Poštovani gospodine predsjedniče, dok tražite ove investitore za Mostarsko sveučilište na temelju članka 248. našega Poslovnika, molim u ime kluba HDZ-a stanku od 15 minuta. Obrazloženje, u skladu s istim člankom – s obzirom na kratkoću rokova izbornih radnji za predstojeće izbore, a o kojima smo čekali da se do danas uzaludno oglasi Vlada RH, tražim stanku da se obratimo plenarnoj sjednici.
Uobičajeno. Poštovani kolega, naravno da ću vam dati stanku. Da li još netko želi? Ne. 10 minuta, u 11,25. 11,25, hvala lijepa. STANKA U 11,15 SATI. NASTAVAK NAKON STANKE 11,25 SATI Poštovane kolegice i poštovani kolege zastupnici u Hrvatskom saboru, prošlo je isteklo je vrijeme za stanku koju je tražio klub HDZ-a u Hrvatskom saboru. U ime kluba razloge stanke izložit će poštovani kolega Davorin Mlakar.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Kolegice i kolege. Žao mi je da vam narušavam ovu gotovo idiličnu atmosferu, ali vidim da kod nas baš nitko, najmanje ni Vlada,ali ni Parlament ne brine o nekim stvarima koje su nam se neumitno približile. Naime, raspisani su izbori za predsjednika Republike za 28.ovog mjeseca, prema važećem zakonodavstvu koje je ova saborska većina kreirala rokovi za neke izborne radnje traju još samo osam dana. S 20.ovog mjeseca zaključuju se svi popisi birača i oni će odrediti koji broj ljudi ima pravo glasovati na predstojećim izborima. Istovremeno Vlada je donijela dva zakona, jedan se zove Zakon o prebivalištu, a drugi Zakon o registru birača koji kada iščitate ustanovit ćete da će po nekim procjenama od 160 tisuća pa do čak 200 tisuća birača u RH i onih koji žive izvan RH izgubiti pravo glasovati u ponovljenim izborima ili kako se to kolokvijalno kaže u drugom krugu predsjedničkih izbora. Zašto će se to dogoditi? Zbog toga što temeljem zakona koje sam naveo policijske uprave brišu s prebivalištem one ljude za koje su navodno ustanovili da ne prebivaju na određenim adresama. Od adresa koje nose kućni broj 00 ili bb i koje se neopravdano stavlja na teret građanima da ih moraju izmijeniti, a upozorit ću da je obveza predstavničkih tijela jedinica lokalne samouprave urediti imena ulica i trgova u svojim mjestima što neke nisu učinile, a da je Državna geodetska uprava nadležno tijelo utvrditi kućne brojeve u tim istim ulicama, danas hrvatska Vlada stavlja obvezu tim ljudima da mijenjaju važeće osobne iskaznice zato što tijela lokalne samouprave nisu odradila dio posla za koja su nadležna. Nakon svega toga dogoditi će se da stupanjem na snagu Zakon o prebivalištu koji smo već jednom prolongirali za godinu dana ti ljudi izgube pravo glasa u drugom krugu predsjedničkih izbora. Podsjetiti ću vas također koliko mi vrijeme dozvoljava na obvezne upute Državnog izbornog povjerenstva koje se nažalost u ovom slučaju nije oglasilo kao što se nisu oglasile niti civilne udruge koje su tako promptno pazile kada su neke druge Vlade vodile izborne poslove. Podsjetiti ću vas na upute iz 2005. godine za predsjedničke izbore u kojima stoji da birači koji nemaju prebivalište u Republici Hrvatskoj su dužni prije glasovanja predočiti biračkom odboru dokaz o identitetu, putovnicu, stranu osobnu iskaznicu, vozačku dozvolu bez obzira je li isprava izdana u Republici Hrvatskoj ili inozemstvu, te je li isprava važeća ili je istekao rok važenja. Dakle bitno je da se radi o javnoj ispravi iz koje se nedvojbeno može utvrditi identitet birača. Danas hrvatska Vlada odustaje od ovakvog principa utvrđivanja identiteta na predstojećim izborima. I pozivamo stoga sa ove govornice i vas kolege u Parlamentu i hrvatsku Vladu da zadrže barem minimum zakonitosti pred predstojeće izbore i da odustanu od ovakve primjene zakona kojima će povrijediti Ustavom zagarantirano pravo svih birača da biraju ili budu birani u Republici Hrvatskoj pod istim uvjetima. Ako će se ovi zakoni primijeniti i slušajući nesuvisla obrazloženja ministra uprave ili predstavnika Vlade dogoditi će se da za drugi krug predsjedničkih izbora do 200 tisuća ljudi će izgubiti biračko pravo koje su imali još u prvom krugu. Ovakvu da oprostite nepodopštinu si hrvatski Parlament ne smije dozvoliti. I stoga apeliram na sve vas da pozovemo Vladu da odustane od ovakvih propisa i uredi izborni proces na demokratskih principima. Hvala vam lijepo.
Hvala i vama poštovani kolega. Poštovane kolegice zastupnice i poštovani kolege zastupnici u Hrvatskom saboru nastavljamo u plenarnom zasjedanju Hrvatskog sabora po predviđenom itinereru. Na redu je zakon: - Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E.BR.763. Predlagateljica ovog zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog zakona ste primili. U skladu s člankom 204. Poslovnika Hrvatskog sabora hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje. Amandmane možemo podnositi do kraja rasprave u skladu sa člankom 197. Poslovnika Hrvatskog sabora. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu. Izvješća ovih radnih tijela primili ste na sjednici. Želi li predstavnik Vlade dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Poštovani ministar znanosti, obrazovanja i sporta Vedran Mornar.
Hvala lijepa poštovani gospodine predsjedniče, poštovane zastupnice i zastupnici. Zakon o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi donesen je 2008. Od tada je, od tog je dana više puta mijenjan i dopunjavan. Međutim, odgoj i obrazovanje su živ sustav koji stalno doživljava promjene i mi moramo taj zakon stalno unaprjeđivati. Ministarstvo je planirano napraviti odvojene zakone o osnovnoj i srednjoj školi, međutim nakon provedene javne rasprave i znajući činjenicu da u Strategiji znanosti, obrazovanja i tehnologije postoji devetogodišnja osnovna škola koja će ionako zahtijevati jednu ozbiljnu promjenu. Odlučili smo se ipak za samo izmjene u ovoj godini. Štoviše moram zakon uskladiti sa Direktivom 2006/123 EZ o uslugama na unutarnjem tržištu u smislu da osnivači školskih ustanova čija se djelatnost ne financira iz državnog proračuna se izuzimaju iz obveze pribavljanja prethodnog pozitivnog mišljenja ministarstva o opravdanosti njihovog osnivanja. Oni su tržište pa mogu osnovati školu iako nije predviđena mrežom školskih ustanova, naravno uz sve klauzule o osiguranju kvalitete. Nadalje, ovim se izmjenama uklanjaju uočeni nedostaci odredbi, dosta ih ima vezanih uz mrežu škola, strukturu razrednih odjela i programa, osnivanje školske ustanove e-maticu, upise u prve razrede srednjih škola, promjenu programa ili škole, status redovitog učenika, pohađanje izbornog predmeta, provjeru jezičnih kompetencija, rad u kombiniranom razrednom odjelu u osnovnoj školi, pedagoške mjere, zaključivanje ocjena, donošenje školskog kurikuluma, etičkog kodeksa, kućnog reda, trajanje odgojno-obrazovanog rada i zaposlenika školskih ustanova. Najveći dio odredbi naravno odnosi se na prava i obveze učenika i stvaranje preduvjeta za cjeloviti razvoj svakog učenika uvažavajući njegove individualne specifičnosti. Tu se po prvi puta omogućava i učeniku koji je stariji od 18 godina da počne, započne srednjoškolsko obrazovanje. Naravno, ne onako kao što u novinama piše, 50-godišnjaci, nego u izuzetnim slučajevima uz odobrenje ministarstva kad zbog dugotrajne bolesti ili zanemarivanja dijete krene u školu sa 10, 11 godina i po postojećem zakonu ne može nastaviti srednju školu, nego samo u sustavu obrazovanja odraslih. Ovom izmjenom njima će se omogućiti nastaviti u redovitom sustavu. Dalje, odluka o elementima i kriterijima za upis u srednje škole, do sada se donosila svake godine što sigurno nije bilo kvalitetno rješenje pa smo ovim izmjenama i dopunama omogućili da se donese pravilnik koji će važiti na dulji rok i koji će onda zbog trajnijeg karaktera biti primjerenije rješenje za upis u školu. Isto tako zna se da se već drugu godinu učenici osnovnih škola elektroničkim putem upisuju u srednju školu i ove godine je to uspješno provedeno. To je potpuno javno, potpuno transparentno, podložno praćenju, ali naravno da je bilo nakon upisa zaobilaženja toga sustava, da su se učenici prebacivali zaobilaznim putem iz škole u školu jer nije bilo zakonskog ograničenja. Ovdje jasno propisujemo da ako učenik želi promijeniti program ili školu tijekom prvog razreda srednje škole to može načiniti samo ako ima barem onoliko bodova koliko ima zadnji na listi upisanih, osim jasno ako ta škola u koju se prebacuje nije popunjena. Isto tako, dosadašnji zakon je onima koji su na kraju nastavne godine iz jednog ili dvaju nastavnih predmeta bili ocjenjeni ocjenom nedovoljan, njima se omogućavalo polaganje popravnog ispita u dva ispitna roka. Po novome, mi ćemo propisati da je za takve učenike škola dužna organizirati pomoć u učenju i nadoknađivanju znanja kroz dopunski rad, a tek ako kroz taj dopunski rad ne stekne uvjete za pozitivnu ocjenu bit će upućen na jesenski popravni rok. U prethodnoj inačici škole su držale onaj prvi popravni rok vrlo skoro nakon završetka školske godine pa u tih par dana učenik nije imao prilike kvalitetno se pripremiti, a često su učenici plaćali i skupe instrukcije. Dalje, ovim zakonom prvi puta definiramo rok u kojem učenik ili roditelj mogu podnijeti zahtjev za … zaključne ocjene iz određenog predmeta, kao i ocjene iz vladanja. Što se tiče ocjene iz vladanja, to je do sada dodjeljivao sam razrednik, a razredno vijeće nije imalo tu nikakvu ulogu pa je bilo često pritužbi da je ocjena subjektivna. Ovdje bi se od sada ocjena iz vladanja utvrđivala na temelju zaključka učiteljskog ili nastavničkog vijeća na prijedlog razrednika. S obzirom da škola nije samo obrazovna nego i odgojna ustanova, nama je cilj pomoći učenicima da se usvoje i razvijaju djelotvornija i odgovornija ponašanja koja će pridonijeti njihovom uspjehu u školi i društvu i osigurati da svi učenici imaju ista prava, ali i obveze i odgovornosti zato škola mora odašiljati jasne poruke o tome što je prihvatljivo, a što nije, a tu ima jasno i važnu ulogu institut pedagoške mjere. Ona učeniku može biti upozorenje, ali i poticaj u promjeni ponašanja, razvoja pozitivnih vrijednosti i stavova i poticaj na bolju suradnju s vršnjacima, učiteljima i nastavnicima, ali i roditeljima i tu moraju biti jasna pravila koja će se ozbiljno shvaćati pa se predlaže da se propišu kriteriji za izricanje pedagoških mjera ujednačeno na svim razinama, jednim pravilnikom koji će vrijediti za sve škole, da se za učenike s problemima u ponašanju, oni koji su u riziku od takvog ponašanja propiše obvezna sustavno odgojna obrazovna podrška i stručni tretman, nevezano uz izricanje pedagoških mjera. Tako se učeniku osigurava stručna podrška uvijek kada je to potrebno. I ukinut će se praksa brisanja onih najtežih pedagoških mjera, ne naravno onih blagih ukora samo kao što su opomena pred isključenje u srednjoj školi te strogi ukori preseljenja u drugu osnovnu školu po završetku školske godine. Ovim zakonom također dajemo pravo učiteljima, nastavnicima, roditeljima, a i učenicima da izravno utječu na odredbe kućnog reda škole i etičkog kodeksa. Zbog potrebe regulacije statusa i rada novom se odredbom u zakonu uvode pomoćnici u nastavi za učenike s teškoćama, vi znate da je s tim uvijek bilo problema. Oni do sada nisu bili zakonski prepoznati i postavlja se zakonski temelj za donošenje pravilnika kojim bi se detaljno uredili načini uključivanja i obavljanja poslova pomoćnika te uvjeti koje te osobe moraju ispunjavati. Nadalje, ravnatelj će moći na prijedlog ministra stručnjaku, praktičaru, učitelju, nastavniku u školi uz njegovu, naravno, suglasnost omogućiti rad na poslovima od iznimnog strateškog nacionalnog interesa u sustavu odgoja i obrazovanja, kao npr. pri izradi nacionalnih predmetnih kurikuluma, izradi strategija, reformi, na projektima EU, itd. u trajanju od najdulje godinu dana. Time ćemo omogućiti ljudima iz prakse da doprinesu projektima od najveće nacionalne važnosti i sudeći prema povratnim informacijama iz škole, svi su s tim prijedlogom jako zadovoljni, do sada u tome praktički zbog obaveza u školi nisu mogli sudjelovati. Ovaj zakon jasno i propisuje i tko sve može obavljati poslove učitelja predmetne nastave. Naravno da je poziv učitelja izuzetno zahtjeva i odgovoran pa učitelj treba imati stručna znanja, ali iznimno je važno da tijekom formalnog obrazovanja ima i pedagoške kompetencije koje će mu omogućiti poučavanje u skladu s potrebama svakog učenika uz primjenu različitih strategija, metoda i oblika poučavanja. Sama stručna znanja naravno nisu dostatna za rad s djecom, posebno sa djecom osnovnoškolske dobi pa se ovim zakonom propisuje postupnost pri zapošljavanju … predmetne nastavnike, učenika predmetne nastave u osnovnim školama. Konkretno kada se raspiše natječaj za radno mjesto učitelja ili učiteljice u osnovnoj školi ugovor o radu najprije će se sklopiti ako se takva osoba prijavila s nekim koji je završio studijski program nastavničkog smjera, odgovarajućeg nastavnog predmeta na razini diplomskog sveučilišnog studija ili integriranog preddiplomskog i diplomskog sveučilišnog studija jer su te osobe najbolje osposobljene za rad s učenicima. Činjenica da se nastavnički programi izvode na većem broju sveučilišta i da je u RH velik broj nezaposlenih učitelja, ali usprkos tome dešava se da na natječaj ne prijavi uvijek osoba sa završenim nastavničkim studijem i u takvim slučajevima onda škola može zaposliti osobu koja je završila studijski program odgovarajuće vrste na razini diplomskog sveučilišnog studija ili integriranog preddiplomskog i diplomskom sveučilišnog studija ili specijalistički diplomski studij odgovarajuće vrste. Ali ako se ta osoba prvi put zapošljava ne nema pedagoške kompetencije onda ih mora steći u roku od godinu dana od dana zapošljavanja. Također i samo u slučaju da se na natječaj ne javi netko od prethodno navedenih škola onda može zaposliti osobu koja je završila tzv. beccalaureus preddiplomski sveučilišni i stručni studij sa najmanje 180 ECTS-a ali naravno opet uz uvjet da stekne pedagoške kompetencije u roku od godinu dana. Tako će se u okviru mogućnosti dati prednost naravno onima koji su već odabirom studija odlučili biti učitelji i nastavnici i njima će se dati prednost pri zapošljavanju jer oni imaju sve potrebne kompetencije što onda omogućava učenicima kvalitetu podučavanja. Nadalje, ovim izmjenama zakona jasnije su propisani uvjeti kao i studij odgovarajuće vrste koje mora završiti osoba koja se natječe za mjesto ravnatelja. Nacrt pravilnika o programu postupku i načinu stjecanja izdavanja i obnavljanja licencije za rad ravnatelja bit će pripremljen za javnu raspravu početkom sljedeće godine. trenutno nisu osigurani uvjeti za stjecanje licencije za rad ravnatelja i to je jedan od razloga zašto je ovaj postupak hitan jer 1.siječnja 2015.praktički više nitko ne bi mogao biti ravnatelj u školi, pa ćemo ovim zakonom stupanjem na snagu odredbe o licenciranju odgoditi do 1.siječnja 2017. I na kraju poštovane zastupnice i zastupnici, ove izmjene i dopune doista su neophodne da se prevladaju uočene prepreke i nedostaci u odgojno obrazovnom procesu i radu i ovaj će zakon pridonijeti efikasnijim radu škola sve do novih zakona koje ćemo paralelno s uvođenjem Strategije znanosti i obrazovanja i tehnologije predložiti Hrvatskom saboru. Hvala lijepo.
Hvala i vama poštovani ministre. Čuli smo obrazloženje vladino. Da li žele izvjestitelji radnih tijela Hrvatskog sabora iznijeti svoja izvješća? Ne žele. Otvaram raspravu. U raspravu krećemo po klubovima zastupnika u Hrvatskom saboru. na redu je Klub nezavisnih zastupnika Linić, Vukšić, Hodžić i u ime kluba poštovani Branko Vukšić. Izvolite kolega Vukšić.
Poštovani predsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani ministre sa suradnicom, poštovane kolegice i kolege. Mi smo kao što su nam lažno obećavali godinama ili desetljećima postali zemlja znanja, već smo nažalost sudeći prema onome što dolazi iz osnovnih škola, što dolazi sa testiranja postali zemlja bubanja. U zdravstvu umjesto glavnog plana kako bi se zamutila istina o sposobnosti i znanju imamo master plan, a u školstvu, obrazovanju toliko kurikulama da smo i zaboravili suštinu i svrhu nastavnog plana i programa. Čak se i u ocjeni stanja priznaje da je Zakon o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi više zapravo točnije previše puta mijenjan, ali svim tim silnim jalovim promjenama nisu otklonjeni nedostaci. Da nisu otklonjeni to piše i u samome zakonu. Baš suprotno, mnogi učitelji, nastavnici, profesori i roditelji tvrde da je dignitet obrazovnog sustava gotovo uništen. S tim su se ocjenama služili i sudionici u ravnoj raspravi nove promjene zakona. Kada sam visokoobrazovanog oca troje osnovnoškolaca pitao kako i što po njegovu bogatu iskustvu djeca uče u osnovnoj školi odgovorio mi je, bubanje je prognalo znanje, u udžbenicima je masa bespotrebnih nepovezanih činjenica, nekih se testova ne bi posramili ni fakulteti. A zašto je to tako? Na to pitanje nitko ne daje odgovor. Znanje bez objašnjenja je dogma. Tko smišlja te kurikule, planove, programe? Tko određuje što se uči, zašto se uči, kako se uči, kada se uči i gdje se uči? Djeca rano ujutro odlaze u školu vozeći se ako su te sreće da ima javnoga prijevoza, organiziranog prijevoza vozeći se primjerice 7km 45 minuta u jednom pravcu, popodne dolaze iz škole, ručaju, pišu zadaću i bubaju do spavanja, do besvijesti. Djecu tako na taj način pretvaramo u zombije. Odlaze rano ujutro u školu prteći na leđima teže torbe od njih samih. Braća i sestre ne nasljeđuju knjige, roditelji svakog djetetu svake godine moraju kupiti knjige retuširanih naslovnica s istim sadržajem, profesori kažu uglavnom lošim. Zato nemaju novaca za prijevoz, mnoga djeca nemaju ni za marendu i glasna su mada premijer o tome pojma nema. Kako riješiti da gladna djeca ne prte preteške knjige sustavom koji misli na svoje građane? Milijunima viška koji su dodijeljeni političkim strankama napravimo ormariće u kojima će djeca držati knjige u školi. Čak i kada svakom učeniku u Hrvatskoj kupimo jedan ormarić ostat će dovoljno novaca za stranke. Pogotovo za ono što od njih narod dobiva. Djeca moraju dolaziti u školu bez knjiga i vraćati se kući bez knjiga. Znanje treba prijeći tamo gdje mu je mjesto, u glavu. Kada dođu doma djeca se moraju igrati, odmoriti, moraju biti u interakciji sa braćom, mamom, tatom, dedom, moraju šetati svoje pse i mačke, moraju se igrati graničara, moraju pogledati crtić i smijati se komentarima svojih roditelja, moraju razgovarati, moraju stasati u zdrave ljude, moraju se igrati u pijesku. Ako se ne naigraju dok su djeca početi će se igrati kada odrastu a tada bi nekome od njih mogla u ruke pasti država da je malo vodi. Ovo o čemu govorim nije neka nerealna priča, uostalom pogledajte premijera i ministre ostavljaju dojam da se igraju. Djeca moraju imati besplatan obrok u školi jer mogu funkcionirati jedino kada su sita. Premijer funkcionira kada je gladan a nikada nije gladan. Naravno Hrvatska nije Finska da mi Hrvati nismo Finci, da njihov po mnogima najbolji obrazovni sustav ne možemo preslikati. I nismo reći će mnogi dovoljno bogati da ga realiziramo. Pogrešno, Finci su postali bogati jer su prije 100 godina shvatili da iz siromaštva mogu izaći jedino ako ulažu u najvažniji resurs u ljude, u njihovo obrazovanje, ne u bubanje već u znanje. Umjesto da im počnemo stvarati svoj, da i mi počnemo stvarati svoj obrazovani sustav koji je temelj svih temelja pa i naravno onog privrednog mi sustav sustavno razaramo. Tko vodi finske srednje i osnovne škole? Najobrazovaniji, najbolji. Kao što demokratski svijet ne poznaje neisplatu plaća, kao što civilizirani svijet ne poznaje bespravnu izgradnju, kao što se u uređenim državama ne ma ne može dogoditi da javne tvrtke vode podobni, tako se ne može dogoditi da njihove škole vode oni koji ne zadovoljavaju najosnovniji kriterij a on je obrazovanost. U javnoj raspravi koju je objavilo ministarstvo više je profesora zaključilo da im se čini kako se ovaj zakon mijenja samo zato da bi se pogodovalo i zaštitilo jednu skupinu zaposlenika u školama, aktualne ravnatelj koji nemaju visoku stručnu spremu. Od 2008. godine događa se primjena, odgađa se primjena odredbe koja kaže da ravnatelji moraju imati VSS. U tih su se 6 godina već svi mogli doškolovati tvrde njihovi kolege nastavnici. Uostalom zar za ravnatelja ne važi teza o sveopćoj tezi o cjeloživotnom obrazovanju. Na posljetku zbog čega nikad za ravnatelja bolnice nije postavljena a niti se na natječaj javila viša medicinska sestra. Zar doista mislimo da kriterij u školama koje su ponavljam temelj ne samo gospodarstva, ne samo nadgradnje, već i bolnicama nisu važne. Ako su važni zašto ih ne uspostavimo, izgleda da nam je odjednom socijalna kategorija kojoj tu nije mjesto važnija od kriterija. Gubitkom ili neuspostavljanjem kriterija u obrazovnom sustavu gubimo prava na kriterije i ostatku društva. Kao što sam već malo prije rekao u ocjeni stanja se navodi kako iz aviona prije puno godina uočeni nedostaci nisu uklonjeni. Usprkos teškim torbama, bezbrojnim testovima, radnim bilježnicama i zadaćama koje đaci često ne mogu obaviti ni nakon cijelopopodnevnog rada znanje je sve manje. I te će se posljedice nerješavanja problema osjećati ne narednih godina već narednih desetljeća. A tko može obavljati poslove učitelja predmetne nastave u školi? Apsurdno je da se u osnovnoj školi može angažirati i osoba koja je završila preddiplomski studij ako se recimo na natječaj ne javi osoba koja je završila diplomski studij. Zakon time stimulira nezavršavanje diplomskog studija. Što će vam škole ako možete posao dobiti i uz puno manje muke. Ni uvjeti za radno mjesto učitelja građanskog odgoja nisu precizirani. Građanski odgoj može predavati svaki učitelj koji je motiviran za tu djelatnost. To znači da se osobe sa višom stručnom spremom i završenom edukacijom za primjerice glasnogovornika kao što u javnoj raspravi reče jedan uvaženi profesor u Mostaru može javiti za učitelja građanskog odgoja i dobiti taj posao. Tko je dao bezrezervnu podršku ovoj promjeni zakona kojem je cilj ne mijenjati suštinu? Ravnatelji koji ne ispunjavaju kriterije za ravnatelja. Većina nastavnika, učitelja i nastavnika s kojima sam razgovarao, većina nastavnika i profesora koji su sudjelovali u kratkoj javnoj raspravi tvrdi da je odluka o ukidanju zaključivanja ocjena na polugodištu bila pogrešna. Zašto? Navesti ću samo jedan ali važan argument. Bez zaključenih ocjena dolazi kažu profesori često do pogrešne procjene i učenika i roditelja koliko je učenik zapravo naučio. Ne postoje oni nastavnici koji se zalažu za to da se ukine, no postoje uz to što se ukinulo zaključivanje ocjena na polugodištu i nastavnici koji se zalažu za to da se ukine opći uspjeh na kraju nastavne godine. Zašto? Opći uspjeh je stoji u argumentaciji zahtjeva pedagoški potpuno neopravdan. Zašto? Zato što dovodi do nerazumne inflacije ocjena kažu. Kako je bilo više jalovih promjena Zakona o osnovnom i srednjoškolskom obrazovanju dio upućenih u ovu problematiku smatra da bi trebalo donijeti nov, cjelovit, o čemu je i prije malo govorio ministar ali odvojen reformatorski zakon. Dakle dva zakona, jedan za odgoj i obrazovanje u osnovnoj a drugi za odgoj i obrazovanje u srednjoj školi. Možda u tom zahtjevu ili prijedlogu ima logike. Radi se o dva sustava, sustavu obaveznog obrazovanja i sustavu dobrovoljnog obrazovanja. Svaki od njih ima svoje specifičnosti i zakonitosti. I možda bi trebali biti odvojeni. Ovim je zakonom nedovoljno preciziran odnos društva i države prema učenicima sa teškoćama u razvoju. Ako želimo da učenici s teškoćama u razvoju budu integrirani u redovite osnovne i srednje škole, za to trebamo osigurati novac. Novac je potreban kako bi se platio rad pomoćnika. Ako ne osiguramo taj novac, a iz zakona nije jasno tko bi trebao financirati pomoćnike, tada će i sve ovo biti ne samo mrtvo slovo na papiru već još jedna obmana u nizu. Posebna priča koje nema u zakonu čak ni u natruhama su sve veće razlike među djecom, ono s I-phone-ima i onom koja nemaju za užinu. Te razlike nagrizaju čitav sustav, a kamoli ne bi nagrizale školski sustav. Djeca slabijeg imovnog s tanja su češće maltretirana, mobingirana od bogate djece. Mnoga su se društva borila kako bi barem na vizualnom školsko-praktičnoj razini smanjili dojam o razlikama kako djecu bogatih prizemljiti, a djecu siromašnih uzdići. Finska se ne bakće s tim problemima jer su smanjene razlike među odraslima prenijete i stvorile dobro ozračje u školama. U hrvatskim školama postoje djeca koja imaju sve i ona koja imaju malo ili nimalo. Dok to ne riješimo svi će zakoni ostati besmisleni.
Hvala lijepa poštovani zastupniče. Imamo nekoliko replika. Poštovana zastupnica Dunja Špoljar, prva replika.
Hvala predsjedniče Hrvatskog sabora. Uvaženi kolega, u svojoj raspravi vi ste rekli da u hrvatskom sustavu školstva danas su roditelji prisiljeni svake godine obavezno kupovati nove udžbenike. Ja vam kao roditelj dvoje djece garantiram da to nije tako. Dakle ja imam dvoje djece u gimnaziji. Od prvog razreda osnovne škole moje mlađe dijete koristi udžbenike mojeg starijeg djeteta, dakle udžbenici su bili u 4-godišnjem ciklusu i mogli su se koristiti 4 godine zaredom potpuno isti udžbenici. No udžbenici, kao i sve ono drugo o čemu ste govorili, a u većini toga što ste govorili dobro ste govorili, naime ovise o dobrim i kvalitetnim učiteljima i učiteljicama pa tako i teške torbe, pa tako i rasporedi sati, pa tako i svi oni alati koje učitelji imaju u svojim rukama da bi te torbe bile čim lakše, a to su blok sati, pravilan raspored nastavnih satova, obrade, vježbanja, ponavljanja i provjere i sve ostalo što se može učiniti da torbe budu puno lakše ili čak lagane. Nadalje, dakle uvijek se vraćam na ono da osnova od koje treba krenuti su motivirani, ambiciozni i dobro školovani učitelji i o njima sve ovisi pa tako i mnoge činjenice iz vaše rasprave. Što se tiče zaključivanja ocjena na kraju polugodišta, ja bih voljela kao što je nit vodilja u cijeloj vašoj raspravi bila finski model, da ste se tu osvrnuli na finski model i njihovo zaključivanje ocjena. Eto samo još na kraju dodala bih, ocjenjivanje nije i ne smije biti pedagoška mjera. Hvala.
Hvala i vama. Odgovor na repliku poštovani zastupnik Branko Vukšić.
Uvažena kolegice, nisam toliko mlad da bih imao dijete u osnovnoj školi nažalost, a nisam ni toliko star da bi unuka imao u osnovnoj školi. Rekao sam da sam razgovarao kako doći do saznanja, razgovarao evo s roditeljem koji ima troje djece u osnovnoj školi i on tvrdi da kupuje knjige svake godine, da mora kupovati, u Istri stanuje, eto. Vjerujem mu. Vi ste rekli, u potpunosti se s vama slažem, vi ste govorili o gimnaziji, kvalitetni i dobri učitelji, u potpunosti se slažem, sve treba dati u ljudski resurs i oni i drže danas školski sustav jer da nema bio bi totalni raspad. Bio bi totalni raspad i u njih treba imati povjerenje. Ali treba izgraditi sustav, vi ste upravo rekli jednu stvar, zbog čega neka mi pojasni, sad ministar je tu, vjerojatno će vam pojasniti zbog čega već šestu godinu, znači idemo u sedmu pa smo dali osmu i devetu godinu da ravnatelji koji bi trebali biti najobrazovaniji, najkompetentniji, nisu u šest godina našli za shodno završiti, mogli su završiti fakultet od početka do kraja, nisu nego i produžavamo jednostavno izigravajući sustav, izigravajući zakone koje smo donijeli. Svaki puta produljujemo taj rok. Zbog čega to ne radimo, zašto ne gradimo sustav, zašto ne stvorimo kriterije? Nastavnici, profesori su ogorčeni na ovo ponovo odgađanje te primjene koja je trebala stupiti na snagu davno prije. Uostalom javna rasprava, svih 300-tinjak stranica sam pročitao javne rasprave i čitao sam ono što govore profesori, znači nisam isisao iz …, međutim država je ta koja gazi svoje zakone iz dana u dan.
Poštovana zastupnica Marija Lugarić, replika.
Poštovani kolega Vukšiću, ja sam htjela između ostalog replicirati na ovaj dio oko ravnatelja više stručne spreme. Do prije 20 godina u Republici Hrvatskoj na nastavnički i učiteljski studij su bili isključivo više stručne spreme. Nakon toga se polako pokušavalo motivirati ljude da završe visoku stručnu spremu i ovi ravnatelji o kojima pričate u Hrvatskoj se nisu mogli doškolovati sa VŠS na VSS. U Hrvatskoj se nisu mogli doškolovati. Neki fakulteti u susjednim zemljama su napravili biznis i vikend tečajeve pa gotovo kupovanje diploma za VSS i mislim da je poštenije vrednovati ljude koji su završili studij kompetentni, više stručne spreme jer oni jesu kompetentni raditi u školi nego naganjati ih da kupuju diplome pod sumnjivim uvjetima u nekakvim susjednim državama. Zašto se oni nisu mogli doškolovati u Hrvatskoj? Jer niti jedan fakultet taj program nije htio raspisati, osim Učiteljskog fakulteta moram priznat u Zagrebu i nekih drugih koji su to napravili za diplomirane učitelje i tamo nam je nešto manji problem. Drugo, oko nastavnika, ovo je treća da tako kažem kategorija oko zanimanja, rekli ste može bit prvostupnik. Da, ali mora završiti 55 ECTS-a pedagoško-psihološkog obrazovanja što ga onda diže na razinu ovog bolonjskog mastera. Treba pročitati naprosto cijeli članak. I na kraju, o mnogim ste stvarima govorili u zakonu, ja bih voljela da se mi dogovorimo politički do koje razine zakon mora normirati stvari. Ako zakon mora normirati kako se izjednačavaju socijalne razlike u … [[Govornica se ne razumije.]] , ako zakon mora normirati ali apsolutno svaku sitnicu o kojoj ste govorili mi ćemo ubit škole, ubit autonomiju nastavnika, ubit autonomiju škole i ubit kvalitetu te škole. Kolegica Špoljar je dobro rekla, nastavak se bazira na kvalitetnom učitelju. Ali ja dodajem na to i autonomnom učitelju i autonomnoj školi, a onda tu treba paziti do koje razine ide zakonsko reguliranje. Zahvaljujem.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Branko Vukšić.
Uvažena kolegice Lugarić, u potpunosti se sa vama slažem da zakon ne može regulirati sve stvari. I ja nisam govorio, nije to bila primjedba na zakon i nije to bila primjedba na ovog trenutnog ministra i nije to bila primjedba na samo ovu Vladu. Ja sam rekao da se sustavno uništava, ali to su riječi profesora i nastavnika, nisu moje riječi i one o članku koji ste govorili. Pročitao sam članak. Čim omogućava u prvom dijelu. Govorio sam vam i jedan grad sam vam spomenuo gdje se kupuju upravo i te diplome koje ste vi rekli dodatne koje omogućuju nastavnicima da rade za posao koji nisu osposobljeni. Ne slažem se s vama da ravnatelji nisu mogli govoriti. U šest godina se moglo završiti cjeloviti fakultet, u šest godina, mogao se otvoriti studij. Zašto se nije mogao otvoriti studij? Kako država? Mi u Hrvatskom saboru ovdje govorimo da postoje zakoni, pa ne možemo nešto mijenjati, a mi ih mijenjamo zakone. Mi govorimo koji upravljamo državom, pod navodnicima mi, ne mislim na sebe jer nisam u toj prilici, da se ne može ništa promijeniti. Može se promijeniti, kako se ne bi moglo promijeniti. I mogli su ravnatelji završiti i dobiti visoku stručnu spremu. Ako nisu mogli, postoje stotine mladih ljudi koji ih mogu zamijeniti. Ravnatelji mogu obavljati neki drugi posao. Mi sami rušimo kriterije koje postavljamo.
Kolega Vukšić, pratio sam zapravo kontrolirao sam glasovanje zastupnika i nije da ništa ne odlučujete jer ste glasovali za preko 50% prijedloga zakona ste glasovali za. To je to, tako se odlučuje. Nova replika, poštovani zastupnik Domagoj Hajduković.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Pa kolega, ne znam odakle bih počeo. Prije svega, što je kolegica Lugarić rekla sa prenormiranjem tu se apsolutno slažem. Ako bih karakterizirao vašu raspravu rekao bih da je to hrpa demagogije, a da smo čuli samo par zapravo konkretnih riječi o ovom zakonu i ovom zakonskom prijedlogu. Mi svi ovdje koji smo vam replicirali smo iz struke i mi itekako znamo što u tom sistemu ne valja, pa zato smo i donijeli Strategiju obrazovanja, znanosti i tehnologije. I prije nego što počnete govoriti o tome da nismo osigurali sredstva evo samo ću vam nekoliko stavaka navesti. Izrada nastavnih upitnika kurikuluma 12 milijuna kuna, projekt reforme osnovnog obrazovanja 236000 kuna, licenciranje ravnatelja po prvi put 200 000 kuna. Mi smo propisali da ravnatelj, jedan od uvjeta za ravnatelja mora biti licenciranje, a da procesu licenciranja nikad nismo zapravo ni pristupili. Ni jedan ravnatelj trenutni vam ne zadovoljava taj uvjet iz zakona. Zato to mijenjamo, zato sada konačno pristupamo tome. A kada govorimo o samim ravnateljima kao takima, pa ja držim da je za nastavu, kvalitetu nastave puno važniji pedagog, puno, puno, puno. Ravnatelj je tu samo menadžer škole. Kada govorite o sveučilištu, pa sveučilište ima autonomiju. Da pitate bilo koga rektora, dekana on će vam reći šta se vi miješate nama u posao. To vam je još jedna stvar. I govorimo puno o tom finskom modelu. Nama ne treba finski model, nama treba hrvatski model kolega. Mnogi zakoni koje smo doslovce prepisali, preveli i prepisali recimo iz Austrije su se u praksi pokazali katastrofa, a zakone koje smo brusili pa i sa milijun izmjena i dopuna su se pokazali u praksi puno … [[Govornik se ne razumije.]] Hvala.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Branko Vukšić.
Ne mogu, a da vam ne odgovorim. I HDZ za mnoge strateške zakone se vrlo brzo dogovarate između SDP-a i HDZ-a, pa i on izgleda da je na vlasti onda. Poštovani kolega Hajdukoviću, vi s desne strane, meni s desne strane, ali i inače desno pozicionirani kad nemate odgovora onda kažete jednu klasičnu poštapalicu koja zapravo više nema smisla da je to sve demagogija, da je sve to populizam. Najveća hrpa demagogije je upravo tri godine vladavine SDP-a koji je obećao jedno, a radi drugo, a valjda treće misli. Nitko s ne zalaže za finski model i ja sam govorio da mi nismo Finci niti ćemo biti Finci, niti ćemo biti Finska. Na žalost nećemo biti i trebamo hrvatski model. Ali ono što je dobro u finskom modelu, a možemo primijeniti u Hrvatskoj trebamo primijeniti i trebamo početi popravljati sustav, a neke uzore trebamo imati jer mi sam svoj sustav nismo stvorili. Taj sustav je sve lošiji i lošiji. Sve ono što govorite o ravnateljima naravno da se ne slažem, jer je to samo čisto opravdanje. Kad se kaže u zakonu da je više puta mijenjan i da nisu postignuti efekti, a zašto nisu postignuti efekti ako je zakon mijenjan i ako smo nešto propisali i onda kažemo druge godine sad ćemo to, nećemo sad od 2010. nego od 2011. pa onda 2011. kažemo od 2012. pa 2012. do 2013. i sad ćemo 2017. Nisu sad tu bitni ravnatelji. To se događa s mnogim zakonima na taj način i to je demagogija, uvesti nešto i poslije toga reći ma to ne važi, mi ćemo to, nije bilo uvjeta. I smijurija je ovo o samostalnosti da se ne može. Pa normalno je da je sveučilište samostalno. Ali sa sveučilištem se može dogovarati, može se razgovarati, mogu se stvoriti uvjeti.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Tomislav Žagar, replika.
Hvala predsjedniče Hrvatskog sabora. Uvaženi kolega Vukšić i moja replika će se odnositi na izbor ravnatelja u osnovnim školama, srednjim školama. Naime, ja sam među onima koji bi prvi sam siguran zauzeo za to da na tako odgovorno mjesto koje ne slažem se čak sa kolegom Hajdukovićem koji kaže da ravnatelj treba biti samo menadžer. On mora biti i pedagog i psiholog, dakle mora imati razne kompetencije na tako zahtjevnom mjestu. I sigurno je da na takvo mjesto onda trebaju doći ljudi koji su visoko obrazovani. Međutim, mi na neki način u ovom društvu baštinimo mnoge nepravde, tako ću se izraziti. Od 1919. se naše učiteljstvo obrazuje u visoko školskom sustavu. 1960. godine ustrojem Pedagoške akademije se učitelji obrazuju u dvogodišnjem sustavu, dakle učitelji predmetne i razredne nastave. 1991. to je kolegica Lugarić spomenula se uvodi 4-godišnji stupanj obrazovanja. Dakle, ti ljudi svi koji su završili, ne svojom krivnjom jer bi oni da je bilo propisano završili i 4-godišnji studij, završili su 2-godišnji studij, radili su u školi, imaju kompetencije o kojima sam govorio i dakle oni su se javili za mjesto ravnatelja. Ali još je jedna stvar jako bitna, nemojte promatrati ministarstvo kad govorimo o izboru ravnatelja, ravnatelje bira školski odbor. Školski odbori su redovito pod utjecajem, da se tako izrazim, jedinica lokalne samouprave i regionalne samouprave. Dakle, tu moramo tražiti odgovor na to tko i kada i kako bira ravnatelje. Naravno da ministarstvo potvrđuje, ali prvenstveno školski odbor bira. Mi istina, ne znam da li u ministarstvu postoje podaci koliko, kakva je stručna sprema današnjih ravnatelja, koliko ih ima iz pojedinog područja, ali to bi sigurno bio interesantan podatak. I na kraju što se tiče metodike i didaktike, evo reći ću jedan slikoviti primjer. Znate jako je teško učeniku 2. razreda gimnazije objasniti Bernoullijevu jednadžbu. S tim se i kad se prave udžbenici, a i kasnije u samom predavanju, to je iznimno teško jer se ne možete, teško je na toj razini na taj način objasniti tako složenu i zahtjevnu jednadžbu. U tom smislu morate razumjeti i učitelje da iako se čini da ponekad daju previše podataka ponekad je to nužno.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Branko Vukšić.
Uvaženi kolega Žagar uglavnom mi se u suštini slažemo. Ne mislim da su učitelji krivi. Vi kažete da ravnatelje ne bira ministar niti ministarstvo. Pa nisam ni rekao, mi propisujemo, ministarstvo predlaže zakon i mi ovdje donosimo zakon, mi stvaramo uvjete odnosno okvire u kojima se ti ravnatelji biraju. Prije nisam rekao u onoj replici kao poznati demagog i populist da je najveća demagogija koju sam rekao da su djeca gladna. To je najveća demagogija i to lažem i izmišljam itd. Sva djeca koja kažu da su gladna izmišljaju. To ne ide vama replika, zlouporabio sam. U ovom osnovnom se slažem. Mnoga znanja pod navodnicima "bubanja" su nepotrebna. Trebamo učiti drugim vještinama koja se svaki puta navode i svaki puta idemo iznova i svaki put kažemo e to nismo dobro napravili sad ćemo krenuti, sad ćemo to početi. Svaki puta isto.
Hvala lijepa. Nastavljamo raspravu po klubovima zastupnika u Hrvatskom saboru. Na redu je Klub zastupnika SDP-a i poštovana zastupnica Dunja Špoljar.
