Gospođe i gospodo zastupnici nastavljamo sjednicu. Pročišćeni prijedlog dnevnog reda podijeljen je zastupnicima i zastupnicama. Trebao bi krenuti sa Prijedlogom Zakona o probaciji, ali ministar želi osobno prezentirati ovaj prijedlog zakona. Budući da je u New Yorku, pa ćemo onda to preskočiti i krenuti sa - Konačnim prijedlogom Zakona o potvrđivanju Konvencije o izvođenju dokaza u inozemstvu u građanskim ili trgovačkim stvarima, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. broj 334 Predlagatelj je Vlada. Državni tajnik u Ministarstvu pravosuđa Dražen Bošnjaković će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Gospođe i gospodo. Ovim zakonom potvrđuje se o izvođenju dokaza u inozemstvu u građanskim ili trgovačkim stvarima. Republika Hrvatska je članica Haške konferencije o međunarodnom privatnom pravu i to od 12. 06. 1995. godine i ona je stranke Haške konferencije od 01. 10. 1995. godine. Temeljem čega je uključena naravno u aktivno praćenje rada Haške konferencije. Konvencija o izvođenju dokaza u inozemstvu građanskim ili trgovačkim stvarima, sastavljena je u Haagu 18. 03. 1970., a stupila je na snagu 07. 10. 1972. U ovom trenutku ukupno 47 država su stranke ove konvencije. Iako je Republika Hrvatska sklopila brojne bilateralne ugovore o pružanju pravne pomoći u građanskim stvarima, s većim brojem država koje su inače stranke ove konvencije i stranka je Haške konvencije u građanskom postupku od 01. 03. 1954. godine. Pristupanje ovoj konvenciji, znači bez obzira na to što imamo bilateralne ugovor sa drugim državama, pojednostavit će pružanje pravne pomoći u odnosima i s državama strankama ove konvencije, te će ujednačiti međusobnu praksu. Pristupanje konvenciji omogućit će pružanje pravne pomoći u građanskim stvarima i odnosima s državama s kojima RH nema sklopljene dvostrane ugovore, niti su stranke Hake konvencije u građanskom postupku, a u odnosima s kojima se međunarodna pravna pomoć odvija temeljem procesnih propisa sukladno načelu uspostavljene faktične uzajamnosti. Konvencijom je prvenstveno uređena međunarodna pravna pomoć upućivanjem i izvršenjem zamolnica u građanskim ili trgovačkim stvarima s ciljem olakšavanja i poboljšanja ostvarivanja uzajamne pravne suradnje. I to pribavljanjem dokaza ili izvršenjem neke druge pravosudne suradnje, odnosno izvođenjem postupovnih radnji kao što su saslušanje stranaka, svjedoka, vještačenje, pribavljanje obavijesti i podataka. U poglavlju – 2. Konvencije, sadržane su odredbe o mogućnosti izvođenja dokaza od strane predstavnika diplomatskog i konzularnog osoblja na državnom području druge države ugovornice u kojoj obnašaju svoje dužnosti kao pomoć za potrebe postupka pred sudovima države koju predstavljaju i u odnosu na državljane države koju predstavljaju. Republika Hrvatska će prilikom polaganja svoje isprave o pristupu kod depozitara sukladno članku 33. stavku 1. konvencije, priopćiti jedinstvenu rezervu vezanu uz članak 4. stavak 2 konvencije, a njom se zahtjeva da zamolnica koju nam neko upućuje bude na hrvatskom jeziku ili ako nije uz nju treba priložiti prijevod na hrvatski jezik, kako bi se olakšalo domaćim pravosudnim tijelima, postupanje vezano uz izvršenje zamolnice. Obzirom da konvencija propisuje prihvaćanje zamolnice na engleskom ili francuskom. Ostale dvije rezerve odnose se na članke 16. i 18. konvencije, kojima se radi zaštite suvereniteta Republike Hrvatske isključuje mogućnost da strani diplomatski službenici i konzularni agenti na državnom području RH izvode dokaze u odnosu na državljane RH ili državljane treće države. Kao što sam rekao Republika Hrvatska će također podnijeti određene izjave i to prvom izjavom u članak 2. priopćuje se da će Ministarstvo pravosuđa kao središnje tijelo državne uprave, koju između ostalog obavlja i poslove sklapanja i provedbe međunarodnih ugovora iz područja međunarodne pravne pomoći u građanskim stvarima, ono je određeno kao središnje tijelo za zaprimanje zamolnica. Izjavom vezanom uz članak 8. priopćuje se da pravosudno osoblje države moliteljice može nazočiti izvršenju zamolnice uz prethodno odobrenje Ministarstva pravosuđa. Izjavom vezanom uz članak 15. priopćuje se da diplomatski službenici i konzularni agenti drugih država ugovornica mogu na državnom području RH izvoditi dokaze kao pomoć za potrebe postupka koji se vodi pred sudovima države čiji su predstavnici bez prethodnog odobrenja hrvatskog središnjeg tijela pod uvjetom da je osoba na koju se izvođenje dokaza odnosi, isključivo državljanin države koju predstavlja, čime se postiže efikasnije pružanje pravne pomoći. Izjavom uz članak 23. priopćuje se da RH neće izvršavati zamolnice izdane u svrhu predraspravnog otkrivanja dokumenata, kako je poznat u zemljama ... [[Govornik se ne razumije.]] budući da takav postupak nije u duhu europskog kontinentalnog pravnog sustava na kojem počivaju pravni poredak RH. Dakle, iako imamo bilateralne sporazume sa mnogim od ovih 47 država koje su prihvatile i potvrdile ovu konvenciju, ova konvencija nam stvara jedan bolji pravni okvir za međusobnu suradnju između država u pružanju ove pravne pomoći u izvođenju dokaza u građanskim ili trgovačkim stvarima. Hvala lijepo.
Hvala. Odbor za zakonodavstvo, europske integracije, pravosuđe. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a gospodin zastupnik Ivo Grbić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani državni tajniče, poštovane kolegice i kolege zastupnici. Na samom početku rasprave istaknuo bih da klub Hrvatske demokratske zajednice podržava Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Konvencije o izvođenju dokaza u inozemstvu u građanskim ili trgovačkim stvarima. Naime, predmetnom konvencijom predviđaju se mehanizmi i postupci kojima se pojednostavljuje ostvarivanje pravne pomoći vezane uz izvođenje dokaza u građanskim i trgovačkim stvarima s ciljem ujednačavanja međusobne prakse u odnosima država stranaka. Obzirom da je konvencija stupila na snagu 7. listopada 1972. godine i primjenjuje se u odnosima velikog broja država njih ukupno 47 interes i Republike Hrvatske da što prije završi svoj unutarnji pravni postupak kako bi se ostvarile pretpostavke da konvencija u skladu sa svojim odredbama i u odnosu na Republiku Hrvatsku stupi na snagu a kako bi između Republike Hrvatske i ostalih država stranaka konvencije mogli početi primjenjivati mehanizmi i postupci predviđeni konvencijom. Jer iako je Republika Hrvatska sklopila dvostrane ugovore o pružanju pravne pomoći u građanskim stvarima s većim brojem država stranaka konvencije a i stranka je Haške konvencije o građanskom postupku od 1. ožujka 1954. godine na temelju sukcesije. Pristupanje konvenciji ne samo da će pojednostaviti pružanje pravne pomoći i ujednačiti međusobnu praksu u odnosima s državama strankama konvencije već će omogućiti i pružanje pravne pomoći u građanskim stvarima i u odnosima s državama s kojima Republika Hrvatska nema sklopljene dvostrane ugovore niti su stranke navedene Haške konvencije a u odnosima s kojima se međunarodna pravna pomoć odvija temeljem procesnih propisa po načelu uspostavljene faktične uzajamnosti. Samom konvencijom uređena je međunarodna pravna pomoć upućivanjem i izvršavanjem zamolnica u građanskim ili trgovačkim stvarima u smislu olakšavanja i poboljšanja ostvarivanja uzajamne pravosudne suradnje u građanskim ili trgovačkim stvarima i to pribavljanjem dokaza ili izvršenjem neke druge pravosudne suradnje odnosno izvođenjem postupovnih radnji. Također, konvencija sadrži i odredbe o obvezi određivanja središnjeg tijela države ugovornice koje se obvezuje zaprimati zamolnice od pravosudnog tijela druge države ugovornice, o sadržaju zamolnice, uporabi jezika, nazočnosti i radnjama pružanja međunarodne pravne pomoći stranaka u postupku i njihovih zastupnika kao i pravosudnog osoblja tijela druge države ugovornice koje traži izvršenje zamolnice. Te odredbe o mogućnosti izvođenja dokaza od strane predstavnika diplomatskog i konzularnog osoblja na državnom području druge države ugovornice u kojoj obnašaju svoje dužnosti ali uz prethodno odobrenje države odnosno nadležnog tijela u kojoj obnašaju svoje dužnosti. U konkretnom slučaju a sukladno odredbi članka 35. konvencije u Republici Hrvatskoj odredilo bi se Ministarstvo pravosuđa kao središnje tijelo državne uprave koje između ostalog obavlja i poslove sklapanja i provedbe međunarodnih ugovora iz područja međunarodne pravne pomoći u građanskim stvarima. Nadalje, radi zaštite suvereniteta Republike Hrvatske i kako bi se olakšalo hrvatskim pravosudnim tijelima postupanje vezano uz izvršenje zamolnice prilikom polaganja svoje isprave o pristupu kod depozitara Vlade Kraljevine Nizozemske Republika Hrvatska će priopćiti rezervu a što joj omogućuje članak 33. stavak 1. konvencije da isključuje mogućnost da strani diplomatski službenici i konzularni agenti na državnom području Republike Hrvatske izvode dokaze u odnosu na državljane Republike Hrvatske ili državljane treće države te da zaprimljena zamolnica od pravosudnog tijela druge države ugovornice mora biti na hrvatskom jeziku ili uz nju treba biti priložen prijevod na hrvatski jezik. Radi navedenog a imajući u vidu da potvrđivanjem konvencije njezine odredbe postaju dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske klub Hrvatske demokratske zajednice održati će donošenje Zakona o potvrđivanju konvencije o izvođenju dokaza u inozemstvu u građanskim ili trgovačkim stvarima. Hvala.
Hvala. Klub HNS-a gospođa zastupnica Danica Hursa. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodo tajnici Ministarstva pravosuđa, kolegice i kolege. Na temelju članka 139. Ustava Republike Hrvatske pokreće se postupak za potvrđivanje Konvencije o izvođenju dokaza u inozemstvu u građanskim ili trgovačkim stvarima. Republika Hrvatska članica je Haaške konferencije o međunarodnom privatnom pravu od 12. lipnja 1995. godine te stranka Statuta Haške konferencije od 1. listopada 1995. godine. Iako je Republika Hrvatska sklopila dvostrane ugovore o pružanju pravne pomoći u građanskim stvarima s većim brojem državama stranaka ove konvencije a i stranka je haške konvencije o građanskom postupku od 1. ožujka 1954. godine pristupanje konvenciji provodi se s ciljem pojednostavljenja pružanja pravne pomoći u odnosima s državama strankama ove konvencije te ujednačenja međusobne prakse. Konvencijom je uređena međunarodna pravna pomoć upućivanjem i izvršenjem zamolnica u građanskim ili trgovačkim stvarima u svrhu olakšavanja i poboljšanja ostvarivanja uzajamne pravosudne suradnje u građanskim ili trgovačkim stvarima i to pribavljanjem dokaza ili izvršenjem neke druge pravosudne suradnje odnosno izvođenjem postupovnih radnji kao što su saslušanje stranaka, svjedoka, vještačenja, pribavljanje obavijesti, podataka i slično. Konvencija nadalje sadrži odredbe o obvezi određivanja središnjeg tijela državne ugovornice koje se obvezuje zaprimati zamolnice od pravosudnog tijela druge države ugovornice, o sadržaju zamolnice, uporabi jezika, nazočnosti radnjama pružanja međunarodne pravne pomoći stranaka u postupku i njihovih zastupnika kao i pravosudnog osoblja tijela druge države ugovornice koja traži izvršenje zamolnice, te odredbe o mogućnosti izvođenja dokaza od strane predstavnika diplomatskog i konzularnog osoblja na državnom području druge države ugovornice u kojoj obnašaju svoje dužnosti. Ali uz odobrenje države, odnosno nadležnog tijela u kojoj obnašaju svoje dužnosti. Republika Hrvatska će prilikom polaganja svoje isprave o pristupu kod depozitara, kod Vlade Kraljevine Nizozemske priopćiti rezervu vezano uz članak 4. stavka 2. Konvencije. Zahtijeva se da zamolnica bude na hrvatskom jeziku ili uz nju treba biti priložen prijevod na hrvatski jezik kako bi se olakšalo hrvatskim pravosudnim tijelima postupanje vezano uz izvršenje zamolnice, te članke 16. i 18. Konvencije radi zaštite suvereniteta Republike Hrvatske. Isključuje se mogućnost da strani diplomatski službenici i konzularni agenti na državnom području Republike Hrvatske izvode dokaze u odnosu na državljane Republike Hrvatske ili državljane treće države. Također, Republika Hrvatska će prilikom polaganja svoje isprave u pristupu priopćiti određene izjave vezane uz članak 2., odluku da se kao Središnje tijelo državne uprave koje obavlja poslove sklapanja i provedbe međunarodnih ugovora iz područja međunarodne pravne pomoći u građanskim stvarima odredi Ministarstvo pravosuđa. Uz članak 8. priopćenje da pravosudno osoblje države moliteljice može nazočiti izvršenju zamolnice uz prethodno odobrenje Ministarstva pravosuđa. Uz članak 15. priopćenje da diplomatski službenici i konzularni agenti drugih država ugovornica mogu na državnom području Republike Hrvatske izvoditi dokaze kao pomoć za potrebe postupka koji se vodi pred sudovima države čiji su predstavnici bez prethodnog odobrenja Ministarstva pravosuđa pod uvjetom da je osoba na koje se izvođenje dokaza odnosi državljanin države koju predstavlja čime se postiže efikasnije pružanje pravne pomoći. I uz članak 23. odluku da Republika Hrvatska neće izvršavati zamolnice izdane u svrhu predraspravnog otkrivanja dokumenata kako je poznat u zemljama … [[Govornica se ne razumije.]] sustava budući da postupak predraspravnog otkrivanja dokumenata nije u duhu europskog kontinentalnog pravnog sustava na kojem počiva pravni poredak Republike Hrvatske. Kao što je istaknuto u Prijedlogu zakona Republika Hrvatska potpisnica je značajnih međunarodnih ugovora kojima se regulira područje međunarodnog privatnog prava. Haška konferencija o međunarodnom privatnom pravu i Haška konvencija o građanskom postupku, te ostvaruje učinkovitu suradnju sa drugim državama potpisnicama. Budući da je Republika Hrvatska trenutačno u fazi pregovora oko pristupanja Europskoj uniji neosporna je važnost ratificiranja i provođenja međunarodnih sporazuma na području pravosudne suradnje koja čini treći stup ugovora iz Menstrihta suradnja u pravosuđu i u unutarnjim poslovima. Unatoč tome, bitno je napomenuti nekoliko proturječnosti i nedorečenosti u sadržaju ove konvencije koje se odnose na nepodudarnosti između poštivanja suvereniteta i izvršavanje odredbi međunarodnoga prava. Kao prvo, vezano uz članak 9. koji se odnosi na načine i postupke izvođenja dokaza, a koji nisu u skladu sa unutarnjim pravnim sustavom države izvršiteljice potrebno je detaljnije odrediti koji bi to načini i postupci bili neprihvatljivi budući da može doći do zloupotrebe te odluke što bi otežavalo pravosudnu suradnju. Vezano uz članke 15., 16. i 17. u pogledu izvođenja dokaza od strane diplomatskih službenika ili konzularnih agenata na teritoriju države ugovornice u odnosu na državljane države koju predstavljaju ili državljane treće države, državama je prepuštena na izbor odluka o tome hoće li dopustiti izvođenje dokaza uz prethodno odobrenje ili bez odobrenja u svrhu učinkovite i poštene suradnje. Preporučljivo bi bilo davanje prethodnog odobrenja. Kao drugo, bitna je odredba članka 23. prema kojem država ugovornica može izjaviti da neće izvršavati zamolnice izdane u svrhu postupka predraspravnog otkrivanja dokumenata koji se provodi u zemljama … [[Govornica se ne razumije.]] sustava što ukazuje na određena ograničenja u mogućnostima pravosudne suradnje između država kontinentalnog pravnog sustava i onih koji primjenjuju sustav SAD-a i Velike Britanije. Kao treće. U članak 27. i 28. ističu se mogućnosti manje restriktivne prakse države ugovornice u pogledu načina i postupaka izvođenja dokaza, te sklapanja sporazuma između dvije ili više država ugovornica u kojima se dopušta odstupanje od odredaba ove konvencije u pogledu načina upućivanja zamolnica, jezika koji se mogu upotrebljavati, nazočnosti pravosudnog osoblja prilikom izvršenja zamolnica, povlastica i dužnosti svjedoka da odbiju dati iskaz, te u odnosu na naknade i troškove između država ugovornica. Time je državama ugovornicama omogućena veća sloboda djelovanja i uređivanja međusobnih odnosa na području međunarodnog privatnog prava čime se s jedne strane iskazuje i poštivanje suvereniteta države ugovornica, a s druge strane dovodi u pitanje kontrola usklađenosti međusobnih sporazuma država ugovornica odredbama konvencije. Budući se ovim zakonskim prijedlogom usklađuje zakonodavstvo Republike Hrvatske sa zakonodavstvom Europske unije klub HNS-a će podržati zakon kojim se potvrđuje konvencija kako bi njezine odredbe postale dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske. Zahvaljujem.
Hvala. Klub zastupnika SDP-a, gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege. Klub SDP-a podupire donošenje Zakona o potvrđivanju Konvencije o izvođenju dokaza u inozemstvu u građanskim i trgovačkim stvarima s napomenom da je prava šteta da nije došlo i ranije do potvrđivanja ove konvencije, s obzirom ako znamo da je u zemljama Zapadne Europe ona stupila na snagu još daleke 1970. godine. Koji je značaj ove konvencije i što to znači za naše građane? Mislim da je to ključno reći u svezi ovoga prijedloga zakona. Naime, naši građani često putuju u inozemstvo, stvaraju različite poslovne, obiteljske veze, a kada dođe do građanskog ili kakvog trgovačkog spora, onda je on skopčan sa velikim troškovima a koje izaziva upravo taj element inozemnosti koji se postavlja upravo i pojavljuje u ovim građanskim i trgovačkim stvarima a na vlastito je to osjetljivo i brzina se traži u statusnim pitanjima, kod pitanja uzdržavanja djece. Dakle, ključno je upravo to da se ubrzaju ti postupci na način da se ključni dokazi obave i u drugoj zemlji. Zato ovdje kod, mi u klubu SDP-a primjećujemo kod ocjene stanja gdje je predlagatelj naznačio da za provođenje ovog zakona nije potrebno osigurati dodatna financijska sredstva, to naprosto nije točno. Kada vidimo ovo jedno posebno poglavlje koje je dobro, naime radi se o izvođenju dokaza od strane diplomatskih službenika, konzularnih agenata i povjerenika, kada im te poslove odobri Ministarstvo pravosuđa, dakle ne samo pravosudnim tijelima nego sada će takve zamolnice, odnosno izvođenje dokaza u građanskim i trgovačkim stvarima moći činiti i diplomatski službenici, konzularni agenti ili pak povjerenici. Dakle, važna je obuka, edukacija konzularnih i diplomatskih službenika u ovom smislu, ali to uopće nije naznačeno. Pitanje je onda s kojom valjanosti ako i budu ti poslovi a biti će sigurno upućeni na te konzularne i diplomatske agente, službenike na koji način će oni provoditi te dokaze. Naime, izvođenje dokaza jedno je od najsloženijih pitanja uopće u svakom postupku pa onda tako i u građanskim i trgovačkim stvarima. Pogotovo u nekim osjetljivim pitanjima, u pitanjima sa velikom vrijednošću, ne valja, postavljanje izvođenja nevaljanog dokaza može dovesti u pitanje, valjanost ishoda čitavog postupka. Prema tome, ovako izgleda sasvim jedna rutinska stvar, ali smatramo da nije korektno na kraju krajeva da nisu potrebna sredstva kada ona doista ako mislimo ozbiljno i primijeniti ovaj zakon na valjani način, sigurno da ovaj zakon, odnosno prijedlog zakona iziskuje određena financijska sredstva. Pitanje educiranosti i valjanosti takvih jednih dokaza nameće se u kontinuitetu, ali ovo nije prilika, dakle, odnosno ovo je upravo prilika da govoreći o ovom prijedlogu zakona nije samo jedan zakon tehničke naravi kojim se naše zakonodavstvo, naš čitav pravni poredak usuglašava sa normama Europske unije. Nego ako zaista neke stvari radimo radi nas samih, tj., radi naših, i koristi naših građana, onda je na takav jedan ozbiljniji način trebalo tome i prioniti. Evo ovo je jedan ozbiljan prigovor i upozorenje Vladi da bez obzira što ovdje sada nisu naznačena sredstva ali kod primjene mora osigurati edukaciju diplomatskog i konzularnog osoblja u pogledu izvođenja dokaza u građanskim i trgovačkim stvarima. Hvala.
Hvala. Klub zastupnika HDZ-a, gospodin zastupnik, a pardon nije, to je sada pojedinačna rasprava, da, da, klubovi su završili sa raspravom, pojedinačna rasprava, gospodin zastupnik Damir Sesvečan, izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, državni tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege. Pa dakle, pred nama se nalazi Konvencija o izvođenju dokaza u inozemnim, u inozemstvu, građanskim ili trgovačkim stvarima, dakle, koju trebamo potvrditi, ona je kao što je već i rečeno na snazi od '72. godine. Temelj za donošenje zakona o potvrđivanju ove konvencije nalazi se u članku 139. stavku 1. Ustava Republike Hrvatske a sukladno članku 140. Ustava donošenjem ovog zakona odredbe konvencije činiti će dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske. Isto tako ovim zakonom se usklađuje zakonodavstvo Republike Hrvatske sa zakonodavstvom Europske unije te je potvrđivanje ove konvencije predviđeno i planom usklađivanja zakonodavstva Republike Hrvatske sa pravnom stečevinom Europske unije za 2009. godinu kojeg je Hrvatski sabor donio u veljači ove godine. Konvencijom se uređuje međunarodna pravna pomoć, upućivanjem i izvršenjem zamolnice u građanskim ili trgovačkim stvarima radi ostvarivanja međusobne pravosudne suradnje, ona se prije svega odnosi na pribavljanje dokaza ili izvođenje postupovnih radnji, primjerice saslušane svjedoka, stranaka, pribavljan je određenih podataka, vještačenja itd.. Također konvencija sadrži odredbe o sadržaju zamolnice, uporabi jezika, o određivanju nadležnog državnog tijela koje će zaprimati zamolnice od nadležnog tijela druge države ugovornice, odredbe o tome tko može biti nazočan radnjama pružanja međunarodne pravne pomoći stranaka u postupku, o mogućnosti izvođenja dokaza od strane diplomatskih službenika, konzularnih agenata, povjerenika itd.. Dakle, isto tako uz donošenje ovog zakona predloženo je da će se uz konvenciju, odnosno prilikom polaganja isprave o pristupu kod depozitara, to je Vlada Kraljevine Nizozemske priopćiti rezerve vezane uz članak 4. stavak 2. te članak 16. 18. konvencije kao i određene izjave uz članke 2., 8., 15. i 23. o kojima je državni tajnik uvodno govorio pa ih neću ponavljati već ću samo reći da ih naravno podržavam jer su apsolutno logične i potrebne. S obzirom da se radi o potvrđivanju konvencije o fazi koju nije zapravo u ovoj fazi niti moguće mijenjati, svakako ću podržati njeno donošenje i hitni postupak. Hvala.
Hvala. Gospodin zastupnik Vladimir Ivković, izvolite.
Hvala potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, pa i ja kao prethodnici podržavam donošenje ovog zakona kojim se potvrđuje konvencija o izvođenju dokaza u inozemstvo u građanskim i trgovačkim stvarima, isključivo zbog toga što osim što je do tada to bilo regulirano za pojedine države bilateralnim ugovorima, sada uvođenjem u naše zakonodavstvo možemo olakšati izvođenje dokaza i ostalih procesnih radnji koje je potrebno izvršiti u inozemstvu. S obzirom da je to doprinos efikasnosti pravosuđa u ovo vrijeme kada je to značajna stavka koja može bitno poboljšati brzinu i kvalitetu donošenja saslušanja stranaka, svjedoka, vještačenja, pribavljanja obavijesti i drugih procesnih radnji koje je nužno izvršiti u inozemstvu, ja podržavam ovaj zakon i mislim da je dodatni doprinos poboljšanju efikasnosti pravosuđa. Hvala.
Hvala. Završni osvrt, državni tajnik Dražen Bošnjaković. Izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Gospođe i gospodo. Koliko vidim, Zakon o potvrđivanju Konvencije o izvođenju dokaza u inozemstvu građanskim ili trgovačkim stvarima dobit će potporu jer vidim da su ga podržali svi klubovi. Zahvaljujem se svima na raspravi. Samo želim reći da bilo je dovedeno u pitanje da li ćemo imat sredstva za provođenje toga. Ja hoću još jednom reći, mi ovu konvenciju provodimo već kroz bilateralne sporazume sa cijelim nizom zemalja, cijelim nizom od ovih 47, tako da u okviru toga već imamo osigurana sredstva i po našem proračunu računamo da će to biti dosta. Ukoliko ne bude dosta naravno da ćemo sredstva iznaći, ali ovo što imamo po našim procjenama bit će dovoljno. I mislim da nema nikakve zapreke da provedba ove konvencije, vrlo bitne konvencije ne bude dovedena u pitanje i da kao što funkcionira sa većinom od 47 zemalja tako da će funkcionirati i sa onim preostalim dijelom sa kojim nemamo bilateralne sporazume. Hvala lijepo.
Hvala. Zaključujem raspravu.
Prelazimo na Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Konvencije o izvođenju dokaza u inozemstvu u građanskim ili trgovačkim stvarima, hitni postupak, P.Z.E. br. 334, predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Konvencije o izvođenju dokaza u inozemstvu u građanskim ili trgovačkim stvarima. Molim, uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj prijedlog zakona je prihvaćen većinom glasova sa 102 glasa za i 1 suzdržan. Prelazimo na Konačni prijedlog zakona o izmjeni Zakona o institucijama za elektronički novac. Bio je hitni postupak P.Z.E. broj 346. Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Amandman je podnio Odbor za zakonodavstvo. Tijekom rasprave prihvaćen je amandman Odbora za zakonodavstvo pa se o njemu ne glasuje. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o izmjeni Zakona o institucijama za elektronički novac. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj zakon je prihvaćen većinom glasova. 104 glasa za, jedan suzdržan i jedan protiv zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Prelazimo na sljedeću točku - Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o službi u Oružanim snagama Republike Hrvatske, prvo čitanje, P.Z. br. 325 Predlagatelj je Vlada. Raspravu su proveli odbori za zakonodavstvo i obranu. Državni tajnik u Ministarstvu obrane, Željko Goršić će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite državni tajniče.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Dame i gospodo saborski zastupnici. Predloženim izmjenama i dopunama zakona predlaže se preciznije regulirati jedan od uvjeta za prijam u djelatnu vojnu službu za djelatnu vojnu osobu. Izjednačuju se uvjeti za kandidate i kandidatkinje, a isključuje se prijem osoba koje su vojnu obvezu regulirale civilnom službom te se kao uvjet za prijem u djelatnu vojnu službu za djelatnu vojnu osobu određuje i da je osoba odslužila vojni rok u Republici Hrvatskoj. Vojnicima kao kategoriji djelatnih vojnih osoba primljenim u službu po ugovoru predlaže se omogućiti da se profiliraju u dočasnika u vremenu sve do isteka drugog ugovora o službi. Time bi se povećala njihova motiviranost i pozitivna konkurencija, a poglavito stoga jer bi time moglo biti obuhvaćeno i jedno ili više sudjelovanja u mirovnim misijama prije prevođenja u dočasnika. Također predloženim izmjenama i dopunama pored redovitih uvjeta omogućilo bi se i prijem na časničku dužnost onih osoba u sustavu Oružanih snaga kao što su dočasnici, vojnici i državni službenici koje ispunjavaju ostale uvjete za prijem osoba s višom dobnom granicom, nego što je to kod osoba koje u vojnu službu ulaze prvi puta, dakle osobe sa tržišta rada, kadeti i stipendisti. Te osobe dobro već poznaju vojni sustav, vojnički su izgrađene zbog čega nije potrebno u jednakoj mjeri ulagati u njihovu dodatnu edukaciju i osposobljavanje kao kod ostalih kandidata. Trajnim pomicanjem dobne granice kao uvjeta za prijem na časničku dužnost osoba iz sustava Oružanih snaga Republike Hrvatske dodatno bi se stimulirala postojeće osoblje za daljnje školovanje i usavršavanje čime bi se poboljšala i ukupna kvalifikacijska struktura osoblja, a uz to poštivale bi se i odredbe koje propisuju standarde profesionalnog razvoja. Predloženim izmjenama odredbe Zakona o službi u Oružanim snagama Republike Hrvatske usklađuju se s odredbama Zakona o akademskim i stručnim nazivima i akademskom stupnju te se Zakon o službi u Oružanim snagama Republike Hrvatske usklađuje i sa Zakonom o tajnosti podataka. Predloženim izmjenama određeni dio zakona se uređuje i u dijelu koji se odnosi na stegovnu odgovornost. Proširuje se broj stegovnih prijestupa na neke nove stegovne prijestupe, a neke postojeće predlaže se izmijeniti. Ovim prijedlogom se dorađuju i mijenjaju određene odredbe o stegovnoj odgovornosti koje se odnose na zastaru i stegovne kazne. Djelatne vojne osobe koje se na školovanje i druge oblike usavršavanja upućuju u inozemstvo u povlaštenom su položaju u odnosu na one koji se školuju u zemlji. Također i u određenim drugim situacijama razrješenja od dužnosti kao što je kod upućivanja u mirovne operacije i misije, statusa bolovanja kao posljedica ozljede na radu ili bolesti kao posljedica službe djelatne vojne osobe primaju plaću ili naknadu plaće prema dužnosti prije razrješenja. Predloženim rješenjem ovim zakonom izjednačili bi se u pravima djelatne vojne osobe koje se na školovanje upućuju u Republici Hrvatskoj s onima koje se na školovanje upućuju u inozemstvo. Za provedbu ovog zakona osigurana su sredstva u Državnom proračunu Republike Hrvatske na razinu Ministarstva obrane i Vlada Republike Hrvatske predlaže donošenje ovog zakona s time da se raspravi u dva čitanja u Hrvatskom saboru. Hvala lijepo.
Hvala. Odbor za zakonodavstvo? Odbor za obranu? Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a, gospodin zastupnik Berislav Rončević. Izvolite.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Uvaženi predstavnici Vlade. Kolegice i kolege zastupnici. U skladu s usvojenim strateškim dokumentima iz područja obrane, strateškim pregledom obrane i dugoročnim planom razvoja Oružanih snaga kao i posljednjim izmjenama Zakona o obrani i Zakona o službi u Oružanim snagama Republike Hrvatske koje je ovaj Visoki dom usvojio u ljeto 2007., pred nama se nalazi još jedna novela Zakona o službi u Oružanim snagama Republike Hrvatske za koju mi u klubu Hrvatske demokratske zajednice smatramo da će doprinijeti daljnjoj profesionalizaciji i daljnjem jačanju hrvatskih Oružanih snaga. Kratko bih samo podsjetio da je posljednjim izmjenama Zakona o obrani dana mogućnost Hrvatskom saboru da može donijeti odluku o nepozivanju novaka na obvezu služenja vojnog roka, a koju odluku je donio i kojem se od 1. siječnja 2008. godine novaci ne pozivaju na obvezu služenja vojnog roka te je uvođenjem suspenzije od obveze služenja vojnog roka omogućeno osobama do 30 godina života da mogu biti upućene na dragovoljno služenje vojnog roka. Dragovoljno služiti vojni rok mogu od posljednjih izmjena Zakona o obrani, Zakona o službi, žene koje u tom slučaju podliježu novačkoj obvezi i već imamo prvu generaciju ročnika koji su dragovoljno odslužili vojni rok tako da sa zadovoljstvom možemo ovdje konstatirati da je to zakonsko rješenje zaživjelo u praksi. Predlagatelj ovim novim predloženim izmjenama i dopunama zakona predlaže preciznije regulirati jedan od uvjeta za prijam u djelatnu vojnu službu za djelatnu vojnu osobu, a to je da je osoba odslužila vojni rok u Republici Hrvatskoj. Izjednačuju se uvjeti za kandidate i kandidatkinje, a isključuje se prijam osoba koje su vojnu obvezu regulirale civilnom službom ili odsluženjem vojnog roka izvan Republike Hrvatske. Na taj način Republika Hrvatska osigurava kontinuitet, odnosno potrajnost kadrovskog potencijala za popunu postrojbi oružanih snaga Republike Hrvatske. Vojnicima kao kategoriji djelatnih vojnih osoba primljenim u službu po ugovoru predlaže se omogućiti da se profiliraju u dočasnika u vremenu sve do isteka drugog ugovora u službi čime bi se povećala njihova motiviranost i pozitivna konkurencija te bi time mogli biti obuhvaćeno jedno ili više sudjelovanja u mirovnim operacijama prije prevođenja u dočasnike. Predloženim izmjenama i dopunama pored redovnih uvjeta omogućilo bi se i prijam na časničku dužnost onih osoba u sustavu Oružanih snaga dočasnika, vojnika i državnih službenika koji ispunjavaju ostale uvjete za prijam osoba s višom dobnom granicom, nego što je to kod osoba koje u vojnu službu ulaze prvi put, osobe s tržišta rada, kadeti ili stipendisti. Ovaj nedostatak ovakve zakonske odredbe do sad se pokazao kao velika zapreka za prevođenje u djelatnu vojnu službu vrlo kvalitetnih ljudi koji su radili u sustavu Ministarstva obrane i Oružanih snaga Republike Hrvatske, ali i nedostatak pravne osobe sprječavao je da postanu i kvalitetne djelatne vojne osobe. Te osobe dobro već poznaju vojni sustav, vojnički su izgrađeni, zbog čega nije potrebno u jednakoj mjeri ulagati u njihovu dodatnu edukaciju i osposobljavanje kao kod ostalih kandidata koji dolaze iz drugog sektora. Trajnim pomicanjem dobne granice kao uvjeta za prijam na časničku dužnost osoba iz sustava u Oružanim snagama, dodatno bi se stimuliralo postojeće osoblje za daljnje školovanje i usavršavanje, čime bi se poboljšala i ukupna kvalifikacijska struktura osoblja. Vidljivo je da se za prijam osoba za djelatne vojnike i časnike sa tržišta zadržava dosadašnja dobna granica. Dakle, predloženim izmjenama zakona pored redovnih uvjeta, omogućilo bi se i prijam na časničku dužnost onih osoba u sustavu Oružanih snaga koji udovoljavaju standardima profesionalnog razvoja. Upravo te standarde ovaj zakon prepoznaje i detaljno u svojim pravilnicima propisuje. Profesionalni razvoj djelatnih vojnih osoba tijekom službe odvija se neprekidnim usavršavanjem obukom i izobrazbom, uspješnim obnašanjem dužnosti, posebno dužnosti viših od osobnog čina te promicanjem u činove, bilo vojničke, dočasničke ili časničke. Predloženim izmjenama ujedno se odredbe Zakona o službi Oružanih snaga usklađuje sa odredbama Zakona o akademskim i stručnim nazivima i akademskom stupnju i dijelu odredbi zakona koji govore o stručnoj spremi, kao i Zakonom o tajnosti podataka. Pripremajući se za današnju točku dnevnog reda, osvrćem se i na već spomenute posljednje izmjene Zakona o obrani Zakona o službi u Oružanim snagama Republike Hrvatske koji je ovaj Visoki dom usvojio 2007. godine negdje u ljetu. Kada smo tim prijedlozima i izmjenama i dopunama Zakona o obrani uveli velike izmjene u području stegovne odgovornosti i organizacijski, odnosno ustrojbeno i o tome da smo područje stegovne odgovornosti uredili drugačije, odnosno postupak koji se do tada provodio po Zakonu o kaznenom postupku, propisali na drugačiji način, odnosno na njegovu provedbu po Zakonu o općem upravnom postupku. Svakako, i stoga što je jedno od osnovnih načela to da je vojna stega točno, potpuno i pravodobno obavljenih poslova u Oružanim snagama, a svrha stegovnog postupka da bude jednostavan, da bude brz, da bude pravedan jer na taj način će biti učinkovit. Vidimo da se ovim izmjenama proširuje broj stegovnih prijestupa na neke nove stegovne prijestupe, što je samo logičan nastavak jer Hrvatska snažno kreće, odnosno usvojila je profesionalizaciju Oružanih snaga od hrvatske djelatne vojne osobe, odnosno hrvatskog vojnika tražiti će se svakim danom sve više, kako u pogledu njegovih osobnih kvaliteta, a u tom kontekstu svakako i njegov odnos prema radnim obvezama. Djelatne vojne obveze koje se na školovanje i druge oblike usavršavanja upućuju u inozemstvo, u povlaštenom su položaju bile po sadašnjim propisima, u odnosu na one kojim se školuju zemlje. Također, i u određenim drugim situacijama, razrješenja od dužnosti kao što je kod upućivanja u mirovnoj operaciji misije, statusa bolovanja kao posljedice ozljede na radu ili bolesti, kao posljedice službe, djelatne vojne osobe primaju plaću ili naknadu plaće prema dužnosti prije razrješenja. Predloženim rješenjem, ovim zakonom, izjednačili bi se u pravima djelatne vojne osobe koje se na školovanje upućuju u Republici Hrvatskoj s onima koji se na školovanje upućuju u inozemstvu. Hrvatsko Ministarstvo obrane u svom sustavu izobrazbe školovanja ima kvalitetne vojne škole, prestižne vojne škole na koje se osim hrvatskih vojnika upisuju i pripadnici oružanih snaga nama prijateljskih zemalja i ovim načinom i ovom izmjenom zakona apsolutno se daje potvrda kvaliteti hrvatskog obrazovnog sustava u smislu potreba Oružanih snaga Republike Hrvatske, Ministarstva obrane i drugih dijelova državne uprave. Proces reformi u području obrane podrazumijeva razvoj suvremenih, djelotvornih, dobro obučenih i opremljenih, pokretnih, razmjestivih i nadasve priuštivih snaga. Tako ustrojene snage biti će sposobne za angažman u okviru različitih misija, zadaća u zemlji i inozemstvu. Podsjetimo, hrvatske Oružane snage prema ciljanoj veličini sukladno dugoročnom planu razvoja Oružanih snaga kojeg je usvojio ovaj Visoki dom, imati će 16 tisuća djelatnih vojnih osoba, do 6 tisuća ugovornih pričuvnika i 2 tisuće dragovoljnih ročnika biti će i jesu potpuno profesionalne. Prema planu, 40% snaga biti će spremno za razmještaj, 8% snaga je razmješteno u operacijama ili se nalazi u visokom stupnju spremnosti za razmještanje. Članstvo u NATO-u znači prilagodbu i transformaciju našeg vojnog sustava prema najvišim standardima. Pozivnica i sami čin ulaska Hrvatske u NATO potvrda je i međunarodne afirmacije i međunarodne potvrde da su hrvatske Oružane snage i dostigle ove najviše standarde. Iza nas i pred nama su godine obrambenih reformi jer poznato je da obrambeni sustav je u trajnoj transformaciji, obrambeni sustav je u trajnoj reformi, a rezultati su jasno vidljivi od optimalizacije broja pripadnika Oružanih snaga, usvajanje sustava, kolektivne obrane, opremljenosti i modernizacija Oružanih snaga do racionalizacije troškova za obranu i povećanja transparentnosti obrambenog sustava u ostvarenju svih misija i zadaća Oružanih snaga. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podržati će Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o službi u Oružanim snagama. Hvala lijepo.
