju nije dobro da takvo stanje ostane. Uz pohvale ovom vašem Izvješću i vašem radu evo ja zaključujem. Evo, hvala lijepa.
Hvala. Replika gospodin zastupnik Antun Vujić. Izvolite.
Gospodin Stazić je upravo iznio jednu dilemu o kojoj sam ja isto govorio u početku u ime Kluba. Strašno, oprostite. Naime, problem je sljedeći, što gospodin Stazić vjerojatno s pravom zapažajući stavove i praksu kada jest, kada je u lokalnoj strukturi, odnosno u jedinicama lokalne samouprave nešto u njenom vlasništvu onda se ona ponaša kao replika političke strukture koja jest u vlasništvu. Međutim je problem zapravo na neki način i složeniji što privatno vlasništvo nad odgovarajućim medijima također ne garantira zastupljenost ili slobodu na neki način pristupa svih drugih. Privatno vlasništvo može biti samo replika nekoga ranijega političkog vlasništva kao često kod nas slučaj. Zato ja mislim da bez obzira što neki misle da bi bilo dobro da što više bude toga privatnoga, neki misle kao i ja uostalom da bi možda bilo dobro da više toga bude javnog i društvenog zapravo imamo takve zakonske stipulacije koje bi onemogućile ovakvu vrstu zloupotrebe. Zbog toga bih bio ambivalentan sam na neki način kada promatram da li bi neka struktura vlasništva sama po sebi uvjetovala ovako ili onako u političkom smislu televiziju, stvar je u tome da bilo koja struktura vlasništva ne bi smjela to uvjetovati u tom smislu dakle pretpostavljam da slično mislite.
Odgovor na repliku gospodin zastupnik Nenad Stazić.
Prelazimo na Izvješće o radu Vijeća za elektroničke medije i Agencije za elektroničke medije u razdoblju od 01. siječnja 2008. do 31. prosinca 2008. godine. Podnositelj je Agencija za elektroničke medije. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu Vlade RH i saborskih tijela dajem na glasovanje zaključak koji glasi: "Prihvaća se Izvješće o radu Vijeća za elektroničke medije i Agencije za elektroničke medije u razdoblju od 01. siječnja 2008. do 31. prosinca 2008. godine." Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Izvješće o radu Vijeća za elektroničke medije je prihvaćeno većinom glasova, 110 glasova za i 1 suzdržan, ništa protiv.
Idemo na sljedeću točku - Izvješće o provođenju Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina i o utrošku sredstava osiguranih u Državnom proračunu Republike Hrvatske za 2008. godinu za potrebe nacionalnih manjina Predlagatelj akta je Vlada Republike Hrvatske. Na temelju članka 37. stavak 3. Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina. Prijedlog akta primili ste poštom. Raspravu su proveli Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav, Odbor za Hrvate izvan Republike Hrvatske, Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina. Izvješća ste primili na sjednici. Potpredsjednik Vlade gospodin Slobodan Uzelac će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite potpredsjedniče.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovane zastupnice poštovani zastupnici, dame i gospodo. Pred vama je Izvješće o provođenju Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina i o utrošku sredstava osiguranih u Državnom proračunu Republike Hrvatske za 2008. godinu za potrebe nacionalnih manjina. Ovo je izvješće, ovaj dakle dokument je sačinjen koncem 2009. godine, a odnosi se na godinu prije te. Evidentno kašnjenje s izvješćem posljedica je loše prakse koju Vlada nastoji prevladati. O razlozima kašnjenja još poneku riječ. U pravilu se radi o sporom i nedovoljno kvalitetnom postupku prikupljanja svih relevantnih informacija iz jedinica regionalne i lokalne uprave i samouprave, a te su informacije dakako nezaobilazan i nezamjenjiv temelj za kreiranje vjerodostojnoga dokumenta. Ovome razlogu valja dodati i dobrodošao zaključak Hrvatskoga sabora od studenog 2008. godine kojim je Vlada Republike Hrvatske zadužena da drugačije nego do tada koncipira svoje izvješće. Da podsjetim, tim je zaključkom Hrvatski sabor od Vlade zatražio da buduće izvješće, dakle i ovo i svako buduće sadrži neke elemente koji su u prethodnim izvješćima nedostajali. Da izdvojim tri. Prvo, da mora sadržavati ocjenu o ostvarenim rezultatima u razdoblju na koje se izvješće odnosi. Drugo, da bude sadržana prethodna analiza uzroka eventualnog neprovođenja pojedinih odredbi Ustavnog zakona i treće, da u materijalu budu i prijedlozi mjera za otklanjanje eventualnih teškoća u provedbi Ustavnog zakona. Vlada je dakle nastojala poštovati ovaj zaključak Hrvatskog sabora, što je razumljivo uzelo i određeno dodatno vrijeme za podnošenje izvješća. A što se tiče sadržaja samog dokumenta, on je sažeto govoreći skoncentriran na desetak ključnih tematskih cjelina, a to su: ravnopravnost, ravnopravna upotreba službenog jezika i pisma, službena dakako, dalje, očuvanje tradicijskih naziva i oznaka, te uporaba znamenja i simbola, to je tematika odgoja na jeziku i pismu nacionalnih manjina, to je pitanje prava na očitovanje svoje vjere i osnivanje vjerskih zajednica, to je pitanje maločas je i o njemu bilo riječ i o pristupu sredstvima javnog priopćavanja, to je pitanje kulturne autonomije, dalje je pitanje zastupljenosti pripadnika nacionalnih manjina, pitanje vijeća i predstavnika nacionalnih manjina u jedinicama lokalne i područne odnosno regionalne samouprave. To je posebno jedno specifično i nažalost već sad dugogodišnje pitanje stambenog zbrinjavanja izbjeglica i njihova povratka, to je posebno izdvojeno pitanje etnički motiviranih kaznenih djela i prekršaja. I da spomenem posebno pitanje kojemu smo potrošili dosta pažnje i potencijala radnih i financijskih, to je pitanje provedbe dijela nacionalnog programa za Rome i akcijskog plana desetljeća za uključivanje Roma 2005.-2015. Mi se nadamo da smo ovim tekstom dakle tekstom kojega ste dobili na stol udovoljili makar većini zahtjeva iz ovoga zaključka. Ostaje naša ocjena o razlici u našem zadovoljstvu sa karakterom odredbi ovoga zakona i karakterom njegove provedbe. Djelujući na provedbi ovoga zakona Vlada Republike Hrvatske kažimo to otvoreno nailazi na ne male poteškoće. Dio poteškoća je dakako objektivne naravi i za njih je moguće imati logično opravdanje, razumijevanje i opravdanje. Tu se prije svega misli na poteškoće pri zapošljavanju pripadnika nacionalnih manjina u nepovoljnim uvjetima recesije i posvemašnje krize. Vlada međutim nailazi i na poteškoće koje proizlaze iz neprihvatljivih razloga. To su na primjer svojevrsni otpori, svojevrsne opstrukcije dijela političkih lidera na regionalnoj razini koji se prikriveno ili otvoreno protive prilagodbi svojih akata Ustavnom zakonu o pravima nacionalnih manjina. Istina, ovdje je uglavnom riječ o pitanjima koja će biti elaborirana u narednom izvješću, izvješću za narednu godinu s obzirom na to da su ove poteškoće gotovo eskalirale u protekloj 2009. godini ali ga i ovdje ističem jer je riječ o razmjerno dugotrajnom djelovanju svojstvenom nekolicini u pravilu uvijek istih regionalnih sredina. Nije vjerojatno slučajno da upravo iz tih sredina imamo i najviše poteškoća i ekscesa s pravima nacionalnih manjina, na primjer prava povratnika da stupe u posjed u svoju imovinu i slično. Sličnih opstrukcija, sličnih primjera opstrukcija ima više i na otklanjanju tih opstrukcija Vlada će dakako djelovati i dalje. A što se pojedinosti tiče kad je riječ i o napretcima i o stagnacijama pa i o preprekama izvješće ih sadrži, ono je pred vama. Svaka vaša kritička ocjena, svaka primjedba, svaka sugestija unaprijed će biti smatrana dobro došlom. I na kraju jedno obećanje. Mi ćemo nastojati da izvješće za provedbu ovoga zakona za proteklu 2009. godinu bude priređeno i vama prezentirano prije isteka prve polovine tekuće 2010. godine. Hvala lijepo.
Hvala. Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav? Odbor za Hrvate izvan Republike Hrvatske, predsjednik odbora gospodin zastupnik Ivan Bagarić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Odbor za Hrvate izvan Republike Hrvatske na svojoj 23. sjednici održanoj 26. siječnja 2010. godine razmotrio je Izvješće o provođenju Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina i o utrošku sredstava osiguranih u Državnom proračunu Republike Hrvatske za 2008. godinu za potrebe nacionalnih manjina. Odbor je izvješće razmotrio kao zainteresirano radno tijelo. U ime predlagatelja izvješće je predstavio ravnatelj Uprave za upravne i inspekcijske poslove MUP-a. Članovima odbora je iznio statističke podatke o broju izdanih dvojezičnih iskaznica pripadnicima manjina te podatke o stanju javnog reda na područjima od posebne državne skrbi te ga ocijenio stabilnim. U Kazneni zakon uvedeno je kazneno djelo zločina iz mržnje zbog etničke pripadnosti za što je provedena obuka policijskih službenika kako bi prepoznali takve slučajeve. U raspravi članovi odbora su pohvalili izvješće zbog metodologije i preglednosti ali prije svega zbog razine postignuća kojima Republika Hrvatska istinski i konkretno brine za nacionalne manjine. U usporedbi s ostalim europskim državama konstatirano je da su prava nacionalnih manjina u Republici Hrvatskoj osigurana na višoj razini i u skladu s tim se izdvaja najviše sredstava u odnosu na ukupne proračunske mogućnosti. Tako je između ostaloga osigurana ravnopravna uporaba jezika i pisma nacionalnih manjina, očuvanje tradicijskih naziva i oznaka, uporaba znamenja i simbola nacionalnih manjina za odgoj i obrazovanje na jeziku i pismu nacionalnih manjina, prava na očitovanje svoje vjere i osnivanje vjerskih zajednica, pristup sredstvima javnog priopćavanja, kulturna autonomija, zastupljenost pripadnika nacionalnih manjina u jedinicama regionalne samouprave, stambeno zbrinjavanje, financiranje povratka te skrb povratnika. Zbirni i financijski pokazatelji potvrđuju da se za financiranje programa za nacionalne manjine u 2008. godini izdvojilo 18% sredstava više u odnosu na prethodnu godinu. Odbor za Hrvate izvan Republike Hrvatske iskazuje zadovoljstvo zbog postignuća zaštite prava nacionalnih manjina u Republici Hrvatskoj i također u skladu s ustavnom obvezom od Vlade Republike Hrvatske očekuje da se osigura prihvatljiva razina prava hrvatske nacionalne manjine u susjednim i drugim europskim državama u skladu s onim standardima koje ima Republika Hrvatska ili barem na razini europskih standarda. Da bi se mogla pratiti i usporediti briga Republike Hrvatske za nacionalne manjine i briga susjednih zemalja za hrvatsku nacionalnu manjinu u tim zemljama odbor predlaže da se u idućem izvješću za 2009. godinu u poglavlju bilateralna suradnja donesu podaci koliko koja zemlja izdvaja za hrvatsku manjinu u dotičnoj vlastitoj zemlji. Nakon provedene rasprave odbor je jednoglasno odlučio predložiti Hrvatskom saboru donijeti zaključak: "Prihvaća se Izvješće o provođenju Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina i utrošku sredstava osiguranih u Državnom proračunu Republike Hrvatske za 2008. godinu.". Zahvaljujem.
Hvala. Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina, predsjednik odbora gospodin zastupnik Furio Radin. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina razmatrao je na svojoj 31. sjednici 3. veljače 2010. godine Izvješće o provođenju Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina i o utrošku sredstava osiguranih u državnom proračunu Republike Hrvatske za 2008. godinu za potrebe nacionalnih manjina. Odbor je Izvješće razmatrao kao matično radno tijelo sukladno članku 71. Poslovnika Hrvatskoga sabora. Ocijenjeno je da razmatrano Izvješće za 2008. godinu realno prikazuje stanje o provođenju ovog Ustavnog zakona te da je znatno kvalitetnije pripremljeno nego ranija izvješća, odnosno da je Vlada Republike Hrvatske u njegovoj pripremi imala u vidu zaključak koji je Hrvatski sabor na prijedlog Odbora donio nakon razmatranja izvješća za 2007. godinu. Tim zaključkom od Vlade je zatraženo da ubuduće od navođenja podataka i činjenica iznese i svoju ocjenu ostvarenih rezultata o provedbi Ustavnoga zakona te da temeljem analize uzroka neprovođenja pojedinih zakonskih odredbi predloži mjere za otklanjanje uočenih poteškoća. U raspravi je međutim, konstatirano da spomenuti zahtjev Odbora i Hrvatskoga sabora ipak nije u cijelosti realizirano. Naime, naglašeno je da što je pored toga izvješće za 2008. godinu dosta da tim Izvješćem dana dosta objektivna ocjena stanja, za one dijelove Ustavnog zakona koje se ne provode na odgovarajući način nedostaje analiza uzroka problema, osim toga Vlada ne daje prijedlog mjera koje treba poduzeti da bi se uočeni problemi riješili što je u spomenutom zaključku Sabora izrijekom traži. Članovi Odbora složili su se s konstatacijom iz Izvješća da su tijekom 2008. godine uloženi značajni napori u provođenju ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina, što se ogleda kako u povećanom izdvajanju sredstva u državnom proračunu, tako i u brojnim aktivnostima koje su Vlada i druga državna tijela poduzela u cilju njegove provedbe. Napredak je u stvarnoj ovlasti odgoja i obrazovanja na jeziku i pismu nacionalnih manjina, zadržan je pozitivan trend u očitovanju vjerskih sloboda, povećana sredstva vjerskim zajednicama koje su sklopile ugovore sa Vladom Republike Hrvatske, izdvojena su dodatna sredstva za obnovu vjerskih objekata i održavanje crkava i zgrada koja su kulturna baština Republike Hrvatske. Isto tako većim izdvajanjem sredstva u državnom proračunu u odnosu na prethodnu godinu stvoreni su bolji uvjeti za rad udruga i ustanova nacionalnih manjina u oblasti kulture, izdavaštva i informiranja. Značajan napredak ostvaren je u provedbi nacionalnog programa za rome i akcijskog programa desetljeća za uključivanje roma 2005. do 2015. Osobito kroz veće uključivanje romske djece u obrazovni sustav od predškolskih do visokoškolskih ustanova, poboljšanje zdravstvenog standarda romske populacije, rješavanje problema stanovanja, poduzeta aktivnost za zapošljavanje i pružanje besplatne pravne pomoći itd. O problemima poslije, budući da na Odboru o problemima su govorili uglavnom predstavnici nacionalnih manjina govorit ću poslije u ime Kluba. I na kraju izražujem zadovoljstvo činjenicom da se izvješća za 2008. godinu u Hrvatskom saboru razmatra tek početkom 2010. godine. Time kako je rečeno izvješća gube na aktualnosti i teško da može poslužiti za definiranje politike i mjera koji će pridonijeti uspješnijoj provedbi Ustavnog zakona. Predloženo je stoga da se Vladu obveže za izvješća o provođenju ovog Ustavnog zakona dostavlja najkasnije do polovice tekuće godine za prethodnu godinu. Članovi Odbora izrazili su nezadovoljstvo činjenicom da se u raspravi o ovom Izvješću na sjednici Odbora nije bio nazočan niti jedan od ministara nadležnih da u ime Vlade Republike Hrvatske sudjeluje u radu Hrvatskog sabora i ovdje mogu reći kao predsjednik odbora, da ubuduće se neće razmatrati ovo Izvješće koje razmatramo kao matično tijelo ako neće biti prisutni ministri. Ovo osobito imajući u vidu činjenicu da se radi o osjetljivoj problematici, s nizom otvorenih pitanja, te da su središnja tijela državne uprave, te njihovi čelni ljudi sukladno članku 37. Ustavnog zakona odgovorni nad provedbom Ustavnog zakona i posebnim zakonima zajamčenih prava i sloboda nacionalnih manjina. I sada nakon provedene rasprave Odbor je odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese sljedeće zaključke. Ima ih tri, pa bih molio da ih saslušate. 1. Prihvaća se izvješće o provođenju Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina i utrošku sredstava osiguranih u državnom proračunu Republike Hrvatske za 2008. godinu za potrebe nacionalnih manjina. 2. Zadužuje se Vlada Republike Hrvatske da u narednim izvješćima o provedbi Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina, uz ocjenu ostvarivanja prava zajamčenih Ustavnih zakona navede i mjere koje će poduzeti da se svaki od uočenih problema riješi. 3. Zadužuje se Vlada Republike Hrvatske da Izvješće o provođenju Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina za prethodnu godinu podnese Hrvatskom saboru najkasnije do 30. lipnja sljedeće godine. Hvala.
Ostanite gospodine Furio. Otvaram raspravu. U ime Kluba nacionalnih manjina gospodin zastupnik Furio Radin. Izvolite.
Hvala lijepa što ste me oslobodili utroška suvišnih kalorija. Pored naznačenih pozitivnih rezultata, o ostvarivanju prava zajamčenih Ustavnih zakonom još uvijek ima dosta područja u kojima je primjetna razlika između normativnog rješenja i proklamirane politike s jedne strane i onog što se u praksi ostvaruje. I to prije svega kada su u pitanju sljedeća područja: Prvo, pravo na službenu uporabu jezika i pisma nacionalnih manjina. Drugo, pravo na zastupljenost nacionalnih manjina u tijelima državne uprave i pravosudnim tijelima. I treće, pravo na zastupljenost nacionalnih manjina u upravnim tijelima jedinice lokalne i područne odnosno regionalne samouprave. I četvrto, pravo na sudjelovanje pripadnika nacionalnih manjina u javnom životu i upravljanju lokalnim poslovima putem vijeća i predstavnika nacionalne manjine. I na kraju šesto, pravo na pristup sredstvima javnog priopćavanja. Želimo istaknuti da u svim dosadašnjim izvješćima navedena pitanja naznačena su kao područja u kojima ima najviše poteškoća. Znači to je samo jedan trend koji se nastavlja. Međutim, i u razmatranom izvješću za 2008. godinu kao i ranijih godina Vlada nije dala detaljnije obrazloženje razloga zbog kojih se navedeni problemi konstantno ponavljaju, niti je naznačila konkretne mjere koje namjerava poduzeti da se stanje promijeni. U ovom Izvješću poziva se na akcijski plan za provedbu Ustavnog Zakona koji je Vlada donijela 25. lipnja 2008. godine. Kako se radi o internom dokumentu Vlade, a u ovom slučaju radi se o Izvješću kojeg podnosi Saboru, ostaje nejasno što se stvarno namjerava poduzeti, tko su nositelji obveza i u kojim rokovima će se pojedina aktivnost realizirati. Drugim riječima, akcijski plan je jedan interni plan Vlade, a Sabor mora zapravo imat nadzor na provođenju Ustava i ustavnog zakona kad se tiče ljudskih prava i kad se tiče prava nacionalnih manjina i općenito. Ovdje kad se tiče prava nacionalnih manjina pa onda akcijski plan ovdje zapravo daje nedovoljne informacije o tome što se, barem nama u Saboru, što se treba poduzeti. Kada je u pitanju i tu sada bih htio govoriti o problemima, kad je u pitanju službena uporaba jezika i pisma nacionalnih manjina upozoravamo na činjenicu koja je konstatirana i u samom izvješću, da tijekom 2008. godine uglavnom nije bilo zahtjeva za uporabu jezika i pisma nacionalnih manjina u postupcima pred državnim tijelima prvoga stupnja, dok je pred sudovima vođeno svega 19 postupaka na jeziku i pismu nacionalne manjine. E sada, mi sad moramo postavit pitanja. Da li je to tako zato što manjine nemaju, pripadnici nacionalnih manjina nemaju i inače potrebu za dvojezičnošću ili je to tako zato što i pred upravnim tijelima i pred sudovima zapravo nalaze jednu atmosferu koja ih u najmanju ruku, budući da želimo govorit pozitivno, ako želimo se izrazit jednim eufemizmima, koja ih ne potiče na to da kažu da pripadaju određenoj nacionalnosti i da će se služiti određenim jezikom. Samo 19 postupaka na jeziku nacionalnih manjina je provedeno i svi su bili u Istri na talijanskom. Ali nemojmo se zavaravati, samo kod talijanske nacionalne manjine 258 puta pripadnici talijanske nacionalne manjine su odbili prijedlog da se vodi na njihovom jeziku, u ovom slučaju na talijanskom. U sudskom postupku znači pravo na uporabu svog materinjeg jezika je odbijena. To što se tiče talijanske manjine, kod ostalih nije bilo niti jednog zahtjeva i niti jednog postupka. Sada, da se mi nalazimo u jednoj hipotetskoj zemlji u kojoj su sva prava nacionalnih manjina odavno riješena i u kojem povijest nije pokazala nikakve probleme u zaštiti prava nacionalnih manjina, ja bih rekao da evo nalazimo se u tom edenu, u tom raju u kojem doista nitko nema potrebu da se daju određena prava na vođenju postupaka na jeziku koji je bliži ljudima koji traže takav postupak, nego je svejedno i zapravo radi se o jednoj idiličnoj situaciji gdje pripadnici nacionalnih manjina nemaju potrebu za nikakvim jezikom svojim nego upotrebljavaju jezik većine. Jedan melting pot europskog načina, ali nije tako. To se dešava zato što i inače čovjek koji dolazi na sudu, ima probleme i onda on mora odlučiti da li prijedlog da će se vodi ili zahtjev da se vodi postupak na jednom drugom jeziku nego što je službeni jezik države, da li će taj postupak bit njemu olakšavajuća okolnost ili će bit otežavajuća okolnost. Očito je da je zaključak da će bit otežavajuća okolnost. Slična je situacija i sa izdavanjem osobnih iskaznica na jeziku i pismu nacionalnih manjina. Osim jednog broja pripadnika talijanske nacionalne manjine i moram reći da što se tiče talijanske nacionalne manjine da većina pripadnika talijanske nacionalne manjine doista je tražilo i dobilo iskaznicu na svom jeziku i to vjerojatno zato što je u Istri takva atmosfera. U postupku izdavanja osobnih iskaznica zapravo situacija kod drugih nacionalnih manjina je katastrofalna. Naravno, to je poticano i činjenicom da se traže dokumenti kojima se mora dokazivati pripadnost određenoj nacionalnoj manjini. Znači, vi kad idete u policijsku upravu i kad tražite osobnu iskaznicu vi morate dati zapravo dokaz da ste ono što vi kažete da jeste. Nije dovoljna vaša riječ, treba se dati određeni dokaz. Taj dokaz u Istri traži se samo za općine i za gradove gdje nema stav dvojezičnog statuta, ali druge nacionalne manjine vrlo rijetko imaju, žive u općinama i gradovima gdje postoji statut koji priznaje dvojezičnost pa moraju dokazivati raznim dokumentima da pripadaju određenoj nacionalnoj manjini. To odbija naravno pripadnike nacionalnih manjina da oni traže takve dokumente i zbog toga jedva nekoliko stotina ili par tisuća zahtjeva ima sve zajedno za druge nacionalne manjine kada se tiče osobnih dokumenata dvojezičnih. U ostvarivanju dvojezičnosti u praksi pokazuje se da bi bilo daleko učinkovitije rješenje koje je ranije postojalo, a prema kojem je ostvarivanje tog manjinskog prava bilo povezano s teritorijem na kojem žive pripadnici nacionalne manjine i po kojem je pravo na dvojezičnost primjenjivana automatizmom. Očito je da sadašnje rješenje po kojem svaki pripadnik manjine u svakoj danoj situaciji pred nadležnim tijelom se treba o tomu izjašnjavati ne daje očekivane rezultate što dovodi u pitanje primjenjivost zakonskih odredbi koje jamče pravo na dvojezičnost. Ja ću bit ovdje jasniji. U bivšoj općini B u Istri, znači Buje, one pripadajuće općine i gradovi i u Rovinju zapravo nisi trebao ni tražiti dvojezičnu iskaznicu. Svaki građanin, bez obzira na njegovu nacionalnost, imao je dvojezičnu iskaznicu i na taj način izbjegavalo se i to da zapravo iskaznica pokazuje i koja je tvoja nacionalnost u situacijama gdje je to zapravo negativno, ima negativne posljedice. Dvojezična iskaznica je zapravo bila pokazatelj pripadnosti određenom teritoriju. I samo tako ona ima smisla. Mi o tome govorimo 20 godina i zato valjda i nismo glasni kao što smo bili na početku. Ali međutim, činjenica je da samo tako ima smisla, dvojezični dokumenti imaju smisla ako se daju svima, a ne ako se daju samo pripadnicima određene manjine koja na to ima pravo. Dalje, ima jedinica lokalne i područne, odnosno regionalne samouprave koje svoje akte nisu uskladili sa Ustavnim zakonom. Osim toga, dio ih je u obvezu samo formalno proveo bez primjene u praksi. Takvo stanje odražava se godinama. Radi se uglavnom o istim jedinicama samouprave, a u izvješću osim konstatacije da nema naznake konkretnih poteza koje nadležna središnja tijela državne uprave i Vlade imaju poduzeti nema znači takvih naznaka što ima poduzeti, niti kada će se problem riješiti. Štoviše, iz izvješća se stiče dojam da središnja tijela državne uprave nemaju jasan stav o tome što treba učiniti. U raspravi znači treba postaviti pitanje kako je moguće da netko zakon godinama ne provodi, a da za to nema nikakvih sankcija i ne ohrabruje li se na taj način oni koji zakon ne provode da to i dalje, ne obeshrabruje se da to i dalje čine. Iz Izvješća razvidno se vidi da zakonom zajamčena zastupljenost nacionalnih manjina kako u tijelima državne uprave i pravosudnim tijelima, tako i u upravnim tijelima jedinica lokalne i područne samouprave iznimno se sporo ostvaruje to je rečeno i u uvodu. Posebno je zabrinjavajuće da se kod prijava na natječaje veoma mali broj kandidata poziva na pravo utvrđeno u članku 22. Ustava zakona. U Izvješću nema objašnjenja za tu pojavu i zatraženo je stoga da se problem, i tražimo stoga da se problem analizira i utvrdi što je u pitanju, odnosno smatramo možda, smatraju se možda poticajni kandidati i s kojim razlogom da im povezivanja na spomenutu zakonsku obavezu mogu u natječajnom postupku biti otežavajuća okolnost. Uvijek se radi o istome. Znači, da li pripadnost nacionalne je olakšavajuća, znači pozitivna diskriminacija ili otežavajuća okolnost, znači negativna diskriminacija. I na kraju. Pristup nacionalnih manjina sredstvima javnog priopćavanja i dalje ostaje jedan od problema čijem rješavanju nisu učinjeni posebni pomaci. HRT još uvijek ne realizira emisije na jezicima nacionalnih manjina, a nije formirana niti redakcija koja bi pripremila takve emisije osim pojedinih emisija koje zapravo postoje godinama, ali nema programa. U Izvješću je navedeno da će se intenzivirati aktivnostima na provođenju zaključaka Vlade od 30. srpnja 2009. godine kojim je prihvaćen Nacrt ugovora o proizvodnji i emitiranju emisija namijenjenih informiranju nacionalnih manjina. Nema međutim pojašnjenja što je predviđeno tim ugovorom i zašto niti zakon u šest mjeseci ništa nije učinjeno na njegovoj realizaciji. Kada su u pitanju radio i tv postaje na lokalnoj i regionalnoj razini upozoravamo da one ne pokazuju dovoljan interes za emisije namijenjene nacionalnim manjinama. Tu je naravno "Prizma" izuzeta. Međutim, s obzirom da su zainteresirane za sve vrste fonda za poticanje pluralizma i raznovrsnosti medija i da sredstva iz tog fonda traže i dobivaju za programe namijenjene manjinama sugeriramo da i Vijeće i Agencija za elektroničke medije da posvećuju veće pozornosti kontroli tog novca, a to smo rekli već i prije. Na kraju, izražavamo mišljenje da u narednim izvješćima uostalom treba dati i prikaz gospodarskog stanja i ukupnog društvenog života na područja tradicionalno naseljenim pripadnicima nacionalnih manjina kako bi se dobila cjelovita slika o tome kakvi su uvjeti života na tim prostorima, što je bitna pretpostavka za ostvarivanje svih, pa i manjinskih prava. I na kraju, to je doista kraj, naglašavamo potrebu da se nastavi, intenziviraju napori za bolje funkcioniranje Vijeća i predstavnika nacionalnih manjina, jer od njihovog rada umnogome zavisi uključenost nacionalnih manjina u javni život i upravljanje lokalnim poslovima, a time i rješavanje važnih problema pripadnika nacionalnih manjina na područjima na kojima žive. Hvala lijepa.