Hvala predsjedniče Hrvatskog sabora, uvaženi ministre sa suradnicom, kolegice zastupnice i kolege zastupnici i kolegice učiteljice i kolege učitelji iako sumnjam da itko od njih danas može gledati ovo zasjedanje Sabora jer u posljednjim tjednima prije zimskog odmora učiteljski radni tjedan traje i preko 100 radnih sati. Dakle, valja završiti polugodište, valja provjeriti, valja izvježbati, valja pripremiti priredbu, distribuirati poklone, valja pripremiti razne ukrase za uređenje interijera škole, primati roditelje, organizirati roditeljski sastanak, pripremiti se za učiteljsko i nastavničko vijeće i napraviti inventuru u školi. Sve to u ovom kratkom razdoblju. Dakle, Večernji list 7. veljače 2014: "Profesor srednje škole lakše je ozlijeđen u napadu kojeg je u srijedu u Zagrebu na njega izvršio 17-godišnji učenik. Mladić ga je, kako doznajemo, lupio šakom u glavu za vrijeme održavanja nastave." Jutarnji list, 14. srpnja 2014: "U travnju prošle godine majka učenika prijetila je profesorici smrću, a potom je i fizički napala. Srušila ju je, kaže profesorica, tri puta. Nakon što ju je udarcima po glavi i tijelu oborila na tlo zbornice profesorica je uspjela pobjeći, no majka ju je i opet dohvatila. Udarala ju je i čupala za kosu." 24. sata, 7. studenog 2014: "Ne mogu vam opisati pod kakvim sam stresom i ja i kolegice koje rade sa mnom. Više ne znam što da učinim, na rubu sam i mislim da trebam pomoć psihijatra. U raspored poslova ove sam školske godine dobila i dva prva razreda u jednoj od osnovnih škola. Rad u jednom od ta dva razreda prava je noćna mora. Jedan učenik jako je agresivan." Kolegice i kolege, zar je oduvijek bilo ovako? Ovako često, ovako intenzivno? Što se promijenilo? Učitelji, učenici, roditelji, društvo i društvene vrijednosti? Hoćemo li biti samo promatrači ili ćemo nešto učiniti? Ovaj prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi s konačnim prijedlogom zakona na tom je tragu. Dostizanje jednog od ciljeva Strategije obrazovanja koju smo u ovom Saboru nedavno usvojili je podići kvalitetu rada i društvenog ugleda učitelja, povratkom nekih alata, posebice u odgoju, u ruke učiteljima. Pedagoške mjere nisu dosada na zadovoljavajući način omogućavale prevenciju problema u ponašanju i time povezanih problema nepoželjnih oblika ponašanja. Više je razloga za to. Jedan od problema vezano uz izricanje pedagoških mjera bio je i kriterij izricanja pedagoških mjera. Naime, škole su statutom uređivale kriterije te su analizom statuta škole utvrđene značajne razlike. Jedan od primjera je da su npr. srednje škole propisale da učenik s 15 neopravdanih sati može biti isključen iz škole, a u drugim školama učenik je mogao izostati i 30 i čak 45 sati neopravdano te mu se potom izricala mjera isključivanja iz škole. Ovim prijedlogom to se uređuje. Isto tako jedan od problema bio je vezan uz postupak izricanja pedagoških mjera i način njihova izricanja. Pedagoške mjere zbog povreda dužnosti, ne ispunjavanja obaveza i nasilničkog ponašanja u osnovnoj školi su opomena, ukor, strog ukor i preseljenje u drugu školu. Pedagoške mjere opomene i ukora kao lakše mjere izriču se za tekuću školsku mjeru, a izrečena mjera strogog ukora i preseljenja u drugu školu kao teža mjera vrijedi do kraja osnovnoškolskog odgoja i obrazovanja nova. Pedagoške mjere dakle u srednjoj školi su također opomena, ukor, opomena pred isključenje, isključenje iz srednje škole. Pedagoške mjere opomene i ukora izriču su za tekuću školsku godinu, a za razliku od njih teže upozoravajuće mjere kao što su mjere strogog ukora u osnovnoj školi i mjera opomene pred isključenje u srednjoj školi vrijede do kraja tog dijela obrazovanja. Dakle, strogog ukora do kraja obrazovanja, opomena pred isključenje do kraja ovog osnovnog, ovog srednjeg. Jednako vrijedi i za najteže pedagoške mjere preseljenja u drugu školu za osnovnoškolce te isključenja za srednjoškolce. U slučaju da je učeniku izrečena pedagoška mjera isključenja iz škole učenik srednje škole ipak ima pravo položiti razredni ispit i nastaviti školovanje u istoj ili drugoj školi. Odgojne mjere koje su dosada postojale nisu dovoljno prevenirale nasilničko ponašanje. Novi prijedlozi vezani uz odgojne mjere dobri su, pogotovo prenosivost najtežih odgojnih mjera u narednu godinu jer te se mjere ne izriču baš zbog bezazlenih prekršaja. Do sada je i ocjenu iz vladanja donosio razrednik, a odsada je donosi čitavo razredno vijeće, dakle to su svi učitelji, odnosno nastavnici koji rade s tim učenikom na prijedlog tog istog razrednika. Tako učenikovo ponašanje, odnosno vladanje procjenjuju svi učitelji i učiteljice, odnosno svi nastavnici i nastavnice koji su uključeni u njegov svakodnevni školski život i školski rad. Mjera produženog stručnog postupka provodila se u školama kao pedagoška mjera i to nakon što je učeniku već izrečena neka od pedagoškim mjera. Zbog pritužbi na mogućnost pružanja odgovarajuće pomoći učenicima ovim zakonom omogućava se da se svakom učeniku u riziku za razvoj problema u ponašanju, kao i učeniku s problemima u ponašanju pruži odgojno-obrazovna podrška i stručni tretman i to nevezano uz izricanje pedagoških mjera. Osim popravnih ispita na kraju godine za učenike koji nisu savladali predviđeno vraća se i dobro znana produžena nastava pod imenom dopunske nastave za učenike s nedovoljnom ocjenom iz najviše dva predmeta. Umjesto dosadašnja dva roka popravnih ispita, odnosno umjesto ljetnog popravnog roka škola će biti dužna organizirati pomoć u učenju i nadoknađivanju znanja u sklopu dopunskog rada koji je učenik dužan pohađati. U važećem je zakonu bila nejasno postavljena i uloga učiteljskog odnosno nastavničkog, odnosno odgajateljskog vijeća te vijeća roditelja i vijeća učenika u donošenju etičkog kodeksa i vrlo vrlo važnog kućnog reda. Ovim zakonom dajemo pravo učiteljima, odnosno nastavnicima, roditeljima kroz njihovo tijelo i učenicima da izravnu utječu na odredbe kućnog reda škole i etičkog kodeksa škole na način da školski odbor donosi etički kodeks odnosno kućni red tek nakon provedene rasprave na tim tijelima, učiteljskom odnosno nastavničkom vijeću, vijeću roditelja i vijeću učenika. Dakle, osim u odgoju koji bi uvažene kolegice i kolege zastupnici konačno morao biti uvažen kao nezamjenjiv čimbenik u sustavu odgoja i obrazovanja. Ovaj prijedlog donosi i neke organizacijske promjene i dopune za područja koja još nisu dosada bila do kraja definirana. Ja ću samo kao primjer navesti produljenje roka za donošenje školskog kurikuluma do 30. rujna tekuće godine. Kao što sam na početku rekla odnosno opisala kako izgledaju zadnji tjedni prije zimskog odmora, vjerujte mi tjedni na početku nastavne godine izgledaju još intenzivnije i još je više obaveza za učitelje i nastavnike. Kao temeljni dokument škole koji sadrži sve što učenici moraju naučiti, određuje sadržaje kao izvore informacija, utvrđuje pedagoški standard, predviđa različite sposobnosti i tempa rada učenika, daje organizacijske i metodičke naputke, putove stjecanja predviđenih kompetencija, razrađuje postavke vrednovanja, mora ga potvrditi školsko odgoj, dakle govorimo o kurikulumu i prethodno učiteljsko, odnosno nastavničko vijeće, također i vijeće roditelja. A kako se ovo posljednje formira tek na početku školske godine produljenje ovog roka zaista je razumno. I na kraju još ono što je zapravo izazvalo najveće prijepore u javnosti a to su ravnatelji. Ravnatelj zaista mora imati opširno znanje, biti u stanju pripremiti i odražavati produktivnu radnu atmosferu, mora imati sposobnost opservacije i procjene potrebe svakog djeteta, svakog roditelja i svakog učitelja, biti onaj koji osigurava i onaj koji vodi a ne izdaje naređenja ili daje naputke, održavati sigurno okruženje, biti komunikativan i pristupačan za roditelje, biti konzistentan, imati sposobnost rada u timu, ponašati se na profesionalan način, proširivati svoja znanja i raditi na svom profesionalnom razvoju i napretku. Samo uz vrhunske ravnatelje moguća je autonomija predškolskih ustanova, osnovnih i srednjih škola. Ravnatelji moraju imati završih studij odgovarajuće vrste, uz to treba imati najmanje 8 godina staža u školskim i drugim ustanovama, ili u tijelima državne uprave nadležnima za obrazovanje od čega je najmanje 5 godina u neposrednom odgojno-obrazovano radu. Ravnatelji koji imaju višu stručnu spremu a koji su izabrani na mjesto ravnatelja prije 24. srpnja 2010. nemaju pravo povratka na svoje mjesto, radno mjesto u nastavi kao što je to slučaj s onima koji su birani i imenovani nakon tog datuma, a kojima se hajdemo reći čuva radno mjesto za vrijeme obnašanja dužnosti ravnatelja u najviše dva mandata. Novi prijedlog zakona tim ravnateljima s višom stručnom spremnom omogućuje da svoj mandat odrade do kraja. Ovim se izmjenama i dopunama zakona predlaže brisanje odredbe članka 159. kojim je bilo propisano da 01.01.2015. završava mandat svim ravnateljima škola u Hrvatskoj jer nisu stvorene pretpostavke stjecanja uvjeta licence za rad ravnatelja. Ovim se zakonom stavlja izvan snage obaveza reizbora svih tih ravnatelja, a stupanje na snagu odredbe vezane uz stjecanje licence za rad ravnatelja kao uvjet za izbor ravnatelja odgađa se do 1. siječnja 2017. godine. Uvažene kolegice i kolege, nekad je učitelj, odnosno učiteljica bio pojam za učenika, ali je bio autoritet i za roditelje. Danas to nažalost više nije slučaj, usprkos tome još uvijek većina učiteljica i učitelja doživljava učiteljsku profesiju kao svoj životni poziv i vrlo su motivirani za rad, a najveći izvor zadovoljstva im je uspjeh i napredak učenika. Doprinesimo svi zajedno kako ovom raspravom tako i predloženim izmjenama i dopunama zakona da tako ostane i u budućnosti. Klub SDP-a podržava prijedlog izmjena i dopuna Zakona o odgoju, obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi. Hvala lijepa.
Hvala i vama poštovana kolegice zastupnice. Imamo repliku poštovanog zastupnika Gorana Marića.
Hvala lijepa. Kolegice Špoljar, naglasili ste važnost uloge ravnatelja u osnovnim i srednjim školama. Naravno da je vrlo važno zato su važni i uvjeti za ravnatelja koji se zakonski propisuju. Jedna je pomalo čudna definicija, kaže se točka 3. uvjeti za ravnatelja najmanje 8 godina staža osiguranja. To je prepisano vjerojatno iz nekog drugog zakona, ali to je stvarno besmisleno obrazloženje. Što znači 8 godina staža osiguranja? To nitko ne razumije. Ovaj zakon je nužan i odličan, ali treba ga u nekim stvarima popraviti. Kada je u pitanju ravnatelj kakvog smisla ima da ravnatelj ugovor o radu potpisuje sa školskim odborom? Pa zar je školski odbor poslodavac? Ali to je tema koju treba raspraviti, gdje treba sve argumente čuti. Privremeni ravnatelj potpisuje ugovor o radu sa školskim odborom, to je besmisleno. Kao što je za mene i besmisleno da školski odbor bira ravnatelja uopće, ali to su teme koje treba otvoreno razgovarati, vidjeti argumente za i protiv. Kad bi me netko uvjerio da je bolje da školski odbor bira ravnatelja nego poslodavac stvari, onda bih možda i prihvatio, o tome se uopće ne raspravlja. Ali da može netko ugovor o radu zaključiti sa nekim tko nije poslodavac, to ne mogu uopće shvatiti, to je stvarno i takvih, da se to malo otkloni, onda i sa uvjetima za ravnatelja, što znači ako je on se zatekao na mjestu ravnatelja da mogu biti i uvjeti koje ne zadovoljava zakonom. Nije dobro, kao što nije dobro da pravnika se zapošljava da može i netko ako se nije prijavio sa visokom stručnom spremom pravničke struke, da može i druga osoba, a što kad on zaposjedne na to mjesto, a nema odgovarajuću struku pa će se za godinu dana javiti pravnik, neće moći doći pravnik, i dalje će biti onaj koji nije pravnik, a i dalje će raditi poslove. Mislim da te stvari treba otkloniti.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Dunja Špoljar.
Uvaženi kolega, slažem se s vama u onom dijelu u kojem ste rekli da je ovaj prijedlog izmjena i dopuna zakona odličan. Tu se slažem s vama, dakle to je dobar, a ove sitnice koje ste nabrojali, mislim da od njih je puno važnije ono što sam ja u svojoj raspravi htjela podvući, a to je koliko je važna liderska uloga ravnatelja, dakle, njegov ugled i sve ono što će iza njega ostati, a to je dobar i kvalitetan rad škole, zadovoljni roditelji, zadovoljni učenici koji su spremni za napredak u svojem daljnjem školovanju. To je ono što je najvažnije, o čemu bismo danas morali ovdje progovarati.
Poštovana zastupnica Nadica Jelaš, replika.
Hvala poštovani predsjedniče. Poštovana kolegice Špoljar, vi ste započeli svoju raspravu na način da ste navodili neke slučajeve zlostavljanja koje svakodnevno učitelji, dakle naši učitelji u školama doživljavaju, što od učenika, što od njihovih roditelja. I na kraju ste zapravo postavili jedno, ja bih rekla retoričko pitanje, da li je oduvijek bilo tako? Na kraju ste i sami odgovorili, a ja se apsolutno slažem s vama, ne, nije oduvijek bilo tako. Dakle, tako je postalo od onda, dakle u posljednjih 20-ak godina, od kad su učitelji izgubili autoritet. Dakle, mi smo u posljednjih 20-ak godina učili našu djecu samo pravima, nismo ih istovremeno učili obvezama i sada se čudimo što djeca inzistiraju na pravima, a nisu spremna preuzeti na sebe i obveze. Dakle, mislim da je u današnjem trenutku izuzetno teško našim učiteljima održavati u školama, u razredima disciplinu i prenositi na djecu nastavne sadržaje, a posebna priča su u tome roditelji. Dakle, svi su oni zamislili da njihova djeca moraju uspjeti jer uspjeh je danas jedino mjerilo života, da tako kažem, i spremni su zapravo učiniti sve, pa i zlostavljati učitelje da bi njihova djeca bila uspješna. Međutim, kakva je to poruka djeci? Ako zlostavljaju roditelji, naravno da će isto to činiti i njihova djeca.
Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Dunja Špoljar.
Hvala kolegice. Dakle, ono što ja nakon četvrt stoljeća rada sa djecom mogu reći i što je sigurna premisa, a to je da je svakom roditelju njegovo dijete najposebnije, ali zato učitelji završavaju formalno obrazovanje, cjeložitovno se obrazuju, stručni su i znaju s takvom činjenicom raditi svakodnevno. A još bih samo napomenula vezano uz izvatke iz novinskih članaka o kojima sam govorila, oni se odnose samo na 2014. godinu. Znači, vrlo su učestali, sve su češći i sve su agresivniji i intenzivniji, stoga još jednom ponavljam, ovaj prijedlog izmjena i dopuna zakona ide u tom smjeru, hajdemo to tako reći, da se polako pokuša vratiti uzde u ruke učitelja i pomozimo im u tome.
Hvala lijepa. Nastavljamo raspravu po klubovima. Na redu je klub Hrvatskih laburista u Hrvatskom saboru i poštovani zastupnik Mladen Novak.
Poštovani predsjedniče Sabora, poštovani ministre sa suradnicom. Pa počet ću s nečim što do sada niko od mojih prethodnika nije spomenuo, a to je prijedlozi odnosno primjedbe nezavisnih sindikata zaposlenih u srednjim školama Hrvatske, po poslovniku mi ne možemo predložiti amandman na ovaj tekst prijedloga zakona iz razloga što se odnosi na članke koji nisu ovdje, ali je u oba prijedloga koji su ovdje uvršteni su navodno raspravljani na sjednici GSV-a i barem meni zvuče stvarno normalno, opravdani su prijedlozi i ne vidim zbog čega ih ministarstvo nije uvažilo kao takve. Jer gledajte kada netko prekine pripravnički staž zbog privremene nesposobnosti, zbog bolovanja, zbog porodiljskog što je ovdje navedeno kao primjer, pa ne znam što očekujemo onda. Mislim da su prijedlozi itekako realni, životni i žao mi je što ministarstvo nije našlo za shodno da ih uvaži i uvrsti u tekst prijedloga zakona. Što se tiče samog teksta, ja moram priznati da nisam iz prosvjete pa ovo čitam onako dosta laički, stav Hrvatskih laburista po pitanju privatizacije svega i svačega čuo se komentar pa nije korektno. Što se tiče stava Hrvatskih laburista oko privatizacije, a ja iščitavam ovo da je u jednom dijelu mogućnost privatizacije škola određenih škola u suštini uvijek sam protiv toga. Ali ovdje se ostavlja mogućnost da i mimo mreže školskih ustanova se osniva određena školska ustanova bez suglasnosti ako za to postoji interes onoga tko ju osniva odnosno osnivača. Ali nekako meni se onda postavlja pitanje a koji je to interes osnivača da on ide sa osnivanjem takve školske ustanove koja nije u sklopu mreže, koja je već negdje izdvojena i za koju nisu osigurana sredstva? S druge strane, koje su moguće posljedice? Da li će to biti neka navodno atraktivna škola koja će imati ajmo reći nekakva zanimanja, proizvoditi nekakva zanimanja čiji će polaznici danas sutra jedino imati papir da su završili nekakvo školovanje i sa tom svojom diplomom će jedino moći napuniti burzu. To mislim da sigurno onaj ko je dobronamjeran nije to shvatio baš onako kako je to predlagatelj ovdje napisao. Ne znam, možda sam krivo u startu zauzeo razmišljanje oko toga, ali dobro. Ima još ovdje sigurno dobrih rješenja, ali mi je vrlo interesantno recimo u članku 6.ovog zakona koji se odnosi na članak 24.osnovnog zakona u kojem stoji "učenik koji je stekao nižu razinu srednjeg obrazovanja može nastaviti na višu razinu u skladu s potrebama tržišta rada". Pa tko određuje koje su to potrebe tržište rada, gdje je to definirano, gdje će biti propisano? Mislim to mi je malo isto zgodno napisano, lijepo definirano, ali bojim se da nije realno. Spominje se ovdje i prijevoz učenika, pa onda onaj ajmo reći povezan problem na prijevoz učenika to su ove škole gdje je prijevoz organiziran iz okolnih sela, okolnih mjesta i onda u pravilu taj prijevoz vam ide na početku i na kraju smjene. A imate situaciju da recimo, pogotovo niži razredi osnovne škole imaju po 4 sata. Da li je organizirano što će ta djeca u ta dva sata dok čekaju prijevoz što će raditi, gdje će biti ili su prepuštena najčešće svojoj mašti? Ali to je realnost s kojom se susrećemo. Svi smo mi lokalpatrioti pa sam i ja sada malo okrenuo na lokalpatriotsku priču pa ima jedna kod nas jedan problem koji mi pokušavamo riješiti već pa prilično dugo, jedna područna škola čiji su učenici iz nekoliko sela i bili su prisiljeni cijelo vrijeme prolaziti pješke, to sam već govorio s ove govornice, bukvalno kroz minsko polje. Obrazloženje je bilo autobusni prijevoz je nemoguće organizirati s jedne i s druge strane ceste su table minska polja i sada mi imamo situaciju ako autobus klizne s te ceste on je završio u minskom polju i zbog toga ne može se organizirati prijevoz djece. Djeca tuda idu pješke, dolaze do susjednog sela gdje čekaju autobus koji ih vozi u školu. Tu je HCR reagirao promptno, stvarno svaka im čast, odradili su taj posao razminiranja. Ako se ne varam 500 tisuća kuna je cijela investicija bila, nakon toga su se uključile Županijske uprave za ceste koju je cestu dovela odnosno sve ono uz cestu kanale i sve što treba dovela u red, pa smo onda zahvaljujem na pomoći Hrvatskim šumama koje su se također uključile u to. I onda sada imamo situaciju da ta djeca ne mogu ići opet ne mogu koristiti autobus nego sada idu pješke ali na suprotnu stranu u drugo selo iz razloga što autobus tuda kao ne može proći. Da bi nam to dokazali osnivač škole grad i vlasnik autoprijevozničkog poduzeća je opet taj isti grad, angažiraju vjerojatno najveći i najstariji autobus koji imaju i ne može on proći tom cestom, to je usko, opasno, ne može na raskršću toliko skrenuti itd., itd.. iako postoje ne znam 5, 6 onih mini busova, s obzirom na broj djece to bi ipak bilo primjerenije. Ovdje stoji da ukoliko djeca imaju 3km do škole da je obavezno organizirati taj prijevoz, ako se ne varam da piše baš tako 3km i onda imamo situaciju da djeca imaju do škole 6, 7 km, mi im osiguramo prijevoz na nekih 4,5km i oni i dalje idu 2,5km pješke samo zato što netko jednostavno ne želi. Ne želi zato što je prijedlog došao iz druge političke opcije, e sada da mi vama dokažemo da to neće ići, da je, da je to nemoguće. A istom tom cestom prolaze kamioni Hrvatskih šuma sa kladama. E sada ako mi netko objasni da jednom cestom ne može proći mini bus a može kamion Hrvatskih šuma sa kladama, ja stvarno onda priznajem da griješim. Međutim ponešto se razumijem i u to pa tvrdim da to jednostavno što bi kolege s ove strane rekli to je čista demagogija ili što već, koji bi još pridjev pripisali ovdje. Ja jesam roditelj čije dijete ide u srednju školu i razgovarao sam sa ljudima koji rade u toj školi, razgovarao sam i sa, imam u susjedstvu ljude koji rade u prosvjeti, u susjedstvu imam puno roditelja ali su svi protiv ovoga ukidanja ocjenjivanja na polugodištu. Ja još nisam sa ni jednim roditeljem iz svoje sredine, sa prosvjetnim radnikom iz svoje sredine, još s ni jednim nisam razgovarao da je imao iole neutralan stav prema tome a kamoli da je ovo rješenje pozdravio. Svi kažu da je ovo napravilo znatne štete i da nije dobro, da jednostavno nije dobro rješenje. Bila bi itekako dobra stvar kada bi vi rekli O.K., probali jesmo, efekti baš nisu, nisu pozitivni, ne morate čak reći da su i negativni ali nisu pozitivni pa ajmo nešto mijenjati. Po mome ovo nije dobro rješenje. Govorilo se ovdje dosta o statusu prosvjetnih radnika. Ja znam da status prosvjetnih radnika je u državi u kojoj su ugroženi statusi svih građana na neki način, odnosno dostojanstvo i ponos svih građana bez obzira na profesiju kojom se bave, odnosno poslove koje obavljaju ali dobro je rečeno, nekada je bilo učitelj je bila cijenjena osoba, to je bilo zvanje koje se poštuje. Danas imamo situaciju napada i od strane roditelja i čak i od strane učenika, ne samo od roditelja. Ako se dobro sjećam, žao mi je nema, bivši ministar je bio do malo prije tu, postavio sam zastupničko pitanje što se misli poduzeti po tom pitanju i da li ima namjeru uvrstiti u buduće izmjene zakona da napad na prosvjetnog radnika se tretira kao napad na službenu osobu. Odgovoreno mi je da će to biti u nekom budućem prijedlogu, da se o tome razmatra i da je … … [[Upadica se ne čuje.]] A u kaznenom, a onda dobro, ja se ispričavam, ali hvala lijepo na, ali problem je kako to funkcionira u praksi. Da, možeš svašta naučiti u diskusiji. Problem je kako to funkcionira u praksi, ne možemo mi to propisati zakonom i reći O.K., od sutra su prosvjetni radnici cijenjeni ljudi i oni će biti osobe koje treba uvažavati, priznavati. To nije stvar koju možemo niti zakonom propisati niti preko noći urediti. Ali treba sustavno raditi na tome. Ja moram priznati da je moj dojam, dojam koliko čujem i kolega sa ove strane, ali koliko čujem i radnika u prosvjeti da se po tom pitanju ne radi ništa, da oni ne vide, iz svoje perspektive oni ne vide da se nešto radi po pitanju njihovog digniteta, po pitanju njihovog ugleda, jednostavno tu ta profesija je sustavno zanemarivana uz sve ostale. I sada ću na kraju za sam kraj navesti, prije 2, 3 dana sam imao razgovor sa kolegom koji je živio dugo godina vani, između ostalog dijete mu je išlo, krenulo u školu u inozemstvu. Strana škola, sasvim drugačiji mentalitet očito, očito i neke druge navike i onda mi je naveo za primjer odnos između djece učenika. U toj školi je bilo odnos između dvoje učenika, jedan drugome imaš problem, kako ti mogu pomoći a kod nas je imaš problem, ha glupane jedan kako to ne razumiješ. U stranoj školi sve znaš, bravo, kod nas koji si ti štreber. Ali to je problem koji kreće očito već iz te faze, možemo reći od najranijeg uzrasta kada krene u školu. Hvala.
Hvala i vama poštovani kolega. Idemo na set replika. Poštovani zastupnik Domagoj Hajduković, replika.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Pa kolega ovo zadnje što ste rekli apsolutno nažalost tako je, ali to mi ne možemo normirati zakonom. No međutim htio sam vam replicirati iz drugih razloga. Dakle spomenuli ste potrebe tržišta rada, tko to propisuje, kako se donose itd., odnosno tko će na to utjecati. Drage kolege, Hrvatski zavod za zapošljavanje svake godine po svakoj županiji daje preporuke koje srednjoškolske i studijske programe trebaju smanjiti upisne kvote, koje trebaju povećati sukladno praćenju trendu zapošljavanja pojedinih zanimanja. Provjerio sam na mrežnim stranicama Hrvatskog zavoda za zapošljavanje, u publikacijama možete i preuzeti preporuke za obrazovno-upisnu politiku. dakle imamo institucije koje to prate, imamo one koje su pozvane nešto reći o tome. To je upravo Hrvatski zavod za zapošljavanje. Dobacivali su vam kolege iz klupa, ali pri zadnjim promjenama Kaznenog zakona smo uveli odredbu da je napad na učitelja odnosno nastavnika kazneno djelo. Dakle to je, baš sam u raspravi o tom zakonu upravo to podcrtao i mislim da je to izuzetno važno i u svjetlu što su neke kolegice prije iznijele koliko je nasilja nad učiteljima prije svega i nastavnicima frekventno u našim školama. I na kraju što se prijevoza tiče, ja vam mogu, dakle spominjali ste prijevoz organiziran na početku i na kraju smjene, ali ja vam mogu reći iz svoje prakse kao učitelja odnosno nastavnika da djeca imaju organizirane sadržaje u školama dok čekaju prijevoz i to obično nije na kraju, znači samo na početku i na kraju smjene nego, dakle na početku smjene i na kraju tzv. male smjene i velike smjene. Obično je tako organizirano. Dakle to isto ovisi od škole do škole, ali mala smjena bi bila dakle do nekog 5. sata da bi učenici eventualno još jedan sat proveli ili u sportskim aktivnostima ili u knjižnici ili u kreativnim radionicama, a da bi onda išli kući. Dakle iako to ovisi od škole do škole, ali djeca imaju sadržaje dok su u školi jer je škola za njih odgovorna…
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Mladen Novak.
Evo već sam u svojoj raspravi pa ću i ponovit, prihvatio svoju grešku što nisam primijetio da je došlo do ove izmjene što se tiče napada na prosvjetne radnike. Dapače, pozdravljam to kao rješenje, ali sam snašao snage da kažem da sam pogriješio i da priznam to, ali bilo bi lijepo kad bi to ponekad čuli i s vaše strane. Što se tiče ove potrebe tržišta rada, ma kolega ok, ja možda nisam bio dovoljno jasan, sa 300 i nešto tisuća ljudi koji čekaju sad da mi kažemo ok, imamo planirano, ja vam govorim o realnosti toga, o onome što je sa 300 i nešto tisuća ljudi koji su nezaposleni, sa crnim tržištem, koliko je ovo realno to stvarno nema smisla pričati. Stvarno nema smisla pričati. I što se tiče ovog prijevoza, ovo ste dobro rekli, to je prepušteno školama, od škole do škole. Ali ja vas upozoravam da je previše toga prepušteno od škole do škole ili od situacije do situacije pa onda nisam za prenormiranost, što ste vi spominjali u jednoj prijašnjoj replici. Ali stvar je u tome da onda imamo situaciju djeca su nam ovakva, onakva, ne igraju graničara, nemaju neke normalne aktivnosti nego posežu za nasiljem, posežu za ovim, posežu za onim. Ne može bit da je, gledajte imate dijete u 1. razredu osnovne škole dva sata čeka. Šta čeka?
Poštovana zastupnica Marina Lovrić Merzel, replika.
Hvala lijepo. Uvaženi kolega Novak, ja smatram da ste vi otvorili jedno vrlo važno pitanje u svojoj diskusiji, a to je stvarno prijevoz djece, kako osnovne škole, tako i srednjih škola. Smatram da u pravilu negdje uz nekakve iznimke je dobro organiziran prijevoz osnovnih škola izuzev ove koju ste spomenuli, a mi znamo o kojoj govorimo i da postoji i ova međusmjena ja bih rekla jednog malog prijevoza negdje poslije 4. sata i nakon 6. sata. No međutim poštovani gospodine ministre mislim da mi imamo užasno veliki problem kad govorimo uopće o pravu pohađanja s mogućnosti srednje škole za sve učenike koji trebaju ići. Naime, ministarstvo i Vlada u ovom proračunu su odredili 225 milijuna kuna za prijevoz srednjih škola po ključu 75% za kartu gdje postoji linijski prijevoz. Poštovani kolege, u pet županija koje su teško stradale u ratu da li je poznato da skoro na 70% teritorija tih županija uopće ne postoji linijski prijevoz i da jednim takvim pristupom smo onemogućili djeci uopće pravo mogućnosti da odu u srednju školu zato što prijevoznici imaju komercijalne linije, zato što to nisu ugovoreni prijevozi izuzev nekih županija koje iz svojih sredstava plaćaju takav prijevoz i mislim da je to pitanje koje se žurno treba urediti, a vi ste ga dotakli. U našoj županiji znamo da smo ga financirali s povećanog standarda za školstvo iz svojih izvornih sredstava na način da su svi gdje postoje linije plaćali 75%, a mi smo ovih 25% s dodatnih dio sredstava organizirali linijski prijevoz da bismo uopće doveli svu djecu na područjima od posebne državne skrbi u mogućnost da mogu ići u srednju školu.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Mladen Novak.
Hvala. Pa što se tiče ove jedne škole koju sam ja spomenuo, vi znate o kojoj je školi riječ, ja sam uputio i zastupničko pitanje i vama i obratio sam se i pravobraniteljici za djecu. Još nisam dobio odgovore ni od vas ni od nje. Nadam se da će to biti pozitivno riješeno, ali je stvarno sramotno da dvije političke opcije se prepucavaju preko djece, ni naše, ni njihove, ni moje, ni odgovorne osobe u ovom slučaju. Što se tiče prijevoza ovog drugog ili općenito što ste vi rekli, tu imamo stvarno ma neću reći sramotne slučajeve. Ali recimo konkretno potez prema Sunji, od Sunje prema Kostajnici, evo sad recimo Hrvatske željeznice su ukinule dodatne linije. I uredno svim učenicima je rečeno, ali imate vlak. Vlak s kojim oni mogu doći u Sisak. Nastava počinje u 2 sata. Oni dolaze ako se ne varam pet do 12. Navečer imaju ako se ne varam u 9 iz Siska. Pa to je. Mislim iskreno rečeno to je iznurivanje te djece. Imate ako se ne varam Dvor je još uvijek povezan sa jednom autobusnom linijom dnevno i onda kažu imate linijski prijevoz. A šta kad, kako se vratiti? Možete otići, ali kako se vratiti. Jedna jedina linija u toku 24 sata. I priča da ta djeca imaju jednako pravo na školovanje kao i sva druga. Pa mislim to je stvarno. Hajmo zatvorit oči pred svim, problem koji nisam vidio ne postoji. Pa ne možemo se tako ponašati. Tu nešto treba poduzeti. I da li je to prenormiranost ili nije prenormiranost, ali ako neće nešto bit propisano neće biti ni napravljeno. Hvala.
Hvala. Poštovana zastupnica Duna Špoljar, replika.
Hvala predsjedniče. Uvaženi kolega, dakle o prijevozu učenika replicirali su zastupnici i zastupnice prije mene, pa ja ne bih puno. Samo bih još dodala da je to još jedna … [[Govornica se ne razumije.]] učenicima koji čekaju prijevoz, još jedna od dnevnih obaveza učitelja i učiteljica za koje tako olako prihvaćamo opće društveni stav da rade tri sunčana dana, tri sunčana sata na dan i da su dva mjeseca preko ljeta kod kuće. Što se tiče ocjenjivanja na kraju prvog polugodišta, učitelji i učiteljice osim što odgajaju i obrazuju svoje učenike i učenice odgajaju i roditelje. To je doduše vrlo težak posao, puno teži nego odgojiti učenike. Tako roditelji jednostavno žele vidjeti ocjenu i to je sve što žele znati o svom djetetu. A mi učitelji i učiteljice bili bismo najsretniji kada bi redovno dolazili u školu, kada bi razgovarali o svom djetetu ne samo o njegovim školskim obavezama, nego i o svem ostalom što se s njihovim djetetom događa tijekom cijelog dana. Formalno je mjerljiv uspjeh koji je postignut ne ocjenjivanjem na polugodištu. Znači, na kraju školske godine na kojem nije bilo ocjenjivanja na polugodištu opći uspjeh učenika je za 0,05% bolji nego kad je bilo. To je formalno izmjereno i to je egzaktno. Da li je to bolje ili ne ostavit ćemo još malo vremenu pa da vidimo. I na kraju krajeva izjave koji si ti štreber i glupane jedan su izjave koje su djeca negdje čula. Dijete koje svog roditelja ne vidi sa knjigom u ruci ne može ni naučiti čitati.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Mladen Novak.
Još je u težoj situaciji dijete koje uopće ne vidi svog roditelja zato što ode po mraku i vrati se po mraku, samo se ne zna tko je više po mraku da li dijete ili roditelj. Ali to je ona situacija o kojoj sam malo prije pričao, pa ste vi rekli da ne želite dalje o prijevozu, ali to je realnost kraja u kojem živimo. Ne mogu zanemariti ono što je. Što se tiče rada prosvjetnih radnika, sa svim do sad prosvjetnim radnicima sa kojima sam se susretao temeljem školovanja svoje djece ili poznanstvom ovako uvažavam ih i nikad mi nije palo na pamet da razmišljam o njima na način da su to ljudi koji rade kako ste vi rekli 3 sunčana dana i 2 mjeseca u godini planduju ili ne rade ništa. Dapače, to su ljudi koji na neki način udaraju temelje odgoja, obrazovanja mog djeteta, ali i sve ostale djece. I ne prihvaćam da je to neka opća ocjena. Što se tiče ocjenjivanja, ma ja vas i dalje uvjeravam da ja još nisam naišao na čovjeka, na roditelja, ali i na prosvjetnog radnika koji je išta neutralno rekao o tome, a kamoli pozitivno. I svi oni smatraju da ovo nije dobro rješenje. Ali sami ste rekli zanemariv je odnos. O.k. Nije dalo pozitivne efekte, pa ćemo ga zbog toga povući. Nećemo reći da je bilo negativno, ali nije dalo ni pozitivne efekte. Pa morate bit svjesni da tu nema pozitivnih efekata i neće ih ni bit. Hvala.
Hvala i vama. Poštovani zastupnik Rajko Ostojić, replika.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Poštovani kolega, dobro da ste jedan drugi kut pokazali a to je stanje učenika, a kolegica Špoljar je vrlo jasno i u replici, a i u ime kluba zastupnika govorila kakav je položaj učitelja danas i kako se on rapidno pogoršava posljednjih 20 godina. I rekla je i citiram: "Pojam učitelja je bio, učitelj je bio pojam za učenike i autoritet za roditelje." I zbilja, ja sam uvjeren da i vi i ja pamtite svoje razrednike. Ja ih pamtim i danas. I oni su i u osnovnoj školi, dakle pučkoj školi i od 5 do 8 razreda i oni su danas i za mene pojam i autoritet. I dobro je da ova rasprava, da nema politizacije jer moramo se vratiti tom životnom pozivu. Ponovno ću citirati kolegicu Špoljar učitelja. To je naprosto životni poziv. I ako gledate sociologiju profesija samo je nekoliko profesija koje se mogu reći da su životnom pozivu i svi su ovdje. Vidim i danas čak i ovdje u Saboru. Nisu saborski zastupnici, to nije životni poziv, da me krivo ne shvatite. To su učitelji, svećenici i liječnici između ostaloga [[Upadica: I političari.]] Što se tiče političara i što se tiče advokata u sociologiji profesija oni kažu kad počinju postati profesije. Saborski zastupnik nije profesija. Zašto? Jer je bilo hrvatsko plemstvo koje je imalo staleški sabor, gospodine predsjedniče, do 1848. a tek od 1848. postaje građanski sabor i možete biti zastupnik. Dakle, zastupnik u Hrvatskoj možete biti tek posljednjih 160 godina i to nije poziv. Poziv je ono što je rekla kolegica Špoljar životni poziv, to je učitelj i vrlo je važno roditelj ste. Rekli ste da se družite sa roditeljima. Govorite im kako je to težak i naporan i odgovoran poziv. Naravno svi imate gadgete u rukama, ne može biti poziv ICT od pamtivijeka kad ovi gadgeti, Internet postoji tek 20 godina ili kamere koje nas snimaju tek 100 godina. Dakle, učitelj je pojam i vrlo je važno da dosadašnja rasprava ukazuje da i dalje bude zbilja nagrađeno u pravom smislu te riječi. Hvala.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Mladen Novak.
Pa slažem se ja u suštini sa svim ovim što ste vi rekli, i je, potvrđujem, sjećam se svojih učitelja iz osnovne škole. No međutim, ja sam pokušavao ukazati na to da status prosvjetnih radnika mi ne možemo urediti jednim zakonom. Mi ne možemo preko noći promijeniti taj status. Ali ono što je očito iz perspektive tog kadra da oni ne vide da se išta radi po tom pitanju, da su ikakvi pomaci, čak ne vide ni dobru volju. To je ono najgore, što ne vide ni dobru volju. A što se tiče ovoga da vam je drago da se ne politizira ma nažalost moram biti iskren pa reći da svaki puta kada je nešto tretirano kao politiziranje pa ma koliko to bio životni problem ta etiketa je dolazila s te strane. Vi ne možete reći da je UNICEF populist ili demagog ali njihovi podaci su službeni podaci, a kad ih mi upotrijebimo e onda smo demagozi i populisti. A to ipak, slažete se, to nije politikantstvo?
Hvala lijepa poštovani kolega. Poštovana zastupnica kolegica Ingrid Antičević-Marinović, replika.
Hvala lijepa poštovani gospodine predsjedniče. Kolega pa drago mi je kao što ste vi to učinili, a i svi ostali da se posebno trudite kako bi se zaštitila osoba učitelja pa čak i kazneno, na tom tragu zaista i slijede promjene. Jer naime učiteljeva profesija je takva koja stvara sve ostale profesije. Međutim, nema straha od toga kad kažete da će nam ona strana reći u pogledu kad ste govorili učeničkog prijevoza da ćemo reći to je samo demagogija. Nije demagogija jer svoj djeci je osiguran prijevoz u iznosu 85%, to ova Vlada čini, a za siromašnu djecu i djecu iz poplavljenih krajeva 100%. Da tomu nije tako svjedočimo samo unazad 4, 5, 6 godina. Imali sam jedan … to je općepoznato bilo, a još kad vam dođe majka iz okolice Benkovca pa kaže imam troje odlikaša, ne mogu im platiti prijevoz do škole zato što je ukinuta bila subvencija prijevoza. Moram odlučiti, samo mogu jednom djetetu platiti, kako da odlučim koje dijete ću osuditi, gotovo ga osuditi na to da mu uskratim učenje, a to znači zaista ga osuditi na nekakvu doživotnu kaznu. Kad ste rekli upravo kako je vani učenje u pogledu razmišljanja razvijeno to mislim da ako ste malo pogledali i Strategiju obrazovanja, znanosti i tehnologije i ono što je ministar rekao upravo kako i naša djeca dakle trebaju više okrenuti se i logičnom razmišljanju. Međutim, dakle zaista bi se tu onda složila s vama da učenje bez razmišljanja je prazno. Ali jednako tako i razmišljanje bez učenja je opasno. I još ću vam nešto reći, ono što je jako potrebno voditi računa i o čistoći tog poziva, možete zamisliti u zadarskoj gimnaziji, to se nije događalo za najcrnjeg komunizma, da ravnatelj škole prekida nastavu, poziva učenike na otvorenje svog skupa i to predizbornog skupa, a koje stranke? Zar je potrebno reći? HDZ.
Hvala lijepa. Hvala lijepo na upozorenju kolegama iz klupa. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Mladen Novak. … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]] Kolega Dujomir Marasović ako vam je dosadno ja predlažem na moj trošak kavu dolje. … [[Upadica se ne razumije.]] Za sve vas iz HDZ-a ako može. E ne može ovdje. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Mladen Novak.
Hvala lijepa. Pa uvažena kolegice znate što je najgore od svega? Kad imate neko pravo a ne možete ga ostvariti. To onda ljude baca u očaj. A ovo što ste vi rekli oko troškova prijevoza djece i deklariranog prava ma koja osigurana sredstva a imate jednu dnevnu liniju recimo iz Dvora? Imate sela koja su uzvodno od Siska Savom, koji javni prijevoz? Imate nizvodno od Siska Savom koji javni prijevoz? Koji organiziran školski prijevoz? Imate kompletnu Banovinu i ne postoji prijevoz. Pa ne možemo sebe lagati i pričati, ok postoji nešto na papiru. Ma najgore od svega je kad vam postoji nešto na papiru a vi to ne možete realizirati. Imate situaciju da prije par mjeseci su djeca išla pod normalno kroz minsko polje u školu, u 21. stoljeću. I što smo napravili? Sad ih tjeramo da ne idu pješke u jedno selo nego u drugo selo. To je naš doprinos tome. Pa mislim pričati o tome da imaju neko pravo. Hvala lijepo na takvom pravu.
To se zove nudum ius – golo pravo. Idemo s replikama dalje. Poštovani zastupnik Marin Jurjević.
Hvala. Mislim ovo je prevažna tema da bi ideologizirali na njoj i slažem se sa svima onima koji to izbjegavaju. A to da je neko školovan kao Duje ili ja u socijalizmu, a danas smo jedan na ljevici drugi na desnici je samo dokaz da njegovo znanje liječničko vrijedi bez obzira na ideološki predznak sustava u kojem je školovan, dakle da znanost zna biti bez idejna u tome smislu, nego u smislu struke itd. I to je ono čemu bi trebali težiti. Ja sam sam iz područja obrazovanja, dok nisam počeo zarađivati kruh evo kao profesionalni političar i drago mi je da razgovaramo o ovoj temi, i mislim da nema sretnog društva, niti može biti sretnog društva, niti može biti sretnog društva ukoliko nisu oni koji prenose ljudsko znanje koje je akumulirano na mlađe generacije i sami sretni ili zadovoljni. A to su dakle ljudi koji rade u području obrazovanja i zbog toga svi zajedno, i tu zaista nema veze koje smo političke orijentacije moramo doprinijeti koliko ko možemo osobno i kao pripadnici određenih stranaka i kao ljudi koji živimo u svijetu politike da se loše stanje ako je loše promijeni u korist onih koji se bave obrazovanje. Ustvari me je motivirala ova priča oko ocjenjivanja. Ja sam isto, dakle i sam sam nastavnik i sam sam školovan nešto ovdje, nešto vani i na nekim drugim kontinentima i to pitanje nije isisano iz malog prsta, ono je pristupno i šire od Hrvatske. I ja sam recimo pristalica toga da nije ocjenjivanje najbitnije, naročito ne na polugodištu, na kraju se znanje valorizira. I ovo što je rekla kolegica Špoljar pokazalo se čak da za 0,5% nije bitno su i bolji rezultati na kraju. Dakle, nije najbitnije to koliko ćete punata uhvatiti na pola utakmice nego koji je rezultat na kraju utakmice.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Mladen Novak. Ispričavam se nisam vidio.