Hvala. Klub zastupnika HNS-a, gospodin zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče, predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Čuli smo da zbog slabije popune Oružanih snaga dočasnicima i časnicima predlaže se ukidanje članka 3., članka 4. koji o tome govore. Mijenja se dakle gornja dobna granica za pripadnike Oružanih snaga i djelatnike Ministarstva obrane. Predlagatelj navodi problem popune, ali nam se ne objašnjava što je u biti poduzeto da se taj problem trajno i kvalitetno riješi. Ovaj prijedlog podiže dobnu granicu i otvara vrata povećanju starosne dobi dočasnika i časnika što po nama u Klubu Hrvatske narodne stranke nije dobro. Profesionalni razvoj nekoga tko kreće u vojnu karijeru sa 35 ili 40 godina svakako nije dobro za Oružane snage. Ako je to u ovom trenutku nužno učiniti radi popune Oružanih snaga, onda po nama to treba biti samo privremeno rješenje. Članak 5. donosi novo snižavanje kriterija za postajanje časnikom Oružanih snaga. Naime, dok u članku 3. kao što sam rekao, govori se o uvjetima propisanih ovim zakonom ovim 5. člankom se govori o propisanim uvjetima koji se ukidaju i ostavljaju se nižem aktu standardima profesionalnog razvoja. Naravno niži akt omogućava lakše daljnje snižavanje kriterija. U članku 13. vidimo da se donosi bitno snižavanje kriterija za imenovanje predsjednika i sudaca vojno stegovnih sudova. Predlažu se kao uvjet za imenovanje državni stručni ispit, a ne pravosudni ispit kolegice i kolege. Ponavljam dakle, predlaže se državni stručni ispit, a ne pravosudni ispit što je neusporedivo. Državni stručni ispit ima više veze sa upravom nego sa suđenjem, a to su dvije bitno različite stvari. Ovlasti vojno stegovnih sudova nisu male. Oduzimaju činove, odlučuju o prestanku daljnje vojne službe itd. Problem se povećava predloženom mogućnošću vođenja paralelnog stegovnog postupka i u slučaju vođenja prekršajnog postupka. Tu se povećava kolegice i kolege problem neusklađenih sudskih odluka u dva odvojena postupka i mogućnosti, ja bih rekao karikaturalnih odluka i ishoda. Ovim se prijedlogom snižavaju uvjeti za imenovanje sudaca, čak i predsjednika vojno stegovnog suda, što nužno vodi i padu njihove kvalitete rada. Ovi prijedlozi promjena u člancima 3., 4., 5. i 13. zaslužuju prema tome raspravu, zaslužuju zajednički komentar. Radi se po nama o vatrogasnim mjerama borbe protiv problema popune spomenutih mjesta i to snižavanjem kriterija u jednom, drugom, trećem slučaju. To je apsolutno krivi put i znak je dosadašnjeg neuspjeha. Ti problemi se trebaju rješavati sustavnom kadrovskom i obrazovnom politikom, ponavljamo sustavnom, kadrovskom i obrazovnom politikom uključujući i neveliko povećanje troškova osoblja, a ne snižavanjem kriterija. Česte promjene uvjeta profesionalnog razvoja negativno utječu na kvalitetu profesionalnog razvoja i zdravu motiviranost pripadnika Oružanih snaga. Od ostalih manje važnih promjena treba napomenuti promjene u članku 9. kojim se kao stegovni prekršaj uvodi i traženje i uzimanje pozajmice od pripadnika Oružanih snaga i djelatnika. Problem međusobne zaduženosti pripadnika Ministarstva i Oružanih snaga nije zanemariv, ali je problematično uvođenje traženja pozajmice kao stegovnog prekršaja. Po prijedlogu je i bezazlena pozajmica recimo za kupnju cigareta i sendviča, jer je netko taj dan zaboravio lisnicu, stegovni prekršaj. Zato kolegice i kolege iz kluba HNS-a, predlažemo da do drugog čitanja dođe do znatnog poboljšanja ovog teksta, posebno u segmentu sustavne kadrovske i obrazovne politike Oružanih snaga. Hvala lijepo.
Hvala. Klub zastupnika SDP-a, gospodin zastupnik Ante Kotromanović. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče Sabora, kolege zastupnici. Evo ja ću vezano na raspravu kolege iz HNS-a, on je govorio nešto o članku 5. o nekakvim znatnim smanjenim kriterijima za časnike, buduće časnike Hrvatske vojske. Zašto se to desilo? Zato što mi danas možda to isto gospodin Rončević zna, mi do kraja godine moramo otpustiti tisuću 200 vojina, dočasnika, časnika iz Hrvatske vojske. Zato imamo sada zadnju reformu Hrvatske vojske pa moramo negdje doći na 18 tisuća 200 ljudi sve skupa, a imamo 2 tisuće 700 zahtjeva za otpust vojnika, dočasnika i časnika danas iz Hrvatske vojske za otpust iz Hrvatske vojske po članku 6.a. Naprosto je kako sam bivši vojnik i dobro poznajem te probleme imamo ozbiljnih problema sa kadrom, sa časničkim kadrom, pogotovo što je nama problem, kadet baš i nije najbolje uspješan a to se vidi i ovdje u samom prijedlogu, izmjene prijedloga zakona gdje se govori da to nije najbolja stvar. Ja bih čak i to dopustio i milim da je to uredu, zato što imamo vrlo iskusne dočasnike koji su prošli Domovinski rat i koji su u međuvremenu završili škole i mislim da u međuperiodu da je to potpuno uredu i da bi trebalo dopustiti da ti ljudi, s obzirom na višegodišnje ratno iskustvo, mogu postati eventualno dobri časnici. A i da kažem to da je praksa i u drugim zemljama. Ja poznam dobro iskustva u vrijeme ... [[Govornik se ne razumije.]] vojske nakon Vijetnama, pa Britanci. Britanci danas imaju i puno problema. Ali o tome ću kasnije govoriti kako oni angažiraju svoje umirovljene časnike, a mi baš i ne. Ovaj prijedlog, ovo su već pete izmjene i dopune Zakona o službama Oružanih snaga Republike Hrvatske. Od 2002. godine do danas, znači više puta se to mijenjano i onako po raznim segmentima, ovisno o situacijama i stvarima koje su nalagale same te izmjene. Ponekada je to bilo uspješno, ponekad neuspješno. Naravno to najbolje znaju dečki naši iz Ministarstva obrane koliko je to bilo uspješno, koliko nije. I sada imamo naravno ovu 5. izmjenu koja sama po sebi tih nekoliko, to nije se puno mijenjalo članaka, a nisu ni loši. Ja ću reći o nekoliko stvari kasnije o tim stvarima i o onima za koje mislim da bi trebalo nešto popraviti. I kada već govorim o tome klub SDP-a će naravno poduprijeti ove izmjene i dopune zakona. Ima tu stvari koje su dobre koje reguliraju određene stvari na jedan bolji i kvalitetniji način nego prije. A što se tiče tih pozitivnih stvari, reguliraju uvjete za prijem u djelatnu službu. To je uredu. Iako je to nije nekakva primarna stvar za Oružane snage. Ima puno većih i ozbiljnijih problema. Da je mogućnost vojnicima da odrade više ugovora što je vrlo važno. Do sada je to bilo zato što je vrlo važno u tom smislu zato što vojnik do sada nakon određenog ugovora nije mogao napredovati. To je dobro zato što sad dajemo mogućnost vojnicima mladim dečkima da imaju dva do tri ugovora da mogu doći do dočasničkog čina i ostati duže u samom sustavu oružanih snaga jer mi imamo zbilja velikih problema sa našim ljudima koji se šalju u misije. To se uglavnom na primjer iz vojne policije vrte isti ljudi, nemamo dovoljno kadrova, nemamo dovoljno obučenih kadrova, nemamo dovoljno niti vojnika ni dočasnika, časnika koji poznaju jezike i tako. Imamo tu kažem realnih problema koji su riješeni, koji stoje ispred nas ali hrvatska vojska imala je druge probleme pa ih je riješila kažem tijekom zadnjih godina. Ono što bi po meni trebalo raspraviti i stvari koje su ovako za jednu raspravu i o kojima možemo govoriti to je nekoliko članaka koje sam ja vidio da bi trebalo nešto popraviti u tome. Na primjer, članak 6. po meni to dosta je nejasno koji govori o čuvanju vojnih tajni. Mi smo imali u prošlosti puno problema, znaju ovdje gospoda isto a znamo i mi svi skupa da je ne samo iz MORH-a nego i iz MUP-a i iz drugih službi su informacije stalno curile i imamo tu puno problema. Mislim da tu nije dovoljno jasno i precizno naznačeno odgovornost onih ljudi koji eventualno izađu sa nekakvom vojnom tajnom i vojnom informacijom van. Njihova odgovornost i to je što je po meni vrlo bitno. I taj sam čin oslobađanja tajni. Prije možda mjesec dana ja sam bio na razgovoru u MUP-u tri svata, zvao me MUP na razgovor vezano uz ... [[Govornik se ne razumije.]] dokumente i to je naravno, operacija "Oluja" je bila državna tajna, nitko me nije kontaktirao iz MORH-a i oslobodio me određenih obveza čuvanja ili nečuvanja vojnih tajni. Ja sam tamo došao i govorio sam ono što sam mislio da treba govoriti i mogao sam reći bilo što, i krivo i netočno. Mislim da bi tu trebalo posebno regulirati i da je to jedna vrlo ozbiljna stvar, i da ćemo imati uvijek problema sa tim čuvanjima određenih tajni. Također, u članku 9., o tome su već govorili prije ljudi, stegovni prijestupi. Tu su navedeni. Ja bih se posebno osvrnuo na ovaj jedan. Kaže, neopravdani izostanak iz službe ili sa dužnosti u trajanju od dva do pet dana. To je za mene previše. Mi smo u ratu točno znali u roku od dva dana gdje se svaki vojnik nalazi. To za mene je čisto dezerterstvo, vi to onda morate smanjiti. To nema smisla da čovjek danas s obzirom na sustav veza, na sustav komunikacija, na modernost kompletnog društva mi dajemo čovjeku da pet dana se ne javi svom zapovjedniku. To je za mene dezerterstvo i mislim da to treba promijeniti i da treba skratiti taj rok maksimalno nisko zato što mislim da nema potrebe. On se u svakom slučaju uvijek može i bilo kada javiti gdje je i što se desilo sa njim ako ima bilo kakvih problema. Naravno, i za mene je članak 13. na jedan način diskutabilan ali o tome su valjda vodili računa predstavnici MORH-a. Ja ne znam da li imamo problema sa tim kadrom, da li imamo problema sa pronalaženjem ljudi koji mogu biti dobri ... [[Govornik se ne razumije.]] suci i ja ne znam kakva je situacija dole ali u svakom slučaju bilo bi puno bolje da ti ljudi imaju položen pravosudni ispit i da imaju određena iskustva u poslu i da mogu biti uspješni i djelovati na tom polju. Također u članku 14. isto to bi trebalo vidjeti, mi smo imali dosadašnju praksu koja je po meni bila vrlo negativna da Ministarstvo obrane pošalje časnika više godina na određeno služenje u drugo ministarstvo i taj čovjek koji ne bi proveo više, proveo bi možda više od osam godina na drugoj dužnosti bi bez problema mogao dobiti nekakav čin kasnije sukladno Zakonu o oružanim snagama. Ja mislim da bi to trebalo posebno regulirati i po meni je problematičan taj dugi izostanak sa svog specijalnog i stručnog posla, i to regulirati da ta osoba u tom periodu ne može imati posebne beneficije i posebno inzistirati na činu zato što naprosto nije na dužnosti koju bi trebao obnašati. Ovdje sam primijetio i to mi je bilo vrlo zanimljivo i na jedan način i sam svojevremeno sam govorio da program "Kadet" nije baš najbolji za Hrvatsku vojsku. Znači, to su ljudi koji danas, pogotovo danas kad imamo puno problema sa dočasnicima, časnicima, imamo puno zahtjeva za odlazak iz Hrvatske vojske. Ljudi koji završe fakultet i njihovo jedino vojno obrazovanje je šestomjesečni tečaj na Črnomercu. Oni prođu, završe časničku školu. Mislim da je to jako malo i nedovoljno i da to ne može dobiti kompletnu osobu. Mi koji smo prošli Domovinski rat i koji smo u ratu stasali kao časnici znamo koliko treba godina i iskustva da bi jedna osoba bila vrlo kvalitetna, da bi mogla uspješno zapovijedati sa vodom, desetinom, vodom, satnijom, dalje i drugim dužnostima u Hrvatskoj vojsci. Ja mogu zamisliti tog časnika koji nakon završenog šestomjesečnog tečaja na Črnomercu dođe sa ne znam jednim vodom u Afganistan. On nije naprosto sposoban, on ne zna sustav, on nije iskusan i on ne može voditi naše dečke u takvim uvjetima i u takvim situacijama. I ono što se ja zalažem i što predlažem a pogotovo ponavljam danas imamo 2 tisuće 700 zahtjeva za otpust iz Hrvatske vojske, uglavnom su to časnici. To je jedna prevelika brojka, imat ćemo jedan veliki problem sa kadrovima. Više puta sam govorio ovdje i ponavljam da bi mi morali razmisliti o tome da formiramo vojnu akademiju isključivo za specijalce, znači rodovce. Imamo iskusne časnike koji su prošli Domovinski rat, imamo iskusne predavače koji bi mogli vrlo lako i vrlo brzo osposobiti našeg dobrog časnika. Mi smo imali puno problema sa ljudima koji su završavali vojne škole vani, na primjer na West Pointu. Ja sam imao nekoliko ljudi u brigadi koji se nisu mogli socijalizirati nakon pet godina provedenih u Americi. To je jedan potpuno drugačiji sustav, potpuno drugačija vojska. Dođu u naš sustav, imali su problema i puno ljudi je na taj način i vrlo grubo samoprekidalo ugovore sa MORH-om i bježalo je iz samog sustava. Mislim da se moramo osloniti najviše na vlastiti kadar da bi ta vojna akademija bila jako dobra, na taj način bi imali dobru perspektivu i budućnost, tu bi možda privukli i druge ljude da se priključe Hrvatskoj vojski, kvalitetne ljude i mislim da bi u tom kontekstu trebalo razmišljati i poduzimati određene mjere jer ovo kažem ozbiljno, to je jedan ozbiljan problem. Mi danas imamo 2 tisuće 700 zahtjeva ljudi koji traže da se otpuste iz Hrvatske vojske. To će napraviti ponavljam kadrovsku pustoš, imat ćemo problema u budućim misijama ako to budu ozbiljne misije a zna se da je NATO jedan veliki izazov. Mi smo u NATO-u, sutra nas mogu čekati nekakve druge zadaće. I apeliram na Ministarstvo obrane da se razmisli o tome da se na rodovce, specijalce, da se polako razmišlja o tome da se formira jedna visoka škola koja bi davala im potreban vojni dril i potrebno vojno znanje. Kako sam rekao više puta smo do sada mijenjali ovaj Zakon o oružanim snagama ja mislim da je polako vrijeme da se razmišlja s obzirom na nove stvari koje su se desile u Hrvatskoj vojsci, da se razmišlja o potpuno novom zakonu o službi u oružanim snagama. Česte promjene, česte izmjene po meni naravno one su dobre i korigiraju stvari bolje nego prije ali nisu u konačnici dobre. Mislim da bi trebalo polako gledati i razmišljati da napravimo jedan konačni zakon, da vidimo koji su to naši izazovi u budućnosti. Znači mi smo ušli u NATO, nas čeka štošta i mnogošto iako smo mi prošli nekoliko reformi nekad uspješne, nekad neuspješne reforme Hrvatske vojske, koje su pogađale Hrvatsku vojsku, ali u svakom slučaju, jedan od razloga može biti za novi zakon, to je i NATO i novi izazovi koji će doći nakon ovoga, samo, kažem ulaska u NATO i to će sigurno, sigurno donijeti novih stvari, puno novih stvari u Hrvatsku vojsku kojim ćemo morati mijenjati opet Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o Oružanim snagama i mislim da bi to trebalo u jednu ozbiljnu, široku raspravu, u Odbor za obranu Ministarstva obrane, Glavni stožer, polako razmišljati o tome da se to na kraju nekako sve skupa svede na jednu dobru stvar. Ono što također želim reći i što nismo dobro riješili i to moram inzistirati i ja ću tu isto kao zastupnik podnijeti određene stvari, po meni nije dobro riješena situacija u slučaju pogibije, sutra se može desiti gore u Afganistanu na Golanskoj visoravni da pripadnik Hrvatske vojske pogine, on ima, postoje propisi o naknadi štete ali po meni to nije dovoljno, mi smo sjajno riješili pirotehničare, Zakonom o … [[Govornik se ne razumije.]] razminiranju gdje smo im omogućili da ti ljudi u slučaju teškog stradavanja, teškog ranjavanja znači pogibije da se na njih primjenjuje Zakon o hrvatskim braniteljima. Ja mislim da tu treba razmišljati također isto da se kroz taj novi zakon ili nekakve nove izmjene hitno na eventualno buduće a vojska je takva vrlo rizična stvar i uvijek se može desiti nekakvo zlo, da te ljude na neki način zaštitimo zato što nije dovoljna naknada ako on pogine gore negdje na terenu za njegovu obitelj i za djecu koju vjerojatno ima. Mi moramo isto također primjenjivati i početi razmišljati o tome da se ti ljudi ukomponiraju u Zakon o hrvatskim braniteljima kao što mi imamo takav zakon, ljudi koji su bili u Domovinskom ratu. Također jedna stvar, razmislite, dečki iz Ministarstva obrane a to je medalja, za svaku vojnu operaciju Hrvatska vojska bi morala dobiti medalju, to je po uzoru na standard, NATO standard, mi nemamo, mi smo u Afganistanu već gore skoro dvije godine, ja nemam medalju Afganistan, nemam medalju Golansku visoravan i to bi trebalo što hitnije i što prije uputiti u proceduru i to bi jedan također isto jedan bio dobar doprinos moralu tih ljudi gore. I kao zadnje, umirovljeni časnici, praksa, iskustva svih zemalja svijeta od Novog Zelanda, Australije, Britanije, SAD je da koriste umirovljene časnike. Mi imamo sada pustoš u kadrovima, imamo vrhunske časnike, imamo vrhunske borce, specijalce, profesionalce, ja ću to usporediti sa pit bulom kada ga trenirate za borbu svaki dan, svaki dan i pustite ga samog na ulicu uvijek će nekog ugristi. Mi imamo strašne ljudi koje možemo angažirati i Ministarstvo obrane mora razmisliti o tome da omogući takvim ljudima da mogu raditi i nakon službe zato što ih možemo koristiti za operacije koje nisu visokog rizika, mirovne operacije ako nemamo dovoljno kadrova, a i nekakve druge stvari, o tome ćemo naravno, imati ćemo priliku više govoriti kada bude ovogodišnje izvješće o obrambenim snagama. Ja bih zamolio Ministarstvo obrane da razmisli i angažmanu umirovljenih časnika na razne dužnosti, kažem po uzoru na sve druge zemlje svijeta i NATO zemlje zato što su to ljudi koji imaju iskustvo vođenja, dobri su menadžeri i mislim da je šteta da oni lutaju, da nemaju posla, da šeću bez ikakvog smisla. Kažem, SDP će podržati ovaj prijedlog, ove su izmjene kratke, nisu to nekakve ozbiljne izmjene, ali u svakom slučaju treba o njima razgovarati, treba raspravljati. Ja bih zamolio Ministarstvo obrane da malo o ovim stvarima, o nekoliko članaka koje sam rekao, da povede računa i da prihvati sugestije koje sam ja iznio u ime kluba. Hvala.
Hvala. Klub HSS-a gospodin zastupnik Stanko Grčić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, uvaženi državni tajnici, kolegice i kolege zastupnici. Hrvatska seljačka stranka podržava intenciju prijedloga zakona i neka njegova rješenja ali je također prepoznala i neka otvorena pitanja čije bi zatvaranje trebalo biti u funkciji poboljšanja predloženih rješenja. Gdje vidimo otvorena pitanja. Konkretno u članku 3. i 4. Nacrta prijedloga zakona o Izmjenama i dopunama Zakona o službi Oružanih snaga, dodavanjem novih stavaka u članku 24. i 25. zakona proširuje se krug osoba koje mogu biti primljene u djelatnu vojnu službu na dužnost djelatnog časnika i dočasnika pomicanjem dobne granice. S time u vezi postoji ili opasnost da će preširokom primjenom ovakve odredbe doći do pogoršanja dobne strukture koja je ionako nepovoljna. I ako spomenute odredbe sadrže izvjesno ograničenje u vidu udovoljavanja standardima profesionalnog razvoja možda bi bilo bolje kada bi se u zakonu izričito navelo koja je to krajnja dobna granica za prijem osobe u djelatnu vojnu službu na dužnost djelatnog časnika, odnosno dočasnika umjesto što se to defacto ostavlja ministru obrane da riješi podzakonskim propisom. Člankom 6. mijenja se odredba članka 36. Zakona uslijed usklađivanja sa Zakonom o tajnosti podataka. Međutim, iz istog razloga valjalo bi onda i članak 9. promijeniti odredbu u članku 58. Zakona u kojem su nabrojeni stegovni prijestupi, te izmijeniti odredbu o čuvanju tajnih podataka u tajnost klasificiranih podataka. Člankom 13. Nacrta prijedloga zakona mijenjaju se dvije odredbe članka 82. zakona kojim je bilo propisano kako predsjednici i suci vojnostegovnih sudova moraju imati položen pravosudni ispit. Predloženom izmjenom takav uvjet se mijenja te će sada biti dovoljno da te osobe imaju položen državni stručni ispit. Ovakva izmjena može dovesti samo do pada stručne razine u vođenju stegovnih postupaka. Kada već govorimo o kategoriji državnih stručnih ispita mišljenja smo da bi državni stručni ispit trebale polagati sve djelatne vojne osobe koje su na dužnosti u upravnom dijelu Ministarstva obrane. Primjerice, obavezu polaganja državnog stručnog ispita pored državnih službenika i namještenika imaju policajci i carinici. Stoga ne vidimo razloga radi kojeg bi djelatne vojne osobe bile oslobođenje polaganja državnog stručnog ispita. Još jednom napominjemo da prvenstveno mislimo samo na djelatne vojne osobe koje su na dužnosti u upravnom dijelu Ministarstva obrane iako bi se moglo raspravljati i o časnicima na službi u Oružanim snagama. Poznata je činjenica da su neke djelatne vojne osobe na dužnosti u upravnom dijelu MORH-a neprekidno i više od 10 godina velikim dijelom i na raznim rukovodećim pozicijama. Člankom 10 mijenja se odredba članka 65. zakona kojim se, kojim su propisane stegovne kazne. Međutim, jedna od stegovnih kazni koja je problematična i nadalje je ostala to je mjera vojničkog pritvora. Postavlja se pitanje je li takva odredba u suprotnosti sa člankom 22. Ustava koji kaže nikome se ne može oduzeti ili ograničiti sloboda osim kada je to određeno zakonom o čemu odlučuje sud. Vojnički pritvor također predstavlja ograničenje slobode a tijelo koje prema odredbama zakona o službi u Oružanim snagama RH o tome odlučuje nije sud. Gledajući u cjelini, ovim izmjenama i dopunama Zakona o službi u Oružanim snagama Republike Hrvatske uvode se neke manje promjene u području prijema u službu, ne previše bitne promjene u području stegovne odgovornosti te neka terminološka usklađivanja, prije svega ona vezana uz Bolonjski proces. Mi u klubu HSS-a navodimo i smatramo da je još moguće intervenirati i obuhvatiti neke izmjene i dopune zakona koje možda još ovim prijedlogom nisu obuhvaćene. A to prije svega mislimo da je moguće regulirati pojedine kategorije osoblja, primjerice vojni specijalisti, regulirati pitanje motivacijskog sredstva za pribavljanje kvalitetnih visoko obrazovanih kadrova kao i regulirati pitanja koja se odnose na djelovanje pripadnika Oružanih snaga u međunarodnom okruženju, a vezano uz članstvo u NATO-u. Prije svega mislimo na izbor kadrova, kriterije za to pravo i obaveze za vrijeme rada pri međunarodnim organizacijama, upravljanje karijerom i nakon toga povratak. Evo smatramo da je moguće još intervenirati u ove izmjene i dopune Zakona o službi u Oružanim snagama Republike Hrvatske do drugog čitanja i jasno poboljšati ovaj predloženi tekst. Hvala vam lijepo.
Hvala. Gospodin zastupnik Mato Bilonjić. Izvolite.
Hvala, gospodine potpredsjedniče. A u ovome zakonu je dosta toga rečeno i uopće nam ne treba biti problem ukoliko ovaj zakon i u ovome mandatu još jedanputa budemo dorađivali. Mislim da mi saborski zastupnici i narod u Republici Hrvatskoj nema uopće bojazan u ustroju hrvatskih Oružanih snaga i da oni mogu biti do sad što su pokazali i u Domovinskom ratu, a poglavito u zadnje vrijeme kad su iz jednog velikog ratnog stroja, giganta došli u jednu mirnodopsku formaciju i kad nam služe svima na čast u Republici Hrvatskoj, u Afganistanu i u svim misijama koje obavljaju diljem cijelog svijeta. Časnički kadar u Oružanim snagama je zasigurno na jednoj visokoj razini, spoj struke, iskustva, dobra ekipa kad je u pitanju kopnena vojska na čelu sa Kruljićem, sa mladim generalima koji su ovih dana promovirani. I mislim da uopće nema bojazan da ovaj zakon ne treba prihvatiti jer je to i njihova potreba sa samog terena, iz vojarni, sa vojnih poligona, iz Afganistana i iz svih tih misija koje nam dolaze. Mislim da su Oružane snage u Republici Hrvatskoj pokazale da su jedna od najzrelijih komponenti našeg društva i na tome treba čestitati svim tim i mladim vojnicima koji su jučer, prekjučer položili prisegu, a i onim isto ratnicima koji su tu prisegu dali još u vrijeme Domovinskog rata. Ono što nam može ići na čast, i Ministarstvu obrane i bivšem ministru Rončeviću i današnjem ministru Vukeliću, kad pogledamo da osim tog preustroja, osim tih dobrih aktivnosti možemo vidjeti da naša Hrvatska vojska konačno nosi hrvatsku odoru, da Hrvatska vojska nosi hrvatski pištolj, hrvatsku strojnicu pa će kroz godinu dana iz "Đure Đakovića" izaći i hrvatski transporteri. Znači, možemo biti u potpunosti zadovoljni sa svim tim ljudima, znači od glavnog stožera preko kopnene vojske. Ono na čemu treba raditi jeste sigurno da pojačamo zračne snage odnosno pomorske, riječne naše snage, ali za to nam treba i više novaca. I ne vidim u ovome zakonu, u svim ovim člancima ama baš ništa što može biti zapreka odnosno što može biti kočnica razvoja Oružanih snaga Republike Hrvatske i možemo kazati da su ti naši vojnici, dočasnici i časnici, da su oni ponos svih nas u Republici Hrvatskoj i da sa našom zastavom koju nose na ramenu jednostavno pronose ono što je kvalitetno u Republici Hrvatskoj, da su dobri ambasadori u cijelom svijetu. I glede svih ovih stvari koje sam kazao i ovo što sam pročitao u ovome zakonu i ono što znam o hrvatskim vojnicima na poligonima, na vježbalištima i da ne kažem u spavaonicama, u potpunosti podržavam ovaj zakon i neće nam biti teško ako moradnemo još jedan puta donijeti nekakve dopune zakona kako bi poboljšali ne samo Oružane snage nego pomogli ljudima koji provode te zakone u samoj realizaciji da budu što uspješniji. Hvala lijepo.
Hvala. Završni osvrt, državni tajnik Željko Goršić. Izvolite.
Hvala lijepo, gospodine predsjedavajući. Evo ja bih samo htio zahvaliti svima koji su dakle danas uzeli učešće u ovoj raspravi na prijedlog izmjena i dopuna ovog zakona. Htio bih samo odgovoriti dakle na par bitnih stvari koje sam ovdje uspio primjetiti, a to je dakle ispred kluba HNS-a bila je primjedba da se povećava dobna granica. Ne radi se, možda ste nešto netočno izvukli iz konteksta, ali ne povećava se dobna granica već se radi o osobama u službi koji već dakle jesu u službi kao vojnici, dočasnici ili državni službenici-namještenici i oni moraju biti primljeni tek onda ako su u skladu sa standardima profesionalnog razvoja. Dakle, nema ono zloporabe ili prevelike primjene, preširoke primjene ove odredbe zakona. Drugo, što se tiče pravosudnog ispita. Radi se o tome da se ovdje radi sada ne o kaznenom pravu nego o provođenju upravnog postupka i prema tome to je potreba da se uskladi sa Zakonom o općem upravnom postupku. To se dakle treba položiti državni stručni ispit, to je cilj ove izmjene. Što se tiče kluba SDP-a i gospodina saborskog zastupnika Kotromanovića, radi se dakle o usklađivanju sa Zakonom o tajnosti podataka što možemo reći da je opći zakon, a detaljno ovo područje je riješeno Pravilnikom ministra obrane o tajnosti podataka obrane. Evo dakle to je što se tiče Pravilnika o tajnosti podataka. Smanjenje broja djelatnih vojnih osoba radi se već godinama i ono se radi planski. Svake godine donosi se plan izdvajanja i neće se dogoditi dakle da 2700 ili ne znam koliko tisuća ljudi otiđe stihijski iz Ministarstva obrane ili iz Glavnog stožera. Mi to radimo već od 2003. godine i do danas izdvojeno, ali kažem planski, preko 20 tisuća djelatnih vojnih osoba što časnika, što dočasnika, što vojnika. Prema tome, ne treba se bojati da ćemo ovim izmjenama i dopunama zakona možda poremetiti dobne granice, pa ćemo možda poremetiti obrazovnu strukturu. Prema tome, ne treba se bojati. Prije donošenja ovih izmjena i dopuna mi smo pomno to razmotrili da eventualno ne bi negdje narušili dostignute standarde već ovo se radi samo u cilju poboljšanja i smatram da ovaj zakon je dobar. No međutim, mi ćemo još jednom razmotriti sve ovo što je danas rečeno i pripremiti eventualno za drugo čitanje da popravimo i ovaj predloženi prijedlog. Hvala vam lijepo.
Hvala. Zaključujem raspravu.
Treće, Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o službi u Oružanim snagama Republike Hrvatske, prvo čitanje, P.Z. br. 325, predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje slijedeći zaključak: "1. Prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o službi u Oružanim snagama Republike Hrvatske; 2. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja iznesena u raspravi uputit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona." Molim, uključimo se i glasujmo za ovaj zaključak. Rezultat? Ovaj prijedlog zakona prihvaćen je jednoglasno sa 98 glasova za.
Idemo na sljedeću točku - Prijedlog zakona o policijskim poslovima i ovlastima, prvo čitanje, P.Z.E. br. 329 Predlagatelj je Vlada, prvo je čitanje. Raspravu su proveli Odbori za zakonodavstvo, pravosuđe, unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost, europske integracije, Ustav, Poslovnik i politički sustav, ljudska prava i prava nacionalnih manjina. Državni tajnik u Ministarstvu unutrašnjih poslova Ivica Buconjić će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite državni tajniče.