Hvala. U ime kluba SDSS-a, gospodin zastupnik Mile Horvat. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine potpredsjedniče Vlade. Mi ovdje danas govorimo o Izvještaju o provođenju Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina i utrošku sredstava za tu namjenu za 2008. godinu. To je priličan vremenski odmak od realnog stanja danas i isto tako kao i prethodnici i kao klub nacionalnih manjina mislimo da ovaj Izvještaj treba biti ažurniji i da ga je Vlada trebala ažurirati u skladu sa stanjem koje je bliže današnjem vremenu. Izvještaj sam za sebe ako se promatra u nekakvom tehničkom smislu, smislu statistika, pokazatelja itd. bi se mogao ocijeniti kao korektan s tim prije što znamo da je on na neki način, da je to na neki način sublimacija podataka koji su u stvari ove službe dobile od raznih nadležnih ministarstava i njihovih operativnih tijela. I dakle, ako se cijela problematika položaja nacionalnih manjina, stanja unutar manjinskih zajednica pokušava staviti u ovih 17 poglavlja, onda bi tu trebalo da budu i niz konkretnih podataka, komparativnih podataka da se uoči u nekim poglavljima i progresija koju treba naglasiti, a istovremeno da se i konstatira da u određenim poglavljima imamo i stagnaciju u nekim stvarima i da bi se na kraju mogla donijeti jedna konačna ocjena o ovom Izvješću. Ali nije bitno toliko da mi kažemo da je ovo Izvješće korektno i da ga prihvatimo koliko je bitno jedna ocjena stanja u društvu i da konstatiramo da li smo stvarno sa ovom problematikom spremni za neke tokove, neke procese koji dolaze, koji su pred nama i koji su puno ozbiljniji nego što mi kroz ovo iščitavanje ovakvoga izvještaja možemo zaključiti. Dakle, svako od ovih poglavlja bi se dalo posebno elaborirati da bi se ušlo onda u suštinu same problematike. I ja se neću s time baviti u ovoj raspravi, jer je prekratko vrijeme. Ali ću podsjetiti da je 2008. godine Vlada donijela akcijski program za provođenje Ustavnog zakona i da je tu se obavezala, dakle sama sebi dala nekakve zadatke, operativne zadatke sa akcijom, sa konkretnim izvršiteljima, dakle odgovornim osobama sa rokovima i sa predviđenim sredstvima za izvršenje tih programa. Dakle mogli bi taj akcijski program, akcijski plan analizirati da je prilika sad da se o tome govori. Ja neću analizirati akcijski plan, ja ću konstatirati da je Vlada ipak napravila kroz niz zakonskih prijedloga nekakve korektne zakonske pretpostavke i okvire da se ova problematika na neki način korektno rješava. Međutim, problem nastaje u samom izvršenju, u realizaciji tih zakonskih okvira. Dakle problem nastaje da tako kažem na nižoj lokalnoj razini, da li se radi o lokalnoj samoupravi, da li se radi o regionalnoj samoupravi, da li se radi o javnim službama na tim razinama. Isto tako moram ovdje reći da postoji određena progresija u svim ovim aktivnostima. Dakle mi kada bi govorili o poglavlju obnove i povratka svakako možemo reći da se određene stvari dešavaju pozitivno, ali isto tako ne možemo reći da je stvar završena, niti očekujemo da će stvar biti završena do kraja ove godine, iako bi to bilo vrlo dobro i vrlo korisno, kako i za zajednicu, tako i za Republiku Hrvatsku. Isto tako možemo konstatirati da postoji progresija čak jedna vrlo dobra progresija u sferi prosvjete obrazovanja po zadanim modelima. Postoji čak i znatna, korektna financijska podrška takvim projektima obrazovanja. Mislimo da su korektni odnosi unutar problematike vjerskih zajednica, kako što se tiče poštivanja statusa vjerskih zajednica, tako i financijskih sredstava koje su u određenom trenutku u proračunu izdvojeni za sanaciju objekata, naročito to govorim u ime pravoslavne vjerske zajednice gdje je to posebno potrebno naglasiti da postoji jedan korektan odnos i sagledavanje problematike od strane Vlade i potrebe za sanaciju određenih objekata, crkava itd. Ja ću, dakle neću analizirati posebna poglavlja nego ću jednostavno na tri primjera pokušati reći kako ja vidim situaciju unutar manjinske zajednice koju predstavljam. Prvo, mislim da je ovog trenutka najaktualnije pitanje zastupljenosti manjinske zajednice u organima izvršne vlasti. Mi smo imali sad dopunske izbore. Smatramo da su dopunski izbori, odnosno prisutnost u izvršnoj vlasti veoma bitna stvar za manjinsku zajednicu, naročito za srpsku manjinsku zajednicu, zato što prisutnost u izvršnim organima vlasti daje mogućnost da se nakon dugo vremena angažiraju određeni ljudi iz srpske zajednice u rješavanju problema zajednice na terenu, u lokalnim samoupravama, naročito u prostoru povratka obnove posebne državne skrbi itd., koje doživljavamo kao jedno problematično, jedan problematičan prostor u smislu standarda, u odnosu na jedan drugi prostor Hrvatske koji živi sasvim drugačijim životom. Zato mislimo da je, da su ovi dopunski izbori bili jedan izvanredan iskorak u tom pravcu da se manjinama, naročito srpskoj manjinskoj zajednici dade mogućnost da participira u izvršnoj vlasti. Međutim, šta se desilo? Desilo se nešto drugo. Desilo se da određene i regionalne i lokalne samouprave, dakle i županije i gradovi i općine nisu poštivale zakonsku odredbu koja bi po logici stvari trebala obavezivati sve. Dakle nisu usuglasile svoje statute, nisu ni dan danas to uradile. Dakle nisu omogućile osnovnu pretpostavku za izvršavanje zakonske obveze, a to su dopunski izbori. Dakle ako mi sad analiziramo to stanje, onda možemo u nekakvom lošem smislu reći i pitati se da li je to, da li mi stvaramo sistem nekakvog pravnog jedinstva ili stvaramo nekakav sistem pravnog partikularizma, gdje svatko može tumačiti zakone kako njemu odgovaraju i uzeti iz odredbi ono što njemu odgovara, a ono što mu ne odgovara to neće uzeti. Dakle, ja mislim da to nije dobar put, i mislim da te stvari se moraju riješiti i mislim da se moraju i povući određene i konsekvence prema ljudima koji su svjesno kršili te zakonske odredbe. Druga stvar koja je po nama vrlo bitna za manjinsku zajednicu koju predstavljam, ali mislim da sve nacionalne manjine, kao uostalom na žalost danas i za veći dio građana Republike Hrvatske, a to je pitanje zaposlenosti i pitanje zapošljavanja. Posebno mislim da su manjinske zajednice, a naročito srpske nacionalne manjine tu posebno senzibilizirane, zato što ima određen drugačiji tretman u toj stvari nego što imaju ostali građani Republike Hrvatske. Na žalost to je tako. Postoje mogućnosti da se zapošljavaju u javnim službama, postoje mogućnosti da se zapošljavaju u privatnom sektoru, dakle na tržištu. I postoje mogućnosti da, manje mogućnosti da se zapošljavaju u lokalnim samoupravama, u lokalnim i regionalnim samoupravama. Dakle, kad govorimo o javnim službama to je već poznata stvar da pripadnici nacionalnih manjina imaju pravo nekakvog prvenstva ukoliko se pod istim uvjetima za isto radno mjesto kandidiraju i pozovu se na svoju manjinsku pripadnost, i to je jedan izvanredan zakonski okvir, za koji mislim da nemaju mnoge zemlje u našem susjedstvu ovako idealno riješen zakonski okvir. Međutim sve ostaje na tome zakonskom okviru. Problem nastaje kada se to treba u životu ustvari i primijeniti. I ovdje bi bilo dobro da se u ovom izvještaju dobili nekakve komparativne pokazatelje da vidimo koliko se u sudovima, koliko se u državnim odvjetništvima zaposlilo ljudi koristeći ovu privilegiju koja je zakonom dana. I bili bi iznenađeni kad bi vidjeli da su to brojke koje mogu stati na prste ruke. U privatnom sektoru ja moram tu reći da otprilike pripadnici moje manjinske zajednice nemaju veliku mogućnost da rade. Isto tako moram reći jedno opće mišljenje. Dakle jedna generacija ljudi je cijeli svoj život ostavljala u nekakvim bivšim velikim sistemima koje smo zvali kombinati. Cijele živote su ostavljali tu, svu svoju imovinu su vezali za njih. Privatizacijom su oni dobili prvi otkaze, a nije nikad, čak ni razmišljano o mogućnosti, a ne da se konkretno realizira ta mogućnost da određena kategorija ljudi, o kojima govorim, koji su cijeli svoj život ostavljali u takvim sistemima učestvuje ravnopravno u nekakvim dioničkim poslovima, itd., itd. Prema tome, čak iz prostora s kog dolazim imamo takvih primjera da novi vlasnici velikih sistema jednostavno izbjegavaju da primaju pripadnike srpske zajednice na poslove. Imamo i primjere da imamo sad već i dosta veliki broj mladih intelektualaca, obrazovanih ljudi u kategoriji inženjera, magistara, itd., magistara znanosti koji ne mogu dobiti posao kod takvih privatnika, kod takvih velikih gazda samo zato što pripadaju određenoj nacionalnoj zajednici. I mislim da to nije dobro. Mislim da to nije dobra legitimacija, mislim da to nije dobar put, čak nije dobro ni za nekakve privredne tokove. I konačno na kraju ostaje ipak jedna činjenica koja se mora konstatirati, da jedinice lokalne samouprave, dakle općine u kojima politikom obezbjediš većinu, ona ti pruža jedina mogućnost da nekoga zaposliš. Da li kroz komunalne pogone, da li u samoj općini, dakle u strukturama organizacije općine, da li kroz vrtiće itd. Prema tome, mi imamo izuzetnu potrebu da sačuvamo određen broj takvih lokalnih samouprava, ne samo zato što su oni moto razvoja u takvim sredinama nego zato što se kroz njih, između ostaloga, najkompletnije može izvršavati nekakva količina tih manjinskih prava. Dakle, u općinama u kojima mi kao pripadnici nacionalne manjine, uvjetno rečeno, nekakvu vlast možemo zapošljavati i ponekoga iz naše manjinske zajednice. I nažalost to je tako. Treća stvar o kojoj bi govorio jeste problem, kao što je i kolega prije mene rekao, prisutnost i pristup medijima svih vrsta, a naročito televizijama. Mislimo da je tu deficit prisutnosti u svakom slučaju, to je već konstatirano. I u prethodnoj točki o kojoj se vodila duga rasprava je to rečeno. Mislimo isto tako da je vrlo ograničen pristup medijima pripadnicima nacionalnih manjina. Ja bih sad postavio jedno pitanje koje možda najslikovitije oslikava ovakvu jednu poziciju o kojoj ja govorim. Dakle, ima jedna emisija koju svi rado pogledamo. Emisija koja traje dugo godina, koja ima ambicija i jeste vjerojatno promotor kulturne baštine, folklorne baštine RH itd., koja se zove "Lijepom našom". Ali nisam vidio dosad u nijednoj emisiji da je bio gost bilo koje kulturno-umjetničko društvo koje njeguje i prezentira kulturu, tradiciju, muziku, ples srpske manjinske zajednice, srpske nacionalne manjine. Dakle, takve emisije nije bilo. Takvih gostovanja u toj emisiji nije bilo. I nemoguće da u ni jednom kraju RH ne postoji takvo jedno društvo koje je zaslužilo da bude gost u takvoj emisiji. To se desio slučaj u Belom Manastiru kad smo prigovarali pa smo dobili nekakav čudan odgovor, a između ostaloga, takva folklorna društva sa predznakom srpskih imaju više članova nego neka druga folklorna društva, ako ne i jednako kao i folklorna društva hrvatskog naroda. Prema tome takvo jedno ponašanje bi bilo dobro da se promijeni zbog neke naše ukupnosti, zbog neke budućnosti. Ja bih rekao i zbog nekakve društvene i socijalne higijene koja treba da se desi sutra. I jednostavno mislim da bi to trebalo izmijeniti kako bi vi bili upravo uzor dobrog modela za sve ljude i za sve susjede u našem okruženju koji isto tako imaju značajne nacionalne manjine unutar svojih teritorija. Što se tiče samog financiranja ja ću reći da mislimo da je financiranje ove godine bilo korektno. Iako moram reći da je to jedna dinamična kategorija, da se svakodnevno pojavljuju, ne svakodnevno, ali pojavljuju se nove udruge koje imaju ambicije da se prezentiraju, koje imaju svoje programe i mislimo da u budućnosti će ta sredstva za financiranje rada manjinskih udruga trebati biti veća nego što je sad ovaj nivo koji smo postigli. Iako smo potpuno svjesni da u određenom trenutku kad se stvarao proračun i nacionalne manjine moraju podnijeti teret krize i recesije koja je bila aktualna. Hvala vam.
Hvala. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi je gospodin zastupnik Dragutin Lesar koga nema. Drugi je gospodin zastupnik Davorko Vidović kojeg također nema. Treća je gospođa zastupnica Zdenka Čuhnil, izvolite.
Hvala lijepa uvaženi gospodine predsjedniče, uvaženi potpredsjedniče Vlade, kolegice i kolege. Moram reći da, evo, pripadnici manjina čine negdje oko 8,47% stanovnika, odnosno neslužbeno čak i 10%, da je to pitanje regulirano sa Ustavnim zakonom o kojem danas govorimo, sa nekoliko specijalnih zakona, da dosta zakona dotiče upravo pravo nacionalnih manjina i zato pomalo moram reći da sam tužna danas kad vidim da nema interesa o toj temi. Da nema klubova koji raspravljaju o toj temi, da je vrlo malo prijavljeno zastupnika da bi raspravljali o toj temi jer mislim da je to tema koja ipak zaslužuje pažnju ovoga društva. Možda je i činjenica to da razgovaramo o Izvješću 2008., a iza nas je već i 2009. godina, ali zasigurno ima se što reći o provođenju Ustavnog zakona, o utrošku sredstava koje nacionalne manjine raspolažu za praktički svoje potrebe, odnosno za svoje različitosti koji prije svega u kulturi i u vjerskim običajima razlikuju se od većinskog naroda. Ja moram reći da ovo izvješće je u svakom slučaju kvalitetnije od izvješća koje smo dobivali ranijih godina. Napravljena je kvalitetnija analiza provedbe, odnosno ukazano je i na ono što se ne provodi. Dana je ocjena ostvarenih rezultata, no mislim da još uvijek u tim izvješćima nedostaje i same akcije i reakcije, odnosno bolje reći nedostaje plana što će se ili zacrtanih ciljeva, što će se poduzeti da bi se eventualno uočeni nedostaci u razdoblju koje slijedi iza ovakvog izvješća otklonili. Znači, nedostaje analiza uzroka određenih problema, nedostaju mjere koje se uglavnom uvijek poslije ovakvih izvješća moraju navesti. Ja znam kad sam to postavila na odboru bilo je rečeno donijet je akcijski plan. Meni je drago, Vlada će očito po njemu postupati i zasigurno da će biti još pozitivnijeg pristupa kad dobijemo Izvješće za 2009. Ali, mislim da svako izvješće, ticalo se ono manjina ili ticalo se neke druge različitosti i pristupa nekim različitostima i analizi nekih problema mora imati i način pristupa i rješavanju problema. Moram reći da ono što je najpozitivnije i što uvijek posebno ističem je područje odgoja i obrazovanja gdje mislim da smo zaista iza Švedske, zemlja sa najvišim pravima kada je u pitanju obrazovanje manjina. Znači, obrazovanje manjina na jezicima manjina. Budući da zaista manjine shodno svojoj organizaciji i shodno naseljenosti na određenom području mogu birati između 2 modela, odnosno konkretno 3 modela kada je u pitanju i njegovanje jezika čak štoviše mogu i birati koliko će sati ovisno o opterećenosti ili ovisno o potrebi učiti materinji jezik. Mislim da je to dio na kojemu bi mnogi mogli učiti. Pozitivno je i to što su za 2008. godinu bilo veće izdvajanje za rad udruga i ustanova u oblasti kulture, izdavaštva i informiranja. Iako zaista sredstva se troše namjenski, sredstva su pod kontrolom. Mislim da ćemo i mi unutar manjina morati povesti računa o našem izdavaštvu o tome gdje je granica odnosno dostatnost određenih časopisa, biltena informiranja i možda sredstva kvalitetnije preusmjeriti. Koji su nedostaci? Ovdje su moji prethodnici govorili već o dosta nedostataka. Svi su se osvrnuli da je veliki problem u pravu na službeni uporabu jezika gdje smo praktički svu odgovornost prenijeli na jedinice lokalne samouprave koje to moraju regulirati statutima. Nismo dalje rekli koje su konsekvence ukoliko to ne provode. A to se najbolje vidi u ovome izvješću gdje kada uredi županijski uredi praktički daju izvješće o uporabi jezika i pisma, onda kažu nitko to nije tražio. Oprostite, bilo bi zgodno kada donesemo Zakon o porezu ukoliko ne tražimo da taj porez ne moramo platiti, jer jednako tako ovdje se kaže pa nitko nije tražio primjenu dvojezičnosti, odnosno ako je i tražio vrlo često kažem na terenu su problemi o neprihvaćanju ili je samo formalno ugrađeno u statute, a da se dalje ne ide na provedbu, odnosno da čak i institucije koje su tada dužne provoditi dio toga zakona, odnosno provesti dvojezičnost ne znaju da su to dužne ili čak pojedini županijski uredi uopće ne znaju da je negdje na njihovom terenu u nekoj jedinici lokalne samouprave konkretno općini ili gradu uvedena dvojezičnost. Mislim da je to nešto što govori o neozbiljnosti i o nedostatnom provođenju pojedinih dijelova zakona. Kada su u pitanju osobne iskaznice dosta je govorio o tome kolega Furio, no ja bih samo pozvala sada potpredsjednika da se malo poradi na usklađivanju dvaju ministarstava. To je znači Ministarstvo uprave i Ministarstvo unutarnjih poslova koji moraju konačno dogovoriti da li manjinci za dokazivanje svoje pripadnosti jednoj manjini trebaju nekakav dokumenta ili je to shodno Ustavu pravo proisteklo iz opredijeljenosti pojedinca da pripada jednoj kulturi, jednom etnicititetu i da to nikakvim dokumentom ne mora dokazivati. To je problem koji se pojavljuje i koji je možda kriv za ovo da imamo pod pojedinih manjina da ima vrlo malo iskaznica na jeziku manjine, odnosno ako i zatraže kada se počnu tražiti nekakvi dopunski dokumenti, najčešće se onda odustaje od iskaznice i kaže daj što daš da ne moram još jedanput dolaziti. Nešto malo problema ima još uvijek u funkcioniranju vijeća i predstavnika nacionalnih manjina. Iako je 8 godina od donošenja ovoga zakona, mi još danas se susrećemo u pojedinim vijećima da oni danas nemaju radni prostor, da nemaju praktički minimum sredstava za hladni pogon. Prema tome, očekivati da oni djeluju u pravcu poboljšanja života, rada pa i u prezentaciji svega postignutoga u području manjine bilo bi neozbiljno jer mnogi još danas se nemaju gdje sastati, mnogi još danas nemaju telefona. Ako nema svoj telefon ne može napisati dopis, ako nema svoj kompjuter itd. Još uvijek toga ima, opet mora reći da za izvješće za 2009. pokazati da je Vlada poduzela određene korake, ali gledajući 2008. ali jednako tako evo posljednji sastanak koordinacije Vijeća Čeških nacionalnih manjina i predstavnika govori da još uvijek toga na terenu imamo. Imali smo izvješće o elektroničkim medijima, odnosno Vijeće za elektroničke medije i radu agencije. Moram reći i ponovno ću potvrditi da je tu nezadovoljstvo svih. Ono što su kolege rekli kada je pristup medijima, kada je informiranje na jezicima manjina da je ono nedostatno. Iako x zakona ovaj problem regulira. Spomenula sam Ustavni zakon članak 18., Zakon o HRT-u članak 4., 5. koji govori koja je obveza HRT-a, elektronički mediji to također reguliraju. Vidjeli smo da imamo financiranje svega i svačega, ali ponajmanje različitosti i pluralizma što je bio cilj kada se taj fond osnivao. I mislim da u tom segmentu se itekako se moramo pozabaviti s time da konačno manjine imaju drugačiji tretman i drugačiji pristup na informiranje. Jer neozbiljno je svake 4 godine analiziramo i Povelju o regionalnim jezicima, svake 4 godine dajemo izvješće i o provedbi Konvencije o zašiti nacionalnih manjina koje je Republike Hrvatska potpisnik, nažalost još uvije iako su te konvencije i povelje potpisane '95., '97. mi ne možemo reći da smo postigli onaj minimum koji se na temelju i Povelje o regionalnim jezicima i Konvenciji o zaštiti nacionalnih manjina postiže. Stoga podržat ću ovo izvješće. Očekujem da će izvješće za 2009. biti bolje, odnosno da će se konkretno u ovim područjima gdje još uvijek nedostaje akcije, nešto više poraditi. Hvala lijepa.
Hvala. Imamo jednu repliku gospodin zastupnik Dragutin Bodakoš. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani potpredsjedniče Vlade. Kolegice Čuhnil pa posebno ovo što ste spomenuli vezano oko toga da jedinice lokalne samouprave bi trebale reagirati, malo me potaklo vezano oko ravnopravnosti službene upotrebe jezika, što je normalno zakonski regulirano. Međutim, činjenica evo ja sam malo pogledao vezano oko ovoga dijela Osječko-baranjske županije pa ova Slovačka manjina općina Punitovci i mjesto Jelisavac. S obzirom da dosta poznajem taj dio i da je upravo u vrijeme Strosmayera i Josipovac i Jurjevac i Punitovci koji su nastajali tada od Slovačke manjine, slučajno i moja baka je onda došla. Postavlja se zbilja pitanje kako i koji to interes bi trebali pokazivati manjine da bi se ono što je zakonom određeno i pismo i jezik uveli u službenu upotrebu i ravnopravnu i službenu upotrebu u toj samoupravnoj zajednici. Mislim da bi trebalo ipak ne samo konstatirati kao što je ovdje u ovome izvješću nego bi se trebalo i poslije toga na konkretan način i reagirati i u slijedećem izvješću da se vidi da li se to pomaknulo. Ako se nije pomaknulo zbog čega je to jer zbilja možda je to nekada i u malim tim sredinama sasvim čak i neprikladno da se pripadnici te nacionalne manjine sami pojavljuju i inzistiraju na nečem što imaju ustvari pravo po zakonu. Hvala lijepa.
Hvala. Odgovor gospođa zastupnica Zdenka Čuhnil. Izvolite.
Hvala lijepa. Upravo se slažem kolega Bodakoš s time da vrlo često ustvari kod nas se ne primjenjuje zakon jer dvojezičnost se može steći na temelju stečenog prava što i Slovac i Česi u ovom dijelu gdje ste spominjali imaju na temelju zastupljenosti 33 i više posto na jednom području po novome, odnosno ako je to definirano bilateralom a sve se to trebalo regulirati kroz statute općina odnosno gradova i na kraju županija. Nažalost, evo i ovdje se ono što sam već rekla opravdava time da nitko to nije tražio a tamo gdje je to tražio često je završio i na Ustavnom sudu kao što je to završila češka manjina koja je zatražila dvojezičnost u Daruvaru gdje su pedesetak godina imali dvojezičnost, gdje je stečeno pravo, gdje je ta manjina tradicionalno nastanjena tamo itd., mi smo tek sada dobrom voljom drugog gradonačelnika uveli dvojezičnost umjesto da se provodio zakon i da je ta dvojezičnost bila provedena na temelju stečenog prava. Karikirala sam to sa porezom. Mislim da ovdje nismo dodatno od strane Središnjeg državnog ureda odnosno od institucija koje su za to odgovorne dovoljno poradili da se ono što je zakonom dato i provede, da se ne čeka da to netko traži. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Gospodin Nenad Stazić. Također ga nema. Gubi pravo rasprave. Gospodin zastupnik Deneš Šoja. Izvolite.