Vidio je kolega. Ma što se tiče ovog ocjenjivanja, pa što god da odlučimo napraviti ne sad u smislu ovog ocjenjivanja, ne u smislu prosvjete, nego u bilo kojem segmentu društvenih djelatnosti, čega god hoćete, sporta uvijek ćete naći nekakav primjer da postoji već takvo nešto u svijetu. Pa ne možemo se s tim rukovodit. Činjenica je, vi kažete postoje podaci, ja vam moram priznati da sam ja čitao i nekakve druge podatke barem u našim dnevnim novinama, je baš bilo suprotno od ovoga što vi tvrdite. Ali nevjerojatno ili je to samo moja sredina takva u kojoj se ljudi zalažu protiv toga ili ja čitam neke krive novine u kojima piše da je peticija apel i roditelja, i prosvjetnih radnika protiv toga. Ne znam, bojim se da ovdje se nikako nećemo moći složiti i dogovoriti. Sve ono prije toga što ste izgovorili potpisujem u onom istom dijelu koji ste vi govorili. Hvala.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Goran Marić replika.
Kolega Novak, ukidanje ocjena, kad nešto mijenjati temeljno pravilo je da morate imati valjan razlog zašto mijenjate, dobar i opravdan razlog. Kad su se ukidale ocjene nije uopće bilo analize niti je ijedan razlog naveden zašto se to mijenja, a ima tisuće razloga zašto nije se trebalo mijenjati. Možda susrećem pogrešne ljude, možda se s pogrešnim ljudima i družim. Ni jedan profesor na stotine nastavnika, profesora sveučilišnih, srednjoškolskih, kolega nitko mi nije rekao da je to dobar potez, nitko, toliko o tome. Kad govoriti i nelogičnostima što se govorili, nelogično je bilo ukidanje ocjena, a status učitelja i profesora od nekad uglednog poziva došli su do nezahvalnog posla. Moramo priznati tome je pridonijela i politika, i roditelji, a djelom i učenici. Roditelji itekako poneki agresivni, a i neki nestašni učenici. A politika odnosom prema, najprije prema plaćama i svim drugim statusom doprinijela da se sroza taj ugled. Nije dobro da se nelogičnosti stalno prepisuju, a nove nelogičnosti dopisuju u zakon. Primjerice licenciranje ravnatelja, pa ne licencira se funkcija, licencira se zvanje, zanimanje, struka pa je prirodnije da se licencira učitelj, nastavnik i profesor nego ravnatelj, ali zašto se onda ne licencira recimo dekan ili rektor, ili ravnatelj bolnice? Toliko nelogičnosti, a istodobno licenciran može biti i registrirani pedofil. Pa najvažnije je za djecu našu je odmaknuti, onemogućiti da registrirani pedofil dođe na sto metara od djece, od bilo kojeg djeteta. A ovdje bojim se da će se naći da bude i dalje i učitelj, i profesor, a čak možda i ravnatelj što će biti pogubno. Jedan takav nemio slučaj će načiniti veliku štetu. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Mladen Novak.
Pa kolega Marić, ja vam moram priznat da sam zabrinut. Izgleda i mene i vas izbjegavaju ovi koji drugačije misle jer činjenica je da ni jedan od nas se nije uspio susrest al baš s nijednim, ni roditeljem, ni prosvjetnim radnikom koji bi imao barem neutralan stav prema ovom ocjenjivanju. Svi su se izjasnili negativno o tome i vjerujem da i krive novine čitamo, s obzirom da smo novinama pročitali bitno drugačije podatke od ovih koje ovdje čujemo. Bit će red da mi poradimo na sebi i da se usuglasimo sa mišljenjem koje ovdje čujemo. Govorili ste o statusu učitelja odnosno općenito radnika u prosvjeti. Govorili ste oko toga da je plaća, politika je utjecala na razinu na njihove plaće, ma politika je utjecala odnosno ovaj politički sustav kojem mi očito težimo svi skupa. Nažalost i mi smo dio toga, ali ne svojom voljom da ne postoji više sigurnost, ne postoji ljudska solidarnost, ne postoje sve one vrednote koje bi trebale, koje krase ljudski rod, mi od toga bježimo, postajemo jednostavno trkači za nečim materijalnim, samo se to priznaje. Danas je cjenjeniji menadžer koji će napraviti transfer jednog igrača iz nogometnog kluba A u nogometni klub B nego svi prosvjetni radnici u određenoj školi. I kada dolazi na nekakvo otvorenje, što je ovdje bilo maloprije slučaj, otvorenje nekakvog događaja, može doći cijela škola, mogu dovesti sve učenike iz te škole, ali ako nije došla osoba koja je napravila transfer nekog našeg igrača, onda tu nema ….
Hvala lijepa, poštovani kolega. Poštovane kolegice i kolege, molim da pozdravimo studente Sveučilišta u Mostaru i djelatnike studentskog centra Sveučilišta u Mostaru. Želim naglasiti i istaknuti posebnost ovog Sveučilišta u Mostaru, to je jedino sveučilište koje izvan Hrvatske ima i izvod i nastavu na hrvatskom jeziku. Želim im da napreduju tako da što više upisuju bogatih studenata i to iz bogatih zemalja i da na ljestvici sveučilišta vrlo brzo dođu do respektabilnog mjesta ispod … sveučilišta. Možemo li aplauzom…? [[Pljesak.]] I studentima želim, naravno, da uspješno studiraju. Hvala lijepa. Poštovani kolega Jasen Mesić. Izvolite poštovani zastupniče. Nastavljamo sa raspravom po klubovima zastupnika o temi koja je na dnevnom redu, Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi sa Konačnim prijedlogom zakona. Klub Hrvatske demokratske zajednice i poštovani zastupnik Jasen Mesić.
Uvaženi gospodine predsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege. Kada sam ulazio danas ujutro u sabornicu onda sam vidio ministra Mornara, sjedio je tamo na svom praktički uobičajenom mjestu, ali valjda se neka stega desila iz kluba SDP-a pa su ga prebacili na ovu stranu valjda da im bude na oku, valjda da mogu na njega pogledom ili nekakvim drugim utjecajem dati podršku, mislim da ovaj put nije bilo potrebno s obzirom da je ministar evo krenuo sa svojeg mjesta, valjda je, vladajuća koalicija misli o svemu pa i o tome tko će gdje sjediti. Početi ćemo sa procedurom, ima oznaku br. 763. ali P.Z.E. dakle usklađivanje sa europskom zakonodavnom stečevinom sa acquis communautaire. Pravo je pitanje koliko je toga u ovom zakonu koji ide po hitnom postupku usklađivanje sa europskom direktivom a koliko toga su određene izmjene za koje su mnoge kolegice i kolege rekle da mogu biti bolje ili lošije. Velik dio današnjih govornika je ocijenio da je većina ovih izmjena bolja nego što smo imali prije u zakonu ali to nije usklađivanje sa Europskom unijom, odnosno sa pravnom stečevinom Europske unije. Ne bi trebalo izmjene i dopune zakona koje je doživio 7 ili 8 izmjena i dopuna i postaje sve nečitljiviji i nečitljiviji, gurati na ovakav način da ne kažemo švercati određene izmjene i dopune zakona pod usklađivanje sa Europskom unijom. Nemojte da vam se desi kao Ministarstvu kulture koje u 3 godine mandata nije predložilo niti jedan cjeloviti zakon nego sve izmjene i dopune. Samo zbog ovih niza izmjena i dopuna mogli bi se možda složiti da je i vrijeme da se ide u izradu novog Zakona o odgoju i obrazovanju o osnovnoj i srednjoj školi, bio bi puno razvidniji, puno čitljiviji i puno toga bi se moglo na drugačiji način riješiti. Naravno da se ovaj zakon donosi u jednom širem okviru koji ne smijemo zaboraviti. Jedan od njih su naravno i predviđena proračunska sredstva u 2015. godini. Sam ministar je rekao prilikom donošenja proračuna da nije zadovoljan. Neki bivši ministri znanosti i obrazovanja su mi znali pričati svoja iskustva gdje su pod prijetnjom svoje ostavke tražili a po ponekad i ishodili način da se obrane sredstva namijenjena za znanost i obrazovanje. Da smo tada tako postupili na Vladi Republike Hrvatske lakše bi bilo i implementirati ove odredbe koje donose ove izmjene i dopune zakona a za koje ćemo se mnoge složiti da su ipak poboljšanje ono sve što je bilo ranije. Također ovim zakonom, izmjene i dopune zakona se donose u okviru usvojene Strategije odgoja i obrazovanja koja predviđa isti taj rast sredstava za odgoj i obrazovanje i za znanost. Nažalost to u praksi nije tako. Pored toga u završnom dijelu ovog zakona govori se da neće biti potrebna dodatna sredstva za primjenu zakona. Međutim, ako znate da se donosi zakon, Izmjene zakona o porezu na dohodak koji će se reflektirati na lokalnu upravu i samoupravu veliko je pitanje kako će se moći primjenjivati i dalje neke odredbe ovoga zakona. I na matičnim odborima nastojali smo gledati i u ovim odborima poprilično dobronamjerno ove izmjene i dopune koje se predlažu ovim zakonom. Ostaju naravno pitanja koje nisu riješena, a kad se već išlo u hitne izmjene i dopune, recimo pitanje ocjenjivanja na polugodištu. I danas u dnevnom tisku možete čitati različita razmišljanja i onda kad je bilo ukidano ocjenjivanje na polugodištu tvrdili smo da nisu provedene adekvatne inicijative. Ja ne znam za ovaj podatak koji je gospođa koja je govorila u ime kluba SDP-a iznijela o povećanju učinkovitosti, ali činjenica je da je ocjena na neki način i upozorenje roditeljima, ali i motiv učenicima i da je stvarno postojala mogućnost da kad si u ovim izmjenama i dopunama da se razmotri rješavanje tog pitanja. Naravno da smo mi bili in favorem isto tako primjene male mature prilikom upisa u srednje škole i nadali smo se isto tako da će to ostati kao jedan od kriterija koji bi mogao doprinijeti transparentnosti i mogućnosti boljeg valoriziranja učeničkog uspjeha prilikom upisa u srednje škole. Naravno da je vrlo sporno, kao što su već neke kolege istaknule, pitanje sklapanja ugovora o radu sa školskim odborom koji nije poslodavac i da stvarno u praksi ne možemo naći paralelni primjer gdje bi se moglo to spojiti vezano sa time. Pitanje licenci za ravnatelje i produživanje tog roka, odnosno da se počinje novi postupak sa natječajima za izbor ravnatelja. Postavlja se naravno pitanje šta će biti sa starim ravnateljima, na koji način će oni dobivati plaću kad ne budu više ravnatelji i onda automatski ako se bude zaposlio novi ravnatelj, onaj koji nije bio … da nije obnašao tu dužnost ili je došao izvan te škole i prijavio se na to mjesto. Šta će bit sa starim ravnateljima? Automatski će vam se povećati masa sredstava za plaće. I opet ne stoji tvrdnja da ne trebaju dodatna financijska sredstva. Sve to skupa govorimo zato što smo opečeni primjerom izglasavanja strategije u ovom Hrvatskom saboru gdje smo čak vodili rasprave o tome da strategija bude donesena jednoglasno, međutim nakon toga je uslijedio još veći pad sredstava za odgoj, obrazovanje i znanost. Po svemu sudeći, ovome što reguliraju ove izmjene i dopune zakona, možemo se složiti da oni predstavljaju određeno poboljšanje, ali navodno da se opet nameće pitanje šta smo radili u protekle 2,5 godine u Ministarstvu znanosti, obrazovanja i športa i koliko svi posebno parlamentarna većina za te propuste, za izgubljeno vrijeme, za pad kriterija koji se u tom sustavu desio snosimo odgovornost. U tom smislu klub HDZ-a gleda pozitivno na donošenje ovog zakona, ali istovremeno upozorava na sve moguće posljedice koje su se eventualnim odredbama koje se s njime donose, a u hitnom postupku, koje se sve posljedice mogu otvoriti. Ne vjerujemo više pričama nakon 2,5 godine, ne vjerujemo više nečemu što je napisano samo u strategijama ako za to nema onoga što bi to trebalo pratiti jer to su financijska sredstva. Hvala lijepo.
Replika, Domagoj Hajduković.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Uvaženi kolega Mesić, uvijek se nekako vraćamo na strategiju i sa strategijom bih volio početi. Naime, mene je osobno kao zastupnika razočaralo to što je predlagatelj strategije bio voljan saslušati prije svega sve one koji su nešto imali reći o strategiji. Vaši kolege koji sjede u Odboru za obrazovanje i vi ste tu, doduše mislim da niste imali vi većih primjedbe nego druge kolegice i kolege, sve su primjedbe uvažene, uvrštene u strategiju i na kraju ste opet bili protiv, odnosno suzdržani, niste bili za. To je nešto što je mene osobno razočaralo. Što se tiče samog proračuna, pa ja bih bio nezadovoljan i da izdvajamo 10% našeg BDP-a za obrazovanje, ali ako već govorimo o strategiji i njezinom financiranju onda ću vam i reći zbog hrvatske javnosti što je to ministarstvo predvidjelo za strategiju. A to je, sad da ne čitam razdjele nego samo njihove opise, izrada nastavnog upitnika kurikuluma 12 milijuna kuna, projekt reforme osnovnog obrazovanja planirana su sredstva u gotovo trostrukom većem iznosu sa skoro 300 000 kuna, licenciranje ravnatelja školskih ustanova 200 000 kuna, razvoj srednjoškolskog obrazovanja 741 000 kuna, razvoj sustava osiguranja kvalitete gotovo 600 000 kuna, razvoj sustava obrazovanja odraslih za stvaranje pretpostavke provođenja mjera strategije obrazovanja 4 milijuna kuna, osigurano je 20 milijuna kuna za pretfinanciranje pilot projekta e-škola, kapitalne investicije u osnovnom školstvu rezervirano je 21 milijun kuna, odnosno završetak osnovnih škola Novo Čiče, Pocrkavlje, Pujanki i gradnju osnovne škole …. Dakle ne stoje činjenice koje vi opetovano nastojite inputirati, a to je da nema financijskih sredstava za provedbu strategije. naravno da su ona ograničena, naravno da su ona u skladu sa trenutkom u kojem živimo, ali ona postoje. I što se tiče ocjenjivanja, mislim da je jako loš sustav u kojemu je jedini motiv učeniku ocjena. Ono što je kolega Novak ako se ne varam govorio, dakle motiv učeniku prije svega treba biti znanje, a tek sporedno ocjena. Hvala.
Jasen Mesić, odgovor na repliku.
Poštovani kolega, jasno smo naveli svoje razloge zašto smo bili suzdržani vezano za donošenje strategije. Nakon niza sastanaka uvijek smo ponavljali jedan te isti komentar, a to je da za provedbu onoga što je napisano nije osigurana financijska platforma. Zamislite koliko bi vi morali biti razočarani sami u sebe kad mjesec dana prije izglasate strategiju i onda poslije toga izglasate za proračun koji smanjuje sredstva, a ne podupire strategije. Pa onda vi imate problema sami ako ste razočarani u nas što smo onda upozoravali da sredstava neće biti. Onda vi imate problema sa razočaranjem sami u sebe jer ste duplo neprincipijelni. Mi smo se tu postavili principijelno, rekli smo u redu, možemo razumjeti strategiju, možemo razumjeti sve što ona donosi. Veliku većinu toga podržavamo. Dobar dan, gdje su sredstva? Poslije toga vam dolazi izglasavanje proračuna di vam jasno i ministar zadužen za taj dio proračuna, odnosno ministar Mornar kaže naravno da nisam prezadovoljan, jer mu jednostavno taj dio ne prati sve ono što mu je propisano u strategiji. I sad mi govorimo, možemo mi sve jednoglasno izglasavati, ali to neće dovesti do vjerujem onoga što nam je svima stalo, da imamo bolji, učinkovitiji, efikasniji produktivniji sustav odgoja i obrazovanja koji će stvarno proizvoditi određene kvalitetne ljudske resurse za budućnost. Na žalost bojimo se i ovaj put da neće tako. I zato nas za to stalno upozoravamo upravo zbog toga.
Tomislav Žagar, replika.
Hvala potpredsjednice Hrvatskog sabora, uvaženi kolega Mesić. Kad bi mogli zamisliti jednu situaciju u kojoj bi se kirurg koji je živio prije 200 godina i učitelj koji je živio prije 200 godina nekakvim putovanjem kroz vrijeme našli u ovom Domu, kirurg kad bi se našao u operacijskoj sali ne bi se znao tamo snaći. Učitelj bi počeo vjerojatno odmah pisati po ploči. Školski sustav se jako sporo mijenja. To je jedan veliki sustav i kažu da se svijet oko nas stotinjak puta brže mijenja nego školski sustav. Zato se nemojte toliko ni čuditi što ovdje ponovo imamo izmjene i dopune Zakona o osnovnom školstvu, srednjem školstvu. Mi istina imamo u školama eksperimentalne programe, ali se sa školom ne eksperimentira. Što se tiče izbora ravnatelja, ponovo ću naglasiti. Ravnatelje bira školski odbor. Školski odbor i upravlja školom. Veliki utjecaj na školski odbor imaju jedinice lokalne samouprave i regionalna samouprava preko svojih predstavničkih tijela. U tom smislu jer kad bi se drugačije odredilo kao što je i u vrijeme ministrice Vokić bilo da se naglo preko noći … [[Govornik se ne razumije.]] To bi opet bio napad na jedinice lokalne samouprave i ponovno bi se govorilo o centralizaciji. Mislim da je ovaj sustav dobar unatoč pojedinim zloupotrebama, a ima ih na terenu. I sam sam svjedok tome gdje se pojedini ravnatelji biraju samo na temelju pripadnosti političkoj stranci. Ali ovaj sustav ipak određuje određeni utjecaj jedinica lokalne samouprave što je dobro. Hvala.
Jasen Mesić, odgovor na repliku.
Uvaženi kolega, udžbenik treba čitati od prve do zadnje stranice i to točno kako kurikulum određuje nastavne tematske jedinice. Dakle, ako ste pažljivo slušali mi smo utvrdili da ovaj zakon je poboljšanje. Mi upozoravamo na ono što bi moglo biti još bolje sa željom da izmjena i dopuna imamo čim manje kad ih već izmjene i dopune švercamo po hitnom postupku u smislu usaglašavanja sa direktivom EU jer će nam se opet desiti ako to već radimo, pa hajde onda da napravimo najbolje što je moguće. Dakle, to je poanta. Isto tako smo istaknuli da je to ipak poboljšanje. Što se tiče … [[Govornik se ne razumije.]] , problem je što on potpisuje ugovor o radu, shvaćate. Nije problem upravljanja, neupravljanja, nego on stvarno nije ni vlasnik, ni poslodavac. Dakle, to je jedna forma na koju u ovoj varijanti smatramo da je upitna. Tu ne dovodimo u pitanje sve ostalo. Naravno da inzistiramo na financijskim sredstvima. Imate situacija tu nedaleko Zagreba u Novom Čiču di je grad preuzeo dovršenje škole, imaju navodno obećanje od ministarstva, resornog ministarstva da će sredstva bit povraćena nakon što se taj posao obavi. Nadamo se da će to biti tako. Ali sa ovim smanjivanjem sredstava sumnjamo. I onda sve ove lijepe riječi što govorimo i o strategiji i o ovom zakonu naravno da padaju u vodu.
Ivan Šuker, replika.
Kolega Mesić, prije desetak dana smo ovdje raspravljali o proračunu, o Zakonu o financiranju jedinica lokalne samouprave. Danas govorimo o strategiji, o strategiji nečega gdje je Zakonom o financiranju jedinica lokalne samouprave, jedinicama lokalne samouprave za financiranje decentraliziranih funkcija osnovnog i srednjeg školstva uzeto preko 400 milijuna kuna. I mene baš sad zanima kako će izgledati minimalni standardi u osnovnom i srednjem školstvu koje je ministarstvo dužno napraviti tamo recimo do mjeseca veljače s obzirom da Fond za izravnanje je povećan za 240 milijuna, a decentraliziranim funkcijama je uzeto 900 milijuna kuna. Pa me baš zanima od ovih 400 i još nešto milijuna koliko je smanjeno decentraliziranih sredstava županijama i onih 30 gradova koji su dobili osnivačka prava na osnovnom školstvu kako će se to pokriti i da li će osnovni standardi, minimalni standardi u osnovnom i srednjem školstvu se mijenjati ili će ostati slični ili potpuno identični ove godine. Onda se postavlja pitanje iz kojih će se to sredstava financirati, jer je i ovaj prijedlog zakona kao i mnogi koji su do sad došli u prijedlog zapravo obrazloženju potrebnih sredstava piše da nije potrebno osigurati dodatna sredstva. Međutim, ako to preslikamo na zakone koje je ovaj Visoki dom usvojio doduše uz protivljenje oporbe onda se postavlja pitanje s čim će se financirati minimalni standardi s obzirom da je proračun Ministarstva prosvjete već itekako prenapregnut i oni nemaju nikakvih unutarnjih zaliha da preraspodijele ta sredstva, a pozicija Ministarstva financija i pozicija jedinica lokalne samouprave njima će falit na toj poziciji negdje oko 700 milijuna kuna.
Jasen Mesić, odgovor na repliku.
Uvaženi kolega Šuker, ne da je prenapregnut. Pa vi ste isticali nekoliko godina unazad da je netko zaboravio napisati plaće za 12 mjesec. Zaboravio ili namjerno tako štelao jer mu je odgovaralo u donošenju proračuna? Sad da ste to replicirali nekima od uvaženih kolega iz SDP-a onda bi vam pročitali tri, četiri stavke od po par stotina tisuća kuna a vi tu govorite praktički o 900 milijuna kuna koje je lokalna uprava i samouprava izgubila. Naravno da će se to reflektirati, naravno da ćemo ono što smo izglasali o izmjenama i dopunama tog zakona kojeg ste naveli prije praktički 10-ak dana da će se reflektirati na kvalitetu odgoja i obrazovanja koji su dužni osigurati lokalne jedinice uprave i samouprave. To će vrlo brzo vidjeti načelnici i gradonačelnici iz vladajuće koalicije. Čak se ponegdje može u nekim medijima vidjeti da poneki od njih i nastoje to ukazati Vladi RH a i parlamentarnoj većini Kukuriku koalicije, ali živi bili pa vidjeli. Ja znam isto tako da je jako lijepo napisati da zakon ne traži dodatna financijska sredstva ali bojim se gospodine Šuker da ćete opet kad budete govorili o proračunu ili opet na kraju godine o izvršenju proračuna kad budete govorili da ćete opet morati istaknuti ono što ste i prije bili isticali, a to je da nedostaju sredstva za funkcioniranje odgoja i obrazovanja. Nadam se da će ovaj put barem za plaće biti dosta.
U ime Kluba zastupnika HSU-a kolegica Ljiljana Cvjetović.
Poštovana potpredsjednice Sabora, poštovani ministre sa suradnicom, kolegice i kolege. Većina predloženih izmjena i dopuna Zakona o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi je prihvatljiva i držimo da će značajno pomoći u organizaciji rada škole. U budućnosti treba voditi računa o tome da se izmjene i dopune zakona kao novi zakoni za sustav odgoja i obrazovanja donose najkasnije krajem lipnja kako bi kvalitetno pripremili novu školsku godinu prema prihvaćenim promjenama. Tijekom godine nije poželjno mijenjati odredbe koje se odnose na sve sudionike odgojno-obrazovnog procesa. Zakonom od 2010. propisano je da ravnatelji zasnivaju radni odnos na određeno vrijeme. Dotada su zasnivali radni odnos na neodređeno uz mandat od 4 godine te su svi ravnatelji koji su prije 2010. bili ravnatelji i dosada ostali u nepovoljnom položaju jer ako nisu ponovno izabrani ostaju bez posla te novi ravnatelj nema nikakvu obvezu zaposliti ih i na eventualnom slobodnom mjestu. Takvih obespravljenih ravnatelja ima oko 500 u osnovnim i srednjim školama. Ravnatelji jedini u odgojno-obrazovnom sustavu imaju radni odnos na određeno vrijeme. A prije nego što su postali ravnatelji imali su svi radni odnos na neodređeno. Promjenama zakona je kao uvjet za ravnatelja uvedena licencija s rokom stjecanja od 1. siječnja 2012., a kada se taj rok primakao pomaknut je za 1. siječanj 2015. Sada se ovim prijedlogom ponovno pomiče i to na 1. siječanj 2017. Smatramo taj rok nerealnim jer je u Strategiji razvoja znanosti, obrazovanja i tehnologije dio vezan uz upravljanje i vođenje koji pripisuju izradu kompetencijskog standarda ravnatelja, programa osposobljavanja i provedbe licenciranja. Rokovi navedeni u strategiji se ovih dana pomiču za jednu godinu od predviđenih rokova u strategiji jer sve navedene zadaće mogu početi tek 2015. te se planira temeljem iste donošenje novog Zakona o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi koji se da podsjetimo od 2008. godine mijenjao svake godine. Bilo bi potrebno provesti program i provjeru za 1300 postojećih ravnatelja kao i onih koji to žele biti kako bi svi kandidati bili u ravnopravnom položaju i uvjetima. Iz svega navedenog je vidljivo da prvi ravnatelji mogu biti licencirani krajem 2017. pa se može očekivati da budu svi obuhvaćeni krajem 2018. što znači da bi se tek od 1. siječnja 2019. moglo zahtijevati da svi ravnatelji ispune uvjet stjecanja licencije za rad. S obzirom da se zalažemo za kompetentnost ravnatelja također smatramo da se ne treba zbog licenciranja ići u natječajni postupak svih ravnatelja istovremeno i time trošiti ogromna sredstva nepotrebno iz državnog proračuna već da natječajni postupci idu prema isteku postojećih mandata uz uvjet da se mandat može nastaviti obnašati nakon 1. siječnja 2019. samo uz položenu licenciju. Dopunski rad za učenike koji na kraju nastavne godine imaju jednu ili dvije negativne ocjene predstavlja novinu u srednjoškolskom sustavu. Pitanje je kako će se organizirati taj rad jer na popravne je upućeno od 15 do 50% učenika što je zavisno od škole, a istovremeno se održavaju ispiti državne mature i obrane završnog rada. Nastavnici postavljaju pitanje dodatne opterećenosti za koju nije predviđeno posebno plaćanje te se ova mjera može shvatiti i kao poticaj učeničkom kalkuliranju izborom predmeta koje tijekom godine neće učiti da ga mogu uz pomoć profesora ubrzano savladati na produžnoj nastavi. U izmjenama zakona nije jasno hoće li takav dopunski rad biti obvezan za učenika, hoće li se zapisivati i opravdavati i ti izostanci. Praksa u srednjim školama do sada pokazuje da učenici vrlo rijetko prolaze na ljetnom popravnom roku jel im treba više vremena da nadoknade cjelogodišnji nerad i neučenje te smatramo da je učinkovit jesenski rok. Svakako bi se osvrnula i na zaključno ocjena na polugodištu koje su ukinute s obrazloženjem da će se time rasteretiti nastavnici stresnog posla, a učenici pojačanog učenja i stresa prije blagdana. Iako je gotovo cijela prosvjetna javnost bila protiv te izmjena ona je ipak donesena. U većini škola se ta mjera nije pokazala pozitivnom, u nekim školama je ostala situacija s ocjenama ista kao i prije, a niti jedna škola nije iskazala da je sada bolji uspjeh učenika. Roditeljima i učenicima je zaključna ocjena na polugodištu bila cjelovita i jasna povratna informacija te je utjecala na realno sagledavanje svog napredovanja i na motivaciju u poboljšanju ocjena. Sada učenici vrlo često nemaju doživljaj da trebaju početi učiti prije proljetnih praznika jer još uvijek imaju vremena. Zaključne ocjena na polugodištu su u hrvatskoj pedagoškoj tradiciji i roditelji još uvijek na roditeljskim sastancima pitaju hoće li se to vratiti. Na kraju bi svakako istaknula općenito kroničnu boljku našeg odgojnog i obrazovnog sustava a to je nedovoljno ulaganje i neusklađenost s vremenom i najnovijim postignućima na području obrazovanja. Posljedica redovitog smanjenja proračunskog iznosa namijenjenog ulaganja u nastavnike, opremu i obrazovanje u cjelini je da danas imamo velik broj visoko obrazovanih osoba s problematičnim znanjem, ljudi koji obnašaju važne dužnosti u društvu, a bez ideje, vizije, prijedloga, ljudi koji nisu spremni niti su naučili donositi odluke jer su nesigurni u sebi. Porazna je činjenica, podatak međunarodnog istraživanja računalne informatike pismenosti Međunarodnog udruženja za vrednovanje obrazovanih postignuća da 15% hrvatskih učitelja uopće ne koristi računala u postupku poučavanja učenika. Dok je u ostalim zemljama koje su sudjelovale u istraživanju taj postotak ispod 9. I sam ministar Mornar poručuje dok ne počnemo više ulagati u obrazovanje samo ćemo tonuti.
Branko Hrg replika.
Hvala lijepa. Pa evo poštovana kolegice ustvari slažem se s većinom ovoga što ste govorili i stvarno ovo s ocjenama je nešto što apsolutno treba očito vratiti jer svi to traže. Vi ste govorili o ravnateljima i ustvari rješavanju pitanja onih koji će se kandidirati za ravnatelje da im se osigura radno mjesto da mogu nastaviti i to je također apsolutno u redu jer inače imamo lošu selekciju. No, ja bi tu još samo nadodao nešto na ovom vašem djelu upravo vezano na taj dio, vezano je uz upravljanje u ustanovama u školama. Naime, mi imamo danas fiktivne osnivače škole i osnovnih i srednjih, fiktivne jer su to ili lokalne samouprave ili županije. One u principu nemaju na te škole skoro pa nikakav utjecaj. I imamo jedan paralelni sustav koji se pojavljuje, nitko se neće zamjerati naravno učiteljima, profesorima koji rade u školi, a s druge strane imaš odgovornost kao osnivača a nemaš većinu u školskom odboru. Dakle, čak i u tom djelu si onemogućen za funkcioniranje jer se danas događa da imate troje ljudi, znači dvoje iz znanstveničkog vijeća, jedno iz reda zaposlenika gdje opet svi još jedanput glasaju i biraju i nakon toga imate tri znači predstavnika iz redova osnivača i imate jednog predstavnika roditelja. Roditelj je uvijek u principu uz onaj dio same zbornice, vi ustvari imate fiktivnog osnivača koji danas na jedan čudan način ima odgovornost a nema nikakvu ulogu u principu osim da preuzme neku odgovornost kad je to potrebno zato što je osnivač. Znači to je vezano i uz ovaj dio ravnateljski. Da, da je klimate glavom da nije vezano, vezano je zato jer školski odbor bira ravnatelja.
Odgovor na repliku Ljiljana Cvjetović.
Evo ja se izvinjavam, klimala sam glavom jer ja u svojoj raspravi uopće o tome nisam govorila. Pa govorila sam o ravnateljima i njihovom licenciranju. Tako da, a upravljanje nisam niti spomenula.
U ime Kluba zastupnika SDSS-a kolega Dragan Crnogorac. Izvolite.
Poštovana potpredsjednice, poštovani gospodine ministre Mornar, kolegice i kolege evo dakle pred nama je zakon, izmjene i dopune Zakona o odgoju i obrazovanju u osnovnim i srednjim školama. I kao što je na početku današnjeg uvodnog izlaganja ministar dobro rekao ovaj zakon je jako bitno, odnosno ove izmjene i dopune jako bitno da donesemo, jako bitno je da donesemo sad u ovom trenutku na evo kraju zasjedanja ove godine. I fino je to rekao da je jedan od razloga i ona već dosada zakonska odredba koja je propisivala da ravnatelji moraju biti licencirani i da je to nešto što nećemo moći uspjeti napraviti do kraja ove godine. I zato moramo to, taj rok nažalost još jednom prolongirati. Da nisu ovo izmjene i dopune zakona koje su inicirane donesene strategijom koju smo raspravili, donijeli i usvojili nego evo upravo ovim stvarima. Na samom početku moram reći da će klub, naš klub u Saboru podržati ove izmjene i dopune zakona. Rekao bih da je ovo minimum u ovom trenutku koji mi možemo prihvatiti i zato ćemo ga i podržati. Mi smo predlagali da u ovim izmjenama i dopunama, a nadam se da će iduće godine kada se najavljuje posebno odvojeni zakoni, Zakon o odgoju i obrazovanju u osnovnoj školi i posebno Zakon o odgoju i obrazovanju u srednjoj školi dodatno regulirati ona pitanja koja nisu obuhvaćena sada u ovom trenutku. A bitno je za naglasiti zato što mislimo da je izuzetno bitno bilo propisati da recimo u prelaznim i završnim odredbama se jasnije, preciznije odredi što svako tijelo državne, lokalne, područne samouprave mora napraviti i u kojem roku. Mislimo da bi u tom trenutku i u tom momentu ne bi moglo doći do eventualno nekih eskapada ili izbjegavanja zakonskih propisa na kreativan način od strane recimo osnivača. Između ostalog ono što smo mi mislili da bi još trebalo urediti je primjer pitanja školskog odbora, ali ne neke velike izmjene nego poštivanje članka 119. o proporcionalnoj zastupljenosti i imenovanju članova školskog odbora, pošto su osnivači to do sada kreativno uspjeli da izbjegnu ili da naprave onako kako ne stoji baš u zakonu, nije u duhu zakona i nije u duhu tog članka koji je jasno definirao proporcionalnu zastupljenost. Imamo dosta tih primjera na terenu. Druga stvar koju bih rekao da ono što se moglo još riješiti ovim zakonom ili dodatnim pravilnicima je pravilnik o tjednim radnim obavezama učitelja, stručnih suradnika u osnovnoj školi, pogotovo kada su u pitanju škole u kojima se nastava odvija ili je namijenjena za pripadnike nacionalnih manjina na jezicima i pismima nacionalnih manjina pošto znamo da je tu manji broj učenika, to su manje škole, u pravilu, da tako kažem, …, ali u pravilu su manje škole i mislimo da bi za njih trebalo isto urediti kao i za nastavnike u otočnim i brdsko planinskim školama. Dalje, mi smo predlagali, mislim i nadam se da će u nekim idućim zakonima biti propisano donošenje posebnog pravilnika za voditelje nastave na jezicima i pismima nacionalnih manjina zato što je to jedno apsolutno neuređeno područje, čak osobe, da tako kažem, su zaposlene na pola radnog vremena, a ne zna se ni način njihovog izbora, dakle tko ih bira, koje su njihove obaveze, na koji način se mogu smijeniti ili netko drugi zaposliti i to je nešto što je apsolutno potrebno dodatno urediti novim zakonskim prijedlozima. Ono što mi je još želja da govorim u ovome dijelu i još jednom da kažem, da podsjetim, stanje objekata gdje se nastava održava, znam da je problem u financijama, znam da je problem, da kažem, cjelokupna država jedva nalazi kraj sa krajem, a ne sada da ćemo raditi neke objekte, međutim nažalost u nekim proteklim periodima neke škole su obnovljene, a škole koje, evo recimo pa čak i … s kojih mi dolazimo, u ratnim područjima još od posljedica rata nisu obnovljene u Vukovaru, a puno se govori o Vukovaru. U Vukovaru još imate škole koje nisu obnovljene usred … i djeca pohađaju školu u takvim ustanovama ili recimo, dakle to su osnovne škole, ili recimo problem gimnazije u Vukovaru koja tone, zemljište popušta ili problem ekonomske škole koji i dan danas nije riješen. Imali smo prilike da čujemo da su uštede o kojima je govoreno u kompletnom proračunu pripadnici nacionalnih manjina nisu dovoljno …, ja mislim da su i to sam uvijek isticao i sad ću opet da ponovim da su participirali, pogotovo u ovom dijelu izuzetno puno, čak i više nego što je to recimo u nekim drugim stavkama. Sredstva za aktivnosti su smanjena više od 50%, ali recimo ja ću reći samo jedan koji je sada evo problem već, a tu je i bivši ministar koji može to da potvrdi, to je problem udžbenika jer prošle godine, odnosno ove godine su se u upotrebi našli novi udžbenici, no međutim za pripadnike nacionalnih manjina nisu osigurana dovoljna sredstva da se prevedu svi udžbenici na jezike i pisma nacionalnih manjina koji u školi uče sadržaj na svom jeziku i pismu. Dakle, mislim da je tu bitno naglasiti da evo već druga godina, ta sredstva nisu osigurana u dovoljnom, dostatnom iznosu. Ja ću vam samo reći primjer da mislim da je to bilo 2008., 2009. kada je bilo pa čak i ovo, onda je bilo program besplatnih udžbenike, samo srpska nacionalna manjina je za svojih 92 naslova u osnovnoj školi, bilo je potrebno osigurati 8 milijuna kuna, samo srpska. I ja još jednom ovdje ističem da je velika ušteda napravljena na ovim stavkama. Ne mogu reći da mi to nismo znali i da nismo imali razgovore na tu temu sa ministarstvom, ali otprilike je nekako bio dogovor da se nađu sredstva u proračunu za iduću godinu koja će biti dovoljna da se ovi svi udžbenici novi dakle prevedu, da stari ne budu, odnosno da se ne mora učiti iz starih udžbenika ili iz udžbenika koji nisu prevedeni na jezike i pisma nacionalnih manjina po kojem se jeziku oni školuju. Evo kao što sam rekao ovo je minimum koji ćemo mi podržati klub SDSS-a i to je to.
Boro Grubišić, replika.
Hvala lijepo. Kolega Crnogorac, spomenuli ste u relativno kratkom jednom periodu svoga izlaganja školske odbore. Naime, svi znamo kako su školski odbori formirani, dakle tri člana ima osnivač, jedan član je od strane roditelja i tri su od zaposlenika u školama. Mislim da bez obzira koliko se mi ovdje prisezali u to da je to donekle apolitično, ali ne možemo ne reći da je ipak stvar politike u vođenju i radu školskih odbora, posebice kada se radi o izboru ravnatelja. Dakle presudan je utjecaj osnivača. Mislim da bi bilo puno bolje, ali to nije stvar ovoga zakona nego jednog drugoga kada bi zaposlenici škole isključivo odlučivali o ravnatelju škole. Tako bi škole i poglavito u izboru ravnatelja postale apolitične, što bi inače trebalo u odgoju i obrazovanju jer odgajamo i obrazujemo djecu svih članova bilo kojih stranaka itd. ali škola i obrazovanje bi trebali biti apolitični. Nažalost ovdje nije ni predviđena takva stvar, ali mislim da zaposlenici škole najbolje znaju tko ili da budu u većini u školskom odboru, dakle da ne izgubi i regionalna ili lokalna samouprava kontakt sa školom. Ali ajde zamislite ijednu školu bez obzira na ravnatelja i njegovu političku orijentaciju koja nema nekakav dobar odnos ili bilo kakav odnos sa načelnikom općine ili pak sa pročelnikom u županiji koja je osnivač recimo osnovne škole u nekom selu. Nije bitno koje je političke provenijencije ravnatelj škole. Zato mislim da bi školski odbori trebali imati prevagu zaposlenici škole. Hvala.
Hvala. Dragan Crnogorac odgovor na repliku.
Gospodine Grubišiću ako pitate sadašnje zaposlenike o njihovim iskustvima dosadašnjim načina određivanja imenovanja članova školskog odbora, ja mislim će oni reći da je ovo do sada ustvari jedan od najboljih načina imenovanja i odnosa u školskom odboru, a poslije toga biranja ravnatelja ili direktora škole. Nažalost vi ste rekli dobro jednu stvar, ja bih rekao depolitizacija, pa nažalost kada mi sve ispolitiziramo nama se politika uvuče u školu gdje bi trebala biti najmanje prisutna i onda moramo govoriti kao što je ono bilo depolitizacija policije, isto ne bi trebala biti politika tu, ali nažalost ona je prisutna i mi se moramo baviti onda tim stvarima. Ja mislim da kao što sam i rekao da u ovom trenutku veliku ulogu u određivanju izbora a prije svega ravnatelja ili direktora škole imaju upravo ova 4 člana koja dolaze ne od strane osnivača nego iz same škole, a ta vijeća ja mislim da je čak i obavezno glasanje predstavnika u školskom odboru vijeće kada donese odluku ili to nastavničko ili roditeljsko dakle on ne može drukčije opredijeliti svoj glas nego za onoga kandidata koji su već unaprijed donijeta odluka na tim vijećima. A pored svega toga ono što ste vi govorili, a što ja mislim da bi trebalo napraviti iako će možda mnogi reći da to ne treba, ravnatelj škole odnosno ja bih rekao bolje direktor škole, ja mislim da bi tu trebalo dati jednu malo veću širinu. Ja bih tu dao da tu može biti ne samo prosvjetni radnici nego i svi drugi zaposleni kao menadžeri iz razloga zato što oni imaju na raspolaganju i tajnika koji je pravnik i pedagoga i psihologa i satničara i sve one koji mu trebaju za dobro obavljanje posla. Zašto onda ne bi bio menadžer ili direktor škole, a ne da dolazi iz prosvjetnih radnika.
Hvala. Marina Lovrić Merzel, replika.
Hvala lijepa. Uvaženi kolega u svom izlaganju ste spomenuli i bitnost uređenih školskih objekta. Naime, da bi kako djeca, a tako onda i učitelji i profesori i ravnatelji imali mogućnosti za svoj kvalitetan rad. Ja moram reći da se u tome posebno ističe važnost gradonačelnika, načelnika i županija a ovdje posebno i ministarstva. Kroz decentralizirana sredstva koja su podijeljena omjerom za investicije vidljivo je u ovom proračunu da država itekako puno daje za obnovu školskih objekata, a onda je tu jako važna županija, suradnja sa gradom, a ključan je ravnatelj i tu se slažem sa vama o kojem ovisi jedna velika inicijativa. Dat ću kao primjer područja od posebne državne skrbi. U Sisačko-moslavačkoj županiji sve ijedna škola u sve ijednom gradu u sve ijednoj općini je potpuno uređena, potpuno obnovljena, svaka ima školsku dvoranu, svaka ima učionicu, svaka ima računala i posebne ja bih rekla po standardima, a znam da govorite o Gvozdu uvjete koje treba zadovoljiti. Da o ravnatelju ovise i specifičnosti jer primjerice škole Gvozda koja od 2006.godine ima u nastavi njegovanje jezika i kulture, a znate što znači, to je jedna velika širina jedan veliki iskorak upravo za takva područja i potrebe djece i roditelja koji žele da im djeca pohađaju i na taj način se obrazuju i njeguju svoj jezik i kulturu. Slažem sa ovim zakonom, sa ovom rečenicom da ravnatelji moraju imati jednu veću širinu, da to ne smije biti politizirano, ali mora biti odgovornosti zato što županija koja je vlasnik i osnivač pojedinih škola ima i financijsku odgovornost i kaže da mora pokriti sve obveze i dugovanja svojih ustanova.
Hvala. Dragan Crnogorac odgovor na repliku.