Hvala lijepo gospodine predsjedavajući, štovane dame i gospodo zastupnici. Pred vama je prijedlog novog Zakona o policijskim poslovima i ovlastima. Prijedlog ovog zakona izražen je u cilju poboljšanja djelotvornosti rada policije, poboljšanja zaštite temeljnih prava i sloboda, te osuvremenjivanja ustroja policijskih poslova. Također jedan od razloga za donošenje novog Zakona o policijskim ovlastima je i novi Zakon o kaznenom postupku čiji se jedan dio treba početi primjenjivati 1. srpnja i upravo je bilo nužno i u Zakonu o policijskim poslovima i ovlastima urediti određene odnose kako bi zakon i postupanje policije bilo kompatibilno sa novim Zakonom o kaznenom postupku. Pri izradi ovoga prijedloga zakona posebno se vodilo računa o uvažavanju međunarodnih standarda policijskog postupanja kao i sustava policijskih zakonodavstava u europskim državama i ovaj zakon je usklađen sa pravnom stečevinom Europske unije. U odnosu na važeći Zakon o policiji koji je koncipiran kao sveobuhvatan policijski zakon ovaj prijedlog zakona se drži samo odredbe o policijskim poslovima i ovlastima dok je sada još uvijek važeći Zakon o policiji sadržavao i odredbe o radnim odnosima, o ustroju i o nekim drugim stvarima koje se ne odnose direktno na policijske poslove i ovlasti. Smatramo da je ovakvo uređenje bilo nužno zbog toga da bi u jednom zakonu koji je javno dostupan, koji je javno poznat bilo propisano samo policijsko postupanje i policijski poslovi budući da je postupanje policije postupanje koje može bitno utjecati na ljudska prava i slobode i zbog toga je bilo nužno da i policajci dobiju svoj jedan zakon kojim će biti regulirano policijsko postupanje odnosno policijski poslovi i ovlasti, a s druge strane da građani znaju što mogu očekivati od policije u postupanju. Svrha je ovakvog zakona da policijsko postupanje bude jasno uređeno, jednostavnije, brže i ekonomičnije. Policijski posao mora biti precizno uređen posebno u situacijama u kojima se njegovim obavljanjem zahvaćaju temeljna prava i slobode. Ali također i onda kada su baš ta prava i slobode povod i predmet zaštite koja se ostvaruju provođenjem policijskih poslova. Ovim zakonom je po prvi puta su i definirani pojedini pojmovi, tako da bi i policijski službenici u postupanju znali točno koje su njihove granice ovlasti, koji je sadržaj njihovih poslova i ovlasti. Ali da bi i građani, odnosno druga tijela i nadležne institucije mogle biti nedvosmisleno upućene u sadržaj policijskih poslova ovlasti pojedinih instituta i Zakona o policijskim poslovima i ovlastima. Ovdje se nabrajaju policijski poslovi i ovlasti u ovom zakonu. Zakon je podijeljen u nekoliko glava, a centralna glava je ona kojom se cjelovito i sustavno uređuju policijske ovlasti i poslovi. Nastojalo se prije svega da uređenje obuhvati ovlasti kojima policija redovito ostvaruje ciljeve otklanjanja opasnosti, sprječavanja počinjenja kaznenih djela i prekršaja, te suradnje s drugim tijelima i građanima. Za istaknuti je kako je važeći Zakon o policiji predviđao 17 policijskih ovlasti, dok ovaj zakon, odnosno Prijedlog zakona predviđa 24 policijske ovlasti. Međutim, važno je ovdje istaći da nema nekih bitno novih policijskih ovlasti, da nema povećavanja represije, nego su postojeće policijske ovlasti nomotehnički i sadržajno, normativno uređene na drugačiji način tako da budu logičnije povezane, da budu jasnije, da budu preciznije kako ni policajci ne bi imali dvojbe u pogledu njihove primjene, a kako bi građani mogli očekivati unaprijed što policajac može napraviti i kako postupati. Tu je samo jedna potpuno nova policijska ovlast, a to je korištenje tuđeg prijevoznog sredstva i komunikacijskog uređaja. Ja ću samo kratko još nabrojati koje su policijske ovlasti i da li je eventualno došlo do određenih promjena u odnosu na sadržaj policijskih ovlasti u odnosu na stanje iz sada važećeg Zakona o policiji. Prva i druga ovlast su provjera i utvrđivanje identiteta osoba i predmeta i pozivanje. Ovdje nije došlo do značajnijih promjena u odnosu na sada važeći zakon. Treća ovlast dovođenje proširena je i na privođenje kako bi se napravila razlika između dovođenja i privođenja. Naime, tu je bilo vrlo često u praksi zabune što je dovođenje što je privođenje. Razlika prema dovođenju je u tome što se dovođenje poduzima isključivo na temelju pisane zapovjedi, dok se privođenje radi bez pisani zapovjedi i najčešće se taj termin privođenje kolokvijano je upotrebljavao i za dovođenje. To je stvaralo određenu zabunu. Smatramo da smo ovakvim označavanjem razlika između dovođenja i privođenja stvar pojednostavili i učinili transparentnijom i jasnijom. Četvrta ovlast je traganje za osobama i predmetima i sadržajno se ne razlikuje od. Četvrta je traganje za osobama i predmetima. Peta ovlast je privremeno ograničenje slobode kretanja i sadržajno se ne razlikuju od sadašnje te dvije policijske ovlasti iz postojećeg zakona. Šestoj ovlasti je promijenjen naziv u davanje upozorenja i naredbi jer je takvo terminološko određenje napravljeno u članku 2. ovoga zakona i ono je po nama jasnije i preciznije. Sedma ovlast privremeno oduzimanje predmeta sadržajno je dorađeno na način da i u nazivu ovlasti privremeno oduzimanje i čuvanje i prodaja predmeta istaknuta i ovlast policije da privremeno oduzete predmete čuva i proda dok je u pripadajućim odredbama jasnije navedeno kako je policija ovlaštena privremeno oduzeti predmet kada je propisano ovim drugim zakonom kao i u taksativno pobrojanim slučajevima. Osma ovlast poligrafsko testiranje je preimenovana u poligrafsko ispitivanje zbog toga što je to preciznije i točnije. Kod devete ovlasti pregled prostorija, objekata i dokumentacije došlo je do razdvajanja ove ovlasti u dvije posebne ovlasti, pregled dokumentacije, te ulazak i pregled objekata i prostora. Ovo je naročito važno zbog novog Zakona o kaznenom postupku, budući će policija i policijski istražitelji imati nove uloge, nove ovlasti i ove ovlasti će naročito biti važne u borbi protiv organiziranog kriminaliteta i korupcije. Zatim se utvrđuje ulazak u tuđi dom. Oko ove ovlasti je bilo dosta polemike, međutim ja moram ovdje istaći da to nije nova ovlast. Ova ovlast je bila i prije regulirana Zakonom o kaznenom postupku i ona ni na koji način ne narušava nepovredivost doma zbog toga što je točno, precizno, taksativno nabrojano u kojim slučajevima policija, odnosno policijski službenik može ući u dom, ali ne radi pregleda i pretrage, nego zbog četiri taksativno nabrojana razloga. 10. ovlast, pregled osoba, predmeta i prometnih sredstava doživjela je sadržajne promjene. Sada je policijski službenik ovlašten pregledati osobu i predmet koji osoba nosi sa sobom i prometno sredstvo kada je to nužno radi pronalaska predmeta podobnih za napad ili samoozljeđivanje. Prema ovom prijedlogu zakona policijski službenik može obaviti pregled osoba, predmeta i prometnih sredstava kada treba spriječiti bijeg počinitelja kaznenog djela za koje se progoni po službenoj dužnosti kada je potrebno otkriti tragove kaznenog djela ili druge dokaze te kada je potrebno radi zaštite opće sigurnosti. Kod 11. ovlasti, osiguranje i pregled mjesta događaja izvršena je promjena u nazivu, tako da ova ovlast, naziv ove ovlasti glasi osiguranje mjesta događaja. Isto je normativno i nomotehnički preciznije uređeno, tako da se iz samog naziva ovlasti može detektirati što policija po toj ovlasti može i napraviti, odnosno koje su joj ovlasti u postupanju. 12. ovlast je zaprimanje prijava koji je proširen naziv u zaprimanje prijava, podnošenje kaznenih prijava i izvješća te je izvršena sadržajna nadopuna pripadajućih odredbi u smislu da je propisano postupanje policije kada je prijava priopćena telefonom, drugim telekomunikacijskim uređajem ili usmeno. Jasnije je propisano postupanje policije kada se pri podnošenju kaznene prijave ili provođenjem izvida utvrdi da je počinjeno kazneno djelo koje se progoni po privatnoj tužbi ili da događaj nema obilježja kaznenog djela te kad se radi o kaznenom djelu protiv časti i ugleda. Ovo je isto uređeno prije svega sa svrhom da se i policija i državno odvjetništvo rastereti nepotrebnog postupanja u slučajevima kada se ne radi o kaznenom djelu, odnosno kada se radi o kaznenom djelu u kojem se progoni po privatnoj tužbi kako bi se policija i državno odvjetništvo rasteretilo od nepotrebnog zatrpavanja neosnovanim kaznenim prijavama i da bi se mogle baviti zaista onim predmetima i slučajevima kada je jasno i evidentno da se radi o ozbiljnim kaznenim djelima, prije svega najtežim kaznenim djelima i kaznenim djelima korupcije i organiziranog kriminala. Što se tiče 13. ovlasti, javno raspisivanje nagrada, sadržajno se ova ovlast nije mijenjala. Kod 14. ovlasti, snimanje na javnim mjestima, naglašeno je da se javna mjesta mogu snimati audio i video uređajima radi sprječavanja kaznenih djela za koja se progoni po službenoj dužnosti te da se radi nadzora državne granice može snimati područje državne granice i graničnih prijelaza. Uporaba sredstava prisile nije doživjelo bitnije sadržajne razlike, nego normativne i nomotehničke kako bi se policajcima olakšalo razumijevanje situacije kada trebaju primijeniti sredstva prisile, kako bi ih primijenili na zakonit i legalan način, kako ne bi se dovodili u situaciju da zbog neznanja ili nerazumijevanja krše zakon i time primjenjuju neodgovarajuća sredstva prisile, odnosno da ih ne primjenjuju na neodgovarajući način. 16. ovlast, zaštita žrtava kaznenih djela i drugih osoba nije promijenjena u odnosu na važeći zakon. Kod 17. ovlasti prikupljanje, obrada i korištenje osobnih podataka. Ta ovlast je doživjela dosta sadržajnih razlika. Naime, to je vrlo osjetljivo područje i kao što sam rekao, ovim zakonom smo htjeli prije svega preciznije definirati policijske ovlasti, preciznije, točnije definirati postupanje policije, dati policiji mogućnost učinkovitijeg postupanja, ali ne na štetu ljudskih prava i sloboda i željeli smo na svaki način unaprijed spriječiti i onemogućiti bilo kakvu mogućnost ili opasnost od narušavanja temeljnih ljudskih prava i sloboda i zbog toga smo ovu glavu, odnosno ovu policijsku ovlast predefinirali normativno i sadržajno, u skladu sa Zakonom o zaštiti osobnih podataka, ali i sa drugim propisima koji reguliraju prikupljanje, držanje i korištenje drugih podataka, ne samo osobnih. Način primjene prikupljanja obavijesti odgađanja nabrojena je kao posebna ovlast policije, znači razdvojena je od drugih ovlasti kao što je to do sada bilo. Način provedbe prikrivenih policijskih radnji, motrenje, pratnja, klopka naveden je u katalog ovlasti u ovom prijedlogu zakona kao posebna ovlast policije, upravo zbog toga da bi se nedvosmisleno znalo kada policija može pojedine policijske ovlasti primjenjivati na prikriveni način. Ovlast provjere zastare progona … [[Govornik se ne razumije.]] i provođenja plovnog objekta u važećem zakonu nije tretirana kao posebna ovlast policije. Međutim, budući da u ovih postupanja policija ima dosta, smatrali smo isto potrebnim da ju normativno uredimo kao zasebnu ovlast. Kao jedinu potpuno novu ovlast policija ovaj prijedlog zakona predviđa uporabu tuđeg prijevoznog sredstva i telekomunikacijskog uređaja radi prijevoza osobe kojoj je ugrožen život ili sprječavanje počinjenja kaznenog djela za koje se progoni po službenoj dužnosti ili progona počinitelja takvog kaznenog djela kad drukčije nije moguće provesti tu radnju, policija je ovlaštena bez pristanka osobe uporabiti njeno vozilo. Naravno, to je isto predviđeno kao iznimna policijska ovlast koja ni na koji način ne može dovesti do samovolje policijskih službenika u njezinoj primjeni i narušavanje prava privatnog vlasništva, nego je točno predviđeno u kojim kriznim situacijama policija može koristiti tuđe prijevozno sredstvo i telekomunikacijski uređaj. Ovo je bio samo kratak pregled normativnog i sadržajnog uređenja policijskih poslova i ovlasti. Rekao sam koje su bili razlozi i motivi za donošenje ovoga zakona i smatramo da ovakva zakon, odnosno eventualno uz određene promjene, ukoliko se bude javila potreba koju budemo primijetili u današnjoj raspravi će dati policiji instrumente da postupa učinkovitije. Naime, nama nije uopće cilj povećati učinkovitost kroz povećanje represije. Nismo uvodili neke nove policijske ovlasti koje bi dovele do značajnog povećanja represije policije, nego prije svega smo normativno, sadržajno i nomotehnički uredili policijske ovlasti na način da policajci budu unaprijed sigurno kako smiju, ali i moraju postupati i da građani budu isto tako unaprijed sigurni i upoznati kako policija prema njima smije i mora postupati. Smatramo da je ovaj zakon dobar upravo na takav način u tome pravcu da će policija biti učinkovitija, ali ne na račun narušavanja ljudskih prava i sloboda, nego će ovaj zakon zahtijevati istovremeno i edukaciju i obuku policijskih službenika, kako bi postupali prije svega profesionalnije odgovornije, kako bi bili educiraniji i Ministarstvo unutarnjih poslova već i radi i prije donošenja ovog zakona sveobuhvatnu edukaciju policijskih službenika, upravo da bi policijski službenici bili apsolutno pripremljeni nakon donošenja ovoga zakona da po njemu i postupaju. Naravno zbog novoga Zakona o kaznenom postupku bit će drugačiji odnosi između policijskih službenika i državnog odvjetništva. U tu edukaciju su uključeni i državni odvjetnici. Tako da se ovom poslu krajnje ozbiljno pristupalo. Ovaj zakon i nije bio nikakva reakcija ishitrena na nekoliko tragičnih događaja koji su se dogodili u zadnjih nekoliko mjeseci, nego se ovaj zakon pripremao već više mjeseci. U njegovoj pripremi i izradi su sudjelovali stručnjaci i iz Ministarstva unutarnjih poslova, kriminalistički službenici, sveučilišni profesori kaznenog prava, stručnjaci iz državnog odvjetništva, tako da smatramo da je ovaj zakon dobar. Da će ovaj zakon nakon njegovog donošenja dati nove instrumente policiji da bude učinkovitija, ali da sigurnost prava i slobode građana ni na koji način ne budu ugrožena. Hvala lijepa.
Hvala. Odbor za zakonodavstvo, Odbor za pravosuđe. Predsjednica odbora, gospođa zastupnica Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Gospodine državni tajniče, predstavnici ministarstva. Odbor za pravosuđe Hrvatskog sabora na 27. sjednici održanoj 19. svibnja 2009. godine razmotrio je Prijedlog Zakona o policijskim poslovima i ovlastima, koji je predsjedniku Hrvatskog sabora podnijela Vlada Republike Hrvatske. Odbor je prijedlog zakona raspravio u svojstvu zainteresiranog radnog tijela. U uvodnom obrazloženju predsjednik predlagatelja istaknuo je da je cilj ovog zakonskog prijedloga, poboljšanje djelotvornosti rada policije, zaštita temeljnih prava i sloboda, osuvremenjivanje ustroja policijskih poslova, usklađenje sa međunarodnim standardima i sustavima policijskog zakonodavstva europskih zemalja, usklađenje s izmjenama kaznenog i prekršajnog postupka. Ovim se prijedlogom mijenja dosadašnje uređenje na način da se policijski poslovi i policijske ovlasti reguliraju posebnim zakonom. Prijedlogom se cjelovito i sustavno propisuje 25 policijskih ovlasti, a posebno obrazloženje dano je za nove policijske ovlasti. Članovi odbora podržali su donošenje zakona. Naglasili su da je njegovo donošenje značajan pomak prema pravnoj sigurnosti građana, jer se ovlasti policije definiraju zakonom, a ne podzakonskim aktima kako je to bilo do sada. Istaknuli su važnost ovoga prijedloga na području učinkovitog otkrivanja kaznenih djela, poduzimanju mjera otklanjanja opasnosti i sprečavanju kaznenih djela i prekršaja, postupanje policije u skladu s novinama i pravilima kaznenog postupka. Prijedlogom se treba odgovoriti zahtjevu za poboljšanjem policijske učinkovitosti, pravovremenosti intervencija, sigurnosti građana u pravcu prevencije, sa što manjim zadiranjem u temeljna prava i slobode. Istaknut je prigovor nedostatka komparativnog prikaza o tome koliko je dosadašnji zakonodavni okvir bio dovoljan za učinkovito djelovanje policije, odnosno koje se novine predlažu u odnosu na postojeći zakon kao i prigovor da se predlagatelj treba okoristiti komparativnom analizom i prikazom organiziranosti policije, financiranja, samostalnosti u radu, efikasnosti policije u nekim drugim europskim zemljama. Na prijedlog Zakona o policijskim poslovima i policijskim ovlastima, istaknute su sljedeće primjedbe, prijedlozi i mišljenja. Predlaže se precizno nomotehničko uređenje zakona kako bi se otklonile različite interpretacije u praksi. Primjerice u članku 13. taksativno se nabrajaju policijske ovlasti. Stoga je nepotrebna točka 25. koja glasi "druga ovlast propisana zakonom" ili člankom 59. "reguliraju se slučajevi kada policijski službenik može privremeno oduzeti predmet", a točka 4. sadrži "kada je to određeno posebnim propisima" ili člankom 74. "regulira se kada policijski službenik može obaviti pregled tuđeg doma". A u točki 5. sadrži odredbu kada je to određeno posebnim propisom. Mišljenje je da zakon u pojedenim odredbama koje su osnova za donošenje podzakonskih akata ministra, treba sadržavati barem osnovne elemente nacrta toga podzakonskog akta. Predlaže se u članku 2. točku 11. uskladiti s važećim propisima. Predlaže se članak 5. regulirati na način, da policijski službenik postupa imajući u vidu razmjer između ovlasti koju poduzima i cilja obavljanja policijskog posla. Policijski službenik će uvijek primijeniti policijsku ovlast kojom se u najmanjoj mjeri zadire u slobode i prava čovjeka, a postiže cilj obavljanja policijskog posla. U tekstu zakona umjesto riječi "osnova sumnje", treba koristiti "osnove sumnje". Predlaže se preciznije urediti i uskladiti odredbe glave 4. s odredbama o kaznenoj evidenciji prema i odredbama Zakona o zaštiti osobnih podataka. Predlaže se u članku 56. predvidjeti postupanje policijskog službenika u situaciji kada se osoba usprotivi uporabi prijevoznog sredstva ili telekomunikacijskog uređaja kojim se služi. U stavku 4. umjesto riječi "drugi troškovi", propisati "naknada eventualne štete". Istaknuto je da se predložena odredba članka 61. stavka 2. točke 4. predstavlja povredu prava vlasništva, ako se ne može utvrditi vlasnik predmeta, sa stvarima treba postupati kao sa izgubljenim stvarima i kao takve bi se trebale predati nalaznom uredu. Predlaže se također u člancima 73. i 74. ujednačiti nomotehnički izričaj radi lakšeg praćenja zakona. Mišljenja je da uz predložene policijske ovlasti i opća pravila njihove primjene treba stipulirati i odredbe o kontroli i nadzoru njihove primjene. Nakon provedene rasprave Odbor za pravosuđe je sa 8 glasova za odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese sljedeće zaključke. Prihvaća se prijedlog Zakona o policijskim poslovima i ovlastima i sve primjedbe, prijedlozi i mišljenje iznijete u raspravi uputit će se predlagateljima za izradu konačnog prijedloga zakona. Hvala.
Hvala. Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost, Odbor za europske integracije, Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav, Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a gospodin zastupnik Berislav Rončević. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Prijedlog ovog zakona izrađen je u cilju poboljšanja djelotvornosti rada policije, poboljšanja zaštite temeljnih prava i sloboda te osuvremenjivanja ustroja policijskih poslova. Pri njegovoj izradi posebno se vodilo računa o uvažavanju međunarodnih standarda policijskog postupanja kao i sustava policijskih zakonodavstava u europskim državama. Također pri uređenju novih pravila o provođenju policijskih poslova i policijskih ovlasti imalo se u vidu i novi poredak odnosa u represivnim postupcima kojeg donosi novi Zakon o kaznenom postupku. Treba reći da je u odnosu na važeći Zakon o policiji koji je koncipiran kao sveobuhvatan policijski zakon ovaj prijedlog zakon sada sadrži samo odredbe o policijskim poslovima i ovlastima dok će pitanja organizacije policije kako je rekao predstavnik Vlade stegovne i odredbe o radno pravnom statusu policijskih službenika biti predmet uređenja posebnog zakona. Svrha ovakvog prijedloga zakona je da policijsko postupanje bude jasno uređeno, da bude jednostavnije, brže i ekonomičnije. Policijski posao mora biti precizno uređen, posebno u situacijama u kojima se njegovim obavljanjem zahvaćaju temeljna prava i slobode ali također i onda kada su baš ta prava i slobode povod i predmet zaštite koja se ostvaruje provođenjem policijskog posla. Ovaj prijedlog zakona podijeljen je u sedam glava, u uvodnim odredbama naglašeno je da je zakon središnji ali ne i jedini izvor koji propisuje policijske poslove i policijske ovlasti. Također, propisano je značenje pojedinih pojmova koji se u zakonu koriste što ima za svrhu da se ti pojmovi i u odredbama zakona uvijek uređuju jednoznačno i vodeći računa o bliskim područjima koje uređuju drugi propisi. Nadalje, slijede odredbe kojima se nabrajaju koalicijski poslovi, pojašnjavaju opća pravila njihova obavljanja. Ovdje su sadržane odredbe o taksativnosti, polazište obavljanja policijskog posla, službena dužnost, nalog, zapovijed, razmjernosti povoda i cilja obavljanja policijskog posla, obveznoj primjeni mjere kojom se isti cilj postiže manjim zahvatom u prava i slobode, pravo odbijanja izvršenja nezakonitog naloga, općoj dužnosti otklanjanja opasnosti, suradnje s drugih tijelima, subjektima i drugo. Nakon ovih glava zakona slijedi glava koja sadrži najveći broj članaka i kojima su cjelovito i sustavno uređene policijske ovlasti. Nastojalo se prije svega da uređenje obuhvati ovlasti kojima policija redovito ostvaruje ciljeve otklanjanja opasnosti i sprječavanja počinjenja kaznenih djela i prekršaja te suradnje s drugim tijelima i građanima. Polazište o uređenju je takvo da zakon propisuje uvjete, način primjene kao i ovlaštenike primjene ovlasti. U ovoj glavi su policijske ovlasti uređene na zakonskoj razini dok će se provedbena komponenta urediti provedbenim propisom. Za istaknuti je kako važeći Zakon o policijski predviđa 17 policijskih ovlasti dok ovaj prijedlog zakona predviđa 24 policijske ovlasti te posebno naglašava da policijske ovlasti mogu biti propisane i drugim zakonima. Međutim, ove 24 policijske ovlasti predviđene ovim prijedlogom zakona uključuju sve policijske ovlasti koje propisuje i važeći Zakon o policiji od kojih je većina sadržajno i pojmovno preciznije uređena ili tako propisana da je pojedina postojeća ovlast radi jasnoće i ekonomičnije primjene razdvojena u dvije posebne ovlasti. Samo je jedna potpuno nova policijska ovlast, u nastavku iako je državni tajnik već to elaborirao smatram shodnim još jednom prokomentirati sve policijske ovlasti koje predviđa ovaj zakon što je i sukus ovoga zakona jer radi se o djelovanju policijskih službenika, radi se o kontaktu sa građanima i vrlo će biti poželjno i kada ovaj zakon stupi na snagu javno ga prezentirati i objasniti da bi svi koji su zainteresirani i policijski službenici koji provode zakon a i građani imali točna i precizna saznanja o policijskim ovlastima. Kod prve i druge policijske ovlasti provjera i utvrđivanje identiteta osoba, predmeta i pozivanje nije došlo do značajnijih sadašnjih promjena u odnosu na važeći zakon. Ovdje ovlasti su samo i značajno preciznije uređene. Trećoj ovlasti dovođenje proširen je naziv u dovođenje i privođenje te je propisano kada policijski službenik privodi osobu. Razlika prema dovođenju je u tome što se dovođenje poduzima isključivo na temelju pisane zapovijedi nadređenoga ili naloga nadležnog tijela izdanog na temelju zakona dok se bez pisane zapovijedi odnosno naloga privode uhićenik, osoba kojoj treba utvrditi identitet, osoba za kojom je raspisana potraga, osoba koja je uredno pozvana zbog davanja obavijesti korisnih za obavljanje policijskih poslova a nije se odazvala pozivu te u drugim slučajevima predviđenim zakonom. Četvrta ovlast traganje za osobama i predmetima, i peta privremeno ograničenje slobode kretanja sadržajno se ne razlikuje od važećeg uređenja ali je izričaj normi preciznije uređen. Šesto, ovlast davanja upozorenja i zapovijedi promijenjen je naziv u davanje upozorenja i naredbi jer je takvo terminološko određenje napravljeno u članku 2. ovog prijedloga zakona kojim je propisano značenje pojmova koji se u njemu koriste. Bitnih sadržajnih izmjena nije bilo. Sedma ovlast privremeno oduzimanje predmeta sadržajno je dorađena na način da je u nazivu ovlasti privremeno oduzimanje, čuvanje i prodaja predmeta istaknuta i ovlast policije da privremeno oduzme predmet, čuva i proda dok je u pripadajućim odredbama jasnije navedeno kako je policija ovlaštena privremeno oduzeti predmet kada je to propisano ovim ili drugim zakonom kao i u taksativno pobrojanim slučajevima. Osma ovlast poligrafsko testiranje promijenjen je naziv u poligrafsko ispitivanje a uz sadržajne razlike u odnosu na važeće odredbe ogledaju se u tome da je propisano tko daje pisanu suglasnost za poligrafsko ispitivanje maloljetnika te da se poligrafskom ispitivanju ne smije podvrgnuti dijete. Policijska ovlast pregled prostorija, objekata i dokumentacije došlo je do razdvajanja ove ovlasti na dvije posebne ovlasti, pregled dokumentacije te ulazak i pregled objekata i prostora s time da se ovlast pregleda dokumentacije odnosi na poslovnu dokumentaciju fizičkih i pravnih osoba koju policija može pregledati kada provodi kriminalističko istraživanje. Ovlast nije vezana kao do sada uz ulazak u poslovni prostor radi pronalaska počinitelja kaznenog djela ili prekršaja te postupanja po dojavi o prisutnosti eksplozivne naprave. Također, kod ovlasti pregleda objekata i prostora taksativno je nabrojeno kada je policijski službenik ovlašten ući i pregledati objekte i prostorije državnih tijela i pravnih osoba te druge poslovne prostore. Prilikom pregleda mogu se koristiti tehnička sredstva i službeni pas. Propisana je i mogućnost ulaska i pregleda vojnog objekta dakako uz nazočnost vojne policije. Ovlast ulazak u tuđi dom, ovlast policije redarstvenih vlasti je da bez naloga o pretrazi uđe u tuđi dom i druge prostorije i po potrebi obavi pretragu do sada je bila sadržana u Zakonu o kaznenom postupku i to kao ovlast policije u okviru istražnih radnji. U ovom prijedlogu zakona ulazak u tuđi dom bez pisanog naloga i mogućnost obavljanja pregleda uređuje se kao posebna ovlast policije u slučaju kada su ostvarene taksativno nabrojane okolnosti. Deseta ovlast, pregled osoba, predmeta i prometnih sredstava doživjela je sadržajne promjene koje se ogledaju u promjeni razloga radi kojih se ova ovlast poduzima. Sada je policijski službenik ovlašten pregledati osobu, predmet koji osoba nosi sa sobom i prometno sredstvo kada je to nužno radi pronalaska predmeta podobnih za napad ili samoozljeđivanje. Prema ovom prijedlogu zakona policijski službenik može obaviti pregled osoba, predmeta i prometnih sredstava kada treba spriječiti bijeg počinitelja kaznenog djela za koje se progoni po službenoj dužnosti, kada je potrebno otkriti tragove kaznenog djela ili druge dokaze te kada je to potrebno radi zaštite opće sigurnosti. Ostale pripadajuće odredbe u načinu obavljanja pregleda nisu sadržajno i značajno izmijenjene. Policijska ovlast, osiguranje i pregled mjesta događaja dobila je promjenu u nazivu pa je kako u samom nazivu stoji … [[Govornik se ne razumije.]] osiguranje mjesta događaja tako i u sadržaju odredbe stavlja naglasak na to da je policija ovlaštena osigurati mjesto na kojem je počinjeno kazneno djela za koje se progoni po službenoj dužnosti prekršaj ili drugi događaj povodom kojega je potrebno pregledati mjesto događaja. U tom cilju propisano je koje je radnje policijski službenik koji je prvi došao na mjesto događaja ovlašten i poduzeti. Nadalje, slijedi dvanaesta ovlast zaprimanje prijava kojoj je proširen naziv u zaprimanje prijava, podnošenje kaznenih prijava i izvješća te je izvršena sadržana i nadopuna pripadajućih odredbi u smislu da je propisano postupanje policije kada je prijava priopćena telefonom, drugim telekomunikacijskim uređajem ili usmeno. Također propisano je što sve sadrži prijava koju podnosi policijski službenik te da ako drugačije nije propisano zakonom policija prijavu o kaznenom djelu za koje se progoni po službenoj dužnosti odmah to ostavlja državnom odvjetniku. Osim navedenog jasnije je propisano postupanje policije kada se pri podnošenju kaznene prijave ili provođenjem izvida utvrdi da je počinjeno kazneno djelo koje se progoni po privatnoj tužbi ili da događaj nema obilježje kaznenog djela te kada se radi o kaznenom dijelu protiv časti i ugleda. Uz ovo dodane su i odredbe o tome kada policija sastavlja i kome podnosi kaznenu prijavu i izvješće. Što se tiče trinaeste ovlasti javno raspisivanje nagrade nije bilo sadržajnih promjena osim što je preciznije propisano da je policija ovlaštena javno raspisati nagradu za danu obavijest radi otkrivanja i uhićenja osobe koja je počinila teško kazneno djelo ili kazneno djelo koje je posebno uznemirilo javnost. Policijska ovlast, snimanje na javnim mjestima, kod nje naglašeno da se javna mjesta može snimati audio-video uređajima radi sprječavanja kaznenih djela za koja se provodi po službenoj dužnosti te da se radi nadzora državne granice može snimati područje državne granice i graničnih prijelaza. Sljedeća policijska ovlast uporaba sredstava prisile. Među sredstva prisile koje nabraja važeći zakon kao jedino novo sredstvo prisile dodan je raspršivač sa nadražujućom tvari dok su sva ostala sredstva prisile i način kao i moment početka njihove primjene i u ovom prijedlogu zakona propisana jednako ili preciznije poštujući načelo nužnosti, razmjernosti postupanja, posebno obzira prema određenim kategorijama osoba i posebnim situacijama te isključenja primjene u slučajevima mogućih stradanja trećih osoba. Ovlast zaštita žrtava kaznenih djela i drugih osoba nije promijenjena u odnosu na odredbe važećeg zakonskog tekst. Ovlast, prikupljanje obrade i korištenje osobnih podataka koja je doživjela značajne sadržajne razlike počevši od naziva ovlasti, prikupljanje, procjena, pohrana i obrada i korištenje podataka te sadržaja pripadajućih odredbi vidljiva je razlika u načinu normiranja ove materije. Važeći zakon tretira samo osobne podatke građana te taksativno nabraja evidencije koje policija vodi. Ovaj prijedlog zakona daje policiji ovlast prikupljanja, procjene pohrane, obrade i korištenja svih podataka i osobnih i drugih neophodnih za provedbu toga zakona. Zbirke podataka nisu nabrojane iz razloga jer je dosadašnja odredba koja je to tako uređivala ograničavajuća i ne daje policiji mogućnosti da osim navedenih vodi i druge zbirke u slučaju kada se takva potreba pojavi. Način primjene ovlasti, prikupljanje obavijesti od građana koja je u ovom prijedlogu zakona nabrojana kao posebna ovlast policije sada je normirana pravilnikom o načinu policijskog postupanja. Način provedbe prikrivenih policijskih radnji, motrenje, pratnja, klopka navedenih u katalozima ovlasti u ovome prijedlogu zakona kao posebna nova ovlast policije također je propisana pravilnikom o načinu policijskog postupanja. Isti se odnosi i na provjere uspostavljanja telekomunikacijskog kontakta. Ako se u slučaju zadnje tri navedene policijske ovlasti zaista radi o ovlastima policije zauzeto je stajalište da dosadašnje normativno uređenje pri kojem ove radnje nisu bile zakonski tako određene imaju potrebu biti određene i kao zakonske ovlasti policije. Ovlast provjere zastave, progon, zaustavljanje uzapćenje i provođenje plovnog objekta u važećem zakonu nije tretirano kao posebna ovlast policije već je u dijelu zakona koji govori o uporabi vatrenog oružja, posebno normirana situacija uporabe vatrenog oružja u progonu plovnog objekta. Kao jedino potpuno novu ovlast policije, ovaj prijedlog zakona predviđa uporabu tuđeg prijevoznog sredstva i telekomunikacijskog uređaja o čemu je predstavnik Vlade elaborirao u uvodnom izlaganju. U prijelaznim i završnim ovlastima utvrđene su ovlasti ministru i Vladi Republike Hrvatske za donošenje podzakonskih propisa potrebnih za provedbu ovog Zakona o policiji kao ta završna odredba o stupanju na snagu. Klub zastupnika Hrvatske Demokratske Zajednice podržati će prijedlog ovoga zakona.