Hvala lijepo. Predsjedniče, cijenjeni potpredsjedniče Vlade, kolegice i kolege. Ja bih htio reći vezano za ovo izvješće slijedeće. Realno izvješće pokazuje stanje u provođenju ovoga Ustavnog zakona. Ne želim ponavljati činjenice koje su ovdje izrečene od strane kolegica i kolega, međutim nastojat ću sa sasvim konkretnim primjerima ukazati na određenu problematiku nacionalnih manjina prije svega sa područja odakle i ja dolazim. Što se tiče financijske sfere i materijalne sfere mislim da tu doista nema razloga bilo kakvoj kritici. Po meni morali bi odati priznanje i zahvalnost Savjetu za nacionalne manjine koji unatoč određenim poteškoćama vrlo korektno disponira sa tim sredstvima i uspostavlja određene odnose. Što se tiče vjerskih sloboda mislim da i tu nemamo nekih većih problema. Međutim, što se tiče sanacije sakralnih objekata mislim da tu ima prostora i potreba da se to sagleda kako od strane Ministarstva kulture koji su najbliži toj problematici i Ministarstvo regionalnog razvoja jer doista na terenu je situacija dosta složena u tom pogledu. Nekoliko riječi samo o zastupljenosti i zaposlenosti. Zaposlenost i zastupljenost nacionalnih manjina u pojedinim sredinama i institucijama vrlo je osjetljivo pitanje pogotovo u ovim prilikama kada je inače vrlo velika nezaposlenost i kad na jedno radno mjesto stiže od deset, petnaest pa do trideset molbi. Tu je jako teško tražiti pravdu kad svi imaju određene poteškoće. Međutim, postoji jedna relacija ispod koje mislim da ni u kom slučaju ne bi se smjelo ići ali tu mora biti razumijevanja. Nedopustivo je da recimo u jednom selu gdje 95% živi pripadnika nacionalne manjine konkretno u ovom slučaju baš Mađara da nitko ni u pošti ni u ljekarni ne zna ni jednu riječ mađarski. Mislim da to nije u redu ali ja sam uvjeren i nastojimo i mi ćemo to riješiti za kojih mjesec, dva dana i postoji raspoloženje, ne može se ni to riješiti preko noći ali na putu je i ja sam uvjeren da ćemo to riješiti, a morao sam reći taj primjer. Dok je recimo daleko složenije rješavati problem da kod javnog bilježnika što je isto jedna osjetljiva problematika s obzirom da se tamo vode i ostavinske rasprave ili na općinskom ili županijskom sudu da od 40 ili 50 sudaca bar jedan da bude pripadnik nacionalne manjine, ili kod javnog bilježnika koji istini za volju u Belom Manastiru čak je i obećao prije nego što je bio izabran da će voditi o tome računa baš radi starije generacije koji dolaze na te ostavinske rasprave itd. No međutim, kažem situacija je objektivno teška. Drugi momenat o kojem želim reći sad samo nekoliko riječi a to je pravo nacionalnih manjina, ja ta sva prava gledam u najmanju ruku sa istom težinom kao i ovo što sam do sada govorio na određeni razvoj tog područja, dakako sa većinskim narodom. S obzirom da dio nacionalnih manjina živi u zapadnom Srijemu, istočnoj Slavoniji i u Baranju mislim da komparativni podaci o razvijenosti tih područja ne daju baš sliku da oni imaju pravo da tako kažem na ravnomjeran razvoj. Kad se kompariraju elementarni pokazatelji komunalnog standarda, ukupnog društvenog standarda onda je tu evidentno jedno zaostajanje samim tim i kod nacionalnih manjina a za mene su ta prava nacionalnih manjina onda ustvari ostvarena kad imaju i na to pravo da se priključe onim sredinama koje imaju jedan dinamičan razvoj. I teško je u tom pogledu često puta dati pojašnjenja. Ja ću samo istaći bez ikakve namjere da prigovaram ili bilo koga da vrijeđam. Shvaćam da su poteškoće ali ja sam ovdje u ovoj Sabornici govorio i kod donošenja proračuna je bilo riječi primjera radi o izgradnji luke u Batini. Od te luke će imati koristi ne samo nacionalne manjine nego i većinsko stanovništvo koje je 50% u tom naselju i kažemo da nema sredstava, da su poteškoće, a istovremeno da se pročitat u određenim materijalima da se na jednom otoku izgradi športska luka za 16 milijuna koje mjesto ja ni ne vidim na karti. Nemam ništa protiv toga niti prigovaram, ali moramo biti korektni i realni, sagledati da ta luka je potrebna i Baranji i tim ljudima i onda ćemo biti ravnopravni. Ili, mi imamo preko 60% djece neobuhvaćeno predškolskim odgojom, a u istim tih nekim materijalima sam pročitao 380 tisuća se potroši na uređenje okoliša vrtića. Nemam ni protiv toga, neka bude lijepo, ali treba toj dječici i tamo u tim područjima, onda smo mi ravnopravni, onda imamo prava kao nacionalne manjine. Za mene je to jedno vrlo bitno i ključno pitanje. Još bih htio reći jednu rečenicu i za vijeća nacionalnih manjina. O tome smo već razgovarali i bilo je riječi da će se analizirati uloga tih vijeća nacionalnih manjina u onim sredinama gdje zapravo te manjine čine većinu ili su najbrojniji. To je jedan poseban fenomen. Ako još to nisu iste političke opcije onda se tu nepotrebno stvara jedan paralelizam, jedan da ne kažem izvor sukoba itd., itd. Mislim da bi to trebalo sagledati. Drugo, molio bih potpredsjednika Vlade posebno za one manjine gdje sa matičnom zemljom postoje određeni mješoviti odbori koji se godišnje redovito sastaju i detaljno analiziraju sve ono što je dogovoreno u prethodnom periodu, konkretno, sasvim konkretno kažem, mi analiziramo šta je matična zemlja moja napravila, izgradila, uredila, dotirala Hrvatima u Mađarskoj, a šta Mađari u Hrvatskoj ostvaruju. To se vrlo korektno sagledava, ima koraka, doista se možemo pohvaliti. Puno je toga učinjeno u zadnjih par godina. Isto tako se analizira što je tamo učinjeno. Mislim da je reciprocitet uspostavljen, međutim nisam siguran baš da nadležna ministarstva posebno ili Vlada sadržaj tih zapisnika analizira, jer ima nekih stvari koje sa relativno malih sredstava bi se moglo razriješiti i da se to ne ponavlja dvije tri godine uzastopce. Ja bih volio da se tim zapisnicima posveti dužna pažnja. Na kraju moram još nešto naglasiti. Pročitao sam zaključke Odbora za Hrvate izvan Republike Hrvatske vezano za ovaj materijal i moram ovdje naglasiti da apsolutno podržavam onaj dio zaključaka gdje piše da pod naslovom bilateralna suradnja iznesu podaci koliko koja zemlja daje za hrvatske manjine u tim zemljama. Apsolutno to podržavam da se to sačini, a još bih možda dodao i svoju jednu rečenicu, pa i konačno i to treba imati u vidu, kako se koja zemlja, da li je susjed, da li nije, odnosi prema ključnim problemima Republike Hrvatske. Hvala vam lijepo.
Hvala. Imamo jednu repliku, gospođa Zdenka Čuhnil. Izvolite.
Uvaženi kolega Šoja, vi ste konstatirali kako nema zaposlenih sudaca koji bi znali mađarski. Ovdje u izvješću jednako tako imamo izvješće da nema interesa za vođenje sudskih postupaka na jeziku manjine. Pa kako će biti interesa ako unaprijed znamo da suci ne znaju. Prema tome, oni ni ne traže da se takav postupak vodi, a to odmah upućuje na to da, opet ono što smo ovdje već i naznačili, nema prave službene uporabe manjinskog jezika, odnosno nema dvojezičnosti da institucije koje bi to trebale odrađivati ne znaju što trebaju odrađivati, da ne provode hrvatske zakone jer drugačije se to i ne može okarakterizirati. Jer da je službena uporaba, odnosno da je mađarski jezik u službenoj uporabi zasigurno bi moralo biti i zaposlenih, odnosno ako ne zaposlenih Mađara da ne idemo tako daleko, ali postoji ona klauzula u ustavnom zakonu gdje se kaže da je i poželjno učiti jezik sredine pa znači može raditi bilo tko, ali ipak da poznaje jezik sredine. Ako u toj sredini živi 70 ili 80% Mađara zaista je žalosno da vi danas imate takve slučajeve da u institucijama ne možete komunicirati na manjinskom jeziku, a ne bih začudila da upravo i ta općina ima službenu dvojezičnost, barem na papiru. Hvala lijepa.
Hvala. Gospodin Šoja, izvolite. Odgovor.
Slažem se sa kolegicom, međutim moram konstatirati da i tu ima određenog pomaka iako to nije jednostavno, naravno. Ali imamo primjera da u Kulturnom centru Mađara u Osijeku tamo i djeca iz mješovitih brakova pa čak i iz hrvatskih idu i u vrtić na mađarskom jeziku i uče. I mislim da u tom pogledu, pogotovo kad i Hrvatska bude članica Europske unije, kad se još granice otvore još više mislim da će taj biti problem još blaži, odnosno neće ga praktički ni biti. Hvala.
Hvala. Gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala, poštovani gospodine predsjedniče. Poštovani potpredsjedniče Vlade, kolegice i kolege. Ja ću prihvatiti ovo Izvješće o provođenju Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina i utrošku sredstava osiguranih u državnom proračunu Republike Hrvatske, pridružujući se svim onim kolegama koji su istakli niz slabosti u mnogim područjima, ali i vidni napredak i to je istina. Na kraju krajeva, treba otići malo možda i iz Hrvatske pa vidjeti što je prije nekoliko godina bio ovo gorući problem. Danas pa i na ovom našem zajedničkom parlamentarnom odboru Hrvatske i Europske unije više ovo čak i nije tema. Dakle, smatraju se ovi problemi uglavnom u onom globalu riješeni. Međutim, kako smo mi ovdje posebno osjetljivi jer je riječ o ljudima, a ne samo o ovim općim stvarima i kako bi izvješće u globalu trebalo izgledati i ono izgleda dobro jer, ponavljam, tomu tako zaista i jeste. Međutim, posebno ću napomenuti jedan, ja bih voljela da je to endemski slučaj, gospodin potpredsjednik je upoznat s tim slučajem, ja sam prolazeći u blizini Benkovca zapazila da je u Jagodnji, malom mjestu, kao da je rat jučer završio. Nijedna cigla, ništa se pomaklo nije pa sam mislila da ti ljudi nisu baš ni zainteresirani da im se obnove kuće. A onda mi je prošli ponedjeljak pohodio stanovnik koji živi u Zadru, ali njegovi roditelji, njegovo imanje živjeli su tamo, ostala je njegova djedovina, dakle nekretnine. I ovdje govorimo i o uporabi pisma, dvojezičnosti i svih onih prava koje moramo osigurati jer to smo zacrtali Ustavnim zakonom o pravima nacionalnih manjina. Međutim, taj čovjek ne samo on kao pojedinac, nego čitavo mjesto ne može niti priviriti u selo, vjerovali ili ne, u mjesto. Ne može pogledati svoje nekretnine iz daljine. Pa onda ako je koji hrabri Hrvat povedu ga sa sobom da bi iz daljine promatrali svoje srušene kuće i svoje posjede, svoje nekretnine. Jer nekoliko samovoljnika kojima očito nitko ništa ne može odlučili su svaki put da potjeraju te ljude. I naravno, ne samo da im se koliko puta prijetilo da policija ništa po tom pitanju nije poduzela, nego onda i ti ljudi koji su imali toliko hrabrosti da dovedu te ljude dva puta tamo da vide imaju silnih problema sa svojim sunarodnjacima, vjerovali dakle ili ne. Tamo izgleda da je vrijeme stalo, da se ništa promijenilo nije. Ali to ima i svoje praktične konzekvence, ne samo što ostavlja te ljude bez prihoda jer to im je mrtvi kapital, mogli bi prodati, mogli bi izgraditi, mogli bi nešto posijati. Oni su onemogućeni u redovnom korištenju svog vlasništva to je jedna stvar, a druga stvar prijeti im opasnost da izgube vlasništvo. Jer kako će oni nakon 20 godina, sad već ide, dvadeseta godina, devetnaest godina sutra pred sudom potraživati i uvjeravati sud da nisu mogli doći do svojih nekretnina. A nekretnine, ne korištenje "non uzus" se gube, odnosno onaj drugi, treći stječe pravo. Naravno da ima još vremena jer svi oni znaju koji koriste da koriste bez pravnog osnova, ali vrijeme ne radi u korist vlasnika nego onih koji su evo zaposjeli te nekretnine ili ako ih i nisu zaposjeli jer ono točno i ti ljudi ne znaju jel' se one uopće obrađuju, možda jedan dio. Jer jednostavno ne mogu doći u posjed svojih nekretnina. Mislim da je to jedna bizarna situacija koja se ne može i ne smije tolerirati nadomak gradu Zadru. I ja molim gospodine potpredsjedniče da se nešto očitujete o ovome i da vidite što se tu dade napraviti, ali ne u neko buduće vrijeme nego što već sutra možemo učiniti za te ljude. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Prošlo je vrijeme u 16,56 za prijavu od 10 minuta. A sada još gospodin zastupnik Ivan Bagarić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Ja moram ovdje sa zadovoljstvom dakle treba iskazati potporu svim onim ljudima koji se brinu o pravima nacionalne manjine u Hrvatskoj, a osobito zadovoljstvo nakon iščitavanja ovog izvješća u kojem dakako evo čuo sam i od kolegica i kolega zastupnika ima još problema i uvijek se može unaprijediti stanje. Ali stanje je ipak na jednoj visokoj razini i zadovoljavajuće. S druge strane, s obzirom da mi nemamo ni jednom u toku godine šansu da u ovom Saboru govorimo o stanju hrvatske nacionalne manjine u europskim zemljama, a ovdje je već i kolega Šoja govorio o tome i mislim da je to jedna materija koja se veže, dakle izravno i za ovu na svoj način iako dakako da ne treba Hrvatska gledati isključivo na reciprocitet kako je s hrvatskom nacionalnom manjinom u pojedinim europskim zemljama, nego zapravo na temelju svog Ustavnog zakona odnosi se prema svojim građanima, građanima Republike Hrvatske, druge pripadnosti u smislu narodnosne. Ali isto tako, dakle dok ne donesemo određene zakone koje smo već najavili kao što je strategija u odnosu Hrvatske izvan Republike Hrvatske, Hrvatima izvan Republike Hrvatske i kad budemo ovdje imali izvješća te vrste mislim da je važno dotaknuti i tu problematiku. Ja sam zapravo u pripremi ovog mog izlaganja molio predstavnike Hrvatske samostalne službe iz Ministarstva vanjskih poslova da mi dostave kako izgleda stanje pojedine nacionalne manjine, dakle hrvatske nacionalne manjine u pojedinim državama i koliko pojedina europska zemlja izdvaja za hrvatsku nacionalnu manjinu, onda se može doista vidjeti da u različitim zemljama različito pristupaju ovoj materiji. Dakle, govorim grubo i isključivo u usporedbi sa sredstvima koja se izdvajaju i koliko. Dakako da to nije mjera i nije to mjerilo i nije to jedino mjerilo, međutim to puno govori. Pa onda ako pogledamo recimo da Hrvata u Austriji ima 50000 i da Austrija na razini, na jednoj godišnjoj razini dakle izdvaja za različite projekte milijun i 150000 eura. U Bugarskoj imamo 1500 Hrvata, nisu priznati kao nacionalna manjina i ne izdvaja Bugarska ništa. Crna Gora ima sada oko 10000 Hrvata, dakle nakon ovoga što se dogodilo, kako se dogodilo za vrijeme rata, dakle taj je broj znatno smanjen. Međutim, izdvaja oko 65000. Češka ima 1000 stanovnika, a ne izdvaja ništa. Italija je doista specifična po tome, jer ne znam onoj Moliškoj skupini od 2100 otprilike Hrvata priznaje jezičnu autonomiju i to je najmanja skupina sa priznatom jezičnom autonomijom. Međutim, na sjeveroistoku Italije živi približno oko 60000 Hrvata i na žalost, dakle Italija ne financira dodatno i posebno hrvatsku nacionalnu manjinu. Specifično je i stanje Hrvata na Kosovu. Dakle, imajući u vidu da je tamo živjelo oko 8800 Hrvata i da je njihov broj pao na svega 360 ili 400 doista je neshvatljivo da Kosovo apsolutno nije do sada pokazalo znatnu pozornost prema toj, tko je god tamo bio i vidio tu skupinu janjevačkih Hrvata onda mora kazati da su ti ljudi doista u potrebi i da naprosto osim Hrvatske, dakako da i zemlja u kojoj žive treba prema njima iskazati više poštovanja i više potpore. Imajući osobito u vidu da je Hrvatska i priznala Kosovo itd. i stvarno je žalosno da nemaju veću i organiziraniju potporu. U Mađarskoj je posebna priča. Ja mislim da Mađarska može poslužiti kao dobar primjer, jer je u Mađarskoj i formirana hrvatska samouprava. Tamo postoji po procjeni oko 50000 ili možda više Hrvata i Mađarska izdvaja oko 760000 eura na godišnjoj razini za različite projekte. Zatim Makedonija oko 2700 Hrvata, izdvaja svega 3000 eura godišnje. Ako su točni podaci, nadam se da jesu, Rumunjska je doista također jedan dobar primjer, jer u Rumunjskoj živi 7 tisuća i 500 Hrvata, a Rumunjska na godišnjoj razini izdvaja oko 300 tisuća eura. U Slovačkoj je oko 3 do 4 tisuće Hrvata i izdvaja se oko 53 tisuće eura. Slovenija je doista loš primjer i nikako nije europski primjer, jer tamo živi preko 50 tisuća Hrvata, oni nisu priznati ni kao nacionalna manjina, niti se što od strane Slovenije organizirano za projekte Hrvata u Sloveniji izdvaja. Kako da je sa Srbijom i stanjem u Srbiji hrvatske nacionalne manjine posebna priča, osobito u kontekstu protekloga rata i velikog, na žalost velikog napuštanja, odnosno progona hrvatskog stanovništva iz Srbije, dijelom progona, a dijelom i zbog nesigurnosti dragovoljnog povlačenja s tog prostora. Dakle na žalost nemamo tamo niti prosudbu koliko ovog časa, preciznu prosudbu koliko Hrvata ima, međutim procjena je da ih je također oko 150, možda čak do 200 tisuća. I Srbija izdvaja preko, oko 323 tisuće eura na godišnjoj razini. Kad pogledamo dakle ove brojke, dakle odnos Hrvata, odnosno broj ljudi na jednoj strani i sredstava koja se izdvajaju na drugoj, onda vidimo da različite države različito pristupaju ovome problemu i to zapravo sve govori u korist ovoga što je govorio kolega Šoja, da je vrlo važno da svi mi ovdje pristupimo ovome problemu, organizirano na način da, da se naprosto na jednoj međudržavnoj razini konačno razriješe ta pitanja i zahvaljujem se na prijedlogu, odnosno na prihvaćanju kolege, kolega Šoja je ovdje kazao da ono što smo predložili na našem odboru, da u zaključke idućeg izvješća na, u onom poglavlju bilateralne suradnje doista uđe i ovi službeni podaci koliko i na koji način se izdvajaju sredstva za hrvatsku nacionalnu manjinu u pojedinim europskim državama. I da se na koncu konaca ne samo prikažu ti brojčani podaci, nego da se napravi jedna prosudba stanja hrvatske nacionalne manjine u pojedinoj državi, jer mi drugačije ne možemo kao Sabor prihvatiti informaciju doli cjelovitu. I na koncu konaca ona ne mora biti uvijek onako kako mi želimo, ali da bi je doveli i da bi je unaprijedili moramo imati objektivno stanje i moramo znati što i kuda idemo. Još jedanput i s time zaključujem svoje izlaganje, moja potpora i ovdje nazočnom gospodinu potpredsjedniku Vlade i svima onima koji su uključeni u ovu problematiku, i uredu, i Savjetu za nacionalne manjine i ovdje nazočnom gospodinu Tolnaueru i svim nama koji smo na određeni način angažirani i zainteresirani za ovu problematiku. Vjerujem da prema onoj od našeg poznatog pjesnika kad je kazao dok je srca bit će Hrvatske, vjerujem da, i to dokazuje Hrvatska ima srca za druge, drugačije i za druge. Vjerujem da nam je probuditi srca i drugih koji nisu u tako lošem stanju u našem okruženju, a koji su, brojni od njih su i članice Europske zajednice, da naprosto više imaju srca za pripadnike druge nacionalnosti u svom okruženju. Hvala lijepo.
Hvala. Imamo repliku, gospodin Furio Radin. Izvolite.
Hvala lijepa. U posljednje vrijeme je postao trend uspoređivati dijasporu i nacionalne manjine. Ja zapravo služio sam se institutom replike kako bih upozorio prijatelja Bagarića, s kojim se nikad nisam osjećao tako bliskim kao u posljednje vrijeme, da zapravo dovođenje dijaspore, odnosno Hrvata izvan domovine i manjina u Hrvatskoj u odnosu da je zapravo uvijek predstavlja jedno manipuliranje. Za prava Hrvata u zemljama gdje žive u dijaspori zapravo treba se boriti u tim zemljama, a za to se treba boriti hrvatska diplomacija u tim zemljama. Ali međutim svaki put kada se dovode u nekakvoj ravnoteži prava Hrvata izvan domovine i prava manjina u Hrvatskoj ja zapravo osjećam da se zapravo žele reducirati prava i manjina u zemlji i Hrvata izvan domovine. Vi gospodine Bagariću imate najveće prijatelje u manjinama. Mi doista podržavamo sve vaše zahtjeve, i što se tiče glasanja, i što se tiče financiranja. I željeli bismo da zapravo to bude i uzvraćeno. Neće biti nikakve pozitivne, nikakvih pozitivnih produkata od toga što mi idemo tražiti kako zemlje, druge zemlje financiraju hrvatske manjine kada se raspravlja zapravo o manjinama u Hrvatskoj. Ako želite da ja npr. budem vaš glasnogovornik u Italiji, uvijek ćete me dobiti na vašem, na ovome poslu. Znači zaključujem. Radi se o dva različita problema. I Hrvati izvan domovine, i manjine u Hrvatskoj trebaju imati sva prava koja im po Ustavu pripadaju.
Hvala. Odgovor, gospodin Ivan Bagarić. Izvolite.
Ako ima nešto što nisam želio da se dogodi, to je ovo, a upravo se dogodilo, a razlog tome može biti dvojak. Ili ja nisam bio dovoljno jasan, ali moja nakana sigurno nije bila onakva kakvu ste je vi kolega Radin doživjeli, vi to znadete da niti sam takav. Mislim nisam takav niti u našem osobnom kontaktu, ali nisam niti, ni javno, ni tajno, ni nikako. Dapače, dakle ja sam iskazao ovdje moje zadovoljstvo da Hrvatska čini najviše što može za nacionalne manjine u Hrvatskoj. Nisam govorio o tome, ne daj Bože, da se to umanji, smanji, nema govora. Nego sam kazao da ono što se još može ispraviti i popraviti i unaprijediti sve se to učini. Ali sam samo kazao dakle da nemamo prigodu, dakle nemamo ni jednu točku dnevnog reda u Hrvatskom saboru gdje bi govorili o stanju nacionalne, hrvatske nacionalne manjine u europskim zemljama. Razumijete? Ja sam kazao između ostaloga i … [[Govornik se ne razumije.]] ovdje stanje u pojedinim europskim državama, gdje sam na određeni način ukazao na problematiku tog stanja dakle i na potrebu da se to stanje popravi. Prema tome, dakle ostajem pri tome da smo da smo doista prijatelji u ovome Saboru, osobito vi koji predstavljate nacionalnu manjinu u Hrvatskoj, ali i mi koji dolazimo izvan Hrvatske, a predstavljamo Hrvate izvan Hrvatske jer mi bar možemo jedni druge još više razumjeti. Prema tome, evo dakle ako je bilo to shvaćeno pogrešno onda ja to sad ispravljam, ako sam bilo što pogriješio ispričavam se. Međutim, nije bila moja nakana. Moja nakana je bila isključivo da se unaprijedi stanje ovdje i još više od onog kojeg sad imamo, ali također da se s tim zajedno ili usporedno s njim da se unaprijedi stanje hrvatske nacionalne manjine u europskim zemljama. A pod tim, dakako ja držim da u Italiji živi hrvatska nacionalna manjina, istina možemo je smatrati i dijasporom jer su oni otišli kad su otišli dakle, ali su oni u pravnom smislu riječi hrvatska nacionalna manjina i imaju status jezične nacionalne manjine. Evo, hvala lijepo.
Gospođa zastupnica Zdenka Čuhnil, replika.
Hvala lijepa. Evo, želim replicirati kolegi Bagariću iako sam možda, više bi to mogao biti ispravak, ali upravo da možemo dati malo više argumenata. Činjenica je da u Češkoj živi samo tisuću Hrvata koji su nažalost bili žrtve Denešovih dekreta i zaista su raseljeni diljem Češke. Češka financira svoje manjine, ali prateći izvješće češke vlade, 2 posljednje godine Hrvati u Češkoj nisu iskoristili sredstva. Opravdavaju to time da se ne mogu organizirati. Ja sam ih čak pozvala u Hrvatsku da vide da upravo i te starosne skupine mogu se dobro organizirati. Htjela sam im prikazati na primjerima Češke besede "Slavonski Brod", Češke besede "Rijeka" da zaista se može učiti jezik svojih pradjedova i kroz takvu organizaciju. Da zaista i češka Vlada i hrvatska Vlada surađuju i da financiraju. Evo, prije 2 godine u Jevišovki otvoren je hrvatski muzej. Financirale su ga obje Vlade i normalno kulturni centar. Jednako tako, bila sam prisutna sastanku dvaju premijera kada su dogovorili da će kupiti prostore svakoj hrvatskoj udruzi zajedničkim investicijama ukoliko se oni organiziraju. Problem je malo dublji i kažem nije zgodno govoriti da ne izdvaja. Izdvaja, nažalost oni nisu u stanju to potrošiti pa neka to ostane zabilježeno. Hvala lijepa.
Hvala. I gospodin zastupnik Ivan Bagarić, odgovor na repliku.
Zahvaljujem. Kolegice ne znam što sam točno rekao kad sam govorio za Češku, međutim mislim da nisam kazao nešto u negativnom kontekstu jer i službena informacija koju ja imam ovdje, dakle službena, potpisana od Ministarstva vanjskih poslova, stoji upravo ovo što ste vi kazali. Dakle, može se iščitati to jer kaže: "Zbog malog broja disperziranosti i Denešovih dekreta raseljeni su", dakle to je posljedica tog što je se bilo dogodilo kako je "i njihove visoke dobi često hrvatske udruge niti ne podnesu zahtjev u Ministarstvo kulture Češke Republike." Prema tome, dakle ovo je potvrda da to što ste vi kazali nije istina. Međutim, isto tako ne znači, ne znači, to nije krivnja Češke, ali ne znači da ako netko nije u stanju jer ih je dakle 800 svega i u stanju su kojem jesu, ako nije sam u stanju da se na određeni način organizira i angažira, ne znači da ne zaslužuje dakako pomoć, potporu. I na nama je da napravimo taj korak naprijed. Evo, možemo ako vam se dadne jednom zajedno otići do njih. Hvala lijepo.
Hvala. Završni osvrt, potpredsjednik Vlade Slobodan Uzelac. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo, zastupnice i zastupnici. Dopustite mi da prije svega zahvalim svima vama koji ste uzeli učešće u ovoj raspravi. Ja razumijem da je vaša najava da ćete podržati prijedlog izvješća sama po sebi potvrda kako smo mi koji smo ga radili napravili relativno dobar posao. A vaše primjedbe, ocjene, sugestije koje su išle u cilju poboljšanja toga dokumenta, a bilo ih je puno i sve smatramo dobrodošlim, su nam naročito korisne. U tom smislu, koristim priliku, odgovoriti na pitanja zašto danas ovdje nema ministara i državnih tajnika. Naime, u obilju posla kojega obavljamo svi ja sam sam ocijenio da nije neophodno da oni ovdje danas budu, zato što preuzimam odgovornost da ću zamoliti da što prije dobijem fonogram sa ove rasprave i da će svakom detalju koji je ovdje kazan biti posvećena nužna pozornost, svakoj ocjeni, svakom prijedlogu, svakoj sugestiji. Želeći zapravo, i odgovaram na pitanje o prijedlogu mjera kojega je kao prijedlog zaključka podnio Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina, kojega u ime Vlade prihvaćam, na taj način pridonijeti što potpunijoj, do detalja dakle, potpunoj pažnji onoga što je kazano danas u ovom Viskom domu. Vlada RH nema nikakvoga razloga ne iskazati punu spremnost da do kraja ispuni i slovo i duh Ustavnog Zakona o pravu nacionalnih manjina. Mi danas to, nažalost, ne možemo kazati. Mi to nismo ispunili, ali riješenost Vlade da to ispuni nije upitna. Ja sam naznačio neke od poteškoća koje imamo u diskusiji ste mnogi od vas govorili i o detaljima. Kažem, da ih sad ne ponavljam, sve ćemo ih ponovno pretresti i vidjeti kako vaše rasprave mogu biti osnova za donošenje tih mjera. U odnosu na 2 skupine pitanja koje su posebno spominjane želim kazati, prije svega, uvažena zastupnica Marinović, znamo naravno o čemu se radi. Ne samo da znamo o čemu se radi nego smo imali nekoliko radnih sastanaka na visokom, da ne kažem ministarskom nivou, kako bismo taj problem riješili. Nažalost, riječ je o tvrdim otporima u toj sredini. Ne slučajno o otporima koji se prepoznaju i u nekim drugim oblicima npr. u opstrukciji upravo sada. Govorili smo i o tome o izmjeni Statuta županije, kad je riječ o pravima nacionalnih manjina itd., ali Vlada RH i odgovarajući ministri, odnosno odgovorni ministri su svjesni o čemu se radi i budite uvjereni da ćemo to riješiti. Što se tiče diskusije gospodina Bagarića i ovoga što smo imali u našoj svijesti nema tu nikakvih posebnih poteškoća. Ne radi se naravno o ni o kakvom uvjetovanom paralelizmu i reciprocitetu u smislu da jedna jednaka i jedna prava u jednoj sredini znače druga prava. Naše načelo je ovo u svakoj zemlji što je moguće više, tako i u našoj. U tom smislu da je i rasprava i uvaženog zastupnika Radina, a i vaša bila usmjerena. Dakako a i sam sam to predložio u ime Vlade da prihvaćamo i ovaj zaključak koji se tiče obveze da za prethodnu godinu, dakle 2009. priredimo izvješće koje će biti prije kraja polovine ove godine. Eto s tim obećanjima i s tom zahvalnošću ja zaključujem svoj prilog. Hvala vam lijepa.
Hvala. Zaključujem raspravu.