Drago mi je ako je to tako stanje kako ste vi opisali u Sisačko-moslavačkoj županiji, ako je to tako meni je izuzetno drago. Ja bih volio da su onda takva stanja u svim županijama na području cijele Hrvatske. Ali što sam ja govorio a ustvari sam imao u mislima, ja sam mislio na puno veće područje, dakle vi ste govorili o tim decentraliziranim sredstvima. No, međutim, u Ministarstvu obrazovanja svih dosadašnjih godina su bila dosta velika sredstva čini mi se vezana za školo gradnju. I iz tih i iz drugih sredstava su građene škole u drugim područjima Republike Hrvatske koji se ja slažem i drago mi je što su izgrađene a da prethodno mi nismo postavili prioritet. A po meni prioritet je recimo trebalo biti područje pod posebnom državnom skrbi ili područje koje je nastradalo uslijed ratnih … [[Govornik se ne razumije.]] Ja sam spominjao ako ste čuli da te škole koje još nisu obnovljenje iz tog vremena i sve ovo vrijeme su se krpale i krpe se ne na način da se krpe one stvari koje izlaze iz pravilnika zadovoljavanja učenja u učionicama itd., nego recimo instalacije, grijanje, krovište itd.. Pa mislim tu je jasno da treba napraviti kompletnu obnovu tih škola. A dok su se u istom trenutku na drugim krajevima Hrvatske pravile ogromne škole gdje recimo morate zaposliti dodatno još pet čistačica samo da vam čiste stakla u toj školi zato što ima toliko staklenih površina da jednostavno ove koje su do sada bile zaposlene ne mogu to da naprave. Dakle bilo je sredstava samo je trebalo napraviti drukčiji red prioriteta. I nažalost smo i dalje u takvom stanju da te škole i objekti, mnogi objekti ne zadovoljavaju usluge. A meni je drago ako je to u Sisačko-moslavačkoj županiji, pretpostavljam da je to i vaš bio doprinos ali ja se nadam da će to tako biti i u drugim krajevima Republike Hrvatske.
Branko Hrg, replika.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Pa nisu školski objekti samo na ratom stradalim područjima takvi, nažalost ima ih i u ovom dijelu oko Zagreba jako puno i jako puno ima danas zgrada i objekata koje su stvarno stare i gdje nema uvjeta za rad, odnosno gdje su uvjeti jako loši a treba škole očuvati u tim sredinama jer kada se škola ugasi u principu nestaje sve. Mi danas težimo samo tome da ekonomski pogledamo stvari što jeftinije da bude a u principu ako gledamo cijenu kao nešto s čime mjerimo djecu i obrazovanje onda smo jako pogriješili jer to je jednostavno nemjerljivo financijski. Ma javio sam se vezano za školske odbore, što ste rekli, trebalo bi pronaći možda neki način i model, definirati ga zakonom da stvarno ljudi imaju mogućnost u zbornicama se izjašnjavati, odabrati one koji će ih voditi ali također i da osnivač kao osnivač ima neki osigurač opet u tom dijelu. Možda da u školskom odboru osnivač daje, da se predsjednik školskog odbora bira iz redova osnivača. Jer ovaj sada model koji je, dakle da doslovce 3-3-1 funkcionira i nije tako loš jer ići protiv zbornice nema baš nekakvog velikog smisla ali možda, ali zna biti problema na terenu u praksi. Bilo je i prije problema i u onim drugim kada se je na silu možda nešto naturalo. Javio sam se ustvari da vam repliciram vezano za sredstva za udžbenike, za prijevod udžbenika za manjine. Nažalost sredstava nestaje i za svu djecu, nažalost i za manjine, ali nastaje problem i za ostalu djecu. Jer mi imamo diskriminaciju prisutnu u Hrvatskoj vezano za besplatno školovanje. Dakle pojedine jedinice lokalne samouprave kupuju knjige, ostale ne kupuju, djeca nisu u ravnopravnom položaju to je u principu jedan veliki problem koji treba riješiti i uravnotežiti.
Dragan Crnogorac, odgovor na repliku.
Pa evo ja ću od ovoga prvog od kojeg ste krenuli. Ja mislim da je kada smo usvajali strategiju između ostalog bilo rečeno da evo nadamo se i da će strategija ako je usvojimo jel a usvojili smo je doprinijeti tome da izdvajanja iz državnog proračuna za obrazovanje budu veća za znanost i tehnologiju ukupno. No, međutim, nažalost evo za 2015. godinu nismo uspjeli odnosno to nije bio presudni momenat da se povećaju sredstva. Da, bilo bi dobro da ima sasvim dovoljno sredstava, ja se nadam da bi onda bilo dovoljno sredstava i za obnovu školskih objekata i za udžbenike itd., ali nažalost u takvoj smo situaciju da nema. Ali zato mislim da je nama neophodno da napravimo jednu listu prioriteta kao što sam već govorio što ćemo raditi od ovoliko malo sredstava i od onih sredstava koje eventualno možemo iskoristiti i povući za ove stvari. Što se tiče školskih odbora ja sam, da tako kažem znam jedno iskustvo gdje je rekao jedan ravnatelj škole izbacite mi ove iz županije, pa čak mi izbacite i roditelje. Ja sam razmišljao da, njima se olakšava posao što oni moraju raditi pedagoški i razgovarao sa ljudima koji znaju struku. Međutim možda ne bi bilo loše da se u određenim situacijama u školskim odborima koji sam ja rekao po mom iskustvu do sada je najbolji model da pravo mogućnosti odlučivanja onih ljudi na osnovu predlaganja njih u školske odbore. Da recimo oni koji dolaze iz dijela osnivača da oni raspravljaju o financijama škole, što će se napraviti u školi a da onaj dio koji dolazi iz profesorske struke da oni raspravljaju o tome što će se raditi unutar same škole sa nastavom, kurikulumom, programom itd.. I na kraju što se tiče udžbenika. Udžbenici su kao što sam rekao i u raspravi novi odštampani i oni su u korištenju ali za manjine nema prevedenih udžbenika.
Hvala. Stjepan Milinković, replika.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Pa kolega Crnogorac i ja sam primijetio ove navode glede stanja objekata i uistinu ima tu raznih primjera i raznih sredina gdje su uvjeti u tim objektima stvarno neprihvatljivi i nedopustiti za normalno odvijanje nastave. Ali ima isto tako onih pozitivnih primjera gdje se naporima i jedinicama lokalne i regionalne samouprave su se objekti i sačuvali i izgradili, dogradili i opremili i uredno služe poglavito u područnim školama koje su isto kako isto važne. Ali gledajte, sada ovim novim Zakonom o financiranju jedinica lokalne samouprave će biti osakaćene to je nesporno, jedinice lokalne samouprave. I u tom sigurno će dakle i predškolski odgoj, da ne govorim o svim onim momentima življenja u tim jedinicama, a naročito će se reflektirati na školstvo, naročito će se reflektirati jer svakim danom vidimo da uistinu nedostaje sredstava i ti ravnatelji silnu muku muče. I onda stoji ono što kaže gospodin ministar da je zabrinut, pa i ja sam zabrinut. Naravno sam zabrinut, ali sam zabrinut isto i zbog ovih područnih škola. S onom najavom bivšeg ministra koji je sad evo ovaj trenutak izišao, rekao ukidat ćemo područne škole. Ukidat ćemo područne škole koje ne budu imale dovoljan broj učenika, ukidat ćemo. Pa kakav je to pristup društvu znanja molim vas lijepo. Kakav je to pristup društvu znanja? Pa te škole su nositelji života i kulturnog i svakolikog. To je način života, to je dio naše pedagoške tradicije i svega skupa. Pošte su ukinute. Ako se ukinu škole pa što će nam ostati još? Ruralna područja su i tako na neki način uistinu u vrlo teškoj situaciji, još da se dogodi takva neka nevolja pa mislim da je dobro da to i sadašnji ministar čuje. Hvala vam lijepa.
Odgovor na repliku, Dragan Crnogorac.
Dobro, mislim čuje ministar pretpostavljam sve što mi govorimo. Ali što se tiče ovoga što ste vi rekli, znate područne škole je teško ukinuti, pogotovo ako se radi o školama koje imaju razrednu nastavu jer zakonom se kaže da učenici od 1. do 4. razreda ne smiju putovati van svog mjesta stanovanja. To je prva stvar. A druga stvar, što se tiče ovoga i novog zakona o financiranju jedinica lokalne samouprave, čini mi se o kojem ste govorili, vi ste u pravu. Međutim dalo bi se postaviti pitanje što su do sada učinili osnivači jedinice lokalne i regionalne samouprave u tom pogledu do sada, da li su uvijek čekali državu i da li su učinili sve ono što su oni mogli. Ja bih rekao da nisu. Nisu morali čekat državu. Vi ste mogli iz svojih proračuna, iz tih decentraliziranih sredstava, iz dodatnih sredstava da uredite stanje obrazovnih ili školskih objekata na području svojih jedinica lokalne ili regionalne samouprave. To se rijetko dešavalo, uvijek smo čekali deinstitucionalizacija onaj veći dio država da, ali mogli smo, mislim jedinice lokalne samouprave su opredjeljivale svoja sredstva i ne mala sredstva za izgradnju ajmo reći poduzetničkih zona, gospodarskih zona, čak su se zaduživale. A tko se zaduživao i tko je izdvajao veći iznos za obnovu ili izgradnju školskih objekata? Gotovo nitko. Jeste u onom dijelu sportskih školskih dvorana zato što je tu, da, zato što ona može biti višenamjenska onda ju mogu koristit svi stanovnici pa onda imate zadovoljne građane. Ali isto tako je škola, zato i kažem, isto tako je škola jedna od potreba zakonom i ja mislim da ni mi nismo dovoljno u jedinicama lokalne i regionalne samouprave učinili možda koliko smo mogli, dovoljno. Sigurno da bi stanje trebalo popraviti kao što ste rekli.
Hvala. U ime Kluba nezavisnih zastupnika kolega Ivan Grubišić. Izvolite.
… [[Govornik naknadno uključen.]] Hrvatskog sabora, poštovani ministre, kolege i kolegice zastupnici. Klub nezavisnih zastupnika kome sam ja na čelu podržat će ovu raspravu o odgoju i obrazovanju, ponajprije iz razloga što su već stari Grci zamijetili da je stalna na tom svijetu samo mijena, promjene se događaju bez naše volje i mi smo u te promjene involvirani svatko na svoj način. S druge strane se zalažem za Strategiju razvoja Hrvatske, dugoročnu razvojnu strategiju i to dvoje treba nekako pomiriti, naći načina da priznamo neprestane promjene, a s druge strane da se zalažemo za cjelovitu strategiju razvoja Republike Hrvatske. Drugo što bih u svezi ove rasprave htio naglasiti jeste, ako upotrijebimo jednu metaforu, kud plovi ovaj broda koga nazivamo Hrvatska, pa meni izgleda da taj brod se vrti u krugu, ne idemo naprijed i samo zbrajamo negativne učinke, a bojim se da je problem u rukovođenju brodom, da imamo ne samo jednog kapetana nego da imamo i jak oporbu što je dobro, pogotovo u demokratskom društvu, a s druge strane da imamo jednog nevidljivog kapetana o čijem mišljenju moramo voditi računa jer navodno on predstavlja neupitni autoritet. Bez obzira tko je na čelu toga broda koji se zove Hrvatska mi smo svi zatočenici na tom brodu i sudbina nam je ista, bilo da smo lijeva ili desna opcija u razmišljanju. Kad su pitali velikog filozofa Berdjajeva 1922. u Parizu što se nova dogodilo u Sovjetskom savezu nakon Oktobarske revolucije, on je odgovorio ništa nova, vratili su nas u srednji vijek. Negdje slično mogu razmišljati premda dozvoljavam i drukčija razmišljanja, da smo se mi vratili u neki srednji vijek sa našim brodom koji se zove Hrvatska, a onda je on rekao sve je ostalo isto, samo su se promijenili ljudi na vlasti, ali ostala je istina autoriteta koja je milenijska istina u kojoj su svi manje-više odgajani, a to je istina autoriteta, određenih autoriteta a te su istine nastale već u magijsko vrijeme kad su vrači sebe predstavljali kao glasnicima božanstava i uspostavljali monopol nad cijelim plemenom i nad njegovom sudbinom. Četiri su bitne oznake istine autoriteta. To je monizam, jedna ideologija, to je monolog, kultura monologa. To je monopol i to je monolit. Bez obzira gdje se primjenjivale te četiri odrednice to je sve građeno na paradigmi istine određenih autoriteta. Teško se je tu protiv te istine boriti, jer ona ima milenijsko značenje i ona je duboko involvirana u svijest naroda i mi smo žrtve te paradigme. Jedna spisateljica koja živi u Splitu je napisala knjigu da je osmi grijeh među 7 glavnih grijeha ona zbraja osmi, a to je grijeh poslušnosti. U ime posluha dogodila su se najveća zločinstva u povijesti čovječanstva. Ljudi su slušali, Hitlera su morali slušati, Staljina su slušali, Mao Ce Tunga su slušali, Tita se je slušalo. To su bili neupitni autoriteti i bez obzira na ideološki predznak pojedinih autoriteta to je bila istina tzv. određenih autoriteta kojih su se ljudi držali da spase glavu ili da spase radno mjesto. Druga istina to je obala prema kojoj plovimo ako smo se složili u tom smislu da plovimo prema demokraciji, prema pravnoj državi, prema pravednoj državi, prema slobodi pojedinca. To je autoritet istine. Dok ova istina autoriteta se grčevito drži da opstane i da bude prisutna u našim životima dotle kod mladih naraštaja prevladava ova druga istina u odgoju i obrazovanju, a to je istina, autoritet istine. Što kaže znanost, što kaže umjetnost, što kaže kultura, a onda ćemo mi izabrati ono što nama odgovara. Tu se mi nalazimo u procjepu da mladi idu svojim putem bez obzira na autoritet istine i njihova je budućnost. Te promjene koje nastaju u ova dva pristupa istini autoriteta i autoriteta istine mi se nalazimo u razmeđu i u iskušenjima tih dviju paradigmi. Koja će prevladati ne bih mogao biti prorok, ali znam da na mladima svijet ostaje. Kad se radi o konkretnim slučajevima kod nas onda bi što se tiče odbora, školskih odbora ovdje su iznesena različita mišljenja. Ja bih ipak bio da se tu uvedu neke promjene i da ne bude samo Školski odbor koji će odlučivati o ravnatelju, nego da bude cijela razredna zajednica, svi zaposlenici neka sudjeluju i anonimno predlažu tko će biti ravnatelj škole. I jasno da treba osigurati egzistenciju onima koji su bili, a nisu pokrivali nikakvom svjedodžbom to mjesto da će se oni naći na jednom brisanom prostoru. Ne bi ih trebalo ostaviti na tom brisanom prostoru, nego se i za njih brinuti, ali treba naći načina kako. Evo toliko. Zahvaljujem lijepo.
Hvala. Dubravko Bilić, replika.
Zahvaljujem. Uvažena potpredsjednice, evo uvaženi kolega ja znam da ste vi govorili i o ovome predmetu i sa jednoga teološkoga stajališta, međutim ja moram evo da li reagirati ili evo ne složiti se s vama kad ste govorili o tome da smo svi mi zatočenici ovog broda koji se zove Hrvatska i koji plovi prema srednjem vijeku. Ja ne bih rekao da smo mi zatočenici, mi smo putnici na tome brodu i sigurno da taj brod će ploviti onim smjerom kojim ga svi mi budemo usmjeravali, a jedan od važnih da tako kažem pobuda u jedrima ili vjetra u jedrima svakako je i strategija obrazovanja i promjene koje evo i ovim zakonom se, koje se ovim zakonom donose. I ja sam siguran zapravo da će taj brod broditi u pravome smjeru i sa dodatnom snagom jer obrazovanje nam je svima u svakom slučaju najbitnije. I još bih samo kratko rekao za izbor ravnatelja. Dakle, svi učitelji i danas biraju ravnatelja i predstavnici zaposlenika i predstavnici učitelja već na svojim kolegijima, odnosno unutar kolektiva dobiju naputke za glasanje na Školskom odboru i oni se toga pridržavaju, tako da kolektiv sudjeluje u svakom slučaju u izboru ravnatelja škole.
Ivan Grubišić, odgovor na repliku.
Zahvaljujem na ovoj dopuni moga izlaganja. Ja bih samo rekao da se mi nalazimo u jednoj uvjetno rečeno gabuli gdje želimo spašavati i jednu i drugu paradigmu i istinu autoriteta jer mora slušati i autoritet istine jer si čovjek knjige, znanja, informacija ali to želimo nekako spojiti da se ne zamjerimo tom tzv. nevidljivom autoritetu kojega treba konzultirati. Ta su vremena pase po mom mišljenju i mi idemo prema budućnosti i na mladima svijet ostaje. Ove dvije paradigme posebno se ne mogu uključivati jedna i druga u obrazovnom sustavu jer su one jedna prema drugoj isključive, počivaju na sasvim različitim temeljima i vrednovanjima i to jedanput zauvijek mora prestati jer odgajamo mlade u duhu gnjilog kompromisa, možemo mi i s jednim i s drugim. To po mom mišljenju neće ići sa dobrim rezultatima.
U ime Kluba zastupnika HNS-a kolega Igor Kolman.
Zahvaljujem poštovana potpredsjednice Hrvatskog sabora, cijenjene kolegice i kolege zastupnice i zastupnici, uvaženi ministre. Izmjene i dopune ovog zakona koje su pred nama uglavnom idu na ispravljanje onoga što se u praksi pokazalo kao problematično i to je nešto što mi načelno kao namjeru uvijek podržavamo i tako ćemo podržati i ovaj puta. Tim više što nam se čini da u provedbi tu nema nekih posebno spornih momenata što se ovog prijedloga tiče. Jedna od stvari koje posebno podržavamo je i promjena kojom za osnivanje škola koja se ne financira iz proračuna ne treba više mišljenje ministarstva niti ona trebaju biti predviđena mrežom školskih ustanova. To je, nama se u HNS-u čini, u skladu sa smjerom u kojem inače želimo ići i trebali bismo ići. S jedne strane veća diversifikacija u obrazovnom sustavu i na kraju krajeva slobodno tržište kako u drugim tako i u ovoj djelatnosti. Drugim riječima ako neki skup građana i građanki odluči uložiti svoj novac, dakle radi se o institucijama koje se ni na koji način ne financiraju iz proračuna, ako neki skup nas odluči uložiti svoj novac u obrazovnu instituciju i neki drugi ljudi odluče platiti novac da bi njihova djeca išla u tu školu onda se mi zapravo realno gledano u smislu procjene opravdanosti toga prije nego što uopće počne s radom nemamo ni na koji način potrebe niti mjesta miješati. Sljedeća stavka koju podržavamo je utvrđivanje elemenata i kriterija za upis u srednje škole na dulje razdoblje. Dakle, ne kako je dosada bilo svake godine i svake godine je to unosilo dodatni i nepotrebni nemir u cijeli sustav obrazovanja. Vezano uz ovo zakon jasnije propisuje i način donošenja struktura razrednih odjela i broja učenika po programima. Sljedeća stvar koja se ovim prijedlogom detaljnije propisuje je i promjena škole, odnosno situacija promjene škole ili programa tijekom srednje škole. To nam se također čini važno, s jedne strane zbog jednake primjene pravila, ali i zbog manipulacija do kojih je u korištenju te promjene dolazilo pogotovo recimo u situacijama učenika koji su upisali školu koju zapravo nisu htjeli, odnosno nisu upisali školu koju su htjeli pa su onda odmah tokom prvog razreda se išlo na promjenu škole ili programa. Dakle, to je nešto što u svakom slučaju treba izbjegavati. Kad govorimo o manipulacijama sljedeća stvar koja se propisuje je i to koliko puta učenik može upisati isti razred. I time nadamo će se izbjeći onaj manevar da se umjesto pada razreda u zadnji čas ispiše učenik iz škole i onda se zapravo taj pad koji je zapravo pad ali se on formalno ne računa kao pad u ovom slučaju nam se čini da novi prijedlog zakona to bolje i preciznije regulira. Sljedeći problem kojim se ovaj zakon bavi je kada zbog promjene škole, i to se prvenstveno tiče djece u osnovnoj školi, dijete više ne može učiti u novoj školi jezik koji je dotada učilo kao prvi jezik, o stranom jeziku naravno se radi. Ovim prijedlogom se predviđa uvođenje provjere znanja i onda obveza škole da djetetu omogući pohađanje jezika u drugoj školi ako se ne može uključiti u učenje jezika u svojoj školi. To iskreno rečeno nismo sigurni da je najbolje rješenje. Mi smo svjesni da se tu radi o relativno malom broju slučajeva ali možda baš zato što se radi o malom broju slučajeva možda bismo trebali biti u stanju osmisliti i neko bolje rješenje u kojem bi možda škola, ponavljam radi se o osnovnoškolskoj djeci, dakle to su relativno mladi, ne relativno to su vrlo mladi ljudi, relativno mlada djeca i možda ta komplikacija da u toj situaciji koja ponavljam bit će relativno rijetka ali da dijete mora ići u drugu školu učiti jezik možda bi to bilo spretnije i elegantnije riješiti tako da ova škola u kojoj je omogući nekakvu vrstu dodatne nastave, ubrzane nastave posebnog rada da onda dijete dostigne razinu znanja koja je potrebna da bi se sa svojim ostalim kolegicama i kolegama uključilo u učenje prvog jezika koje ta nova škola omogućava. Što se tiče mreže škola dosadašnje zakonodavstvo koje je propisivalo taj dio je bilo neusklađeno i nedovoljno jasno i to je također nešto što se ovim prijedlogom adresira i nama se čini da to vrijedi podržati. Jasno se propisuje što mreža škola sadrži, proširuje se krug uključenih ustanova, to je važno naglasiti, dakle to su neke ustanove koje dosada nisu bile uključene iz sfere nekih drugih ministarstava osim Ministarstva obrazovanja. Planiranje, promjene mreže i sve ono što je dosada bilo manjkavo a nama se čini da je dobro da se uvodi. Što se tiče pedagoških mjera koje su važan dio cijele slike i situacije u obrazovanju kolegica Špoljar je puno o tome govorila, ja neću ponavljati. Ono što bismo htjeli naglasiti je da s jedne strane podržavamo donošenje pravilnika sa jasnim kriterijima ali ne treba ni tu ići na potpunu … [[Govornik se ne razumije.]] Nama se čini da školama s obzirom na njihovu situaciju koju oni ipak sami najbolje mogu procijeniti treba dati neku razinu, dakle minimalne kriterije svakako treba jasno i precizno propisati ali školama treba u tom smislu i kad su pedagoške mjere u pitanju dati neku razinu slobode da one same određuju one fine detalje, da se tako izrazim. Dakle, da ne bude sve potpuno ujednačeno i izjednačeno. S druge strane treba u tom pravilniku i u načinu na koji će se on donijeti i provoditi biti oprezan da kriteriji za donošenje mjera ipak budu čvrsti. Da se raznoraznim olakotnim okolnostima koje mogu otići u drugom smjeru zapravo cijela priča sa pedagoškim mjerama potpuno ne razvodni jer iskreno rečeno uz opasnost da zvuči možda malo tvrdo, ako netko moje dijete maltretira u školi ili ako moje i tuđa djeca u razredu ne mogu pratiti nastavu zbog jednog ili dvoje problematičnih učenika onda je meni kao roditelju zapravo relativno svejedno je li to dijete iz bogate obitelji, iz siromašne obitelji, iz ugledne obitelji, iz neugledne obitelji. Ono što ja kao roditelj tražim od škole je da se mom djetetu i njegovim kolegicama i kolegama koji žele pratiti nastavu u miru i sigurnosti to na području škole i omogući. Ono što je dobro je da se najteže mjere više ne brišu na kraju godine kao što su se sada brisale, nego ostaju na snazi do kraja tog djela obrazovanja, dakle do kraja osnovne škole ili do kraja srednje škole. Bit će zanimljivo vidjeti kako ćemo riješiti problem isključenja iz škole u trenutku kad srednja škola postane obavezna, ali to je problem s kojim se hvala Bogu ne moramo danas baviti, ali to je nešto što će sigurno također biti jedan od problema s kojim ćemo se vjerojatno suočiti u budućnosti, u onom trenutku kad se odlučimo svi zajedno da srednja škola također bude obavezna u RH. Međutim, od odgojnih mjera ili zajedno s odgojnim mjerama također je važno, a vjerojatno i važnije je ta odgojno obrazovna podrška i stručni tretman učenicima s problemima u ponašanju jer kažnjavanje samo po sebi to znamo kako i škole tako i iz svih drugih situacija u životu nije dovoljno i uvijek treba vidjeti što su uzroci problema i kako te probleme u njihovom uzrocima pokušati riješiti pogotovo kad se radi o djeci školskog, bilo osnovnoškolskog, bilo srednjoškolskog uzrasta, o ljudima čiji problemi se još uvijek možda mogu u začetku locirati i riješiti. Što se tiče ocjenjivanja, mi u klubu HNS-a nismo protivnici ukidanja ocjenjivanja na polugodištu. Ja osobno, ja znam da nije dobro suditi svijet oko sebe i institucionalne procese na temelju vlastitog iskustva, ali ja osobno smatram da sa ocjenama generalno treba biti vrlo oprezan, da mi generalno u našem obrazovnom sustavu djecu možda prerano počinjemo ocjenjivati. Ocjena je ipak neka vrsta represije. Što god mi mislili o tome i pitanje je da li netko ko ima šest, sedam godina zapravo, da li je ta vrsta ocjenjivanja najpravilnija. Ja se sjećam, ne mogu to nikako zaboraviti kad sam ja išao u školi, a radi se dakle o polovici, o drugoj polovici 80.-tih godina u osnovnu školu, mi smo tada imali one knjižice, opisno ocjenjivanje pa je onda učiteljica, odnosno ili učitelj, odnosno u to doba se još zvalo drugarica ili drug, on je napisao da smo se lijepo ponašali, da smo dobro se vladali, da smo pisali zadaću itd. i ta knjižica je u toj dobi meni se čini bila poticajnija i učenicima s jedne strane jer je ona zapravo jasnije od jedne suhe, hladne i distancirane ocjene je zapravo u njoj pisalo šta je dobro, šta nije dobro. A i roditeljima je ona bila na neki način usmjerenje šta treba, na čemu treba poraditi, a na čemu, a šta je dobro i šta treba naprosto održati na tom nivou. Ali da se vratim na temu. Statistika nam pokazuje da nakon što smo ukinuli ocjenjivanje na polugodištu uspjeh učenika je u blagom porastu, to je nešto što ne treba zanemariti u raspravi o ocjenjivanju na polugodištu i isto tako imamo pad broja neopravdanih sati što je, vratit ću se opet na sekundu na osobno iskustvo me isto ne čuti jer koliko se ja sjećam iz škole vrlo malo se zapravo markira iz obijesti. Prosječni učenik markira kad ne nauči, kad ne napiše zadaću, kad ga je strah ispitivanja, kad ga je strah testa i onda je puno manja šteta neopravdani sat nego jedinica koja među te dvije, tri ocjene koje na kraju utječu na zaključnu ocjenu može biti veliki, veliki problem. Tako da te statistike ne treba zanemariti kad govorimo o ocjenjivanju ili neocjenjivanju učenika na polugodištu. Ono što ostaje je obveza školama da izvještavaju o uspjehu na kraju polugodišta s time da molim i ministra i poštovanu pomoćnicu da imaju to na oku sada jer se ovim prijedlogom način izvještavanja ostavlja školama to je u redu, slažemo se ali treba držati na oku da nam se ne bi dogodilo da ne ispunjavamo odnosno da škole ne ispunjavaju osnovni cilj a to je da učenici i roditelji saznaju i razumiju, to su dvije odvojene i jednako važne stvari kakvo je stanje i na koji način se to stanje do kraja godine može poboljšati, promijeniti ili zadržati. Dobro je i da se zaključivanje ocjena daje, ocjene iz vladanja daju u nadležnost razrednom vijeću kao i pravo žalbe s time da naravno tu moramo biti svjesni da će to povećati obim posla učiteljima i nastavnicima jer će vjerojatno tih žalbi biti sve više. Toga smo naravno svjesni, ali to ne možemo izbjeći. Podržavimo i obvezu škole da organizira dopunsku nastavu za učenike koji imaju najviše dvije jedinice na kraju godine, naravno uz obavezu koja je također propisana i tih učenika da u toj dopunskoj nastavi sudjeluju. Zaista je bilo puno problema sa tim popravnima, oni su se vrlo često, ili najčešće ili gotovo uvijek organizirali odmah nekoliko dana nakon završetka školske godine i onda učenik nije imao vremena naučiti na pravi način, ispraviti tu ocjenu. Onda je to bila panika, histerija, instrukcije, svašta, pritisci na učitelje, profesore, ravnatelje itd. Ovo nam se čini bolji način da se problem riješi. Dobro je da se uvode pomoćnici u nastavi, odnosno stručno komunikacijski posrednici. Podržavamo način na koji se propisuje postupnost pri zapošljavanju i da sad ne nabrajam dalje, uglavnom ovaj je prijedlog zakona klub HNS-a podržava. Ja o ravnateljima namjerno nisam i neću u ovoj raspravi govoriti. Meni se čini da oni koji su dobri su dobri neovisno o licenci, a oni koji su loši njima ni licenca neće puno pomoći. Kod ravnatelja naših škola se nažalost sijeku sve one silnice, svi oni problemi koji se tu spominju kao problemi školstva, dakle i status učitelja i materijalni status škola i učitelja i pritisci i politički pritisci i sve ono što su zapravo problemi koje spominjemo svi mi zajedno kao problemi naših škola, na neki način sijeku se u toj poziciji ravnatelja i zato ovaj prijedlog izmjena i dopuna, njegov opseg je preuzak da bismo na pravi način riješili probleme koje imamo zadnjih 20, a vjerojatno zapravo realno gledano i puno više od zadnjih 20 godina kada govorimo o ravnateljima naših škola. I za kraj želim samo još reći da klub HNS-a predlaže amandman u članku 30., stavku 3., predlažemo da piše sljedeće – poslove tajnika može obavljati osoba koja je završila sveučilišni diplomski studij pravne struke ili specijalistički stručni studij javne uprave, odnosno stručni studij upravne struke. Taj amandman podnosimo iz razloga što nam se čini da je ovim prijedlogom o kojem raspravljamo su diskriminirane osobe sa završenim specijalističkim diplomskim stručnim studijem javne uprave u odnosu na osobe sa završenim stručnim diplomskim studijem pravne struke iako obje kategorije tih ljudi, odnosno tih kandidata ispunjavaju formalne kompetencije potrebne za obavljanje poslova tajnika školskih ustanova. Mi se iskreno nadamo da ćete taj naš amandman prihvatiti. U svakom slučaju ovaj zakon je za nas prihvatljiv. Velim, nadam se sa ovom promjenom koju predlažemo amandmanom i sa onih nekoliko napomena da ćemo kao i uvijek kada se radi o zakonima pogotovo često sa zakonima iz područja obrazovanja da moramo posebno paziti na koji način će se promjene koje donosimo provoditi i hoće li polučiti onaj učinak koji želimo da poluči. Zahvaljujem.
Hvala. Branko Hrg, replika.
Hvala lijepa. Ocjena može biti represivna, ali može biti i stimulativna, to znamo, zavisno od učitelja koji ocjenjuje, da li će izvlačiti iz učenice ili učenika ono najbolje što može izvući pa to nagraditi ocjenom ili će tražiti ono što ne zna pa to kazniti. Dakle, to je stvar koja se može ovako ili onako govoriti. Ali javio sam vam se za repliku ustvari zbog jednog primjera koji ste naveli i pozdravili da se onemogući tzv. manipulacija prelaska u neki drugi smjer nakon prvog razreda srednje škole. Nisam siguran da li bi to se nazvalo manipulacijom ili nužnošću obzirom na vrlo loše programe koje naš obrazovni sustav, posebno srednjoškolski ima i posebno u strukovnom obrazovanju, dakle gdje se često puta čak i bodovni prag za strukovna usmjerenja diže iznad onog gimnazijskog pa onda djeca koja su talentirana za neko obrtničko zanimanje, strukovno u principu se ne mogu upisati tamo pa onda traže neke načine da se upišu u školu u koju žele i da ju završe. U svakom slučaju treba im omogućiti da se mogu upisati tamo gdje žele pa neće biti potrebne manipulacije. Problem ustvari puno dublji u tom dijelu što mi danas imamo programe i škole ustvari prijavljuju programe ne prema potrebama tržišta nego prema nastavnom kadru koji imaju trenutno u zbornici. I tu je jedan veliki problem. Možda bi trebalo pronaći rješenje neke cirkulacije nastavnog kadra pa da se onda dugoročno, kao što ste i sami rekli što se i predlaže u krajnjem slučaju, da se dugoročno rješavaju programi i da onda možemo ustvari cirkulacijom nastavnog kadra poboljšavati to, a ne da imamo škole koje niz godina ustvari tapkaju na mjestu.
Igor Kolman, odgovor na repliku.
Zahvaljujem poštovana potpredsjednice Hrvatskog sabora. Poštovani kolega Hrg, ja se slažem s vama da ocjena može biti i imati stimulativni učinak, to nije sporno. Meni se naprosto čini da je ocjena po svojoj definiciji, način na koji ona funkcionira, način na koji se ona donosi je ipak u svojoj biti jedan represivni mehanizam i ono što sam ja govorio, naravno da mi trebamo imati ocjenu u školi, a ono o čemu sam ja govorio je da mi se čini, to je nešto što ja ne govorim prvi puta u Hrvatskom saboru i nije izravno ni vezano za ove izmjene i dopune, priznajem to, ali sam iskoristio priliku, meni se čini da to ocjenjivanje vrlo male djece u prvom razredu, drugom razredu, tim brojčanim ocjenama, činjenica je da vi imate situaciju da djeca u prvom razredu dobivaju jedinice, da imaju jedinice na kraju godine. To se meni čini pretjerano, a model u kojem sam ja išao u ovoj istoj zemlji, doduše u drugoj državi, ali u istoj ovoj zemlji, u istom ovom gradu u kojem se nalazimo se meni činio prikladniji za šesto, sedmogodišnjake i to je nešto što ja ne propustim priliku reći u Saboru iako nije, slažem se, izravno vezano za ove izmjene i dopune. Što se tiče ove promjene škole u prvom razredu, dakle ono što se ovim prijedlogom propisuje da se učeniku u prvom razredu srednje škole može omogućiti upis ako ima jednak ili veći broj bodova koji su bili potrebni za upis od zadnjeg učenika upisanog u tu novu školu u redovnoj proceduri. Dakle, na taj način zapravo i naravno onda postoji iznimka ako škola nije uopće upisala dovoljan broj, onda može imati i manji broj. Dakle, s time zapravo postižemo, nama se čini i meni se čini izbjegavanje tog manevra u kojem se ti nisi upisao zapravo u školu u koju si htio, a onda si kroz promjenu škole to zapravo ipak postigao. Ovo nam se zapravo čini zbog toga bolji način propisivanja te situacije.
Domagoj Hajduković, replika.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Uvaženi kolega Kolman, dvije stvari su me zapravo potaknule na repliku. Malo bih se samo nadovezao na ono što ste govorili o ocjenjivanju. Ako je ocjena krajnji motiv učenika, onda to nije dobro. To znači da imamo neke dublje probleme, ali ne u sustavu kao sustavu školstva, nego ja bih se usudio reći u sustavu vrijednosti društva. To je nažalost nešto što mi kao zakonodavac ne možemo propisati. Isto kao, to je možda već i filozofska rasprava što ste se također dotaknuli, da je ocjena prava ocjena znanja, dakle učitelj, nastavnik, profesor ima jedan težak posao u 5 nekih standardiziranih ocjena sastaviti učeničko znanje. Onda pitanje da li je to samo znanje, da li je to zalaganje, da li je to i ponašanje, itd., itd. Da li možda trebamo razmišljati o nečemu što postoji na zapadu, a to su još unutrašnje gradacije ocjene. Pa tako imate u anglosaksonskom sistemu ako je najbolja ocjena A unutar nje imate još tri razreda A1, 2, 3 s tim da je A1 zaista fantastičan, A3 je već nešto što vuče prema ocjeni niže to je B. I kada govorite o učenju stranog jezika tu smo opet u opasnosti da se prenormiramo. Ja sam imao slučaj na svom profesionalnom početku učenika, tada se doduše strani jezik učio od 4.razreda koji je došao u 5.razred znači prvo je učio njemački, tada je trebao nastaviti učini engleski. Naravno njemu sam i ja kao nastavnik ali i škola su mu osigurali da imamo dodatnu nastavu, dopunsku kako to hoćete da bi mogao savladati ono što treba savladati u 5.razredu. Problem je kad a učenici migriraju iz škole u školu ako se u toj školi ne nudi uopće jezik koji je taj učenik učio. Pa primjerice ako dolazi iz primorske Hrvatske u kontinentalnu recimo u primorskoj imate vrlo snažan tradiciju učenja talijanskog dok u kontinentalnim i u mnogim školama uopće nemate ni kadra da bi to … Hvala.
Odgovor na repliku Igor KOlman.
Zahvaljujem poštovana potpredsjednice Hrvatskog sabora. Poštovani kolega Hajduković zapravo ja se slažem sa svime što ste rekli, ali samo bi htio pojasniti ovo oko stranog jezika. Meni se taj model dodatne nastave čini prikladniji. Nažalost nemam statističkih podataka o kojem broju učenika mi uopće razgovaramo, ali baš zato što ja isto slutim da se radi o vrlo malom broju mi se čini da to ne bi trebalo biti pretjerano opterećenje za sustav da unutar nove škole, naglašavam ponovo radi se o djeci u osnovnim školama, dakle to su relativno mala djeca, da ne mora onda opet ići on sada u neku drugu školu da se to organizira. Znamo i sami na šta će to ličiti u praksi, nego mi se čini bolji model da škola omogući kako ste vi napravili dodatnu nastavu djetetu iz onog jezika koje pruža u svojoj školi da bi dijete onda moglo ravnopravno sudjelovati nakon nekog vremena sa svojim novim kolegicama i kolegama u toj nastavi u toj novoj školi, a ne da opet zbog jednog jezika mora ići negdje drugdje. Dakle mi tu nemamo ni amandman ni ali zato sam ja u raspravi to iznio kao sugestiju možda još za daljnje razmišljanje i promišljanje uz neki podatak o kojem broju djece se uopće radi i na koji način bi to onda i financijski i kadrovski utjecalo na sustav. Ali nam se čini da je bolje rješenje da u školi u koju se dijete upisalo mu se pruži mogućnost da savlada razliku nego da mu se omogućava da u neku drugu školu ide i uči jezik. Evo naprosto to je bila moja i naša opservacija što se toga tiče. A ovo sve drugo mislim potpisujem od početka do kraja.
Boro Grubišić, replika.
Hvala lijepo. Kolega Kolman govorili ste o omogućavanju tzv. u onoj bivšoj državi bila je produžna nastava dakle ponovno se to sada zove dopunski rad kako bi učenici koji imaju negativnu ocjenu mogli u tom razdoblju dopunskog rada ispraviti svoju ocjenu, ali što je novina na sve dosadašnje zakone i praksu da i oni koji žele ispraviti svoju ocjenu koja je pozitivna da je povećaju da imaju mogućnost u tom dopunskom radu što je jako dobro i što pozdravljam. Dakle ponovo smo se opet iako smo se vratili na onu iz bivše države dakle produžnu nastavu, sada se zove dopunski rad i još na kraju onaj popravni ispit koji ima šansu do 25.kolovoza učenik popraviti svoju ocjenu, to je ok. U ovom prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama naime nema jedne odrednice u kojoj bi učenici strukovnih škola, molio bih i ministra da malo to posluša, dakle mogli s obzirom da vrlo često ne mogu naći zaposlenje da mogu položiti razliku ispita i upisati fakultet. O tome nema niti riječi u ovom zakonu iako sam ja mislim jednim pitanjem pisanim putem postavio jer sam sreo učenike kojima je upravo takav problem upisati fakultet. Oni su talentirani za nešto drugo. I treće što sam htio reći, rekli ste da nećete govoriti o ravnateljima ali ipak ste nešto rekli pa bih rekao da je izbor ravnatelja politiziran. Vi u lokalnoj samoupravi imate lokalne političke moćnike koji delegiraju iz lokalne samouprave ljude u školski odbor, a kada županija u kojoj vladajuća garnitura koja ima možda samo 51% vijećnika u županijskoj skupštini delegira isključivo iz vladajuće strukture, oporba kao da ne postoji. Nitko se u školski odbor ne bira od oporbe kao da oporbe nema uopće u županiji. I kako onda reći da nije izbor ravnatelja politiziran. Sada je politiziran.
Odgovor na repliku Igor KOlman.
Zahvaljujem poštovana potpredsjednice Hrvatskog sabora. Poštovani kolega Grubišić, što se tiče učenika strukovnih škola ja se potpuno slažem s vama. Meni se čini da je važno da mladi ljudi kada donesu neku odluku sa 12, 14, 16 godina o svom obrazovanju da imaju šansu da postoji šansa da oni u tom sustavu ipak negdje tu odluku promijene i u tom smislu se ja načelno potpuno slažem sa vama i te kanale komunikacije da se tako izrazim treba držati otvorenima i zaista je važno da i učenici strukovnih škola imaju mogućnost da i promijene mišljenje i da idu na fakultet itd. Na kraju krajeva a propos strukovnih škola mi smo tu nedavno, nema nažalost sada nikoga iz te delegacije bila je jedna delegacija Hrvatskog sabora u Baden-Württembergu gdje je jedna od najuspješnijih i vjerojatno najuspješnijoj državi Saveznoj Njemačkoj oni tamo su uvjereni da je tajna njihovog gospodarskog i onda u drugoj derivaciji i društvenog uspjeha je taj njihov sustav dualnog obrazovanja koji je krajnje precizno posložen koji je u tom strukovnom dijelu izuzetno povezan sa gospodarstvom i koji s druge strane omogućava onda i tu prohodnost ipak o kojoj vi govorite. Dakle ako sam se odlučio sa 14 godina za nešto nisam sada to uklesao u kamen i nemam više šanse da ikad išta drugo u životu radim. Što se tiče politizacije izbora ravnatelja, da nažalost ja sam išao u srednju školu jednu uglednu zagrebačku gimnaziju u kojoj je '95.godine jedan ugledni, jedan od najuglednijih hrvatskih ravnatelja po političkoj odluci i političkoj liniji smijenjen, hvala Bogu to je u ukupnom obrazovanju vjerojatno koristilo jer on je nakon toga osnovao jednu fantastičnu privatnu školu a i nama učenicima te škole to je bila trauma i šok i takve šokove i traume doživljavali su ljudi diljem Hrvatske u zadnjih 20 godina. Problem toga je da tu onda imamo i negativnu selekciju jer vam se vrlo često događa da vam oni najpristojniji i najkompetentniji učitelji, oni se neće toga ni primiti, neću je biti ravnatelj, to je, ono.
Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Kolega Domagoj Hajduković.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice Hrvatskoga sabora, uvaženi gospodine ministre sa pomoćnicom, kolegice i kolege. Pa mislim da 10 minuta je premalo da kažem sve ono što bih htio o ovom zakonu zato sam ja svoju raspravu ograničio na nekoliko dijelova ovih izmjena i dopuna koje sam smatrao da su posebno bitne, da posebno mijenjaju sam tijek i koncept nastave odnosno onoga što je vezano za naš sustav obrazovanja a vjerujem da će vam iz moje rasprave biti jasno zašto sam to i odabrao. Dakle razlozi za donošenje ovog zakona kako je i sam ministar već uvodno izložio i neke kolegice i kolege koji su raspravljali u ime kluba su znači usklađivanje, poboljšavanje itd.. dakle postojećeg zakona. Na mnoge propuste i manjkavosti naravno uvijek ukazuje praksa. Sjećam se u ovom mandatu smo već jedanput mijenjali i dopunjavali ovaj Zakon također upravo sa preporukama odnosno primjedbama koje je dala praksa koje se u praksi ne provode, odnosno nisu dovoljno bile definirane odnosno bile su neizvedive. Dakle i ja ovo doživljavam prije svega kao jedan od takvih. Dakle kao što sam rekao teško je u 10 minuta uklopiti sve što bih htio reći pa bih počeo onda sa istaknutim dijelovima koje smatram bitnima, prije svega to je mreža škola. Naime, do sada smo u praksi donošenja mreže škola imali dosta propusta i manjkavosti. Sada se jasnije propisuju što mreže obuhvaća, koji su preduvjeti za osnivanje institucija, postupak planiranja mreže škola, donošenja i izmjena mreže škola. Jer moram istaknuti da dosadašnji zakon nije poznavao institut izmjene mreža škola. Elementi mreže su također, dakle sada jasno definirani, bili su nejasni i to je rezultiralo time što su osnivači često se vodili drugačijim kriterijima, odnosno neki kriteriji koje bi uvažili određeni osnivači, bilo to županije, bilo gradovi u nekim slučajevima nisu bili uvažavani, u drugim itd., itd.. I to nas je dovelo do loše situacije gdje imamo škole koje su navedene u mrežama školama a koje još nisu moždani osnovane kako treba, koje imaju malo učenika, koje nisu niti racionalne, dakle a kako govorimo o mreži škola niti efikasne. Dakle jasno je propisano što će se morati nalaziti u mreži školama i to mi dozvolite citat: "Dakle popis svih škola i ustanova u kojima se izvodi redoviti program odgoja i obrazovanja, posebni program je za učenike sa teškoćama itd., popis ustanova prostorno prilagođenih osobama sa invaliditetom, popis školskih ustanova imenovanih vježbaonicama, popis školskih ustanova imenovanih centrima izvrsnosti i popis učeničkih domova. ". Također u mreži će morati biti i ustanove koje su izvan sistema Ministarstva znanosti, obrazovanja i sporta odnosno na resorno Ministarstvo za obrazovanje a to su prije svega ustanove u sklopu Ministarstva socijalne politike i mladih gdje se također odvija bio odgoj, bilo obrazovanje. Također i ustanove čiji osnivači nisu država, odnosno nisu jedinice lokalne, odnosno područne i regionalne samouprave već pravne i fizičke osobe. Dakle drugim riječima privatne škole i slično. Zašto to sve činiti? Zbog jasnije slike odgoja i obrazovanja na pojedinom području i optimiziranje same mreže. Naime, do sada te škole nisu ulazile u mrežu, one nisu morale biti navedene. Neke su bile, dakle da bi se uopće i osnovala privatna škola morala je biti planirana u mreži itd., itd., to je prouzročilo dosta nelogičnosti, dosta konflikta sa europskim regulativama o čemu ću nekoliko riječi reći kasnije kada se osvrnem i na privatne škole. Ono što je isto posebno bitno istaknuti da se mreže moraju planirati u ustanove koje se dakle financiraju iz proračuna Republike Hrvatske, samo one iz proračuna, privatne, dakle da moraju biti planirane u mreži. Omogućava se promjena mreže kako sam i prije spomenuo, do sada to nije bilo predviđeno sukladno, dakle elementima se mogu izvesti promjene a to je naseljenost, broj djece, geografski položaj, potrebe tržišta rada itd.. Dakle mi neke elemente u kojima možemo mjeriti potrebe tržišta rada imamo, to je prije svega Hrvatski zavod za zapošljavanje i godišnja publikacija koja je izdana to su preporuke za upisne politike. Neki kolege su u svojim raspravama to pokušale relativizirati i reći u sadašnjoj situaciji sa mnogo nezaposlenih da li su takve stvari zaista potrebne ali koja je alternativa onda? Da ne upisujemo nikog zato što posla nema? A ljudi se moraju obrazovati, moraju stjecati znanje, moraju se pripremati za nastup na tržištu rada. Sama tehnikalija oko donošenja mreže škola ostaju isti, dakle osnivač predlaže ministarstvu, ministarstvo predlaže Vladi i Vlada Republike Hrvatske donosi uz mišljenje Nacionalnog vijeća za razvoj ljudskih potencijala što isto smatram da je bitna novina budući da tu sjede i renomirani stručnjaci koji o tome imaju što reći, mislim da i njihovo mišljenje treba vrednovati. Druga stvar je trajanje odgojno obrazovnog rada što bih posebno podcrtao. Naime, do sada smo imali zakonom propisano da školska godina traje 35 tjedana odnosno 160 nastavnih dana odnosno 32 nastavna tjedna. Nažalost, zbog katastrofalnih poplava i zbog nemogućnosti održavanja nastave u određenim školama praksa nam je pokazala da je bitno da ministar svojom odlukom u slučaju elementarnih nepogoda i katastrofa može odlučiti da nastava ili bude kraća ili da se produži ili da se drugačije organizira. Također uvodi se dopunski rad, dakle to je novina s jedne strane s druge strane nije, to je nešto što je već postojalo. Ali mislim da je to izuzetno bitno zbog toga što je jednostavno bilo nerealno od učenika očekivati da se za prvi popravni rok prema starom zakonu može pripremiti. Dakle, da jasnije objasnim što mislim. Ako učenik ima negativnu ocjenu iz određenog predmeta a dakle cijele godine nije savladavao gradivo mislim da je irealno očekivati da od trenutka kada završava nastava, recimo da je to sredina lipnja do početka srpnja on savlada jedan predmet u potpunosti. Ovako mu se ipak daje šansa dakle duže vrijeme intenzivnog rada sa predmetnim nastavnikom da to postigne. Ako ne postigne uvijek postoji popravni rok dakle iza ljeta, krajem kolovoza do kada realno ima više vremena i može postići određene rezultate, odnosno može određeno gradivo savladati. Donošenje kurikuluma, etičkog kodeksa i kućnog reda, mislim da je to kolegica Špoljar već spomenula, početak školske godine kao i kraj školske godine je uvijek kritično razdoblje u životu svake škole, u radu svakog prosvjetnog djelatnika. Postoji puno poslova koje treba obaviti na početku školske godine, dakle i razrednici imaju puno posla, predmetni nastavnici, planiranja svog predmeta itd., itd., sad da ne opisujem što sve to uključuje. To kolegice i kolege koji su radili u sustavu itekako dobro znaju. I mislim da je realno pomoći rokove za donošenje i kurikuluma i kućnog reda i slično do 30. rujna, to ipak daje više vremena i nastavnicima i učenicima i roditeljskom vijeću koje se uostalom formira tek na početku godine, dakle tijekom rujna, da također daju mišljenje i sugestije na ove važne dokumente budući da se škole rukovode njima u svom radu tijekom školske godine. Što se tiče privatnih škola, odredbe koje donose ove izmjene i dopune zakona su zapravo usklađivanje sa praksom Europske unije, odnosno Direktivom 2006/123/EZ koja govori o protočnosti usluga i tržišta rada. Dakle privatne škole ne moraju biti predviđene mrežom, prije svega zato što se ne financiraju iz državnog proračuna. I ono što je praksa Europske unije je da pružatelji privatnih obrazovnih usluga su slobodno samostalne procijeniti opravdanost i racionalnost osnivanja ustanove, budući da je ne financira država, da je njihov rizik to da li će privući dovoljan broj učenika odnosno studenata i slično da ta škola može funkcionirati. I zaključno, dakle kao što sam rekao na početku, ovaj zakon doživljavam prije svega kao usklađivanje poboljšavanja onoga već postojećeg. Imamo par novina koje također se možemo vjerujem složiti da su dobre i što se tiče samog nastavnog procesa i što se tiče učenika, eventualnog olakšavanja, savladavanja gradiva. Tu prije svega mislim na ovaj dopunski rad te stoga ovaj zakon, odnosno ove izmjene i dopune zakona moju podršku imaju. Hvala.
Boro Grubišić, replika.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Kolega Hajduković govorili ste o mreži škola. Ja vjerujem da i ministra boli glava, a i osnivače škola dakle u lokalnoj ili regionalnoj samoupravi u svezi dvojbe hoće li ostati u mreži škola područne škole ili će se pak ići na prijevoz prema središnjoj školi. Dakle govorim o financijskim efektima toga, ali i o promišljanju što znači jedna područna škola za nekakvo selo. Kažu da selo bez liječnika, svećenika i učitelja nije selo. Dakle kod nas u Slavoniji zaista je ponovo bijela kuga na djelu. Imate škole, znate i sami, sa 2, 3, 4, 5 učenika, područne škole. Ukidanjem takvih škola i uzimanjem alternative da se oni voze u središnju školu dobivamo dakle selo bez škole. I sada zaista je u dvojbi ja vjerujem i ministarstvo i županija kao osnivač škola, što učiniti u tom slučaju. Treba podvući računicu i izračunati točno koliko bi to zapravo koštalo, a opet jedan subjektivni efekt dakle selo sa školom ili bez škole je također važan uopće u stanovništvu. Drugo, vi ste govorili nešto i o ovim učenicima srednje škole, moram ispravak napraviti u članku 6. ovoga zakona novoga, a koji se odnosi na članak 24. staroga zakona, točno je predviđeno ono dopunsko polaganje ispita kada se hoće iz strukovne škole prijeći u … da bi se upisao fakultet. Dakle tu sam bio prošli puta u replici nisam bio u pravu, ali evo sad iskorištavam ovo kad ste vi govorili o tome.
Domagoj Hajduković, odgovor na repliku.
Hvala lijepa kolega Grubišić na dopunama. Mislim da se tu u principu slažemo. Naime, ja sam isto nesklon ukoliko postoje minimalni uvjeti da se bilo koja škola, dakle ako govorimo o područnim, malim školama, radio sam u nekima od njih, ukida. Mislim da je puno efikasnije maloj djeci, dakle tu govorimo mahom o djeci koja su u razrednoj nastavi od 1. do 4. razreda, oni obično predmetnu nastavu pohađaju u matičnoj školi, dakle omogućiti im da relativno blizu kuće da s obzirom i na njihov uzrast mogu pohađati prva četiri razreda. Kasnije moraju nažalost preći u veću školu jer troškovi multipliciraju ako prelaze u predmetnu nastavu itd, ali gdje god se može to zadržati ja sam za. Nažalost imate škole gdje su uvjeti zaista loši, recimo u Lipovači jedno malo prigradsko naselje Vukovara imate školu koja je vrlo stara, zapravo jedna adaptirana kuća koja služi kao škola. Dakle da li je najpametnije za tu djecu da pohađaju nastavu u takvoj školi, pa tu treba jako i dobro razmisliti i odvagati sve. A slažem se i da jedinice lokalne samouprave upravo, budući da lakše mogu sagledati cijelu ovu problematiku o kojoj pričam, trebaju biti inicijatori i promjene i donošenja mreže škole. Najlakše je jednoj županiji ili jednom gradu ocijeniti koje su njegove realne potrebe, ali naravno vodeći se nekim realnim kriterijima. Hvala.
Ingrid Antičević-Marinović, replika.
Hvala lijepa poštovana gospođo potpredsjednice. Poštovana kolega, jedna je velika istina koju ste reki, ali mislim da ćete se složiti s mojoj nadopunom kada ste rekli da zaista učenje treba prilagoditi tržištu rada. Međutim, evo jedna pričica kada je sin pokojnog, ubijenog Abrahama Lincolna krenuo u 1. razred osnovne škole onda je on napisao pismo svom učitelju, a između ostalog napisao je: molim vas, naučite ga da zna prodati svoje znanje, ali nikada svoje srce i svoju dušu. To je ono što se nikada ne smijemo odreći humanističkih znanosti koje na žalost nemaju nekakvu veliku prođu na tržištu rada, ali koje su danas potrebnija možda nego ikada. Jer obrazovanje bi osim usvajanja gradiva i prilagodbe tržištu trebalo služiti prije svega i razvoju cjelokupne ličnosti, pojedinca, neovisnog duha koji je u stanju odabrati vlastiti način života i pritom biti i empatičan i solidaran prema drugima.
Odgovor na repliku, Domagoj Hajduković.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Kolegice Antičević, apsolutno se slažem sa vama. Ja bih samo htio dodati ono što se već provlačilo kao leit motiv kroz raspravu, a to je što motivi učenja našeg učenika. Motivi moraju biti upravo ovaj primjer koji ste vi naveli da jednog dana stasa u čovjeka koji će uspjeti na tržištu rada, ali da i stasa u boljeg čovjeka, da ga to znanje obogati i da mu je glavni motiv učeniku ili učenici upravo stjecanje znanja i obogaćivanje sebe kao osobe. Ocjena je na kraju samo kruna tog procesa. Hvala.
Imamo još 8 minuta, ali je sazvana sjednica Predsjedništva u 13,30. … [[Upadica sa strane, ne čuje se.]] Kolega ako se uklopite u 8 minuta. … [[Upadica sa strane, ne čuje se.]] Molim? Onda ćemo nastaviti u 15,00 sati. Vi ćete biti prvi na redu. STANKA U 13,19 SATI.
[[NASTAVAK NAKON STANKE U 15,00 SATI]] Poštovani kolegice i kolege nastavit ćemo s radom. Za pojedinačnu raspravu u trajanju od 10 minuta prijavio se poštovani Josip Borić. Izvolite.
Hvala lijepo uvaženi potpredsjedniče, uvaženi zamjeniče. Pa evo ovaj prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi je idealan da napravimo jedan presjek što se događalo u protekle tri godine, gdje smo danas, što zakon nudi da vidimo gdje ćemo biti sutra. Moj je osnovni dojam da hrvatski osnovnoškolski i srednjoškolski sustav u protekle tri godine nije napredovao. Mislim da je previše vremena izgubljeno bez većih vidljivih pomaka u svim segmentima. Gledajući cijeli sustav na nivou od zakonodavnih aktivnosti, znači od aktivnosti Hrvatskog sabora, od ministarstva, regionalnih i lokalnih samouprava, školske infrastrukture, profesora, učitelja, pomoćnog osoblja u školi, učenika mislim da nismo ostvarili gotovo nikakav pomak na bolje. Pa ću ja krenuti redom od potrebne školske infrastrukture. Škole, sportske dvorane, uređeni i prilagođeni kabineti mislim da je taj segment na neki način zastao, da je na neki način čak i potpuno zapušten. Jer u vremenu od 2000. do 2011. godine osjetilo se da se u taj sustav ulaže, da je to bio jedan ajmo reći i konsenzus i državni projekt gdje se nastojalo u mnogim sredinama obnoviti i izgraditi potpuno nove škole, urediti područne i osnovne škole, izgraditi dvorane i da je to trebalo rezultirati time da nam djeca ne idu u dvije smjene, znači da se poštuje određeni pedagoški standard. I zaista se izgradilo na stotine i škola i dvorana u mnogim sredinama. Međutim, protekle tri godine imam osjećaj da je sve stalo. Bivši ministar govorio je da će ponuditi jedan novi model javno-privatnog partnerstva, da će to riješiti probleme školske infrastrukture. Prilika je naravno bila tu i u EU fondovima, međutim kad bih danas pitao, evo volio bih saznati i tu činjenicu koliko se trenutačno škola gradi po raznim programima, ne znam bilo kojeg Ministarstva regionalnog razvoja ili Ministarstva obrazovanja ili nekih drugih ministarstava teško da bi mogli dobiti odgovor. Evo volio bih ako imamo i takav podatak da znamo što se dešava u tom sustavu izgradnje novih škola, ili obnove postojećih ili područnih škola, ili sportskih dvorana. Jer ministar je, bivši ministar je najavljivao izgradnju 338 škola po modelu javnog privatnog partnerstva, čak je tvrdio da postoje za to i 55% sredstava osiguranih u državnom proračunu. Međutim, vidimo da očito to nije krenulo jer govorilo se o 6 milijardi kuna, mi zaista ne vidimo da je taj građevinski proces ili da se izgradnja tih škola zaista i događa, možda sam u krivu ali ja to zaista ne vidim samo vidim probleme. Recimo u Gradu Splitu svi smo svjedočili onom prosvjedu roditelja koji već neko vrijeme, desetak godine ne mogu izgraditi jednu običnu osnovnu školu na Pazdigradu. To zaista nije normalno da jedan grad sa tolikim proračunom, država, županija ne mogu izgraditi jednu osnovnu školu za učenike. To govori da smo mi u problemu. A dnevno nas bombardiraju naslovi pao strop u Osijeku u školi, pao strop u školi na Korčuli, pao strop u školi ne znam Split. Znači sustav infrastrukture očito nije zaživio onako kako se to najavljivalo. Idemo na drugi segment, prijevoz učenika do škole. Učinjen je pomak, treba ga priznati. Određena su sredstva koja su trebala pomoći srednjoškolcima da putuju jeftinije, da lakše ostvare svoje pravo na srednju školu i ja sad mogu reći da sam sretan u tom segmentu što na otocima taj program imao desetak godina, koji košta godišnje negdje tridesetak milijuna kuna gdje se djeca osnovnoškolci, srednjoškolci svi po otocima voze besplatno do prvog središta na kopnu, da pomorskim prijevozom mogu doći do županijskog središta i to je razlog da mnoga djeca i upisuju srednje škole, gimnazije u županijskim središtima ali se i tjedno, možda i dnevno vraćaju u sredine u kojima žive. To je nešto što treba pohvaliti i na tome treba inzistirati i dalje da nam se ne desi da se i to ukine u nekakvim mjerama štednje. Više su tu problem kvaliteta autobusa i mislim da je tu posao za neko drugo ministarstvo da ih se nadgleda da nam se ne bi dešavalo kao nekada da zaista ima i nezgoda, i nesreća u kojima stradaju djeca zbog toga što neki autobusi nisu prilagođeni onome čemu služe. To je bio i projekt "Lakša školska torba", nažalost svela se na tanji i jeftiniji papir, ne na smanjenje kurikuluma, na sustav u kojem će se usvajati znanja potrebna za život unutar novog vremena i sustava koji nas okružuje a to je sustav gdje smo dnevno bombardirani virtualnim svijetom, internetom gdje djeca jednostavno znanja iz škole kasnije u popodnevnim satima ili jutarnjim satima jednostavno gube u susretnu s tim virtualnim svijetom. Nažalost teško je, ali moramo priznati da danas djecu moramo učiti kako učiti, kako zaista učiti. Jer taj nalet virtualnog svijeta je prežestok, velik, jak i teško ih je čak i odvajati od toga kad znamo da su gotovo sva, velika većina djece da im je dostupan Internet i da dnevno jedan veliki dio vremena provode upravo u tom svijetu. Od 500 milijuna kuna koliko je koštao projekt bivšeg ministra kojeg su platili roditelji ili lokalne samouprave mislim da nema velike koristi. Imam dijete u 8 razred, njegova torba nije ništa lakša nego prošle godine. Govorio je ministar ovdje o 300 ili 400 dekagrama, mislim da je to preslab rezultat za 500 milijuna kuna a da se nije sustavno prišlo tome nego na jedan način koji je očito trebao biti više-manje popraćen nekakvim PR službama, nekakvim spinovima, da bi se uvjerilo djecu da nose lakše torbe, međutim to nije istina. Pomaka nema, a novci su potrošeni. U školi imamo ravnatelje, profesore, učitelje, pomoćno osoblje. Činjenica jest da su se smanjile plaće, da su ukinuti dodaci, da ti ljudi koji rade u sustavu obrazovanja imaju manje nego što su imali 2011. godine, ali da za taj manji novac i dalje moraju časno obavljati taj svoj posao i oni to po meni i rade. Moram napomenuti da je proračun ministarstva i u 2013.i 2014.za milijardu kuna veći nego 2011., ali sa više novaca očito da postižemo jednaku razinu ili čak i manju. Bilo je kroz program outsourcinga ili projekt pokušaja da se ona logistika koja radi u školi izdvoji da to po nama nije bilo dobro, čak su sami radnici reagirali, prikupljeni su potpisi i dobro je da do toga nije došlo. Da se omogući i dalje normalan rad, dnevni rad svake škole. Bivši je ministar često arbitrirao o izboru ravnatelja. Način imenovanja bila je po meni u nekim situacijama čista politika. Sjetite se samo gospođe Marije Budimir iz Vukovara gdje je na sličnom natječaju jednom ravnatelju potvrđujemo imenovanje ili dajemo suglasnost, njoj zbog političkih razloga ne potvrđujemo suglasnost. Mislim da ovaj zakon dodatno pojašnjava uvjete i iskorake na bolje i zbog toga to podržavam. Upisi u srednje škole su ostvareni napretkom koji je kontinuiran i mislim da i ovaj zakon u tom segmentu daje još bolju situaciju i to svakako podržavam. Međutim, problem upisa u srednje škole je često socijalni, neimaština. I mnoga djeca odustaju pogotovo u obiteljima koje nemaju novaca, koje žive vrlo teško, odustaju od srednjeg školovanja jer im nažalost predstavlja jedan trošak kojeg ne mogu namiriti. Mislim da je na svakoj Vladi, pa i ovoj, a i svakoj sljedećoj, da upravo taj segment, drugi segment koji je po mom mišljenju je razlog zašto se ne upisuju djeca u srednju školu da svi rade na tome da se ukine i ta prepreka. Često smo bili svjedoci da je Ustavni sud u proteklih 3 godine ukidao odluke koje je donosio bivši ministar, po pitanju zdravstvenog odgoja, mijenjanja školskih udžbenika, nekih pravilnika, odluke o elementima i kriterijima za izbor kandidata za upis u prvi razred srednje škole itd. Ustavni sud je uvijek reagirao jer očito da nisu bile dovoljno pripremljene i nisu bile provedene na način na koji su trebale. Što se tiče vrednovanja uspjeha mislim da je to bila još jedna greška ministra. Mnogi danas zazivaju povratak ocjenjivanja na polugodištu, osobno sam za to. Smatram da svako dijete ima pravo imati ocjenu za svoj uspjeh, da zna što je radio, koliko to vrijedi i da mu to bude motiv i u drugom polugodištu da do kraja odradi kako treba. Zasada su u prvom polugodištu, možda ja to krivo gledam, ali imam osjećaj da u prvom polugodištu ne daju veliki trud ima i takvih koji to rade ali mislim da su se djeca ipak u jednom dijelu opustila i da povuku tek pri kraju školske godine. Što se tiče poreza na dohodak, to je promašaj po meni desetljeća koji će mnoge aktivnosti u školama unazaditi, pogotovo u dijeli izvanškolskih aktivnosti i to će tek biti poznato u sljedećoj godini i dodatno je pogodilo sve lokalne samouprave, a najviše će u tom dijelu pogoditi i školstvo. Mislim da ovaj zakon treba podržati jer je u ovim procedurama napravio iskorak, a kakvi će učinci biti na sveukupni sustav vidjet ćemo u sljedećoj godini, a mislim da neće biti previše.
Zahvaljujem. Prelazimo na replike. Prvi se prijavio poštovani kolega Domagoj Hajduković. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Pa kolega Borić, evo, pozorno sam vas slušao i čekao sam upravo vašu raspravu jer ste kolega sustručnjak, osim toga što smo kolege zastupnici, ali nažalost u zakonskom prijedlogu nisam čuo ama baš ništa osim ovih zadnjih rečenica koje ste rekli da ćemo vidjeti kakav će učinak imati. Dobro, to je vaše pravo u svakom slučaju, međutim neke stvari u vašoj raspravi gdje ste više … stanje našega školstva nego sam zakon su me potakle na repliku. Prije svega mislim da je važno istaknuti kako ova Vlada i Ministarstvo znanosti, obrazovanja i sporta skrbi koliko može za ljude koji rade u ovom sustavu. Tako moram istaknuti da su jedini kojima su plaće rasle, jedini u ovoj financijskoj krizi su upravo nastavnici i učitelji u osnovnim i srednjim školama i to 3,5% svima, 6% mentorima, 10% savjetnicima. Spominjali ste izgradnju novih škola. Ta politika izgradnje novih škola nas je u perspektivi koštala jako puno. Dati ću vam jedan primjer. Imate jednu malu općinu nadomak Iloka, Općina …. U jednom od mjesta … se potpuno nova škola po svim najnovijim standardima, suvremenim, ne mogu se zakleti točno koje godine, vjerujem da je 2008., 2009. u pitanju. No bez daljnjeg školu je trebalo obnoviti, no da li je trebalo potrošiti toliko novaca na školu koja nema niti stotinu učenika i koja nema niti perspektivu privući više učenika, odnosno nažalost na tom području nema djece. Ovaj zakon drugačije propisuje planiranje mreža škola i to je ono što nam treba, efikasnija i racionalnija mreža škola što bojim se da do sada nije bio slučaj. Hvala.
Na repliku odgovara uvaženi Josip Borić. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolega Hajduković, ja se ne slažem da nisam govorio o zakonu jer ću vam spomenuti što sam govorio o prijevozu u škole, valjda ste ga pročitali, tu piše nešto o prijevozu u škole, kako se to sada rješava kroz ovaj zakon, o izboru ravnatelja, valjda sam i to spomenuo, o upisima u srednje škole. Znači da se nismo razumjeli, ja sam dao jedan presjek sustava unazad 3 godine i iz vaše replike nisam shvatio da je on bolji nego što je bio. To zasigurno možemo utvrditi svi. Evo, ja sam zamolio zamjenika da nam kaže zaista koliko se tih škola radi jer sam ministar bivši je najavio 338 škola, investicijski ciklus od 6 milijardi kuna. Pa vjerojatno bi to negdje bilo vidljivo. Sada da li je netko promašio gradeći školu u nekom mjestu. Ja smatram da svako dijete treba imati primjerene uvjete za rad i u najmanjem mjestu i u najvećem gradu. Zašto bi to bila privilegija samo velikih urbanih sredina? Upravo taj način pristupa rješavanju tih problema dogodio se kroz cjelokupnu politiku ove Vlade. Pa pogledajte način ponašanja Vlade prema ruralnim područjima, pogledajte strategiju prometa koja ide prema ruralnim područjima. Pa nećemo valjda ukidati škole zato jer one ne mogu privući u malo mjestu umjesto 100, 400 učenika. Ili je to onda neopravdana investicija. Pa ne postoji valjda u infrastrukturi kada se gradi, svaka investicija mora biti opravdana i svladati novac koji će se dalje koristiti. Ako je izgradnja škole stvaranje novca, onda mi razgovaramo o krivim inputima, barem ja tako to gledam. Pa jedno je, vi ste stalno govorili 3 godine o mogućnostima, mi dajemo mogućnosti. Pa dajmo mogućnosti u ruralnom području da i ta djeca imaju primjerene uvjete, da imaju kabinete primjerene, da imaju informatičke kabinete, da imaju mogućnosti, da imaju e-školu ili sve ostalo što nudite kroz nekakvu strategiju, ali ja pitam sada koliko se tih škola radi? Evo, u 2014. pa neka se grade i dvije i tri godine, ali sam naveo i primjere da jedan veliki grad koji ima proračun nekoliko stotina milijuna kuna sam ne može izgraditi jednu školu, a roditelji prosvjeduju već desetak godina. I imaju učenika, nego se mora putovati u druge dijelove grada da bi se na neki način zbrinuli u tom sustavu. To je velika razlika.
Druga replika, poštovani Dubravko Bilić. Izvolite.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Pa ja bih se evo kolega Boriću složio u ovome vašem zadnjem dijelu s vama da ni jedna investicija u školstvu zapravo nije promašena investicija, samo bih vas podsjetio isto tako da to ulaganje u školstvo ovisi isto tako i o politici osnivača županija i gradova. Varaždinska županija, ja ne znam da li je itko čuo da je u Varaždinskoj županiji pao strop na učenike, da li ne radi grijanje, da li postoje bilo kakvi problemi u funkcioniranju? Ne, jer Varaždinska županija već kontinuirano desetak godina ulaže ogromne novce u školsku infrastrukturu. U Varaždinskoj županiji samo dvije škole ne rade u jednoj smjeni ili tri, a i one će vrlo skoro preći u jednosmjensku nastavu zato jer je to bila politika razumnoga i namjernoga ulaganja u školstvo. Doduše u Varaždinskoj županiji nemamo ni jednog nogometnog prvoligaša, nemamo ga ni u Međimurskoj županiji pa je možda i to jedan od razloga zašto osnivači ulažu u školstvo, a možda ne na neke druge sadržaje. Isto tako apostrofirali ste prijevoz učenika. Meni je drago da je na otocima prijevoz učenika besplatan, u Varaždinskoj županiji, u kontinentu on nije besplatan, pojedini bi roditelji morali da nema ove pomoći ministarstva i Vlade u sufinanciranju prijevoza izdvajati za mjesečne karte do 1800 kuna, to automatski znači da dijete bi bio upitan njegov nastavak obrazovanja. Međutim, i Varaždinska županija, ali i uz pomoć ministarstva osigurava sufinanciranje toga prijevoza i zbog tog sufinanciranja povećao se broj učenika koji nastavljaju školovanje nakon osnovne škole i to su sve dobri i primjereni rezultati.
Na repliku odgovara Josip Borić.
Hvala lijepo. Pa kolega Bilić evo vi ste potvrdili sve što sam ja rekao ili me niste opet dobro slušali. Ja sam govorio o prijevozu i rekao sam da je to dobra mjera i da to podržavam. Ovdje se pobliže određuje još na koji način će se riješiti pitanje djece koja putuju do 3km i 5km u školu, jel tako, ali sam to spomenuo jer mi tu mjeru imamo na otocima već 10 godina kroz poseban program i poziciju u proračunu ta djeca desetak godina putuju i znam šta se na otocima događa. Mi smo na otocima imali više stanovnika zabilježeno popisom stanovnika nego 2001.godine i to ne malo skoro 8,5 tisuća. I to je nešto što daje nadu da ta mjera može nešto učiniti i ja sam pohvalio mjeru koju ste donijeli, a to je sufinanciranje putovanja srednjoškolcima i rekao sam da je to i razlog da mnoga djeca će možda i nastaviti srednju školu jer im je to možda bilo otežavajući faktor u kućnim budžetima radi kojih su možda morali odustajati. Što se tiče toga da u Varaždinu nema nijedna škola u kojoj je pao strop, pa vi ste bili prvaci tog javno-privatnog partnerstva možda i tu leži razlog. Ali ja sada opet pitam ako je netko najavio investicijski ciklus od 6 milijardi i rekao imamo 55% osigurano, da vidimo gdje je tih 55% osiguranog novca od državnog proračuna, to se ne vidi tamo. Znači da smo pričali prije, a da li je iza toga bila podloga, vjerujem da nije i zato čekam da nam netko kaže koliko se to škola radi po tom programu jer 6 milijardi kada kažete to nije malo, to je građevinska operativa koja itekako može živnuti na tom novcu. A da li će županije i gradovi sada kao osnivači škola osnovnih i srednjih imati sredstva s obzirom da ste ih krenuli porezom na dohodak uzimati im ta sredstva, hoće li to sve moći funkcionirati baš i javno-privatno partnerstvo onako kako je zamišljeno, a nije se znalo u tom vremenu da će se donijeti takav zakon, hoće li biti novaca ili će opet Ministarstvo obrazovanja kao i prošle godine intervenirati sa 25 milijuna jer se radilo o Varaždinskoj županiji. Sjećamo se mi svega toga, znači o tome govorimo, govorimo o biti, a ja ovaj zakon podržavam nisam ja protiv ovoga ako se nismo razumjeli.
Vrijeme, vrijeme vam je isteklo. Posljednja replika poštovani Damir Tomić. Izvolite.
Hvala potpredsjedniče. Drago mi je da se kolega Borić slaže sa ovim prijedlogom. Drago mi je da ste ukazali na probleme u školstvu. Trebamo stalno ukazivati probleme u školstvu i stalno ukazujemo na njih. Ja bi se samo ovdje nadovezao se na kolegu Hajdukovića i kolegu Bilića kod dvije stvari vezano uz činjenicu da su se izgradile neke škole u nekakvom periodu. Jako je važno da postoji mreža škola. Ja se nadam da ćete se složiti s tim i kod ovog prijedloga zakona, ta mreža škola nam je važna zbog toga da se ne bi događalo da bilo koja vlast gradi kod svojih lokalnih šerifa škole koje nisu baš opravdane. Ja se slažem da možda i ta škola za tih 100 đaka tamo potrebna, da treba imati moderna, da treba imati sve kabinete koja bi trebala imati ali je ona možda kapaciteta 400 učenika, to je doista neopravdano, to onda znači da nije planirano kako treba, tu nešto ne štima. Sada će se raditi mreža škola i taj problem će biti riješen. Druga stvar koju bih htio reći ovdje se uporno zaboravlja da kada su škole i dvorane u pitanju tu je ogromna obveza osnivača. Druga stvar je što pojedini osnivači poput Varaždinske županije rade svoj posao, a pojedini osnivači poput recimo moje županije Osječko-baranjske uopće ne rade svoj posao nego ih samo zanima kadroviranje u školama, izbor ravnatelja do izbora čistačice. I na kraju, svi oni problemi na koje ste ukazali su tu da ih rješavamo zajedno, a mi smo učinili prvi korak Strategijom obrazovanja. Godinu i pol dana je trajala javna rasprava oko te strategije, svi smo imali priliku u njoj, a što se tiče velikih tereta u đačkim torbama radit će se u idućoj godini novi kurikulumi i tu je prilika da opet svi zajedno kažemo i da struka kaže gdje je problem. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku poštovani Josip Borić.
Hvala lijepo. Pa evo vi ste rekli da se donijela Strategija razvoja, obrazovanja za naredno razdoblje i onda imamo članak 34.recimo kojeg odgađate s primjenom na 1.1.2017. znači da sustav koji je osmišljen i koji je trebao zaživjeti trenutačno nije spreman i onda odgađamo dvije godine početak takvog načina recimo imenovanja ravnatelja i rada školskih odbora za dvije godine, a govorimo o strategiji. Znači još nismo počeli već odustajemo od nekih odredbi koje su zapisane i u ovom zakonu zašto i sam predlagatelj priznaje da sustav nije spreman. Što se tiče škola, škole su se gradile i ja u tome neću nikada vidjeti nikakav problem jer smatram da i u onim područjima u kojima nema puno djece trebaju imati primjerene uvjete. I ne može me nitko uvjeriti da su sve te škole bile predimenzionirane da su sve te dvorane bile promašene i da je svaki taj kako ih vi nazivate, a ja nikada to neću reći za bilo kojeg načelnika da su to nekakvi lokalni šerifi koji nemaju osjećaj za mjeru i za veličinu nečega. Ja smatram da je svatko htio napraviti u svojoj sredini ono najbolje što misli i da može s time da je država prije pomagala i županijama i gradovima da zatvaraju financijske konstrukcije. Danas nažalost nemamo takvih mogućnosti iako su se pojavili europski fondovi jer kasnimo u svemu. I zbog toga opet pitam koliko se tih škola trenutačno gradi, koliko ćemo ih izgraditi možda u sljedećem razdoblju da ciljevi postanu mjerljivi jer novici se troše, a mi na kraju nećemo saznati jel smo imali bolji ili gori sustav. A zakon ko zakon on u mnogim po meni odredbama trenutačne procedure poboljšava jer su primijećene određene nepravilnosti i u tome segmentu je prihvatljiv. E sada hoće li to biti u cjelokupnom sustavu veliki napredak, pokazat će vrijeme. a mislim da neće previše.
Vrijeme. Nastavljamo raspravu u trajanju od 10 minuta. Na redu je uvaženi zastupnik Rajko Ostojić. Izvolite.
Dakle kolegice i kolege, puno ste govorili danas o zakonu pa samo kratko nekoliko točaka o kojima ću ja govoriti i optimizaciji mreža, donošenju napokon školskog kurikuluma do 30. rujna, prijevoz 3 ili 5 km zavisno od toga da li ideš prva četiri razreda ili 5. do 8.-ga, etički kodeks i kućni red pa možda da od toga počnem. To je vrlo jasno govorila kolegica Špoljar u ime Kluba zastupnika SDP-a, govorila je o problemima u ponašanju koja se dešava, govorila je vrlo eksplicitno nekoliko primjera i dobro je da će se to napokon sankcionirati po službenoj dužnosti, dakle ne u pravom kaznenom dijelu ali da će se sankcionirati po službenoj dužnosti … … [[Upadica se ne čuje.]] Tako je, jer učitelji na svu sreću ne nose oružje, da nose oružje kao policajci onda bi to bio drugačiji atack na policajca od učitelja i liječnika ili socijalnoga radnika zato je i drugačija i formulacija. Dobro je sjetiti kolegice Špoljar koja je pokazala koliki je opseg poslova učitelja, nastavnika, osobito sada pred Božić ili prije ljeta, neću biti zločest pa neću usporediti sa radom nas Saborskih zastupnika. Jer sabornica iako je prazna mnoge naši kolegice i kolege sada rade u odborima, dakle ne vidi se rad saborskih zastupnika iako smo naravno pod posebnom lupom javnosti. Ali tako je rad učitelja, nastavnika, sveučilišnih profesora, naprosto je nevidljiv jer trebate se pripremiti za predavanje, trebate odraditi pripremu, napraviti najnovije znanje, ubaciti u njega. Znate i sami da se znanost, barem prirodna znanost povećava tako da se svakih 5 godina skoro pa ispočetka obnovi. U svakom slučaju ono što je loše za Hrvatsku je demografska perspektiva i sadašnjost, bijela kuga u zadnjih 15 godina skoro 10 tisuća učenika se manje upisuje u prvi razred osnovne škole i zato je ta optimizacija, racionalizacija mreže o čemu je govorio kolega Hajduković kratko u replici nešto što je dodatna novost ovog zakona odnosno usklađivanje sa potrebama ali i iskorištavanjem maksimalno ljudskih resursa. Nietzsche kaže bolje gram iskustva nego tone i tone strategije. Pa upravo je taj školski kurikulum je li, uvijek je bio do 15. rujna a samo iskustvo kaže da ne možeš do 15. rujna formirati kada se počinje nastava najranije 4. rujna ili 7. rujna, morate formirati školske odbore pa mislim da je ta poslovica odnosno ta misao umjetnika među filozofima a on je bio baš umjetnik među filozofima potpuno jasna bolje gram iskustva nego tone i tone materijala, kamioni i kamioni teorija i strategija. Etički kodeks i kućni red napokon sva tri čimbenika trokuta, učenici, učitelji i roditelji ravnopravno sudjeluju u donošenju etičkog kodeksa i kućnog reda i uvjeren sam da će to i poboljšati na neki način, unaprijediti kodeks i red. Prijevoz svi ste pohvalili, zbilja za svaku pohvalu ali ono što bi na kraju ali možda ne i manje važno pohvalio da je zakonom propisano napokon iako se to radi i u praksi, iako postoji vidjeli smo, posljednjih mjeseci i nekih problema da se, zakonom je propisano koga sve školske ustanove mogu uključiti za ispunjavanje posebnih potreba u radu sa učenicima sa teškoćama. I sa time u vezi ovim je zakonom definirano uključivanje odgojno obrazovni i nastavni proces pomoćnika u nastavi ili stručnog komunikacijskog posrednika kao jednog od oblika pomoći učenicima s teškoćama u razvoju. Stoga stvarno mislim da je ovaj zakon značajan, odnosno dopuna izmjena zakona značajno, značajna. I još jednom je dobro sjetiti se opsega poslova koji svakodnevno rade učitelji, nastavnici i profesori i da napokon toj profesiji vratimo dignitet. Hvala vam lijepa.
Čuti ćemo još pojedinačnu raspravu poštovanog zastupnika Tomislava Žagara. Izvolite.
Hvala potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, uvaženi zamjeniče ministra sa suradnicom, kolegice i kolege. Evo nastojati ću u raspravi naglasiti nekoliko bitnih značajki ovog zakonskog prijedloga. Državnim pedagoškim standardom su propisana mjerila za ustroj mreže škola i upravo sa ovim zakonskim prijedlogom člankom 9. i 10. predviđa jasniji i precizniji postupak planiranja i donošenja mreža škola. U izmjeni članka 22. posebno treba pozdraviti dvije stvari. Prvo mogućnost upisa u srednje škole nakon navršene 18 godine naravno uz odobrenje ministarstva. I druga, stavkom 5. je određeno da strukturu razrednih odjela i broj učenika po programima za svoje područje planiranja osnivači u suradnji sa, planiraju osnivači u suradnji sa srednjim školama te ga dostavljaju ministarstvu koje izrađuje konačan plan. Na temelju toga ministar donosi konačnu odluku o upisu. Ovdje je potrebno posvetiti posebnu pažnju svih dionika jer naše prilike ne smiju biti određene trenutnim ograničenjima. Možemo postaviti pitanje smije li tržište oblikovati obrazovni sustav ili obrazovni sustav treba oblikovati tržište kao jedno od područja ljudskih djelatnosti. Nadalje, važno je da kriteriji za upis budu uređeni i poznati za dulje vremensko razdoblje. Sustav obrazovanja mora biti vertikalno i horizontalno prohodan što je u prijedlogu zakona obuhvaćeno. Što se tiče članka 27. stavka 3. o prestanku pohađanja izbornog programa on je svakako za pozdraviti iz pozicije učenika međutim moramo promatrati poziciju učitelja. Čini mi se da ovdje su samo učitelji izborne nastave podloženi valorizaciji svoga rada da se tako izrazim jer učenici bi mogli na temelju toga što je učitelj recimo prestrog pa više zbog toga ne žele pohađati izborni program. Ali u svakom slučaju ovakvu odredbu treba pozdraviti, ona mora biti pa čak ako budemo jednog dana ustanovili napredniju školu, možda će to biti za sve predmete da će učenici valorizirati pa će reći ja želim ići na ovaj predmet ili ne. Dobro je da razredno vijeće donosi zaključnu ocjenu iz vladanja jer je na taj način evaluirano ukupno ponašanje učenika. Ono što mi se čini najvažnije u ovom zakonskom prijedlogu je organiziranje dopunskog rada. Poslati učenika na popravni ispit nije rješenje. Iz iskustva u praksi znamo da u tom kratkom vremenu ukoliko ostaje do popravnog ispita teško da će učenik savladati ono gradivo koje nije u redovnom programu uspio. Ima previše rupa u znanju. Tu će osobito doći do izražaja odnos učitelja i učenika. Kada mi je u mom nastavničkom radu došla savjetnica na sat da vidi kako ja to radim, onda mi je na kraju sata rekla, možete frizirati nastavni plan i program, možete frizirati sat ali ono što ne možete lažirati je vaš odnos sa učenicima, to nikada se ne može lažirati, jednostavno taj odnos postoji. I u tom smislu ova odredba će dovesti do toga, jer učenici sa problemima u ponašanju i s problemima u učenju redovito traže pažnju. To sam barem ja primijetio. Ovakvim načinom će se to i omogućiti. Ono što postoji kao opasnost je zloupotreba tog prava i pravedna naknada za rad učitelja i profesora u tom razdoblju. Izražavanje nezadovoljstva zaključenom ocjenom učenicima i roditeljima svakako treba omogućiti i dobro je da je to jasnije propisano člankom 76. Kad su u pitanju pedagoške mjere, svakako moramo razmišljati o načelu pravednosti i jednakosti za sve, dok s druge strane treba uzeti u obzir i primjerenost i svrhovitost određene pedagoške mjere. Ukupna ocjena je da ovaj zakonski prijedlog ide u smjeru jasnosti i ujednačenosti postupka donošenja i žalbi na pedagoške mjere, imajući u vidu prije svega prevencijski učinak. I na kraju osobno, kao zamjerku ovom zakonskom prijedlogu mogu dati neizmjenu članka 105. stavka 6. Iako je ministar objasnio namjeru promjene, osobno mislim da se narušava načelo željene horizontalne prohodnosti obrazovnog sustava. I na kraju što se tiče ravnatelja u osnovnoj školi, smatram da odgoda nije najbolje rješenje ali je svakako pošteno rješenje. Pažnju treba posvetiti i tome da pojedini ravnatelji koji su birani prije 2010. godine istekom mandata ne ostanu na posla. Na kraju svakako pohvaliti ovo zakonsko rješenje i podržati ga. Hvala.