Hvala. Gospođe i gospodo zastupnici, dopustimo da začas zastanemo sa raspravom o ovom prijedlogu zakona i da podsjetim da je prije 19 godina 30. svibnja nakon prvih slobodnih demokratskih izbora utemeljen prvi višestranački Hrvatski sabor, taj važan datum 30. svibnja obilježava se kao spomendan Hrvatskoga sabora. Spomendan Hrvatskoga sabora koji dolazi na dan 30. svibnja radi lokalnih izbora neće se obilježiti svečanom sjednicom nego u dogovoru i na odluku, temeljem odluke predsjedništva Sabora na jedan prigodan, primjeren način što je moguće u skladu sa Odlukom o spomendanu Hrvatskoga sabora i to na današnji dan sa jednim domjenkom u 13,30 sati u dvorani Josipa Jelačića u Hrvatskom saboru. Pa pozivam sve zastupnike i zastupnice koji će zajedno sa uzvanicima da u 13,30 sati budemo u dvorani Josipa Jelačića da na jednom prigodnom domjenku obilježimo spomendan Hrvatskoga sabora. 20. obljetnica iduće godine spomendana Hrvatskog sabora obilježit će se na jedan svečani način, najvjerojatnije i svečanom sjednicom Hrvatskoga sabora, a danas na jedan skroman način primjeren i štednji i trenutku na ovom domjenku. Svim zastupnicama i zastupnicima Hrvatskog sabora, svim građankama i građanima Hrvatskoga sabora čestitam ovaj spomendan Hrvatskog sabora kao rođendan moderne hrvatske demokracije. [[Pljesak.]] Još jedna obavijest. Odbor za rad i socijalno partnerstvo izvještava da će se u 14 sati održati u dvorani "Ante Starčevića" prema predloženom dnevnom redu sjednica Odbora za rad i socijalno partnerstvo. Nastavljamo sa raspravom o Prijedlogu zakona o policijskim poslovima i ovlastima. Klub zastupnika SDP-a, gospodin zastupnik Šime Lučin. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolegice i kolege, danas raspravljamo o jednom zakonu, dakle zakonu koji govori o policijskim poslovima i ovlastima oko kojeg su u zadnjih mjeseci stvorena na određeni način velika očekivanja, pa usudio bih se reći i određene zabune. Zašto je tome tako i zašto je oko ovog zakona i zašto su oko ovog zakona stvorena velika očekivanja? Pa iz jednostavnog razloga jer tijekom prošle godine, dakle prije više mjeseci nakon nekoliko teških zloćina, ubojstava koji su se desili u Zagrebu i nekoliko velikih razbojstava slušali smo sa najviših političkih vrhova, dakle obećanja da će se bitno proširiti, promijeniti, koncipirati policijske ovlasti kako bi se na taj način dakle i preveniralo, ali isto tako i povećala otkrivačka djelatnost kriminalnih djela. Kako je to često kad politika uđe u priču o policiji onda u pravilu, u pravilu stvore se određene zabune. Isto tako slušali smo i određene najave i obećanja tada, dakle prije 7, 8 mjeseci imenovanih šefova Ministarstva unutarnjih poslova i Ravnateljstva policije o novim ovlastima. Danas kad čitamo ovaj zakon i kad slušamo uvodničare i dosadašnje diskusije može se konstatirati da se policijske ovlasti bitno ne povećavaju. I mislim da ćemo se složit oko jednog zaključka, a to je da ovakvim tipom zakona i ovakvim zakonom zapravo ne mogu se neke stvari ni prevenirati ni razriješiti. On može eventualno biti samo dobra osnova ili dobar temelj. Činjenica jeste da se Vlada, odnosno Ministarstvo unutarnjih poslova opredijelilo za novu koncepciju policijskog da ga tako nazovem zakonodavstva. Od 2000. godine evo do ovih dana imali smo jednu koncepciju i tada kada je ta koncepcija policijskog zakonodavstva stvarana imala ju je većina europskih zemalja, odnosno zemalja Europske unije, a to je da se jednim zakonom riješe dakle svi da tako kažem policijski, da se reguliraju zakonske sve ono što se tiče policije od organizacije, poslova, ovlasti do samih prava i pozicije policajaca unutar sustava. Da li ćemo ovakvim načinom i koncipiranjem policijskog zakonodavstva imati neke veće i bolje rezultate. Mislim da će o tome tek vrijeme reći svoje. U varijanti kada je najavljena ovakva koncepcija ja sam da tako kažem bio pobornik te nove koncepcije iz jednostavnog razloga jer ona je na određeni način proizlazila iz novog Zakona o kaznenom postupku. Istovremeno moram priznati da sam očekivao da će ovaj zakon bit de facto provedbeni zakon Zakona o kaznenom postupku. Mi de facto sada se susrećemo sa jednim problemom da iz ovog samog zakona ne vidimo ni način postupanja ni niz onih bitnih pitanja koje determiniraju policijske ovlasti, a koje su i do sada bile riješene pravilnikom, odnosno odlukama i propisima ministra. Obzirom da je išla nova koncepcija ja sam jednostavno očekivao da će ovaj zakon postaviti jedan širi okvir pojedinih ovlasti, odnosno postupanja policajaca. Dakle, ako pogledate članak 104. vi ćete jednostavno pobrojiti da u ovom zakonu samo četiri, pardon šest članaka ne trebaju dodatni pravilnik. Svi ostali članci će biti regulirani pravilnicima koje donosi ministar. Dakle, u jednom dijelu to može stajati, ali nisam siguran da u drugom dijelu koji na određeni način ipak tretira slobode i prava građana bi trebalo to regulirati pravilnikom. Mislim da je u pojedinim člancima trebalo ostaviti više prostora, odnosno kao što sam rekao dati određene gabarite, određeni okvir. Netko će kazati da su određene mjere, odnosno određena pitanja regulirana u drugim zakonima. Ali to je do sada možda moglo biti moguće dok smo imali policijsko zakonodavstvo u jednom zakonu, cijelo policijsko zakonodavstvo. Međutim, ja ne znam zašto su se pojedina pitanja izbjegla da ih se barem naznači i u ovom zakonu. Ja nisam mogao naći neke stvari iz policijskog izvida koji se kažu ili koji će se reći da ih rješava Zakon o kaznenom postupku da su regulirana ovim zakonom. Ja nisam mogao ni naći šta će se desiti recimo sa mjerama, dakle koje budu provođene na način i onda kad u te mjere upadne netko tko nije predmet tih mjera. Da li se i te trake, video zapisi ili već ne znam šta čuva 5 godina ili koliko je to već predviđeno. Mislim da je i radi građana, ali i radi policajaca neke stvari u ovom zakonu možda trebalo drugačije koncipirati. Međutim, ključno pitanje koje se postavlja. Obzirom da imamo novi Zakon o kaznenom postupku koji će se vjerojatno i skoro mijenjati. Obzirom da ćemo vjerojatno dakle tijekom ove sjednice, ne vjerojatno nego sigurno jer smo sada proširili dnevni red razgovarati i o Zakonu o odvjetništvu, vjerojatno skoro i o USKOK-u. Mene jednostavno interesira da li ovi zakoni, da li će ovi zakoni svi skupa s ovim o policijskim ovlastima doprinijeti da Hrvatska hajde da tako kažem bude sigurnija zemlja. Nisam baš uvjeren. Možda nomotehnički ili koncepcijski ne odgovara da ovaj zakon bude provedbeni. Ali moje pitanje onda glasi koji je to zakon i da li ćemo mi uopće imati provedbeni zakon ZKP-a ili će to sve biti regulirano pravilnicima. Mislim zašto je ova priča bitna? Iz jednostavnog razloga, jer izmjene ZKP-a su po meni jako bitne i jako dobre izmjene koje su išle u tretiranju istrage. Ali isto tako bih želio upozorio da implementacija tako promijenjenog kaznenog zakonodavstva, odnosno ZKP-a u nekim zemljama poput Austrije i da ne nabrajam dalje trajala je četiri i više godina. Ja se radujem da već od 1.7. čini mi se će nastupiti onaj dio koji, kad je riječ o uskočkim predmetima na djelo. Ali ja nisam siguran na kakav način i koliko efikasno će se to sve skupa rješavati. Dakle, kao što je i predlagatelj rekao, ovaj zakon de facto osim dvije ovlasti ne tretira ni jednu novu ovlast, sve su ostale zapravo varijacija na temu. Koje su dvije ovlasti? To su dvije nove ovlasti koje su nažalost ili na sreću, ne znam kako bih to nazvao, izazvale najveću pozornost javnosti i to po meni nije dobro. To je oduzimanje telekomunikacijskih sredstava, odnosno mobitela i to je mogućnost oduzimanja mobitela. To je postojalo i u Zakonu o unutarnjim poslovima do '90. godine, a postojale su mogućnosti i po nekim drugim zakonima da se to napravi i do sada. Međutim, ono što je opet bitno, to je što se iz ovoga ne vidi jasno da će sve biti refundirano, troškovi plaćeni, eventualno oštećenje plaćeno i trebalo je možda navesti nekoliko po meni primjera da se jednostavno ta pažnja javnosti koja je bila toliko fokusirana na te dvije ovlasti jednostavno pokuša prebaciti na neka druga područja. Dakle, ono što nema u ovom zakonu, a što sam, moram priznati, ja očekivao nakon najave političkog vrha, a i nakon najave same gospode iz Ministarstva unutarnjih poslova, to su određeni poslovi koji govore o kriminalističkom istraživanju. Ja ne znam zašto predlagatelj nije išao korak dalje? Zašto nije išao u pravcu stvaranja određene, da je tako nazovem, obavještajne tajne službe? To meni zapravo nije jasno jer de facto to je jedan od preduvjeta za borbu oko organiziranog kriminala. Ja znam da argument može biti, pa da, postoje u ZKP-u i u ovom zakonu postoji niz mjera, ali taj posao, to nije taj posao. Jer onda se vraćamo i na to kako je definiran prikriveni policijski posao. On nije po meni dobro definiran. On je morao dobiti određenu definiciju. Ja ne znam da li će se prikriveni policijski posao raditi po bianco kao nalogu ili će taj nalog imati određeni okvir? Toga u zakonu, to se iz zakona ne vidi. Da, sad će me netko uputiti na neki drugi zakon, ali zašto ovdje to nije jasno definirano? Dakle, drugo pitanje, to je ako dakle kad nekoga stavljate "undercover", to je osjetljivi posao. Zašto? Zato jer de facto taj čovjek nema i ne bi trebao snositi nikakvu odgovornost za svoj posao. Barem ne bi mogao, jer ako bi je snosio, onda će se tu stvoriti niz problema. Dakle, čini mi se i vraćam se na to da dakle u suštini ovaj zakon tretira i spominje policijske ovlasti koje su inače sastavni dio policijskog posla u svim europskim zemljama ili u većini europskih zemalja, da tako kažem, pa ako hoćete i u našem okruženju. Međutim, pitanje cjelokupne koncepcije i njihove primjene, dakle a posebno ovog dijela da se niz pitanja ostavlja da se rješava pravilnikom, mislim da ne vode ka dobru, odnosno da se neće ispuniti one osnove oko kojih smo govorili. E sad, ova koncepcija kad izdvojite policijski posao i policijske ovlasti iz recimo onog dijela koji tretira i radne odnose i poziciju policajaca u sustavu, vi na takav način zapravo niste odgovorili na jedan zahtjev koji smo uz ovaj da policija bude efikasnija često u zadnje vrijeme zbog nesretnog stradavanja nekoliko policajaca zapravo riješili. A to je da ovaj zakon i ovim zakonom ništa se ne govori de facto o poziciji policajca i njegove zaštite. To što je na određeni način promijenjena uporaba vatrenog oružja, pa je promijenjen i zamijenjen jedan model sa drugim, to samo po sebi nisam siguran da će riješiti stvar. To možda po navodu policajaca njima olakšava posao, ali da li će to biti tako, ne znam. Ostaje nam da to vidimo. Dakle, završavam, bilo bi dobro da dobijemo barem odgovore na neka pitanja. Ne znam da li tu danas možemo dobiti, a to je u kojoj mjeri će se zapravo mijenjati podzakonski akti? Zašto? Zato jer de facto imamo manje-više sve iste ovlasti, a znam i da postoje manje-više za sve ovaj podzakonski akt. E sad pazite, oni se po meni moraju mijenjati, ako ne radi ničega, onda zbog toga da bi Zakon o kaznenom postupku mogao profunkcionirati. I to je ono što na određeni način stvara zbrku. Ja ne znam, nisam imao prilike vidjeti Zakon o odvjetništvu. Vjerojatno i on treba ponuditi neke odgovore na niz pitanja jer ukoliko novim ZKP-om de facto na određeni način državno odvjetništvo, hajde da uzmem izraz vodi ili upravlja s policijom u propisanu ulogu istražnog suca, onda bi to trebalo na određeni način i propisati, odnosno predvidjeti. Hvala lijepo.
Hvala. Klub zastupnika HNS-a, gospodin zastupnik Goran Beus Richembergh. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, poštovana gospodo iz Vlade. Republika Hrvatska prošla je posljednjih 20-ak godina ili još prolazi kroz specifičan proces koji bi se mogao nazvati iznimno turbulentnim i zbog toga što se radilo u isto vrijeme i o reformi političkoga sustava, promjeni dakle političkoga ideološkog obrasca, jednako tako o reformi ekonomskog obrasca, dakle prelaska iz socijalizma u tržišno gospodarstvo, ali jednako tako i kroz rat i to rat koji je bio u mnogo čemu brutalniji nego što se to vidi na površini po nekakvim statističkim pokazateljima koji obično nakon godina i godina postanu određeno pokriće za posljedice rata. Posljedice rata mnogo su ozbiljnije, mnogo su dublje i one se odražavaju u svim sferama života. Jedna od posljedica rata, ali i paralelnog procesa ustrojavanja države je i čitav niz anomalija u onome što zovemo pravna država. Uostalom, ne trebamo mi sebi ni tepati ni kuditi se, dovoljno je vidjeti koje su ključne zamjerke Republici Hrvatskoj u postupku pridruživanja, odnosno učlanjenja u Europsku uniju, da već tu shvatimo da ukoliko okvir kojega čini ono što zovemo pravna država ne bude harmonizirano mijenjan, reformiran i postavljen tako da može odgovoriti najzahtjevnijim zadaćama novog suvremenog građanskoga društva, onda sve palijativne mjere, bez obzira radilo se o promjeni jednoga ili drugoga zakona, pa i o definiciji novog zakona kao što je ovaj, neće uroditi plodom. Građani s pravom policiju, odnosno represivni aparat, smatraju jednim od najeklatantnijih mehanizama države. Država je i nastala iz potrebe građana da se zajednički interesi štite, ali prije svega da se štiti kolektivna ili pojedinačna sigurnost člana društva. Prema tome, moramo biti svjesni da neovisno o tome što sve čini infrastrukturu pravne države, što sve čini infrastrukturu države. Policija se ne samo kolokvijalno nego u svakodnevnom životu doživljava kao naistureniji, najvidljiviji, pa onda u mnogo čemu i kao najodgovorniji mehanizam moderne države. Taj represivni aparat svakako kroz mnijenje samoga društva prolazi i sam svoje mnijenje. I on sigurno ne ovisi samo isključivo od dva ili tri propisa kojima se regulira ustrojstvo, poslovi i ovlasti. On svakako reflektira ukupno stanje u društvu. A prije svega u onom dijelu zakonodavstva, prije svega u Kaznenom zakonu u Zakonu o kaznenom postupku. Dakle, u onim zakonima prema kojima je policiji neposredno djelovati. Policija u demokratskom društvu i policija u totalitarnim društvima imaju potpuno različite uloge, bez obzira što je model funkcioniranja negdje u matrici isti, dakle represija. Ali prema kome? Prije svega prema onima koji ugrožavaju ustavni zakonski poredak, ugrožavaju kolektivnu i pojedinačnu sigurnost građana. Koji ugrožavaju najviše vrednote. I od tud očekivanja građana koja su iznimno visoka, a koje policija prema postojećem modelu kojega mi definiramo u suvremenom građanskom društvu, očito nije u stanju ispuniti. Evo vam nekoliko primjera. Netko vam neovlašteno upadne u stan dok vas nema. Policija ga ne može izbaciti, nego vas upućuje na sudski postupak. Imate jučerašnji ovaj bizrani detalj u Donjim Kukuruzarima gdje pred očima cijele nacije stari načelnik općine ne želi napustiti svoje mjesto 16 dana nakon provedenih izbora. Policija dođe i konstatira stanje. Ne može napraviti ništa. Takvih je situacija jako mnogo, gdje građani koji su neposredno ili kolektivno ugroženi u ostvarenju određenoga svoga prava, nailaze na zid nemoći policije. I s pravom se onda pitaju, a što policija uopće može napraviti? To naravno bitno otežava ukupnu ulogu i poziciju policije u suvremenoj državi. Što se zapravo dobila ovim novim zakonom? Prije svega sistematiziraju se određene odredbe iz Zakona o kaznenom postupku i Zakonu o policiji na jednom mjestu. Nakon svega što smo na žalost vidjeli u Hrvatskoj što se tiče mafijaških obračuna, ubojstava, teških kaznenih djela recimo u protekle dvije godine, pa smo se s pravom počeli pitati da li uopće živimo u sigurnoj državi? Vrlo glasan je bio onaj glas iz policije koji je tvrdio, nama treba redefinirati policijske ovlasti, odnosno definirati tako ovlasti da možemo djelovati i preventivno i kurativno. I sada dobijemo prijedlog u kojemu praktički imamo dvije nove ovlasti. Jedna je generalno vezana za oduzimanje mobitela i automobila u slučaju potrebe i druga je točka 12., a to je ponovno uvođenje sustava zašite posebno štićenih osoba. Ako pogledamo članak 3. točka 1., točka 2. sublimiraju već sve poslove i ovlaštenja zaštite života, prava, slobode, sigurnosti, nepovredivosti osobe, javnog reda, mira i imovine. A čemu nam onda treba ova točka 12. osiguranje i zašita osoba, objekata i prostora? Samo isključivo zbog štićenih osoba. Što to sada znači? Da ćemo ponovno u policiju uvoditi odjel zaštićene osobe. Ako je to tako? Molim lijepo da se to tako i kaže. Molim lijepo da se definira zašto je to tako? Da li je procjena Vlade Republike Hrvatske da su ugroženi najviši dužnosnici Republike Hrvatske? Ako jest, onda nam se duguje informacija, zašto je to tako, od koga su ugroženi i na koji način se to misli prevenirati. Mi te informacije nemamo. Jedan od posebno štićenih ljudi je i predsjednik Sabora. Mislim da bi bilo dobro da imamo te informacije. Nadalje, možemo li Zakonom o poslovima i ovlastima policije riješiti probleme koji zapravo se nalaze u prvom planu funkcioniranja policijskoga sustava? Obrazovanost i osposobljenost policijskog kadra, osobito rukovodnih policijskih službenika. Neke procjene govore da ih više od 50% nema određene potrebne dostatne kvalifikacije za taj posao, ali imaju neke druge kvalifikacije. Nadalje, materijalni uvjeti rada policijskih službenika. Nadalje, prekobrojnost administrativnog dijela policijskog sustava koji nota bene ima vrlo visoke beneficije i kod beneficiranog radnoga staža. Nemojmo zaboraviti što to znači. To znači prijevremeno umirovljenje, to znači izdvajanje veće za mirovine. I činjenica da kada se usporedimo sa zemljama članicama Europske unije, mi još uvijek imamo prosječnu oko 400 policajaca, policijskih službenika različitih profila na određenu mjeru na koju recimo Europa ima 340 takvih osoba. Što to znači? Da su europski policajci efikasniji, prisutniji, bolje opremljeni, bolje educirani ili možda na taj način podcjenjujemo stručnost, kvalificiranost vlastitih policajaca, a zapravo se zec nalazi u nekom drugom grmu. A to je loša distribuiranost kadra, nepokrivenost teritorijalna određenih područja, a s druge strane naguranost u županijska središta. Ja ću vam reći na primjeru policijske postaje u mome gradu. Policijska postaja pokriva 550 kvadratnih kilometara i to vrlo zahtjevnoga terena gdje s kraja na kraj te zone vam treba sat vremena vožnje. Koliko policajaca opslužuje takav jedan prostor. Do prije godinu i pol dana mi nismo imali nijednog jedinog prometnog policajca na tom području a prolazi najprometnija državna cesta u Hrvatskoj koja dnevno guta 40 tisuća vozila, prostor u kojem je međunarodna zračna luka, prostor u kojem se grade vrlo važne auto-ceste. Tek prije godinu dana počelo je kadrovsko osnaživanje policijske postaje pa sada konačno imamo i osobe za koje znademo da su prometni policajci. Dakle, ključni problemi moraju biti riješeni paralelno sa redefinicijom ako je ona potrebna ovlasti policijskih službenika. Moramo biti pošteni i reći ako želimo pružiti kvalitetnu sigurnost građanima nedostaju nam sredstva za bolju tehničku opremljenost, za bolju organiziranost, za osposobljavanje kadrova, za stalno osposobljavanje kadrova da ne bi bilo slučajno zabune. Ne radi se tu o tome ima li netko potrebnu stručnu spremu ili nema nego da li se stalno može obrazovati u svome poslu dodatno se educirajući o novim tehnologijama, o novim slučajevima, o praksi i o tome što se uopće događa recimo u zoni u kojoj živimo bez obzira radilo se to o županiji, državi ili regiji u kojoj živimo, koji su trendovi. Jednako tako što je sa reorganizacijom same strukture policije. Čujemo evo danas u novinama piše da se razmišlja o reorganizaciji na način da se smanji broj policijskih uprava. Ne bi li bilo pametno kad već govorimo o tim temama da govorimo simultano, da znademo točno što će novi Zakon o policijskim ovlastima i poslovima s jedne strane doprinijeti, s druge strane što će novele Zakona o policiji doprinijeti, s treće strane što će napraviti pravilnici odnosno podzakonski akti koji proističu iz ovoga zakona kako bismo dobili cjelovitu sliku na koji način ćemo unaprijediti policijski sustav da on bude funkcionalniji i da građani s pravom mogu reći da znademo u što ide novac iz našega đepa i na koji način nas se kolektivno i pojedinačno štiti. Zato koristim ovu priliku reći da HNS generalno podržava ovaj zakon ali moli da se do drugoga čitanja definiraju i pitanja obeštećenja u slučaju nanošenja šteta u obavljanju policijskoga posla, da se definiraju i ova pitanja da li nam treba ponovno uvođenje odjela za posebno štićene osobe ili ne, ako da da nam se objasni zašto jer smo to ukinuli koliko se sjećam prije nekoliko godina. Nadalje, što i kako Vlada planira učiniti u slijedeće tri godine, dvije i pol godine koliko je ostalo do kraja mandata da se cijeli sustav unaprijedi i da se izbjegnu situacije u kojima smo bili nedavno kad prilikom pogibije policajaca u konkretnim situacijama, intervencijama prva stvar koju smo čuli nemamo dovoljno ovlasti. A gdje su te ovlasti, što to treba mijenjati. Da li je oduzimanje mobitela i automobila ključna stvar koju ćemo mi uvesti ovdje i povećati sigurnost policajca u obavljanju svoga vlastitoga posla. Čini nam se da ne. Zato sa velikim zanimanjem očekujemo konačni tekst zakona i drugo čitanje. Hvala lijepo.
Hvala. Državni tajnik Ivica Buconjić. Izvolite.
Hvala lijepa. U raspravi gospode saborskih zastupnika je postavljeno nekoliko pitanja. Mislim da je dobro odgovoriti odmah na ova postavljena pitanja kako bi eventualno kasnije rasprava išla u pravom pravcu u smjeru i kako ne bi bila opterećena ovim nejasnoćama. Pa samo da pokušam odgovoriti na ovih nekoliko postavljanih pitanja koja je postavio gospodin zastupnik Lučin i gospodin zastupnik Richembergh. Ja moram reći da smo to rekli nekoliko puta jasno iz Ministarstva unutarnjih poslova i iz Vlade RH da mijenjamo koncept i koncepciju uređivanja policijskih poslova i ovlasti. Naime, do sada je postojao Zakon o policiji koji je bio sveobuhvatan zakon, koji je osim policijskih poslova i ovlasti regulirao i radne odnose, i ustroj policije, i suradnju sa drugim nadležnim institucijama, tijelima i niz drugih stvari. U dosadašnjem postojećem važećem Zakonu o policiji ... [[Govornik je isključen, ne čuje se]] regulirali pitanje policijskih poslova i ovlasti. U ovom zakonu odnosno u Prijedlogu zakona o policijskim poslovima i ovlastima imamo ukupno 103 članka koji reguliraju ovo pitanje policijskih poslova i ovlasti. Upravo nam i je bio cilj da ovom najvažnijem segmentu policijskog posla a to su policijski poslovi i ovlasti damo više prostora, da ih točnije i preciznije reguliramo kako policajci ne bi imali dvojbi u postupanju ali i kako bi građani znali unaprijed što i kako postupanjem mogu očekivati od policijskih službenika. Upravo je to bio glavni razlog i cilj zašto smo donijeli odnosno predložili ovakav zakon koji regulira samo pitanje policijskih poslova i ovlasti. Ovo što je postavio pitanje gospodin Richembergh u tijeku je jedna značajna reforma kompletnog Ministarstva unutarnjih poslova u suradnji sa europskim partnerima iz europskih zemalja i Europske komisije. Paralelno bi bilo istovremeno nemoguće uređivati sva ova pitanja koja se moraju riješiti zbog toga što su pojedina pitanja vezana uz neke druge zakone iz neke druge institucije. Nemoguće bi bilo sada ovo što ste vi rekli riješiti pitanje policijskog ustroja jer bi to blokiralo onda donošenje ovakvog Zakona o policijskim poslovima i ovlastima. Zakon o policijskim poslovima i ovlastima je bio nužan zbog toga što smo ga morali između ostaloga uskladiti i sa novim Zakonom o kaznenom postupku, morali smo ga uskladiti i sa Zakonom o državnom odvjetništvu koji se donosi i sa Kaznenim zakonom. Da smo čekali promjene što se tiče radnih odnosa policijskog ustroja bili bi jednostavno blokirano. Vi dobro znate da su policijski službenici i državni službenici i da oni hoće potpasti pod režim i Zakona o državnim službenicima i pod režim Zakona o plaćama državnih službenika. Donošenje tih zakona je u tijeku. Kada bi isto čekali reguliranje pitanja radnih odnosa policijskih službenika sa ovim zakonima opet bi nam bio blokiran ovaj najvažniji segment a to je segment policijskih poslova i ovlasti. Zbog toga smo smatrali da je najučinkovitije upravo donijeti jedan zakon koji će regulirati samo policijske poslove i ovlasti upravo zbog toga da bi policijski službenici dobili zakon koji će im biti jasan alat u njihovom postupanju. Što se tiče ovih drugi pitanja oko radnih odnosa policajaca, oko ustroja policajaca, oko brojeva policajaca naravno da ćemo to rješavati drugim zakonima, odnosno drugim propisima koji se već i pripremaju ili su u fazi donošenja. S time što i u njihovom donošenju imamo određene obveze prema pravnoj stečevini Europske unije i prema direktivi. Pa vas ja moram samo tu ispraviti oko ovoga podatka koji ste iznijeli da u Republici Hrvatskoj imamo oko 400 policajaca na 100 tisuća stanovnika a da u Europi je ta brojka 340. Naime, ne postoji nikakva direktiva niti ujednačena praksa koliko policajaca pojedina država treba imati na 100 tisuća stanovnika. Točno je jedino to što ste rekli da je ta brojka u Hrvatskoj oko 400, međutim, ona u drugim zemljama Europske unije varira od 220 do 450. Znači nema direktive i nema jasno propisanog broja policajaca na 100 tisuća stanovnika. Taj broj zavisi od niza okolnosti u pojedinoj državi počevši od povijesnih, počevši o političkih, počevši od zemljopisnih, o strukturi stanovništva, o migracijama znači zavisi od svih oni životnih okolnosti i društvenih okolnosti koje utječu na stanje sigurnosti javnog reda i mira u pojedinoj državi tako da ovaj podatak koji ste rekli nije točan. Što se tiče pitanja oko broja policijskih postaja, odnosno broja policijskih uprava naravno da ćemo njihov broj prilagoditi životnim potrebama u Zagrebu, u Republici Hrvatskoj zbog toga što je ovakav ustroj prilagođen potrebama otprije nekih 30-ak godina a došlo je do značajnih migracijskih kretanja u Republici Hrvatskoj pa tako Zagreb više nije grad sa 500 tisuća stanovnika kao što je bio prije 20-ak godina nego je grad Zagreb grad sa preko 800 tisuća stanovnika. Došlo je u drugim dijelovima Republike Hrvatske do određenih značajnih migracijskih kretanja, do povećavanja ili smanjivanja broja stanovnika tako da i o tome moramo voditi računa. Dakle, da zaključim. Da smo ovaj Zakon o policijskim poslovima i ovlastima htjeli vezati uz ova druga pitanja o kojima se ovdje postavilo pitanje zašto nisu regulirani, donošenje ovoga zakona odnosno jasnije i točnije preciziranje, reguliranje policijskih poslova i ovlasti bi nam bilo regulirano. Smatramo da je ovo najefikasniji način da se donese Zakon o policijskim poslovima i ovlastima time će policija postati sigurno učinkovitija, građani sigurniji. A ova druga pitanja uključujući i ustroj Ministarstva unutarnjih poslova, ustroj policijskih postaja, ustroj policijskih uprava, radne odnose, suradnja sa drugim tijelima će biti regulirana drugim propisima koji se već donose i koji će biti sigurno međusobno usklađeni kako bi cijeli sustav sigurnosti što se tiče Ministarstva unutarnjih poslova bio konzistentan koji bi bio kompatibilan sa drugim područjima i drugim zakonima ali istovremeno policija ne može čekati usklađivanje nego moramo imati jedan zakon koji će osigurati učinkovitije postupanje policije. Hvala lijepa.
Hvala. Pojedinačna rasprava. Gospodin zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, državni tajnici. S obzirom da je ovo prvo čitanje zakona ja ću dati nekoliko upozorenja o samom sadržaju zakona ne nadajući se da će do drugog čitanja biti ozbiljno razmotrena kao što je to bilo i kod Zakona o privatnim detektivima, jedna mi je kasnije afera "Maja" razotkrila da privatni detektivi u Hrvatskoj imaju veće ovlasti čak nego što će imati policajci po novom zakonu a to zato što niste željeli razumjeti da privatni detektivi ne mogu imati ovlasti prikupljanja osobnih podataka o zaposlenicima i kandidatima zapošljavanje ako isti zakon ne precizira koji su to podaci i ako oni nisu navedeni u izjavi koju zaposlenik potpisuje. Pa tako ispada da u osobne podatke građana Hrvatske spadaju i seksualna kondicija što eto zahvaljujući njemačkim medijima otkriveno da se u Hrvatskoj može raditi. Za razliku od nekih koji se boje velike ovlasti policije u smislu postupanja na terenu, ja nisam takav skeptik jer bi za neke građane recimo u ovom Zakonu trebala pisati ovlast da policajac na službenoj dužnosti u službenoj odori ima pravo utvrditi identitet osobe naročito ako se ona zove recimo Alenka da i te dileme raščistimo jer ponekad doista našim građanima policijske ovlasti nisu dovoljno jasne. No, bitno je napomenuti i to da veće ovlasti policijskih službenika traži i veći nadzor, unutarnju kontrolu i to u poglavlju zakona nisam baš iščitao da je ona toliko povećana koliko se pojedine ovlasti službenika povećavaju. A sada o tri primjedbe na predloženi tekst zakona. Prvi se odnosi na članak 9. koji kaže da policija prema vlastitoj odluci ili na zahtjev građana izravno ili putem sredstava javnog priopćavanja informira o događajima ili pojavama vezana iz svog djelokruga. I ta odredba je dobra da nema točke ili stavka 3. istog članka koji kaže: "Izvješća i informacije iz stavka 1. i 2. ovog članka daje ministar ili osoba koju on za to ovlasti.". Radi se o informacijama policije, ne Ministarstva unutarnjih poslova, valjda ravnatelj policije je taj koji odlučuje o informiranju građana o pojavama iz ovlasti policije, Ministarstvo unutarnjih poslova, ćemo imati, će i ravnateljstvo i ravnatelj policije ako će ministar odlučivati što će i o čemu će policija izvještavati građane po vlastitom nalogu a posebice ono ili na zahtjev građana. Dakle, građanin bi se trebao obratiti ministru unutarnjih poslova da bi ravnatelj policije dao nekakvu informaciju. Mislim da ministar unutarnjih poslova ima i drugih ozbiljnijih poslova nego da se bavi davanjem informacija iz nadležnosti policije. Razmotrite ovo moje promišljanje. Članak 24., 25., 26., 27. i 28. pak govore o načinu prikupljanja, odnosno čuvanja podataka do kojih policija dođe različitim povodima. Policija vodi zbirku podataka neophodne za provedbu ovoga zakona. U redu. Radi obavljanja policijskih poslova policija može tražiti osobne i druge podatke od državnih tijela i drugih osoba koje posjeduju te podatke ili su ovlašteni voditi zbirku podataka. Napominjem da se radi o podacima o građanima, ljudima. Dakle, policija ima ovlast samostalno prikupljati te podatke od državnih tijela i drugih osoba, primjerice privatnih detektiva, susjeda, poslodavca na radnom mjestu, koji posjeduju te podatke ili su ovlašteni voditi zbirku podataka. Općina, županija, bolnica, zdravstveni kartoni. Idemo dalje. Osobni podaci iz zbirke čuvaju se u odnosu na osobe lišene slobode 5 godina, u odnosu na osobe protiv kojih je pokrenut kazneni postupak 5 godina, u odnosu na žrtve i oštećenike 5 godina, u odnosu na osobe za kojima je izdana tjeralica 3 godine, u odnosu na osobe prema kojima je poduzeta provjera identiteta, pazite provjera identiteta, 5 godina ostaje u evidenciji da je policajac provjeravao da li je moja osobna iskaznica ok. U odnosu na osobe kojima je poduzeto utvrđivanje identiteta 10 godina će se ta zabilješka u evidenciji čuvati. I sad kaže, trajno se čuvaju podaci o operativnim saznanjima i izvorima saznanja. Dakle, oni osuđenici koji izađu iz zatvora i kad prođe rok rehabilitacije, podatke policija mora brisati u roku 5 godina, ali podatke koje će policija prikupiti o građaninu o kojem je vršila kriminalističku obradu na zahtjev općinskog državnog odvjetništva zbog recimo kaznene prijave za počinjenje kaznenog djela i u kojoj je našla da osoba nije počinila kazneno djelo i kada državno odvjetništvo ne pokreće kazneni postupak jer nisu nađeni nikakvi elementi. Operativno prikupljeni podaci u kriminalističkoj obradi čuvaju se trajno i nikad se ne brišu. I gospodine državni tajniče, što je bitno ne dodaje se na kraju da protiv građanina nije pokrenut kazneni postupak nego ostaje evidentirano da je vršeno kriminalistička obrada pod sumnjom počinjenja kaznenog djela i u evidenciji građanina to ostaje, ovdje piše trajno. Ja bih sad mogao biti bezobrazan i reći da li ćete i seksualnu kondiciju nekog građanina u evidenciji čuvaju trajno. Zar ne bi bilo logično da operativni podaci ili podaci do kojih se policija došla operativnim radom, a na zahtjev Državnog odvjetništva ili u cilju istrage ili kriminalističke obrade, se brišu ukoliko postupak nije pokrenut i nastavljen. Ako je policija utvrdila da nema osnova i počinjenja kaznenog djela, ako Državno odvjetništvo nije pokrenulo kazneni postupak, što će vama podaci koje ste prikupili o građaninu trajno se čuvat? Osoba čiji se podaci nalaze u zbirci, evo sad ovo … [[Govornik se ne razumije.]] molim da objasnite, ima sukladno posebnom zakonu pravo razgledavanja dijela zbirke o kojem je obavijest dostavljena tijelu nadležnom za zaštitu osobnih podataka. Dakle, građanin ima pravo razgledavanja podataka, ja mislih uvid u evidenciju, podatke, dosje, razgledavanje podataka samo onih o kome je obaviješteno tijelo nadležno za zaštitu osobnih podataka. Otkud on zna koje ste podatke obavijestili tijelo nadležno za čuvanje osobnih podataka, ako mu ne date ni informaciju da ste izvršili prikupljanje podataka o njemu niti na koji način niti kojim povodom. Ovo je neprovediva odredba u korist građanina. Ovo ste ovdje unijeli zadovoljiti formu europskog usklađivanja, svesti činjenice da u Hrvatskoj ovaj sustav ne postoji niti će ikad postojati niti će se moći izvršavat. Nemojte od nas raditi budale. Da zadovoljavate formalno usklađivanje za europskim standardima na način da građanina sprečavate. Prvo mu čuvate trajno podatke koje vam više ničemu ne služe i onda ga sprečavate da izvrši uvid što ste o njemu prikupili. E ovo je najopasniji dio zakona, najopasnija ovlast policije koji ugrađujete u zakon i molim vas doista razmislite da ovakve sklopove rečenica i ovakva lažna prava građana ne unosite u zakon. Hvala.
12,21 isteklo je vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta. Državni tajnik, Ivica Buconjić, izvolite.