Prelazimo na Izvješće o provođenju Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina i o utrošku sredstava osiguranih u Državnom proračunu RH za 2008. godinu za potrebe nacionalnih manjina. Podnositelj izvješća je Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu saborskih radnih tijela dajem na glasovanje zaključak koji glasi: "Prihvaća se Izvješće o provođenju Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina i utrošku sredstava osiguranih u Državnom proračunu RH za 2008. godinu za potrebe nacionalnih manjina. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat. Izvješće je prihvaćeno većinom glasova 109 glasova za, 1 suzdržan i ništa protiv. Dajem na glasovanje prijedlog zaključka Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina koji je predložio predstavnik predlagatelja je u međuvremenu to prihvatio, pa dajem na glasovanje prvi zaključak Odbora koji glasi: „Zadužuje se Vlada Republike Hrvatske da u narednim izvješćima o provedbi Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina uz ocjenu ostvarivanja prava zajamčenih Ustavnim zakonom navede i mjere koje će poduzeti da se svaki od uočenih problema riješi“. Molim uključimo se i glasujmo za ovaj Prijedlog zaključka koji je prihvaćen u međuvremenu od strane Vlade. Molim glasujmo. Rezultat. Ovaj zaključak je prihvaćen većinom glasova 105 glasova za, 1 suzdržan i ništa protiv. Ovo je prigoda da upozorim vas da kontrolirate crveno svjetlo za ono što ste glasovali, netko misli kada je pritisnuo da se i zacrvenilo, nekad se ne zacrveni, molim vas da to provjerite. Dajem na glasovanje drugi Zaključak Odbora koji glasi: „Zadužuje se Vlada Republike Hrvatske da izvješće o provođenju Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina za prethodnu godinu podnese Hrvatskom saboru najkasnije do 30. lipnja sljedeće godine“. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat. Ovaj drugi Zaključak je prihvaćen jednoglasno 107 glasova.
Idemo na sljedeću točku. - Prijedlog "Nacionalnog programa zaštite potrošača za razdoblje 2009. – 2012." Vlada je podnijela ovo izvješće na temelju članka 121. Zakona o zaštiti potrošača. Prijedlog akta primili ste poštom. Raspravu su proveli Odbori za gospodarstvo, Ustav, Poslovnik i politički sustav, ljudska prava i prava nacionalnih manjina i Odbor za lokalnu i područnu samoupravu. Izvješća ste primili na sjednici. Državni tajnik u Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva Ivan Bubičić će dodatno obrazložiti izvješće. Izvolite državni tajniče.
Hvala lijepa. Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvaženi dame i gospodo saborski zastupnici. Pred vama je Nacionalnog programa zaštite potrošača za četverogodišnje razdoblje kojim su definirane smjernice razvoja politike zaštite potrošača u Republici Hrvatskoj u narednom razdoblju, te konkretno razrađen izbor i opseg prioritetnih poslova na području zaštite potrošača kao i njihovi nositelji. Osnovni cilj koji Republike Hrvatska želi postići za stvaranje modernog razvijeno socijalnog gospodarstva koje je sposobno konkurirati na međunarodnom tržištu, dobro uređeno gospodarstvo jedne države bazirano je na konkurentnosti poduzetnika ali u velikoj mjeri ovisi i o visokom stupnju povjerenja i zadovoljstva potrošača. Želim ovom prilikom naglasiti da je visoki stupanj zaštite potrošača kao i educiranost o osnovnim potrošačkim pravima i obavezama predstavljaju jedan od prioritetnih ciljeva koje smo željeli ostvariti i prije punopravnog članstva Hrvatske u Europskoj uniji. Isto tako želim sa zadovoljstvom istaknuti da su danas u Republici Hrvatskoj postavljeni pravni i institucionalni okviri te je razvijen sustav zaštite potrošača sukladno pravilima i standardima koji vrijede u Europskoj uniji što je rezultiralo privremeni zatvaranje poglavlja 28. poglavlja zaštite potrošača i zdravlja na sastanku međunarodne konferencije o pristupanju Republike Hrvatske Europskoj uniji održanom 27. studenoga 2009. godine. Potrošač danas zahvaljujući svemu što smo učinili cijeneći pri tome i veliku pomoć Europske unije kroz projekte koji su se provodili i koji su se provode u našoj zemlji ima mogućnost izbora, ima pristup informacijama i mogućnost usporedbe pri donošenju odluka, te samim tim ima i odlučujuću riječ na tržištu odnosno direktno utječe na poslovnu politiku gospodarstvenika starajući poticajno okruženje na tržištu. S izgradnjom sustava zaštite potrošača započeli smo 2003. godine usvojivši prvi Zakon o zaštiti potrošača. Potreba za stalnom nadogradnjom ovog izuzetno dinamičnog sustava, te preuzete obaveze o usklađivanju zakonodavstva rezultirali su donošenjem novog Zakona o zašiti potrošača u srpnju 2007. te njegovom izmjenom i dopunom u 2009. godini. Zakonom o zašiti potrošača daljnji je opći okvir politike zaštite potrošača dok se konkretna politika zaštite potrošača u određenom razdoblju izbor i opseg prioritetnih poslova na području zaštite potrošača koji će se financirati iz Državnog proračuna Republike Hrvatske temeljem članka 121. ovog zakona razrađuje kroz Nacionalni program zaštite potrošača. U Republici Hrvatskoj do sada su donesena dva nacionalna programa zaštite potrošača te su u cilju praćenja provedbe planiranih aktivnosti do sada sačinjena i dva izvješća o provedbi nacionalnog programa koja su usvojena od strane Hrvatskog sabora. Izvješće o provedbi Nacionalnog programa zaštite potrošača za razdoblje 2007., 2008. koje je izradilo Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva u suradnji s članovima Nacionalnog vijeća za zaštitu potrošača, a na temelju očitovanja nadležnih institucija i nevladinih organizacija prihvaćeno je na 14. sjednici Hrvatskog sabora održanog u rujnu 2009. godine. Ostvarene zadaće prikazane ovim izvješćem korištene su kao temelj za određivanje smjernica pri izradi novog Nacionalnog programa kojim se razrađuje politika zaštite potrošača za četverogodišnje razdoblje što podrazumijeva daleko širi obuhvat aktivnosti i zadaća koje je potrebno planirati i izvršiti. Ostvarene zadaće iz izvješća uvrštene su u tekst ovog nacionalnog programa kroz ocjenu stanja, a kako bi se lakše mogao pratiti kontinuitet planiranja i provođenja aktivnosti na ovom području. Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva je temeljem očitovanja svih nadležnih institucija i nevladinih organizacija kao tijelo nadležno na područje zaštite potrošača izradilo u suradnji sa članovima Nacionalnog vijeća za zaštitu potrošača Nacionalni program za zaštitu potrošača za razdoblje 2009. – 2012. godine. Ovaj program koji je danas pred vama jednoglasno je usvojen na sjednici Nacionalnog vijeća za zaštitu potrošača održanoj u studenom 2009. godine. Sastavni dio ovog strateškog dokumenta čini i tabularni prikaz glava 6. pregled zadaća prema prioritetnim područjima zaštite potrošača kojim su definirane prioritetne zadaće za cjelokupno četverogodišnje razdoblje, njihovi nositelji te izvori financiranja navedenih zadaća. Obzirom da se radi o dužem razdoblju a radi efikasnije praćenja provedbe izvršenja konkretnih zadaća i aktivnosti na području zaštite potrošača, odlučili smo izraditi dva dvogodišnja akcijska plana kao smjernice temeljem kojih bismo mogli potaknuti i koordinirati nositelje mjera i aktivnosti za izvršenje svojih zadaća, odnosno uvidjeti eventualne probleme u provedbi nacionalnog programa te izraditi najbolja potrebna rješenja. Za provedbu utvrđenih zadaća, zaduženi su nositelji zaštite potrošača utvrđenim Zakonom o zaštiti potrošača, te ostale znanstvene i stručne institucije u Republici Hrvatskoj. Ono što posebno želim istaknuti je da su tijekom cijele 2009. godine intenzivno i kontinuirano provodile aktivnosti na području zaštite potrošača u svim nadležnim tijelima i ostalim dionicima u sustavu zaštite potrošača. Sve provedene aktivnosti u 2009. godini detaljno su iskazane u tekstu Nacionalnog programa. Aktivnosti su se provodile temeljem zadaća i ciljeva definirane prethodnim nacionalnim programom obaveza preuzetim iz pregovaračkih stajališta za poglavlje 28.- Zaštita potrošača i zdravlja, te obavezama i preporukama u okviru provođenja projekta CARDS 2004. twinning daljnje jačanje kapaciteta na području zaštite potrošača u Republici Hrvatskoj koji je završio u listopadu 2009. godine. Ističem, neke od značajnih aktivnosti koje su se provodile tijekom 2009. godine. Tijekom 2009. doneseni su svi propisi s područja zaštite potrošača iz djelokruga rada resornog Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva a u cilju daljnjeg unapređenja sustava zaštite potrošača u Republici Hrvatskoj i to Zakon o općoj sigurnosti proizvoda, Zakon o nedopuštenom oglašavanju, Uredbu o sustavu brze razmjene službenih obavijesti o proizvodima koji predstavljaju rizik za zdravlje i sigurnost potrošača, Uredba o određivanju osoba ovlaštenih za pokretanje postupka u svrhu kolektivne zaštite trgovaca od nedopuštenog oglašavanja, Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti potrošača, Uredba o određivanju osoba ovlaštenih za pokretanje postupka radi zaštite kolektivnih interesa potrošača. Nadalje, tijekom 2009. radilo se na podzakonskim propisima temeljem Zakona o općoj sigurnosti proizvoda, Zakona o zaštiti potrošača i Uredbi o imenovanju tijela nadležnih za suradnju između nacionalnih tijela odgovornih za nadzor nad provedbom propisa o zaštiti potrošača čije je donošenje predviđeno tijekom 2010. godine. Tijekom 2009. godine provodile su se aktivnosti poboljšanja i dorade centralnog informacijskog sustava zaštite potrošača koji je uspostavljen u ožujku 2008. godine a kojim je omogućen viši stupanj suradnje između Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva kao nositelja zakonodavnih aktivnosti na području zaštite potrošača Državnog inspektorata kao nadležnog provedbenog tijela i savjetovališta za zaštitu potrošača čija je osnovna uloga pružanja savjeta i pomoći potrošačima pri rješavanju njihovih problema s trgovcima. Navedenom sustavu se pristupa putem web stranica Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva, Državnog inspektorata i Savjetovališta za zaštitu potrošača. Ovaj je sustav vrlo značajan jer potrošači na jednom mjestu mogu zatražiti savjet, tumačenje zakona odnosno uputiti prijavu Državnom inspektoratu. Želim istaknuti da potrošači sve više koriste ovaj sustav te je došlo do porasta zaprimljenih predmeta putem ovog sustava u 2009. godini u odnosu na 2008. godinu. U devet i pol mjeseci 2008. pri Ministarstvu gospodarstva, rada i poduzetništva te u savjetovalištima za zaštitu potrošača ukupno je zaprimljeno 215 uputa potrošača dok je tijekom 2009. kroz sustav zaprimljeno 839 upita a što predstavlja porast od 290% u odnosu na tada prethodnu 2008. godinu. Nadalje, u prvih devet i pol mjeseci 2008. godine zaprimljeno je putem ovog sustava 472 prijave Državnom inspektoratu a tijekom 2009. zaprimljeno je 772 prijave što ukazuje na porast od 63% u odnosu na 2008. godinu. U 2009. godini najčešći upiti i pritužbe koji su kroz ovaj sustav zaprimila savjetovališta za zaštitu potrošača odnosila su se na područje energetike odnosno električne energije, komunalnih usluga, konkretnije vode i odvodnje, područja elektroničkih komunikacija te objašnjenja i primjenu Zakona o zaštiti potrošača u pogledu reklamacije, jamstava, obavijesti o proizvodu, prodaji na daljinu te ostalih odredbi zakona koje uređuju prava potrošača. Ministarstvo je davalo tumačenja propisa iz svoje nadležnosti. Državni inspektorat kao tijelo nadležno za provođenje nadzora na tržištu je tijekom 2009. godine poduzelo niz aktivnosti u cilju usklađivanja nadzora s najboljom praksom Europske unije te se slijedom toga dodatno provodilo stručno usavršavanje inspektorata. U 2009. godini obavljeno je ukupno 30 tisuća nadzora nad primjenom odredbi Zakona o zaštiti potrošača a od čega čak tisuću 893 nadzora obavljeno je po predstavkama samih potrošača od kojih ju 772 predstavke zaprimljene putem Centralnog informacijskog sustava za zaštitu potrošača u obavljenim nadzorima u 2009. godini utvrđeno je 6 tisuća 229 prekršaja. Najveći broj utvrđenih povreda odredbi samog Zakona o zaštiti potrošača odnosio se na obvezu trgovaca o isticanju cijena i navođenju obavijesti o proizvodu i to u 4 tisuće 143 povrede dok se 907 povreda odnosilo na obavezu trgovaca da su dužni potrošačima omogućiti podnošenje pisanih prigovora i na iste odgovoriti u propisanom roku od 15 dana. Nadalje, tijekom 2009. godine u Republici Hrvatskoj su se provodile i pripreme za provedbu odredbi koje se odnose na suradnju država članica u slučaju prekograničnih prekršaja čime se štite gospodarska prava potrošača. Uredbom o sustavu brze razmjene službenih obavijesti o proizvodima koji predstavljaju rizik za zdravlje i sigurnost potrošača uvodi se sustav RAPEX koji se primjenjuje u Europskoj uniji a koji će se u Hrvatskoj primjenjivati pristupanjem Hrvatske Europskoj uniji. Također, u Državnom inspektoratu određuju se aktivnosti vezane za njihovu funkciju u sustavu Nacionalnog sustava brzog uzbunjivanja za hranu i hranu životinja "HR rasap rapid alert system for food and feed". Nastavno tijekom 2009. godine sva državna tijela i regulatorne agencije svaka u okviru svojih nadležnosti obavili su niz aktivnosti vezano uz unapređenje sustava zaštite potrošača. Nacionalno vijeće za zaštitu potrošača kao savjetodavno tijelo Vlade redovito je održavalo svoje sjednice o pitanjima iz područja zaštite potrošača. U cilju postizanja visoke razine zaštite potrošača Republika Hrvatska koristila je i pomoć Europske unije. Od rujna 2007. do listopada 2009. trajala je provedba Twinning projekta CARDS 2004. dalje jačanje kapaciteta na području zaštite potrošača. Također želim naglasiti da ovako visok stupanj razvoja sustava zaštite potrošača ne bismo mogli postići bez suradnje s nevladinim sektorom koji ostvarujemo u izravnoj i to kroz poticanje aktivnosti udruga za zaštitu potrošača putem projekata informiranja i edukacije te besplatnog savjetovanja potrošača a koji se financiraju iz državnog proračuna. Tako se u okviru raspoloživih sredstava za provedbu projekta Informiranje i edukacija potrošača u 2009. godini u području javnih usluga a sukladno kriterijima iz objavljenog natječaja za četiri udruge za zaštitu potrošača dodijeljena financijska potpora za provedbu projekta u ukupnom iznosu od 200 tisuća kuna. Planirana financijska sredstva za projekte udrugama u 2010. godini iznosi 235 tisuća kuna. Temeljem projekata Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva u Hrvatskoj su tijekom 2005. i 2006. godine pri udrugama za zaštitu potrošača osnovana četiri savjetovališta i to u Zagrebu, Splitu, Osijeku i Puli. Njihova osnovna djelatnost je savjetovati i informirati potrošače u pravima i postocima koje je potrebno poduzeti kako bi ostvarili svoja prava u nastupu pred trgovcima. Za poslove savjetovanja potrošača u Državnom proračunu Republike Hrvatske za 2009. godinu osigurano je ukupno milijun 329 tisuća kuna. Planirana sredstva za rad četiri savjetovališta u 2010. godini iznose milijun 329 kuna a što osigurava kontinuitet dosadašnjeg rada savjetovališta. Tijekom 2009. godine u savjetovalištima je ukupno pruženo 18 tisuća 422 savjeta najčešće iz područja javnih usluga, trgovine, financijskih usluga, komunalnih usluga i elektroničkih komunikacija. Glavni ciljevi razvoja politike zaštite potrošača definirano ovim nacionalnim programom su. Prvo, daljnje usklađivanje zakonodavstva sa zakonodavstvom Europske unije, daljnje jačanje nadzora na tržištu. Treće, podizanje javne svijesti o zaštiti potrošača na području financijskih usluga, javnih usluga, zdravstvenih usluga, elektroničkih medija. Sukladno preporukama Europske komisije planira se organiziranje javne kampanje vezane uz podizanje javne svijesti o zaštiti prava potrošača koja bi se temeljem projekata financirala iz predpristupnih fondova Europske unije. Četvrto, daljnji razvoj politike sigurnosti proizvoda. Republika Hrvatska će provoditi aktivnosti u cilju daljnjeg razvoja politike sigurnosti proizvoda putem uspostave koordinacije tijela za nadzor nad propisima o zaštiti gospodarskih interesa, potrošača i sigurnosti proizvoda te uspostave sustava za obavješćivanje potrošača o sigurnosti proizvoda te uspostave sustava za obavješćivanje potrošača o sigurnosti proizvoda na tržištu i provođenju programa inspekcijskog nadzora. Peto, daljnji razvoj izvansudskog načina rješavanja sporova u skladu s načelima koja jamče njihovu kvalitetu usluga od strane nadležnih tijela koja pružaju uslugu alternativnog načina rješavanja potrošačkih sporova, poduzimati će se i aktivnosti u cilju senzibiliziranja javnosti, educirajući i informirajući potrošače i trgovce o prednostima izvansudskog načina rješavanja sporova. Šesto, daljnja jačanja sustava zaštite potrošača kroz jačanje institucionalnih i administrativnih kapaciteta te bolju međusobnu povezanost svih nositelja zaštite potrošača te kroz unapređenje potpora od strane jedinice lokalne i područne samouprave. Sukladno dobroj praksi i iskustvima država članica EU koje imaju učinkovit sustav zaštite potrošača kao i preporukama eksperata s područja EU na projektima koje je resorno ministarstvo koristilo, a u svrhu jačanja administrativnih kapaciteta. Na ovom području proizlazi činjenica da je za učinkovitiju provedbu politike zaštite potrošača potrebno osnovati samostalno tijelo koje bi obavljalo dio poslova u provedbi politike zaštite potrošača. Nadalje, stjecanjem punopravnog članstva u Europskoj uniji Republika Hrvatska je obavezna osnovati Europski potrošački centar koji ima neovisan status koji bi u suradnji s potrošačkim centrima u drugim članicama EU osiguravao potrošačima informiranje o načinu prekogranične kupovine te im ujedno u slučaju kršenja njihovih prava pomogao u rješavanju prekograničnih sporova i pritužbi. Slijedom navedenog, ovim Nacionalnim programom je predviđeno da će se sukladno preporukama eksperata iz projekta CARDS-a 2004 daljnja jačanja kapaciteta u području zaštite potrošača, a nakon pristupanja Republike Hrvatske Europskoj uniji Europski potrošački centar u Hrvatskoj osnovati pri samostalnom tijelu koje će obavljati poslove provedbe politike zaštite potrošača. Osnivanjem Europskog potrošačkog centra pri samostalnom tijelu predviđeno je zbog sljedećih prednosti: jednostavnijeg osiguranja … [[Govornik se ne razumije.]] sredstava potrebnih za rad, Europski potrošački centar može se služiti uslugama i infrastrukturom tijela pri kojem je osnovan, od prostorija do uređaja, upotrebe softvera, potpore u PR aktivnostima itd. Važno je naglasiti da će osnivanje samostalnog tijela biti regulirano izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti potrošača. Sedmo, potpora daljnjem jačanju potrošačkog pokreta u Republici Hrvatskoj. Vlada Republike Hrvatske pružit će potporu daljnjem jačanju potrošačkog pokreta u Republici Hrvatskoj. Nužno je daljnje osnaživanje udruga u zaštitu potrošača u svrhu ostvarivanja njihove osnovne funkcije, a to je informiranje i edukacija potrošača. Nadalje, po usvajanju ovog Nacionalnog programa tijekom 2010. na temelju javnog natječaja te sukladno kriterijima iz natječaja dodijelit će se financijska potpora udrugama za projekte informiranja i savjetovanja potrošača. Dakle, realizacijom natječaja omogućit će se daljnji rad udruga na poslovima savjetovanja potrošača uz mogućnost specijalizacije savjetovanja za pojedina područja koja uređuju prava potrošača. Uvođenjem standardizacije rada savjetovališta, kao i njihovim međusobnim povezivanjem omogućilo bi se transparentnije, racionalnije trošenje proračunskih sredstava, a potrošač bi dobio ujednačen i pravovremen savjet. Također, u Nacionalnom programu naglašena je i nužnost aktivnije uloge tijela lokalne i regionalne samouprave u Republici Hrvatskoj u provođenju politike zaštite potrošača na svim područjima te stvaranje uvjeta za učinkovitiju zaštitu potrošača kroz informiranje i savjetovanje potrošača, organizaciju edukativnih skupova te potporu rada udruga za zaštitu potrošača čime poboljšavaju kvalitetu života građana na svom području. Uvedena je i mogućnost specijalizacije savjetodavne mreže za zaštitu potrošača kao njihovo telefonsko povezivanje. Uz već iskazane mjere koje će doprinijeti podizanju javne svijesti o problematici zaštite prava i ekonomskih interesa potrošača, Nacionalnim programom zaštite potrošača Republike Hrvatske za razdoblje 2009.-2012. iskazana je potreba za jačanjem razine zaštite potrošača na sljedećim prioritetnim područjima: javnim uslugama, zdravstvenim uslugama, sigurnosti hrane i kakvoće hrane, sigurnosti proizvoda, trgovine, financijskih usluga, osiguravateljskih usluga i bankarstva, turizma i ugostiteljstva, na području prometa nekretnina te zadaće jedinica lokalne i regionalne samouprave. Također će se osigurati bolje povezivanje nadležnih inspekcija, ovlaštenih laboratorija i drugih institucija radi pravovremenog i točnog obavješćivanja potrošača o rezultatima službenih kontrola na području zdravstvene ispravnosti i kontrole kvalitete proizvoda te će se i ojačati inspekcijske nadležne za službu kontrolu hrane. Posebna će se pažnja posvetiti pružanju informacija potrošačima o sustavu kontrole sigurnosti hrane. U narednom razdoblju u okviru politike sigurnosti proizvoda nastavit će se s aktivnostima daljnjeg usklađenja hrvatskog zakonodavstva sa zakonodavstvom EU. Jedna od važnih aktivnosti je uspostava sustava obavješćivanja potrošača o sigurnosti proizvoda na tržištu kroz poticanje dragovoljnog djelovanja proizvođača i distributera. Osigurat će se bolje povezivanje nadležnih inspekcija, ovlaštenih laboratorija i drugih institucija radi pravovremenog i točnog obavješćivanja potrošača o rezultatima službenih kontrola na području zdravstvene ispravnosti i kontrole kvalitete proizvoda. Potaknut će se sudjelovanje predstavnika potrošača u radu nacionalnog normirnog tijela i osiguranje članstva udruga za zaštitu potrošača Hrvatski zavod za norme, s ciljem praćenja događanja na nacionalnoj, europskoj i međunarodnoj normizaciji u području njihovih interesa te aktivno sudjelovanje u radu nacionalnog tijela. Za kraj, još jednom želim reći da je osnovni cilj koji želimo postići provedbom ovog nacionalnog programa daljnji razvoj sustava zaštite potrošača u Republici Hrvatskoj, stvaranje modernog i razvijenog socijalnog gospodarstva u kojem se potrošači osjećaju zaštićeno, sigurno i zadovoljno. Aktivnosti Vlade Republike Hrvatske u sljedećem razdoblju bit će prvenstveno usmjerene na daljnji razvoj politike zaštite potrošača i jačanjem institucionalnih i administrativnih kapaciteta, s posebnim naglaskom na tijela zadužena za donošenje politike zaštite potrošača, tijela za provođenje nadzora, regulatorna tijela, kao i udruge za zaštitu potrošača te donošenjem odgovarajućih instrumenata izvansudskog rješavanja potrošačkih sporova. Edukacija cjelokupne javnosti o zaštiti prava i ekonomskih interesa potrošača kroz kontinuiran dijalog s civilnim društvom i gospodarskim sektorom jedno je od prioritetnih područja koja su obuhvaćena novim strateškim programom. Potrebno je intenzivirati suradnju svih dionika o zaštiti potrošača s predstavnicima medija o aktivnostima važnim za zaštitu prava potrošača. Aktivnosti će također i dalje biti usmjerene na jačanje potrošačkog pokreta u Republici Hrvatskoj čime će se omogućiti aktivnije uključivanje svih građana Republike Hrvatske u kreiranje javne politike na području zaštite potrošača. Svjesna važnosti kontinuiranog dijaloga s udrugama zaštite potrošača te njihovog značenja i doprinosa o podizanju razine zaštite potrošača, potrošačkih prava, Vlada Republike Hrvatske će i nadalje poticati rad i razvoj udruga za zaštitu potrošača osiguravajući financijsku potporu za projekte koji promiču i štite prava potrošača. Uspjeh provedbe zadaća iz ovog nacionalnog programa u prvom redu ovisit će…
Hvala, hvala. Isteklo je vrijeme. /Smijeh./
Uspjeh provedbe zadaća iz ovog nacionalnog programa u prvom redu ovisiti o spremnosti svih ključnih nositelja zaštite potrošača, neizvršavanju utvrđenih zadaća, kao i o raspoloživim financijskim sredstvima. Stoga predlažem da se prihvati Nacionalni program zaštite potrošača za razdoblje 2009./2012. kao dokument koji će se omogućiti ostvarenje zadanih ciljeva. Cijenjene zastupnice i zastupnici Hrvatskog sabora zahvaljujem vam na pozornosti. [[Pljesak.]]
Hvala lijepa. Odbori ne žele? Otvaram raspravu. Klub zastupnika SDP-a gospodin zastupnik Zdenko Franić. Izvolite.