Zahvaljujem. Završne minute pripadaju zamjeniku ministra znanosti, obrazovanja i sporta Roku Andričeviću.
Dozvolite mi prvo da se ispričam, ministar Mornar je morao otići u Bruxelles tako da sam ga morao zamijeniti sada u ovom drugom dijelu diskusije o izmjenama i dopunama zakona. Prvo bih se zahvalio u njegovo i u svoje osobno ime na diskusiji, komentarima, prijedlozima od strane klubova zastupnika, a posebno i od individualnih zastupnika. Kao što sami znate, ove izmjene i dopune ovog zakona prvenstveno imaju za cilj da prevladaju uočene prepreke i nedostatke, da bude zakon što prohodniji, dok ne dođe naša primjena odnosno implementacija strategije koja je jedan od svojih prvih ciljeva za što su osigurana sredstva u državnom proračunu, a to je uvođenje novog kurikuluma i unapređenje sustava nastave u osnovnim školama. Također, ako mi dozvolite osvrnuo bih se na nekoliko direktnih upita vezano za naše Ministarstvo znanosti, obrazovanja i sporta u odnosu na investicije, kako prijašnje tako i ove buduće koje nas očekuju u 2015., pa i dalje. Znači ukratko, uspješno je završeno 9 projekata izgradnje škola i dvorana. Za to su sredstva bila 309 milijuna kuna. Također smo u proračunu 2015. godine osigurali dodatnih 21 milijun kuna za osnovne škole Novo Čiče, Pocrkavlje i posebno na upit zastupnika Borić odgovor da da, grad Split sljedeće godine, odnosno već je krenuo u nastavak druge faze škole na Pujankama, kao i gradnju osnovne škole Pazingrad. Znači sredstva su za to osigurana i krenulo se u izgradnju škole Pazingrad. Sve ostale inicijative su vezane za, kao što ste sami rekli, vezane za javno privatno partnerstvo i sredstva iz europskih fondova, popularnog …. Samo kratko ću vam kazat da je trenutno projekt Istarske županije negdje na razini pola milijarde kuna, u drugoj fazi izbora partnera u sklopu javno privatnog partnerstva za izgradnju 25 podprojekata škola i dvorana, da je Varaždinska županija trenutno u raspisu natječaja za partnere, taj prvi krug. Isto tako Bjelovarsko-bilogorska županija sprema se za objavu 2015. također preko koncepta javno privatnog partnerstva. U začetku smo razgovora sa Gradom Zagrebom koji je također spreman ići u javno privatno partnerstvo vezano za izgradnju škola i dvorana u sljedećoj godini. Znači radi se o onom velikom iskoraku još uvijek u kapitalnim investicijama koje idu prema izgradnji škola i dvorana. Mislim da je ova Vlada uspjela, bez obzira na situaciju kakva je i u gospodarstvu i recesiji koja još uvijek traje, izvući maksimalna sredstva za nastavak gradnje dvorana, a isto tako i osnovnih škola. Ono što je također bila diskusija, a mislim da je to vrlo značajno i za nas čuti vaše mišljenje s čim se potpuno slažemo, da će upravo izmjene i dopune ovog zakona i nova mreža škola učiniti još optimalnije planiranje za budućnost jer kao što smo svi svjesni, najteža stvar je planirat demografsku strukturu nekog kraja za tako dugi period vremena kao što treba biti vijek trajanja nekih objekata. Mislim da će kombinacija izmjena i dopuna ovog zakona, kao i početak implementacije kurikuluma u 2015. godini temeljem usvojene strategije biti prvi korak koji će upravo ići u smjeru kompletne optimalizacije sustava osnovnoškolskog i srednjoškolskog obrazovanja. Također na kraju bih samo napomenuo da mimo svih ovih drugih izvora još uvijek postoji mogućnost financiranja iz europskih fondova. Naravno, za to trebaju uvijek biti dovoljno jaki kapaciteti na jedinicama lokalne samouprave, znači gradova i županija. I naše ministarstvo također pomaže i financijski te jedinice da mogu ići u pripremu dokumentacije za takve projekte. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Za repliku se javio poštovani Josip Borić. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa uvaženi zamjeniče, iz vašeg izlaganja nisam uspio saznati koliko zaista školskih objekata se trenutačno, možda sam preskočio onaj početak, nešto sam izašao. Ali iz ovog drugog dijela o kojem sam ja govorio znači da je bivši ministar najavio zaista najprije na temelju njegovog promatranja i utvrdio da je velik broj škola starije od 40 godina i da trebaju obnovu i izgradnju i da trebaju nastati nove škole. Sada pogledajmo sustav u kojem radimo, a ova ga Vlada stvara. Vi govorite o Istarskoj, Varaždinskoj, Bjelovarsko-bilogorskoj županiji, o javno privatnom partnerstvu i kažete imamo 55% osigurano. Znači kao ministarstvo, kao država a od vas na lokalnoj i regionalnoj razini tražimo ostalih 45%. I što napraviti onda? Donesete Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o porezu na dohodak i uzmete gradu Rijeci recimo 50 milijuna kuna, gradu Splitu ne znam 40 milijuna kuna. Znači, onaj njihov nekakav investicijski potencijal u tih 45%. I sad ćemo graditi škole javno-privatnim partnerstvom. Na koji način? Gdje da oni nađu ta sredstva? Znači da od tog programa apsolutno biti ništa neće, osim ako država ne poveća svoj udio na nekakvih 80%. To svima logika kaže. I činjenica jest ako se govorilo o 6 milijardi investicija da je to jedan zasigurno za građevinski sektor veliki zamah. Pa to su itekako velike investicije, a vidimo da od toga ipak nema ništa. Možemo mi pričat ovdje kako sve to lijepo izgleda. Međutim, demantiraju nas i EU fondovi, a pogotovo činjenice da se javite sa školom, da se lokalne samouprave javljaju sa projektima škole, vrtića i sportskih dvorana ali ne mogu proći nigdje. Kažu im nisu dobri projekti. Pa na koji način onda da izgradimo tu školu? Jedino da se lokalna samouprava kreditno zaduži i da nešto sama napravi, a od države velike pomoći u tome nema. Hvala.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu. Zahvaljujem se zamjeniku ministra znanosti, obrazovanja i sporta Roku Andričeviću i njegovoj suradnici. Zahvaljujem se zastupnicima koji su sudjelovali u raspravi. Glasat ćemo o ovome kad se steknu uvjeti.
Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 763, rasprava o tekstu zakona je završena. Amandmane su podnijeli prema posebnoj tablici, vidjet ćemo sada, tu ih ima više. Molim zamjenika ministra znanosti i obrazovanja poštovanog Roka Andričevića da se očituje po redu, prema tablici. Prvi amandman poštovane zastupnice Dunje Špoljar.
Amandman Dunje Špoljar se prihvaća.
Se prihvaća? Hvala lijepa. Postao sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Amandman broj 2 poštovanog zastupnika Peđe Grbina.
Amandman poštovanog zastupnika Peđe Grbina se prihvaća.
Hvala lijepa. Postao sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Amandman broj 3 Kluba zastupnika HNS-a.
Amandman Kluba zastupnika HNS-a ne prihvaća se, sa obrazloženjem: amandman se odbija jer je već prihvaćen amandman sličnog sadržaja koji je predložio zastupnik Peđa Grbin.
Znači amandman je konzumiran drugim riječima. U ime kluba ne znam da li treba nešto reći?
Poštovani predsjedniče, poštovani zamjeniče. Da, prihvaćamo to obrazloženje i povlačimo amandman.
Hvala lijepa. Amandman je konzumiran prethodnim amandmanom. Amandman broj 4 poštovani zastupnik Peđa Grbin.
Amandman se prihvaća.
Hvala lijepa. Postao sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Amandman broj 5 poštovani zastupnik Boro Grubišić.
Amandman se ne prihvaća sa obrazloženjem: pojam radnog staža se više ne spominje u nomotehničkim uređenjima radnih odnosa. Propisivanje da li se rad po ugovorima za stručno osposobljavanje bez zasnivanja radnog odnosa uračunava u staž osiguranja nije predmet definiranja ovog zakona. Ako se prema propisima koji uređuju mirovinsko osiguranje razdoblje provedeno na radu po ugovorima za stručno osposobljavanje bez zasnivanja radnog odnosa uračunava u staž osiguranja, ono će se priznati i kao potrebno radno iskustvo za ravnatelja školske ustanove.
Očitovanje poštovanog zastupnika Bore Grubišića, podnositelja amandmana.
Hvala lijepo. Ovo bi Francuzi rekli … dakle malo se prihvaća, malo se ne prihvaća jer ste rekli u ovom drugom dijelu vašeg obrazloženja da ovo zasnivanje radnog odnosa, da objasnim javnosti to je onih 1600 kn što rade da se uključi u radni staž … plaća mirovinsko i zdravstveno osiguranje. Prema tome, to bi trebalo biti uključeno i u broj godina dakle ukupnog osiguranja ili radnog staža kako ja to iskazujem kod natječaja za ravnatelja škole. Zapravo na kraju ste vi rekli da će to nekim drugim zakonom biti, ali ja sam inzistirao da to uđe i u ovaj zakon jer se radi eksplicite o obrazovanju, odnosno izboru, ravnateljevom obrazovanju a ne da nekakvim drugim zakonom to pa da ona u slučaju spora se mora taj koji se kandidira mora se uzeti pravnika da objasni da to spada u to. Tražim glasovanje o amandmanu.
Hvala lijepa. Molim glasujmo o amandmanu poštovanog zastupnika Bore Grubišić broj pet kojeg Vlada ne prihvaća. Glasovanje je završeno. Molim rezultat? Utvrđujem amandman nije dobio potrebnu većinu. Amandman broj 6. istog zastupnika, poštovani zamjeniče ministra.
Amandman broj 6. ne prihvaća se s obrazloženjem. Amandman se ne prihvaća jer je trajanje funkcije vršitelja dužnosti ravnatelja ne uređuje ugovorom o radu koji normira ovom odredbom već se ono određuje odlukom o imenovanju vršitelja dužnosti ravnatelja sukladno Zakonu o ustanovama.
Očitovanje podnositelja amandmana, poštovanog zastupnika Boro Grubišić.
Dakle, radi se o dužnosti, vršitelja dužnosti kojega imenuje Školski odbor. Dakle, radi se o privremenoj dužnosti. Ovdje sam dodao amandman, dakle vršitelj dužnosti ravnatelja škole do izbora novog ravnatelja. Dakle, da se definira. Ovako ostaje školskom odboru na mogućnost da zapravo sa trajanjem vršenja dužnosti manipulira. Tražim glasovanje o ovom amandmanu.
Molim glasujte o amandmanu broj 6. poštovanog zastupnika Bore Grubišić kojeg Vlada ne prihvaća. Glasovanje je završeno. Molim rezultat? Utvrđujem nije dobio potrebnu većinu ni ovaj amandman. Amandman broj 7. istog zastupnika poštovani zamjeniče ministra.
Amandman broj 7. ne prihvaća se s obrazloženjem. Amandman se ne prihvaća, iz njega nije vidljivo koja se zakonska odredba i na koji način želi urediti. Naime, članak 131. uređuje radni odnos osobe koja obavlja poslove vršitelja dužnosti ravnatelja, a ne trajanje mandata ravnatelja. I nema šestog stavka, pa ga je nemoguće dopuniti stavkom 7.
Očitovanje podnositelja amandmana poštovanog zastupnika Bore Grubišić.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Ukoliko vi mislite da je to, da kažem promašena legitimacija kao što ste rekli, onda ste mogli ovaj amandman upotrijebiti u, dakle u korekciju vašeg stava. Radi se o tome da se vršitelj, pardon da se ravnatelj bira i da može biti biran dva mandata, najviše dva mandata uzastopno ravnatelj škole. Ovako vi imate pojavu u Republici Hrvatskoj da imat doživotne ravnatelje škola, oni su doživotni. Ja znam primjer gdje ima 25 godina ravnatelj škole. Ne dopušta se ama baš nikome mogućnost od mlađih školovanih, dakle da ne kažem internetskih generacija da postanu ravnatelji škole, da postane menadžer u školi. Ima i obrazovanje koje nije tako staro i davno, nego ovako imamo ravnatelja koji su po 25, 30 godina ravnatelji škola. Zbog toga sam i htio ograničiti ovim amandmanom ravnatelje škola na vremensko razdoblje od 10 godina. Ako predsjednik, bilo koji predsjednik Hrvatske ima mogućnost samo dva mandata bit predsjednik Hrvatske, onda zašto ravnatelji škola mogu biti doživotni ravnatelji škola. I rektor sveučilišta dva mandata može biti. I rektor sveučilišta može biti samo dva mandata, pa mora doći drugi. Zašto ravnatelji škola moraju bit doživotno, to mi nije jasno. To ste mogli upotrijebiti ovu ideju ako ništa drugo. Tražim glasovanje o amandmanu.
Molim glasujte o amandmanu broj 7. poštovanog zastupnika Bore Grubišić kojeg Vlada ne prihvaća. Glasovanje je završeno. Molim rezultat? Utvrđujem da amandman nije dobio potrebnu većinu. I amandman broj 8. Odbora za zakonodavstvo poštovani zamjeniče ministra.
Amandman Odbora za zakonodavstvo Vlada ne može prihvatiti, jer se načinom kako je to predloženo izmjenama i dopunama jasnije naglašava da se navedeno odnosi na sve prošle, sadašnje i buduće izmjene i dopune zakona u odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi.
Molim podnositelja amandmana.
Povlačim amandman.
Hvala lijepa. Amandman je povučen. Hvala lijepa vama zamjeniče ministra. Amandmane koji nisu podneseni u skladu sa Poslovnikom Hrvatskog sabora, Odbora za obrazovanje, znanost i kulturu i poštovanog zastupnika Jakše Baloevića o njima ne odlučujemo. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Molim glasujte. Glasovanje je završeno. Molim rezultat? Utvrđujem da je većinom glasova, 107 za, 7 suzdržanim i 1 glasom protiv donesen zakon P.Z.E. br. 763. u tekstu kako ga je predložila Vlada zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
A sada prelazimo na iduću točku dnevnoga reda. To je - Izvješće o radu i poslovanju Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje za 2013. godinu Podnositelj izvješća je Hrvatski zavod za mirovinsko osiguranje temeljem članka 129. i 139. Zakona o mirovinskom osiguranju. Materijal ste primili poštom. Vlada Republike Hrvatske je dostavila mišljenje. Raspravu je proveo Odbor za rad, mirovinski sustav i socijalno partnerstvo. Izvješće ste primili na sjednici. Pitam želi li predlagatelj dati dodatno obrazloženje? Da. Poštovani Srećko Vuković, ravnatelj Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovane gospođe i gospodo zastupnici. Pred vama je Izvješće Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje o radu i poslovanju za 2013. godinu koje sadrži već uobičajena poglavlja o stanju sustava mirovinskog osiguranja, međugeneracijske solidarnosti, o ustrojstvu zavoda, njegovim ljudskim potencijalima, informacijskoj tehnologiji, o radu Upravnog vijeća, financijskom poslovanju, portfelju zavoda, te dakako o ostvarivanju prava i radu stručne službe sa tabličnim prilogom. Ukratko možemo reći da je protekla poslovna godina u zavodu bila u znaku novih poslova vezanih uz pristupanje RH Europskoj uniji, te projekata kojima se proširivalo područje elektroničkog poslovanja zavoda. Tu prije svega mislim na zamjenu radne knjižice elektronskim oblikom vođenja podataka o osiguraničkom statusu, te na razvoj sustava e-prijava u zavodu. I kao što je to uobičajeno reći ću par riječi, par brojaka o stanju sustava mirovinskog osiguranja, međugeneracijske solidarnosti na kraju 2013. godine. Nakon što 2010. i 2011. mirovine nisu usklađivane u 2012. su usklađeni po švicarskoj formuli za 206%, a u 2013. dodatno za 2,26%. S obzirom na pad BDP-a došlo je do blagog povećanja udjela mirovinskih izdataka u bruto domaćem proizvodu. U zavodu je na 31.12.2013. bilo milijun i 191 tisuća korisnika mirovine i milijun i 401 tisuća osiguranika što daje omjer jedan naprama jedan osamnaest. Po prilici smo tu na razini 2012. godine. Od ukupnog broja korisnika 644 000 ili 54% korisnici su starosne mirovine i prijevremene starosne. Invalidsku mirovinu primalo je 305 tisuća korisnika ili 26%, a obiteljsku mirovinu 241 000 korisnika, odnosno 20%. U samoj 2013. godini mirovinu je ostvarilo 49000 novih korisnika od čega 34000 starosnih, prijevremenih starosnih, 3000 invalidskih i 12 000 obiteljskih mirovina što je za 2,74% više u odnosu na 2012. godinu. Nastavljen je, to treba istaći pad broja korisnika, novih korisnika invalidske mirovine prije samo četiri, pet godina. Dakle, tamo 2008., 2009. imali smo 13000 novih korisnika invalidskih mirovina u jednoj godini. 2013. taj broj je smanjen na 2706 novih korisnika invalidske mirovine. Statistika također pokazuje da su u 2013. godini korisnici starosne mirovine u prosjeku imali 32 godine staža, prijevremene starosne 36 godina, invalidske 23, a prosjek svih korisnika mirovina je iznosio 30 godina i on je za tri godine po prilici veći u posljednjih petnaestak godina, dakle povećao se. Prosječna dob kod odlaska u starosnu mirovinu bila je, znači 64 godine i 4 mjeseca, a za invalidsku 53 godine i 11 mjeseci. Prosječna mirovina ostvarena prema Zakonu o mirovinskom osiguranju umanjena za porez i prirez iznosila je 2266 kn i njen udjel u prosječnoj neto plaći iznosio je 40,79%. 2012. bio je 39,8%. Najniži udjel bio je 2000. godine 37%. Kada iz ove prosječne mirovine maknemo mirovine ostvarene primjenom međunarodnih ugovora o socijalnom osiguranju koje su u posebnom režimu prosječna mirovina tada se diže u udjelu u odnosu na prosječnu neto plaću na 44,4% što je povećanje 1% u odnosu na 2012. godinu. Prosječna starosna je 2500 23, što je 45,4% prosječne neto plaće. Inače u međunarodnim publikacijama kao prosječna mirovina najčešće se navodi prosječna starosna mirovina za puni radni vijek radnika i samostalnih profesija. Dakle, po tom kriteriju sa mirovinskim stažom od 40 godina i više na dan 31. prosinca 2013. takva mirovina iznosila je 4067 kuna ili 73%, dakle njen udjel je bio 73% u prosječnoj neto plaći. Na žalost tih korisnika u Hrvatskoj bilo je samo 12,7%. Dakle, oni koji su cijeli svoj radni vijek odradili i uplaćivali doprinose. Osim mirovinskog osiguranja na temelju međugeneracijske solidarnosti zavod provodi postupke ostvarivanja prava na doplatak za djecu. U 2013. doplatak za djecu koristilo je 204 tisuće 941 korisnik doplatka za prosječno 383 tisuće djece. Doplatak prosječni za djecu bio je 367,00 kuna po djetetu, a za njegovo financiranje u 2013. utrošeno je nešto malo manje od 1,7 milijardi kuna. Prihodi i ukupni rashodi zavoda bili su uglavnom uravnoteženi i iznosili su 36,59 milijardi kuna. Nažalost, prihodi od doprinosa iznosili su samo 19,28 milijardi kuna ili 52,69% ukupnih prihoda u 2013., a prihodi iz proračuna 17,24 milijarde odnosno 47,13% ukupnih prihoda. U strukturi ukupnih rashoda, rashodi za mirovine i mirovinska primanja iznosili su 36,12 milijardi ili 98,68% svih rashoda. Troškovi poslovanja zavoda u 2013. su bili za 50 milijuna kuna, odnosno čak za 11,9% manji nego u 2012. i iznosili su 1% ukupnih mirovinskih rashoda. Pri tom su rashodi za zaposlene smanjeni za 43 milijuna ili 13% iz različitih razloga, dakle ukidanjem dodatka za staž prema kolektivnom ugovoru, smanjenje koeficijenta te smanjenja prosječnog broja zaposlenih. Materijalni rashodi smanjeni su za dodatnih 7,65 milijuna kuna a rashodi za nabavu nefinancijske imovine za 13,8 milijuna kuna. Iz toga je vidljivo da dakle svi ovi troškovi poslovanja zavoda iz godine u godinu padaju pa su tako u razdoblju 2012-2014. smanjeni za ukupno gotovo 235 milijuna kuna ili godišnje negdje za 100 milijuna kuna kada se pogleda trošak 2011. U sklopu provedbe mirovinskog osiguranja u zavodu su podnesena ukupno 450 tisuća 133 zahtjeva u 2013. od čega 429 tisuća i 939 zahtjeva u prvom stupnju i 20 tisuća i 194 zahtjeva u drugom stupnju. U zavodu je tako ukupno bilo na rješavanju 501 tisuća i 775 zahtjeva, od kojih je riješeno 451 tisuća 735 ili 90%. Navedene poslove zavod je obavio sa 2,06% manje zaposlenih nego u 2012. i ovdje moram napomenuti da je od 1.01.2011. kada su u zavodu bila 3193 zaposlenika broj zaposlenih evo na kraju 2013. bio smanjen za 246, a na kraju 2014. tu smo negdje po prilici za 314 zaposlenika manje ili za 10%. Dakle, bez obzira na nove poslove koje smo dobivali u nadležnost prema važećim zakonima na primjenu i provedbu izmijenjenih zakona kontinuirano smo smanjivali i svoje troškove i broj zaposlenih, prvenstveno prirodnim odljevom, odlaskom u mirovinu ali nažalost i odlaskom i kvalitetnih pogotovo mlađih kadrova informatičke struke zbog relativno malih plaća u samom zavodu. Uspjeli smo to naravno uz maksimalno angažiranje unutarnjih rezervi i preraspodjelu poslova unutar zavoda. U 2013. u zavodu je doneseno nekoliko važnih strateških dokumenata, prije svega to je plan restrukturiranja Hrvatskog zavoda za razdoblje 2013-2016. i na temelju toga su donijete i Strategija upravljanja i gospodarenja nekretninama, informacijske sigurnosti, zaštite osoba i imovine, zaštite čuvanja arhivskog i registraturnog gradiva te akcijski planovi za provedbu navedenih strategija u istom spomenutom srednjoročnom razdoblju. Prema programu rada zavoda za 2013. dovršen je niz projekata vezanih uz provedbu propisa koji uređuju mirovinsko osiguranje generacijske solidarnosti kao i onih koji se odnose na poboljšanje i racionalizaciju dijelova poslovnih procesa. Jedan od najvažnijih projekata u 2013. kao što sam na početku već i spomenuo bio je projekt zamjene radne knjižice elektronskim oblikom vođenja podataka sadržanih u radnoj knjižici. S obzirom da je danom pristupanja Hrvatske EU, dakle 1. srpnja 2013., radna knjižica u dotadašnjem obliku ukinuta bilo je potrebno u razdoblju do pristupa kao i nakon toga osigurati elektronsko vođenje podataka koji su se vodili u radnoj knjižici te od dana pristupa EU zavod vodi i osigurava razmjenu podataka i izdavanje potvrda na temelju evidencija o osiguraničkom statusu. Ovo uvođenje e-radne knjižice zapravo se uklopilo u već definiranu strategiju zavoda usmjerenu na bolje iskorištavanje potencijala elektroničkog poslovanja kroz intenzivno promicanje već postojećih e-usluga odnosno daljnji razvoj novih usluga čije uvođenje u poslovanje planiramo kroz naredno razdoblje u sklopu projekta izgradnje informatičke komunikacijske infrastrukture za elektroničko poslovanje zavoda. U okviru toga u 2013. intenzivno se radilo na razvoju sustava e-prijave u zavodu. To su dakle elektronske prijave, web aplikacija koja korisnicima omogućava prijave i odjave na mirovinsko osiguranje i prijave i promjene statusa. U 2013. smo obavili sve prethodne pripreme da bi to mogli dakle s 1. siječnja 2014. provesti. Promjenom Zakona o mirovinskom odnosno novim Zakonom o mirovinskom osiguranju uvedene su dvije bitne novine, to je prijava i odjava na mirovinsko osiguranje u roku od 24 sata i obveza poslodavca s više od tri osiguranika da prijave podnosi elektroničkim putem. Od dakle prosinca 2013. kada smo u dotadašnjem sustavu imali svega 8% elektroničkih prijava a sve ostalo papirnate sada pri kraju 2014. elektroničkih prijava je 83%. Dakle, vidite koliko je porastao broj elektroničkih prijava. Također, radili smo i na poslovima na uspostavi i proširenju elektroničke razmjene podataka sa državnim i javnim institucijama kao inozemnim nositeljima mirovinskog osiguranja. U srpnju 2013. potpisali smo sporazum o sadržaju i načinu dostave podataka o statusu učenika za vrijeme njihovog redovitog školovanja u osnovnim i srednjim školama na temelju kojih je Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa počelo zavodu dostavljati elektroničkim putem podatke o statusu učenika koji su zavodu potrebni za provedbu postupaka za ostvarivanje prava iz mirovinskog osiguranja i doplatka za djecu. Nastavkom pregovora s inozemnim nositelja osiguranja radi razmjene podataka o činjenici smrti korisnika mirovine u cilju sprečavanja nepripadne isplate sklopili smo i primijenili Sporazum sa Slovenijom, dakle tijekom 2013. godine, o sprečavanju nepripadne isplate i praktički dnevno ažurnom utvrđivanju na temelju podataka iz evidencija kod nas OIB-a, kod njih ih njihovih evidencija. Činjenice smrti dakle ne treba nam više nekoliko mjeseci da bi utvrdili da neko u susjednoj ili nekoj drugoj državi izvan RH preminuo ili eventualno onda nakon toga koristi nepripadno isplatnu mirovina. Također, ovaj sporazum u velikoj mjeri smo pripremili i nadam se da ćemo u 2015., nije do nas, uspjeti i primijeniti i implementirati i prema Srbiji, i prema Bosni i Hercegovini, Makedoniji i Crnoj Gori. Tu imamo 105 tisuća korisnika kojima isplaćujemo mirovine, dakle na područje bivše države i tu procjenjujemo da zbog sporosti njihovih sustava obavijesti smrti dostave nam, neažurno dolaze podaci o smrti, a onda je to naravno vrlo teško nakon toga utjerivati i povratiti ta sredstava koja nepripadno odu iz Hrvatske. Upravo zbog toga jedan važan projekt kojeg smo temeljem izmjena zakonskih propisa poduzeli to je evidentiranje osobnog identifikacijskog broja tzv. OIB korisnika mirovine, taj projekt smo, s jeseni 2013. promijenili, dakle prije toga smo najprije u nekoliko navrata razmijenili podatke sa porezno upravom, sa Ministarstvom uprave, sa MUP-om za one koje nismo mogli pribaviti OIB poslali smo im dopis da nam dostave, nakon toga što nisu, obustavili smo mirovinu za 46 777 korisnika u inozemstvu, i 2809 korisnika u Hrvatskoj. Zavod je za njih obustavio mirovinu, dobar dio se javio i mirovina je ponovno uspostavljena sa isplatnom zaostataka, međutim još uvijek na današnji dan imao 2969 korisnika iz inozemstva koji nemaju OIB i 77 s isplatom u RH. Za njih sve mirovina obustavljena i pretpostavljamo dakle da su to sve korisnici koji bi najvjerojatnije ili jedan veći broj njih ne pripadno primali mirovinu kroz ovo razdoblje da ju nismo obustavili. Stupanjem RH u EU zavod je postao nadležan za nove poslove koji se odnose na primjenu propisa EU o koordinaciji socijalne sigurnosti vezano uz ostvarivanje prava na doplatak za djecu te na određivanje zakonodavstva koje se primjenjuje. Zavod provodi tako upravni postupak radi donošenja odluke o zakonodavstvu države članice koja se primjenjuje na osiguranika s izdavanjem potvrde A1 na zahtjev poslodavca ili osiguranika. U prošloj godini izdali smo takvih gotovo 12 tisuća potvrda. Nastavno evo do kraja ove godine još tridesetak tisuća i moram reći da zaista, moram se pohvaliti da takve potvrde u načelu ako je dokumentacija ispravna, korektna izdaju se u roku od 24 sata. Zaključno možemo reći da je po našem mišljenju vidljivo da je iza zavoda još jedna dobra uspješna poslovna godina, svi ključni poslovi obavljeni su u utvrđenim rokovima i predviđenom dinamikom uz smanjenje broja zaposlenih i smanjenje troškova rada stručne službe. U ovom trenutku s obzirom da smo sa izvještajem za 2013. već pri kraju 2014. rekao bih par riječi i onome što sada radimo ili što ćemo raditi neposredno u slijedećem razdoblju tijekom 2015. Vrlo značajni i opsežni poslovi nam predstoje u provedbi Zakona o mirovinskom osiguranju u dva projekta. Jedan je razdvajanje mirovina koje su ostvarene prema posebnom propisu na dio mirovine ostvaren prema posebnom propisu i dio mirovine ostvarene na temelju staža osiguranja prema općem propisu i korisnicima kojima je dio mirovine dakle određen odnosno ostvaren prema posebnim propisima, zavod će donijeti rješenje o pripadajućim dijelovima mirovine. Također, prevodimo i invalidske mirovine u starosne također temeljem Zakona o mirovinskom osiguranju i tu negdje po prilici oko 90 tisuća korisnika invalidske mirovine koji su navršili 65 godina bit će prevedene u starosnu mirovinu. Naravno mirovina i u jednom i u drugom slučaju i kod razdvajanja, moram to napomenuti, i kod prevođenja invalidske u starosnu ostaje ista. Dakle, ukupni iznos mirovine prije i poslije provođenja ovih zakonskih članaka, zakonski odredbi ostaje ista. Također, naravno tu nam je i ja bih rekao za umirovljenike također vrlo dobra stvar, podizanje ovog odbitka, osobnog odbitka za umirovljenike sa 3400 na 3800 kuna, a zavod se priprema od 1. siječnja, mi smo ti koji vodimo očevidnik zaposlenih osoba sa invaliditetom radi praćenja i ispunjenja obaveze kvotnog zapošljavanja osoba sa invaliditetom zavod će voditi taj očevidnik i dostavljati podatke dalje Zavodu za vještačenje, profesionalnu rehabilitaciju i zapošljavanje osoba s invaliditetom. U tijeku su poslovi proširenja elektroničkog sustava upravljanja dokumentacijom na 15 novih lokacija u područne službe i urede koji planiramo i završavamo evo s krajem 2014. godine i na taj način tzv. ESUD dakle elektronski sustav upravljanja dokumentacijom bit će primljen, uključen u sve naše područne službe i urede. Evo, dakle i u narednom razdoblju naši prioriteti i dalje ostaju naravno ažurnost, kvaliteta našeg poslovanja jer vezani smo naravno u jačanje administrativnih kapaciteta i edukaciju osoblja za provedbu propisa EU kao nekakvu našu zapravo tajnu zadaću prema našim korisnicima i osiguranicima u uvjetima članstva RH u EU. Hvala lijepo. Toliko. Naravno ostajem otvoren za vaša pitanja.
Zahvaljujem. Želi li izvjestitelj odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime kluba Nezavisnih zastupnika gospode Linića, Vukšića i Hodžića govorit će uvaženi zastupnik Slavko Linić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, gospodine ravnatelju, kolegice i kolege. U ime kluba neću se puno zadržavati na izvješću o radu zavoda jel osim riječi pohvale ne samo za kvalitetno izvješće nego prije svega za cijelu aktivnost u 2013. godini gdje vidimo da su i smanjili broj zaposlenih, gdje su smanjili rashode što nažalost nije praksa kod trgovačkih društava kojima upravljamo. Vidimo da se itekako ozbiljno radi. S druge strane vrlo kvalitetna suradnja sa europskim institucijama i prilagodba sada i europskim direktivama, a da ne govorimo što je sve učinjeno na podizanju kvaliteta rada kroz primjenu elektronskih računala i metodologija. Prema tome, osim riječi pohvale mislim da po samom zavodu ne treba više trošiti riječi pa je to i razlog da će klub prihvatiti ovo izvješće. Ali ono što je vrijedno u ovome izvješću, što svakom od nas može poslužiti za stvaranje ocjena to je sustav mirovinskog osiguranja pa ću se ja više na tome zadržati. Ja bih rekao možemo pohvaliti Hrvatsku Vladu jer u teškoj krizi i urušavanju sustava nije smanjivala mirovine i zadržavala je mirovine sa svim negativnim posljedicama na državni proračun. U tom dijelu možemo Vladu pohvaliti, ali ako govorimo da li se Vlada pobrinula da sustav koji nije održiv pokuša mijenjati, popraviti, da izradi strategiju što ćemo učiniti u tom dijelu, nažalost ni jedne jedine riječi od Hrvatske Vlade. A stanje u sustavu je zabrinjavajuće. Pa ću ja samo pročitati brojke koje su alarmantne i koje bi nas zaista morale okrenuti da riješimo taj sustav. Trend osiguranika pada, a trend korisnika raste što znači neodrživost bitke protiv prekomjernog deficita jer je sve manje osiguranika, dapače ovdje vidimo krajem prošle godine milijun 400 tisuća, ovu godinu podaci govore milijun 340, milijun 360, znači 2014. je još gora. Rapidno pada broj osiguranika. Proračun za iduću godinu govori 0,7% manje zaposlenih, znači očekujemo oko milijun i 300 tisuća. 100 tisuća osiguranika u odnosu na kraj 2013. će pretpostavka biti manje, a broj korisnika raste. Ako još uzmemo da će znači padati broj zaposlenih, da mnoge tvrtke se nisu oporavile, očito da će dio njih ne biti na zavodu, nego ubrzano ići ili u prijevremene mirovine ili u prijevremene sa svim negativnim posljedicama ili će pokušati naći rješenje i kroz invalidske mirovine. Prema tome, 48 tisuća i 700 ili kako je uvodničar napomenuo, skoro 49 tisuća je priljev novih umirovljenika u 2013. U 2014. bojim se da neće biti ništa manje, a u 2015. možemo očekivati i daleko veći broj osiguranika. Prema tome, milijun 190 tisuća umirovljenika ili korisnika dapače ako dodamo i onih koji su skinuti u 12. mjesecu, a vidimo da ih je to negdje oko 26 tisuća i 900 krajem godine, sad vidim da je rezultat puno bolji, ukupno milijun 217 tisuća korisnika je bilo krajem prošle godine. To je negdje odnos umirovljenika 1,18:1. Kratko rečeno, neodrživi sustav i nešto se mora načiniti u tom dijelu. Također, u 2013. veće učešće mirovina u BDP-u i došli smo već na 11% BDP-a. Znači, ona politika Vlade ne udar ovih problema i krize prebaciti na umirovljenike diže učešće u BDP-u, ali u isto vrijeme kada govorimo što je to na račun deficita, vidimo da će nam mirovine iz godine u godine dizati deficit državnog proračuna pa ćemo jednostavno siromašiti na nečem drugom. Da li zdravstvu, da li odgoju i obrazovanju, da li u biti na potporama gospodarstvu u bitci za oporavke? Ono što također je zabrinjavajuće u tom dijelu, to je kad gledamo osiguranike i onda ćemo vidjeti da od tih milijun i 400 tisuća osiguranika 46% je mlađe od 40 godina. E sada dolazimo do najvećeg problema. Znači skoro 50% je mlađe od 40 godina ili budimo ono, točni, oni nisu ti koji će dobivati mirovine po generacijskoj solidarnosti, nego će dobivati temeljem vlastite štednje. A što je problem kod vlastite štednje? Kod vlastite štednje je problem da 5% mirovine, plaće koje se izdvaja za osiguranje po vlastitoj štednji nije dovoljno za mirovinu. I vi kad gledate, znači samo čitajući taj podatak, vi već imate 650 tisuća mladih ljudi koji nemaju šanse da će u mirovini moći preživjeti. Jer što znači vlastita štednja? Okosnica mirovine je vlastita štednja, a imat ćemo neku državnu socijalnu penziju, a ne generacijsku …. Znači, mi ovim sustavom jedva odražavamo generacijsku solidarnost, a u biti uništavamo cijeli sustav. Znači, ostaje pitanje da li bi trebali vratiti analizu, inače ja sam protiv toga, ali koja je svrha vlastite štednje? Gdje vidimo vlastitu štednju kad već proizvodimo 650 tisuća siromaha jer neće moći preživjeti od te vlastite štednje? Dapače, ako dodate i 370 tisuća onih koji su od 40 do 50 godina najveći dio i njih su u tom dijelu. Znači, mi u biti sustav ne vidimo i ne vidimo mogućnost održavanja ovakvog sustava. Znači, mi bi trebali ozbiljne analize, Vlada bi se tim problemom itekako morala ozbiljno pozabaviti jer ako mi 5% ne dignemo najmanje na 10%, mi ne vidimo svrhu održavanja sustava vlastite štednje jel proizvodimo blizu milijun novih siromaha onog trenutka kada uđu u mirovinu. I to su najopasniji podaci koji su nam pred očima, koji nas moraju dignuti na uzbunu i jednostavno pokušati vidjeti što učiniti u mirovinskom sustavu da zadržimo ovo stanje u generacijskoj solidarnosti, a da probamo vidjeti opstojnost ovog drugog. Dapače, izdvojeni novci u mirovinske fondove nisu se vratili u radna mjesta, nisu. mi u biti financiranje projekata iz mirovinskih fondova kroz tržište kapitala uopće ne vidimo. Prema tome, izdvajamo novce, novci su nažalost imobilizirani, nisu u nekim hrvatskim projektima u otvaranju radnih mjesta, a s druge strane ti isti ja bi rekao sustavi proizvod nove siromahe i novu bijedu u mirovinskom sustavu. Sve je to razlog da zaista ovi podaci moraju biti alarmantni za hrvatsku Vlada koja analizom mora reći što ćemo. Znači mi bi na bazi ovih podataka morali znati hoćemo li ili nećemo dizati od 5 na 10 vlastito osiguranje i vlastitu štednju mladih ljudi. Jer ako nećemo treba utvrditi a koja je svrha održati ovaj sustav iz razloga što je evidentno nećemo imati socijalnu mirovinu ili državnu mirovinu nego ćemo se ponovo vratiti na sustav generacijske štednje, a to znači da ćemo imati ovako visoke mirovine iz doprinosa i da opet ćemo imati da sadašnji radnici moraju uplaćivati za umirovljenike, a ne štediti za sebe. Prema tome, sustav nam je ugrožen, imamo kombinaciju sustava, a vidimo da nismo u stanju takav sustav koji smo predložili i održati. Najveći problem je iz razloga što prosječna mirovina je samo 2.266 kuna. od te prosječne mirovine nemoguće je živjeti. Tako niska mirovina ne daje ni Vladi a ni nama bilo kakve mogućnosti da nešto učinimo ni za novi sustav vlastite štednje, a kamoli za dizanje standarda umirovljenika i to je naš najveći problem. I onda polako dolazimo do toga da je jedino rješenje je dizanje broja osiguranika, evidentno je da bi već lakše disali da umjesto milijun 400 odnosno sutra milijun 300 imam milijun 700 tisuća umirovljenika, a to znači ovaj sustav ovakva situacija u Mirovinskom fondu zahtjeva vrlo, vrlo značajnu aktivnost Vlade na potpori investicijama i za nova radna mjesta. Nažalost, to ne vidimo u ove tri godine rada Vlada, nažalost ne vidimo ni u državnom proračunu za 2014.a to znači da ćemo itekako u 2015.godini ugrožavati mirovinski sustav i po jednom i po drugom sustavu osiguranja. A što ćemo sa prekomjernim deficitom? Ovdje vodimo polemike da li je deficit 15, 17, 19, 20 milijardi, a mirovinski sustav proizvodi ni manje ni više u 2013. 17,2 milijarde 900. Prema tome ovaj sustav je već blizu 50% sufinanciran iz državnog proračuna u odnosu na uplaćene doprinose. Ono što je evidentno da iduću godinu mi ćemo imati odnos zaista 50-50% jel ćemo pasti na milijun 300 tisuća osiguranika u 2015.godini, a rasti će nam broj korisnika mirovina. Ovakve udare na državni proračun gdje vi osiguravate 50% novaca iz proračuna jednostavno znači trajnih 17 milijardi minusa koje minusa, uvijek postavite pitanje kako možete pokriti. Dok imate gospodarski rast taj udar negativni se i može nekako ublažiti, ali sa stagnacijom, sa nultom stopom vi imate stvarnih 17 milijardi minusa, pa tome dodajte 10 ili 11 milijardi kamatu, vi ste došli na 28 milijardi deficita iz godine u godinu po samo dva osnova, mirovinski sustava plus dugovi RH. Pa ja vjerujem da nijedan čarobnjak ne može bez investicija, bez novih radnih mjesta riješiti trajne dubioze od blizu 30 milijardi kuna koliko proizvode samo dva sustava, dugovi i mirovinski sustav. Prema tome, pohvale izvješću ali ovo izvješće ipak je trebala Vlada itekako kvalitetno obraditi, pronaći strategiju i nama dati prijedlog da odaberemo put što ćemo sa mirovinskim sustavom koji je najveći uzročnik poremećaja ili tzv. prekomjernog deficita. Bez toga izvanredan trud zavoda, ali očito u Vladi malo tko to može pročitati. Klub će podržati izvješće.
Zahvaljujem kolegi Liniću. Prelazimo na replike. Prvi se javio uvaženi Željko Šemper. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolega Linić, nešto mi tam ne štima kada ste govorili o priljevu novih umirovljenika. Evo točan podatak iz statističkih informacija, u 2013. godini imali smo 48 tisuća 761 novog umirovljenika u toj godini. Umrlo je 39 tisuća 270. Znači priljev je 9 tisuća 491, znači ispod 10 tisuća. To nam pokazuje da je otprilike godišnji priliv novih umirovljenika oko 10 tisuća jer se u prosjeku svih zadnjih godina primjerice od 2008. do 2013. dobili smo nove 42 tisuće. U prosjeku novih imamo 50 tisuća godišnje a 40 tisuća umire. Od toga 20% novih i 80% starih umirovljenika. Hvala.
Odgovor na repliku uvaženi Slavko Linić.
O tome ne bih volio voditi polemiku po brojkama jer umiranje umirovljenika znači samo drukčiju kategoriju umirovljenika. Jer jednostavno ako umire umirovljenik pojavljuje se uvijek obiteljska mirovina i netko koristiti tu mirovinu. Prema tome, postoji broj smanjenja za određeni broj ali ne onoliko koliko ih umire.
Druga replika poštovani Dražen Đurović.