Hvala lijepa. Evo samo da pokušam dati kratko pojašnjenje gospodinu Lesaru da ne bi ostala u javnosti dvojba da se ovim zakonom policiji dozvoljavala zadiranje u njihova temeljna prava i slobode. Naime, gospodin Lesar, vi ste i citirali pojedine stavke i točke članka 26. pa ste rekli: osobni podaci u zbirkama se čuvaju, koji se odnose pa točka 1. odnosi se na osobe, točka 2. odnosi se na osobe, točka 3. odnosi se na žrtve i oštećenike, znači opet osobe. Svih ovih šest točaka koje ste nabrojali i gdje je točno definirano koji vremenski period se čuvaju podaci se odnosi na osobe. U stavku 2. točka 1. na koju se vi referirate se govori o operativnim saznanjima i izvorima saznanja, ne o osobama. Ne o osobama. Policija prikuplja i čuva informacije i o događajima, ne samo o osobama. Ovdje je jasno, ja molim samo da mi dozvolite da završim ovdje, mislim da je ovdje jasno, u slučaju da nije dovoljno jasno mi smo spremni otvoreno to i pojasniti. O ovoj glavi koja je posebno osjetljiva, mi smo svjesni da je to najosjetljivija glava "Prikupljanje, procjena, pohrana, obrada i korištenje podataka" smo se konzultirali sa stručnjacima, sa Agencijom za zaštitu osnovnih podataka i sigurno će biti još potrebe određenih intervencija. Međutim, treba dobro pročitati ovo na što ste se vi pozvali se ne odnosi na podatke o osobama nego na podatke o događajima i policija mora jednostavno trajno čuvati podatke o događajima kako bi obavještajnom krim analitikom moglo povezivati događaje i bila u stanju rješavati stare slučajeve koje možda nije riješila kada su se događali. Samo toliko. Pročitajte ponovo, ne odnosi se na osobe nego na općenite podatke. Hvala lijepa.
Ispravak netočnog navoda, gospodin zastupnik Dragutin Lesar.
Dva netočna navoda. Prvo nisam rekao da ovaj zakon ugrožava temeljne slobode i prava čovjeka u Hrvatskoj. To ja izrekao nisam. A drugo, citirao sam odredbe zakona iz poglavlja prikupljanje osobnih podataka, pa ako je ovaj drugi stavak se odnosi na druge podatke onda on nema što raditi ne samo u ovom poglavlju, nego niti čak u tom članku koji govori o podacima o osobama, odnosno o građanima. To onda morate izmjestiti iz toga da to bude potpuno jasno.
Gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče sa suradnicima, kolegice i kolege. Prijedlog zakona o policijskim poslovima i ovlastima da bi zaista ispunio svoju osnovnu svrhu, tj. zaštitio građane, a ušao u trag onih koji narušavaju ne samo red i mir, nego ugrožavaju tuđe živote i imovinu. Dakle, da bi ta, svoje osnovne zadaće mogao polučiti morao je biti donesen sa Zakonom o kaznenom postupku. Na ovakav način prije svega način na koji se dolazi, odnosno on donosi. Ne zna se je li on uopće krpica temeljnom Zakonu o kaznenom postupku ili mu je pas plašt koji će ga natkriti. Da ni sam predlagač to ne zna to se vidi iz pojedinih pojmova koje ću kasnije i obrazložiti. Dakle, ovom zakonu treba prije svega prigovoriti koncepcijski. Kakva je koncepcija ovog zakona, odnosno je li ovaj Zakon o policijskim poslovima i ovlastima nadopuna Zakona o kaznenom postupku kao što je trebao biti. Naime, o čemu se radi da građane malo uopće podsjetimo o čemu se radi. Kad je donesen Zakon o kaznenom postupku to je već bila dugo očekivana reforma našeg kaznenog postupka da bi on bio učinkovitiji, da bi na što učinkovitiji, tj. brži i efikasniji način otkrili tko je počinitelj kaznenog djela, osigurali tragove i krenuli u proceduru. Nestala je istraga po tom Zakonu o kaznenom postupku i istragu provodi Državno odvjetništvo koje daje obvezujuće naloge policiji. E sada vidite, u ovom Zakonu o policijskim poslovima i ovlastima zašto pregovaram osnovno i koncepcijski zakon je nejasan. A ovaj zakon itekako mora biti jasan jer se radi prije svega o ljudskim pravima, jer da je zakon nejasan što se događa. Događaju se zlouporabe, pa onda se događaju da nevini nastradaju, a da krivi uteknu čega smo svjedoci i čega smo se nauživali zadnjih godine dana. Naime, ni sam Zakon o kaznenom postupku još nije stupio u primjenu a već se mijenja, jer pojedine njegove odredbe izazvale su traženje reakcije Ustavnog suda. Naime, tamo imamo onu čuvenu odredbu na koju smo mi iz kluba SDP-a stalno upozoravali, bili bučni o tome, ali zaludu. Ministar je to odbio, Vlada je to odbila. Naime, da se može upotrijebiti sila kako bi se došlo do odgovarajućeg iskaza ili priznanja ili nekih drugih saznanja važnih za tijek postupka ako to nije u nesrazmjeru sa kaznenim djelom za koju je ta osoba počinjena. Dakle, to je nešto što je strašno. To je nešto što je protivno svim konvencijama i na što smo vas mi upozoravali. Vlada je odbila, ministar je odbio, pa sada kada se izaziva intervencija Ustavnog suda mijenja se ZKP za ono što smo govorili. Ali za to treba netko odgovarati. Jer nije da nije znao, pretpostavljam da nije znao ili da Vlada nije znala, ali je bila upozorena, znala je. E kako je i taj posao traljavo krenuo onda ni ovaj posao ne može dobro završiti. Naime, u tom Zakonu o kaznenom postupku temeljno je da Državno odvjetništvo daje obvezujuće naloge policiji. Prema tome, u tom smislu ovaj zakon je trebao zorno prikazati koji su to poslovi koje rade i na koji način radi policija kada radi po naređenju Državnog odvjetništva, a kada su to oni poslovi, praktički to su svi, ali koji i na koji način, pa da radi samoinicijativno. Ovako ponovo policija kao dio izvršne vlasti zadržava sebi pravo da radi i mimo Državnog odvjetništva. Uopće nije definiran odnos, a on je trebao jer Zakon o kaznenom postupku i to na našu intervenciju i amandmanom riješeno je da Državno odvjetništvo ima pravo obvezujućih naloga i da policijski službenici u tom smislu kada djeluju po nalogu državnog odvjetnika, Državnog odvjetništva i odgovorni su za to svoje postupanje njemu, a ne ministru. Jer ponekad možda će trebati nekoga istraživati iz samog ministarstva. Prema tome, otvara se i dalje poznati sukob izvršne i pravosudne vlasti, a to nije dobro. A osnovni koncept ZKP-a je trebao to riješiti. On je pokušao to riješiti i očekivalo se da će to ovaj zakon upotpuniti. Međutim, on je krenuo nekim svojim samostalnim putem i starim putom uopće zanemarujući. Dakle, kad vi čitate ovaj zakon vi ne znate da je došao novi Zakon o kaznenom postupku. Dapače, pojedine odredbe upućuju neki posebni zakon ili prema pravilima nekog drugog zakona, drugog zakona. To su ozbiljne stvari. Ovdje se ne radi, neću o, jer su svi zakoni važni i prevažni, ali ovdje se ne radi o šumarskom zakonu. Ovdje se radi o zakonu koji su temeljni zakoni jedne države kao što je Zakon o kaznenom postupku pa i ovaj zakon. Ako krenemo redom, a zašto je ovo važno, jer prije svega i vrijeme u kojem se donosi. Naime, mi donosimo ovaj zakon u osjetljivom vremenu, u vremenu recesije, a vrijeme recesije je opasno vrijeme. Zbog čega? Jer vrijeme recesije je i vrijeme represije. To je uvijek i uvijek bilo i svugdje. Prema tome, umjesto da se zaštitimo i od takve pogibelji donosi se ovakav zakon čiji je odnos prema Zakonu o kaznenom postupku apsolutno, apsolutno nejasan i to je nedopustivo. To je nedopustivo u smislu čak i dobre volje da bi se uopće proveo i oživotvorio Zakon o kaznenom postupku koji je s toliko nade i očekivanja donesen i na kraju krajeva predstavljen našim građanima. Zbog toga zakon trpi i velike nomotehničke propuste, ali i sadržajne koje je počesto teško odvojiti jedan od drugoga s obzirom da je ovdje svaka riječ itekako važna jer se radi o najvažnijim ljudskim pitanjima, pitanje slobode, a nema veće vrednote od toga. Već u članku 1. stavku 4. stavku 2. točka četvrta govori se: “Kad provodi dokazne radnje policija postupa prema pravilima posebnih zakona, a ako nema posebnih pravila prema odredbama ovoga zakona. Ma koja pravila? Kakva su to pravila nekakva ponašanja? Kao nekakav kodeks? Pa ovdje policija radi po Zakonu o kaznenom postupku ili po ovom zakonu ili po Zakon o USKOK-u i te zakone treba taksativno navesti. I ponavljam, što je krucijalno, kada policija postupa po naređenju državnog odvjetništva, koje su to ovlasti, odnosno na koji način ih vrši, a kada samoinicijativno? A u slučaju, evo vrlo zorno, počinjenja ili sumnje da je počinjeno kazneno djelo, policija može sama istraživati. Koje su to radnje koje ona provodi? Može postupati i po naređenju državnog odvjetnika. Ovdje se uopće ne isključuje mogućnost da se vode dvije paralelne istrage. To su velike opasnosti koje treba sigurno do drugog čitanja razriješiti i to ozbiljno. U članku 5. kaže se da će policijski službenik uvijek primjenjivati policijsku ovlast kojom se manje zahvaća od slobode i prava čovjeka, a postiže cilj obavljanja policijskog posla. I tako i dalje ima čitav niz normi koje normalno se ne mogu detaljno i detaljnije napisati, ali one zaživljavaju i traže jedan određeni standard ponašanja i veliku profesionalizaciju. Ali je li moguće da se to dogodi i na način recimo ovlast policije zbog zahtjeva javnosti da se obznane neki podaci o konkretnom slučaju. To je dobro, ta javna komunikacija. Ako to će biti prepušteno samoj policiji. Pa hoće li ona od nekog tajiti podatke za javnost, a od nekog i ono što su lažne prijave napuhivati i slati medijske tjeralice? Naravno, u jednoj zemlji sa velikim demokratskim iskustvom takva pitanja uopće se ne postavljaju. Ali ovdje gdje i dan danas policijski visoki dužnosnici idu na izbore i na ove lokalne izbore, pa što možemo očekivati? Da će takav koji je jučer išao na izbore kad se vrati u policijsku postaju, ne znam je li propao ili uspio sa jednakom objektivnošću o tim stvarima raditi, a da ne govorimo o povredi ljudskih prava gdje se nabraja recimo ovlast policije, policijskog službenika radi utvrđivanja identiteta. Jedna bezazlena situacija i onda se nabraja sve što će to učiniti i još na kraju se ovako doda i tehnički snimak. Pa molim vas. Prema tome, ovo je samo jedan predložak kojeg treba dobro, dobro izraditi, ali ovo ne može raditi samo Ministarstvo unutarnjih poslova bez Ministarstva pravosuđa. Da se vidi što su oni tamo napravili jer očito kao da Ministarstvo unutarnjih poslova nije bilo upoznato što je radilo Ministarstvo pravosuđa. Na kraju krajeva, koji su zakoni već doneseni. Hvala lijepo.
Hvala. Replika, gospodin zastupnik Marin Jurjević.
Hvala. Mislim da bi bilo najlošije kada bi prijedlog Zakona o policijskim poslovima i ovlastima na bilo koji, pa i indirektan način doveo u pitanje diobu vlasti koja je temelj svake demokracije, pa i demokracije u Hrvatskoj. Ovdje prije svega mislim na potencijali sukob izvršne i pravosudne vlasti zbog nedefiniranog odnosa prema Zakonu o kaznenom postupku. Dakle, odnosno da policija kao dio izvršne vlasti zadržava pravo da radi mimo državnog odvjetništva i očito da proizlazi da postoji neriješen odnos koji generira ovaj zakon između Ministarstva unutarnjih poslova i Ministarstva pravosuđa. Ukoliko bi ovakav prijedlog bez da se uredi i precizira te stvari dovodio do pitanja da li u Hrvatskoj funkcionira dioba vlasti, trodioba vlasti, onda bismo zaista dali ono što se u Dalmaciji reče papa i boka, tj. argumente da govore o nefunkcioniranju pravne države u Hrvatskoj.
Odgovor na repliku, gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Pa to je ključ kolega Jurjeviću jer pitanje, odnosno dvije temeljne funkcije koju policija ima, dakle prevencije. Ovdje je trebalo nabrojiti u zakonu što je njezina preventivna uloga i što sve može poduzimati u tome. A drugi dio, koje su to radnje i na koji način ona postupa kad postupa po ovlasti državnog odvjetništva i kada su to izuzetne situacije kad nema reakcije, nema traženja državnog odvjetništva, kad policija mora hitno postupati, jer ipak je ona na cesti, oni su bliži događaju i prije saznaju, oni su praktički, ne praktički nego i stvarno i jedino operativa i oni su ti koji prvi saznaju i za počinitelja i za tragove i obavještavaju državnog odvjetnika. Ali onda državni odvjetnik njima šalje obvezujuće naloge. Toga ovdje nema, a to je nešto, to je koncept Zakona o kaznenom postupku. Zbog čega je to izostalo, to su sasvim dva različita koncepta. I onda dolazi čak do stvari koje se brkaju. Zakon nije uopće koncizan, kompaktan. Pa imate pojedine radnje koje govore neovisno o tome po kojem se one zakonu provode. Je li po Zakonu o kaznenom postupku, je li po Zakonu o USKOK-u, odnosno koje su to radnje? Koje su to radnje koje policija mora samostalno raditi i na temelju kojih pravila? To ništa uopće nije riješeno, odnosno nije riješeno na jedan sustavan način. Pa imate i takvu normu, da dovođenje u županiji može trajati do 6 sati. Ako je iz druge županije do 12 sati. Pa koja su to dovođenja, sama radnja 6 sati. Što će to policija raditi s tim čovjekom 6 sati u jednoj županiji ili 12 sati do susjedne županije? Hvala lijepo.
Državni tajnik, Ivica Buconjić.
Isto samo kratko. Naime, i gospodin Lučin je rekao u svojoj raspravi da je očekivao da će ovaj zakon biti provedbeni zakon Zakona o kaznenom postupku. A to je rekla i uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović da ovaj zakon treba biti nadopuna Zakona o kaznenom postupku. Ja sam rekao u uvodu u obrazloženju da je samo jedan od razloga za donošenje ovoga zakona bilo donošenje Zakona o kaznenom postupku. Samo jedan od razloga i motiva za donošenje. Naime, kaznena djela su samo jedan segment u kojima policija i policijski službenici postupaju. Ima niz drugih poslova koje policija obavlja redovito i kad nema kaznenih djela. Očuvanje javnog reda i mira, sigurnosti, promet, upravni poslovi. Dakle, Zakon o kaznenom postupku i Kazneni zakon, izmjena kaznenog zakonodavstva je samo jedan od razloga za donošenje ovoga zakona i nastojali smo zbog toga da ovaj zakon bude u potpunosti kompatibilan sa tim novim Zakonom o kaznenom postupku i sa reformom kaznenog zakonodavstva. I tu se govori u članku 2. stavak 1. točka jedanaesta, što je policijski istražitelj kada on postupa prema Zakonu o kaznenom postupku i također se govori u članku 37. ovoga zakona, policijski službenik prikuplja obavijesti po nalogu državnog odvjetnika ili suda prema ... [[Govornik se ne razumije.]] o kaznenom postupku, odnosno prema članku 207. Zakona o kaznenom postupku. U Zakonu o državnom odvjetništvu će biti do kraja jasno precizno definirani odnosi između policije i državnog odvjetništva u provođenju istrage i izvida kaznenih djela. Tako da apsolutno ne postoji nikakva dvojba tko će voditi istragu, tko će odlučivati u istrazi i koji će biti odnos između pravosudne vlasti i policije.
Ispravak netočnog navoda, gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Tako bi trebalo biti, ali na žalost tomu nije tako. I to je netočno što ste ustvrdili. Da je tomu tako i da je netočno što ste ustvrdili, da je sasvim jasno koji su to poslovi i na koji će način policija postupati po nalogu državnog odvjetništva, vidi se iz toga što vi nabrajate odredbu jedan pa 37. toliko o konciznosti jedan pa 37. Umjesto od jedan do 37. i odredba članka 37, pazite demantira, kaže. "Policijski službenik prikuplja obavijest po nalogu državnog odvjetnika", sada slušajte "ili suda prema posebnom zakonu". Što to znači? Da je ovaj zakon molim vas krovni zakon Zakonu o kaznenom postupku. Pa to nikada nije bilo, to nije bilo ni u brkatim vremenima. Zakon o kaznenom postupku je uvijek bio temeljni zakon, a eventualno ovo posljednje. Ali vi ga već ovdje proglašavate temeljnim, a onaj neki drugi posebnim, pa mu nedate niti ime. To ne može biti i ne može tako ostati.
Znači nije bilo ni u brkatim vremenima, a u bradatim? Gospodin zastupnik Gordan Maras. Nema ga. Gubi pravo na riječ. Gospodin zastupnik Josip Leko. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Gospodo predstavnici Vlade, kolegice i kolege zastupnici. Zakon o policijskim ovlastima i poslovima smatram vrlo važnim demokratskim zakonom. Riječ je o odnosu državne moći i građanin pokornog u toj državi. Dakle mi se svi sjećamo da postoje efikasne policije, mada nitko od nas ne može nitko definirati što je to efikasna policija, jer nema profit. Ne radi za profit policije. Pa je vrlo teško definirati što je to efikasna policija. Ali ipak se mi svi sjećamo i znamo da postoje zemlje gdje je policija efikasna. A neki su ovdje i živjeli u sistemu gdje je policija bila efikasna. A je li bila u funkciji zaštite građanina, njegovih sloboda i ljudskih prava? I je li bila kontrolirana i od koga je bila kontrolirana? Kada je riječ o ovom zakonu čini mi se da je to najvažniji nedostatak, jer nema predviđene parlamentarne, a ni građanske kontrole u ostvarivanju policijskih poslova i ovlasti. Kaže jedan filozof, da demokracija bez moći je nemoćna. Ali i moć bez kontrole i demokratska, bez demokratske kontrole je šikana i tiranija. Zato mislim da je vrlo važno procijeniti i ocijeniti dokle idu dosezi ovog zakona i što se želi s tim postići. Da se vratimo unatrag 5, 6 mjeseci. Prilikom iskazivanja povjerenja u ovom hrvatskom Parlamentu novom ministru unutrašnjih poslova, novom i sadašnjem i novom ministru, sadašnjem ministru pravosuđa i jedan i drugi u ovom Parlamentu izjaviše. Potrebna je u policiji i u MUP-u konsolidacija rukovodstva policije i to više ih. Potrebna je depolitizacija i profesionalizacija policije. Potrebno je sustavno pratiti i nagrađivati rad policijskog službenika, potrebna je koordinacija uprave i svih službi. I na kraju spomenuše, potrebna je sigurnost građana. Dakle, u sigurnosti i suradnji građana. Potrebno je tu još bilo zaposliti 3 tisuće ljudi i naravno na kraju je bilo rečeno, potrebno je proširiti zakonski okvir o radu policije. Ja bih volio kada bismo ovdje imali jednog i drugog ministra i kada bi pred građanima "Urbi et orbi" u ovom Parlamentu rekli, poštovani predstavnici građana, policija je depolitizirana. Policijski službenik će isto postupati prema građaninu pokornom i prema onome koji obnaša funkciju vlasti. Ali to neće ni izjaviti nijedan od ministara, jer znaju da to još nije tako. Ali istodobno dolaze pred hrvatski Parlament i kažu, dajte proširite ovlasti policiji i to bez ponuđenih standarda kako će se izvršavati te ovlasti. Da je to tako, a to je upozorenje bilo i na radnim tijelima, postoji nekoliko razloga, a jedan od najvažnijih je što znači da policijski službenik postupa imajući u vidu razmjer između povoda i cilja obavljanja policijskog posla. Načelo razmjernosti. Gdje su standardizirane te stvari o načelu razmjernosti? Je li policijski službenik zaista koji mora imati ovlasti u interesu građanina pojedinca, ali i u cjelini društva, može dobiti ovakvo načelo da on sam o njemu prosuđuje? Pa naravno da ne. Niti je moguće, niti je sposoban. A mora imati upute kroz pravilnike, ali i kroz sami zakon. Dakle, načelo razmjernosti. Može li Vlada, može li Ministarstvo unutarnjih poslova reći, sada koje ima probleme policija u ostvarivanju svoje zada će, a koje građani imaju probleme sa policijom? Može li se dobiti barem ilustracija tih odnosa, kada znamo da postoje pritužbe građana o radu policije. Ali mi se sjećamo ovdje u hrvatskom Parlamentu o slučajevima o kojima smo mi raspravljali, poneki odgovorno sa punom odgovornošću, neki sa figom u džepu, ali smo imali prijavu građana o prekoračenju ovlasti policije. Da li mislimo da treba samo u interesu sigurnosti zanemariti slobodu, slobodu pojedinca, na njemu temelji se društvo. Bez takvih odgovora i o standardizaciji postupanja policije, o tome da je depolitizirana, da je profesionalizirana, da su osigurana sredstva za broj policajaca koji je potreban prema standardima koje Hrvatska ima a ne zemlje Europske unije, nego hrvatsko društvo. Je li moguće i bez Zakona o kaznenom postupku i usaglašenosti sa Zakonom o kaznenom postupku i drugim subjektima koji sudjeluju u ostvarivanju ili procjeni policijskih ovlasti dati bianco povjerenje policiji. Je li to zaista Vlada traži od nas? Ako to traži onda je upitno je li moć kontrolirana. Je li mogu biti građani sigurni kad ga zaustavi policajac i zatraži samo vozačku dozvolu da neće pogledati na kojem položaju je vozač, je li u vlasti ili nije u vlasti. Ako mi to možemo ovdje sada zanemariti onda građani ne moraju imati ni povjerenje prema nama. Zato se i događa da građani nemaju povjerenje u institucije hrvatskog sustava pa ni u hrvatski parlament jer mi u ime nečega ili nekoga ili neke stranke ili nekih nazovi viših ciljeva zanemarujemo parlamentarnu kontrolu izvršne vlasti i posebno državne uprave. Ima tu još stvari koje mi omogućujemo da ministar donese pravilnikom, takve stvari koje zadiru u temeljne slobode i ljudska prava pojedinaca bez parlamentarnog nadzora, bez građanskog nadzora. Zato mislim da ne treba sada demonstrirati da je namjera loša ali moramo tražiti u ime odgovornosti da Zakon o policijskim poslovima i policijskim ovlastima bude takav da ne ostavlja sumnju da će policija moći po diskrecionom pravu postupati prema političkim bojama građana. To nije dozvoljeno i mislim da zbog toga ministar mora doći braniti konačni prijedlog Zakona o poslovima i policijskim ovlastima i ovdje izjaviti da je izvršio kadrovske promjene one koje je tražio bez utjecaja izvršne vlasti nego kao ministar odgovoran za resor, da je zaposlio odgovarajući broj službenik, da je profesionalizirao policiju i da je depolitizirao policiju. I na to treba još dodati da se očituje državno odvjetništvo i Ministarstvo pravosuđe. Dakle, riječ je o zaista važnom zakonu za slobodu i prava građana Republike Hrvatske. Hvala.
Hvala. Gospodin zastupnik Šime Lučin. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa evo možda nekoliko napomena i primjedbi koje nisam stigao izreći dok sam govorio u ime kluba, ali čini mi se da su se u dosadašnjoj raspravi iskristalizirale dvije grupe pitanja. Jedna grupa mi se čini dakle da bi se mogla svesti po slijedećem, da li ovim zakonom pa ako hoćete čak zajedno još dodatno i sa nekim drugim zakonima da ih sad ne nabrajam ćemo dobiti efikasniji sustav protiv kriminala, protiv zločina odnosno onako da svi razumiju ja bih to volio kazati da li će broj kaznenih prijava odnosno njihov odbačaj se smanjiti jer znamo da je taj podatak dosta visok, odnosno da li ćemo dobiti još više kaznenih prijava iz one tzv. sive zone gdje je organizirani i teški kriminal i da li će u tom sklopu pitanja policija biti sposobnija odnosno da li će biti zaštićenija. Dakle, odgovor na ovo prvo pitanje kad ga dobijemo možemo razgovarati o kvaliteti ovog zakona. I druga grupa pitanja koja mi se čini da nije niti dotaknuta i na nju mogu direktno kazati da ovaj zakon ne daje odgovor na to, ali mi se čini da bi trebalo nekim drugim aktom ili zakonom o tome progovoriti a to je ono što je kolega Leko govorio i nekih drugih pitanje nadzora. U Hrvatskoj danas de facto izvan sustava policije odnosno ministarstva usudio bih se kazati ne postoji adekvatan model nadzora rada policije kao u nekim drugim zemljama i neću dalje o tome, ali moj prijedlog jeste da predlagatelji odnosno Ministarstvo unutarnjih poslova ili Ministarstvo pravosuđa razmisle o tome da se razrade jedan ili dva modela, čak neću govoriti o političkom nadzoru, mislim da on u ovom kontekstu nije ni bitan nego o građanskom nadzoru i razini i dubini i kako hoćete. Prema tome, to su po meni dva ključna pitanja. Ovdje je bilo dosta razgovora o tome da li ovaj model ili onaj model ali ja spadam u onu grupu ljudi koji su govorili o tome zapravo da se tipom modela ne rješava problem nego zapravo da se stvaraju pretpostavke. Pazite, vi možete imati ne znam kako dobar zakon ali ako se policajci ne obuče i ako se ne osposobe da poznaju taj zakon, da provode taj zakon i na kraju krajeva da su opremljeni i zaštićeni da provode taj zakon neće od toga biti ništa, ili da vam mladi policajac od 20 godina da ga šaljete odmah u vatru. Dakle, to podrazumijeva. Zato oni koji su govorili zapravo o cjelini sustava i cjelini organizacije mislim da su u pravu. Dakle, ovdje se ne radi i teško je dati ocjenu da li je ovaj model rascjepkan od policijskog zakonodavstva ili zakonodavstva u paketu ... [[Govornik se ne razumije.]] To samo po sebi ništa ne znači. Kolege diskutanti su tu raspravljali, mislim da je kolega Beus govorio o tome kako li je netko promijenio organizaciju pa je odjel za zaštićene osobe zapravo maknuti su iz policijskog sustava. To je bilo nedopustivo, ali to nije maknuo ovaj Sabor, to je maknuo ministar. I svi znamo zašto je to bilo, zbog određenih kadrovskih rješenja zato jer je jedna osoba morala biti u rangu pomoćnika a ne načelnika. Odjel za zaštićene osobe je istrgnut iz sustava policije i stavljen pod ministrom. Uzimam to kao primjer. Dakle, kada je po prvi put po meni jedan koegzistentni model koji je rađen 2000. u suradnji s Austrijancima i Nijemcima posebno Austrijancima zapravo bio cjelovit i imao određenog smisla, ali onog momenta kad je iz sustava otrgnut jedan bitan da ga nazovem tako segment, je li jedan odjel i kada je on pretvoren, kada je on pretvoren u sektor odnosno kada mu je načelu došao pomoćnik srušen je taj koncept. I od 2004. kada se da bi dotični gospodin postao pomoćnik sustav počinje rušit čini mi se da nije bilo dosljedno na rješavanju i stvaranju policijskog, stvaranju policijskog sustava. Možda bi bilo dobro. I ono što vjerujem veliki broj građana interesira a to je da se dobije nekakav katalog ili registar policijskih ovlasti do koje mjere policija ima pravo provoditi svoje ovlasti bez naloga. Dakle, razlika između upada u stan, po svim onim točkama koje su navedene i pretresa stana, znate kolika je? To je debljina jedne dlake. I lako se može skliznuti. E to je ono što ja ne mogu prihvatiti da će u jednom od ne znam, par stotina ili 20 pravilnika koje treba donijeti ministar to propisati. Dakle, to su te finese. To je ono što sam ja osobno očekivao da će se napraviti jedan iskorak u odnosu na ono što do sada imamo. Evo, ja vjerujem da u ovom zakonu dakle, nisu sporne ovlasti nego su sporne određene varijacije a to je kako te ovlasti korespondiraju s određenim, ako hoćete i dijelovima društva i dijelovima sustava. To znači da li, evo recimo jedan primjer, gdje je propisano da u prometnoj nesreći, odnosno u prometnom prekršaju policajac neće najprije upotrijebiti iako to u zakonu kaže niže da ga tako nazovem sredstvo prisile kao što je palica, kao što su lisice nego će povući pištolj. Dakle, ono što piše u zakonu da će policija postupati na osnovu procjene, na osnovu danih okolnosti kao načelna ocjena može stajati. Znate dokle može stajati? Može stajati dok se ne desi jedan konkretan slučaj i jedan konkretan primjer. Ali ja mislim da bi tu trebalo neke stvari pojasniti. Dakle, policajac, u ovom zakonu se kaže da je 24 sata policajac, dakle i kada je na poslu i kada nije na poslu. I da je dužan biti policajac i izvan posla. E sada moje pitanje glasi, do koje mjere, da li će on izvan posla i po cijenu ugroza vlastitog života ići rješavati neke situacije. Ja to ne znam a ne znaju ni oni koji će također čitati ovaj zakon. Dakle, uzeo sam ova dva primjera, ima ih još nekoliko, nešto sam govorio u ime kluba poput mjera itd. Mislim da bi, ajde da tako kažem lakše prihvatili, lakše probavili ovaj zakon. Kada bi ovaj, nekakve bitne stvari, ajde da budem sasvim jasan, oduzete bile, iz nadležnosti ministra a na određeni način napisane u ovom zakonu. Čini mi se da je bilo prostora i taj zakon nije trebao ni nomotehničkim, da tako kažem, po obujmu, obimu, biti veći, masivniji ali da se moglo, da se moglo ga napraviti kvalitetnijim ja u to vjerujem. Hvala lijepo.
Hvala. Gospodin zastupnik Ivan Šantek. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani državni tajniče, poštovane kolegice i kolege. Pred nama je Prijedlog zakona o policijskim poslovima i ovlastima koje dolaze u vrijeme kada je javnost posebno osjetljiva zbog tragičnih događaja koji su se dogodili u posljednje vrijeme. Prijedlog zakona izrađen je u cilju poboljšanja djelotvornosti rada policije, poboljšanja zaštite temeljnih prava i sloboda te osuvremenjivanja ustroja policijskih poslova. Svrha je zakona težnja da policijsko postupanje bude uokvireno zakonom jasno uređeno ali jednostavnije, brže i ekonomičnije. Policijski posao mora biti precizno uređen, posebno u situacijama u kojima se njegovim obavljanjem zahvaćaju i temeljna prava i slobode a također i onda kada su baš ta prava i slobode povod i … [[Govornik se ne razumije.]] zaštite koja se ostvaruje provođenjem policijskog posla. Uređenje policijskog posla bitno je za učinkovito otkrivanje kaznenih djela koja se provode po službenoj dužnosti prekršaja, zatim za rad drugih tijela, prije svega državnih odvjetništava i time općenito za djelotvornu zaštitu prava i sloboda građana, njihove imovine, poretka, odnosa u državi i drugih temeljnih vrijednosti. Zakon uređuje iznimno važan sustav radnji kojima se postupak o otkrivanju kaznenih djela za koja se progoni po službenoj dužnosti prekršaj i njihovih počinitelja ali i u poduzimanju mjera otklanjanja opasnosti sprječavanja kaznenih djela i prekršaja. Na taj način zakon postaje jedan od najvažnijih izvora koji uređuje postupanje policije … [[Govornik se ne razumije.]] te njezina djelovanja preventivno i represivno. Posebnu važnost ima okolnost da zakon uređuje postupanje policije prije poduzimanja radnji određenim pravilima kaznenog postupka. Zakon je razvrstao policijske poslove u 13 skupina predviđajući mogućnost da se pojedini posao propiše i drugim zakonom. Za provođenje policijskih poslova broj policijskih ovlasti povećava se sa 17 na 24 premda je većina stvari preraspodjela. Ovdje je bitno naglasiti da se na ovaj način povećava sigurnost policajaca i ispravnost svoga postupka što bitno pridonosi njihovoj učinkovitosti. Najopsežnija cjelina su upravo te odredbe o policijskim ovlastima … [[Govornik se ne razumije.]] od … [[Govornik se ne razumije.]] do 102, međutim značajne razlike u odnosu na sadašnje uređenje su i uređenje nekih drugih propisa. Takav postupak ima značajne prednosti jer omogućuje bolje i detaljnije usklađivanje sa drugim propisima čime pridonosi koherenciji zakonskog uređenje. To vrijedi za pretežnu većinu policijskih ovlasti čiji je provedbeni smisao uvjetovan spoznajama znanosti, iskustva, opreme i slično ali prije svega dužnostima poštivanja načela razvojnosti i drugih općih načela primjene … [[Govornik se ne razumije.]] ljudska prava. Preuređenje pojedinih policijskih ovlasti zakon … [[Govornik se ne razumije.]] računa da su one urede tako da nisu u koliziji sa drugim propisima, prije svega pravilima kaznenog i prekršajnog postupka. Posebno valja upozoriti na diferencirani pristup Zakona o uređenju modeliteta primjene pojedinih policijskih ovlasti. Time zakon … [[Govornik se ne razumije.]] izjednačuje … [[Govornik se ne razumije.]] europskim izvorima policijskog prava. Zakon u pravilu policijske ovlasti uređuje tako da određuje uvjete primjene, subjekte izvršitelja, okvire a zabranjuje određena postupanja radi zaštite prava i sloboda, konkretne modalitete postupanja zakon u odnosu na pojedine policijske … [[Govornik se ne razumije.]] ne uređuje predviđajući da će to biti detaljno razrađeno u podzakonskim … [[Govornik se ne razumije.]] u skladu sa propisom članka 104. Prijedlog zakona posebni dio posvećuje uporabi sredstava prisile. U tim odredbama postupanja policijskih službenika uređeno detaljno, zahvaćeno modelitete postupanja posebno kada su u pitanju uporaba vatrenog oružja. Zakon najprije predviđa u članku 81. katalog sredstava prisile sa ukupno 13 vrsta takvih sredstava. Taj katalog je sukladan sredstvima prisile koje uporabljuju europske policije i posebno temeljnim načelima uporabe sredstava prisile koja su istaknuta u uvodnom obrazloženju. Načele od koje se polazi u uređenju uporabe prisile su nužnost, razmjernost, postupnost, posebni obzir prema određenim kategorijama osoba i posebnim situacijama, te isključenje primjene u slučajevima mogućeg stradanja trećih osoba. Svakako valja upozoriti na odredbe članka 91. kao prolaznu i ključnu odredbu za upotrebu vatrenog oružja prema osobama. Upravo su u toj odredbi propisana četiri slučaja kojima je policijski službenik ovlašten upotrijebiti vatreno oružje. Pri tome valja imati u vidu da se u dva slučaja zapravo radi o slučajevima u kojima vatreno oružje može upotrijebiti građanin, članak 91. točke 1. i 2. a u oba ta slučaja se radi o uporabi vatrenog oružja u situacijama u kojima je isključena protupravnost. Kod ova dva slučaja, preostala slučaja zakon pređe posebnu policijsku ovlast na upotrebu vatrenog oružja i to ako na drugi način policijski službenik ne može uhititi osobu zatečenu u kaznenom djelu za koje se može izreći kazna zatvora od najmanje 10 godina ili osobu za kojom je raspisana potraga zbog počinjenja takvog kaznenog djela ili ako na drugi način ne može spriječiti bijeg osobe koja je osumnjičena ili optužena ili pobjegla sa izvršavanja kazne zatvora za takvo kazneno djelo. Na taj način zakon stoga ograničava i precizira uporabu vatrenog oružja od strane policijskih službenika na jasno prepoznatljiva i točno određena četiri slučaja. Zakon uređuje postupak uporabe vatrenog oružja, isključenje uporabe vatrenog oružja u određenim situacijama ili prema određenoj osobi te neka druga pitanja u svezi s tim. U zakonu su također određene odredbe o zaštiti policijskog službenika nakon uporabe sredstava prisile, a posebni slučaj uporabe vatrenog oružja u okviru programa plovnog objekta je također detaljno uređen u članku 101. Ovim prijedlogom zakona se omogućuje MUP-u odnosno policiji učinkovitiji rad što znači veću sigurnost građana bez ugrožavanja njihovih ljudskih prava. Zbog svega gore navedenog podržat ću donošenje ovog zakona. Hvala lijepa.