Štovani gospodine potpredsjedniče, štovani gospodine državni tajniče sa suradnicom, štovane kolegice i kolege zastupnici. Evo nakon što nam je gospodin državni tajnik pročitao Nacionalni program zaštite potrošača možemo samo konstatirati da se u biti ne radi o programu, nego se radi o izvješću. Europska unija je kompleksna tvorevina koja počiva na zajedničkom tržištu kapilarnim preplitanjima slobodnog kretanja robe, ljudi, kapitala i usluga, a to znači i povjerenja u kvalitetu tih roba i usluga, a za uspostavu i održavanje tog povjerenja jest presudna zaštita kupaca, odnosno potrošača. Međutim, ovaj dokument koji imamo pred sobom je kao prvo zastario jer danas je veljača 2010. godine, a mi raspravljamo o Nacionalnom programu za razdoblje od 2009. do 2012. Štoviše, taj Nacionalni program se čak i tijekom 2009. godine još radio i dorađivao. Objektivni dokaz jest spominjanje datuma iz lipnja ili srpnja 2009. godine. Prema tome, on nikako nije bio gotov onda kada je trebao biti gotov, tj. prije godine 2009. da ga kao program prihvatimo. A pisan je kao što rekoh ne kao program nego kao izvješće. Što je predlagatelj čekao u biti 14 mjeseci? Znači da se program donosi za razdoblje od 2010. do 2012. godine i to od ožujka 2010. godine. No, bolje išta nego ništa. Ukoliko bi se odgodilo donošenje ovog programa blokirali bi se postojeći fondovi, došlo bi do blokade svih aktivnosti ma koliko one bile nedovoljne. Stoga ćemo mi podržati ovaj program iako je on nije program i bespredmetan je u biti. Nedostaje mu akcijski plan, nedostaje mu mjere. Postoje istina nekakvi ciljevi dole i u poglavlju VI. Ali to je više skup dobrih želja. Nacionalni program u ovakvom obliku je izuzetno manjkav u pogledu provedbe zakona koji štite interese potrošača u prekograničnoj trgovini, jer kao što se u programu i navodi kaže se da se u Republici Hrvatskoj tek provode pripreme za provedbu odredbe koje se odnose na Uredbu 2006/2004/EC koja regulira suradnju država članica u slučaju prekograničnih prekršaja, a čime se štite gospodarska prava potrošača. Dakle, pazite sintagmu. Provode se pripreme za provedbu odredbi koje su već odavno na snazi u Europskoj uniji. U samom programu na primjer strana 54. se priznaje da je glede učinkovitije provedbe politike zaštite potrošača potrebno osnivanje samostalnog tijela koje bi obavljalo dio poslova u provedbi politike zaštite potrošača, a u čiji bi se djelokrug rada prenio i dio poslova iz djelokruga rada nadležnog Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva. Nadalje, na strani 56. kaže da će republika nakon pristupanja Europskoj uniji pri samostalnom tijelu koje se tek kaže da se potrebno osnivati, da će to tijelo obavljati poslove provedbe politike zaštite potrošača, te će se osnovati neovisno tijelo koje će se zvati europski potrošački centar kao neovisno tijelo. Dakle, sumirajmo. Provode se pripreme za osnivanje samostalnog tijela pri kojem bi se osnovalo neovisno tijelo koje će poticati povjerenje potrošača u prekograničnu trgovinu, a sve će se to desiti nakon pristupanja Republike Hrvatske u Europsku uniju. A zašto tek nakon pristupanja u Europsku uniju? Zašto ne sada? Pa mi smo u biti pridružena članica Europske unije izložena tržišnim zakonima, a to znači da naši potrošači trebaju i određenu zaštitu. Pa mi ćemo u Hrvatskoj doživjeti pravi kolaps. Mi donosimo zakone, provedbe, odredbe, programe sa odgođenim djelovanjem do trenutka ulaska u Europsku uniju. Je li ikada itko napravio nekakvu bilancu koji sve to zakoni stupaju na snagu danom pristupanja Republike Hrvatske u Uniju. Koliko su ti zakoni u koliziji? Doći će do totalnog kraha gospodarstva. Istina bog osnovan je centralni informacijski sustav za zaštitu potrošača koji bi djelomično trebao voditi računa o zaštiti potrošača u Republici Hrvatskoj, ali on je imao cijeli niz problema. Primjerice, te odnedavno je koncipiran na način da prihvaća upite poslane sa drugih web preglednika osim internet explorera. Pitanje, zašto je Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništvo favoriziralo internet explorer i Microsoft što u biti nije sukladno praksi Europske unije. Primjerice, ako tom sustavu pristupite sa bilo kojim drugim preglednikom, recimo fire foxom, operom, safarijem ili nekim drugim pojavljuje se sučelje na engleskom jeziku za razliku od pristupanja preko internet explorera. Poštovani gospodine državni tajniče, ja mislim da je u Hrvatskoj još uvijek hrvatski službeni jezik, a ne engleski. Evo imam ovdje … [[Govornik se ne razumije.]] koji se pojavljuje nakon pristupanja ovom … [[Govornik se ne razumije.]] sa bilo kojeg drugog web browsera. Onda kada pokrenete aplikaciju imate mogućnost postavljanja upita, a kao matičnu državu vam se nudi ili Hrvatska ili Slovenija. Zašto Slovenija? Zašto niste uključili i Bosnu? Zašto niste uključili sve susjedne države? Što je s Mađarskom? I Mađarska je nama susjedna država iz Europske unije, a ne samo Slovenija. Kada pokrenete detalje o upitu, opet vam se otvara sučelje na engleskom jeziku, onda vas pita želite li low interpretation advice ili inspection upit. Drugim riječima zašto niste prilagodili svim web browserima? Imam i informacije da tek odnedavna se uopće drugim browserima, preglednicima i može pristupati, to donedavna nije bilo moguće. Ovo sučelje zahtijeva cijeli niz podataka, kao ime i ulicu i kućni broj, županiju, telefon, telefax, prezime, mjesto stanovanja, mobilni telefon, elektroničku poštu, itd. Što je sa zaštitom osobnih podataka? Je li to sukladno politici Agencije za zaštitu osobnih podataka koja uvjerava građane da te podatke ne moraju dati, ali eto da bi postavili upit treba sva sila podataka koje onda date udruzi za zaštitu potrošača, ili ministarstvu, ili kome god. Program je izuzetno manjkav što se tiče elektroničke trgovine. Istina, postoji u programu i cijeli, cijelo jedno poglavlje vezano uz elektroničku trgovinu, ali je to poglavlje načinjeno prema izvješću jedne marketinško-savjetodavne tvrtke za poslovna istraživanja u Republici Hrvatskoj. Nećemo je spominjati da joj ne radimo reklamu. Ali spominje se da je jedna od glavnih prepreka bržem usvajanju elektroničkog poslovanja nedostatak povjerenja, te je nužan preduvjet za razvoj elektroničke trgovine upravo otklanjanje nepovjerenje potrošača prema ovakvom obliku poslovanja, i podizanje javne svijesti o potrebi i korisnosti primjene istog. I onda se u programu kaže, stoga se u narednom razdoblju planira promocija elektroničkog poslovanja, a posebno promocija sustava sigurnosti zaštite osobnih informacija, zaštite potrošača, kao i definiranje kodeksa ponašanja, itd. Što je to gospodine državni tajniče naredno razdoblje? Naime, ovo vaše izvješće za 2009. do 2012. koje eto razmatramo godine 2010. je upotrebljavalo podatke iz 2008. godine što su, kao što je i spomenuto u vašem programu. A šta se u međuvremenu desilo? Eto citirano izvješće iz vašeg programa koje je publicirano u 2008. godini kaže da e-tržište u Republici Hrvatskoj raste po stopi oko 50% godišnje, što znači da od trenutka kada ste vi uvrstili ove podatke u vaše izvješće, do trenutka kada mi o ovom izvješću raspravljamo, da je e-tržište u Hrvatskoj naraslo više od 100%. Što se dakle u protekle dvije godine načinilo glede zaštite potrošača u e-trgovini i informacijskom sektoru, posebice u kontekstu dakle kao što citiram vaše vlastito izvješće, da je e-tržište naraslo 100% u odnosu na nadnevak publiciranja onog izvješća citiranog u vašem programu. Zašto se u tom segmentu ništa ne govori u poglavlju 6. pregled zadaća prema prioritetnim područjima zaštite potrošača iz nacionalnog programa zaštite potrošača za razdoblje 2000.-2012. Dakle u ovom segmentu ste rekli da se planira promocija elektroničkog poslovanja, promocija sustava sigurnosti, zaštita osobnih informacija, zaštita potrošača, definiranje kodeksa ponašanja i kriterija izvrsnosti za elektroničku trgovinu i elektroničko poslovanje, ali u konkretno u poglavlju 6. o e-trgovini baš i nema riječi. Kada ćemo primjerice mi u Republici Hrvatskoj dočekati inicijativu koja je nedavno iznesena u francuskom Parlamentu, da se primjerice sve fotošopirane, odnosno digitalnim putem prepravljene fotografije moraju izdati upozorenja vezano uz zdravstvenu opasnost po ugledu na cigarete. Naime, takve fotografije mogu dovesti do toga da pojedine osobe povjeruje u hiber stvarnost koja ne postoji, što može imati negativne učinke primjerice na adolescente, bulimiju, anoreksiju. Međutim, takvi segmenti, takva nadgradnja u informatičkom sektoru je kod nas u Hrvatskoj čista znanstvena fantastika. Dakle, vezano uz ovaj program i ove nasumično odabrane primjere, možemo reći bolje išta nego ništa, bolje da ga podržimo, nego da ga ne podržimo. On je kao sveta vodica, niti pomaže, niti šteti. Hvala lijepa. I podržavat ćemo program.
Hvala. Sveta vodica nekad pomaže. Onima koji vjeruju njima pomaže, onima koji ne vjeruju njima odmaže. … [[Upadica se ne čuje.]] Kolegice Ingrid vaše stručno, vještačko mišljenje u tom pravcu? … [[Upadica se ne čuje.]] Vještičje. Nisam ja rekao vještičje. Klub HSS-a, gospođa zastupnica Marijana Petir. Nema je. Klub HNS-a, gospođa zastupnica Danica Hursa. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvaženi državni tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege. Na samom početku dopustite mi da nas sve skupa podsjetim da je danas 23. veljače 2010. godine i mi danas trebamo raspravljati, a zatim usvojiti ili ne, ovaj Nacionalni program zaštite potrošača za razdoblje od 2009. do 2012. Ja se pitam, pitam i vas, što je predlagatelj čekao godinu, više od godinu dana? Danas zapravo raspravljamo o prijedlogu Nacionalnog programa za razdoblje od 2010. do 2012. jer je 2009. upitna u smislu i provedbe i izvješća. Pitam po kojem Nacionalnom programu se radilo u 2009. i koji je akcijski plan vrijedio za istu? I tu se ne slažem sa mojim prethodnikom koji je kazao da će podržati ovaj Nacionalni program samo zato da bi omogućio redovito financiranje. Jer očito financiranja je bilo i u 2009. godini. Po zdravoj logici Nacionalni program je trebalo raspraviti i usvojiti krajem 2008. ili početkom 2009. kako bi on vrijedio za razdoblje koje stoji u zaglavlju ovog Nacionalnog programa, dakle 2009.- 2012. U ustroju Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva, a u okviru Uprave za trgovinu ustrojen je Odjel za zaštitu potrošača koji opet u svojem sastavu ima Odsjek za razvoj i praćenje sustava zaštite potrošača koji između ostalog naročito mora raditi. Izrađuje, kaže Nacionalni program zaštite potrošača, prati i analizira ostvarivanje ciljeva i zadataka utvrđenih Nacionalnim programom zaštite potrošača. Zašto Nacionalni program kasni više od godinu dana, a usput podsjećam da je i podnošenje Izvješća za razdoblje 2007., 2008. također kasnilo 9 mjeseci. Pa pitam zašto je tomu tako? I da li će i tko snositi posljedice za ovakovu situaciju? Nadalje, mislim da se ovaj dokumenat od 130 stranica preširoko opterećuje sa uvodnim dijelom gdje imamo načela politike zaštite potrošača, povijest, kojeg smo već vidjeli 2 puta u izlaganjima nacionalnih programa za razdoblje 2005.-2006. i 2007.- 2008. Zatim slijedi ponavljanje Izvješća 2007.- 2008. koje smo krajem rujna, kao što sam već rekla, 2009. raspravili i usvojili. U ovom se Saboru na prijedlog Vlade donosi Nacionalni program zaštite potrošača, a da se u samom dokumentu ni Sabor, a ni Vlada ne spominju kao nositelji zaštite potrošača. Po ovom se prijedlogu Nacionalnog programa daje tabelarni prikaz aktivnosti za naredno razdoblje koji je nažalost na razini općeg i općenitog. Očekivali smo i trebali dobiti i akcijski plan koji uz sam sadržaj aktivnosti definira vrijeme i potrebna financijska sredstva za njihovu provedbu. Očekivali smo barem za prve 2 godine spomenutog razdoblja. A sada bih izdvojila neke dijelove Nacionalnog programa uz koje ću zamoliti pojašnjenja. U Nacionalnom programu se spominje centralni informacijski sustav i potreba njegove nadogradnje. U Izvješću za 2008. naznačeno je da je centar uspostavljen 2008. te su izneseni njegovi rezultati, broj danih savjeta po savjetovalištima. Tako smo imali priliku pročitati da je primjerice Savjetovalište u Zagrebu putem CISP-a dalo jedan savjet +15 što upućuje da je putem CISP-a odgovoreno na samo jedan upit, a na još 15 upita postavljenih preko CISP-a odgovoreno je mimo njega. Pitanje je zašto samo jedan preko CISP-a jer je dalje u izvješću razvidno da je to isto spomenuto savjetovalište u 2008. godini dalo 8 tisuća 548 savjeta. Od toga putem vlastitog web portala 2 tisuće. Već spomenuti Odjel za zaštitu potrošača i njegov Odsjek za razvoj i praćenje sustava zaštite potrošača uz spomenuto ima i posebno, citiram: "Uspostavlja i vodi centralni informacijski sustav zaštite potrošača, izrađuje i uređuje internetsku stranicu Odjela za zaštitu potrošača." Postavljam pitanje njegove odgovornosti. CISP je ugovorom zadana obaveza za savjetovališta i po ovom Nacionalnom programu jedino dopušteni način za davanje informacija i pravnih savjeta potrošačima, a uspostavljen je, kao što sam već rekla, 2008. Mi zastupnici kluba Hrvatske narodne stranke svjesni smo izuzetno žive i dnevno promjenjive problematike vezane za ovo životno područje kao i razvoja i promjene tehnike i tehnologije koja je u funkciji informiranja pa razumijemo potrebu nadogradnje CISP-a. U ovom prijedlogu Nacionalnog programa spominje se 7 pozicija nadogradnje za koje mislimo da predstavlja abecedu uspostave sustava, a ne nadogradnju. Stoga mislimo da ovom Visokom domu treba podastrijeti ugovor sa tvrtkom "Combis" koja je dobila posao uspostave sustava iz kojeg ćemo iščitati odgovore na sljedeća pitanja. Što sve čini funkcionalnu specifikaciju CISP-a? Kolika je cijena naručenog posla? Da li je ugovorom predviđeno vještačenje softvera od strane ovlaštenih i neovisnih informacijskih vještaka? Da li imamo usporedive parametre više vrsta centralnih informacijskih sustava po cijenama i operativnosti? Imamo li analizu o operativnoj specifikaciji, učinkovitosti u odnosu prema narudžbi? Odgovore je potrebno imati radi spoznaje što imamo, što treba nadograditi i da li postoje razlike između naručenog i plaćenog u odnosu na isporučeno. Činjenica da su savjetovališta dužna isključivo, podcrtavam, isključivo putem CISP-a pružati savjete i informacije potrošačima traži hitne odgovore na naprijed postavljena pitanja. Sljedeće pitanje koje upućujem odnosi se na Odsjek za programe i projekte EU iz područja zaštite potrošača koji ima u obvezi niz zadaća vezanih za programe i projekte koji bi kandidirali za financijska sredstva. Pa nas zanima, što je i koliko napravljeno na tom području? Pregovaračko poglavlje 28. o pristupanju Hrvatske EU zaštita i potrošača i zdravlja otvoreno i zatvoreno što znači da smo donijeli potrebne zakone, osnovali nužne institucije, ali nema ocjene kako one funkcioniraju. To program ne navodi. Načela javne politike zaštite potrošača Europske unije nakon što se pretoče u zakone i propise treba u programima pretočiti u konkretne mjere i aktivnosti na temelju analize najslabijih karika u funkcioniranju sustava zaštite potrošača i na temelju praćenja europske politike i mjera koje ona poduzima. U predloženom nacionalnom programu nije dovoljno razvidno što je napravljeno, gdje su slabosti, gdje su najveći problemi, što i tko treba napraviti da bi formalno pravno uspostavljeni sustav doista funkcionirao. Naročito je važno što je napravljeno u 2009. godini za koji se ovaj program predlaže. Najavljeni akcijski planovi koji će se donijeti naknadno po usvajanju ovog programa su trebali biti u ovom programu, umjesto svega i svačega načela kao što sam spomenula povijesti zaštite potrošača, ponavljanja izvješća itd. Ovaj dokumenat koji je strukturalno i sadržajno po našoj ocjeni napravljen na brzinu, a sa zakašnjenjem od godinu dana, velikim dijelom zaobilazi teme koji su sastavni dio akcijskih planova u zemljama Europske unije, a pojedinačno i u cjelini. Npr. zaštita privatnosti, zaštita djece kao potrošača, novi financijski proizvodi koji se plasiraju iz Europe na naše tržište, sve vrste osiguranja, oglašavanja u cjelini, podizanje potrošačke pismenosti, sigurnost i označavanja proizvoda što su stalne aktivnosti unutar EU-a iako je zakonodavstvo tu uređeno, ali se i stalno mijenja. Do kraja ove godine Bruxelles donosi nove direktive za on line marketing posebice prema riječima povjerenice za zaštitu potrošača i zdravlja EU-a Madlene Kuneve koji će odgovoriti izazovima on line marketinga koji već danas obrće silan novac. Spominje se cifra od oko 1,8 trilijuna dolara. Nadalje, zabrinjava način izrade i predlaganja ovakvog dokumenta koji mora biti operativan i konkretan kao jedan red vožnje, a koji dobrano krši kodeks savjetovanja sa zainteresiranom javnošću u postupcima donošenja zakona, drugih propisa i akata koji je Vlada Republike Hrvatske donijela 21. studenog 2009. godine kojim se utvrđuje dvosmjeran proces utvrđivanju javne politike sa zainteresiranim skupinama na bazi participacije u radnim tijelima i na bazi partnerstva koje podrazumijeva najviši stupanj suradnje i uzajamne odgovornosti za donošenje propisa, programa i njihovu provedbu. Mi u HNS-u očekujemo i tražimo, daljnje aktivnosti u cilju jačanja međusobne suradnje svih Udruga za zaštitu potrošača kroz uspostavu jedinstvenog saveza koji bi kvalitetnije i učinkovitije zastupao potrošački pokret na nacionalnoj i međunarodnoj razini. Nacionalni program zaštite potrošača osim doslovnog značenja riječi zaštite potrošača mora biti poticaj fer tržišnom gospodarstvu i državi kao pravnoj državi. Naročito je to važno u vremenima ove naše teške gospodarske i svekolike krize u kojoj smo i sami sudionici. I na kraju zastupnici kluba HNS-a će se prema Nacionalnom programu zaštite potrošača odrediti sukladno odgovoru predlagatelja na zaključke koji je donio Odbor za lokalnu i područnu samoupravu kao i odgovorima na postavljena pitanje u ovom mojem izvješću.
Hvala. Klub HDZ-a gospodin zastupnik Dragan Kovačević. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, poštovane dame i gospodo. Pred nama je prijedlog nacionalnog programa u kojem se jednim dijelom rezimiraju dosadašnje aktivnosti a drugi definira politika države u ovom iznimno važnom području. Naime, svakako treba upozoriti da postoji taj jedan raskorak između naslova ovog samog programa i vremena o kojemu o njemu raspravljamo. Zato klub HDZ-a smatra da treba ubrzati aktivnosti koje su ovdje pobrojane da treba žurno napraviti i one akcijske planove kako bi se jasno definirali rokovi, akteri i kako bi se sve ovo skupa ubrzalo. Jačanje potrošačke svijesti u izravnom je odnosu sa konkurentnošću nacionalnog gospodarstva. Zato smatramo posebice gledajući s gospodarskog stajališta da je ovo iznimno važan dokument. Borba za potrošače kako bi oni bili educirani kako bi na tržištu znali prepoznati kvalitetne proizvode, proizvode koji su zdravstveno sigurni koji su u skladu sa standardima o očuvanju okoliša itd. dio je borbe za tržište i zaštitu domaće proizvodnje, jer se upravo nametanjem tih visokih standarda zapravo smanjuje konkurentnost proizvoda koji dolaze iz uvoza. Zadnji puta smo isto spominjali jednu anketu oko poznavanja propisa iz područja zaštite potrošača gdje se zapravo vidi koliko je važna edukacija, da u godini 2007. od tisuću ispitanika starijih od 15 godina, 58% uopće nije znalo da postoji Zakon o zaštiti potrošača i to upravo u godini kada je taj zakon donesen. Naime, kada se govori o edukaciji smatramo da tu iznimno važnu ulogu trebaju odigrati mediji, potrošačke udruge. Treba svakako pohvaliti "Potrošački kod" Hrvatske televizije i emisiju radija "Svi smo mi potrošači" gdje se uspješno djeluje na svijest potrošača, ali isto tako gdje se na životnim primjerima pokušavaju rasvijetliti brojni slučajevi u kojima su građani najčešće žrtve ili trgovaca ili monopolskih usluga i poduzeća. Također treba spomenuti važnost udruga, no isto tako i činjenicu da u Republici Hrvatskoj trenutno djeluje 26 Udruga za zaštitu, da su organizirani u dva saveza i da upravo nesuglasje među njima pa ponekad i sukobi zapravo otupljuju oštricu efikasnosti i da tu situaciju treba promijeniti i da bi se to trebalo kroz ovaj program, ali i kroz rad ministarstva ta situacija riješiti. Dakle, uz edukaciju ovaj program predviđa i jačanje administrativnih kapaciteta o čemu vjerujem da će državni tajnik u završnom obraćanju još možda nešto i kazati. Dakle, od zakonodavstva, ustrojavanja posebnog odjela u Ministarstvu gospodarstva, od Centralnog informacijskog sustava za zaštitu potrošača itd. dakle, svakako treba jačati administrativne kapacitete. Također pozdravljamo kao klub i sve one mjere koje djeluju u nekoliko područja od podizanja javne svijesti o potrošačkim pravima, javnih usluga, zdravstvenih usluga, sigurnosti hrane i kakvoće hrane, sigurnosti proizvoda, trgovine do korištenja nekretnina, turizma i ugostiteljstva. I zaključno, klub Hrvatske demokratske zajednice podržat će ovaj program. No ono sigurno na čemu inzistiramo da se žurno izrade akcijski planovi, da se definiraju aktivnosti, njihovi nositelji i rokovi izvršenja. Hvala lijepa.
Hvala. Pojedinačna rasprava gospodin zastupnik Gordan Maras. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Kada govorimo o ovako važnoj temi moram prvo primijetiti da evo ovaj program zaštite potrošača me u jednom dijelu, malo sam ostao zbunjen jer sam ga doživio više kao neko izvješće šta se do sada napravilo odnosno šta je u proteklim godinama na tom području, koliko se sredstava uložilo, određene aktivnosti, koji su zakoni doneseni, usklađeni itd. On je dosta općenit, govori se kao kroz jedan dokument o tome šta bi trebalo, kako bi trebalo unaprijediti u narednim godinama. I ono što je bitno napomenuti da zaštita potrošača prije svega počiva na nekim temeljnim postulatima to je prije svega sigurnost proizvoda jer smo svjedoci sada u svijetu, gotovo svaki tjedan imamo jednu veliku vijest da se određeni proizvod povlači sa tržišta. Evo, Toyota je obilježila proteklih dana sa velikom količinom automobila koji su povučeni zbog nesigurnosti proizvoda. S druge strane, informiranost potrošača koja mora biti apsolutno na visokoj razini i tu možda u Hrvatskoj najviše kaskamo jer naši potrošači zbilja nisu informirati dovoljno, odnosno i kada su informirani dosta često su onemogućavani u ostvarivanju svojih prava. Treća stvar je naravno sloboda izbora proizvoda i četvrta je stvar da se glas potrošača čuje odnosno da oni imaju mogućnosti iznijeti i reći šta misle o određenim proizvodima. I najčešće su potrošači i udruge potrošača u svijetu ti koji upozoravaju na određen proizvode koji nisu sigurni itd. Ja bih spomenuo naravno podržavam neke aktivnosti koje su u Hrvatskoj pokrenute, prije svega Centralni informacijski sustav koji bi trebao biti možda nadograđen sa jednom stvari koja je u Europi odnosno u Europskoj uniji standard a to je centralni sustav koji se zove RAPEX odnosno "The rapid alert system for non food products" koji kao što mu ime govori upozorava na proizvode koji nisu dovoljne kvalitete. Ja ću samo spomenuti da je ove godine, on se objavljuje na tjednoj bazi. Ove godine već imamo znači sedam izvještaja gdje je otprilike obrađeno 500 proizvoda koji su djelomično ili povučeni sa tržišta zbog svoje nesigurnosti ili su na neki način proizvodi dorađeni kako bi bili sigurni za upotrebu. Znači, otprilike 3 do 4 tisuće proizvoda svake godine se kroz taj sistem na neki način se potrošače u Europskoj uniji upozori i smatram da bi takav sustav u Hrvatskoj trebalo uvesti, pogotovo što se radi o proizvodima koji su najčešće namijenjeni djeci, najčešće su tu igračke porijeklom iz zemalja gdje se ne vodi previše briga o sigurnosti krajnjeg korisnika. Znači, uz taj sustav na koji možete reagirati i poslati ministarstvu određeni upit, sugestiju itd. trebalo bi imati ovakve izvještaje koji su proizvodi u Hrvatskoj sigurni a koji nisu. Na kraju krajeva to je bila jedna antirecesijska mjera prošle godine koju je Vlada najavila, nažalost nije provela a to je borba protiv nekvalitetnih proizvoda kojima je naše tržište dosta često i obasipano. Ono što još treba napomenuti prije svega iako je to kažem program izvještaj je završen sa 2008. godinom, ne bi bilo loše da je postojalo još podataka koji se odnose na 2009. godinu. Ne bi bilo loše da je postojalo još podataka koji se odnose na konkretne primjere da vidimo kako se u tom pogledu u Hrvatskoj stvari odvijaju i na kraju krajeva možda i neko istraživanje tržišta kako bi bili svjesni pozicije potrošača u Hrvatskoj odnosno kako se potrošači u Hrvatskoj osjećaju prema ovoj problematici. Na kraju, neću dugo pričati, naravno da se treba raditi na zaštiti potrošača. Najveću podršku i najveći dio u unapređenju tog područja će dati sigurno potrošači i treba podržavati udruge civilnog društva koje se bave ovim poslom. Udruga "Potrošač" apsolutno je treba pohvaliti, 26 udruga djeluje i njima treba dati veću podršku nego što je to dano kroz ove brojke iskazane u ovom programu. Još jedna stvar koju evo na kraju napominjem, u hrvatsko zakonodavstvo bi trebalo stimulirati odnosno što više vansudsko rješavanje problema. U Europi je standard da ukoliko potrošač ima problem sa proizvodom u vrijednosti do 350 eura ne mora ići na sudsko rješavanje spora nego se to rješava vansudski obično preko udruga i udruge su tu relevantne, naravno ona koja je krovna ili ona koja ima to ovlaštenje od države da riješi spor da li je osnovan ili nije. Kod nas se za svaki spor bio on vrijednosti 5, 10 ili 100 eura mora ići na sud najčešće na trošak potrošača i onda su naravno potrošači destimulirani uopće da ulaze u takve priče a naravno proizvođači koji imaju nekvalitetnu robu ili trgovci da takve proizvode plasiraju jer znaju da najčešće neće biti nikakvih sankcija niti problema ukoliko ti nekvalitetni proizvodi budu reklamirani od strane kupaca. I na kraju još bih evo, još mi je nešto palo na pamet. Kako sada kroz neko vrijeme sam bio kod kuće ujutro. Ja ne znam šta treba napraviti a da se one komisije koje proriču budućnost maknu sa televizije. Svako jutro na Novoj televiziji gledam emisiju gdje se gleda karte, svi imaju dosta čudna imena oni ljudi koji se pojavljuju na televiziji mistična koja govore o tome da je njihovo znanje i mogućnost da proriču budućnost, zbilja da postoji takva mogućnost i ljudi zovu a mi toleriramo takve stvari i ja ne znam do kada će to biti, to je mislim u terminu 9, 10 sati ujutro kada većina ljudi to može gledati djece, starijih ljudi i zovu, troše novce a svi smo svjesni da takvih mogućnosti nema da vam netko iz šalice čaja ili iz karata ili iz toga da mu kažete koji dan ste rođeni da vam prokaže da li ćete se zaljubiti, da li ćete biti bolesni, zdravi i da li ćete biti bogati. Ja ne znam šta treba napraviti da se te emisije maknu sa televizije, ali evo apeliram sa ovog mjesta na sve institucije, inspektorat bilo koga da to jednostavno hrvatskim građanima ne treba na taj način prezentirati, jer zbilja onda potrošači, a to su u ovom slučaju hrvatski građani, nisu zaštićeni. Hvala lijepo.
Hvala. Je li se kontrolira garancija, recimo ako se da da će se netko zaljubiti, je li se to dogodi doista? Jer ako ima vajde, jel… Gospođa zastupnica Mirela Holy. Izvolite.