Hvala. Pa ja bih se složio sa većinom vrijednosnih sudova i ocjena koje ste vi iznijeli. Jedino se pribojavam da jednostavno sadašnje recesijsko vrijeme u 7.-oj godini recesije nije vrijeme kada mi više možemo još takav dodatni udar izvršiti zapravo na još onaj dio ljudi koji radi da im se još povećava izdvajanje za drugi stup sa 5 na 10%. Možda je šteta što su zapravo propuštene godine one najveće konjunkture '04. do '07. kada se je to moglo puno bezbolnije a procesi su bili vidljivi, oni se sada samo pogoršavaju tijekom ovih godina recesije. I mislim da, ne znam da li možemo govoriti o mirovinskom sustavu kao uzroku. Ono u ovom trenutku, ono je jedan od generatora i sama struktura sadašnjeg mirovinskog sustava je posljedica, posljedica politika i načina kako je nedovoljno promišljeno zapravo su te politike vođenje tijekom svih ovih prethodnih godina. I slažem se s vama da je zapravo jedini odgovor konačno u radu. Kako god okrenemo u radu i ponovno ću još jedanput spomenuti jednu svoju ideju ili razmišljanje ukupno da zapravo moramo gledati kako da za godine koje dolaze otvorimo mogućnost da se na tržište rada uključi i nekoliko stotina tisuća ljudi koji danas imaju status umirovljenika. Dakle da im se otvori prostor i mogućnost da u određenoj mjeri mogu popravljati svoje prihode kroz uključivanje na tržište rada. Kako? Pa fleksibilizacijom radnog zakonodavstva zapravo je otvaranje mogućnosti ugovor o djelu naravno da nije konkurentan međutim ima raznih drugih mogućnosti da se … [[Govornik se ne razumije.]] jedan dio umirovljenika, da mu se otvori prostor da se može u sljedećim godinama, u različitim oblicima uključivati u tržište rada i tako popunjavati svoje prihode kojih će evidentno biti sve manje kako će godine dolaziti.
Na repliku odgovara uvaženi Slavko Linić.
… [[Govornik se ne razumije.]] slažem se sa svojim kolegom. Još 2003. godine se prvi puta razgovaralo o tome da se poveća iznos vlastite štednje sa 5 na 8%, prema tome kada usporedimo da je to bila rasprava u krugovima Vlade 2003. danas je 2014. ili pred nama 2015., vidimo da je to 12 godina izgubljenih. Ali u isto vrijeme, budimo iskreni tih 12 godina znači i 12 godina siromašenja svih onih koji su u sustavu vlastite štednje. Ali budimo iskreni jedno od rješenja je smanjenje stope zdravstva, povećanje stope mirovinskog što znači da se to može učiniti. Ali naravno seljenje, financiranje zdravstva na imovinu a to znači da bogatiji plate nešto više za zdravstvo a da se otvori prostor za mirovinski sustav koji je uzročnik ogromnog deficita i u isto vrijeme siromašenja budućih umirovljenika. Prema tome, rješenja ima, najgore je kada Vlada ne želi o rješenjima razgovarati nego imamo status Q pa je problem 6.-godišnja recesija, pa je problem ovo a u biti se rješenja i u takvim uvjetima mogu donositi.
Treća replika poštovani Silvano Hrelja.
Pa uvaženi kolega Linić moram reći da je kolega Šemper u pravu jer je on uključio sve ovo što ste vi rekli i obiteljske posljedične mirovine i tako jer inače da je 50 tisuća godišnji prirast mi bi u 10 godina imali 500 tisuća više umirovljenika. Dakle statistika je vrlo precizna. Ono što sam ja želio vama replicirati je vezano uz jednu vašu izrijeku da mirovinski sustav proizvodi 17 milijardi kuna nepokrivenih sredstava kroz doprinose. Mirovinski sustav, koji mirovinski sustav? Dakle mi imamo ovdje javnu ustanovu, javnog osiguravatelja koji više nije onaj klasični osiguravatelj jer mu je sve Vlade, sve politike su mu nametnule određene obaveze kroz posebne zakone, pokrivene ili nepokrivene doprinosima. Dakle 5 milijardi kojih se skupi od doprinosa ne završava u stup generacijske solidarnosti nego ide na osobne račune građana sa vrlo upitnom, sa upitnim učincima nakon 10, 15, 20 ili 40 godina. Dakle pitanje je da li možemo kvalificirati da taj mirovinski sustav proizvodi ili zakoni koje smo donijeli i u ovom Visokom domu. Jer kada bi se gledalo ono što je pokriveno doprinosima u odnosu na ono što se prima nedostajalo bi uvaženi kolega Liniću oko 350 milijuna kuna mjesečno za pokrit ako bi gledali samo one mirovine koje su pokrivene iz rada odnosno iz doprinosa. A ovo drugo imamo posebne propise … … [[Upadica se ne čuje.]] Da, da, da uvaženi kolega možemo analizirati o tome.
Odgovor na repliku poštovani kolega Linić.
Evo čuli smo i ravnatelja koji je vrlo jasno poručio da u 2015. godini će se raditi na razdvajanju mirovina da se točno vidi što je to iz rada a što je to po posebnim propisima. Jer recimo ja sam ipak najveći dio svog radnog staža proveo u privredi i u radu. Prema tome, u tom dijelu ćemo vrlo brzo u 2015. godini imati jasne iskaze a što su to mirovine po posebnim propisima za koje eventualno nisu plaćeni doprinosi ili nisu pokriveni radom pa ćemo vidjet. Ali znajte, nije to 17 milijardi ili ako gledate da ste rekli 250 milijuna znači 5 milijardi ili 4 milijarde. Prema tome znajmo da su razlike daleko, daleko veće i sustav je problem jer jednostavno ipak bi bilo u redu da se mirovine pokriju sa doprinosima zaposlenih, neovisno na koji način. S druge strane, sami smo se opredijelili i to je bilo vrlo jako opredjeljenje da idemo na dva sustava. Prema tome, morat shvatit 5% što smo odredili da je za vlastitu štednju to je drugi sustav koji nije pod ingerencijom Zavoda za mirovinsko osiguranje, ali smo se tako sami opredijelili. Osnovni problem je da će taj sustav stvoriti nove siromahe jer 5% izdvajanja za vlastitu štednju neće bit ni 50% ove mirovine po osnovu generacijske solidarnosti. To je naš problem. Znači mi smatramo da su sustavi koje smo mi odabrali u ovom Saboru nisu u redu i trebalo bi ih preispitat i vidjet što učiniti jer nećemo samo imat siromahe koje je stvorio ovaj sustav generacijske nego i sutrašnje sa vlastitom štednjom i o tim sustavima treba razgovarati.
Posljednja replika Ivan Šuker, izvolite.
Hvala lijepo. Kolega Linić, pa vrlo zgodno je kad se raspravlja o ovakvim izvješćima se malo poigrat s brojkama i kad pogledamo u koja dva projekta su u ovom stoljeću hrvatski građani najviše uložili onda su to Hrvatske autoceste i drugi stup mirovinskog, sa točno namjenom što su trebali proizvesti jedni i drugi, s tim da je drugi stup mirovinskog hrvatske građane koštao duplo više nego Hrvatske autoceste. Međutim, zajedno i jedno i drugo u proteklih 12 godina su hrvatski građani financirali sa 100 milijardi kuna. Jedno je trebao biti osnovni infrastrukturni projekt za razvoj gospodarstva Hrvatske, drugo je trebao biti jedna od najvažnijih poluga za razvoj financijskog tržišta preko kojega bi se sutra otvarala nova radna mjesta sve skupa. Danas, da li je to to? Puno se priča o monetizaciji autocesta, međutim o ovome što košta duplo više ne priča nitko zato što nema hrabrosti, nema hrabrosti reći što će se dogoditi jer svi znamo da je u ovom trenutku izdvajanje za drugi stup mirovinskog trebalo bit 10%, to svi znamo, da hrvatski građani sutra imaju pristojnu mirovinu. Međutim, čuli ste izjavu ministra danas, veli ako se ne monetiziraju autoceste gorivo će poskupit 40 lipa. Temeljem koje računice? To bi isto bilo priča da je gospodin Vuković danas došao za ovu govornicu i neodgovorno rekao ako se ne poveća izdvajanje za drugi stup mirovinskog 10% umirovljenici za 10 godina će biti na socijalnoj pomoći. Dakle to bi bilo ekvivalent, ali čovjek nije neodgovoran, ne pada mu na pamet to nešto reći. Međutim, u ovom izvješću kad ga pogleda itekako se treba otvorit pitanje drugog stupa mirovinskog, itekako, jer tih 65 milijardi košta Hrvatsku ne samo 65 milijardi, najveći dio tih novaca je uložen u državne obveznice na koje Hrvatska država plaća još 6-7% kamata. Prema tome to košta daleko više. I nemojmo stalno žmiriti i bit nas strah reći što je hrvatska istina koja hrvatskog građana košta strašno puno i zato ću se prijavit za pojedinačnu.
Na repliku odgovara Slavko Linić.
Slažem se sa kolegom Šukerom da nemamo odgovora. Znači mi imamo dva sustava, jedan jedva održavamo, taj generacijska, a vidimo koliko su katastrofalne niske, prosječne mirovine i drugi sustav koji nas treba strašiti, zašto, jer ga nismo nadograđivali punih 12 godina. Mi ga nismo dirali, mi smo ga započeli i stali smo 2001. godine na njemu i to je problem koji nas treba plašit, to su sustavi, to su ozbiljne stvari o kojima trebamo govorit. A da ne govorimo da novci koji su dani nisu proizveli radna mjesta jer upravo ti novci koji su izdvajani za drugi mirovinski stup je trebao poslužiti za borbu, za proizvodnju, novo radno mjesto, jačanje plasmane, konkurentnost Hrvatske države i hrvatske proizvodnje koja je trebala bit konkurentnija jer se na tržištu postižu bolje cijene za gospodarstvenike. Sve to mi nismo imali i zato bi o tim sustavima trebalo govoriti i slažem se s vama, ne na način da ćemo dignut 40 lipa, ne, poruku ministru Hajdaš Dončiću treba samo jednu poslat. 40 lipa si izvukao iz autocesta prema željeznici, vrati ih nazad jer nitko se ne slaže da to treba ići za investicije ako on nije uspio monetizaciju i koncesioniranje cesta. Jer ako i treba dignut 40 lipa trošarinu na gorivo onda za mirovinski sustav, a ne za projekte koje on nije u stanju realizirati je nije niti proveo privatizaciju teretnog prometa, niti pokrenuo investicije u Hrvatskim željeznicama. Znači uvijek treba birat što su prioriteti, mirovina uvijek prije nego financiranje neuspješnih trgovačkih društava.
U ime kluba HDZ-a govorit će uvažena zastupnica Nada Murganić. Izvolite.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovani ravnatelju i zamjeniče, cijenjene kolegice i kolege. Prema izvješću o radu i poslovanju Zavoda za mirovinsko osiguranje za 2013. godinu imamo puno statističkih podataka. Izvješće zaista time obiluje i sigurno će svako od nas istaknuti neke za koje smatra da su zanimljivi i biti će na neki način okosnica i njegove rasprave i vjerojatno replika. U 2013. godini ono što svi volimo i moramo naglasiti, to je broj od milijun 190 tisuća 815 korisnika mirovine i ono što isto tako svi naglašavamo jer je izuzetno značajan podatak to je omjer odnosno osiguranika i korisnika mirovine i on iznosi 1:1.18. Taj trend rasta broja korisnika mirovine i pada broja osiguranika je prisutan od 2009. godine kada je bio 1:1.30 i on se smanjuje tako da sada imamo upravo ovaj broj, iako je već u 2011. su se ti negativni trendovi zaustavili jer je bio zabilježen blagi gospodarski rast. Obaveznih osiguranika na dan 31.12.2013. bilo je milijun i 400 tisuća 631. I zanimljivo je ono što je već u prethodnoj raspravi bilo istaknuto da ih je u dobi mlađih od 40 godina ima 46,67%, u dobi od 40 do 49 godina 26,72% i u dobi od 50 do 59 godina 22%, 60 godina na više ima svega 4,42% osiguranika. Prema osnovu osiguranja osiguranici su najviše njih 84 zaposleni kod pravnih osoba. Kod fizičkih 7,68, kod obrtnika manje 4,46. I ono što treba istaknuti to je da kod poljoprivrednika osiguranika kojih ima 1,70% već unazad 20-tak godina kontinuirano se smanjuje taj broj i udjel poljoprivrednika općenito u ukupnom broju osiguranika jer je to posljedica i migracija selo – grad i odnosno općenito starenje stanovništva u selima. Broj osiguranika također se od 2008. godine smanjuje sa iznimkama perioda sezonskog zapošljavanja, ali se zato broj korisnika mirovina povećava. I mnogi su razlozi za to. Ono šta volimo istaći to je da gospodarska kriza prilikom je na to utjecala, budući je prilikom znatnog otpuštanja radnika radnici su koristeći pravo prijevremenog umirovljenja na taj način pronašli na neki način i rješenje svoje egzistencije makar ona bila i umanjena, odnosno minimalna. Također ono što se događa to je posljedica demografskih kretanja da se sada pojavila jedna tzv. baby bum generacija rođena nakon Drugog svjetskog rata. Tada smo imali i rast prirodnog prirasta stanovništva i to je jednostavno generacija koja je sazorila za mirovinu. I u 2013. godini ostvaruje se 33644 starosnih i prijevremenih mirovina, invalidskih 12000 i obiteljskih. 12000 pardon to je više za 2,74% u odnosu na 2012. godinu. Ono što je možda isto tako zanimljivo govoriti kada istaknuti kada govorimo o statistici. To su kretanja brojki vezano uz invalidske mirovine koje nakon 2000. do 2009. godine rastu što zbog povećanja dobne granice za starosnu mirovinu, a samim time osiguranici starije životne dobi su na neki način i za realno je očekivati imaju smanjenje i radne sposobnosti. I taj porast je zaustavljen 2009. godine i isto tako je smanjeni porast obiteljskih mirovina. Ono što je bilo možda meni zanimljivo gledati pa istaknuti to je prosječan broj godina mirovinskog staža i godina korištenja mirovine, starosne kojoj je prosjek staža 32 godine koristi se skoro 20 godina i invalidske kojoj je prosjek godina staža 23 godine koristi se 20 godina i 4 mjeseca i obiteljske 28 godina staža. Uživa se, koristi se 17 godina i 3 mjeseca. I najveći broj umirovljenika u dobnoj skupini od 65 do 69 godina i njih je 19,06%. Ono što je dobro to je da se u trend smanjenja udjela mlađih dobnih skupina u umirovljeničkoj populaciji vezano za promjene propisa, vezano za uvjete odlaska u mirovinu. Ono što je sada u prethodnim raspravama znatno isticano to je odnos ukupnog prihoda zavoda iz doprinosa sa osnova mirovinskog osiguranja i on iznosi 52,69% i državnog proračuna koji iznosi 47 cijelih posto. I ono što je također istaknuto to treba ponovo govoriti to je udio mirovinskog rashoda u BDP-u koji je porastao na 11%. Radi usklađivanja mirovina sa rastom plaća i potrošačkim cijenama koje su se uskladile i povećale za ukupno 2,08% i taj trend povećanja udjela mirovinskog izdataka u BDP-u je od 2012. rastao od 10,77% do ovih 11%. Prosječna mirovina ostvarena prema Zakonu o mirovinskom osiguranju i o njoj se govorilo iznosi 2266,29 kuna. Nešto veći je prosjek ako se izuzmu one mirovine koje su ostvarene prema međunarodnim ugovorima i tu možemo zaista svi zajedno se složiti da ovakove mirovine jasno govore o socioekonomskom statusu naših umirovljenika, tim više ako posebno istaknemo da 250 000, dakle njih više čak ima mirovinu koja je niža od 1500 kuna i da su umirovljenici, vrlo velika većina njih često i korisnici raznih usluga socijalnih pomoći i socijalnih naknada. Normalno da je nešto veća prosječna starosna mirovina za puni radni vijek radnika. Međutim, kada dodamo koliki je taj radni vijek i koliki je to iznos i opet bez obzira na što je to veći iznos možemo govoriti zaista o vrlo niskim mirovinama i o vrlo lošem socioekonomskom statusu naših umirovljenika. Ovaj zavod se osim mirovinskog osiguranja na temelju međugeneracijske solidarnosti bavio i provodio postupke ostvarivanja prava na dječje doplatke i ne znam da li je to dobro ili ne reći ali možda bi bilo i bolje s obzirom na demografsku sliku Hrvatske da je tu bilo i više izdvajanja za doplatke. Ali ako stavimo da su doplatci o patrijalnom statusu, imovinskom statusu roditelja onda to baš i nije dobra želja. Ali uglavnom 367,40 kuna po djetetu je odvojeno za dječji doplatak i ukupno ih je koristilo 383 tisuće 199 djece. Zavod je u 90-postotnom obimu obavio sve pristigle zahtjeve u 2013. godini i u smislu ovog izvješća koje zaista je precizno i obimno izrađeno i u onome što je zavod po obimu posla radio možemo na neki način govoriti da je taj posao zaista kao i ovo izvješće korektno napravljeno. I ono što sam istakla ne nedostaje raznih statističkih podataka ali ono što svi ovdje i u ovoj raspravi očekujemo to su razne preporuke i sugestije kako bi se svi ovi negativni trendovi poboljšali. Da li je to pitanje u ovom izvješću stručnih službi ili nije ali je vjerojatno na svima nama da o tome progovorimo i da se o tome progovorimo i da se o tome dogovorimo. Dakle, uvijek kada se nađe tema na dnevnom redu tema mirovina i mirovinskog osiguranja ne može se zaobići problematika koju prati ta tema, a to su ukupni gospodarski problemi, to je ukupna socijalna slika svih nas a posebno umirovljenika, to je posebno isticana i demografska slika društva. Nepovoljan omjer korisnika mirovina i zaposlenika koji svojim doprinosom pune Mirovinski fond. Male su mirovine, međutim s obzirom na ovakvu situaciju u kojoj već dugo jesmo, a kakvi su pokazatelji i trendovi ne možemo ni očekivati da one budu povećane. I ono što se vrlo često možda neki puta i u dobroj namjeri ističe u javnosti a to je ono mirovine se neće smanjivati ili isplata mirovina je sigurna. U svakom slučaju na neki način prizvuči kao pojačani strah da bi i na ovako male mirovine mogle biti upitne. Svi znamo da je smanjena gospodarska aktivnost i domaća potrošnja. Znamo da je javni dug puno veći nego lanjske godine. Tako da Izvještaj za 2014. godinu u odnosu na ove statističke podatke iz kojih ćemo opet moći iščitavati socioekonomski položaj umirovljenika sigurno neće ništa biti optimističniji niti pozitivniji. Broj zaposlenih nakon sezonskog zapošljavanja i nadalje prelazi 300 tisuća i ono što je isto za ovu tematiku važno naglasiti da je u Hrvatskoj izrazita nezaposlenost mladih koja prelazi 40% i od nas imaju samo Grčka, Italija i Španjolska više nezaposlenih. Podatak da BDP i dalje pada, da je izvoz u padu ovisi o tromjesečju, da je zabilježeno smanjenje realnog prometa na malo pogađa mnoge, pogađa i naše umirovljenike koji osim siromaštva i osim povećanih potreba troškova života imaju još i problema sa svojim zdravstvenim stanjem. Spomenuli smo i baby boom generaciju i ona nas asocira da trebamo zaista govoriti o demografskoj slici RH koja spada u najslabije naseljene države Europe sa najstarijim stanovništvom jer neka područja kod nas bilježe i 24-postotni udio starijih osoba od 65 godina u ukupnom broju stanovnika. I svakako da onda možemo i očekivati ovakve potrebe, odnosno ovakve zahtjeve prema Mirovinskom fondu. Negativni trendovi prirodnog prirasta su također stalno prisutni, a uz to imamo i pojačanu migraciju radno aktivnog stanovništva, stanovništvo u fertilnoj dobi što svakako ne govori o svijetloj budućnosti ne samo vezano za ovu tematiku umirovljenika i mirovina nego općenito. Jer ako se hitno ne poduzmu neke mjere uz ostale i mjere demografske politike, ako se ne osmisli i migracijska politika koja bi bila u svakom slučaju dobra i kvalitetna sve strategije koje smo ovih dana donosili u ovom Visokom domu neće imati tko niti za koga provoditi i realizirati.
Zahvaljujem. Za klub Nezavisnih zastupnika prijavili su se Grubišić i Kajin ali nema nijednoga pa gube pravo na raspravu. U ime Hrvatskih laburista – Stranke rada govorit će poštovani Zlatko Tušak.
Hvala potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani ravnatelju Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje sa suradnikom, kolegice i kolege zastupnici. Kada je u pitanju Izvješće o radu i poslovanju Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje za 2013. godinu možemo ga samo pohvaliti jer je stvarno napravljeno kvalitetno sa svim mogućim podacima koji su bili relevantni u 2013. godini. I jasno da iz tih podataka možemo i izvlačiti određene zaključke i pratiti trend onoga svega što se dešava u mirovinskom sustavu. Jasno da i taj dio posla je odrađen vrlo kvalitetno kada su u pitanju službe u mirovinskom osiguranju. I ono što je kazano danas sa manjim brojem zaposlenih kvalitetno se odrađuju svi poslovi, pokazuje se i određena efikasnost u tom poslovanju što znači da je i racionalizirano poslovanje, da je ono efikasnije što je u svakom slučaju za pohvaliti taj dio trenda da se ipak mogu napraviti pozitivni pomaci i da oni daju određene rezultate. Jasno taj dio moram posebno naglasiti kad su u pitanju zaposlenici u Hrvatskom zavodu za mirovinsko osiguranje da su u 2013. godini došli u situaciju da i njima pale bruto plaće za negdje 555 kuna, a kad to prevedemo u neto plaće onda je to i negdje od 300 do 350 kuna manjih primanja za znatno veći dio posla koje je obavljalo manji broj radnika i efekti su jasno ovdje prikazani. I sa druge strane za pohvaliti je svakako da u Hrvatskom zavodu za mirovinsko osiguranje negdje oko 77% je zaposleno ženske radne snage i one su taj dio odradile što je i njima za pohvalu u svakom slučaju. Drugo što želim posebno reći a to je pitanje, ovo izvješće nam može poslužiti za podlogu ali je bitno ovo što se prethodnici rekli sustav je dosta upitan i opstojnost ovakvog sustava u budućnosti pogotovo sa ovakvim trendovima što se dešava i tu ima nekoliko stvari o kojima želim posebno ukazati, a i prethodnici su o tome govorili jel imamo jedan sustav koji je kroz dva mirovinska fonda i unutar toga ako uzmemo da određena prava na mirovinu su ostvarene na način onih koji su odlazili u mirovinu sa izdvajanjem u mirovinske fondove gdje su izdvajali 20%, nema još onih umirovljenika koji su iz drugog mirovinskog stupa. A danas imamo situaciju kad govorimo o generacijskoj solidarnosti da onda 5% manje se izdvaja sa ovim dijelom kada je u pitanju financijska sredstva, i gledajući ukupno vezano za mirovinski fond to je jedna trećina proračuna 36 milijardi koji jesu upitni pogotovo na način gdje vidimo i iz novog proračuna da se planiraju doprinosi da će biti znatno manji negdje oko milijardu kuna će biti manje izdvojeno kada su u pitanju doprinosi, što znači da moramo zadirati iz onih drugih sredstava kada je u pitanju proračun da bi se mogle isplatiti mirovine. Nešto što, kada govorimo i o mirovinskom fondu, a vi ste ovdje i naznačili, a to me na neki način i kopka pa i unutar toga je za razmisliti da li u ovih 36 milijardi treba i da bude isplata dječjeg doplatka od milijardu i 700 milijuna, da li to spada u mirovinski fond? Ja osobno mislim da ne, da bi to trebalo spadati pod nekakvo drugo ministarstvo. Nije problem da to ne treba isplaćivati, ali nekako nije mi isplata dječjeg doplatka da ide iz mirovinskog fonda, nekako ako gledamo negdje u budućnost to mislim da nije dobro, nego bi to trebalo otići pod nekakvo drugo ministarstvo. A jasno onda i u tom djelu kada je pitanje izdatak za mirovine, onda bi malo drugačije se gledalo jel to je milijardu i 700 tisuća kuna manje unutar tih sredstava. No, dobro, kada govorimo o održivosti onda moramo prvenstveno reći mi imamo taj dio trenda da nam stalno pada broj osiguranika, imamo i pokazatelje ove godine da ima sve manje zaposlenih, imamo i pokazatelje da su i plaće pale pa na osnovu toga i izdvajanje u mirovinske fondove su manji i s druge strane imamo ono što sam govorio i ranije da je 15% taj dio koji na neki način servisira one u generacijskoj solidarnosti koji su ostvarili ili eventualno još će ostvarivati mirovine za izdvajanje od 20% kada su oni radili. Da li takav sistem je u ovakvim okolnostima održiv? To je jasno jedno pitanje na koje bi trebali svi skupa vrlo ozbiljno odgovoriti, pogotovo jel ovako zamišljeni sistem i sustav kroz dva ovakva osiguranja on vjerojatno je baziran na onome da je trebalo rasti zapošljavanje, veći broj ljudi da radi i izdvaja za fondove, onda jasno da je i ovaj drugi dio obaveznog fonda koji se kaže da je to na neki način i osobno izdvajanje, i osobna prava svakog pojedinca onda on u takvom slučaju i je održiv, i jasno i uz onaj drugi dio o kojem treba jasno govoriti a to je i to pitanje pada plaća i izdvajanje na osnovu pada plaća pojedinih doprinosa dolazimo u takvu jednu određenu situaciju gdje je to vrlo teško održivo. Pogotovo kad uzmemo i pitanje socijalne situacije umirovljenika onda negdje oko 50% umirovljenika ima mirovinu do 2000 kuna. Ako uzmemo što je to danas 2000 kuna na ovakvu skupoću režijskih troškova, skupoću prehrane i svega drugoga ne možemo uopće ozbiljno govoriti da su to mirovine koje eto preko 555 tisuća umirovljenika prima, što imamo i jednu situaciju da veliki broj umirovljenika i je pod ovrhom ili jednostavno nisu bili u mogućnosti platiti one sve svoje obaveze režije i troškove koje im svaki mjesec dolaze. Posebno je zabrinjavajući i jedan podatak, a to je pitanje kad govorimo i o onima zaposlenima koji i izdvajaju u mirovinske fondove, to su osiguranici, da negdje možemo reći onih koji stvarno stvaraju i nešto rade, … od 58 tisuća umirovljenika pa 240 tisuća onih koji rade u prerađivačkoj industriji, blizu 100 tisuća u građevinarstvu, to je negdje oko 400 tisuća osiguranika koji stvarno sa svojim doprinosima financiraju. Sa druge strane moramo se vratiti i na onaj dio jako velikog broja, negdje preko 300 tisuća njih koji se financiraju iz proračuna, a to je samo dio novaca koji ne ulazi svježi u proračun nego oni samo se vrte na takav način. I nešto na čemu je gospodarstvo Hrvatske vjerojatno i poleglo kada je u pitanju gospodarska kriza, a to je i veliki broj ljudi zaposleno u trgovini jer se cijelo vrijeme očekivalo kroz sam proračun i poreza na dodanu vrijednost da će on biti efikasni garant punjenja proračuna i servisiranja ovog svega što imamo. Jasno onog momenta kad je pala kupovna moć, onda i taj dio izdvajanja su i imamo ovakvu situaciju da imamo deficit. Ono što bih još posebno pohvalio, a to je pitanje što će se desiti u ovoj godini, a to je da će se preračunati sve mirovine pa ćemo imati situaciju da znademo što je to stvarno kada je u pitanju starosna mirovina, što je to invalidska mirovina, što je to obiteljska mirovina i sa druge strane one kategorije mirovina koje su po posebnim propisima. Jasno, drago mi je za čuti da se nikome neće smanjivati prava, ali postavlja se pitanje da li će biti dovoljno sredstava u proračunu, pogotovo i na ovu milijardu ako i određene druge stvari zakažu pa ne bude dovoljno sredstava, tada jasno da će upitno biti i kvalitetno isplaćivanje mirovina i to su na neki način i razmišljanje nas Laburista da ozbiljnu temu trebamo otvoriti kakva budućnost sustava kada je u pitanju umirovljenika jer radi se o jednoj trećini građana u RH koji primaju mirovinu i kojima je to jedini izvor prihoda uvažavajući sve ono što je ranije kazano i na ono na što smo i mi upozoravali, ali pojedinci su rekli omogućiti umirovljenicima da i rade, donesen je takav zakon, svi oni koji imaju punu starosnu mirovinu, imaju šansu da na pola radnog vremena se zaposle, ali bojim se ako gospodarstvo ne krene, ako investicije ne krenu, onda ni umirovljenici ni nitko drugi neće imati šansu za posao i ako ovi trendovi i dalje budu išli ovako, imat ćemo sve manje onih koji će raditi, a to će biti onda katastrofa i za umirovljenike. Inače, samo izvješće, ponavljam, je kvalitetno, podržavamo ga i ono je jedna dobra podloga za raspravu o kojoj trebamo vrlo ozbiljno razgovarati kada je u pitanju mirovinski sustav. Hvala.
Hvala vama. Silvano Hrelja, replika.
Uvaženi kolega Tušak, javio sam se na repliku radi jedne moguće zablude kod gledatelja ili slušatelja ove ili takvih sličnih rasprava. Naime, vi ste u više navrata govorili da raspravljamo o mirovinskom fondu. Mi danas raspravljamo o izvješću Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje. Njegov fond je državna riznica. Dakle, prije 90-ih to je bio republički fond koji je imao sredstava, koji je imao novaca. Naravno, to u ovim odnosima osiguranika i umirovljenika nije moguće. Dakle, ovdje funkcioniranje ovog Hrvatskog zavoda za mirovinsko je na tekućim transferima, dakle doprinosi ulaze u riznicu i isplaćuju se za one koji žive od minulog rada, dakle to je taj proces. Zašto reagiram? Zato što me puno ljudi pita tko je pojeo naše novce. Dakle, Hrvatski zavod za mirovinsko osiguranje nije kasica prasica, nije štednja, nije nikakva štedokreditna zadruga. Oni izračunavaju, bave se pravima umirovljenika i osiguranika. Dakle, mi u Hrvatski zavod za mirovinsko ne uplaćujemo da nas čeka novac nego uplatom doprinosa isplaćuju se mirovine umirovljenicima, a mi stvaramo razinu svog prava kada mi odemo u mirovinu. Dakle, bitno je ovo 10 puta, 100 puta ponoviti da ljudi nemaju očekivanja od ovog zavoda. Inače, i ja se pridružujem pohvalama, ali za jednu pohvalu nisam. Ne bih hvalio ravnatelja da je toliko smanjio troškove jer je obim posla u Hrvatskom zavodu sa manjim brojem ljudi povećan. To zaslužuje povećanje plaća i povećanje prava zaposlenih. Hvala lijepa.
Zlatko Tušak, odgovor na repliku.
Hvala. Posebno se pridružujem ovome što ste rekli da su zaposlenici u Hrvatskom zavodu zaslužili da ih se nagradi jer su puno više radili i kvalitetnije su radili sa manjim brojem izvršitelja i tu se potpuno pridržavam vama i vašoj diskusiji i jasno, ja se ispričavam javnosti, a i vama, ali … je riječ u razgovoru kada se govori o fondu, ja sam je tako i koristio na normalni način, ali jasno da se ovdje znade da je Hrvatskom zavodu za mirovinsko osiguranje i kad govorimo o generacijskoj solidarnosti, ja sam u svojoj diskusiji o tome govorio pa hvala vam što ste me ispravili.
U ime Kluba zastupnika SDP-a, kolegica Vanja Posavac.
Zahvaljujem poštovana potpredsjednice. Ravnatelju zavoda sa suradnikom, kolegice i kolege. Predmet ovog izvješća je obvezno mirovinsko osiguranje na temelju međugeneracijske solidarnosti i rad Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje. I odmah na početku dakle da kažem da će klub SDP-a podržati izvješće o radu i poslovanju HZMO za 2013.godinu i ja ću se upravo pridržavati ovog izvješća koje je uistinu kvalitetno napravljeno i kojeg treba podržati i pohvaliti. Osvrnut ću se na neke podatke za koje smatram da su važni i koji su možda već i rečeni ali nije loše da ih se još jedanput ponovi. Činjenica je da je nastavljen trend rasta broja korisnika mirovina i pada broja osiguranika pa je u zavodu bilo evidentirano milijun 190 tisuća 815 korisnika mirovine i milijun 400 tisuća 631 osiguranik tako da je omjer između te dvije skupine iznosio 1:18% što je jednako omjeru u 2012.godini, a u 2009.godini taj omjer je bio 1:1,30 odnosno u 2010.godini 1:1,23 itd. U 2013.godini mirovine su usklađene ukupno za 2,26%, a udjel mirovinskih rashoda u BDP-u porastao je na 11%. Udjel mirovinskih izdataka u BDP-u u 2009.godini iznosio je 10,67%, a u 2010.povećan je na 10,96% što je posljedica povećanja broja umirovljenika isplate dodatka na mirovine i smanjenja BDP-a u tom razdoblju. Udjel mirovinskih izdataka u BDP-u u 2011.godini blago se smanjio na 10,77% unatoč povećanju broja umirovljenika za približno 1% u odnosu na prethodnu godinu što je posljedica ne usklađivanja mirovina tijekom 2010.i 2011.godine. Naime, u skladu sa Zakonom o odgodi usklađivanja mirovina u razdoblju od 1.siječnja do 31.prosinca 2011.godine mirovine i mirovinska primanja u 2011.nisu usklađivana, a od 1.siječnja 2012.ponovno je uspostavljeno redovito usklađivanje mirovina dva puta godišnje prema rastu plaća i potrošačkih cijena ukupno za 2,06%. Pa se unatoč usporavanju rasta broja umirovljenika udjel mirovinskih izdataka u BDP-u u 2012.blago povećao na 10,82% BDP-a. Prosječna mirovina ostvarena prema Zakonu o mirovinskom osiguranju za prosinac 2013.godine umanjena za porez i prirez iznosila je 2.266,29 kuna, udjel te mirovine u prosječnoj neto plaći u RH iznosio je 40,79%, a prosječna mirovina bez mirovina ostvarenih perma međunarodnim ugovorima o socijalnom osiguranju iznosila je 2.466,80 kuna ili 44,40% prosječne neto plaće odnosno povećan je udio prosječne mirovine u prosječnoj neto plaći za približno 1% u odnosu na 2012. Prosječna starosna mirovina iznosila je 2.523,38 kuna ili 45,42% neto plaće, a prosječna starosna mirovina bez mirovina ostvarenih prema međunarodnim ugovorima iznosila je 2.791,18 kuna ili 50,24% prosječne neto plaće. Prosječni mirovinski staž korisnika starosne mirovine iznosi 32 godine, korisnika prijevremene starosne 36,korisnika invalidske 23, a prosjek mirovinskog staža svih korisnika mirovine iznosi 30 godina odnosno u posljednjih 15 godina povećao se za 3 godine. Udjel korisnika mirovina s navršenim mirovinskim stažem od 40 godina i više blago se povećava i 31.12.2013.iznosio je 12,78% dok je recimo 2012.iznosio 12,35%. U 2013.prosječno korištenje starosne mirovine iznosi 19 godina i 7 mjeseci, 7 mjeseci duže nego u 2012., invalidske 20 godina i 4 mjeseca, a obiteljske 17 godina i 3 mjeseca. Od ukupno milijun 190 tisuća 815 umirovljenika u koji broj su uključeni korisnici mirovina Hrvatske vojske, hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata i Hrvatskog vijeća obrane njih 664 tisuće 165 korisnici su starosne mirovine. Prema navedenim kriterijima starosna mirovina određena na temelju mirovinskog staža od 40 i više godina na dan 31.12.2013.iznosila je 4.067,21 kunu. Osim mirovinskog osiguranja na temelju međugeneracijske solidarnosti zavod provodi i postupke ostvarivanja prava na doplatak za djecu. U 2013.godini doplatak za djecu koristilo je prosječno 204.941 korisnika za prosječno 383.199 djece. Doplatak za djecu iznosio je prosječno 367,40 kuna po djetetu, a za njegovo financiranje u 2013.utrošeno je ukupno milijardu i 691 milijun kuna. Ukupni prihodi zavoda iznosili su 36,595 milijardi kuna, a rashodi 36,604 milijardi kuna, rashodi za mirovine i mirovinska primanja iznosili su 36,120 milijardi kuna, rashodi za mirovine i mirovinska primanja hrvatskih branitelja planirani su unutar razdjela Ministarstva rada i mirovinskog sustava. Na kraju 2013.godine u zavodu je bilo zaposleno 2.947 zaposlenih odnosno 62 manje nego na kraju 2012.godine što znači da je sve navedene poslove zavod i dalje i to vrlo kvalitetno obavio sa 2,06% manje zaposlenih nego u 2012. Ovo izvješće je korektno napravljeno, a s obzirom na obim posla koji Zavod za mirovinsko osiguranje provodi, a tu ima još puno poslova koji su uspješno obavljeni u 2013. SDP podržava izvješće HZMO-a. Hvala.
Hvala. U ime Kluba zastupnika HSU-a kolega Željko Šemper.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice, poštovani ravnatelju sa suradnikom, kolegice i kolege. Pred nama je Izvješće o radu i poslovanju Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje te stanju mirovinskog sustava na temelju generacijske solidarnosti za 2013. godinu. Iz izvješća vidimo da je i u 2013. godini nastavljen trend smanjenja omjera između osiguranika i umirovljenika. Dok je '90.-tih godina omjer bio 1:3, '98. se prepolovio na 1, 1,5 da bi u 2013. prema ovom izvješću pao na dosad najniži omjer 1:1,18. No kod ovog izračuna moramo uzeti u obzir da smo 31. 12. 2013. u Mirovinskom zavodu imali 26, gotovo 27 tisuća umirovljenika bez OIB-a kojima je obustavljena isplata mirovine i nisu uračunati u ukupan broj umirovljenika. S njima bi omjer osiguranika i umirovljenika bio 1:1,15 broj umirovljenika na razini 2012. a broj osiguranika manji za 32 tisuće. Najveći je problem i posljedice za mirovinski sustav Republike Hrvatske možemo reći prava havarija nastala je do '99. godine kada je izgubljeno puno 562 tisuće osiguranika, dobili smo 362 tisuće novih umirovljenika i 200 tisuća je završilo na burzi. Usporedimo li broj osiguranika na kraju '99. i na kraju 2013. vrlo jasna je stagnacija o broju zaposlenika zadnjih 15 godina. Isto tako već 6 godina stagniraju i prikupljeni doprinosi na razini od 19 milijardi kuna. Drugi problem je što veliki broj mirovina nije pokriven uplaćenim doprinosima, ima dosta generacijske solidarnosti, dosta socijale, previše povlastica i još uvijek značajnih posljedica sive ekonomije odnosno neplaćanja doprinosa. Nepovoljni omjer osiguranika i umirovljenika kao posljedica premalog broja zaposlenih, demografsko stanje stanovništva, još uvijek postojeće nepravde u Zakonu o mirovinskom osiguranju između dviju generacija umirovljenika i ova dugotrajna kriza najveći su problemi hrvatskog mirovinskog sustava. Izlaz iz tih problema stalno se traži u reformama i restrikcijama u mirovinskom sustavu a najveći problemi su izvan njega u našem gospodarsko-ekonomskom sustavu. Kod nas se stalno povlači tvrdnja kako u Republici Hrvatskoj ima previše umirovljenika, kako se previše troši na mirovine a često se mirovine svrstavaju u socijalna davanja što po svojoj visini čak i jesu ali one su ipak zarađene dugogodišnjom uplatom doprinosa. Udio ukupnih rashoda za mirovine u Republici Hrvatskoj je 11% BDP-a što je na razini prosjeka u članicama Europske unije, Slovenija primjerice ima 11,7. Republika Hrvatska ima vrlo nizak udio mirovina u prosječnoj plaći, stalno se kreće oko 40%. U odnosu na Hrvatsku zanimljivo je da Slovenija u prosjeku ima veće plaće za 26% a mirovine čak za 91%. Mađarska ima manje plaće za 49% a veće mirovine za 13%. Ove komparacije sa susjednim državama pokazuju da je vrednovanje minulog rada u Hrvatskoj ispod dostojanstva generacija i generacija umirovljenika koji su između dva rata gradili državu, imali male plaće i skromno živjeli i od siromašne poljoprivredne zemlje izgradili srednje razvijenu industrijsku državu. U prosincu 2011. prosječna mirovina prema ZOM-u iznosila je 2 tisuće 108 četiri kune što je bio udjel u prosječnoj plaći 39,81% a u prosincu 2013. iznosilo je 2 tisuće 266 ili 40,79% udjela u prosječnoj plaći. A to povećanje je rezultat usklađivanja mirovina od 2,26% 2013. godine i manjeg broja umirovljenika zbog OIB-a umirovljenika sa nižim mirovinama. Jedan od većih problema mirovinskog sustava je broj korisnika invalidskih mirovina koji je ipak značajno usporen u zadnje 4 godine. U prvim godinama krize 2008. i 2009. godine bio je pravi stampedo odlaska u invalidsku mirovinu. Godišnje po 13 tisuća umirovljenika a nakon otkrivanja afere doktora Rubale i kupovanja mirovina broj se invalidskih mirovina smanjio 5 puta pa je u 2013. iznosio svega 2706. I tu moram spomenuti jednu anomaliju zakona invalidske mirovine sa najnižim prosječnim stažem od 23 godine su po godini radnog staža najpovoljnije od svih vrsta mirovine pa i od korisnika privremenih mirovina koji je imao najduži staž od 35,5 godina a najniži iznos mirovine po godini staža. U odnosu na 2012. u 2013. su povećani ukupni rashodi za mirovine za 872 milijuna zbog usklađivanja mirovina od 2,4%. Najveći rast rashoda zabilježen je kod naknade iz državnog proračuna za drugi stup za 14% i kod dodatka od 4 do 27% za 13%. Kod još jedne vrste mirovina postoji određena nepravda a to su obiteljske mirovine. Svaki peti umirovljenik a više od 90% su to žene je u obiteljskoj mirovini koja u prosjeku iznosi 1894 kune. Iako se u Republici Hrvatskoj pomalo sve usklađuje sa direktivama Europske unije, u ovakav problem Europska unija se ne miješa. Sve je donekle dobro dok bračni par prima makar i manje dvije mirovine, problem je kada jedan partner umre i ostane se samo na jednoj mizernoj mirovini. U Njemačkoj preživjeli partner zadrži svoju mirovinu i dobije dio do 60% mirovine umrlog partnera. S pravom se korisnici obiteljskih mirovina pitaju bez obzira na krizu kada će i u Republici Hrvatskoj doći ova pravednost pa makar i u manjem postotku jer u pitanju je 227 tisuća ili 19% umirovljenika koji teško preživljavaju sa prosječnih 1927 kuna. Iz ovog izvješća se vidi koliko je zavod unaprijedio komunikaciju s umirovljenicima i osiguranicima i koliko je bilo opravdano osnivanje korisničkog info centra, s nizom mogućnosti pristupa aktualnim informacijama putem info telefona, internetskih stranica zavoda te pisanim i elektroničkim putem. Tako je internetsku stranicu zavoda posjetilo približno milijun i 961 tisuća ili 28% više u odnosu na 2012. godinu. Pregledano je oko 7,7 milijuna stranica ili 20% više. U 2013. lozinku za pristup korisničkim informacijama zatražilo je 106 000 ili 49% više u odnosu na 2012. Te stranice koristili su uglavnom osiguranici pred mirovinom koji su na taj način mogli provjeriti svoj staž i plaću te na jednostavan način dobiti informativni izračun svoje buduće mirovine. Osobno mogu pohvalit trud i sve rezultate djelatnika zavoda, a posebno onih koji takoreći proizvode statističke informacije koje izlaze kvartalno i daju vrlo detaljne informacije kako o osiguranicima, a tako i o umirovljenicima. Svrha mirovinskog sustava je ekonomska i socijalna sigurnost umirovljenika, a cilj svake mirovinske reforme daje primjerena mirovinska primanja i daje dugoročnu održivost mirovinskog sustava. Najveći je problem kako postići tu ravnotežu između svrhe i ciljeva. Sigurno je jedno, da bi stabilizaciji mirovinskog sustava pridonijelo sve ono što mi svi znamo i želimo da nam se što prije dogodi: veći broj zaposlenika, a time i više uplaćenih doprinosa, kao posljedica investicija, nove proizvodnje, rasta gospodarstva i BDP-a, no to je još kako danas izgleda daleki put. Pa da zaposlimo i svih ovih 313 000 omjer bi se znatno popravio ali ne još toliko, došao bi do 1:1,44. To je negdje na razini '99. godine. Te želje koje imamo bile bi barem malo pridonijele ostvarenju ciljeva svih umirovljenika, a to su bolje mirovine dostojne za život u trećoj dobi. Hvala.