Hvala. Završni osvrt, državni tajnik Ivica Buconjić. Izvolite.
Hvala lijepa. Ja ću nastavit samo kratko budući sam pažljivo pratio izlaganje svih saborskih zastupnika i ono što bih htio ponovo istaknuti, možda je donošenje ovoga zakona bilo shvaćeno u pogrešnom kontekstu. Naime, ovaj zakon nije nikakav provedbeni zakon, nije nikakva nadopuna drugim zakonima. Ovaj zakon je temeljni zakon za postupanje policijskih službenika. Policajci i policijski službenici ne postupaju samo u situacijama provedbe Zakona o kaznenom postupku, nego policajci imaju još niz drugih svojih poslova i zadaća i zbog toga smatramo da smo ovim zakonom stvorili uvjete da policajci mogu jasno, precizno i nedvosmisleno postupati u slučajevima provođenja Zakona o kaznenom postupku, ali i da smo i po meni je to isto tako važno kao ovaj prvi dio, i stvorili jedan normativni i zakonodavno pravni okvir da policajci mogu jasno i precizno postupati i u obavljanju drugih poslova, ne samo u provođenju Zakona o kaznenom postupku. Dakle, ovo nije nikakva nadopuna nekom drugom zakonu, ovo nije nikakav provedbeni akt, ovo je temeljni zakon koji treba jasno, precizno, nedvosmisleno propisati postupanje policijskih službenika u njihovom svakodnevnom radu i postupanju. Smatramo da što je postupanje policijskih službenika jasnije i preciznije normirano, to je manja mogućnost greške u postupanju i manja mogućnost narušavanja ljudskih prava i sloboda. I ono što je isto tako po meni vrlo važno istaći zbog toga što su ovdje neki zastupnici izrazili pitanje, istakli pitanje zašto nisu preciznije normirane sve situacije u kojima se policijski službenik može naći u provođenju svojih policijskih poslova i ovlasti. Naime, nemoguće je bilo kojim propisom pa i ovim zakonom propisati apsolutno sve situacije u kojima se policijski službenik može naći. Prilikom svake primjene sredstava prisile, naročito onih represivnijih poput vatrenog oružja, policijski službenici su izloženi enormnom stresu. To su pokazale sve situacije kad policajci moraju praktično u djeliću sekunde donijeti odluku o postupanju i o vrsti i načinu primjene pojedinih sredstava prinude. To je enorman stres. Tada je nemoguće razmišljati o zakonima, o propisima, o Pravilnicima, o bilo čemu drugome zbog toga, kao što sam rekao, što nijedan zakon ne može predvidjeti sve životne situacije u kojima se policajac može naći. Policijski posao je težak, odgovoran, opasan i prije svega nepredvidiv. Ima policijskih poslova koji su i rutinski, ima policijskih poslova koje policajci mogu provoditi i u kojima mogu zaista voditi maksimalnog računa o propisima, zakonima i drugim aktima. Međutim, ima puno situacija u kojima je jednostavno nemoguće očekivati da policajac bude unaprijed toliko pripremljen da može primijeniti određeni zakon, određeni propis do zadnjega zareza. Upravo smo zbog toga htjeli ovim zakonom dati jedan pravni okvir u kojima će policijski službenici biti unaprijed upoznati kako trebaju postupiti, koje policijske ovlasti primijeniti, ali da pri tome vode računa o zaštiti temeljnih ljudskih prava i sloboda. Zbog toga ponovo ističem i ponovo upozoravam, ovo nije provedbeni zakon. Mislim da smo se previše skoncentrirali na funkciju ovoga zakona u tom segmentu da on treba biti u funkciji provođenja Zakona o kaznenom postupku, međutim policajci osim postupanja u provođenju Zakona o kaznenom postupku imaju još niz teških, odgovornih, složenih zadaća i morali smo voditi računa i o tome da treba unaprijed kvalitetno normirati i postupanje policajaca u obavljanju tih drugih poslova, ne samo provođenju Zakona o kaznenom postupku. Naravno da zakon može biti bolji, naravno da ćemo razmotriti sve primjedbe i prigovore koje smo ovdje čuli. Sigurno da zakon i može biti još bolji i potrudit ćemo se da eventualne primjedbe koje su opravdane i one prigovore koji imaju svoje opravdanje, da o njima razmislimo, da probamo naći bolje rješenje u zakonu i da u drugo čitanje dođe pred vas zakon koji će biti još jasniji, koji će biti još precizniji, koji će biti još nedvosmisleniji. Zbog toga, kao što sam rekao na početku, nismo htjeli osigurati povećanu učinkovitost policajaca povećanjem represije. Naša odluka u MUP-u je da policajci moraju biti učinkovitiji, da moraju biti sposobniji temeljem svoje svakodnevne obuke, edukacije, temeljem treninga, temeljem svakodnevnog rada na sebi, a ne povećavanjem i broja i visine represivnih sredstva koje bi eventualno trebali dobiti. Zbog toga nismo samo usredotočeni na donošenje ovoga zakona. Naime, paralelno sa nedonošenjem ovog zakona se provodi niz edukacija velikog broja policijskih službenika koji će sudjelovati u provođenju Zakona o kaznenom postupku. U tim edukacijama sudjeluju zajedno sa djelatnicima Državnog odvjetništva s kojima će i provoditi najteže izvide i sudjelovati u obradi najtežih kaznenih djela. Prema tome, ovaj zakon odnosno donošenje ovoga zakona nije jedina aktivnost koja se provodi u Ministarstvu unutarnjih poslova nego je samo jedna od niza aktivnosti koje Ministarstvo unutarnjih poslova provodi kako bi policijski službenici bili učinkovitiji i kako bi cijeli sustav mogao garantirati bolju sigurnost, ali ponovo naglašavam ne na račun ljudskih prava i sloboda. Hvala vam lijepa.
Hvala. Zaključujem raspravu. Podsjećam zastupnice i zastupnike na domjenak u dvorani Bana Josipa Jelačića za 15 minuta pa molim da i oni koji su dvorani i koji nisu u dvorani da dođu na ovaj domjenak povodom spomendana Hrvatskog sabora. Prekidam sjednicu. Nastavak će biti nakon o ovog domjenka u 15 sati, ukoliko matični odbor završi sjednicu i podnese izvješće sa raspravom o Konačnom prijedlogu Zakona o postupanju i uvjetima gradnje radi poticanja ulaganja. U 14,30 je sjednica odbora. Ako ne završi taj odbor onda ćemo početi, u 15,00 sati sa raspravom o Konačnom prijedlogu Zakona o zračnom prometu i dalje kako slijedi.
Četvrto, Prijedlog zakona o policijskim poslovima i ovlastima, prvo čitanje, P.Z.E. br. 329, predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje slijedeći zaključak: "1. Prihvaća se Prijedlog zakona o policijskim poslovima i ovlastima; 2. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja iznesena u raspravi uputit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona." Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj prijedlog zakona je prihvaćen većinom glasova sa 94 glasa za, 6 suzdržanih i 1 protiv.
Gospođe i gospodo zastupnici, nastavljamo sa sjednicom i raspravom o - Konačni prijedlog zakona o zračnom prometu, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 330 Predlagatelj je Vlada. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, europske integracije, obranu, pomorstvo, promet i veze. Amandmane je podnio Odbor za pomorstvo, promet i veze. Državni tajnik u Ministarstvu prometa, mora i infrastrukture, Dražen Breglec. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, poštovane gospođe i gospodo saborski zastupnici. Nacrt prijedloga zakona o zračnom prometu s Konačnim prijedlogom zakona predstavlja jedan u nizu zakona kojeg je Vlada svojim nacionalnim planom odredila u okviru pristupanja, ustvari usklađivanja hrvatskog zakonodavstva sa europskom pravnom stečevinom. Konkretno, prošle godine u srpnju u Hrvatskom je saboru ratificiran međunarodni sporazum za čije je zadovoljenje odredbi tog sporazuma je potrebno bilo mijenjati i Zakon o zračnom prometu. Nadalje se utvrdilo da je efikasnije izraditi novi zakon i tehnički jednostavnije, što je u proteklih 6 mjeseci intenzivnog rada i učinjeno da bi evo, došli do trenutka kada možemo Hrvatskom saboru predložiti konačno Nacrt prijedloga zakona o zračnom prometu. Što se tiče samog zakona, on je vrlo općenit. Zakon koji definira osnovu za mnoge podzakonske akte koji će sveukupni sustav upravljanja i nadzora nad zračnim prometom učiniti onakvim kakav on mora biti, dakle on definira mnoge podzakonske akte i stvara prostor za implementaciju europskih uredbi kroz prijevode i objavu u hrvatski koje tada postaju i sastavom hrvatskog zakonodavnog sustava. Sam zakon najvažnije cjeline koje sadrži su sljedeće. Osim općih pravila odvijanja zračnog prometa, on definira i pristup tržištu, korištenje hrvatskog zračnog prostora, uvjete za obavljanje prijevoza, potrebne dozvole i svjedodžbe, uvjete za sigurnu uporabu zrakoplova i aerodroma, usluge zračnih plovidbi, istraživanje nesreća i ozbiljnih nezgoda. Dozvolite da ovdje još pojasnim da se ovim zakonom predlaže također i osnivanje agencije kao posebnog nezavisnog tijela, dakle agencije za istraživanje nesreća i ozbiljnih nezgoda zrakoplova čime se osigurava organizacijska, funkcionalna i financijska neovisnost tijela za istraživanje. Nadalje, ovim zakonom se također i osigurava transparentnost i način izvještavanja o događajima koji ugrožavaju sigurnost i zaštitu zračnog prometa. Također se definira inspekcijski nadzor nad sigurnosti zračnog prometa kao jedan vrlo važan dio ovog zakona. Također, kratko objašnjenje. Inspekcijski nadzor do sad je obavljalo resorno ministarstvo, nakon usvajanja ovog zakona, tu će važnu funkciju obavljati agencija za civilno zrakoplovstvo. Također se naravno određuju i prekršaji, odnosno sankcije za prekršaje u zračnom prometu. Nakon što ovaj zakon bude usvojen i nakon što se otpočne sa njegovom primjenom, što će se naravno učiniti idućih mjeseci, uvjeren sam da će se u 9. mjesecu steći uvjeti za pozitivnu ocjenu ukupnog stanja hrvatskog zračnog prometa, time i ujedno pozitivnom ocjenom Europske komisije u jednom dijelu mjerila u poglavlju broj 14 – Prometna politika te da će time kroz to zeleno svjetlo i očekujemo i određenu konstruktivnu i proaktivnu pohvalu od strane komisije, doći do uspješnog zaključenja pregovora u poglavlju broj 14 i time naravno daljnjeg iskoraka prema europskim integracijama. Hvala. Za sva daljnja pitanja stojim na raspolaganju.
Odbor za zakonodavstvo? Europske integracije? Odbor za obranu? Pomorstvo, promet i veze? Otvaram raspravu. Klub zastupnika SDP-a, gospodin zastupnik Mario Habek. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Uprava zračnog prometa predlaže ovaj novi prijedlog zakona koji je u nekim segmentima lošiji nego sada već ovaj važeći zakon, a time samo želi prvenstveno od sebe odbaciti dosadašnju odgovornost ili neodgovornost i dugogodišnji nerad, neučinkovitost, nepoduzetnost i apsolutnu nestručnost, vješto se skrivajući iza statusa državnih službenika i kršeći Zakon o državnim službenicima o kojima stoji kako se oni trebaju ponašati i raditi. Nadalje, cjelokupna javnost upoznata je sa negativnim izvješćem … [[Govornik se ne razumije.]] a glede mogućeg udruživanja u poslove s Croatia airlinesom koji je propao zbog lošeg rada uprave o zračnom prometu. I onda se očekivalo kako će nakon potpisivanja ugovora između američkog zračnog prijevoznika United airlinesa i Croatia airlinesa u lipnju 2007. godine uspostaviti se zajednički … [[Govornik se ne razumije.]] između Republike Hrvatske i SAD-a, to se neće dogoditi, o tome smo već i govorili ovdje u Saboru. Razlozi zbog kojih se to neće dogoditi su negativne ocjene koje je američka savezna uprava za zračni promet dala hrvatskoj upravi zračni promet nakon provedenog nadzora koji američke zračne vlasti čine uvijek prije sklapanja takvih poslova. Američke zračne vlasti smatraju kako u Hrvatskoj u upravi zračnim prometom među ostalim nema dovoljno kvalificiranih ljudi da obavljaju provjerene poslove i sustav nadzora i certificiranja pilota i zrakoplova u Hrvatskoj je vrlo slab. Zapravo potvrdilo se ono što je već godinama javna tajna u upravi zračnog prometa, dovoljno govori podatak da tamo radi premalo službenika, svega tridesetak koji nemaju nikakvo operativno iskustvo iz zrakoplovstva. Kad je sezona letenja od proljeća do jeseni, velik broj vlasnika manjih zrakoplova mjesecima čeka na tehnički pregled i produljenje registracije, što je nedopustivo. Nadalje, inspektori američkih zračnih vlasti trebali su 10. rujna prošle godine doći i utvrditi je li Hrvatska učinila pozitivne korake, pomake od posljednjeg nadzora u veljači lanjske godine. No, ministarstvo odbija primiti inspektore jer nije popravilo stanje iz veljače. Ali da je ponovni nadzor dopušten, sigurno bi se ponovio isti scenarij i loši rezultati. I tako je Hrvatska zbog lošeg i nekvalitetnog rada dospjela na crnu listu zemalja koje ne nadziru kvalitetno zrakoplovne kompanije i umjesto da se stanje popravilo i krenulo u ispravak nedostataka, ministar Kalmeta jedino što radi, mijenja tadašnjeg pomoćnika Damira Vincea koji je bio iskren i javnosti rekao istinu, a to je da je stanje u upravi za zračni promet katastrofalno i da nema pomaka na bolje. Najviše štete od ovakvog neprofesionalnog pristupa zračnom prometu od strane Vlade i nadležnog ministarstva imao je naš najveći zračni prijevoznik "Croatia airlines". "Croatia airlines" prošao je strogu kontrolu i nadzor od strane američkih zračnih vlasti, ali je zbog negativne ocjene dane Upravi zračnog prometa propao posao koji bi Republici Hrvatskoj itekako donio koristi. Isto tako manje je poznato u javnosti da je EASA Europska zrakoplovna sigurnosna agencija u tri navrata izvršila audit kojim je ustanovljeno da Uprava zračni promet nije stvorila zakonske preduvjete kao niti pravno formalne pretpostavke, a tako niti provedbene, da realizira uvjete i kriterije Europske zrakoplovne regulative EASA-e, a kao dio uprave zračni promet tu je inspekcijska služba koja je imala donekle izrađenu strategiju i viziju. No i ne razumijevanje od strane uprave zračni promet, pa tako niti učinkovitosti i dosljednosti u inspekcijskom i kaznenom nadzoru i time je slao dvosmislene poruke zrakoplovnom auditoriju bez pravih sankcija protiv prekršioca zakona. Isto tako jako malo se vodi briga za zrakoplovnom sigurnosti i prevencijom, skoro nikakva. Dovoljno je reći kako je USA u odnosu na Hrvatsku ima trostruko više pilota i športskih zrakoplova od Hrvatske, dok Hrvatska ima više udesa sa smrtnim posljedicama od USA. Govori li i to samo za sebe i za zrakoplovnom sigurnosti prevencije u Hrvatskoj? Stoga argumentiramo u prilog Zakona o zračnom prometu iz 2004. godine koji temeljitije i gotovo u potpunosti obuhvaća športsko zrakoplovstvo, dok ovaj novi prijedlog zakona apsolutno briše športsko zrakoplovstvo iz zakona. Uprava zračni promet predlaže novi zakon i isključuje se njime većina poslova prebacuje Agenciji za civilno zrakoplovstvo koje bi trebala po difoltu riješiti sve dosadašnje probleme koje nije uspjela riješiti uprava za zračni promet. Kada smo kod agencije, samo da ukratko napomenem kako je ta agencija osnovana. Naime, Agencija za civilno zrakoplovstvo koja bi trebala kontrolirati certifikate, operativne licence i primjenjivati međunarodne standarde za zračni promet, trebala je početi s radom još 2007. godine. Naravno da se to nije dogodilo u zadanom roku, jer zašto Vlada prilagođava rokove kako njoj odgovara, a ne kako nalažu domaći i međunarodni dokumenti. Tek nakon spomenutog negativnog izvješća Američkih zračnih vlasti, Vlada je u petak 18. travnja 2008. godine, dakle sa godinu dana zakašnjenja imenovala čelne ljude i članove vijeća agencije. Iako su sredstava za rad agencije u iznosu od 3 milijuna kuna za to bila osigurana u proračunu 2007. godini. To je još jedan primjer kako vješto ova Vlada upravlja našom državom. Ali kaosu ovdje nije kraj. Naime, u novom Prijedlogu Zakona o zračnom prometu, na žalost više nema Hrvatskog zrakoplovnog saveza i športskog zrakoplovstva. A to ne samo da je neprihvatljivo, nego je dokaz kako ovakve prijedloge i zakone pišu pojedinci koji nemaju nikakvog iskustva u zrakoplovstvu i zato nam je stanje uprave za zračni promet takvo kakvo je. Pa da ukratko podsjetimo one koji su pisali ovaj prijedlog zakona i tko je i što Hrvatski zrakoplovni savez. Hrvatski zrakoplovni savez je krovna zrakoplovna asocijacija koja objedinjava, ustrojava i organizira i provodi brigu o kompletnom sportskom zrakoplovstvu temeljem uvjeta i kriterija Svjetske zrakoplovne federacija FIE-a i Europske zrakoplovne federacije ... [[Govornik se ne razumije.]] , a čiji je punopravni član od 1993. godine. Hrvatski zrakoplovni savez je član Hrvatskog olimpijskog odbora i Hrvatske zajednice tehničke kulture gdje ostvaruju cjelokupno višestruko zahtjevne zrakoplovno tehničke programe. Hrvatski zrakoplovni savez obavlja zrakoplovnu djelatnost u 9 zrakoplovnih dana, a do danas je organizirao 15 svjetskih i europskih prvenstava, kao i svjetskih kongresa. Hrvatski zrakoplovni savez okuplja preko 60 udruga, preko 4 tisuće zrakoplovaca, kao i na stotine športskih zrakoplova, jedrilica motornih i bezmotornih padobrana, ovisne jedrilice balona, ultra lakih jedinica, parajedrilica, motornih parajedrilica, zrakoplova u samogradnji, zrakoplovnih modela. Od 1992. godine udovoljavamo svjetskim i europskim standardima. Izbacivanje športskog zrakoplovstva iz zakona temelj je apsolutnog nepoznavanja zrakoplovnih propisa i preporuka Europske unije, a tako nešto ne može predložiti netko tko ne želi Republiku Hrvatsku u Europi. Niti jedna zemlja Europske unije nije ispustila obuhvatiti zakonom športsko zrakoplovstvo, te taj dio nekomercijalnog zrakoplovstva prepustiti Nacionalnom zrakoplovnom savezu u našem slučaju Hrvatskom zrakoplovnom savezu. Izbacivanjem Hrvatske iz zrakoplovnog saveza iz sportskog zrakoplovstva i zakona derogira se europska regulativa i udaljava se još dalje od ... [[Govornik se ne razumije.]] EASA i Europska zrakoplovna sigurnosna agencija i temeljena je zadaća i kontrola europskog zračnog prostora, a sigurnost letenja na prvom je mjestu kao i u svim dugim svjetskim zrakoplovnim institucijama. Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o zračnom prometu od 6. prosinca 2004. godine, povjeruje Hrvatskom zrakoplovnom savezu i provedbu javnih ovlasti. No svih ovih godina Uprava zračnog prometa nije smatrala da zakon obvezuje ni izvršenje odluke Sabora, te do danas nije operativno prenijela javne ovlasti na Hrvatski zrakoplovni savez, točnije onemogućavala je Hrvatski zrakoplovni savez u provedbi javnih ovlasti, derogirala i naredbu samog ministra Ministarstva mora, prometa i infrastrukture, a sada u novom zakonu potpuno izbacuje športsko zrakoplovstvo kao i Hrvatski zrakoplovni savez iz prijedloga novog Zakona o zračnom prometu, koji Republiku Hrvatsku još više udaljava od Europske unije. Hrvatski zrakoplovni savez je pokušao u ovih 5 godina na sve strukturne načine u najboljoj vjeri kroz niz dopisa, sastanaka, seminara, privoliti Upravu za zračni promet da stvori uvjete kako bi Hrvatski zrakoplovni savez mogao provoditi javne ovlasti. Prošle godine Hrvatsku je posjetio i predsjednik Svjetske zrakoplovne organizacije ... [[Govornik se ne razumije.]] Pjer Portman kako bismo i na taj način putem posjete čelnika EASA-e ostvarili bolju komunikaciju i partnerski odnos sa upravom zračni promet. No ni taj sastanak nije dao nikakve rezultate, čak što više čelnik EASA-e bio je neugodno iznenađen lošim stanjem i lošim pristupom športskom zrakoplovstvu. Stoga ovakvim prijedlogom zakona otvara se i stimulira ilegalno obavljanje športskim zrakoplovstvom, a time otvara velika mogućnost za povećanjem nesreća i udesa kako u športskom tako i u komercijalnom i zračnom prometu gdje se ugrožavaju životi putnika u prometu kao i zrakoplovne štete prema trećim osobama. Osnovna i temeljna pretpostavka da bi uprava zračni promet radila kvalitetno i strukovno je da ... [[Govornik se ne razumije.]] da zrakoplovnim obrazovanjem i iskustvom uz određene uvjete i kriterije. Dugi niz godina svjedoci smo da tome nije tako, da se zapošljavaju ljudi po principu rođaka, a o zrakoplovstvu znaju vrlo malo. I nije dovoljno proučiti stranu regulativu i suhoparno je prevesti sa engleskog jezika i provoditi u djelo. Jer svaka zemlja ima mogućnost primjene nacionalne regulative ili standarda, čime je jasno da je prostor specifičnostima i posebnostima uvjetovanim od zemlje do zemlje. No naša Uprava za zračni promet to je izbacila. Na temelju svega iznešenog postavljam tri pitanja. Tko je službeni predstavnik uprave za zračni promet u EASA-i Europskoj zrakoplovnoj sigurnosnoj agenciji? Od kada? Temeljem kojeg kriterija? Što je do sada radio i napravi i kome je podnio izvješće za svoj rad? Drugo. Zašto nije osnovano nacionalno povjerenstvo za zaštitu zračnog prometa u kojem trebaju biti zastupnici svih civilnih i vojnih institucija i čimbenika u Republici Hrvatskoj? I treće. Zašto prijedlog zakona nije dostavljen na mišljenje Hrvatskom zrakoplovnom savezu kao što je bilo praksa ranijih godina i kao što je uobičajena praksa svugdje u svijetu, a ne da Uprava zračni promet sakriva od zrakoplovne javnosti, pa tako i od agencije. Nadalje, gotovo u svim stavcima i člancima ovog Prijedloga Zakona o zračnom prometu predlagaoc se poziva na propise, programe, pravilnike, podzakonske akte koji se tek trebaju donijeti i slično. No, do dan danas ta ista Uprava zračni promet, nije donijela niti jedan od tih istih akata, čak nije željela ni verificirati pravilnike i programe Hrvatskog zrakoplovnog saveza i sada taj posao prepušta agenciji koji isto tako nema niti resurse, niti adekvatne stručnjake za taj vrlo složen i odgovoran posao. Što je najtragičnije Uprava za zračni promet se u novom prijedlogu zakona poziva na donošenje programa i pravilnika po uzoru na EASA-u na Europsku zrakoplovnu sigurnosnu agenciju, regulativu i standarde, a koji su temeljem programa rada Hrvatskog zrakoplovnog saveza još od 1993. godine. Hrvatski zrakoplovni savez ima ogromno iskustvo i tradiciju u športskom zrakoplovstvu. Nemojmo sve to izbrisati zbog neznanja i nestručnosti pojedinaca, konzultirajmo meritum struke, nemojmo biti nespremni i priznati svoje nedostatke i prihvatiti tuđe iskustvo i znanje. Mišljenja smo da je ovakvo usporeno neprofesionalno upravljanje ove Vlade opetovano šteti ovoj državi, njenim građanima ali i ugledu koji imamo u međunarodnim krugovima. Zakone koje sami donosimo ne poštujemo, pa kako onda od građana očekivati da poštuju načela pravne države. Vrijeme je da se malo gleda unaprijed, da se rade planovi i strategije koji nisu sami sebi svrha već koji će se provoditi u zadanim rokovima kako do ovakvih blamaža u međunarodnim krugovima ne bi više dolazilo. Klub SDP-a će podržati ovaj prijedlog zakona jer ide u korist građanima i nosi kvalitetne promjene koje će sigurnost u zračnom prometu dignuti na višu razinu a i da bi se te promjene realizirale potrebno je učiniti više, mnogo više u upravi za zračni promet jer sa ovako lošom organizacijom i nestručnim kadrovima teško će zaživjeti i ovaj zakon. Na kraju moram reći da mi je drago da nas je Europa natjerala da donosimo ovaj zakon jer očito da naša dosadašnja Vlada nije bila u stanju sama prepoznati interese svojih građana i reagirati na pravi način. I molim vas na kraju da u ovaj zakon vratite zrakoplovnu športsku djelatnost. Hvala lijepo.
Hvala. Klub zastupnika HDZ-a gospodin zastupnik Živko Nenadić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Kao što i sam naziv prijedloga zakona kaže prijedlogom se uređuje zračni promet u zračnom prostoru Republike Hrvatske pa se tako govori o najvažnijim segmentima kao što su nadležnosti, govori se o uvjetima za sigurno odvijanje zračnog prometa, o uvjetima za sigurnu uporabu zrakoplova i zrakoplovnih uređaja, zračnih luka, uvjetima za stručno osoblje, istraživanju ugrožavanja sigurnosti i nesreća zrakoplova, potrazi, spašavanju, mjerama zaštite okoliša i zaštite stanovništva od buke zrakoplova, nadzoru itd. Dakle, propisuje i uređuje zračni promet i zračni prostor i nema potrebe sve te pojedinosti ponavljati. Republika Hrvatska je već od svibnja 92. vrlo brzo dakle nakon međunarodnog priznanja postala članica Organizacije međunarodnog civilnog zrakoplovstva. Prošle godine Hrvatska se obvezala implementirati u svoje zakonodavstvo uredbe i direktive Sporazuma o zajedničkom europskom zračnom prostoru, dakle implementirati pravnu stečevinu s područja civilnog zrakoplovstva. Posljedica te obveze je i rekao bih prijedlog ovog zakona. Republika Hrvatska je preuzela i obvezu kontinuiranog usklađivanja postojećih propisa i rješenja sa normama i preporukama predviđenim u međunarodnim sporazumima kojima je Republika Hrvatska pristupila. Svi elementi okvirnih cjelina koje donosi ovaj prijedlog zakona detaljno će se urediti provedbenim propisima donesenim u skladu sa ovim zakonom, nakon naravno usvajanja zakona, te u skladu sa odgovarajućim EU propisima. To se čini prihvatljivim zbog čestih izmjena EU propisa kao i zbog mogućnosti našeg brzog reagiranja. Dobro je da se jasnije propisuju kompetencije Agencije za civilno zrakoplovstvo koja provodi upravne, inspekcijske i druge poslove koji se odnose na civilno zrakoplovstvo u Republici Hrvatskoj. I što je vrlo važno rekao bih, zakon predviđa i osnivanje Agencije za istraživanje nesreća i ozbiljnih nezgoda kao pravne osobe s javnim ovlastima, dakle kao neovisnog tijela. Odredbe ovoga zakona primjenjuju se na sve aktivnosti u civilnom zrakoplovstvu koje se izvode na teritoriju i u zračnom prostoru Republike Hrvatske ali i izvan Republike Hrvatske na zrakoplove registrirane u Republici Hrvatskoj. Također i na sve zrakoplove koji koriste hrvatski zračni prostor uključujući inozemne a u skladu sa međunarodnim ugovorima koji obvezuju Republiku Hrvatsku. Ovo je dakle jedna dosta složena ali izuzetno značajna materija koju ovaj prijedlog zakona u cijelosti okvirno obuhvaća dok će detalji biti propisani provedbenim propisima sve sukladno EU zakonodavstvu i naravno da je ovo korak dalje i korak naprijed u sigurnosti. I zato klub HDZ-a podržava ovaj prijedlog zakona. Hvala.
Zahvaljujem. U ime kluba HNS-a uvažena zastupnica Danica Hursa. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, gospodo iz ministarstva, kolegice i kolege. Zakon o zračnom prometu kao temeljni zakon koji uređuje pitanja zračnog prometa sadrži odredbe o uređenju zračnog prometa u zračnom prostoru Republike Hrvatske i nadležnostima u tom prostoru, uvjetima za sigurno odvijanje zračnog prometa zračnom prijevozu i drugim djelatnostima u zračnom prometu. Preuzimanje europske regulative s tog područja jedan je od uvjeta pridruživanju Republike Hrvatske Europskoj uniji. Zato je nužno kontinuirano usklađivanje postojećih propisa s rješenjima, normama i preporukama predviđenim u međunarodnim sporazumima kojima je Republika Hrvatska pristupila do sada. Izrada novog Zakona o zračnom prometu potaknuta je zbog usklađivanja sa međunarodnom preuzetim obvezama i praksom te zbog pisanih nalaza predstavnika međunarodnih organizacija koji su obavljali ... [[Govornica se ne razumije.]] oko ispunjavanja preuzetih obveza prvenstveno iz mnogostranog sporazuma između Europske zajednice i njezinih država članica te provedenih korektivnih mjera zrakoplovnih vlasti Republike Hrvatske na unapređenju zrakoplovstva u Republici Hrvatskoj. Tako je preporučeno da je kroz odredbe zakona potrebno omogućiti što brže i učinkovitije ispunjavanje obveza koje proizlaze iz Konvencije o međunarodnom civilnom zrakoplovstvu i Sporazuma i procesa pridruživanja EU. Stoga Zakon o zračnom prometu najvećim djelom je usmjeren na usklađivanje nacionalnog zakonodavstva sa pravnom stečevinom u području zračnog prometa. Zakon će omogućiti usklađivanje sa EU propisima budući da je koncipiran kao vrlo općeniti zakon koji sadrži načelne odredbe o svim bitnim aspektima civilnog zrakoplovstva. Kako se Zakonom o zračnom prometu uređuju opća pravila odvijanja zračnog prometa pristup tržištu, korištenje hrvatskog zračnog prostora, uvjeti za obavljanje prijevoza, potrebne dozvole i svjedodžbe, uvjeti za sigurnu upotrebu zrakoplova i aerodroma, usluge u zračnoj plovidbi, istraživanja nesreća i ozbiljnih nezgoda, izvješćivanje o događajima koji ugrožavaju sigurnost, zaštitu zračnog prometa, inspekcijski nadzor sigurnosti zračnog prometa, te prekršaji u zračnom prometu. Svi daljnji elementi ovih cjelina detaljno će se urediti provedbenim propisima donesenima u skladu sa ovim zakonom te u skladu sa odgovarajućim EU propisima. Ovim zakonom se nadalje predviđa oformiti i agenciju za civilno zrakoplovstvo za istraživanje nesreća i ozbiljnih nezgoda. U konačnom prijedlogu zakona u zračnom prometu spomenula bih članak 2. koji nabraja i pojašnjava pojmove koji se upotrebljavaju u ovom zakonu. Tako je pod rednim broje 89. spomenuta zračna luka i kaže se naravno da je to aerodrom posebno prilagođen za usluge u zračnom prijevozu. Da li to znači da je sada svaki aerodrom zračna luka? A što je sa dosadašnjim zračnim pristaništima? Naime ne nalazim te pojmove u spomenutom članku. Pa znamo da su Zračne luke Zagreb, Zadar, Split, Rijeka, Pula, Dubrovnik zračna pristaništa za prihvat zrakoplova u javnom prijevozu Brač, Osijek, Mali Lošinj, zračna pristaništa za prihvat zrakoplova opće namjene i povremeni prijevoz Bjelovar, Čakovec, Grobnik, Lučko itd.. Dakle, radi se o manjim aerodromima pa se postavlja pitanje nije li došlo do svođenja svih njih na isti nazivnik? Ili neće li ta pristaništa dobiti status zračne luke a do sada su bila pristaništa? Ako je tako onda postojeća pristaništa stavljamo u povlašteni položaj u odnosu na one destinacije koje se trenutno bore sa svom silnom dokumentacijom i ostalim potrebnim stvarima u izgradnji aerodroma, kao što je primjerice slučaj moj u mojoj Krapinsko-zagorskoj županiji. Spominjem i članak 8. stavak 3.. Stavak završava citiram: "…i dostojan je biti članom vijeća agencije.". Tko ocjenjuje i temeljem kojih kriterija ovu potrebnu kvalifikaciju? Članak 10. stavak 3. govori o plaćama zaposlenika agencije u skladu sa tržnim uvjetima a s druge strane uvodi vlastiti sustav plaća radi stjecanja odgovarajućeg stručnog osoblja. Pa sve ste to plaća iz državnog proračuna a zapošljavanje će valjda ići putem javnog natječaja sa potrebnim i odgovarajućim stručnim spremama. Članak 37. stavak 1. i 2. osnivanje nacionalnog povjerenstva za olakšice. Voljela bih da nam pojasnite o čemu je riječ jer se spomenuta problematika iz nadležnosti povjerenstva može regulirati zakonom i pripadajućim pravilnicima. Osnivanjem povjerenstva uvodimo dakako nove ljude sa pripadajućim naknadama i sve to moramo naravno platiti i još uskladiti sa EU propisima. Članak 15. stavak 2. ova moja primjedba ne odnosi se na zakon, u tom je dijelu on ispravan nego na posljedicu u slučaju primjene prije završetka ove turističke sezone. Članak glasi: "Zrakoplovi koji se nalaze na listi Europske unije zračnih prijevoznika koji imaju zabranu letenja unutar područja Europske unije ne smiju operirati u hrvatskom zračnom prostoru.". Primjenom članka 15. stavka 2. prestaje mogućnost davanja izvanrednog odobrenja za seriju letova zrakoplova iz Rusije kojima bi trebala biti spašena hrvatska turistička sezona dovođenjem ruskih turista a kojima su radi toga ukinute i vize. Predviđenim odobrenjem bilo bi dopušteno ruskim zrakoplovima slijetanje na dubrovački i splitski aerodrom iako oni već sada radi razine buke i zagađenja okoliša ne smiju letjeti niti kod nas a kamoli u Europi. I na kraju mislim da bi u cijelom tekstu zakona trebalo riječ "procedura" u svim oblicima promijeniti u hrvatsku riječ "postupak", jer su u tekstu zakona upotrebljavana oba oblika, pa to nije transparentno. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Prelazimo na pojedinačnu raspravu, jedini prijavljeni uvaženi zastupnik Boris Šprem, nema ga, gubi pravo na raspravu. Time zaključujem raspravu. Glasovati ćemo kada se steknu uvjeti.