Hvala vam, poštovani potpredsjedniče. Na samom početku izlaganja o ovom dokumentu želim upozoriti na činjenicu da je danas druga polovica veljače 2010. godine, a da mi raspravljamo o ovom strateškom dokumentu koji se već trebao početi primjenjivati tijekom 2009. godine. To se u Hrvatskom saboru nažalost ne događa prvi puta pa mi gotovo sva izvješća raspravljamo s velikim zakašnjenjem, a o mnogim strategijama čak i ne raspravljamo. A tu bi spomenula iznimno važnu Strategiju razvoja turizma o kojoj smo trebali raspravljati još na jesen 2009. godine, a nedavno smo raspravili tek o kvazi izvješću o roku dovršenja tog najvažnijeg strateškog dokumenta za razvoj turizma samo kako bismo doznali da ne možemo znati kada će ovaj dokument biti dovršen. Tako je nažalost i s drugim programsko-političkim i strateškim dokumentima. Smatram kako to ukazuje na upravo strašnu neozbiljnost Vlade Republike Hrvatske, a ta se neozbiljnost ne vidi samo iz nepoštivanja rokova izrade dokumenata, već i u već poslovičnoj neprovedbi svih strateških i programskih dokumenata. Dakle, kada ih i donesemo i kada su ti dokumenti čak i kvalitetno napisani, osmišljeni, postojanje takvih dokumenata apsolutno ništa ne znači u provedbenom smislu. Stoga nije na odmet upitati pa zašto onda uopće Vlada izrađuje, a Sabor donosi takve dokumente. Zar zato da bi vladajuća većina zadovoljila javnost ili barem zainteresirane grupe glumeći kako ima strategiju i viziju razvoja Hrvatske te senzibilitet za važna pitanja društva civilnih vrijednosti. Ako je to tako, a bojim se da jest, radi se o običnoj farsi. Neosporna je činjenica da zaštita prava potrošača spada u jedno od najvažnijih pitanja modernog društva tržište ekonomije jer se radi o vrlo širokom području koje obuhvaća baš sve članove i članice našeg društva, drugim riječima sve nas koji svakoga dana kupujemo neki proizvod ili uslugu. A činjenica jest da situacija u Hrvatskoj u pogledu zaštite potrošačica i potrošača nije ni najmanje blistava. Naša se prava krše gotovo svakodnevno, bez obzira na to da li trgovački subjekti manipuliraju tzv. posebnim ponudama koje se iscrpe i prije no što su se otvorile ili se radi o manipulaciji nedovoljno jasnom isticanju cijena, netranspa-rentnim računima za telekomunikacijske usluge, maltretiranju publike u kinima prikazivanjem nebrojenih reklama i to za naš novac, netočnim deklaracijama na prehrambenim i drugim proizvodima, prodaje zdravstveno upitnih proizvoda bez obzira na to radi li se o donjem rublju, igračku ili pak natikačama, prodaji kopija umjesto originala za cijenu originala i slično. Mogućnosti uskraćivanja prava potrošačica i potrošača u tržišnim ekonomijama su gotovo bezgranične i taman kada se jednoj metodi malo podrežu krila pojave se neki novi oblici kršenja prava potrošača i potrošačica. Upravo iz toga razloga je iznimno važno da kao država prepoznajemo taj problem i imamo spremne politike rješenja kojima štitimo i unapređujemo prava potrošača i potrošačica. Bojim se da u Hrvatskoj jako kaskamo i u suzbijanju kršenja prava potrošača i potrošačica po već dobro poznatim metodama, a da o raskrinkavanju novih metoda kršenja prava naših da i ne govorim. Ponavljam u tom smislu da danas raspravljamo o dokumentu koji se trebao početi primjenjivati već prošle godine što govori u prilog tome da vladajućoj većini i nije pretjerano stalo do ove problematike, jer da jest dokument bi bio pripremljen i raspravljen još tijekom jeseni 2008. godine i počeo bi se primjenjivati već početkom 2009. godine. To se iz nekog razloga nije dogodilo, a mi nemajući nikakvo opravdanje ili razumne argumente od Vlade o razlozima kašnjenja ovog dokumenta možemo samo špekulirati o razlozima i sumnjati da se radi o pritiscima određenih moćnih korporacijskih krugova kojima nije u interesu provedba učinkovite politike zaštite prava potrošača i potrošačica. A to bi jednom rječju bilo strašno. Iskreno se nadam da to ovdje nije slučaj, ali sve dok ne dobijemo neko razumno objašnjenje ovog kašnjenja od strane nadležnih dužnosnika i dužnosnica Vlade imamo pravo izražavati i takve sumnje. Kada govorim o samom sadržaju ovog dokumenta želim reći da isti nije imun na kritike. Podsjećam vas i da je Savez udruga za zaštitu potrošača iznio cijeli niz primjedba na račun ovog dokumenta, a moram zaključiti da je većina tih primjedba financijske prirode, a s obzirom da se radi o krovnoj udruga za zaštitu potrošača i potrošačica koja je zasigurno više no pozvana komentirati ovakav dokument, smatram da sve primjedbe Saveza udruga moramo uzeti u ozbiljno razmatranje. Pozdravljam odluku predlagatelja da u izradu dokumenta aktivno uključi udruge za zaštitu potrošača jer je to pozitivno utjecalo na kvalitetu dokumenta o kojem danas raspravljamo. U tom smislu izražavam nadu da će predlagatelj, Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva, razmotriti i ove njihove primjedbe i amandmanima Vlade popraviti ovaj iznimno važan dokument. Podsjećam, Savez udruga za zaštitu potrošača smatra da u dokumentu treba redefinirati mjesto i ulogu savjetovališta za zaštitu potrošača kako bi se postiglo učinkovitije, brže, jeftinije i kvalitetnije pružanje usluge savjetovanja. Čini mi se racionalno razmotriti i prijedlog utemeljenja jednog nacionalnog savjetovališta te korištenja usluga savjetnika i savjetnica, specijalista i specijalistica organiziranih na nacionalnom nivou za rješavanje predmeta koji se ne mogu riješiti u savjetovalištima. Savez udruga predlaže jačanje uloge regionalne i lokalne samouprave u financiranju lokalnih savjetovališta, a s obzirom na to da su udruge gotovo u potpunosti upućene na financiranje iz sredstava državne, odnosno lokalne ili regionalne samouprave trebalo bi u svakom slučaju razmotriti takva rješenja. Očigledno sredstva koja udruge uspiju realizirati iz Europske unije i drugih fondova nisu dostatne za podizanje kvalitete intenziteta rada udruga. S obzirom na to da se iz ovog dokumenta vidi da će realizacija programa se financirati najvećim dijelom iz državnog proračuna te proračuna jedinica lokalne i regionalne samouprave, a tek potom iz fondova Europske unije, možda bi trebalo razmisliti o financiranju određenih projekata udruga ili barem dva saveza udruga i sredstvima Hrvatske gospodarske komore ili Hrvatske obrtničke komore, odnosno da se određeni postotak novca iz njihovih članarina koristi za unapređenje prava potrošača i potrošačica jer bi se time zasigurno pozitivno utjecalo i na podizanje kvalitete hrvatskih proizvoda i usluga, a to nam u našoj ambiciji u podizanju konkurentnosti hrvatskog gospodarstva svakako treba biti cilj. Na kraju želim zaključiti da ovaj strateški dokument Nacionalni program zaštite potrošača u neku ruku više djeluje kao izvješće, a o čemu su govorili i prethodnici i prethodnice, a manje kao plan ili program djelovanja. Većina teksta u ovom dokument je opis onoga što je napravljeno u posljednjih nekoliko godina posebice u razdoblju nakon donošenja Zakona o zaštiti potrošača 2007. godine. Iz onoga što piše u dokumentu može se steći dojam kako je Hrvatska u pravnom i institucionalnom smislu odradila većinu posla, jer krovni zakon kao i pripadajući podzakonski akti su izrađeni i doneseni, zakonodavstvo je većim dijelom u horizontalnom i vertikalnom smislu usklađeno sa krovnim zakonom i resornim direktivama Europske unije, stvoreni su administrativni kapaciteti za provedbu zakona u smislu nadležnog odjela u Ministarstvu gospodarstva, suradnji državnih i lokalnih vlasti sa 26 udruga i 2 krovna saveza udruga, osnivanja savjetovališta i Nacionalnog vijeća za zaštitu potrošača, te centralnog informacijskog sustava, pa sve do sudova časti pri Hrvatskoj gospodarskoj komori i Hrvatskoj obrtničkoj komori i inspekcijskog nadzora od strane Državnog inspektorata. Imamo i specijaliziranu emisiju na državnoj televiziji koja kvalitetno radi na informiranju i educiranju hrvatske javnosti o ovoj problematici. No, usprkos tome stanje u Hrvatskoj u pogledu zaštite prava potrošača nije dobro, a nisam stekla dojam ni da se i to usprkos svom administrativnom i zakonodavnom sređivanju ovog područja stanje bitno popravilo u posljednjih nekoliko godina, a posebice od 2007. godine kada je donesen Zakon o zaštiti potrošača, a to ukazuje na to da usprkos kvalitetnim zakonima i postojanju svih nužnih instrumenata i administrativnih kapaciteta u Hrvatskoj nedostaje politička volja za stvarnu, kvalitetnu i učinkovitu provedbu kako zakonskih i podzakonskih, tako i ovakvih strateških dokumenata. I zbog toga, iako ću podržati donošenje ovog dokumenta ne mogu sa ovog mjesta ne izraziti bojazan da će provedba i ovog dokumenta u onom najvažnijem smislu jačanju prava potrošača i potrošačica u Hrvatskoj ipak ostati samo mrtvo slovo na papiru.
Hvala. Gospođa zastupnica Ingrid Antičević Marinović. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Moto mnogih udruga za zaštitu potrošača glasi poznata ona izreka nikada ne treba sumnjati u sposobnost skupine ozbiljnih i predanih građana da promijene svijet. Naprotiv, takvi su ga upravo i mijenjali. Čitav ovaj Nacionalni program zaštite potrošača trebao je ići i mislim da bi imao osnovnu jednu svrhu osnaživanje potrošača. Naime, upravo mnoge države koje su shvatile kakvu ulogu imaju takve potrošačke, udruge za zaštitu potrošača znaju da one u biti pomažu samoj državi da preuzimaju i dobar dio socijalne uloge države. Jer na žalost, pogotovo u našem društvu kada malo tko proizvodi a potrošači smo svi zakonodavstvo nije dovoljno. Osim potrošačke same politike važno je isto tako kakve su smjernice za jednu dobru praksu, zato su nama jake potrošačke organizacije koje su svjesne prava pojedinaca itekako važne. Jedna Njemačka itekako izdvaja ogromna ogromna sredstva za ove udruge u kojima u pravilu radi po nekoliko profesionalaca. Kod nas tomu nije tako. Državna sredstva su mala i nedostatna. Lokalne zajednice pogotovo ukoliko kritiziraju određenu politiku, odnosno prije svega neadekvatne njihove uvjete za rad bivaju potpuno, potpuno marginalizirane, a ljudi izvrnuti raznoj vrsti šikanoznog ponašanja. Još od 1992. godine kada je stupila na snagu Direktiva o općoj sigurnosti kasnije je ona proširena i na igračke, na stvari na kozmetičku opremu, na farmaceutske proizvode, na strojeve, na rekreacijsku opremu. Međutim, koliko su se stvari promijenile? Istina je da se puno više govori o ovim problemima, ali jednako tako više je i neadekvatnih proizvoda. Dakle, imam dojam i stiče se dojam da što je više smjernica, direktiva, izmjena zakona, ovakvih ili sličnih programa, naravno da je nacionalni program u tom smislu i najvažniji, da su prava potrošača sve više ugrožena. A zašto je tomu tako? Meni se čini upravo zbog toga što mi moramo i trebalo bi razmišljati o preventivnom djelovanju. Dok je još pojam potrošača kod nas na ovim političkim prostorima bio apsolutno nepoznata pojava vi niste jednostavno mogli kupiti niti je bio stavljen u promet opasan proizvod. Danas imamo zaštitu potrošača, a na policama se nalaze i ovo što je govorio kolega Maras pružaju se usluge nekakvih nadri stručnjaka, nadri liječnika, nadri pisara i svakakvih nadri struka. Kako se zaštititi od takvog protuzakonitog prije svega djelovanja? Bilo je slučajeva, to još, već sada ima tome pet, šest godina kada je prodavan med i to jednog od, čini mi se da je bio čak u Vladi jedan od dužnosnika i bio je okus, miris meda, ali med nije, meda nije ni vidjelo ni čulo. Javnost je htjela saznati tko je taj koji je stavio u promet, koji je taj čuveni proizvođač. Međutim, mi nismo mogli dobiti podatak tko je proizvođač. Mediji su nagađali i danas imamo dakle takav jedan muk, a osnovna prevencija bi bila upravo i ne znam tko se boji takvih trgovaca ili proizvođača da se takve osobe, odnosno osobe koje su se ogriješile stavile u promet štetni proizvod, da se javno obznane njihova imena. Oni koji su pokušali ići u tom pravcu bili su izvrgnuti postupcima sa neizvjesnim ishodom. Oni koji ukazuju upravo iz Udruge potrošača na lokalnim razinama o takvim trgovačkim društvima bivaju zastrašeni, prijeti im se, ljudi se boje jednostavno progona jer su kasnije ostavljeni na milost i nemilost i nema ih tko zaštititi. Oni nisu zviždači pa nemaju niti onu nekakvu formalnu zaštitu. Prema tome, osnovno bi bilo da ovdje ne može biti na djelu nikakva poslovna tajna kada se radi o takvim osobama, bilo da se radi o fizičkim ili pravnim osobama, još jednom ponavljam kakvi su nam preventivni programi, što rade naše inspekcije i kako je moguće, jer se uglavnom radi o robiji stranog porijekla. Kako je moguće uvesti tu robu? To smeće. I onda se mi, dakle stvorimo problem, a država je za to odgovorna, i onda trošimo ipak kakva, takva sredstva da bi se od toga zaštitili. A naši proizvodi, prije svega poljoprivredni proizvodi nemaju plasmana. To je ono što bi nas odvelo i u malo širu priču. Dakle, glavno je da mi imamo zaštitu potrošača, ovo ne govorim vama, vi očito radite ono što možete raditi u toj situaciji, ali nije problem ovdje, on je već nastao dakle kod zaštite potrošača već je nastao problem, vi vjerojatno djelujete onda post festum, ali možda da se razmisli i o ovoj ulozi preventivnog djelovanja povezanosti sa carinskom upravom, sa inspekcijskim nadzorom, da nam zaista, da ljudi budu zaštićeni. Nekada smo vjerovali još unazad nekoliko godina da su bar trudnice, da su bar djeca, dakle ti dječji proizvodi, kozmetički njihovi proizvodi, hrana, igračke zaštićeni, da bi se ne bi netko usudio dakle da takve neprovjerene proizvode stavlja u promet. Međutim vidimo da nije tomu tako. Čak i lijekovi. Poznata je ona sada već izreka da smo nekada tražili lijek za bolest, a sada tražimo bolest da bi se prodao lijek, koji onda će, naravno kad se ide takvom logikom da takav lijek više šteti nego da ikome pomaže. Hvala.
Hvala. Gospodin zastupnik Davorko Vidović. Nema ga. Gospodin zastupnik Zdenko Franić. Izvolite.
… [[Govornik naknadno uključen.]] vi to u ovom izvješću spominjete. Međutim također u programu kažete da će se do kraja četvrtog kvartala 2009. godine izvršiti usklađivanje odgovarajućeg hrvatskog pravilnika o mjernim jedinicama, budući da je direktiva 80/181 o mjernim jedinicama zamijenjena s direktivom 2009/3. Štovani gospodine državni tajniče, što vama znači temperatura od 25 mikrokelvina? Ništa, zbog toga što je naše gospodarstvo u tako katastrofalnom stanju da u biti niti ne trebaju možda mjeriti tako niske temperature. Međutim činjenica jest da jedan od naših umjernih laboratorija postiže takvu točnost i u biti posluje mimo zakona, budući da vi niste donijeli pravilnik o mjernim jedinicama koji je u skladu sa europskom direktivom i trojnom točkom vode koja se definira ovako kako se definira i cijelom svijetu, a ne onako kako je to predviđeno sadašnjim pravilnikom koji je na snazi u Republici Hrvatskoj. U ovom vašem programu u biti izvješću vrlo pohvalno govorite o akreditaciji koja ima ključnu ulogu u ocjenjivanju sukladnosti i uspostavi povjerenja u kompetenciju određenih laboratorija, bilo ispitnih ili umjernih, koji pak imaju ključnu ulogu u ispitivanju proizvoda, dakle i u zaštiti potrošača. Međutim, činjenica jest da akreditacija ne može funkcionirati bez ostalih čimbenika infrastrukture kvalitete, prvenstveno Hrvatskog zavoda za norme, te sustava mjeriteljstva. Naime, mjeriteljstvo je ono koje osigurava sljedivost, a Državni zavod za mjeriteljstvo je osigurava samo u zakonskom segmentu, dok nacionalni mjeriteljski institut to isto čini u fundamentalnom mjeriteljstvu. Koliko je mjeriteljstvo važno govori primjerice jedno istraživanje provedeno u Velikoj Britaniji koje kaže da ogroman dio bruto društvenog proizvoda Velike Britanije je na ovaj ili onaj način ovisan o mjeriteljstvu. To se mjeri dvoznamenkastim brojevima. Slične studije za Hrvatsku nema, ali mi kao obični građani i potrošači možemo imati samo vjeru da je nešto zaista onoliko koliko smo ili tankirali ili kupili neku masu nečega ili tako dalje. Što se tiče fundamentalnog mjeriteljstva, situacija je bitno drugačija. Vlada se obvezala uspostaviti nacionalni mjeriteljski institut koji još uvijek nije profunkcionirao. Istine radi, ja se sada obraćam krivom državnom tajniku jer je Nacionalni mjeriteljski institut pod domenom Ministarstva znanosti, ali budući da je za vas vrijeme stalo pa mi tako i tako raspravljamo o ovom programu za 2009. godinu, u tom trenutku je i Državni zavod za mjeriteljstvo kao i Nacionalni mjeriteljski institut bio u vašoj domeni. Činjenica jest da Nacionalni mjeriteljski institut ne funkcionira što je suprotno članku 73. Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju a kao instrumentu hrvatskog pridruživanja u punopravno članstvo EU jer tu se eksplicite navodi da Hrvatska mora imati Nacionalni mjeriteljski institut koji mora biti član EUROMETA, odnosno Europske mjeriteljske organizacije, odnosno Udruge mjeriteljskih instituta. Međutim, po našem starom običaju mi u Hrvatskoj, odnosno naši pregovarači sve obećavaju, a malo toga ispunjavaju i tako je još uvijek član EUROMETA Državni zavod za mjeriteljstvo koji na to u biti nema pravo jer se ne bavi fundamentalnim mjeriteljstvom nego se bavi zakonskim mjeriteljstvom i on mora biti, što i jest, član … [[Govornik se ne razumije.]] dakle, Udruge mjeriteljskih instituta u zakonskom mjeriteljstvu. Državni zavod za mjeriteljstvo naprosto ne želi, kao nevoljenom djetetu, dopustiti da Nacionalni mjeriteljski institut uopće profunkcionira, prodiše i radi svoju funkciju za što je trebao biti osnovan. Posljedično mi u RH nemamo ili upitna nam je sljedivost do međunarodnih etalona, mase, vlage, ionizirajućeg zračenja i ostalih jedinica. Dakle, nama se u RH urušava čitav sustav infrastrukture kvalitete i mi ćemo se naći u velikom čudu nakon što smo gotovo sve mjere i mjerila ispunili. Nakon što smo i izručili generale Haagu. Da u EU nećemo ući zbog naizgled banalnih razloga, zato što nam ne funkcionira infrastruktura kvalitete. Sada imamo paradoksalnu situaciju da Državni zavod za mjeriteljstvo donosi propise, provodi propise, nadzire inspekciju u klasičnom sukobu interesa i to čak i u onom području koje mu ne pripada i koje je danas u nadležnosti Ministarstva znanosti, a ne u nadležnosti Ministarstva gospodarstva. I za kraj, postavljam retoričko pitanje, gospodine državni tajniče da li znate da se pojedina zatvorena poglavlja, privremeno zatvorena poglavlja zbog ovakvih situacija mogu ponovno otvoriti, a da otvorena poglavlja kao što je sloboda kretanja roba, se zbog nefunkcioniranja infrastrukture kvalitete neće nikada zatvoriti. I apeliram da nešto u što skorije vrijeme, vezano uz taj gorući problem, u suradnji sa Ministarstvom znanosti, obrazovanja i športa učinite. Hvala lijepa.
Hvala. Gospodin zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Pripremajući se za ovu raspravu mislio sam biti dosta kritičan na prijedlog dokumenta, ali onda me jedna stvar natjerala da ponovno gledam što u njemu piše. Naime, vidio sam jednu udrugu koja se po nazivlju i predstavljanju deklarira kao Udruga za zaštitu prava potrošača je strašno protiv ovog dokumenta i to me natjeralo da ponovno pogledam i da vidim njihove motive zašto? I odmah da velim čim je ta udruga i ta predsjednica te udruge protiv ovog dokumenta ja po prirodi stvari moram biti za. I čim je ona protiv znači da je ovaj dokumenat dobar. Kasni doduše, to je točno, ali ja ću ga podržati. Drugo što želim reći, da je drugi moj razlog zašto ću ga podržati, je ono što sam, doduše uz asistenciju, pronašao na stranici 55. koji upućuje na to da će konačno ili da se konačno shvatilo do 2012. u Hrvatskoj biti osnovano samostalno tijelo koje će se u sklopu državne vlasti baviti zaštitom potrošača jer se pokazalo i dokazalo da postojeći sustav koji je bio većinom temeljen na udrugama i savezu udruga potrošača uz ova 4 savjetovališta pokazao neučinkovit, ne dobar i preskup u odnosu na postignute rezultate. Ali bi savjetovao, predložio i upozorio na 3 stvari. Prvo, kada ćete raditi operativnu provedbu ovog programa, posebice u kontekstu tog samostalnog tijela, vodite računa da ono mora biti u funkciji 24 sata, 365 dana u godini i barem na 2 svjetska jezika. Mi smo turistička zemlja i kod nas potrošači nisu samo stanovnici Hrvatske nego i naši turisti. Minimum kulture turističke zemlje je da omogući svakom potrošaču da dobije savjet odmah, a ne u ponedjeljak ujutro od pola 9 ili 9 zaključno sa 3, kada obično i savjetovališta koja i sad imamo prestanu raditi. Dakle, Državna agencija koja će biti u funkciji 24 sata kao što je to vani. Drugo, ili imamo pravo u kontekstu pravne stečevine EU kao neke druge članice EU trgovce, u smislu ovog zakona, obavezati da na mjesto plaćanja usluge obvezatno imaju navedeni broj telefona svoje službe za zaštitu ili prigovore potrošača, što je manje bitno, ali ono što me interesira da li imamo pravo zakonom prisiliti da na svakoj ili iznad svake blagajne onda bude taj besplatni telefon gdje će svaki potrošač moći i napamet naučiti taj broj? Koliko građana Hrvatske zna za brojeve telefona ovih 4 centara u Osijeku, Zagrebu, Splitu i Rijeci? Pogledajte malo vani pa ćete vidjeti da telefonski broj, besplatni telefonski broj za Državnu službu savjetovanje potrošača se nalazi praktički na svakom mjestu gdje je s jedne strane potrošač, a s druge strane trgovac. Drugo, razumijem Europu ali ne razumijem kako je moguće da dozvoljavamo da u Hrvatskoj kupujemo milk, brot, meet, rice, coat, shuze, fridge, wine, beer, kobasu, potato, paste. Jeste primijetili da je iz hrvatskih trgovina nestao hrvatski jezik. Ne samo iz deklaracija proizvoda, nego i nazivlja objekta. I kada gledate reklamu na zgradi ne znate dali se iza tih vrata prodaje dječja hrana ili pornografija. U Hrvatskoj je moguće registrirati, reklamirati i raditi po stranim jezicima, a primjerice probajte u susjednoj Sloveniji to napraviti koja je članica Europske unije, pa ćete vidjeti da postoji mogućnost da država članica Europske unije zakonom regulira uporabu stranih jezika, izraza i nazivlja u trgovini. Bojim se da za desetak godina hrvatskog jezika čak ni na ispisu blagajne više ne bude. I još nešto. Ako je dovoljno da vas sada zamolim gospodine državni tajniče, ako nije postavit ću zastupničko pitanje. Prema nekoliko zakona od poduzeća koje se bave uslugama i daju usluge građanima ili drugo, u upravnim i nadzornim tijelima moraju biti predstavnici Udruge zaštite potrošača. Ne može se inače konstituirati niti registrirati. Ja tražim zbog hrvatske javnosti i hrvatskih potrošača da javno ili najprije meni, a onda javno objavite popise svih zastupnika potrošača koji su slovom toga zakona izabrani u upravna odnosno nadzorna tijela svih trgovačkih društava koje zakon obavezuje da u svom sastavu imaju predstavnike Udruge potrošača. I to imenom i prezimenom zastupnika, imenom u čije odnosno naziva udruge koja ga je delegirala i visinu naknade koja ostvaruju u tim nadzornim i upravnim tijelima za teritorij cijele države sa datumom stanja koje sami odredite. Potrošači, građani i ovaj Sabor ima pravo znati tko po zakonima koje smo donijeli zastupa i predstavlja potrošače u tim nadzornim tijelima trgovačkih društava kada smo ih već prisilili da oni u tom svom sastavu imaju. Taj podatak će biti veoma interesantan u kontekstu javnog govora, postupanja i nastupanja mnogih predsjednika udruga, saveza koji tobože su nezadovoljni ovim programom, a čini mi se da je njihovo nezadovoljstvo ne proizlazi iz programa nego iz spoznaje da će breša, kasa, lova koja je curila ipak biti nešto manja konačno.
Hvala. Zaključujem raspravu. Prelazimo na sljedeću točku. Izvolite kolega.
Štovani kolega Lesar rekli ste da ste ohrabreniji činjenicom da će se do godine 2012. osnovati samostalno tijelo koje bi obavljalo dio poslova provedbe politike zaštite potrošača. Međutim, ako se pažljivije pročita izričaj provode se pripreme za osnivanje samostalnog tijela pri kojem bi se osnovalo neovisno tijelo koje će poticati povjerenje potrošača u prekograničnu trgovinu, a sve to će se desiti nakon pristupanja Republike Hrvatske u Europsku uniju, a to znači da ćemo mi negdje 2014. godine raspravljati o nekom novom programu gdje će se objašnjavati zašto je to tijelo osnovano ili nije osnovano. Dakle, zašto se to tijelo već ne osnuje 2010. godine kada je to izuzetno bitan čimbenik za zaštitu potrošača posebno u kontekstu većeg turističkog priljeva kojega toliko svi želimo i anticipiramo.
Odgovor na repliku, gospodin Lesar.
Pa kolega Franić ne znam da li čitamo isti dokument. "Slijedom navedenog ukazuje se potreba da se u Republici Hrvatskoj osnuje samostalno tijelo a u čije bi se djelokrug rada prenijelo i dio poslova iz djelokruga rada nadležnog ministarstva". Ovo ja dešifriram kao agencija. Zašto ne prije? Zato što osnivanje agencije za zaštitu potrošača ja zastupam i tražim dvije godine ovdje u Hrvatskom saboru jedini do sada i nikada nisam čuo da itko drugi zagovara osnivanje agencije. Vjerojatno zato što nije bilo dovoljnog pritiska na izvršnu vlast da konačno shvati da kao i druge članice Europske unije samo takvom agencijom možemo zaštiti potrošače. Pa ako bude i do 2012. ja ću biti sretan.
Hvala. Sada zaključujem raspravu.
Prelazimo na Prijedlog nacionalnog programa zaštite potrošača za razdoblje 2009./2012. Rasprava je zaključena. Odbor za lokalnu i područnu regionalnu samoupravu predložio je Hrvatskom saboru zaključak koji glasi: „Zadužuje se Vlada Republike Hrvatske da svojim amandmanom izmijeni naziv predmetnog akta, tako da naziv glasi Prijedlog nacionalnog programa zaštite potrošača za razdoblje 2010./2013. te uskladi sadržaje akte s razdobljem na koji se taj akt odnosi“. Molim predstavnika predlagatelja da se očituje. Državni tajnik Ivan Bubić.
Ne prihvaća se prvi zaključak. Predloženi zaključak Odbora smatramo neprihvatljivim budući da bi promjena naslova i sadržaja Prijedloga nacionalnog programa zaštite potrošača za razdoblje 2009./2012. u Prijedlog nacionalnog programa zaštite potrošača za razdoblje 2010./2013. onemogućila kontinuitet provođenja prioritetnih zadaća i aktivnosti i značajno produžila donošenje novog Nacionalnog programa zbog dugotrajnog procesa usuglašavanja sa svim dionicima na provođenju politike zaštite potrošača.