U ime kluba HDSSB-a kolega Boro Grubišić.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice Hrvatskog sabora. Gospodine ravnatelju sa suradnikom. Neću biti opsežan i dugačak kao moji prethodnici, oni su zapravo sve i rekli i mislim da nema puno razloga da ne budem u ocjeni ovako da kažem, blagonaklon u ocjeni izvješća ovog kojeg ste nam podnijeli, dakle izvješće o radu i poslovanju Hrvatskog zavoda, a ne fonda kako kaže gospodin Hrelja za mirovinsko osiguranje za 2013. godinu. Najprije bih zapazio ili pak pohvalio da je ovo izvješće na skoro 90 stranica pisano osmicom čini mi se i da ovako bez naočala teško ga je i čitati ali je vrlo, dakle da je pisano 12-icom bilo bi 150 stranica, ali je tako dobro statistički obrađeno da zaista svatko radoznal može vrlo dobro ući u svaku poru ovoga izvješća, pa i rada HZMO-a. U toj statističkoj opsežnosti ja sam pronašao nekoliko podataka, a neke i nisam pronašao pa ću gospodina ravnatelja zamolit da nam objasnit što se dogodilo. Naime, vama je poznato da sam ja svake godine prilikom izvješća HZMO-a na različitim stranicama zamjećivao dakle brojku ili iznos kuna od otprilike 100 ili preko 100 milijuna za isplatu nepripadnih mirovina. Sad sam uporno tražio, uporno sam tražio i nisam našao tu broju. Znam da se vode sudski sporovi ili pak i pokušaj izvansudskih nagodbi za onima koji primaju nepripadnu mirovinu kako bi vratili ono što im ne pripada ili pak sudski putem utuživalo. Pa me zanima je li to posljedica dakle da nema te brojke u ovom izvješću, dakle da nema više ni nepripadnih mirovina, ni tog iznosa od 100 milijuna. Da je Pravna služba Mirovinskog zavoda uspjela istjerati mak na konak ili na čistac kako kaže, na čistinu ili se pak radi o tome da je ona odredba kojom se tražilo da svi oni koji primaju mirovine i u inozemstvu poglavito donesu ili prikažu OIB, da je također donijela određeni rezultat jer znamo da je takvih bilo oko 150 000, a da njih oko 12 ili 13 tisuća nije pribavilo OIB. Time su zapravo isključeni ili pak nisu u sustavu Zavoda za mirovinsko osiguranje što znači zapravo da nema ni mirovine ako nema OIB-a. Sad evo možda će bit dobro da nakon mene nam to objasnite, dakle što je razlog tome, dakle uspješnost Pravne službe ili pak ovaj OIB gospodina Šukera, moramo ga pohvalit što je to uveo, koji je proizveo možda ovakav efekt. S obzirom da on dobacuje ja ću evo ovako to reći. U izvješću je razvidno da je broj zaposlenih u Zavodu za mirovinsko osiguranje smanjen u odnosu na 2012.godinu, dakle sa 3009 na 2950 otprilike, što iznosi oko 2% Dakle, oko 60 zaposlenika manje, a da je posao koji je napravljen i opseg posla koji je napravljen zapravo obiman i da je u neku ruku i veći negoli ranije. Ono što je opet žalosno iz godine u godinu što ponavljamo to je odnos broja umirovljenika prema broju zaposlenika ili ako pak kažemo obrnuto onda je to evo za 2013. došlo na 1,18 zaposlenici, govorim o zaposlenicima ili oko milijun i 400 tisuća prema jedan ili milijun i 200 i još nešto tisuća da sad ne ulazim u sitne brojke. Ali evo. Netko je ovdje spomenuo u raspravi da je primjer dr. Rubale koji je znamo, dakle izravno je spomenuo i ime i taj slučaj koji je u javnosti također, u medijima zauzeo puno prostora doprinio je i tome da je smanjen broj invalidskih mirovina. Ma ne, smanjen je broj lažnih invalidskih mirovina i oni koji su tim putem i tim načinom ostvarili takve mirovine, a ne pripadaju im zapravo. Tako da, iako mislim da možda ima prostora i još možda dr. Rubala i nije jedini doktor ili pak netko drugi u lancu koji se krije i koji je kao što bi rekli Zagorci skrivečki, a da takvih pojava možda ima i još. Također je bilo govora o tome da na žalost čini mi se da je to u Hrvatskoj samo jedna iluzija ili pak nekakva nada da bi nakon što bračni partneri koji žive u umirovljeničkom da kažem braku i jedno od njih napusti ovaj svijet da drugo uživa barem 60% njegove mirovine što bi jasno popravilo krvnu sliku, odnosno novčanu situaciju i financijsku situaciju onog preostalog partnera u tome. Ja sam u nekoliko navrata ovdje sa ove govornice u Hrvatskom saboru apelirao da im se barem hajde da kažem, ono što možemo utvrditi točno a to je televizijska pretplata, odnosno pristojba koja iznosi 80 kuna kad su obadvoje živi smanji ili prepolovi barem za 40 kuna kada jedno od njih umre što bi bilo hajde nekakav dobar gest prema upravo ovoj situaciji gdje dvoje umirovljenika živi. Jedno ima 2 i pol, jedno 1 i pol kuna ili ne znam ni ja što, a kad jedno umre onda je to bitno manja primanja. Nema nikakvoga dodatka na onog drugog koji je umro, ali eto možda bi mogli evo barem pokazati jednu volju ili početnu volju. Jasno da nije za to odgovoran Zavod za mirovinsko osiguranje, ali ukupno Vlada i država mogli bi utjecati na to da se barem u televizijskoj pretplati, dakle prepolovi televizijska pretplata. Ali eto, to je jedan ovako, moja ideja i prijedlog koji ovdje iznosim ponekad poglavito kada je ravnatelj Hrvatske televizije, glavni ravnatelj ovdje, ali od toga nema ništa od ravnatelja Hrvatske televizije. Ja ne bih ponavljao sve ono što je iznešeno u ovom izvješću, zaista je vrlo opsežan, dakle statistički materijal i podaci. Tu se može vidjeti prosječna dob, broj umirovljenika po dobi itd. Ono što je netko zapazio da je u strukturi zaposlenih u mirovinskom osiguranju 77% osoba ženskog spola. Evo sad nemamo ovdje onih koji se uvijek bune u vezi toga, a nema ni onih koji bi kao muškarci rekli pa mi smo diskriminirani za to. Ovo je malo pošalica. Dakle, 77% osoba ženskog spola je zaposleno u Zavodu za mirovinsko osiguranje što je vjerojatno veliki. Ja nemam ništa protiv da se razumijemo iako sam muško, tako kažu ali kada imamo rasprave takve vrste onda ćemo dobro zapamtiti ovaj podatak o mirovinskom osiguranju, odnosno službama mirovinskog koje imaju 77% žena pa ću reći, pa dobro hajmo ravnopravnost i u tome ako treba i u broju muških zaposlenika u Zavodu za mirovinsko osiguranje. To je ono što sam primijetio u materijalu, a evo ovim nepripadnim mirovinama morat će nam, možda će mi ravnatelj objasniti. Meni je u svakom slučaju drago da se ta brojka više ne pojavljuje u ovom svakogodišnjem statističkom izvješću, a do sada je to bilo dakle ako uzmemo od '92., '93. kad je nastala Hrvatska država i ranije, ali kad je hajde ustrojen ovaj zavod onda bi to po sto milijuna kuna 20 godina to je 2 milijarde kuna. A Lalovac diže sad 3 milijarde kuna zajma. Da smo imali tih svake godine po 100 milijuna i štedili imali bi sad 2 milijarde kuna, ali nema ih. Zbog toga me zanima kako je to riješeno i bit ću prezadovoljan ukoliko je to zaista riješeno i uz to objašnjenje. I eto, klub HDSSB-a će podržati ovo iscrpno izvješće koje je čini mi se realno bez ikakvih da kažem grešaka, jer ne da se ništa iščitati što bi bilo protivno razmišljanju HDSSB-a. Hvala lijepo.
Hvala. U ime Kluba zastupnika HNS-a kolega Srđan Gjurković.
Hvala lijepa poštovana potpredsjednice, poštovani ravnatelju. U ime kluba Hrvatske narodne stranke odmah da kažem da ćemo mi podržati ovo izvješće i naravno pridružujem se u ime kluba svima koji su rekli da zaista izvješće i kvalitetno, dobro strukturirano. I uvijek treba ponoviti da ovo jesu primjeri na koji način se i rade izvješća neovisno da li se radi o nečemu šta teži da to tako kažem 36 milijardi i 594 milijuna kuna koje se odnosi na evo u ovom trenutku više od milijun i 190 tisuća građana. Svako izvješće mora bit strukturirano na jedan ovakav način koji se dostavlja u Hrvatskom saoboru. U ime kluba HNS-a htio bih u biti istaknuti dvije, tri činjenice koje se iz ovog izvješća iščitavaju. Dakle, naravno da racionalizacija, što smanjenje rashoda, što kroz smanjenje zaposlenih u biti pokazuje efikasnost ne samo racionalizaciju u pristupu rada Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje. A isto tako ono što je politička poruka ove koalicije koja se da iščitati iz ovoga izvješća a to je da su u 2013. mirovine usklađene ukupno za 2,26%. Isto tako da je prosječna mirovina ostvarena prema Zakonu o mirovinskom osiguranju za prosinac 2013. umanjena za prirez i porez iznosila 2226,29 kuna a u 2012. je bila 2184, da je udjel prosječne mirovine u prosječnoj neto plaći iznosio 40,79% u odnosu na 2012. kad je bio 39,81 što znači porast. Da je prosječna starosna mirovina iznosila 2523,38 kuna u odnosu na 2391 kunu u 2012. godini i da je to u biti udjel u prosječnoj neto plaći 45,42% a 2012. je bio 39,81%. I eto još jedan podatak, a da je odnos između korisnika i osiguranika ostao isti. Politička poruka je da je ova koalicija ono što je obećala to i provodi, a to je da standard koji može s obzirom na uvjete, s obzirom na deficit održati i pridržavati se i zakona i preuzetih obaveza i preuzetih obećanja ono što je isto jedna politička poruka. A ono što treba naravno ponoviti, a to je da od 36 milijardi i 528 milijuna 489 tisuća 405 kuna prihodi od doprinosa su 52% odnosno 19 milijardi i 281 milijun. 17 milijardi i 247 milijuna 441 tisuću 791 kunu ide iz proračuna jel. Naravno to je uključeno i obveze države za mirovine po posebnim propisima, povoljnim uvjetima itd. Ali realno onaj problem koji smo slušali i u ime klubova, drugih klubova u ovom Hrvatskom saboru je problem da je to iznos koji je veći od deficita. I onaj problem koji imamo sa velikim brojem nezaposlenih bolje rečeno radno aktivnog stanovništva koje ne radi to je onaj ključan problem gdje smo na dnu EU, je problem zbog čega u biti moramo iz proračuna ovoliko izdvajati jer nema tko i nema mogućnosti da se kvalitetnije puni. Sigurno da jedan dio potreba i mogućnosti koje imaju umirovljenici mlađi, mlađe držim za sve one od 65 godina držeći se da ako je 65 godina ono što se ide redovno u mirovinu, je mogućnost njihovog uključenja u rad zadržavajući mirovinu. Puno toga i u ovoj sljedećoj godini imamo i povlačenje sredstava, negdje 500 milijuna kuna iz europskih fondova i 500 milijuna iz Proračuna RH za zapošljavanje mlađih od 30 godina. Ali sigurno da Vlada treba sagledati i činjenicu da jako puno iskustva, jako puno znanja, jako puno energije, mogu reći i mladosti i elana ugrađeno starije dobi ali i umirovljenika ali ne onih iznad 65 godina može biti kvalitetno i stimulativno iskorišteno a samo njihovo uključivanje i oslobađanje od određenih davanja kroz njihov rad dodatni u biti stvara određenu i dodanu vrijednost i doprinosi kvaliteti i razvoju. Jer koliko nam je želja i namjera da što prije i više uključimo mlade stručnjake u rad isto tako iskustvo, mentorstvo i onu kreaciju i znanje i volju u prvom redu za radom ljudi koji su umirovljeni često i prisilno još od '90-ih godina u navodnike je stimulativno je nešto što ova zemlja treba iskoristiti. Jer svako znanje svake osobe je iznimno vrijedno i svako znanje doprinosi ne samo zadovoljstvu te osobe da bude dio nečega što se stvara, dio društva, da on bude značajan i vrijedan u onom smislu najvrednijeg a to je i kreacije i ono što može dati ovoj zemlji nego i u smislu općeg napretka. Zaključno, podržavamo ovo izvješće uz ovih par napomena, sugestija i potreba jer jako je puno mlado umirovljenih naših građana i građanki i njihovo znanje nije iscrpljeno i njihova potreba i želja nije dovoljno iskorištena. Hvala lijepo.
Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Kolega Silvano Hrelja.
Poštovana potpredsjednice, poštovani ravnatelju sa suradnikom, kolegice i kolege. Ne znam koincidencija ili ne ali vi ste nam gospodine ravnatelju na vaš 92. rođendan poklonili izvješće koje ima bez zadnje stranice točno 92 stranice sa prilozima. Trebali ste to i napisati ali u svakom slučaju koristim priliku da čestitam i 92. rođendan Hrvatskom zavodu za mirovinsko osiguranje što često zaboravimo da je taj zavod ili njegovi prethodnici izgradio mnogo toga što generacije u ovoj zemlji uživaju što je možda i propalo ali sigurno je ostvarilo određene funkcije u određenom vremenu. Sjetimo se da je ovaj zavod gradio i domove zdravlja i domove umirovljenika i da je posuđivao novac gospodarstvu u vremenu kad je bilo 6 osiguranika na jednog umirovljenika i da u suštini samo zadnjih 20 godina su rashodi veći od prihoda uvaženi bivši ministre, da zadnjih 20 godina rashodi ovog zavoda su veći od prihoda, a svih onih prethodnih 72 godine su bili veći prihodi od rashoda. Prema tome, sigurno da institucija o kojoj danas govorimo, a govorimo o izvješću o radu javne ustanove, ne državnog zavoda, nego javne ustanove Hrvatskog zavoda za mirovinskog osiguranje čiji su stvarni vlasnici osiguranici jer oprostite i vaš i moj doprinos koji se isplaćuje plaća je moja bruto plaća i zavod se izgrađivao i funkcionira iz tih doprinosa nemojmo to zaboravit bez obzira ko upravlja imovinom svog tog zavoda, bez obzira da li je to u Državnom uredu za upravljanje državnom imovinom, ali to je jednostavno tako. Dakle, prema tome moramo sa puno pažnje govoriti o jednom živahnom starčiću, ali da je živahan vidi se i iz izvješća ne samo o održivosti sustava, jer održivost mirovinskog sustava ovdje je opisana na 14 stranica. I niko se baš nije osvrnuo o stanju ljudskih potencijala, o tome sve što se radi na planu informatike, odnosno dostupnosti građanima, niko nije rekao koja je to razlika između HZMO-a i mirovinskih fondova? U mirovinskim fondovima drugog stupa ljudi rade s novcem, a u HZMO-u 3 tisuće ljudi radi sa ljudima i izračunava i objašnjava im njihova prava, uključuje ih, isključuje iz svijeta rada itd. itd. Ok, dobro vi ćete imati priliku pa ćemo si replicirati slobodno, nije nikakav problem. Dakle, hoću reći, ovdje se radi sa ljudima i zato kažem uz sve ono što je ravnatelj rekao da su uspješno obavili, a jesu tijekom svih ovih godina, naročito protekle godine jer su u veoma kratkom vremenu morali aplicirati cijeli sustav za novi Zakon o mirovinskom osiguranju, dakle doživio je cijeli sustav dosta promjena. Onda na neki način nisam zadovoljan s time što su za razliku od drugih javnih poduzeća i ustanova gdje su poprilično ostala poprilično ista prava za zaposlene, nisam zadovoljan s time da su zaposlenici Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje za veći angažman plaćeni manje, to baš nije fer. Kad bi to bio trend i kad bi to bilo za sve jednako u Hrvatskoj, ok, složio bih se, ali siguran sam da nisu svi tako postupili. Vama svaka čast, još jednom čestitke svim zaposlenima na poslu koji su odradili, ali to nije baš fer prema njima. Vama zahvaljujem radi još jedne stvari, naime, klub HSU-a je u raspravi tijekom ove godine u raspravi o izvješću za 2012. zatražio od Hrvatskog zavoda za mirovinsko izvješće o stanju poslovnih prostora službi ureda i ispostava u Hrvatskom zavodu za mirovinsko osiguranje koje su po cijeloj Hrvatskoj. Svaka malo veća općina, odnosno svaki ozbiljan grad središta županije imaju ispostave Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje. Vidimo jedan strahoviti trend pada investicijskih ulaganja i održavanja od 2007. kad se godišnje izdvajalo 30 milijuna kuna došli smo u 2014. sa mizernih, rekao bih, 2,5 milijuna kuna u investicijsko ulaganje i održavanje. Gledajte mi imamo slučaj da izgori dokumentacija u tim sjedištima Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje zato što nema vatrodojave, radi se sa papirima, to je slučaj koji se dogodio u Puli, ali nije to usamljen slučaj, toga ima puno više. Dakle, traži se od Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje da trči utakmicu najbrže što je moguće na 100 metara i staviš mu još olovne utege na noge, to ne ide tako. Ajde, raduje me da je u proračunu za 2015. barem duplo više nego ove godine, ali je to užasno nedovoljno da bi se osigurao normalan rad zaposlenih u Hrvatskom zavodu za mirovinsko osiguranje i da bi ljudi koji odlaze u urede u svim gradovima, općinama, županijama Hrvatskog zavoda za mirovinsko imali pristupačnost osigurano. Vidimo u ovom izvješću u kojem smo dobili za koje sam vam se zahvalio da jedan veliki broj ispostava nije pristupačan za osobe sa invaliditetom, da jednostavno uvjeti rada ne odgovaraju ono što bi bilo normalno za obavljanje ovog posla. Dakle, ono što ja mogu, sigurno ćemo se zalagati i sada i ubuduće da se ovaj rad obavlja na jedan bolji način, ali jednostavno ovo kako je sada nije dobro. Naravno, vi ne odlučujete o tome. Osiguravaju se sredstva za te namjene u državnom proračunu. Siguran sam da kad bi bilo upravljanje Hrvatskim zavodom za mirovinsko osiguranje od strane onih koji doprinose uplaćuju, da bi oni znali puno bolje štititi to što su izgradili, ali ovako svi na neki način kažu oni su veliki, oni će već nekako to napraviti i tako biva, ali siguran sam da ne mogu ti ljudi dugo godina izdržati radeći na taj način. Neću puno duljiti, ali moram još jednu stvar reći. 1% mirovinskih rashoda je trošak 3 tisuće zaposlenih Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje. To je negdje između 10 i 11 tisuća kuna po zaposlenom mjesečno, bruto. Da li ste se nekad upitali drage kolegice i kolege koliko mirovinski fondovi skupa uzmu svoj fi, svoj prosjek od onoga što im država uplaćuje 5 milijardi godišnje i od onoga što kreću 60 milijardi godišnje. To je isto tako blizu 300 milijuna kuna. Na koliko zaposlenih? Najviše 200. Stavite, usporedite te dvije stvari. Usporedite te dvije stvari i onda možete samo skinuti kapu ovim ljudima što rade, za koliko novaca i koliko imaju kontakata sa građanima, dakle možemo samo biti zahvalni i čestitati zaposlenima u Hrvatskom zavodu za mirovinsko osiguranje na jednom požrtvovanju i na jednom profesionalnom odnosu prema osiguranicima i prema umirovljenicima. Naravno i ja ću osobno kao i klub HSU-a svakako glasati za ovo izvješće i podržati ovo izvješće. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Kolega Ivan Šuker, imate čast da završite, budete zadnji u ovom jesenskom zasjedanju.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Gospodine ravnatelju. Kolegice i kolege, pa ostalo nas je jako puno za jednu temu koja je vrlo bitna. Prije nego što krenem na ovaj svoj dio rasprave onda bih samo kolegi Hrelji rekao da prije 90. je to famozno pozitivno poslovanje, ja se sjećam iako sam relativno malo radio u tom vremenu plavih, zelenih i crvenih knjiga kada je usfalilo para pa onda su išli …, dizali su se doprinosi, tako se punila ta kada. No, nije to bitno. Dakle, izvješće je tehnički vrlo korektno napravljeno i ustvari tko će ga pogledati može iščitati iz njega sve što mu treba. Meni je doduše ostala još jedna tablica nedorečena, o njoj stalno govorimo, o tome ću kasnije. Međutim, ja sam se javio za raspravu zbog dvije stvari. Jednu sam načeo u replici kolegi Liniću, međutim ona druga o kojoj, zbog koje želim raspravljati jer mislim da naprosto ovo izvješće ne smije proći, a da ne ostane ne zabilježeno ono što je ustvari najveći problem, a to je tablica na strani 14 i prosječne mirovine. 840 tisuća hrvatskih umirovljenika ima mirovinu ispod 3000 kuna. 290 tisuća umirovljenika ima mirovinu ispod 1500 kuna. I od tih 290 su pobrane i određene skupine koje iz čisto opravdanih razloga imaju takvu mirovinu, to su prije svega naši ljudi koji su najveći dio svog radnog vijeka proveli u zemljama zapadne Europe i vrlo kratak radni staž su imali u RH, iz tog osnova oni imaju mirovinu nekoliko stotina kuna i to ne treba gledati. Ovo vam je isto tako jedan veliki problem, a to su hrvatski poljoprivrednici koji imaju vrlo nizak prosječni staž i iz tog osnova imaju vrlo visoku mirovinu i oni u principu o kojima djeca ne vode brigu su dovedeni u jednu izuzetno tešku situaciju. E s obzirom na tešku situaciju u poljoprivredi, s druge stane više niti fizički nisu sposobni raditi, dakle to je isto jedna grupacija o kojoj itekako treba progovoriti kada govorimo o ovom izvješću. Međutim, kolegice i kolege najporaznije je da iznad 5 tisuća kuna u Hrvatskoj ako eliminiramo onu tablicu o kojoj ću kasnije govoriti, ima samo 37 tisuća umirovljenika u RH, a iznad 6 tisuća kuna ima njih samo 13 tisuća. I to je naša slika, to je naša realnost i to je naš problem i mislim govoriti o ovom izvješću, … poštovanje prema svim kolegama koji su govorili prije, ne spomenuti ove podatke je nepoštivanje prema tim ljudima. Tim ljudima koji su u principu izgradili sve ono što mi danas imamo. Svaki u svom različitom periodu i nisu oni krivci što u proteklih, ajde recimo 25 godina prosječna plaća se kretala od nekoliko stotina kuna pa je došla na današnjih 5 tisuća i još nešto kuna. A sjetite se recimo 90-ih godina, minimalna osnovica za uplatu mirovinskog za obrtnike je bila 800 kuna, mnogi su u principu se prijavljivali na to, a to je bila minimalna osnovica, tako nekako je bila i minimalna plaća. I dakle, ova tablica svima nama koji se bavimo bilo kakvim društvenim radom, naprosto treba otvoriti oči i nju treba gledati ovako jer se radi nažalost o milijun i 200 tisuća naših sugrađana koji su poštenim radom zaradili ovu mirovinu, imaju ovakvu što je, što je ono najtragičnije, naprosto u sljedećim godinama nema mogućnosti da ta mirovina bude veća i kasnije ću se vratiti na ovaj drugi dio priče …, međutim želim samo nešto reći. Ovi podaci po ovim mirovinama po posebnim propisima, svi ti ljudi bez obzira da li su pripadnici, … naravno oslobodilačke borbe, da li su pripadnici Hrvatske vojske u II. svjetskom ratu pa do pripadnika branitelja iz Domovinskog rata, svi su oni prije odlaska u mirovinu imali određen broj godina staža. Da li je to 5, 10, 15, 20, ali svi su oni jedan dio svog radnog vijeka uplaćivali u mirovinski status i ne može se reći da oni dobivaju mirovinu isključivo kao posljedicu nekakvih posebnih zakona. Iznos te mirovine je određene, minimalni iznos temeljem nekih posebnih zakona i zato kažem, možda bi bilo dobro, ne znam da li je to moguće da jedanput kada nekakav popratni materijal napravimo koliki je prosječni radni staž, dakle koji se uplaćivao u doprinose za sve ove kategorije pa da naprosto jedanput po maknemo iz cijele priče. Jer gledajte, možda ovo neće biti popularno sada i možda će me netko i napasti zbog toga što reći, pa i naši kolege saborski zastupnici i članovi Vlade, Ustavnog suda, HZU-a su prije nego što su otišli u … mirovine po posebnom statusu radili negdje, uplaćivali i većina tih ljudi je i relativno dobro zarađivala jer manje-više svi su visoko obrazovani, prema tome i zbog toga je možda to dobro objaviti. A zašto sam rekao da ću se vratiti natrag na ovu … kada sam govorio da 840 tisuća umirovljenika prima mirovinu ispod 3000 kuna? To je ovaj drugi stup mirovinskoga. Možda to nije tema ovoga, međutim mi smo da tako kažem konsenzusom '99. donijeli odluku o mirovinskoj reformi u RH, kasnije je taj zakon doživljavao i raznorazne zahvate zbog toga što su ljudi išli u različita vremena u mirovinu pa su imali različitu mirovinu, međutim ono što se nažalost nije dogodilo zbog stanja u proračunu, a to je, nije se naprosto ispoštivalo temeljna stvar kad se donosio Zakon o reformi mirovinskog sustava, a to je da negdje do 2006., 2007. godine uplata u drugi stup mirovinskog mora biti minimalno 8%. Recimo u današnje vrijeme ona je morala biti po tim nekakvim projekcijama 10%, a to znači da bi u današnjim vremenima to bilo negdje oko 12 milijardi kuna godišnje se uplaćivalo u drugi stup mirovinskog. E sada, sa ovih 5% nažalost kada bude netko iza nas za 15 ili 20 godina gledao isto ovakva izvješća, onda kada bude komparirao ovo što se dobije iz ovoga što će se isplaćivati iz Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje plus ono što će se isplaćivati iz individualne štednje, dakle vlastite uplate u drugi stup mirovinskog nažalost će govoriti isto o vrlo niskim mirovinama i mene je sve strah da neka Vlada u nekim budućim vremenima će morati posegnuti za nekakvim dodatkom za mirovine jer nažalost možda će odnos onih koji će ako stavimo na današnju razinu, koji će imati mirovinu ispod današnjih 3000 kuna biti daleko više nego što ih danas ima u postotku. Upravo zbog ovih 5000. Druga stvar, kada sam rekao u proteklih 14 godina, dakle to je bilo, ajde da kažem 7 godina koalicijske Vlade i 8 godina HDZ-ove, rađena su dva možda najbitnija projekta koji su točno imali naum i koji su koštali 100 milijardi kuna, drugi stup mirovinskoga i autoceste. Autoceste bez kamata koštaju 100 milijardi kuna. Isto tako kada uzmemo koliko smo se zadužili umjesto ono što uplaćujemo u mirovinsko moglo je doći u proračun, … kamate, možemo … o iznosu od nekakvih 120, 130 milijardi kuna. Međutim, kako danas nažalost se govori o autocestama neki da ih treba monetizirati ili nekome iznajmiti tako se postavlja pitanje što će biti sutra sa mirovinama iz drugog stupa mirovinskog i bez obzira što netko dobiva 200 ili 300 milijuna za upravljanje ovim fondovima, sva sreća je i tu se moramo vratiti na 2009. i 2010., sva sreća je pa je većina novaca bila uložena u državne obveznice jer 2009. u naponu ekonomske i financijske krize ovi dobrovoljni mirovinski fondovi su izgubili negdje oko milijardu i pol milijuna zbog ulaganja koja su naprosto uslijed ekonomske krize donesla gubitak jer gledajte, svako ovakvo ulaganje je u principu vrlo rizično jer vi ako ne ulažete u vrijednosne papire države, sve drugo je rizično i prinos tog fonda može biti takav kakav je. Dakle, i da zaključim. Ne mogu se nikako složiti da je odnos zaposlenih u Hrvatskoj 1,18:1. 250 tisuća ljudi dobiva plaću iz državnog proračuna. Još nekakvih 15-ak tisuća dobiva iz jedinica lokalne samouprave i kad uzmemo javna poduzeća koja su direktno vezana na proračune, to vam je po prilici negdje skoro 280 do 300 tisuća ljudi. I kad od milijun i 340 tisuća zaposlenih odbijete tih 300 tisuća ljudi onda dođemo da stvarno realni sektor koji stvara novu vrijednost i uplaćuje u mirovinsko, onda dobijemo da je odnos takvih stvarno zaposlenih i onih koji primaju mirovinu negdje 1 na prema, zapravo 0,80:1. Jer gledajte, mi ovo što uplaćujemo iz svoj doprinos mirovinski iz proračuna, praktički iz iste kase uplaćujemo u istu kasu da bi se moglo nešto isplatiti i dati umirovljenicima. Zato, i to je možda taj strukturni problem o kojem mi trebamo govoriti na takav način iz jednostavnog razloga da nam se otvore oči, ustvari, ako mogu samo još jednu rečenicu, molim vas, gospođo potpredsjednice, da nam se otvore oči, ustvari … nam je put da riješimo ovaj problem. Evo, hvala lijepa.
Silvano Hrelja, replika.
Uvaženi kolega Šuker, ja sam vam iznimno zahvalan na ovoj zadnjoj rečenici o ovome kako se tu uplaćuje doprinos u istom džepu ili u istoj riznici jer ste ovdje artikulirali logiku riznice i to je ustvari jedna istina o kojoj bi se morali svi skupa zamisliti. Ono što držim da je vrijedno naše analize je ovih 8 tisuća umirovljenika ispod 2000 kuna, to je vrlo dramatično, vrlo zabrinjavajuće, ali nije i prava istina. Rekli ste dijelom da se ovdje skriva i 180 tisuća razmjernih mirovina koji osim mirovine koje ovom statističkom pokazatelju imaju i neku drugu mirovinu. Naravno, još uvijek oni koji nemaju obvezu oporezivanja svoje mirovine u Hrvatskoj, npr. mirovine iz Njemačke, ne prikazuju se kao dohodak iako bi po meni trebalo prikazati taj dohodak i radi ostalih socijalnih prava. Drugu stvar rekli ste o konsenzusu iz 1999. godine, gledajte mislim da je bio konsenzus političkih subjekata, ali nije bio konsenzus socijalnih partnera i kako god je, tada smo krenuli sa aktualnom vrijednosti mirovine 36,15 kuna, mogli smo krenuti sa 42 kune jer je to bila isključivo politička odluka. Tada bi cijela ova priča nešto drugdje i puno teže izgledala, ali možda bi u međuvremenu bili odgovorniji pa ne bi stvorili toliko umirovljenika, možda bi čuvali radna mjesta kroz ove naše, sve ove naše godine politike. I još jednu stvar da kažem, dozvolite potpredsjednice, da, 1999. smo govorili o postupnom povećanju izdvajanja za drugi stup, ali smo govorili i o 2% povećanja realne plaće po godini, a izostalo je i to.
Kolega Šuker, nisam vidjela, hoćete odgovoriti? Odgovor na repliku, Ivan Šuker.
Hvala lijepo. Različito se razmišlja u dobrim godinama, a različitom u lošim. Vi se sjećate potpisanog ugovora sa državnim službenicima i namještenicima o rastu plaće svake godine 6%. Kada imate gospodarski rast 5% onda možete tako. Isto tako sjetite se da su tih godina mirovine se praktički povećavale 4, 5% godišnje, s obzirom na indeksaciju, dakle to su bile dobre godine i to je bilo tako, međutim stvar je u tome kad sam govorio o ovom istom džepu da plaće bez materijalnih troškova koštaju državni proračun 30 milijardi, 36,5 milijardi koštaju mirovine. Negdje oko 5 milijardi od tih plaća su mirovinski doprinosi. Dakle, vi ga s jedne strane knjižite ovdje o trošak pa ga knjižite u prihod, pa ga opet knjižite u trošak, a u principu to nije to, ali ako hoćemo riješiti problem ovih deficita od 17,5 milijardi onda moramo govoriti o ovom odnosu 0,85:1. Jer kada taj odnosu 0,85 se podigne, onda će ovaj postati neutralan u državnom proračunu, onda će problem mirovina biti drugačiji iako posljedice rata, gubitak samo u Sisku i Vukovaru, 50 tisuća radnih mjesta je nešto što nas je dovelo do ovakvog odnosa i to je ključni problem. Hrvatska da ima milijun i 750 tisuća zaposlenih, onda uopće ne bi razgovarali na ovakav način o ovim problemima, međutim definitivno ovo je jedan od možda ključnih strukturnih problema javnih financija u RH i na njih se naprosto treba gledati na takav način bez ikakvog političkog prizvuka jer svi se slažemo da imaju male mirovine, onda nemojmo govoriti isto tako kada iz proračuna se mora izdvojiti toliko … da li je to tako jer vidite da ni jedna Vlada to ne može promijeniti. Ne može promijeniti dok ne bude većeg broja. A što se tiče drugog stupa mirovinskog, ja o njemu imam svoje mišljenje i svoj stav. To sam rekao u 2. mjesecu 2009. kada je počela gospodarska kriza, da tih 40 milijardi samo treba pobrati u državni proračun pa su me razapeli oni koji uzimaju godišnje 300 milijuna, a da upravljaju s nečim bez ikakvog rizika.
I završna riječ ravnatelja Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje, gospodina Srećka Vukovića. Izvolite.
Zahvaljujem poštovana gospođo potpredsjednice. Evo, zaista mi je čast da ste ovogodišnju raspravu, ovogodišnje dakle zasjedanje Sabora zaključili sa jednom tako temom koja je od posebnog društvenog interesa, ne samo po svojoj financijskoj težini nego zaista po ljudima, po korisnicima mirovine, kao i osiguranicima koji će jednog dana biti umirovljenici i da zaista zaslužuje da možda kao šećer na kraju ova rasprava i ovo izvješće dođe pred vas i u ime svih zaposlenika zavoda se zahvaljujem na svim pohvalama koje su izrečene. Rekao bih da su bile zapravo jednodušne i to ne u samom izvješću, nego upravo i radu zavoda, a to znači radu njegovih zaposlenika jer ne bi bilo ovakvog izvješća niti rezultata iz ovakvog izvješća o radu da iza toga ne stoje zaposlenici koji su uistinu radili za manju plaću puno, puno više. Da je takvih ustanova više zaista, da je takvih poduzeća u Hrvatskoj više, mislim da bi u ovom trenutku i ta financijska kriza za nas sve skupa bila manja, ali da i treba primjereno vrednovati rad zaposlenika, kako kroz njihove plaće, ali i kroz ulaganja u nefinancijsku imovinu, svakako da i to, ja se nadam da ćemo kroz sljedećih godina u nekoj boljoj situaciji i postići. Par možda odgovora na nekakva pitanja ili možda nekakve primjedbe. Što se tiče sredstava za doplatak za djecu tu bih htio razjasniti, dakle ona u 2013. pa ni u ovoj 2014. nisu sastavni dio ovih 36 milijardi, ona su posebna i vodila su se i vode se još u ovoj godini na kontu Ministarstva socijalne politike i mladih, a Zavod za mirovinsko osiguranje provodi dakle onaj postupak ostvarivanja prava na doplatak za djecu i isplate, ali sredstva su provučena kroz konto Ministarstva socijalne politike i mladih. U 2015. u proračunu kojeg ste prihvatili prije dva do tri tjedna je drugačije, sada su ta sredstva, prije tjedan dana, sada su ta sredstva dakle i na kontu Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje u okviru glave Ministarstva rada i mirovinskog sustava pa će zaista sada i sredstva u 2015. onda biti zajedno sa sredstvima za mirovine. Ali opet, odvojeno, dakle vidjet će se točno koliko ide za mirovine, a koliko za doplatak za djecu. Što se tiče odnosa osiguranici korisnici, tu bih htio, dakle, bilo je zaista na 31.12. 26 tisuća korisnika manje zbog obustavljenih mirovina, zbog OIB-a, ali bilo je i 19 tisuća osiguranika manje zato što smo u rujnu 2013. godine, pod navodnike, ali i doslovce, kako hoćete, očistili našu bazu osiguranika, jednostavno smo ju pročešljali i iz nje izbacili sva ona poduzeća koja su bila otvorena i neki zaposlenici koji su se vodili bez plaćanja doprinosa zajedno sa trgovačkim sudom i sa ostalim institucijama u Hrvatskoj, poreznoj upravi, smanjili smo taj broj za 19 tisuća, dakle ne umjetno, nego 19 tisuća manje onih koje smo vodili kao osiguranici u prethodnim godinama, a de facto nisu bili osiguranici. Što se tiče nepripadnih isplata, bio bih presretan da njih uopće nema, oni nisu samo problem Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje i Hrvatske, oni su problem i Japana i Njemačke i u svim razgovorima koje sam ja vodio sa direktorima mirovinskih zavoda uglavnom europskih zemalja naravno, svi imaju taj problem. Kod nas je on znatno, znatno manji nekoliko godina unazad. 2011. je donijet propis koji je … znatno tome, nekad su se mirovine dakle obustavljale odnosno pripadale su do dana kada je netko umro i onda automatski, s obzirom da je vrlo kratko vrijeme teško zaustaviti tu isplatu, tu prvu isplatu, dolazilo je do znatne nepripadne isplate. Propis je promijenjen i sada mirovina pripada do kraja mjeseca ako je netko umro i na taj način je i taj onda obim nepripadnih isplata po tom osnovu znatno smanjen. Naravno da je i ovaj OIB postigao vrlo dobre rezultate, dakle izmjenom zakona u 2013. godini i prethodno povezivanje uvođenjem OIB-a u sustav RH, mi sada više ne trebamo mjesec, dva, tri da nam netko dojavi da je netko umro. Dakle, kroz sustav OIB-a mi smo praktički u realnom vremenu 2 do 3 dana znamo da je netko umro, obustavlja se mirovina, dojavljuje se banka i time je znatno ta nepripadna isplata ili odljev mirovina smanjen. Podatak je dakle od 46 tisuća 777 mirovina u inozemstvu koje su obustavljene zbog nedostatka OIB-a, taj broj je sada smanjen, znatno smanjen, dakle na 2600, ali još uvijek procjenjujemo da je problem naročito prema BiH takav i vjerujem da ćemo upravo kroz sporazum o razmjeni podataka i s druge strane dobiti odgovor, mi smo spremni na to i tu smanjiti odljev sredstava i tu pospješiti da nam ne prođu mjeseci dok ne dobijemo dojavu da je netko u nekoj drugoj državi umro, vrlo je teško onda iz te druge države tražiti i dobiti, lako je tražiti, ali teško je dobiti povrat tih sredstava. Živahni smo starčić, zahvaljujem na toj sintagmi. Zaista smo živahni, vrlo živahni, nije nam izgorila dokumentacija na svu sreću i sreću umirovljenika, radilo se o dvije prostorije u Puli, uvaženi zastupnik Hrelja je o tome govorio. Vjerujem da se to neće ponoviti i svakako da ulaganja u vatrodojavu su nešto u okviru ovih ulaganja u nefinancijsku imovinu, na što moramo ulagati u sljedećem razdoblju. Uvaženi zastupnik Šuker predložio je nešto što čini mi se ili siguran sam da ćemo upravo moći napraviti nakon što napravimo razdvajanje, dakle taj projekt o kojem sam govorio, nakon kojega ćemo imati točno definirano koja su sredstva u posebnim mirovinama temelj iz uplaćenog doprinosa i staža osiguranja, a koja su zaista poseban staž, posebnost po određenom posebnom propisu i tada će, ne samo kroz tablice i kroz izvješće nego će se i to vidjeti u financijama u proračunu za sljedeću i ovu, već 2015., te svim sljedećim godinama, puno preciznije nego što je to sada. Eto, toliko. Naravno da još na kraju, slažem se sa svima vama, zapravo čini mi se i svi se tu slažemo da je mirovinska politika nešto što je zapravo ono što se tiče sviju nas i onih koji su sada u mirovini i nas koji ćemo biti u mirovini i ona je zapravo dugoročna stvar, dugoročna strateška stvar i svi zajedno moramo, i Vlada i Zavod za mirovinski koji ima stručnjake koji mogu doprinijeti u tome kao i ovaj uvaženi Dom, visoki, dakle da doprinese jednoj dugoročnoj strategiji, stabilnoj strategiji koja će umirovljenicima sutra već, dakle kroz neko razdoblje biti bolje nego što je ovim umirovljenicima koji za ovu vrlo malu mirovinu žive danas od te mirovine. Zaista sustavu nije lako jer s jedne strane država je prenapregnuta, proračun je prenapregnut da pokrije sadašnje izdatke, a s tim sadašnjim izdacima naši umirovljenici jedva žive u najvećem dijelu toga. Hvala vam još jednom lijepo i poštovanje.
Hvala lijepa i vama. Zaključujem raspravu. O izvješću ćemo glasati sutra. Kolegice i kolege, sutra nastavljamo u 9,30. Glasat ćemo o raspravljenim točkama. Hvala lijepa. Do viđenja. SJEDNICA PREKINUTA U 18,00 SATI.
Izvješće o radu i poslovanju Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje za 2013. godinu. Rasprava je zaključena. U skladu s prijedlogom Odbora za rad, mirovinski sustav i socijalno partnerstvo kao matičnog radnog tijela Hrvatskog sabora dajem na glasovanje sljedeći zaključak: - Prihvaća se Izvješće o radu i poslovanju Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje za 2013. godinu. Molim glasujte. Glasovanje je završeno. Molim rezultat. Utvrđujem da smo jednoglasno sa 115 glasova za donijeli odnosno prihvatili predloženi zaključak. Mišljenje Odbora za Ustav, Poslovnik i politički sustav na temelju zahtjeva za davanje mišljenja o povredi Poslovnika Hrvatskog sabora zastupnika Borisa Blažekovića. Molim predsjednika Odbora za Ustav, Poslovnik i politički sustav poštovanog Peđu Grbina da nas upozna sa mišljenjem odbora.