Prelazimo na Konačni prijedlog Zakona o zračnom prometu, hitni postupak, P.Z.E. br. 330, predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Amandmane je podnio Odbor za pomorstvo, promet i veze. Tijekom rasprave predstavnik predlagatelja prihvatio je ove amandmane i o njima se ne glasuje jer postaju sastavni dio konačnog prijedloga zakona sukladno članku 169. Poslovnika. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona o zračnom prometu. Molim, uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj konačni prijedlog zakona je prihvaćen većinom glasova sa 101 glasom za i 1 protiv zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Prelazimo na: - Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Konvencije o nadležnosti, mjerodavnom pravu, priznanju, ovrsi i suradnji u odnosu na roditeljsku odgovornost i o mjerama za zaštitu djece, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 335 Želite li vi? … [[Upadica se ne čuje.]] Hvala lijepa. Idemo dalje. Dakle predlagatelj ovoga zakona koji sam pročitao naslov je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste u pretince. Hitni postupak primjenjuje se u skladu sa člankom 161. Poslovnika. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave, članak 164. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za Europske integracije, Odbor za obitelj, mladež i šport. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Uvaženi Stjepan Adanić, državni tajnik u Ministarstvu obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti, izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, dame i gospodo. Prijedlog Zakona o potvrđivanju Konvencije o nadležnosti i mjerodavnom pravu, priznanju i ovrsi i suradnji u odnosu na roditeljsku odgovornost i o mjerama za zaštitu djece sa konačnim prijedlogom zakona je ovdje ispred vas. Cilj ovoga zakona je potvrđivanje znači konvencije o tome što sam malo prije rekao a prijedlog zakona o potvrđivanju konvencije izrađen je u cilju usklađivanja zakonodavstva Republike Hrvatske sa pravnom stečevinom Europske unije. Konkretno radi se o poglavlju 24. pravda, sloboda i sigurnost, dodatak a) nacionalnog programa Republike Hrvatske za pridruživanje Europskoj uniji za 2009. godinu. Konvencija o uređenju pitanja zaštite djece glede određivanja utvrđuje država čija tijela su nadležne za poduzimanje mjera za zaštitu osobe i imovine djeteta prava koja će se primjenjivati, koja će primjenjivati ta tijela u okviru svoje nadležnosti te prava koja se primjenjuju na roditeljsku odgovornost način osiguravanja izvršavanja tih mjera zaštite u svim državama članica te načina suradnje među državama strankama radi postizanja ciljeva konvencije. Konvencija se ocjenjuje posebito važnom za izbjegavanje mogućih sukoba između pravnih poredaka glede nadležnosti, mjerodavnog prava priznanja te ovrhe odluka na području zaštite djece što je u praksi moguće jer u pravilu svaka država svojim propisima rješava pitanje sukoba zakona s propisima drugih država u određenim odnosima, a koji mogu sadržavati protivna pravna rješenja za određeni slučaj. Osnovna pitanja koja će se urediti ovim prijedlogom zakona je da će središnje tijelo za postupanje po konvenciji odnosno zaprimanje zahtjeva u svezi s pitanjem obuhvaćenim konvencijom biti Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi. Slijedom navedenog, prilikom polaganja svoje isprave o ratifikaciji Republika Hrvatska će dati izjavu sukladno članku 29. stavku 1. i članku 44. Konvencije kojom se kao središnje tijelo određuje Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi. Ja bih ovdje naročito istaknuo da Ministarstvu zdravstva i socijalne skrbi već postupa kao provedbeno tijelo po nekim drugim konvencijama u području zaštita djece. To je Haaška konvencija o građansko-pravnim aspektima međunarodne otmice djece, Konvencija Vijeća Europe o kontaktima s djecom te Konvencija Ujedinjenih naroda o ostvarivanju alimentacijskih zahtjeva u inozemstvu. Normalno da je logično da i po ovoj Konvenciji to središnje tijelo odnosno da nadležno ministarstvo bude Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi koje već radi po ove tri konvencije. Prijedlogom zakona određuje se da će Republika Hrvatska dati izjavu iz članka 34. stavka 2. Konvencije da se tijelima Republike Hrvatske zahtjevi iz članka 34. stavka 1. mogu dostavljati samo putem središnjeg tijela. Dostavljeni zahtjevi posredstvom središnjeg tijela doprinosi jasnoći odnosno praćenju postupanja čime se izbjegava moguće dopliranje kao i opterećivanje raznih tijela istim predmetima što je ovdje vrlo bitno za istaknuti. U svrhu zaštite imovinskih interesa djeteta predlaže se da Republika Hrvatska izjavi rezervu u skladu sa člankom 60. a u svezi s člankom 55. stavkom 1. Konvencije kako bi pridržala nadležnost svojih tijela za poduzimanje mjera usmjerenih na zaštitu imovine djeteta koja se nalazi na njezinom državnom području te pravo da ne priznaje nikakvu roditeljsku odgovornost niti mjeru ako je to u suprotnosti s nekom mjerom koju su poduzela njezina tijela u svezi s tom imovinom. Pri tome ova će se rezerva ograničiti na nekretnine djeteta koje se nalaze na državnom području Republike Hrvatske. O tome govori članak 55. stavak 2. Konvencije. Nadalje, u odnosu na članke 23., 26. i 52. predlaže se isto tako dati izjavu da će Republika Hrvatska u trenutku kada postane članica Europske unije primjenjivati odgovarajuća unutarnja pravila Unije, pravna pravila zajednice u svezi s priznanjem i ovrhom sudske odluke koju je donio sud države članice Europske unije o stvarima koje su uređene konvencijom. Konvencija u određenom dijelu uređuje ista pitanja te se sadržajno poklapa s pozitivnim izvorom sekundarnog europskog prava. Naime, ovdje je riječ dakle radi se o Uredbi Bruxelles II bis. Naime članci, da pojasnimo, 23., 26. i 52. Konvencije dopuštaju strankama Konvencije određeni stupanj prilagodljivosti radi primjene jednostavnijeg i bržeg režima priznanja ovrhe odluka. Članak 23. Konvencije uređuje priznanje odnosno razloge za odbijanje priznanja. Mjere koje poduzimaju tijela države ugovornice njemu odgovarajuće odredbe su članak 21. i 22. Uredbe Bruxelles II bis. Članak 26. Konvencije uređuje način ovrhe mjera koje su poduzete i ovršne u jednoj državi, a zahtijevaju de facto izvršenje u drugoj državi. Njemu odgovarajuće odredbe znači odgovara članak 28. Uredbe Bruxelles II bis, a članak 52. Konvencije određuje Konvencije prema drugim međunarodnim instrumentima. Što se tiče financijskih sredstava za osiguravanje provedbe ove Konvencije, iz Državnog proračuna Republike Hrvatske za rad središnjeg tijela odnosno dodatno zapošljavanje još jednog djelatnika u Ministarstvu zdravstva i socijalne skrbi prema procjeni … [[Govornik se ne razumije.]] procjeni Vlade i našeg ministarstva, za prvu godinu primjene bit će potrebno 175 tisuća kuna, a za sljedeće godine 173 tisuće i 480 kuna i znači za narednu godinu ukupno 185 tisuća i 600 kuna. Dame i gospodo saborski zastupnici, ja vas molim da izglasate ovaj prijedlog zakona o potvrđivanju konvencije. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Koliko vidim ne. Otvaram raspravu. Prvo su na redu klubovi. U ime kluba HNS-a uvažena zastupnica Danica Hursa. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine tajniče, kolegice i kolege. Ispred kluba zastupnika Hrvatske narodne stranke želim reći nekoliko riječi o prijedlogu zakona koji će vjerujem potvrditi Konvenciju o nadležnosti, mjerodavnom pravu, priznanju, ovrsi i suradnji u odnosu na roditeljsku odgovornost i o mjerama za zaštitu djece. Naša zemlja je potpisnica niza međunarodnih ugovora na području zaštite djece i dječjih prava koji zajedno s nacionalnim zakonodavstvom, posebice Obiteljskim zakonom, čine zakonodavno-pravni okvir za učinkovitu pravnu zaštitu djece. Konvencija Ujedinjenih naroda o pravima djeteta kao temeljni dokument o dječjim pravima člankom 4. obvezuje države stranke da poduzmu sve odgovarajuće zakonodavne, upravne i druge mjere za primjenu prava priznatih u spomenutoj Konvenciji. Potrebno je spomenuti da zaštitu djece u proteklim desetljećima među zemljama potpisnicama reguliraju Konvencija o građansko-pravnim aspektima međunarodne otmice djece iz 1980., Konvencija o zaštiti djece i suradnji u svezi s međunarodnim posvojenjem iz 1993. i Konvencija o nadležnosti, mjerodavnom pravu, priznanju, ovrsi i suradnji u odnosu na roditeljsku odgovornost i o mjerama za zaštitu djece iz 1996. Ova posljednja sastavljena je u Haagu 19. listopada '96., a stupila je na snagu 1.1.2002. Konvenciju je potpisalo 34 države, a ratificiralo samo 15, u odnosu na koje je Konvencija i stupila na snagu. Hrvatska je istu potpisala 30.10.2008., a osnovna je svrha osigurati praktičan mehanizam koji će omogućiti državama koje dijele zajedničke interese u zaštiti djece da na tom području međusobno surađuju. Ciljevi konvencije su odrediti državu čija su tijela nadležna poduzimati mjere usmjerene zaštiti osobe i imovine djeteta. Odrediti i koje će pravo ta tijela primjenjivati u izvršavanju svoje nadležnosti, odrediti pravo mjerodavno za roditeljsku odgovornost, osigurati priznanje i ovrhu tih mjera zaštite u svim državama ugovornicama i uspostaviti takvu suradnju među tijelima država ugovornica koja je nužna da se postigne svrha ove konvencije. U svrhe ove konvencije izraz roditeljska odgovornost obuhvaća roditeljsko pravo ili svaki sličan odnos glede ovlasti kojim se utvrđuju prava, ovlasti i odgovornosti roditelja skrbnika ili drugih zakonskih zastupnika povezanih s osobom ili imovinom djeteta. Ova se konvencija primjenjuje na djecu od trenutka njihovog rođenja do navršenih 18 godina. Središnje tijelo za postupanje po konvenciji, odnosno za primanje zahtjeva u vezi s pitanjima obuhvaćenih konvencijom biti će Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi. U svrhu zaštite imovinskih interesa djeteta predlaže se da Republika Hrvatska prilikom polaganja svoje isprave o ratifikaciji izjavi rezervu u skladu sa člankom 60. a u svezi s člankom 55. stavkom 1. konvencije kako bi pridržala nadležnost svojih tijela za poduzimanje mjera usmjerenih na zaštitu imovine djeteta koja se nalazi na njezinom državnom području, te pravo da ne priznaje nikakvu roditeljsku odgovornost niti mjeru ako je to u suprotnosti s nekom mjerom koju su poduzela njezina tijela u svezi s tom imovinom. Pri tome, ova bi se rezerva trebala ograničiti na nekretnine djeteta koje se nalaze na državnom području Republike Hrvatske. Ako Republika Hrvatska pridrži nadležnost svojih tijela za poduzimanje mjera usmjerenih na zaštitu nekretnina djeteta koje se nalaze na njezinom državnom području u ostvarivanju te isključive nadležnosti tijela Republike Hrvatske bi primjenjivala domaće pravo. U odnosu na konvenciju usvojena je i posebna odredba članak 61. uredbe prema kojoj će se Uredba Bruxselles II bis primjenjivati kad dijete ima redovno boravište na području države članice Europske unije. To je pod a, te kada se priznaje i provodi ovrha odluke koju je donio sud države članice na području druge države članice čak i kad dijete na koje se odluka odnosi ima redovno boravište na području treće države koja je ugovorna stranka Konvencije o nadležnosti, mjerodavnom pravu, priznanju, ovrsi i suradnji u odnosu na roditeljsku odgovornost i o mjerama za zaštitu djece. U odnosu na članke 23., 26. i 52. predlaže se dati izjavu da će Republika Hrvatska u trenutku kad postane članica Europske unije primjenjivati odgovarajuća unutarnja pravila prava zajednice u svezi s priznanjem i ovrhom sudske odluke koju je donio sud države članice Europske unije o stvarima koje su uređene konvencijom. Eto zato će i zastupnici Hrvatske narodne stranke podržati zakon koji će potvrditi konvenciju. Zahvaljujem.
U ime kluba HDZ, uvažena zastupnica Željana Kalaš. Izvolite.
Hvala lijepo. Poštovani predsjedavajući, gospodine državni tajniče, gospođe i gospodo zastupnici. Nakon ovog iscrpnog izlaganja kolegice iz HNS-a ja ću se zapravo referirati samo na onaj dio koji se tiče osnova za podnošenje Zakona o potvrđivanju Konvencije o nadležnosti mjerodavnom pravu, priznanju, ovrsi i suradnji u odnosu na roditeljsku odgovornost i o mjerama za zaštitu djece koja je zapravo sadržana u odredbi članka 139. i točnije stavak 1. Ustava Republike Hrvatske. Jasno je da je dužnost države među ostalim svakako štititi materinstvo, djecu i mladež, te stvarati socijalne, kulturne, odgojne, materijalne i druge uvjete kojima se promiče ostvarivanje prava na dostojan život. Jasno je da je važno isto tako i napomenuti da država osobitu skrb mora posvećivati maloljetnicima bez roditelja i onima za koje se roditelji ne brinu. Naime, Konvencija o nadležnost, mjerodavnom pravu, priznanju, ovrsi i suradnji u odnosu na roditeljsku odgovornost i o mjerama za zaštitu djece sastavljene u Haagu '96. godine usvojena je i ratificirana od strane 15 država, a konvenciju su potpisale 34 države i to od njezinog stupanja na snagu 2002. godine, a evo mi je usvajamo 2009. godine. Konvencija među ostalima, mislim da to nije dovoljno u ovim dosadašnjem izlaganju po ovoj točki rečeno. Ona naime uređuje pitanja zaštite djece glede određivanja države čija tijela su nadležna za poduzimanje mjera za zaštitu osobe i imovine djeteta. Zatim prava koja će se primjenjivati u okviru tih tijela i u okviru njihovih nadležnosti, ali i prava koja se primjenjuju na roditeljsku odgovornost, načina osiguranja i izvršenja tih mjera zaštite u svim državama članicama, te načina suradnje među državama strankama radi postizanja ciljeva same konvencije. Konvencija se ocjenjuje posebice važnom za izbjegavanje mogućih sukoba između pravnih poredaka glede nadležnosti i mjerodavnog prava, priznanja, te ovrhe odluka na području zaštite djece što je u praksi moguće jer u pravilu svaka država svojim propisima rješava pitanje sukoba zakona s propisima drugih država u određenim odnosima a koji mogu sadržavati protivna pravna rješenja za svaki određeni slučaj. Naime, mislim da je jednako tako važno napomenuti da je ovim zakonskim prijedlogom određeno da će središnje tijelo za postupanje po konvenciji, odnosno za primanje zahtjeva u vezi s pitanjima obuhvaćenim ovom konvencijom biti upravo Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi kao Središnje državno tijelo. Moram ovdje reći iako se nisam javila u svrhu rasprave u okviru odbora da se već i na matičnom odboru, a to je saborski Odbor za obitelj, mladež i šport javilo pitanje zašto se u ovom slučaju radi kao Središnjem državnom tijelu Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi, a ne Ministarstvo obitelji. U našoj raspravi se već među članovima na odboru jasno iskristaliziralo, odnosno nametnula se sama interdisciplinarnost u ovom pitanju i u pristupu problematici koja je sadržana u ovoj konvenciji. Jasno je da bi onda nadležnost s obzirom na problematiku kao Središnje tijelo za postupanje prema članicama ove konvencije bilo upravo Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi jer već do sada to ministarstvo, točnije njihov odjel, a o tome je više već govorio državni tajnik već postupa po sličnim zakonskim odredbama i konvencijama koje je upravo i ovaj saborski saziv Sabora već usvajao. Kako bih pojasnila, navest ću kako se mjere koje su spomenute u članku ove konvencije o kojima sam govorila mogu se dakle te mjere posebice odnositi na dodjelu, ostvarivanje, prestanak ili ograničenje roditeljske odgovornosti kao njezino prenošenje. Zatim prava skrbi uključujući i prava povezanost s brigom o osobi djeteta i posebice prava odlučivanja o boravištu djeteta kao i prava pristupa uključujući i pravo da se dijete kroz neko ograničeno vrijeme odvede u mjesto koje nije djetetovo redovito boravište. To se naravno odnosi i na skrbništvo, tutorstvo i slične institucije. Zatim određivanje i utvrđivanje djelovanja svake osobe ili tijela koji se brinu o djetetovoj osobi ili imovini koje dijete zastupaju ili mu pomažu. Također i na smještaj djeteta u udomiteljsku obitelj ili ustanovu za skrb od djeci ili pružanje skrbi putem … [[Govornica se ne razumije.]] ili možda neke druge slične ustanove. Također, odnosi se i na mjere koje se tiču nadzora od strane javnog tijela ovlaštenog za skrb o djetetu nad svakom osobom kojoj je dijete povjereno te svakako i na upravljanje zaštite i raspolaganjem imovinom djeteta. U svrhu ove konvencije, upravo ovaj izraz roditeljska odgovornost obuhvaća roditeljsko pravo ili svaki sličan odnos glede ovlasti kojim se utvrđuju prava, ovlasti i odgovornosti roditelja, skrbnika ili drugih zakonskih zastupnika povezanih s osobom ili imovinom djeteta. Za kraj mogu reći samo da će klub HDZ-a prihvatiti ovaj Prijedlog zakona o potvrđivanju konvencije u potpunosti. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Idemo na pojedinačnu raspravu. Prvo je uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Nema je. Gubi pravo na raspravu. A onda je na redu uvaženi zastupnik Stjepan Kundić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, tajniče, kolegice i kolege. Evo, imamo zakon pod oznakom P.Z.E. br. 335 i možemo si odmah na početku postaviti pitanje koji je cilj ovoga zakona? Naime, cilj ovog zakona je potvrđivanje konvencije o nadležnosti, mjerodavnom pravu, priznanju, ovrsi i suradnji u odnosu na roditeljsku odgovornost i o mjerama za zaštitu djece, kako bi se stvorio okvir za olakšavanje rada nadležnim tijelima vezano uz pitanje nadležnosti i mjerodavnog prava, priznanja, ovrhe i suradnje na području roditeljske odgovornosti i mjerama za zaštitu djece te u postupcima koji se vode na temelju nekih drugih međunarodnih ugovora kojih je Republika Hrvatska stranka, primjerice prema Haškoj konvenciji o građansko-pravnim aspektima međunarodne otmice djece. I kao što je ovdje već bilo rečeno, središnje tijelo za postupanje po konvenciji, odnosno za zaprimanje zahtjeva u vezi s pitanjima obuhvaćenih konvencijom biti će Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi. Države potpisnice ove konvencije uzele su u obzir više faktora. Kao prvo potrebu poboljšanja zaštite djece u međunarodnim okolnostima, zatim želju da se izbjegnu sukobi između njihovih pravnih poredaka glede nadležnosti, mjerodavnog prava, priznanja i ovrhe, mjera za zaštitu djece te ukazuju na važnost međunarodne suradnje za zaštitu djece. Nadalje, potvrđuju da najbolji interesi djeteta moraju biti od primarne važnosti. Zatim da je potrebno revidirati konvenciju od 5. listopada 1961. godine u svezi ovlasti tijela i mjerodavnog prava za zaštitu malodobnih osoba u želji da u tome uspostave zajedničke odredbe, a uzimajući u obzir konvenciju Ujedinjenih naroda o pravima djeteta od 20. studenog 1989. godine. Što se tiče zakonskog okvira ove odredbe usuglašene su u okviru 7 poglavlja, tako da poglavlje 1 tretira područje primjene konvencije, 2 nadležnost, 3 mjerodavno pravo, poglavlje 4 priznanje i ovrhu, 5 suradnju, 6 opće odredbe i 7 završne odredbe kroz svoje članove o kojima su moje kolegice prethodne govorile. I ono što treba naglasiti što je i gospodin tajnik rekao i moji prethodni govornici, a dobro je ponoviti, u svrhu zaštite imovinskih interesa djeteta predlaže se da Republika Hrvatska prilikom polaganja svoje isprave o ratifikaciji izjavi rezervu u skladu s člankom 60. a u svezu s člankom 55. stavkom 1. konvencije kako bi pridržala nadležnost svojih tijela za poduzimanje mjera usmjerenih na zaštitu imovine djeteta koja se nalazi na njezinom državnom području te pravo da ne priznaje nikakvu roditeljsku odgovornost niti mjeru ako je to u suprotnosti s nekom mjerom koju su poduzela njezina tijela s tom imovinom. Pri tome, ova bi se rezerva trebala ograničiti na nekretnine djeteta koje se nalazi na državnom području Republike Hrvatske, znači članak 55. stavak 2. konvencije. Što se tiče odnosa prema hrvatskom zakonodavstvu, potvrđivanje konvencije ne zahtijeva izmjene i dopune postojećih propisa s obzirom na neposrednu primjenu konvencije i položaj međunarodnih ugovora sukladno odredbama Ustava Republike Hrvatske. Obiteljski zakon koji uređuju institute obiteljskog prava i postupanja u obiteljskim predmetima unutarnjem pravnom poretku Republike Hrvatske ne sadrži odredbe koje bi priječile primjenu rješenja usvojenih u konvenciji. I još jednom, potrebno je i to naglasiti da se ovim zakonom potvrđuje znači konvencija o nadležnosti, mjerodavnom pravu, priznanju, ovrsi i suradnji u odnosu na roditeljsku odgovornost i o mjerama za zaštitu djece kako bi njezine odredbe u smislu članka 140. Ustava Republike Hrvatske postale dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske. Naravno, HDZ će podržati Prijedlog zakona o potvrđivanju Konvencije o nadležnosti, mjerodavnom pravu, priznanju, ovrsi i suradnji u odnosu na roditeljsku odgovornost i o mjerama za zaštitu djece s Konačnim prijedlogom zakona. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Na radu je uvažena zastupnica Suzana Bilić Vardić. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine državni tajniče, uvažene kolegice i kolege zastupnici. U cijelosti podržavam Prijedlog zakona o potvrđivanju Konvencije o nadležnosti i mjerodavnom pravu, priznanju, ovrsi i suradnji u odnosu na roditeljsku odgovornost i o mjerama za zaštitu djece s Konačnim prijedlogom zakona koji je Hrvatskome saboru na raspravu i usvajanje dostavila Vlada Republike Hrvatske. Naime, člankom 4. temeljnog dokumenta od dječjim pravima Konvencijom Ujedinjenih naroda o pravima djeteta čija je stranka temeljem sukcesije i Republika Hrvatska utvrđeno je da će države stranke poduzeti sve odgovarajuće zakonodavne, upravne i druge mjere za primjenu prava priznatih u konvenciji o pravima djeteta. Konvencijom nadležnosti i mjerodavnom pravu, priznanju, ovrsi i suradnji u odnosu na roditeljsku odgovornost i o mjerama za zaštitu djece koju je Republika Hrvatska potpisala 30. listopada 2008. godine, sastavljen je inače u Haagu 19. listopada 1996. godine, a stupila je na snagu 1. siječnja 2002. godine kako smo to već i čuli i jedan je od tri relevantna međunarodna instrumenta u području zaštite prava djece nastala u okviru Haške konferencije o međunarodnom privatnom pravu u posljednjih 30 godina. Prije ove konvencije donijete su 1980. Konvencija o građansko-pravnim aspektima međunarodne otmice djece čiji je potpisnik temeljem sukcesije od 8. listopada '91. i Republika Hrvatska te 1993. godine Konvencija o zaštiti djece i suradnji u svezi s međunarodnim posvojenjem. Osnovna svrha ovih konvencija je osiguranje praktičnih mehanizama koji omogućavaju državama potpisnicama da na tome području, dakle području zaštite dječjih prava međusobno surađuju. Znači ove konvencije kojima se određuju tijela nadležna za poduzimanje mjera za zaštitu osobe i imovine djeteta, prava koja primjenjuju ta tijela u okviru svoje nadležnosti te prava koja se primjenjuju na roditeljsku odgovornost, način osiguranja izvršenja tih mjera zaštite u svim državama članicama kao i način suradnje među državama stankama radi postizanja ciljeva konvencije, jest upravo u tome što se njome izbjegavaju mogući sukobi između pravnih poredaka glede nadležnosti, mjerodavnog prava priznanja, te ovrhe, odluka na području zaštite djece. Prednost je hrvatskoga pravnog poretka što je on uvelike usklađen sa općim pravnim smjernicama zašite djece o čemu je bilo riječi i u uvodnom izlaganju predlagatelja, te će provedba konvencije značiti njegovo daljnje usavršavanje. Jer se konvencijom uspostavlja suvremen i efikasan sustav zaštite prava djeteta, a u prilog tome kazuje i činjenica da potvrđivanje konvencije ne zahtjeva izmjene i dopune postojećih propisa. Određivanje središnjeg tijela za postupanje po konvenciji, odnosno zaprimanje zahtjeva u vezi s pitanjima obuhvaćenim konvencijom, potpuno logično i opravdano je Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi prije svega stoga što u tom ministarstvu i danas postoji odjel u kojemu se radi ili postupa po dvije konvencije, onoj o zaštiti međunarodne otmice djece i naplati alimentacije, ali i stoga što je naš obiteljskih zakon dio poslova i nadležnosti iz ovog područja utvrdio u ministarstvu nadležnom za poslove socijalne skrbi i to još 2003. godine. U tome odjelu, dakle postojećem bit će potrebno zaposliti jednog djelatnika, pa prihvaćanje ovoga Zakona o potvrđivanju konvencije, zahtjeva i dodatna sredstva u državnom proračunu koja će biti osigurana u rebalansu državnog proračuna. Što je sve skupa mnogo jeftinije i jednostavnije negoli da se išlo na ustrojavanje novog odjela u nekom drugom ministarstvu. Budući da se Prijedlogom Zakona o potvrđivanju konvencije o nadležnosti mjerodavnom pravu, priznanju, ovrsi i suradnji u odnosu na roditeljsku odgovornost i mjerama za zaštitu djece s Konačnim prijedlogom Zakona hrvatsko zakonodavstvo usklađuje s pravnom stečevinom Europske unije, a na dobrobit i zaštitu prava djece, podržavam donošenje ovoga zakona. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Na redu je uvažena zastupnica Vesna Buterin. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani državni tajniče, uvažene kolegice i kolege zastupnici. Osnova za donošenje ovoga zakona sadržana je u Ustavu Republike Hrvatske gdje je propisana dužnost države da štiti materinstvo, djecu i mladež, te da stvara sve uvjete kojima se promiče ostvarivanje prava na dostojan život, a država posebnu skrb posvećuje maloljetnicima bez roditelja i onima za koje se roditelji ne brinu. Konvencija je sastavljena u Haagu 1996. godine, a stupila je na snagu 2002. godine. Nju su potpisale 34 države, a ratificiralo 15 država. Vlada Republike Hrvatske donijela je odluku o pokretanju postupka za sklapanje konvencije, te je ona i potpisana u listopadu 2008. godine. Pravni poredak Republike Hrvatske uvelike je usklađen s općim pravnim smjernicama zaštite djece. Provedba konvencije predstavljat će daljnje usavršavanje hrvatskog pravnog poretka u smislu zaštite djece, jer se ovom konvencijom uspostavlja suvremen i efikasan sustav zaštite prava djeteta. Republika Hrvatska je potpisnica niza međunarodnih ugovora na području zaštite djece i dječjih prava koji s nacionalnim zakonodavstvom, a posebice obiteljskim zakonom, čine zakonodavni okvir za učinkovitu zaštitu djece. Konvencija uređuje pitanja zaštite djece u smislu određivanja države čija su tijela nadležna za poduzimanje mjera za zaštitu osobe i imovine djeteta, nadalje prava koja će se primjenjivati, koja će primjenjivati ta tijela u okviru svoje nadležnosti, te prava koja se primjenjuju na roditeljsku odgovornost, načina osiguranja izvršenja tih mjera zaštite u svim državama članicama, te načina suradnje među državama strankama zbog postizanja ciljeva konvencije. Važno je naglasiti i da se ova konvencija primjenjuje na djecu od trenutka njihovog rođenja, do navršenih 18 godina. Posebna važnost ove konvencije jest i u izbjegavanju mogućeg sukoba između pravnih poredaka glede nadležnost, mjerodavnog prava, priznanja, te ovrhe odluka na području zaštite djece, što je u praksi moguće, jer svaka država svojim propisima rješava pitanje sukoba zakona s propisima drugih država u određenim odnosima, a koji mogu sadržavati prohtjevna pravna rješenja za određeni slučaj. U odnosu na hrvatsko zakonodavstvo, potvrđivanje ove konvencije ne zahtjeva izmjene i dopune postojećih propisa s obzirom na neposrednu primjenu konvencije i položaj međunarodnih ugovora sukladno odredbama Ustava Republike Hrvatske. Na kraju važno je istaknuti i to da se ovim prijedlogom zakona određuje da će središnje tijelo za zaprimanje zahtjeva u vezi s pitanjima obuhvaćenih konvencijom biti Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi. Nadalje, ovim zakonom se određuje da se zahtjevi tijelima Republike Hrvatske mogu dostavljati samo putem središnjeg tijela što doprinosi jasnoći, praćenju postupaka, a čime se naravno izbjegava moguće dupliranje. Još jedno pitanje koje se uređuje ovim zakonom, jest i to da se u svrhu zaštite imovinskih interesa djeteta predlaže da Republika Hrvatska izjavi rezervu u skladu sa člankom 60. konvencije, kako bi zadržala nadležnost svojih tijela za poduzimanje mjera koje imaju za cilj zaštitu imovine djeteta, koja se ograničava na nekretnine djeteta, koje se nalaze na državnom području Republike Hrvatske. Zbog svega navedenoga u cijelosti podržavam donošenje ovoga zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Time smo iscrpili sve sudionike diskusije. Želi li predstavnik predlagatelja uzeti riječ? Ne. Zahvaljujem. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kada se steknu uvjeti.
Prelazimo na Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Konvencije o nadležnosti, mjerodavnom pravu, priznanju, ovrsi i suradnji u odnosu na roditeljsku odgovornost i o mjerama za zaštitu djece, hitni postupak, P.Z.E. br. 335, predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Konvencije o nadležnosti, mjerodavnom pravu, priznanju, ovrsi i suradnji u odnosu na roditeljsku odgovornost i o mjerama za zaštitu djece. Molim, uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj konačni prijedlog zakona je prihvaćen većinom glasova sa 103 glasa za i 1 suzdržan.