Hvala. Dajem na glasovanje zaključak Odbora kojeg Vlada ne prihvaća. Uključimo se i glasujmo. Rezultat. Ovaj Zaključak Odbora nije prihvaćen jer je dobio 29 glasova za, 3 suzdržana i 78 protiv. Sukladno Prijedlogu saborskih radnih tijela dajem na glasovanje Prijedlog nacionalnog programa za razdoblje 2009/2012. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat. Nacionalni program za zaštitu potrošača za ovo razdoblje je prihvaćen većinom glasova 83 glasa za, 5 suzdržanih i 5 protiv. Odbor za lokalnu, područnu, regionalnu samoupravu predložio je Saboru donošenje još jednog zaključka koji glasi: „Zadužuje se Vlada Republike Hrvatske da najkasnije 30. rujna 2010. godine podnese Hrvatskom saboru Izvješće o ostvarivanju politike zaštite potrošača za 2009. godinu“. Izvolite.
Ne prihvaća se drugi zaključak. Sukladno navedenog Vlada Republike Hrvatske će u okviru izvješća o ostvarivanju politike iz zaštite potrošača iz Nacionalnog programa zaštite potrošača za 2009. do 2012. izvijestiti Hrvatski sabor o aktivnostima iz 2009. godine. Hvala.
Dakle, ni ovaj drugi Prijedlog zaključka Odbora Vlada ne prihvaća. Stavljam prijedlog Odbora na glasovanje, molim uključimo se o prijedlogu drugog Zaključka Odbora. Rezultat. Ovaj drugi Zaključak također nije prihvaćen jer je dobio 34 glasa za, 1 suzdržan i 74 protiv.
Idemo dakle na sljedeću točku - Izvješće o stanju i upravljanju s robnim zalihama za 2008. godinu sa financijskim pokazateljima Podnositelj je Vlada koja je podnijela ovo izvješće na temelju članka 6. Zakona o strateškim robnim zalihama. Prijedlog akta primili ste poštom. Raspravu su proveli Odbor za gospodarstvo, poljoprivredu, ribarstvo i ruralni razvoj. Izvješća ste primili na sjednici. Državni tajnik u Ministarstvu gospodarstva, rada i poduzetništva Ivan Bubić će dodatno kratko obrazložiti izvješće.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, cijenjeni zastupnice i zastupnici. Poslovanje s državnim robnim zalihama u 2008. godini odvijalo se sukladno odredbama Zakona o strateški robnim zalihama propisima važećim za proračun i proračunske korisnike, te odlukama i zaključcima Vlada Republike Hrvatske. Zakonom je određeno da se strateške robne zalihe za osiguranje osnovne opskrbe i to u doba ratnog stanja ili neposredne ugroženosti, neovisnosti, jedinstvenosti i opstojnosti Republike Hrvatske, te u slučaju velikih prirodnih nepogoda i tehničko tehnološki i ekoloških katastrofa. Robne zalihe mogu se koristiti i za upućivanje žurne pomoći drugim državama u slučaju katastrofa, humanitarne pomoći, te u slučaju sudjelovanja snaga Republike Hrvatske u mirovnim i humanitarnim operacijama u inozemstvu. Robne zalihe ne mogu se koristiti za otklanjanje poremećaja i nestabilnosti na tržištu. Izvješće o stanju i upravljanju robnim zalihama je skraćeni prikaz upravljanja robnim zalihama za 2008. godinu. Sukladno zakonskim odredbama obavljen je redoviti godišnji popis državnih robnih zaliha s danom 31.12.2008. godine. Popis su obavile popisne komisije skladištara i u njihovom radu sudjelovali su i predstavnici Ravnateljstva za robne zalihe. Konstatirani su zanemarivi manjkovi u iznosu od 4 tisuće 636 kuna tri vreće za spavanje i 35 deka. U strukturi strateških robnih zaliha za 2008. godinu najveću vrijednost čini 13 vrsta proizvoda 93% ukupnih zaliha i to eurodisel gorivo 26%, pšenica 12, meso 11, mazut 9%, meso, ribe i ostale konzerve 7%, cjelodnevni suhi obrok 6%, šatori, vreće, poljski ležajevi, posteljina 5%. U 2008. godini izvršena je nabava robe u vrijednosti od 88 milijuna kuna. Ukupni prihodi i primici u 2008. godini iznose 107 milijuna 212 tisuća 045 kuna a ukupni rashodi i izdaci 111 milijuna 7 tisuća 526 kuna te je ostvaren manjak prihoda i primitaka u iznosu od 3 milijuna 795 tisuća 481 kunu. Manjak prihoda i primitaka pokriva se iz viška prihoda i primitaka iz ranijih godina. Raspoloživi višak prihoda i primitaka u slijedećem razdoblju iznosi ukupno 81 milijun 489 tisuća i 7 kuna. Višak prihoda koristit će se sukladno članku 16. Zakona o strateškim robnim zalihama i to za nabavu strateških zaliha sukladno bilanci u iznosu od 68 milijuna 889 tisuća i 6 kuna sa ulaganja tekućeg investicijskog održavanja skladišta u vlasništvu Državnih robnih zaliha. Na temelju gore narečenog možemo konstatirati da je u 2008. godini izvršen niz aktivnosti i osnovne karakteristike poslovanja bile su redovito vršenje kontrole robnih zaliha dovele su do reda među tvrtkama skladištarima, vrijednost strateških robnih zaliha veća je za 55% u odnosu na 2007. godinu, povećani su rashodi za nabavu strateških zaliha u odnosu na 2007. godinu za 98%, izvršena je nabava strateških robnih zaliha u iznosu od 88 milijuna kuna, smanjene su obaveze i dugoročna potraživanja, prihodi ostvareni iz poslovanja s državnim robnim zalihama uplaćivani su na jedinstveni račun državnog proračuna, izvršeno je obnavljanje strateških robnih zaliha kukuruza i pšenice radi očuvanja kakvoće. Stanje u robnim zalihama je takvo da su se u svakom trenutku nastupa okolnosti iz članka 2. Zakona o strateškim robnim zalihama može ... [[Govornik se ne razumije.]] tj. u slučajevima elementarne nepogode i katastrofa a isto tako u potrebi slanja humanitarne pomoći u druge zemlje kao što je nedavni slučaj slanja humanitarne pomoći u Republiku Albaniju. Troškovi čuvanja i obnavljanja strateških robnih zaliha maksimalno su racionalizirani a popunjavanje zaliha kontinuirano se provodi u skladu sa financijskim mogućnostima odnosno dostupnosti sredstava državnog proračuna i sredstava od redovnog poslovanja sa strateškim robnim zalihama ne dovodeći u pitanje funkcionalnosti strateških robnih zaliha. U slučajevima nepoštivanja ugovornih obaveza kao što je nedavni slučaj Đakovština d.d. Đakovo Ravnateljstvo za robne zalihe poduzima sve pravne radnje u osiguranju povrata robe, donosi upravno rješenje o povratu robe, podnosi kaznene prijave protiv društva i odgovornih osoba, osigurava naplatu sredstava osiguranja koji su sastavni dio ugovora, naplaćuje se kao izvršni vjerovnik u novcu a sve to u cilju zaštite imovine i interesa Republike Hrvatske. Slučaj Đakovština d.d. Đakovo je prvi slučaj od 2004. godine bespravnog raspolaganja strateškim robnim zalihama i po reakciji državnih istražnih tijela možemo očekivati primjereno kažnjavanje počinitelja a što će zasigurno biti od poruka za dosljednim poštivanjem ugovornih obaveza s tijelima državne uprave a isto tako i u gospodarskom poslovanju na području Republike Hrvatske. Poštovane zastupnice i zastupnici Hrvatskoga sabora, zahvaljujem na pozornosti. Hvala.
Hvala. Odbor za gospodarstvo? Odbor za poljoprivredu? Otvaram raspravu. Klub zastupnika SDP-a gospođa zastupnica Dragica Zgrebec. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, državni tajniče i ravnatelju, kolegice i kolege. Vrlo kratko ću se osvrnuti na ovogodišnje Izvješće o stanju i upravljanju s robnim zalihama. Naime, donošenjem Zakona o strateškim robnim zalihama 2002. godine robne zalihe su definirane kao zalihe za slučaj rata ili neposredne ratne opasnosti velikih prirodnih nepogoda ili tehničko tehnoloških katastrofa. One se ne mogu koristiti za otklanjanje poremećaja na tržištu i po tome se razlikuju od tržišnih robnih zaliha koje smo do tog vremena imali i sa njima i dosta problema. Čine ih osnovni poljoprivredni, prehrambeni i neprehrambeni proizvodi nužni za život, zatim naftni derivati, materijali i sredstva za proizvodnju neophodnu za takve slučajeve. Zalihama upravlja Vlada a nadzor vrši Savjet za robne zalihe. Kao robne zalihe mogu se držati žitarice i njihove prerađevine, meso i mesne konzerve, mlijeko i mliječne prerađevine, masnoće, zaslađivači, sol i začini, konzervirano povrće, kava, koncentrati juha, cjelodnevni suhi obroci, dječja hrana, naftni derivati, oprema za zdravstveno zbrinjavanje stanovništva, higijenski proizvodi itd. Sve skupa 60 do osamdesetak različitih vrsta proizvoda koji se mogu držati kao strateške robne zalihe. Vrlo je važno kako se vrši nadzor nad takvim zalihama jer se većinom drže u robi a manje u novcu. Dosadašnja praksa upravljanjem i nadzorom nad robnim zalihama proizvela je i nekoliko afera prvenstveno vezano uz pšenicu pa eto i ova najnovija koja je vezana uz tvrtku Đakovština. Iz izvješća je vidljivo da u 2008. godini je povećana zaliha naftnih derivata, ribljih konzervi, soli, cjelodnevnih suhih obroka i poljskih ležajeva pa je vrijednost strateških zaliha povećana za 45%. Budući da se u zalihama nalazi i ostatak tzv. tržišnih zaliha što u robi a što u potraživanju iz ranijih razdoblja to značajno utječe i na financijske pokazatelje. Visoki iznos kratkoročnih potraživanja od preko 740 milijuna kuna ima i značajan iznos nenaplativih ili teško naplativih potraživanja. Na primjer, gotovo 90 milijuna kuna zateznih kamata, 1,6 milijuna po sudskim ovrhama te oko 2,6 milijuna kuna sumnjivih i spornih potraživanja i vjerojatno bi trebalo početi i te financijske stavke raščišćavati. Posebnu pozornost treba posvetiti nadzoru nad robnim zalihama posebno redovitim ali i izvanrednim popisima imajući u vidu da su skladištari često neovlašteno koristili ove zalihe pa se to eto i nedavno desilo. U izvješću se iznosi podatak da se na svim lokacijama na kojima su uskladištene robne zalihe popisu zaliha nisu sudjelovali članovi komisija za inventuru koje je imenovao ravnatelj, odnosno ovlašteni radnici Ravnateljstva za robne zalihe. Tako je npr. na 21 lokaciji popis robnih zaliha obavio sam skladištar što smatramo da nije u redu. Imajući u vidu da je u dosadašnjem radu s robnim zalihama bilo nepravilnosti, odnosno neovlaštenog korištenja od strane skladištara, a moja kolegica kaže da je to krađa, nužno je vršiti ad hoc ili izvanredne inventure da ne bi dolazilo do takvih slučajeva. Npr. ako što se otkrio manjak pšenice, između ostalog i robnih zaliha u tvrtci "Đakovština" predsjednica Vlade je najavila da će se izvršiti popis zaliha u vlasništvu države, dakle ne samo strateških nego vjerojatno i nekih ostataka koji se odnosno na tržišne zalihe s ciljem da se nadoknadi pšenica seljacima koji su svoju robu tamo uskladištili. Postavlja se za nas pitanje zašto šest mjeseci od donošenja Zakona o skladišnici za žitarice i industrijsko bilje nisu poduzete potrebne radnje da se npr. raspiše natječaj za ovlaštenog skladištara gdje bi ljudi mogli sa sigurnošću uskladištiti svoj proizvod ukoliko ga ne žele u tom trenutku i prodati. Postavlja se i pitanje ako država obešteti poljoprivrednike koji su uskladištili pšenicu koja je nestala i preuzmu takvu obvezu potraživanja od "Đakovštine" neće li to proizvesti onda i negativne posljedice i negodovanja onih koji su pšenicu prodali, a nisu ju u te tvrtke uspjeli naplatiti. Dakle, budući da je predsjednica Vlade najavila da će se izvršiti ovakav popis pšenice u vlasništvu države bilo bi dobro da o tome dobije informaciju i Hrvatski sabor. Hvala lijepa.
Hvala. Klub HNS-a, gospođa zastupnica Danica Hursa. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Uvaženi podnositelji izvješće, kolegice i kolege. Ovo izvješće, kao i dosadašnja izvješća koja nam dolaze su pisana na isti jednostavan način, razlikuju se samo u brojkama. Možda je i smisao da budu tipska, ista, samo da se stvar odradi, a da se ne radi u sadržaj i u bit problema. A o biti problema robnih zaliha najbolje govore ova zadnja događanja u "Đakovštini". Iako ćemo raspravljati sada o ovom izvješću čisto formalno, nakon ove strašne afere u "Đakovštini" koja je mnoge naše poljoprivrednike, seljake dovela na prosjački štap, kao da se ništa nije dogodilo, onda smo definitivno promašili stvari. Slučaj "Đakovština" govori da su robne zalihe u našoj zemlji od početka praćene ili aferama ili su obavijene velom tajni i možda je, ja mislim da ne možda nego i sigurno, došlo vrijeme za promjene u ovom sektoru. U prvom redu možda bi trebalo promijeniti i doraditi sam zakon o strateškim robnim zalihama koji je pun nejasnoća i nedorečenosti i moglo bi se reći da je zaista zastario. Naime, imamo cijeli set poljoprivrednih zakona gdje smo definirali poljoprivredu kao stratešku djelatnost. Imamo tržne redove, tržišne intervencije kroz potpore privatnom skladištenju, imamo Zakon o uskladištenju i skladišnici za žitarice. Stoga se i postavlja pitanje kako ovaj zakon stoji s usklađenjem s pravnom stečevinom Europske unije. Naime, da li je ovaj zakon ovakav kakvog ga imamo potreban kad jednog dana uđemo u Europsku uniju, odnosno kakva je tu europska regulativa. Sljedeće pitanje, da li su se tu stvari promijenile našim ulaskom u NATO? Moje naredno pitanje glasi: da li je iz sustava korištenja robnih zaliha i stvarno isključeno bilo kakvo korištenje istih za otklanjanje poremećaja i nestabilnosti na tržištu, kao što je to i određeno u zakonu članak 3. stavak 2. Ili konkretno, mi očito još uvijek u praksi imamo tržišne robne zalihe koje su se stvarale i postojale po sad već davno nevažećem zakonu iz 1998. godine. Koja je to roba, koji su to proizvodi? Zar ih još nismo prodali do kraja i kad ćemo to zapravo napraviti? Naime, i u ovom izvješću se navode podaci o stanju i tržnih robnih zaliha kojih je u strukturi robnih zaliha u 2008. godini bilo 3%. U izvješću, da samo podsjetim, za 2007. godinu je to iznosilo 9%. Tržišnih robnih zaliha nema u Zakonu o strateškim robnim zalihama iz 2002. godine. On poznaje uz strateške još i operativne robne zalihe, članak 13., o kojima ovo izvješće ne govori ništa, a ravnateljstvo izrađuje pregled operativnih robnih zaliha. Možda bi bilo dobro da i o tome dobijemo neku konkretniju informaciju. Naime, tržišne robne zalihe se u važećem zakonu spominju samo u prijelaznim odredbama, tj. u članku 31. stavak 1. gdje se navodi: roba iz robnih zaliha koja prema bilanci više ne bude predstavljala robne zalihe te roba koja predstavlja tržišne robne zalihe do stupanja na snagu ovoga zakona prodati će se prema tržišnim uvjetima. Dalje, u izvješću je navedeno da se 2008. godine godišnji popis roba obavio kod 75 pravnih osoba, skladištara državnih robnih zaliha. Od ukupno 88 lokacija na kojima je izvršena inventura, na 67 lokacija su pored propisane komisije skladištara sudjelovali i ovlašteni djelatnici ravnateljstva za robne zalihe. Kako se određuje sudjelovanje ovlaštenih djelatnika, odnosno po kom kriteriju se odabiru slučajevi kad ti ovlašteni djelatnici ravnateljstva sudjeluju u godišnjem popisu? Možda bi bilo dobro da znamo koliko imamo tih skladištara. Broj, ne teritorijalni razmještaj robnih zaliha jer je to državna tajna. To bi bilo bitno jer tako možemo znati da li je brojka od 75 pravnih osoba skladištara koji su obuhvaćeni godišnjim popisom roba u 2008. puno ili malo. 2007. godine je bilo godišnjim popisom obuhvaćeno 69 pravnih osoba skladištara. Isto tako, bilo bi dobro znati po kom kriteriju je izabrano tih 75 pravnih osoba skladištara kod kojih se obavio godišnji popis roba državnih robnih zaliha. Da li je to slobodna procjena ravnatelja Državnog ravnateljstva za robne zalihe ili kakvog godišnjeg plana aktivnosti ili to možda ide na neki drugi način primjerice prijava sumnjivih skladištara, nestanak robe ili nešto slično. Što se tiče kontrole državnih robnih zaliha poglavlje VIII u izvješću se daju samo načelne konstatacije i to, da je u 2008. godini u više navrata izvršena kontrola roba državnih robnih zaliha, te da su kontrolu provodili predstavnici Ministarstva gospodarstava, rada i poduzetništva, Ravnateljstvo za robne zalihe i Državni inspektorat. Koliko je to više navrata i kod koga? Samo se spominje da je izvršen i nadzor nad poštivanjem ugovornih obveznika korisnika autocisterni u vlasništvu ravnateljstva. Koliko i kod koga? U srpnju 2008. godine izvršena je kontrola stanja i poštivanja ugovornih obveza skladištara mesa u živom. Ništa od detalja. Iz Izvješća je vidljivo poglavlje XII strana 11. da imamo posebni program održavanja skladišnog prostora za smještaj državnih robnih zaliha. Tko ga donosi i da li je to tajna? Posebnog ovlaštenja za taj program nema u zakonu. Imamo samo za bilancu i godišnji program strateških robnih zaliha. Možda je program održavanja unutar godišnjeg programa. Inače, bilo bi dobro da zbog transparentnosti bilanca bude dostupna javnosti. Znamo samo da ju je Vlada donijela u lipnju 2004. godine temeljem ovlaštenja iz članka 9. zakona. Naravno, ono što nije državno tajna, jer je osnovni teritorij razmještaj robnih zaliha državna tajna i da godišnji plan koji donosi Vlada, a koji se sukladno članku 10. donosi za sljedeću godinu do kraja tekuće godine istodobno s postupkom donošenja državnog proračuna isto bude dostupan javnosti. Ovi akti se očito ne objavljuju. Možda bi bilo puno manje tajni i afera u robnim zalihama kad bi neke stvari koje nisu državna tajna transparentne.
Hvala. Klub HDZ-a, gospodin zastupnik Krešo Filipović. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine državni tajniče, ravnatelju ravnateljstva, kolegice i kolege zastupnici. Evo pred nama se nalazi Izvješće o stanju upravljanja robnim zalihama za 2008. godinu zajedno sa financijskim pokazateljima poslovanja za isto razdoblje kojeg će Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podržati u svim njegovim segmentima prvenstveno iz razloga što se radi o izvješću koji na jedan cjelovit, te kvalitetan način prikazuje stanje, upravljanje i poslovanje robnim zalihama Republike Hrvatske. Tome treba pridodati i činjenicu kako su Vlada Republike Hrvatske koja je zadužena za upravljanje robnim zalihama, te Ravnateljstvo za robne zalihe koje predstavlja jedno od upravnih organizacija Ministarstva rada i poduzetništva zaduženo za obavljanje upravno-administrativnih i operativno-stručnih poslova u potpunosti se pridržavali odredbi važećeg Zakona o strateškim robnim zalihama, te odredaba državnog proračuna. Osim toga, Ravnateljstvo za robne zalihe postupalo je sukladno bilanci strateških robnih zaliha koju je Vlada Republike Hrvatske po prvi puta donijela 2004. godine. I konačno sukladno Godišnjem programu strateških robnih zaliha za 2008. godinu. Prethodno navodim čisto iz razloga kako bismo se prisjetili vremena za kojeg želimo vjerovati da je daleko iza nas i da više nikad neće ponoviti, a u kojima su se uz poslovanje sa robnim zalihama vezivale mnoge afere zbog netransparentnog i neodgovornog odnosa prema imovini Republike Hrvatske. Također želimo podsjetiti na činjenicu kako je zaista trebalo puno volje, snage i znanja da bi se tadašnje alarmantno i totalno neodrživo stanje dovelo u potpuni red o čemu najbolje mogu posvjedočiti Vlada Republike Hrvatske, a pogotovo djelatnici Ravnateljstva za robne zalihe koji su zajednički radili na konsolidaciji, znači stanja u robnim zalihama. Na žalost, najnoviji slučaj "Đakovština" u okviru kojeg je između ostalog utvrđen i manjak uskladištenih količina strateških robnih zaliha u vrijednosti od oko 2,8 milijuna kuna, odnosno oko 2000 tona pšenice i 1000 tona kukuruza jednim dijelom baca sjenu na prethodno iznesenu konstataciju. Međutim, ovdje je važno naglasiti kako su nadležne državne institucije, dakle Vlada Republike Hrvatske, Ravnateljstvo za robne zalihe i sudbena vlast poduzeli sve pravne radnje koje im stoje na raspolaganju sukladno pozitivnim propisima Republike Hrvatske kako bi se utvrdile konkretne odgovornosti, ali i zaštitili interesi države. Stoga smatramo da je ovdje nekorektno spominjati kao malo prije i devalvirati sve ono što je učinjeno u proteklih sedam, osam godina na konsolidaciji stanja u robnim zalihama radi ovoga novoga slučaja. I mislim da je jako bitno konstatirati da su sve državne institucije poduzele sve one nužne aktivnosti koje im stoje na raspolaganju kako bi se i ovaj slučaj rasvijetlio. Naravno u ovom kontekstu posebno pozdravljamo napore koje čini Vlada Republike Hrvatske i Ministarstvo poljoprivrede kako bi se iznašlo adekvatno rješenje da se obeštete svi oni poljoprivrednici koji su ovim slučajem oštećeni. Evo svjedoci smo da je Vlada Republike Hrvatske prošli tjedan i donijela odluku koja će sigurno znatno doprinijeti našim poljoprivrednicima i olakšati im koliko toliko ovo teško stanje u ovome kriznome vremenu. Upravo radi spomenutog slučaja, ali i prije svega kako bismo izbjegli alarmantna stanja koja smo imali prije desetak godina Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice naglašava važnost strogoga pridržavanja odredbi Zakona o strateškim robnim zalihama, propisa za proračun i proračunske korisnike, te odluka i zaključaka Vlade Republike Hrvatske. Dakle, važnost da svi subjekti koji se pojavljuju u poslovanju sa državnim robnim zalihama postupaju na jedan transparentan i vjerodostojan način, te u duhu dobrog gospodarstvenika. O ulozi i značaju robnih zaliha mislim da je dosta bilo govora od mojih prethodnika, a i državni tajnik je dosta govorio o tome. Znači, moglo bi se govoriti puno toga o ulozi i značaju u robnim zalihama. Međutim, mi iz Kluba zastupnika Hrvatske demokratske zajednice želimo prisjetiti nas i ukupnu hrvatsku javnost na ulogu i značaj robnih zaliha koje su one odigrale za vrijeme Domovinskog rata i neposredno nakon Domovinskog rata, dakle za vrijeme mirne reintegracije. Ukupno gledajući Izvješće o stanju i upravljanju robnim zalihama kao i njegovi financijski pokazatelji ukazuju na nastavak izuzetno odgovornog i kvalitetnog poslovanja sa robnim zalihama čemu u prilog ide niz podataka i pokazatelja od kojih ću spomenuti samo neke. Dakle, godišnji popis obavljen je kod 75 pravnih osoba i na 88 lokacija uz utvrđeni zanemarivi inventurni manjak u iznosu od 4600 kuna. Unatoč ostvarenom manjku prihoda i primitaka u iznosu od 4 milijuna kuna u protekloj godini, odnosno 2008. godini. Raspoloživi višak iz prethodnih godina još uvijek je na visokih 81 i pol milijun kuna. Ukupna vrijednost robnih zaliha povećana je za oko 45%, odnosno za 99 milijuna kuna, pri čemu su strateške robne zalihe povećane 55%, a tržište je svedeno na svega 3% ukupne vrijednosti robnih zaliha, što navodi na zaključak kako će ravnateljstvo za robne zalihe ubuduće svoje poslovanje bazirati isključivo na strateškim robnim zalihama, za što smatramo da je jako dobro. Potraživanja isto tako su i u 2008. godini, a koliko imam informacije još značajnije u 2009. smanjena, ali prisjetimo se da je unazad nekoliko godina ili konkretnije koncem 2003. godine da su ta potraživanja iznosila nekih milijardu i 300 milijuna kuna. Danas su ona svedena koliko imam informacije na nekih 300 do 400 milijuna kuna koncem 2009. godine. A koncem 2008. godine iznosila su negdje, nešto manje od 800 milijuna kuna. Na koncu može se zaključiti kako su aktivnosti Vlade Republike Hrvatske u protekloj godini, odnosno 2008. godini kao i prethodnih nekoliko godina išle u pravcu normaliziranja stanja upravljanja robnim zalihama, te stvaranja pretpostavki za jedan kvalitetan i stručan rad ravnateljstva za robne zalihe koji će biti u potpunosti sposobno reagirati u kriznim situacijama i iznalaziti kvalitetna rješenja za njihovo prevladavanje. Na kraju Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice, uz potporu i Vladi i Ravnateljstvu za robne zalihe u njihovom budućem radu podržava ovo izvješće, i prilikom glasovanja će glasati za ovo izvješće. Hvala lijepa.
Hvala. Klub zastupnika HSS-a, gospodin zastupnik Stanko Grčić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Upravljanje robnim zalihama zbog njihovog značaja za pravodobnu opskrbu stanovništva tijekom izvanrednih situacija potrebno je sustavno kontrolirati te u tom smislu pozdravljamo ovo izvješće koje nam daje pregled nad njihovim stanjem, ali isto tako pokazuje i kako se sa njima upravljalo. Na žalost svjedoci smo da se pored uloženih napora događaju situacije kao što je slučaj s Đakovštinom, kada iz silosa nestane žito, ne samo ono koje pripada robnim zalihama, već seljacima i zadrugama koje su žito tamo pohranile. Dobro je što je Vlada odmah intervenirala i zatražila izvanredni nadzor skladišta, no ostaje loša poruka da se netko ipak usudio uzeti ono što mu ne pripada. U lipnju 2004. godine Vlada je donijela bilancu strateških robnih zaliha, kojom je određena vrsta, naziv, količina robe, te osnovni teritorijalni razmještaj, plan, kao i rokovi popune roba koje čine strateške robne zalihe nužno potrebne za život ljudi. U to su uključeni i naftni derivati, materijali i sirovine potrebni za proizvodnju u doba ratnog stanja, ili neposredne ugroženosti, neovisnosti i jedinstvenosti Republike Hrvatske ili za zbrinjavanje stanovništva u slučaju velikih prirodnih nepogoda i ekoloških katastrofa i elementarnih nepogoda. Naime, klimatske promjene u velikoj će mjeri utjecati i na prinos u poljoprivredi te će to pojačati neizvjesnost koja ta vrst proizvodnje ionako izložena zbog svoje osjetljivosti na vremenske uvjete. S druge strane, zbog proizvodnje biogoriva kojim se pokušavaju smanjiti emisije ugljičnog dioksida prošle je godine cijena nekih vrsta žitarica višestruko porasla. Posljedica je glad milijuna najsiromašnijih koji su zbog toga ostalih zbog ionako nedostatne hrane. Poremećaj cijena na tržištu poljoprivrednih proizvoda također utječe na stabilnost domaće proizvodnje, te je stoga potrebno stvarati i zalihe iz kojih će se moći intervenirati, kako bi se stabiliziralo domaće tržište. Sve to ukazuje na potrebu dobrog upravljanja robnim zalihama. A što nam o tome govori ovo izvješće? Iz njega se može zaključiti da je osnovna karakteristika poslovanja državnih robnih zaliha u 2008. godini povećanje prihoda poslovanja, a smanjenje prihoda od prodaje nefinancijske imovine, smanjenje kratkoročnih i dugoročnih potraživanja, te smanjenje obaveze za nabavu zaliha. Uz to su smanjeni i rashodi poslovanja, smanjeni su izdaci za financijsku imovinu, i otplatu zajmova te su povećani rashodi za nabavu nefinancijske imovine. Godišnji popis roba državnih robnih zaliha obavljen je kod ukupno 75 pravnih osoba skladištara državnih robnih zaliha, te je ukupno obrađeno 88 inventurnih lista i zapisnika. Godišnji popis vlastitih skladišta osnovnih sredstava sitnog inventara proveden je kod ukupno 15 pravnih osoba, odnosno skladištara. O financijskim pokazateljima neću govoriti, jer bi se ponavljali već su prethodnici to istakli u svojoj raspravi. Prema strukturi robnih zaliha, vidimo da strateške zalihe čine 97% dok su tržišne 3%. U strateškim robnim zalihama u 2008. godini najveća su vrijednost 13 vrsta proizvoda koji čine 93% ukupnih zaliha, dok na ostale proizvode otpada svega 7% ukupnih zaliha. Najveća vrijednost je Eurodizel koji sudjeluje sa 26%, dok pšenica sudjeluje s 12%, meso, riblje ulje, ostale konzerve sa 11%, mazut s 9, cjelodnevni suhi obrok sa 6, Eurosuper95 i 98 sa 5%. Na ostalu stratešku robu otpada ukupno 7%. Treba napomenuti da je kontrola roba državnih robnih zaliha u 2008. godini izvršena nekoliko puta, te tim kontrolama nisu utvrđeni manjkovi. Tijekom 2008. godine program održavanja skladišnog prostora za smještaj državnih robnih zaliha realiziran je sukladno raspoloživim sredstvima ostvarenim od poslovanja s državnim robnim zalihama, te sredstvima iz državnog proračuna za pokriće fiksnih troškova vlastitih skladišta i njihovo tekuće održavanje. Ukupno utrošena sredstva za održavanje vlastitih skladišta u 2008. godini iznose preko 2 milijuna, 2 i pol milijuna kuna, a odnose se na pokriće redovnih troškova skladišnog poslovanja. Na temelju zaprimljenih ponuda na javnom natječaju za davanje u zakup skladišno-poslovnog prostora sklopljeni su ugovori za neiskorišteni skladišni prostor u skladištima ravnateljstva u Zaboku i Škrljevu. Zaključno ću reći da iz ovog izvješća je vidljivo da se poslovanje s državnim robnim zalihama u 2008. godini nastavlja odvijati sukladno propisima, te da su povećani prihodi poslovanja smanjeni, i smanjeni prihodi od prodaje nefinancijske imovine. Također su smanjena potraživanja i kratkoročna i dugoročna, a smanjene su i obaveze za nabavu zaliha. Uz to su smanjeni rashodi poslovanja, izdaci za financijsku imovinu i otplate zajma uz povećanje rashoda za nabavu nefinancijske imovine. Stoga iz svega ovog navedenog klub Hrvatske seljačke stranke podržat će ovo izvješće. Hvala lijepo.
Hvala. Pojedinačna rasprava, gospodin zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče. Prvo želim vjerovati da Ravnateljstvo za robne zalihe nije krivo što je Vlada tek u listopadu 2009. u Sabor poslalo izvješće o stanju o 2008., jer znam da one ta izvješća završavaju negdje do travnja mjeseca. Pa je onda 6 mjeseci to izvješće bilo u Vladi, vjerojatno zato da se skrati za otprilike 80%. Jer ono što je danas pred nama je svega 20-ak% izvještaja kojega ravnateljstvo upućuje Vladi. I moram priznati da se Vlada dobro potrudila da iz izvještaja izostavi bilo koji podatak koji bi mogao poslužiti za raspravu o stanju u robnim rezervama pa zato i je veliki dio mojih prethodnika u svojim raspravama spominjao "Đakovštinu" kao primjer problema raspolaganja robnim rezervama mada je to po meni najmanji problem jer tamo je bilo samo 2 tisuće tona državne pšenice i svi koji se mučite s pitanjem gdje je ta pšenica, nije nikud odvezena, ni šleperima, ni brodovima, a nisu krivi niti živ-živ ovi vrapci od 5 kg koji obično obitavaju oko silosa gdje se čuvaju državne robne zalihe, ni ovi štakori od 120 kg koji obično kopaju rovove ispod tih silosa. Ta je pšenica samljevena i mljevena cijelu prošlu godinu i prodavana kao kruh, oblatne, pecivo. To smo manje-više svi koji smo htjeli to znati znali. Dakle, ni vrapci, ni štakori, ni šleperi nego se žito samljelo i prodalo. Ono što mene brine, je podatak o 740 milijuna kratkoročnih potraživanja, 55 milijuna dugoročnih potraživanja i podatak kojega ovaj put nema, a uvijek ga je dosad bilo koliko je otpisano potraživanja u 2008.? A s obzirom da je godišnji nivo otpisanih potraživanja, zadnji podatak kojeg se ja sjećam bio je veći od 100 milijuna kuna u jednoj kalendarskoj godini, možda će državni tajnik saznati taj podatak jer ga u izvještaju doista nema. E sada, kako je moguće da su takva potraživanja velika i zašto su otpisi potraživanja svake godine dosad kad se taj podatak davao u Saboru, bila veća od 100 milijuna kuna? Zato što robne rezerve potražuju od pojedinih hrvatskih poduzeća iznose ne od 100 tisuća, 200 tisuća, 300 tisuća nego ta potraživanja kreću od doduše manjih, od 20 tisuća pa recimo ako se ne varam najveći iznos potraživanja je 23 milijuna 724 tisuće kuna od jednog jedinog poduzeća, dok nastao recimo 2000. do 2002. i to je poznati "Klas" iz Nove Gradiške. Ima tu i potraživanja iz 1995., 1997., 1996., 1999., pa iznosi od 4 milijuna, 9 milijuna. Ovaj put neću reći da su recimo "Tuti fruti" najveći dužnici, ali recimo ima jedna firma koja nije platila 8 milijuna 300, a zove se "Europalent". Oni su strašno talentirani kad su državi uspjeli dužni ostati preko 8 milijuna kuna i dobro ime imaju, "Europalent". Možda poruka našim menadžerima da drugi put i takva nazivlja odabiru kad posluju s državom. Dakle, ne prihvaćam, ne mogu shvatiti da ravnateljstvo za robne rezerve još uvijek mora voditi pokušaje naplate za dugove iz 1995., 1996., 1997., 1998., 1999., 2000., 2001., 2002., 2003., 2004., kako god želite. Kao da je robna rezerva bila samoposluga za neke. Odvozili su robu, nikad platili. Oni koji su imali političke pokrovitelje nisu bili dirani da ne postane ta lokalna zajednica socijalni problem. Koliko god vi jamstva za naplatu imali ili je stečaj u postupku pa traje 10 godina, ili je likvidacija pa je otpis potraživanja, ali interesantno da se neke te firme ponavljaju iz godine u godinu i nikako da se ne naplati dug i stečaj završi. Jedne te iste, sa dugovima većim od 10 milijuna. Ja se nadam da ne otkrivam državnu tajnu čitajući imena tih tvrtki i iznose dugova i kad su nastali. I mislim da je to trebao biti sastavni dio izvještaja jer ne vidim zašto Vlada od Hrvatskog sabora taji popis dužnika? Popis firmi koje su pokrale robne zalihe. Vjerojatno tadašnje ravnateljstvo su u najboljoj namjeri i vjeri prodavale robu iz zaliha njima, ali se ispostavilo da se radi o lopovima koji ne žele platiti svoje obaveze. To su, u tom popisu postoje jako poznate tvrtke, firme, poljoprivredne zadruge, ali i veoma egzotičnih naziva poduzeća iz Zagreba. Sretan sam što više "Tuti fruti" nije na popisu dužnika, vjerojatno je završio u stečaju. Drugo, svi su spominjali da je Vlada prvi put donijela bilancu od 2004., bilancu robne. Pa što onda? A ja tvrdim da je ta bilanca početak problema upravljanja robnim rezervama u Hrvatskoj jer je zastarjela po sadržaju robe koja se bi trebala čuvati u naravi, novcu, lokacijama i uz obećanom novcu iz državnog proračuna. Ja vas moram podsjetiti da stanje robnih zaliha ovisi o tome koliko će manjim dijelom oni ostvariti vlastitih prihoda, a najvećim dijelom koji će se iz proračuna odobriti to. Stanje robnih zaliha u ovom trenutku je na nivou jedne trećine bilanciranih potreba. Jedne trećina. Gospođa Kosor je seljacima obećavala da će im vratiti žito, a nitko im nije rekao da po bilanci žita bi trebalo biti 50 tisuća tona, ali da ono nikad ne prelazi više od 30 do 33 tisuće tona. Pa da je svih 26 tisuća tona vraćala ostalo bi svega 5, 6, 7 tisuća tona u robnim rezervama što je nedozvoljivo. Ali ne mogu razumjeti kako to da recimo naftnih derivata popunjenost se kreće od 21% kod benzina do 50% diesela svega, nakon što smo prošli u naše susjedstvo velike primjere kada je stvar stvarno nužno potrebna ili apsurdna da recimo specijalnih vozila i plovila nema nijednog, da kontejnere za stanovanje nemate nijednog, autokamp prikolice nemate ništa, šatori četvrtina, vreće za mrtvace uopće nemate, vreće za spavanje od 38 tisuća, 4 tisuće, poljskih ležajeva od 10 samo tisuća komada, samo pola, spremnici za vodu nula, cisterne nula, pokretnih kuhinja nema, plinskih svjetiljaka, ali nema ni sredstva za dezinsekciju vode, deratizaciju i dezinsekciju prostora u elementarnim nepogodama i situacija najpotrebnija sredstva. I onda se može desiti da naši mediji izvješćujući zbog Đakovštine iz Đakova kažu da su robne rezerve namijenjene prvenstveno za intervenciju države na tržištu ako dođe do poremećaja ili nesklada sa cijenama pa da zato postoje rezerve da država intervenira. Moramo načuti svi čemu služe u kojim slučajevima država smije aktivirati robne rezerve a ne smije ih aktivirati da utječe na cijene i ponudu i potražnju. Dakle, stanje robnih rezerva po sadržaju vrijednosti, posebice nužnih oprema iz bilance ne odgovara ni minimumu potreba i bilancu gospodine državni tajniče pokušajte to barem svom ministru objasniti. Iz 2004. treba obnoviti, redefinirati. Sada je već 2010.
Hvala. Gospođa zastupnika Nada Čavlović Smiljanec. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Gospodine državni tajniče sa suradnikom, kolegice i kolege. Pa evo na početku moram postaviti pitanje zašto u ovom izvješću znači koji se odnosi na 2008. godinu raspravljamo tek sada u veljači 2010. godine. I na to pitanje sam očekivala odgovor od gospodina državnog tajnika, međutim u uvodnom izlaganju nisam ga dobila. I zbog takvog pristupa ovoj iznimno važnoj temi nameće se zaključak da Vladu o stanju državnih robnih zaliha izgleda uopće ne zanima, a svakako bi ju trebalo jer kroz robne zalihe Vlada bi hrvatskim građanima trebala garantirati tržišnu stabilnost u slučajevima gospodarskih poremećaja, odnosno u slučaju izvanrednih vremenskih nepogoda ili rata. Već kada raspravljamo o toj temi treba se vratiti u prošlost i podsjetiti da se u tom području događao teški kriminal što dokazuje činjenica da je u proteklom razdoblju u državni proračun RH bio oštećen za oko 400 milijuna kuna. Podsjećam riječ je o slučajevima gdje su tvrtke poslovale sa Državnim ravnateljstvo za robne zalihe na način da su kupovale raznu robu ali je nikada nisu platile. U najvećem broju slučajeva riječ je znači o poduzećima koja su otišla u stečaj. I država tu svoja potraživanja odnosno ravnateljstvo nikada nije naplatilo. Ove godine imamo danas često spominjan primjer kako se to upravljalo sa robnim zalihama poduzeća Đakovština gdje uz seljačku pšenicu vrijednu 14,5 milijuna kuna nestalo i dvije tisuće tona pšenice i tisuću tona kukuruza vrijednih 2,5 milijuna kuna koja su bile pohranjene kao državne robne zalihe. I ovaj primjer pokazuje na koji način država gospodari sa strateškim robnim zalihama, te umjesto da država zarađuje u poslovanju sa robnim zalihama, ona upravo zbog određenih kriminalnih radnji koji se očito događaju sa tim zalihama, što potvrđuje ovaj slučaj Đakovštine ona stalno gubi. I to je svakako alarm za uzbunu da se zbog sumnji na kriminalne radnje s robnim zalihama provede akcija i da se robne zalihe dobro pročešljaju. Rekla bih nešto o zakonu. Člankom 18. stavak 2. Zakona o strateškim robnim zalihama propisuje da država u slučaju nedostatka skladišnog prostora u određenim slučajevima robne zalihe može skladištiti i u skladištima pravnih fizičkih osoba, a Vlada Republike Hrvatske odlučuje uredbom koje su to osobe. Postavlja se pitanje po kojim kriterijima Vlada bira privatna skladišta, tko kontrolira stanje te robe i kako se to čini? Slučaj Đakovština pokazuje da su očito državne robne zalihe postale kako je rekao Lesar samoposluge iz kojih se uzima državna roba kada to pojedinim poduzećima zatreba opet na štetu države i svih građana Republike Hrvatske a da zakonom to nitko ne odgovara. Gledajući financijske rezultate poslovanja koji su navedeni u ovom izvješću za 2008. godinu vidljivo je da su prihodi poslovanja iznosili oko 107 milijuna i 200 tisuća kuna, a izdaci oko 111 milijuna kuna, te je financijski rezultat poslovanja u minusu iznosio oko 3 milijuna i 700 tisuća kuna, oni su neprenesenim dobitkom koji je bio prijašnjih godina, znači solidirao se ali činjenica je da je u 2008. godini razlika između prihoda i rashoda bila negativna znači da se dogodio manjak, odnosno gubitak. Vrijednost robnih zaliha strateških i tržišnih na kraju 2008. godine iznosila je oko 441 milijun kuna od čega najveći dio otpada na strateške robne zalihe u iznosu od oko 308 milijuna kuna. Međutim, zanimljivo je vidjeti potraživanja na kraju 2008. godine koje iznose skoro oko 800 milijuna kuna. Gledajući strukturu tih potraživanja najveća vrijednost vidimo čine kratkoročna potraživanja u iznosu od oko 740 milijuna kuna od čega na potraživanja od kupaca otpada iznos od 167 milijuna kuna, te preko 300 milijuna kuna u dionicama, udjelima u glavnici. ... se konačno na objavi popis onih poduzeća koja duguju državi za robu koju su kupili iz državnih zaliha koja duguje za tu robu, jer iskustva su pokazala da veliki broj poduzeća kupi robu, odu u stečaj i država ostaje bez tih sredstava, milijarde kuna odu u vjetar a nitko ne snosi odgovornost. Država opet namiruje tu robu i tako to ide u nedogled. Vidimo nadalje da je iz izvješća na strani 3 da je godišnji popis državnih robnih zaliha obavila 75 pravnih osoba, obrađeno je 88 inventurnih listi i zapisnika o provođenju godišnjeg popisa kod ukupno 75 pravnih osoba. Na 21 lokaciji popis su obavili sami skladištari. Nisu li među tim skladištarima koji su sami radili godišnje popise možda i skladištari iz Đakovštine te koliko je još takvih skladištara popisuje pšenicu krajem 2008. godine a koje uopće možda nema, jer ih država i prošle godine uvjeravala seljake da su silosi u Đakovštini sigurni za skladištenje njihove robe, ali robe više nema čak nije ostavljen niti koje zrno za vrapce, a da je vršen redovan nadzor tijekom godine, što je inače zakonska obveza toga vjerojatno ne bi došlo. Hvala lijepa.
Hvala. I gospodin zastupnik Dragutin Bodakoš. Izvolite.
Hvala lijepo. Potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani državni tajniče, direktore robnih zaliha. Pa evo, moram odmah na početku reći da ovo izvješće kad je bilo govora na Odboru za poljoprivredu da sam bio suzdržan vezano za to izvješće jer smatram da je to u najmanju ruku ono što sam poslije čitanja ovog izvješća i komparacije sa prethodnim iz 2007. godine mogao biti jer upravo u ovome izvješću kad gledamo ako malo detaljnije pogledamo vidimo da postoji jedna matrica koja se prepisuje, jedino ide promjena brojeva ali ostaje ono što je prisutno i što je već u nekim diskusijama bilo i rečeno i jedna nedorečenost pa po meni da li je to aljkavost ili neka cenzura da mi eventualno dobijemo samo dio toga jer sad sam čuo, nisam ni znao da robne zalihe prema Vladi idu sa većim izvješćem ali ipak kad ovo sve pogledamo sigurno bode u oči prvenstveno i ovaj segment kontrole skladišta. Upravo pitanje licenciranja tih skladišta, koja su to skladišta i da li su ona dovoljno sigurna ukazuje da to se ne radi na jedan kvalitetan način, pa i ono što sam i prošle godine kad uspoređujem kad je bilo 69 skladišta od 82 lokacije pregledano ili sada kada od 88 je 75 pregledano na 67 lokacija i onda i sada je 74% toga prekontrolirano. Međutim, ovdje je već dosta spominjano tih 21 mjesto koje gdje se obavlja samostalan popis. To je bilo lanjske 2007., to isto 2008., da li je to bilo i 2009. godine, da li je i ta eto moja, iz mojeg Đakova Đakovština da li su i oni ti koji su u tih 21 i u kojima se vjerovalo a mislim da je zbilja to jedan od kvalitetnih bio silosa i jedno poduzeće koje ima svoju reputaciju i koje je imalo i kvalitetu rada. Međutim, evo vidite šta se dešava da takove afere devalviraju onda i rad pa i cjelokupni rad i ovu vrstu kontrole koje su robne zalihe radile upravo zbog toga što se postavlja pitanje kada će ovaj Sabor i ovom Saboru biti predočene kolike su te stvarne pohranjene rezerve. Kada ćemo mi to znati, posebno govorim i vezano je za poljoprivredu jer ovih 12% ukupnih vrijednosti pšenice u ukupnim strateškim rezervama 12% je vrijednost pšenice sigurno zaslužuje jednu veću i pažnju i kontrolu. Posebno što evo sada ovaj slučaj ali i oni koji su se dešavali u bliskoj prošlosti o kojima je bilo već ovdje govora i o svim tim nestancima tih žitarica, o slučajevima da su te robne zalihe i rezerve i prodavale tu robu poduzećima pa nikada nisu platili. Uostalom, u ovim kratkoročnim potraživanjima i dugoročnim sigurno se to vidi. Isto tako, vidimo da je i pitanje ovih kreditnih obveza robnih zaliha još preko 200 milijuna. Prema tome, jedno s drugim maltene opet je ta 1 milijarda upitna koja se vrti. Da li da ju treba isplatiti ili dovesti odnosno naplatiti. Mi kad ovako čitamo to izvješće i zašto ga ne mogu prihvatiti kao takovo nego sam suzdržan u svemu tome. Jednostavno kad se naglašuje da je 9,97% smanjeno ne znam potraživanja, koja su to potraživanja, kako i na koji način, da li su ta potraživanja od kupaca kako su ona naplaćena i gdje su ti novci završili i kuda završavaju. Sve je to na neki način vrlo na jedan šturi način ovdje prezentirano i upravo zbog toga meni osobno donosi jednu dilemu koliko je to izvješće i točno i koliko je ono istinito. Druga stvar koja je to je ono što sam govorio i prošle godine kad se govorilo o uvozu i izvozu pšenice kada su robne zalihe vrlo jeftine izvezle pšenicu a država je poslije po skupim novcima uvozila tu pšenicu, istu takvu pšenicu mislim da taj nedostatak jedne smišljene politike vođenja robnih zaliha odnosno politike u robnim zalihama trebali bi ipak da budu osigurane u smislu da nemaju gubitaka u tim robama. Posebno smatram da potrebe korištenja tih robnih zaliha u dispoziciji jer to su robe neke koje normalno neće stajati pšenica deset godina jedna te ista, da budu na dispoziciji državi uvijek u onom momentu kada je to najpotrebnije. Ali isto tako da je u funkciji, da je mogu koristiti gospodarski subjekti. Međutim, jeftina prodaja, skupi uvoz, jedno s drugim ne ide i normalno da država kao takova na kraju prolazi lošije. Uostalom, lošije da prolazi pokazalo se evo i u ovoj Đakovštini gdje je jedino robnih zaliha sada nedostaje i da ne kažem naših seljaka koji su ili previše vjerovali ili su najmanje bili upućeni u to. U isto vrijeme neka velika skladištenja koje su imali velike neke firme na vrijeme su kao izvezle tu robu pa ju sada onda poslije vraćaju, prerađuju, kao spasitelji dolaze a ispada da su država i naši seljaci najlošije prošli u cjelokupnoj ovoj akciji. Upravo zbog toga smatram da je i ovo pitanje Zakona o skladišnici koji smo završili još prije pola godine da nije zaživjelo na ovaj način a da je zaživjelo vjerojatno onda makar evo ovi seljaci bi imali neku čvršću potporu da su ta njihova skladištenja na sigurnom. I kažem, licenciranje silosa prema europskim kriterijima je jedno od bitno pitanja i mislim da u tome dijelu isto robne zalihe moraju odraditi svoj posao i stvoriti da znademo ako smo već stavili tu robu u silose i ako nam je netko čuva da smo sigurni i da je ova država sigurna da će ta roba i biti i da će u ne daj Bože nekim hitnim slučajevima, biti dostupna da se može kao takva i koristiti. Hvala lijepa.
Hvala. I gospođa zastupnica Nadica Jelaš. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, državni tajniče, gospodine ravnatelju, kolegice i kolege. Evo ja ću svoju raspravu također započeti jednako kao i moji prethodnici, izražavanjem nezadovoljstva što se o ovoj informaciji, dakle o robnim zalihama za 2008. godinu raspravlja ovako kasno, dakle tek sada. Naime, recentna događanja u vezi s robnim zalihama čine ovu informaciju potpuno neaktualnom, mada je sigurno da i afera "Đakovština" ima veze s ovom informacijom, dakle s 2008. godinom jer je i ona posljedica istog načina rada u sustavu robnih zaliha kroz jedno duže vremensko razdoblje. Dakle, i ta afera potvrđuje da se ovim sustavom upravlja loše, da sustav ima puno rupa, da tako slikovito kažem, kroz koje curi žito. Pokušat ću to argumentirati. Godišnji popis robnih zaliha za 2008. izvršen je kod 75 pravnih osoba skladištara državnih robnih rezervi, s tim da je inventura napravljena na 88 lokacija. Na 67 lokacija, dakle na otprilike 74% od ukupnog broja u inventuri su uz članove popisnih komisija koje su formirali sami skladištari, učestvovali i ovlašteni djelatnici Ravnateljstva za robne zalihe. Dakle, na 21 lokaciji inventuru su obavili sami skladištari državnih zaliha pa se s tim u vezi nameću određena pitanja. Primjerice, zašto inventura nije napravljena kod svih skladištara državnih robnih zaliha i to na svim lokacijama, jer samo na taj način bi se osigurali sveobuhvatni podaci i točan uvid u stanje robnih zaliha. Dalje postavlja se pitanje koji je bio kriterij za odabir skladištara kod kojih će se raditi inventura, odnosno kod kojih se to neće činiti. Zašto su ¼ inventura odradili skladištari sami? Zašto u sve komisije nisu bili uključeni ovlašteni djelatnici ravnateljstva? Ako je svaka četvrta inventura od ukupnog broja onih koje su odrađene jer podsjećam, za jedan broj zapravo se inventure uopće nisu ni radile, dakle obavljena bez prisustva ovlaštenih djelatnika ravnateljstva, koliko su zapravo podaci dobiveni inventurama točni i koliko im se može vjerovati. Što otvara prostor za izražavanje sumnje? Pa već sam podatak o utvrđenom inventurom manjku. Naime, na svih 88 lokacija kod 75 skladištara državnih robnih zaliha utvrđen je manjak u ukupnom iznosu od 4 tisuće 636 kuna i 52 lipe. Moram reći da sam u svom radnom vijeku odradila dosta inventura u jednoj državnoj instituciji, dakle u jednom malom, relativnom malom sustavu i moje mi iskustvo govori da u jednom velikom i disperziranom gospodarskom sustavu kakav su robne zalihe inventurni manjak u tako simboličnom iznosu ne može biti ni realan ni točan nego je on naštiman. Bilo bi doista prekrasno da utvrđeni manjak jest realan i istinit jer bi to bila potvrda da je sustav visoko uređen, da ima vrlo efikasne interne kontrole. Međutim, upravo afere kojima svako malo svjedočimo demantiraju svaku pomisao da je riječ o uređenom sustavu. Jer kako je moguće da u jednom uređenom sustavu nestanu deseci tisuća žita? Kakve to ptice, evo spominjao ih je kolega Lesar, mogu pozobati tako ogromnu količinu žita, osim ako nije riječ o dobro informiranim pticama koje odlično znaju da mogu krasti i da im se ništa neće dogoditi, odnosno da će država sve to vratiti ili bolje reći da će narod sve to pozlatiti. Inventura ili godišnji popis imovine je jedan vrlo ozbiljan posao i sigurna sam da popis robnih zaliha nije odrađen ovako kako jest odrađen, na zakonit način. Da se u velikom broju slučajeva nije ni bilo na licu mjesta već su uzimani podaci iz knjigovodstvenih evidencija, nije se sigurno u skladištima mjerilo, vagalo, brojilo. Ako se i došlo u skladište inventura je odrađena narodski rečeno odokativnom metodom. Posljedica takvog rada je da knjigovodstveno stanje robnih zaliha uopće nije usklađeno sa stvarnim stanjem na terenu. Država zapravo ovoga trenutka doslovno pojma nema čime raspolaže kad su u pitanju državne robne zalihe i sva je sreća zapravo što se eto nisu dogodile neke veće prirodne ili ekološke nesreće, katastrofe u kojima bi država morala intervenirati robama nužno potrebnim za preživljavanje u takvim situacijama, dakle robama koje u tim trenucima znače život ili smrt jednog velikog broja građana. Da zaključim, inventurom moraju biti obuhvaćena sva mjesta robnih rezervi, dakle sve gdje se one čuvaju, u svim popisima moraju aktivno sudjelovati i ovlašteni djelatnici Ravnateljstva za robne zalihe i inventure se moraju odrađivati na zakonom propisani način, s tim da se najtočnije stanje može utvrditi provođenjem izvanrednih nenajavljenih popisa, odnosno inventura. Samo eto na takav način može se osigurati jedan istinit uvid u stanje robnih zaliha i samo tako se mogu učinkovito sprečavati krađe i ostali vidovi zlouporaba. Hvala lijepa.
Hvala. Zaključujem raspravu. Prekidam sjednicu. Nastavak sutra u 9,30 sa raspravom Polugodišnje izvješće Hrvatske narodne banke za prvo polugodište 2009. pa nakon toga Izvješće o radu Državnog ureda za reviziju za 2009., Izvješće o obavljenim revizijama.
Prelazimo na Izvješće o stanju i upravljanju s robnim zalihama za 2008. godinu sa financijskim pokazateljima, podnositelj Vlada Republike Hrvatske, rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu Saborskih radnih tijela dajem na glasovanje Zaključak koji glasi: „Prihvaća se Izvješće o stanju i upravljanju s robnim zalihama za 2008. godinu sa financijskim pokazateljima“. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat. Ovo izvješće je prihvaćeno većinom glasova 76 glasova za, 1 suzdržan i 34 protiv. Dame i gospodo zastupnice i zastupnici. Nastavljamo sa sjednicom. Na redu je točka dnevnog reda kao što je najavljeno. - Polugodišnje izvješće Hrvatske narodne banke za prvo polugodište 2009. godine, predlagatelj: Hrvatska narodna banka Hrvatska narodna banka podnijela je ovo izvješće na temelju članka 62. Zakona o Hrvatskoj narodnoj banci. Prijedlog akta primili ste poštom. Vlada je dostavila mišljenje. Raspravu su proveli Odbor za financije i državni proračun, Odbor za razvoj i obnovu. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti? Da. Gospodin Relja Martić viceguverner Hrvatske narodne banke. Izvolite.