Sada se vraćamo na točku pet - Konačni prijedlog Zakona o postupanju i uvjetima gradnje radi poticanja ulaganja, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. broj 327 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste poštom. Prilikom utvrđivanja dnevnog reda prihvatili smo prijedlog predlagatelja da se ovaj zakonski prijedlog raspravi u hitnom postupku. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave članak 164. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za lokalnu i područnu (regionalnu) samoupravu, Odbor za zaštitu okoliša, Odbor za razvoj i obnovu i Odbor za prostorno uređenje i graditeljstvo. Izvješća ste primili na sjednici. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo, Odbor za prostorno uređenje i zastupnik Zvonimir Mršić. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Uvažena Marina Matulović Dropulić, ministrica zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva. Izvolite. Uvažena Marina Dropulić Matulović ministrica zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici. Eto vi dobro znate da je Vlada predložila deset antirecesijskih mjera. Jedna od tih mjera je i donošenje ovakvog zakona koji bi omogućio ishođenje svih dozvola za gradnju u roku od 45 dana. U ovoj antirecesijskoj mjeri je pisalo da bi to trebalo omogućiti objektima koji imaju veću vrijednost od 70 milijuna kuna. Međutim, mi smo se odlučili da ipak za sve one objekte koji su do sada trebali lokacijsku dozvolu i potvrdu na glavni projekat da za sve njih vrijedi ovaj zakon. Znači, drugim riječima ovaj zakon ne primjenjuje se na obiteljske kuće i poljoprivredne objekte do 600 metara kvadratnih niti na velike infrastrukturne objekte za koje je potrebno izdavanje lokacijskih i građevinskih dozvola koji su od interesa za Republiku Hrvatsku i za koje ministarstvo izdaje dozvolu i koji moraju imati u sebi sadržane uvjete zaštite okoliša. Znači, ona poznata direktiva IBCC i te posebne one dozvole. Znači, odnosi se na gro objekata i bilo da se radi o stambenim objektima, trgovačkim centrima, bolnicama, školama, znači za sve takve objekte. Mi smo predložili poseban zakon, znači lex specialis koji bi vrijedio ove godine i do kraja one iduće godine zato jer je uz naš Zakon o prostornom uređenju i gradnji vezano još 17 zakona koje bi trebali promijeniti ako bi htjeli mijenjati i naš Zakon o prostornom uređenju i gradnji pa smo mislili da je ovo puno pametnije, znači da jednim posebnim zakonom na koji se odnosi na sve ove zakone i naš i ovih 17 još dodatnih zakona, da se onda ovaj zakon predloži donošenje po hitnom postupku. I naravno da se onda svi moraju pridržavati ovog zakona. Znači, kao što sam rekla najvažnije je da omogućimo početak gradnje gospodarski značajnih objekata u roku od 45 dana od predaje urednog zahtjeva. Napominjem urednog zahtjeva. Znači, neće se ako zahtjev ne bude uredno podnesen onda se ne može niti izdati rješenje o gradnji. Zatim, omogućiti uključivanje javno pravnih tijela u pripremu projektne dokumentacije prije podnošenja samog zakona. Znači, svi oni koji daju posebne uvjete ili daju suglasnosti dužni su u roku od osam dana dati posebne uvjete ili suglasnosti. Ako ne predviđeno je i kažnjavanje takvih osoba, osobu u iznosu od 2 tisuće kuna i firmu odnosno subjekt 20 tisuća kuna. Isto tako, organizirati nadležna upravna tijela jedinica lokalne samouprave da pravovremeno vode postupke jer ima jedna stvar ovdje u zakonu koji predlažemo vama na donošenje da se ukoliko jedinica, znači veliki grad ili županijski upravni odjel ne izda u roku od 45 dana dozvolu onda se žale investitori ministarstvu a ministarstvo meritorno rješava predmet što znači da ministarstvo umjesto njih izdaje ta rješenja o gradnji. Prema tome, na taj način mislimo da možemo pojednostaviti cjelokupni postupak i osigurati da investitori koji podnesu uredan zahtjev zaista dozvole i dobiju u kratkom roku. Znači, rekla sam nema više lokacijske dozvole i potvrde na glavni projekat. Izdaje se jedno rješenje za građenje i to naravno u roku od 45 dana. Ovdje je predloženo u zakonu bilo da se do 70 milijuna kuna izdaju dozvole odnosno rješenje o gradnji upravna tijela županija ili veliki gradovi a iznad toga ministarstvo. Udruga gradova je predložila a isto tako i udruga županija da se ipak njima omogući da izdaju sve dozvole, znači bez obzira na iznose a da ministarstvo rješava samo onda putem određene žalbe ili ako županije odnosno veliki gradovi zamole za pomoć u rješavanju. Mi to prihvaćamo. Prema tome, neka inače što se tiče sjevernih županija, sjevernih gradova iz središnje Hrvatske nemamo problema u tome, to se i do sada rješava tako. Problem je sa obalnim područjem gdje je veliki pritisak i gdje ima puno više zahtjeva nego što ih ima u sjevernom ili središnjem dijelu Hrvatske. Znači, ono što smo omogućili je da se prilikom izrade kad projektant izradi idejni projekat on se može odmah javiti onome koji izdaje posebne uvjete i suglasnosti i oni mu to moraju uraditi u roku od osam dana. Ukoliko to ne naprave oni ne moraju nanovo tražiti od njih nego predaju uredan zahtjev i obavještavaju upravno tijelo da te i te suglasnosti ili te i te posebne uvjete nisu uspjeli dobiti i onda je to upravno tijelo dužno putem konferencije taj posao i odraditi i zatražiti i dobiti sve posebne uvjete i sve daljnje ili suglasnosti koje treba dobiti. Mi smo rekli da je dužan onaj koji podnosi zahtjev podnijeti, izraditi glavni projekat i dati kopiju katastarskog plana i posebno geodetsku podlogu na kojoj su prikazani oblik i veličina građevne čestice, pristup na prometnu površinu i smještaj jedne ili više građevina na samoj građevinskoj čestici i te posebne uvjete. Za posebne uvjete sam rekla ako ih nisu uspjeli sakupiti onda će tražiti da to napravi upravni odjel. Znači, prihvatili smo prijedlog udruge gradova i nadamo se da će jedinice znači veliki gradovi i županije izdavati dozvole na vrijeme. Još jedna stvar je bila prisutna u prijedlozima Udruge gradova gdje smo, sad hoću to razjasniti radi toga jer očito nisu shvatili o čemu se radi. Naime, mi smo imali i do sada da prije izdavanja dozvole za gradnju ili rješenja o uvjetima izgradnje ili lokacijske dozvole, ljudi, investitori su bili dužni uplatiti komunalni doprinos ili vodni doprinos tako kako piše u samom rješenju. U rješenju je pisalo ili da se može platiti na rate, ili da se mora platiti u cijelosti. Jasno je da jedinice lokalne samouprave nisu obavljale sve, mislim nisu izdavale rješenja u kratkom roku nego je to trajalo i trajalo, investitor nije mogao niti da je htio uplatiti komunalni doprinos i naravno da onda dozvola nije mogla biti izdana. Sada smo rekli u zakonu da su jedinice lokalne samouprave dužne u roku od 8 dana od podnesenog zahtjeva izdati rješenje o komunalnom doprinosu ili Hrvatske vode o vodnom doprinosu. Ako to ne naprave onda plaćanje komunalnog doprinosa i vodnog doprinosa nije uvjet da se može dobiti rješenje za građenje. Onda kada oni, znači o jedinicama lokalne samouprave ovisi kada će oni podnijeti takav onaj, kada će donijeti takvo rješenje i kada će uprihoditi ta sredstva. Prema tome, i tu smo omogućili investitorima da ne moraju čekati duže od 8 dana i da mogu obaviti i taj dio posla i uplatiti sve što trebaju, uplatiti velim prema onome kako im jedinica lokalne samouprave izda i rješenje. Prema tome, to je najvažnije ono što sam imala za reći, mislim da sam sve rekla osim još toga, još jedanput da napomenem, mi smo napravili kompletan operativni plan, te operativni plan koji se i preklapa pojedine radnje su dužni će se biti pridržavati svi veliki gradovi i upravni odjeli županija a ako se ne pridržavaju kao što sam rekla žaliti će se ministarstvo investitor i onda ćemo to rješavati mi. Prema tome, osim toga, župani ili gradonačelnici velikih gradova mogu zatražiti pomoć ministarstva, napraviti ćemo s njima sporazum vezano na to gdje trebaju pomoć i da li je to jedan slučaj, da li je to više slučajeva ili da im pomognemo da izdaju te dozvole stvarno na vrijeme. Jer moramo znati da obalne županije nažalost ne mogu dobiti dovoljan broj ljudi koji izdaju dozvole radi toga jer svi bi ipak radije bili projektanti jer su i sredstva, mislim zapravo zarađuju puno više, to je jedna stvar a druga stvar ipak nisu izloženi javnosti i lakše je puno biti projektant nego onaj koji izdaje sve one dozvole koje mora izdavati. Eto, ja mislim da je ovaj zakon stvarno jedna mogućnost da se brže i jednostavnije izdaju dozvole, a naravno da ćemo sada kroz godinu i pol dana koliko bi taj zakon bio na snazi pratiti i u međuvremenu ukoliko je to sve ostvarivo znači jedan pilot projekt defacto ako je to sve ostvarivo onda ćemo promijeniti i naš Zakon o prostornom uređenju i gradnji i svih ovih 17 zakona o kojima sam govorila. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Koliko vidim ne. Otvaram raspravu i prvo su na redu klubovi. U ime Kluba SDP-a uvaženi zastupnik Gordan Maras. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospođo ministrice sa suradnicima, kolegice i kolege zastupnici. Na početku svoga izlaganja u ime Kluba zastupnika SDP-a ću reći da SDP u svakom slučaju podržava sve aktivnosti i sva pogoršanja zakona i nove zakone koje donosimo ovdje u Saboru ukoliko idu u smislu efikasnosti, odnosno olakšavanja investiranja gospodarstva itd.. Tako da jedna ideja da se pomogne poticanje, odnosno da se potiču daljnja ulaganja u Hrvatsku i njenog gospodarstva donošenjem novog zakona, na prvi pogled naravno da podržavamo. Ali naravno da je bitna i namjera i razlog zbog čega se donosio ovaj zakon. I naravno da je bitno da li postoje i drugi zakoni koji reguliraju to područje a koji možda nisu dovoljno dobro napravljeni kako bi se taj temeljni prigovor da je naša ponekad administracija i spora, da li ti zakoni tome pogoduju, odnosno da li su u nekim slučajevima i neprovedivi i da li su adekvatni onome što bi trebalo biti danas u Hrvatskoj. S te strane Klub zastupnika SDP-a smatra da se naravno uz poboljšanje situacije kada govorimo o ulaganjima treba voditi računa i o zakonima koji su na snazi i smatramo da bi bilo bolje da se išlo u izmjene Zakona o prostornom uređenju i gradnji koji se pokazao dosta loš i koji se pokazao najčešće najveći razlog toga što se ponekad nije mogao cijeli postupak i investicije i gradnje i dozvola itd., provesti, jer su određene odredbe toga zakona u praksi bile neprovedive. Recimo kada se izdavala lokacijska dozvola, odnosno kada se tražila potvrda projekta nije bilo moguće provesti upravni postupak jer to nije bilo rješenje. Tako da mnogi investitori, mnogi građani nisu mogli na neki način žaliti se na ono što im je bilo određeno. Ali kada govorimo o antirecesijskim mjerama i to je ministrica u svojem izlaganju i napomenula. 26. 2. ove godine Vlada je predstavila 10 antirecesijskih mjera od kojih evo sada u praksi vidimo puna četiri mjeseca nakon predstavljanja vidimo tek drugu. Prva je bila ona iz nužde koju smo morali jednostavno jer smo vidjeli da tako dalje neće ići, morali smo ju dovesti, to je bio rebalans proračuna u travnju mjesecu. Ali četiri mjeseca nakon znači predstavljanja tih mjera kada je Hrvatska već duboko u krizi imamo, imamo tek drugu mjeru koja će kako kaže predlagač pomoći da se ulaganja u Hrvatsku što efikasnije mogu vršiti. I zato je tu i odredba od kao što je bilo u tim mjerama i riječ o 10 milijuna eura da će moći direktno ministarstvo svu papirologiju rješavati. Ono što je nužno istaknuti u ovom trenutku je da pogledamo malo kakva su to ulaganja u Hrvatsku u ovoj godini i proteklih godina. Moramo reći da u ovoj godini, znači u prva četiri mjeseca izravna ulaganja u Hrvatsku su iznosila 2,9 milijardi eura, što je 20,1% manje nego što je to bilo prethodne godine. I kada pogledamo strukturu tih ulaganja onda smo svjesni situacije u kojoj se Hrvatska nalazi. Hrvatska nije zemlja koja je, ajmo to tako reći inspirativno, za strana ulaganja najčešće zbog teške i spore administracije koja ne ide na ruku onima koji bi htjeli investirati u našu zemlju. Kada pogledate strukturu tih ulaganja najviše ulaganja se odnosi na financijsko posredovanje i druge financijske usluge, čak otprilike 37% što govori dovoljno o tome kakva su ulaganja odnosno za šta Hrvatska danas kao tržište investitorima služi odnosno gdje se u Hrvatskoj najlakše ide investirati. Ide se tamo gdje će se najlakše zaraditi odnosno gdje će se moći sa određenim kapitalom najbrže povrat investicije ostvariti, a radi se o financijskim uslugama. I još jedna paradoksalna činjenica da u istom trenutku Hrvatska je u inozemstvu uložila skoro identičan iznos. Znači, Hrvatska ima veća ulaganja skoro prema vani nego što to strani investitor ima u Hrvatskoj. I normalno da sa te strane podržavamo donošenje bilo kakve mjere koja bi pomogla da se te investicije što više pojačaju. Ono što bih još napomenuo, a to je da teško je reći da je ovo antirecesijska mjera koja će puno pomoći investicija. Ovo je više antirecesijska mjera, ja bih rekao, za administraciju koja će možda u ovom slučaju biti efikasnija nego što je to bila do sada. Ali to nam ne smije biti osnovni motiv za rad. Mi moramo administraciju posložiti efikasno, platiti ljude da rade svoj posao i pratiti učinak onih koji su odgovorni da provode svoje dužnosti i u ovom dijelu da donose akte kako bi se gradnja i investicija mogli nesmetano odvijati. Na kraju ću reći nismo protiv donošenja bilo kojih mjera znači koje su u smislu poticanja ulaganja, ali smo protiv toga da se novim zakonima pokušavaju ispraviti temeljni zakoni koji su po našem mišljenju nužni, znači za koje postoji osnovana potreba da ga se mijenja. Radi se o Zakonu o prostornom uređenju i gradnji i mislimo da bi se temeljni zakon trebao mijenjati, a ne da se dodatnim zakonima pokušavaju ispraviti nedostaci iz tog zakona. I zbog toga će Klub zastupnika SDP-a biti suzdržan što se tiče ovog zakona. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Na redu je klub HDZ-a. Uvaženi zastupnik Jerko Rošin. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospođo ministrice, državni tajniče, kolegice i kolege. Govorim u ime Kluba zastupnika HDZ-a, no maloprije smo imali i Odbor za prostorno uređenje i graditeljstvo gdje smo raspravljali isto ovu temu, a nije bitno da govorim u ime odbora jer je taj tekst dovoljan skupa s amandmanima jer bi rado rekao nekoliko riječi u ime kluba HDZ-a koji dakako podržava ovaj zakon i mislimo da je dobro i potrebno da se donese. A o tome koliko eventualno je potrebno nekih amandmana već i sama Vlada kazala i takve smo priloge dali. Dakle, ne bi bilo potrebno puno raspravljat o ovome prijedlogu zakona jer je nesporno da on treba bit donesen, da je njegova korist moguće i značajna. Ali u svakom slučaju ovaj zakon je prigoda da se o nekim stvarima progovori, a već je iz same činjenice da postoji prijedlog i rasprava, kolega Maras je prije mene o tome govorio, o novome zakonu, o potrebi novoga zakona u odnosu na onaj postojeći zakon. U svakom slučaju ovo je prigoda da se nešto kaže i o problemima koji su stajali pri pripremi ovog zakona. Naime, činjenica je da najveću prepreku u realizaciji investicija čini priprema odnosno da je priprema toliko sadržajna papirologijom koja usporava pa ponekad i onemogućava, ali u svakom slučaju vodi i do nekoliko godina naprijed. Moram kazat da sam se ja isto kao projektant u službi mnogih investitora susretao s tim problemom, da je taj problem često puta nerješiv, ali isto tako gledajući na taj problem s jedne druge strane koji nije projektantski, nije investitorski nego evo u ovoj prigodi zakonodavni. Gledajući na sve ovo skupa sa stajališta i ove saborske govornice, ali i u proteklom mandatu kad sam bio predsjednik Glavnog savjeta za prostorno uređenje, vidjevši kako te stvari stoje i sa druge strane, mogu kazat da je ta papirologija naprosto posljedica jednog mentalnog sklopa koji smo dugo, dugo godina prethodno gradili. Naime, čitavo zakonodavstvo u prošlom sustavu prošle sustavu se temeljio na tome što se dozvoljava, što se ne dozvoljava. Naime, dozvoljeno je bilo samo ono što je taksativno navedeno da je moguće, a nije se govorilo o zabranjenome pa da je sve ostalo dozvoljeno jer se strepilo o mogućnosti da se netko nečega sjeti što nismo predvidjeli. Takav kontinuitet mentalnog sklopa se nastavlja i nije ga lako promijeniti, ali ovo barem predstavlja jedan pokušaj da se neke stvari promijene, da idu naprijed. Naime, urbanizam ima jedno svoje, da tako rečem, prokletstvo, vlastiti problem a to je da u urbanizmu ne možete kazat ono što je bilo do sad, nije bilo tako, odsad će bit nešto novo. Urbanizam se i zakonodavstvo koje ga tretira, prostorno planiranje, urbanizam, graditeljstvo su takve kategorije koje se ne mogu počet ispočetka odjedanput nego stalno predstavljaju neku dopunu, izmjenu i pokušaj usklađivanja. I zato se apsolutno slažem s ministrom koja je rekla da je ovaj zakon potrebno bilo donijet kao jedan poseban zakon, a ne ići u izmjeni zakona i praviti još boljim i još svrsishodnijim, učinkovitijim zakonom zato što bi dolaženje do takvog jednog učinkovitog zakona možda došlo prekasno u odnosu na hitnost problema koje danas moramo rješavati. Da li ovakav jedan poseban zakon koji ukazuje na mogućnost da se do papira za gradnju dođe u roku 45 dana što je jedan vrlo hrabri izazov koji je pitanje je li ostvariv, ali ja se nadam da je i da je ta procjena barem napravljena na način da nam predstavlja zadatak koji trebamo pokušat i ostvariti. Zašto nije mogao funkcionirati do sada vidjet ćemo kroz ovo vrijeme koje je limitirano do 31.12.2010. iako iskustva ovog zakona kojeg na određeni način možemo dakako promatrat kao pilot zakon, onda će se možda i u novom zakonu polako počet uvodit neke promjene. Mislim imat ćemo vremena da i donesemo novi zakon. Ova rasprava o ovome zakonu je svakako prigoda da progovorimo i o stvarima koje nas permanentno muče, a koji nisu sastavni dio ovoga posebnog zakona, ali se i ovaj zakon na njih, na te probleme odnosi, a to je činjenica da ovaj zakon je svrsishodan tek kad se podnesu papiri za ishođenje odobrenja za građenje, ovaj put rješenja za građenje umjesto lokacijske dozvole i potvrde o građenju. Dakle, na sve ono što predstavlja fazu pripreme koja nije ovim zakonom obuhvaćena, ali je vrijedno da se o tome porazgovori. I zato rasprava koja je bila na odboru, rasprava koja je bila na klubu i rasprava koja je bila u stručnim kuloarima je svakako vrijedna da se u ovoj prigodi istakne i da se o tome za ubuduće razmišlja. Na dva problema se svi koncentriraju. Jedno je katastarska geodetska podloga, odnosno dokazivanje vlasništva i stanja u prostoru što nije domena ovoga zakona, što ne može. Ali to je nešto s čime se suočavamo, pitanje katastra i na tome trebamo poraditi i posebna geodetska podloga koliko je ovakva kakva je postavljena svrhovita koliko bi trebala možda biti drugačija. U svakom slučaju prigoda da porazgovaramo o tome i vidimo postoje li kanali da se to nešto ubrza. Jer na primjer po ilustraciji što je Vedran Rožić donio iz Trogira, ugovor mu je potpisan sa Državnom geodetskom upravom. Kaže da će bit sve riješeno do 2014. godine. Dakle, postoje problemi kako da do toga dođemo. Ali problemi su naslijeđeni od vajkada koje sad pokušavamo sa posebnim zakonima rješavati. Drugo je pitanje izjašnjavanja susjeda, odnosno suglasnost susjeda o čemu smo raspravili i gdje se svi slažemo da mnogi susjedi zloupotrebljavaju svoju funkciju susjeda. Ne samo da je zloupotrebljavaju da bi nekoga zafrkavali, nego ga i zloupotrebljavaju da bi možda ucjenom i dobivanjem nekih novaca nešto sebi uprihodili, da bi to dali. Ali isto tako na žalost ili na sreću kako god hoćete ustanovljavamo da je to jedna ustavna kategorija koju ne možemo zanemariti, koju ne možemo preskočiti. No, ovaj zakon uvodi nešto potpuno novo što treba i javnosti dati dovoljno do znanja da svi to čuju i da shvate, da u buduće izjašnjavanje susjeda negativno i kompliciranje života investitoru da riješi svoj problem može biti utuživo i kažnjivo za izgubljeno vrijeme, za izgubljenu dobit i da u buduće kad se netko bude upuštat u neko protivljenje ishođenja nekog rješenja za građenje da zna da to i njemu može proizvesti jednu određenu konkretnu štetu. Ali isto tako što ovaj zakon po prvi put donosi što to sad nije bilo u praksi, pa evo barem u posebnom zakonu da bude i vjerujem i nadam se da će se to pretočiti i kasnije u neki novi zakon koji će bit i odgovornost referenata. Jer je najlakše predmet odbiti, a ne riješit ga pozitivno. Jer ako si odbio, ako nisi riješio pozitivno onda možda nisi pogriješio. A ako daš pozitivan odgovor možda nosiš neku odgovornost za svoj potvrdan odgovor. E sad se uvodi i to da je netko kriv i ako je dao negativno rješenje mogao je dati pozitivno. Ako kod nekoga predmet stoji jer to sad samo navoditelju neke referade ili je to i na konkretnom referentu stvar je da se dostudira. Ali to su dvije vrlo važne dimenzije ovoga zakona koji vjerujem da će ubrzat, zaista ubrzat put, skratit put do rješenja za građenje. Koliko je kompleksno napraviti jedan novi Zakon o prostornom uređenju govori činjenica koju je ministrica isto prethodno kazala, da bi izrada novog zakona za sobom povukla i korekcije na 17 postojećih drugih pratećih zakona. Naravno što je kazao kolega Maras malo prije i drugi zakoni reguliraju tu problematiku, ali u ovoj prigodi kad govorimo o ovome zakonu onda smo svjesni mogućnosti i bolje da smo realni u pogledu onoga što treba i što se može učiniti. U krajnjem slučaju 31.12.2010. godine jedan termin koji je za čas tu, pa ovaj jedan pilot na žalost neće dugo ni trajat. Ali na sreću možda se može pretvoriti u jedan dugotrajniji zakon da kroz to vrijeme promislimo koje stvari funkcioniraju, a koje ne i da barem taj period nakon što smo predali papire u roku od 45 dana možemo doći do kraja. I mislim da je Vlada s velikom sviješću odgovornosti jednoga članka i od drugih vezanih na to o limitu 10 milijuna eura, odnosno 70 milijuna kuna kao određenoj veličini investicije koju bi obrađivalo ministarstvo, rješavalo ministarstvo ne lokalna samouprava, da su dali ne samo važnost jedinicama lokalne samouprave da i oni to rješavaju u prvom redu, ako ne mogu da ministarstvo. Mislim da je ministarstvo dovoljno opterećeno inače svojim problemima, a osim toga čini mi se da to već čak ima i jednu političku dimenziju koja nije zakonska da ne bi tko govorio da se na velikim investicijama na nekim drugim razinama nešto rješava. I mislim da je ovakav amandman vrlo dobar. Kod mnogih je primijećeno to kao nedostatak dobar i prihvatljiv za sve. Podržavajući ovaj zakon, prijedlog zakona evo zaista želim i jednu vrlo dobru implementaciju u životu. Hvala lijepa.
Zahvaljujem uvaženi zastupniče i prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prva je u raspravi uvažena zastupnica Mirela Holy. Izvolite.
Hvala vam poštovani potpredsjedniče, uvažena ministrice, uvaženi državni tajniče, kolegice i kolege. Danas raspravljamo o Prijedlogu zakona o postupanju i uvjetima gradnje radi poticanja ulaganja i to u hitnoj proceduri iako se ne radi o tzv. europskom zakonu. Hitnu proceduru ovog neeuropskog zakona predlagatelj i Vlada Republike Hrvatske i Ministarstvo zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva opravdavaju argumentom kako se radi o tzv. antirecesijskom zakonu koji se uklapa u jednu od 10 Vladinih antirecesijskih mjera, a to je poticanje izravnih ulaganja i prijenosa tehnologija. Tom se mjerom obrazlažu predlagatelji želi osigurati efikasna koordinacija državne i lokalne razine u pogledu stvaranja povoljnih uvjeta za izravna strana ulaganja, ubrzati aktivnost kod već pripremljenih projekata i uvesti ubrzani postupak ishođenja svih dozvola u roku od 45 dana za izravna ulaganja veća od 10 milijuna eura. Ili jednostavnije rečeno natjerati državnu i lokalnu upravu i samoupravu da napokon u normalnim rokovima počnu raditi ono što bi i inače trebali raditi. Ali očigledno državna uprava to ne čini pa se tako kao tzv. antirecesijske mjere donose zakoni čiji je cilj natjerati administraciju da u razumnom roku obavlja svoj posao. Time de facto Vlada priznaje da je jedan od uzroka gospodarske krize i recesije u kojoj smo utopljeni upravo nefunkcioniranje i neefikasnost administracije, a to zvoni za uzbunom. A donošenje ovog zakona koji bi trebao vrijediti nekih godinu i pol dana, a potom, što, valjda vratiti se na staru sporost i neučinkovitost više govori o tome dakako o funkcioniranju administracije, tako i u provedbi, odnosno samoj kvaliteti krovnog zakona za ovaj sektor, a to je Zakon o prostornom uređenju i gradnji, nešto debelo ne štima. Jer ovaj zakon nije ništa drugo, no stavljanje izvan snage nekih odredbi Zakona o prostornom uređenju i gradnji, odnosno ukidanju lokacijske dozvole. To je doista vrlo neobična situacija jer se jednim zakonom nižeg ranga ukidaju pojedine odredbe krovnog zakona. Bojim se da to nema gotovo nikakve veze s poticanjem ulaganja i olakšavanjem investiranja, a čemu se doista nitko ne može usprotiviti već govori u prilog tvrdnji da zbog nekvalitetnog Zakona o prostornom uređenju i gradnji postoje veliki problemi na terenu. Stoga moram zaključiti da se iza ovog zakona ustvari nalazi namjera Ministarstva graditeljstva kao predlagatelja da se ovim propisom o kojem danas govori popravi nešto što se popraviti više ustvari i ne da. Naravno, tu mislim na Zakon o prostornom uređenju i gradnji. Ovim novim posebnim zakonom očito se želi spraviti bitna i krupna greška važećeg Zakona o prostornom uređenju i gradnju, a to je da se za gradnju objekata koji imaju površinu veću od 400 metara kvadratnih bruto razvijene površine izdaje lokacijska potvrda temeljem koje nije odobrena gradnja te kasnije potvrda glavnog projekta kao neupravni akt, a što u pravnom smislu ne može zamijeniti uobičajeni akt građevinske dozvole. Iz kontakata s mnogim građanima i građankama pogođenima ovim zakonom, saznala sam da je nakon donošenja Zakona o prostornom uređenju i gradnji bilo toliko problema i muke s izdavanjem potvrda sve dok se nije zauzeo stav da se piše znači u obliku građevne dozvole ili kakvog upravnog rješenja, no i dalje postoji veliki problem jer i takvo rješenje nije upravni akt, pa tako i nema obrazloženja ni pravnog lijeka. Stoga smatram da se ovim zakonom sada i to pod izgovorom poticanja ulaganja valjda više stranih no domaćih želi privremeno zaobići važeći Zakon o gradnji pri čemu se očita greška ili namjera pri pisanju spomenutog zakona sada još uvijek ne smije javno priznati. Ovome u prilog govori sljedeća činjenica, a koju sam već prethodno spomenula, a to je unaprijed određeni rok važenja do 31. prosinca 2010. godine, no ostaje pitanje da li ćemo se istekom tog roka vratiti na primjenu odredbi važećeg zakona ili će ministarstvo do tog vremena, odnosno do 1. siječnja 2011. godine promijeniti i popraviti sada važeći Zakon o prostornom uređenju i gradnji te ga konačno uskladiti sa europskim zakonodavstvom jer to nije odrađeno zakonima koji su donašani kao usklađeni 1999. godine, 2003., 2004. i 2007. godine. Ovo razmišljanje prilično otvoreno priznala je i ministrica Marina Matulović Dropulić na sjednici Odbora za zaštitu okoliša kada je odgovarala na moje pitanje zbog čega ministarstvo umjesto izrade novog zakona nije jednostavno pristupilo izmjenama krovnog Zakona o prostornom uređenju i gradnji. Slijedom svega prethodno rečenog, smatram da bi znatno kvalitetnije i dugoročnije rješenje od prihvaćanja i donošenja Zakona o postupanju i uvjetima gradnji bilo odlično pristupiti izradi izmjena i dopuna važećeg Zakona o prostornom uređenju i gradnji i to kroz redovnu proceduru u kojoj bi se moglo pronaći kvalitetno rješenje za ovo i za gospodarstvo države iznimno važan zakon. Naime, formulaciji i obaveze davatelja mišljenja, suglasnosti ili kako se to već počelo u zadnje vrijeme pisati posebnih uvjeta, nisu jasno propisane ni materijalnim zakonima poput Zakona o vodama, Zakona o zaštiti kulturnih dobara, Zakon o javnim cestama, Zakona o komunalnom gospodarstvu i drugih, a određivanje roka od 5, 8 ili 15 dana nije dovoljno da se na zakonit način dođe do usuglašenog javnog interesa, što ubiti akt odobrenja za gradnju, odnosno građevna dozvola i mora biti. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Na redu je uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Nema je. Gubi pravo na raspravu. Na redu je dalje onda uvaženi zastupnik Boris Matković. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, gospođo ministrice, gospodine državni tajniče. Dakle, kao što smo već čuli, ovaj prijedlog zakona je jedna od 10 vladinih antirecesijskih mjera i njome se svakako želi potaknuti izravna ulaganja, ali i osigurati kao što smo već čuli učinkovitost za sada ili birokracije koja je do sada kočila velike investicije odugovlačenjem izdavanja dozvola. Prema tome, ovdje nema po meni ništa negativno, nego pozitivno i dakle ministarstvo je i Vlada uočila nedostatak koji je jasno svima nama poznat i njega treba riješiti. Prema tome, ovo zapravo nije ništa ni ishitreno niti je ovo neka nadopuna bilo čemu. Ovo je samo jedan poticaj koji će kao jedan pilot program ukazati na to koliko zapravo neke stvari možemo ili trebamo u dogledno vrijeme mijenjati i pokazati svu svoju učinkovitost. Jasno, to se može vrlo jednostavno i dokazati time što prema ovom zakonskom prijedlogu učinkovitost nadležnih tijela ubuduće jasno trebati će osigurati i određenim sankcijama. Dakle, iz toga proizlazi ovo prethodno što sam kazao pa se ne bih složio s nekim prethodno iznesenim mišljenjima, jasno uvažavajući pravo na različiti stav od moga. Znakovitost ovog prijedloga je prvenstveno sadržana u tome da umjesto lokacijske dozvole i potvrde glavnog projekta za investicije, tj. gradnju građevina vrjednijih od 10 milijuna eura trebati će najviše 45 dana, odnosno biti će potrebna samo dozvola za projekt, a kao što smo čuli neće dakle izdavati, makar ovdje to stoji, kao što je stajalo Ministarstvo graditeljstva, nego prema dakle amandmanima koji će biti prihvaćeni. Čuli smo na odboru oni koji su bili. Izdavati će ih dakle gradovi, odnosno županije. I tu će jasno ministarstvo ostati i dalje kao kontrola, odnosno netko mora biti instrument osiguranja, učinkovitosti onoga što se predlaže ovim zakonom. Ono što je također vrlo vrijedno za istaknuti ovdje, a ide u prilog upravo ovome da se radi o tome da se želi potaknuti izravna ulaganja. To je suština svega. Na tome moramo svi raditi jeste i to da u roku od 8 dana će trebati uraditi na dobivanju dozvole za priključenja na infrastrukturu. Konkretno, svi mi znamo na što se to odnosi. Dakle, u pitanju je vodovod, kanalizacija, struja, plin. Mi koji radimo u jedinicama lokalne samouprave jasno znamo kako taj dio ide i kako se to odnosi. Dakle, imamo gradska vijeća, imamo komunalne doprinose, imamo odluke o komunalnim doprinosima, visinama komunalnih doprinosa i one su jasno učinkovito provode. Evo, ja ću vam kazati jedan recimo konkretan primjer. Autocesta ide sada kroz moj kraj. Jasno je dakle da mi kao jedinica lokalne samouprave naplaćujemo komunalni doprinos za izgradnju autoceste. Mi to možemo riješiti ili na način da to naplatimo odjednom, tražimo ili ćemo to u nekoliko rata, to rješavamo ugovorom. Dakle, to će se odnositi i na sve ostale objekte koji budu građeni. Ovdje se prvenstveno misli, znamo na koje su to vrijednosti. To su vjerojatno objekti koje ćemo sretati sutra u zonama ili negdje drugdje. Međutim, suština problema je po meni i prvenstveno učinkovitost opet ovoga i ubrzanja da ako mi u jedinicama lokalne samouprave ne reagiramo u roku od 8 dana, onda se smatra da smo zapravo suglasni u nečemu. Onda opet imamo vrijeme u koje možemo riješiti pitanje tog doprinosa. Dakle, ne treba po meni gledati sve tako crno, makar ja razumijem da ima ovdje onih kojima je to uloga prikazati sve to tako kako zapravo i ne treba i nije, a mora se tako prikazati. Mislim, to je tako kao domaći uradak kad se nekome da. Inače ova mjera kao što smo čuli ograničena na jednu rok do kraja 2010. godine, ali sigurno je da ona predstavlja jedan put po meni, to je moje mišljenje, ka dobroj praksi za jedno brzo izdavanje dozvola. I dakle, ono što je bit svega to će značiti veće preuzimanje odgovornosti nadležnih tijela koje one do sada nisu imale. Nerijetko se je bježalo od donošenja odluka za gradnju velikih projekata. A zašto? Bježalo se je od te odgovornosti, jer radije je netko odbio određenu dozvolu nego li što bi preuzeo odgovornost zato da izda dozvolu. A mi znamo što to znači kada gledamo recimo učinkovitost i znakovitost za sve nas, ako se gleda ne jedan mjesec, ako govorimo o godini dana koji je to iznos. To je jako puno novca koji se gubi i koji se gubio do sada. I zbog toga treba zapravo upravo pohvaliti prijedlog Vlade i težnju da se postigne učinkovitost i brzina u rješavanju ovih investicija. I zato je to antirecesijska mjera i ona je dobra i trebamo je zapravo svi podržati i pozivam i kolege iz opozicije da to naprave. Pa također po meni ova mjera bi trebala pozitivno utjecati i na niz subjekata na tržištu investicija i nekretnina. Od građevinara, investitora, do proizvođača, prodavatelja namještaja, arhitekata, savjetnika. Svih dakle povezanih uslužnih i proizvodnih djelatnosti. Sve su one uvezane u ovu učinkovitost i rješavanje ovog problema. Dakle sve te djelatnosti će brzinom i učinkovitošću uspjeti i na tržištu investicija nekretnina povećati određene vrijednosti. Isto tako treba kazati da bi ova mjera trebala po mom mišljenju utjecati isto tako i na banke, glede puštanja financiranja. Isto tako i odobravanje kredita, što je vrlo bitno. Zašto? Jer imamo recimo mjeru od prije nekih 6 mjeseci kada su banke pooštrile kriterije za kreditiranje svim mogućim apsolutnim parametrima koje su mogli, kada se radilo o njihovom kontroliranju uspješnosti određenih projekata. Pa primjera radi za financiranje gradnje poslovnih centara, tražila se zastupljenost veća od 50%, a zbog toga su svi veći projekti bili na čekanju. A to je onda opet ovo vezano uz prethodno što sam govorio da neki nisu izdavali određene dozvole, plašeći se prvenstveno toga da preuzmu na sebe odgovornost, pa je radije odbijao nego davao zeleno svjetlo da ne bi pogriješio u tom pogledu, dakle kada je u pitanju onaj tko je bio zadužen za to. I to se uglavnom svodilo na manje poslovno stambeno trgovačke sadržaje čija je površina bila do 3 tisuće kvadrata. A to je u biti zaustavljanje gospodarstva. Mnogi su čekajući to pod navodnim znacima kažimo na papire, kod projekata veći od 10 milijuna eura godišnje gubili jako puno. Može se kazati recimo da bi to mogao biti načelno izračunato na taj iznos u roku od godine dana jedna milijun eura. A to nije malo. Gospodarstvo je gubilo još više i poznato je uopće da kada se realizacijom ovakvih projekata određene veličine krenu i kada se krene u njihovu realizaciju da se otvaraju radna mjesta koja imaju preko 100 zaposlenih, a to je onda i to isto toliko plaća, a to je onda isto toliko rješavanja i sigurnosti za mnoge obitelji. Zbog toga ću podržati ovaj prijedlog zakona, prvenstveno kao antirecesijsku mjeru, jer zastoja u gospodarstva ne bi smjelo biti. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Na redu je uvažani zastupnik Danijel Srb kojeg očito nema. Gubi pravo na raspravu. A onda je dalje po redu uvaženi zastupnik Davor Bernardić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Sabora, uvažene kolegice i kolege. Pa evo ja moram reći na početku da je SDP-e uputio u proceduru 25 antirecesijskih prijedloga i da o nekima mi nismo u ovom Saboru ni raspravljali. Cijelo vrijeme se provlači kroz raspravu istine radi 10 antirecesijskih prijedloga koje je je ili bi trebala uputiti Vlada. Međutim, od tih 10 antirecesijskih prijedloga mi nismo dobili nijedan osim ovog danas. Jedan je rebalans proračun, on nije antirecesijski, on je jednostavno nužan zato jer su prihodi podbacili i moralo se s druge strane na rashodovnoj strani popisati manje i to je to. I dolazi prema tome ovaj prijedlog koji se obrazlaže kao antirecesijski prijedlog. No međutim, ono što zapravo ne može biti antirecesijsko u tom prijedlogu je da se državna uprava, odnosno oni koji bi trebali izdavati i davati mišljenja i suglasnosti, izdavati građevinske dozvole, tjeraju da rade svoj posao. A to je onda antirecesijski prijedlog za državnu upravu, a ne za gospodarstvo jel. Mi na taj način ubrzavamo državnu upravu da normalno provodi zakone, a ne ubrzavamo gospodarstvo. I to je glavni sukus tog prijedloga. I na tragu svega onoga što su rekle moje kolege, a odnosi se upravo na ingerenciju, tj. Tko je stariji, tko je čemu ili komu nadređen, ovaj zakon je što bi se reklo, pravnici to znaju specijalni zakon ili lex specialis koji ima svoj krovni zakon, a to je Zakon o građenju i prostornom uređenju. I upravo zbog toga što je u biti ustavno načelo suprotnosti da jedan zakon koji je specijalni bude nadređen glavnom zakonu, mi smo iz vrlo jednostavnog i prostog razloga suzdržani za ovaj zakon, zato jer ne možemo derogirati na kraju krajeva ni uloga ovog parlamentarnog tijela koji odlučuje o hrvatskom zakonodavstvu. Jedan zakon čiji je sada de facto tu onaj koji je nadređeni krovnom zakonu. I to jednostavno ako nije zakon nadređen Ustavu, ako je to u suprotnosti sa ustavnim načelima, onda mi isto tako ni ne možemo podržati takav prijedlog. Činjenica je da taj prijedlog u državnoj administraciji znači određena ubrzanja i mi ga pozdravljamo, no međutim to je problem koji se mora rješavati sustavno. I to je ono što nam u Hrvatskoj fali i to je ono što se sada pokazuje kao sustavno zanemarivanje ozbiljne reforme i ulaženju u ozbiljnu reformu državne uprave. Kada kažem državna uprava, onda mislim na upravu na svim razinama. Ne može se dogoditi da u vrijeme kada sve cvate, kada svi zarađuju određene kočnice postoje za dobivanje dozvola u to vrijeme, dok se u drugo vrijeme kada je recesija, kada nitko ne investira, upravo ta vrata žele otvarati. Sustav mora funkcionirati na jasnim temeljima i načelima u istim rokovima za sve i na odgovornost onih koji ga provode. I u tom smislu nema uopće razloga da ne pozdravimo one stvari koje pozivaju na odgovornost onih koji odgovaraju za izdavanje suglasnosti i mišljenja. Na kraju krajeva i izdavanje dozvola u pravom roku. No međutim, to je nešto što moramo raditi svakodnevno i sustavno zakonima koji postoje, a ne zakonima koji su specijalni iznuđeni pod recesijom i kojima se na neki način derogira zakonski sustav kakav smo do sada imali. I na taj način zapravo ubrzavamo nešto, potičemo nešto što je specijalni slučaj jednog zakona koji je već na snazi. I osim toga evo još jedno pitanje koje mislim da je bitno. Ovaj zakon je zakon s rokom upotrebe od godinu i pol dana prema ovome što tu piše, pa sad ja postavljam pitanje da li to znači da će onda nakon godine i pol dana državna uprava, administracija i dalje raditi po starom znači kao što prije ovog zakona. Znači, radit će, trebat će za izdavanje dozvole isto dugo vremena kao što je to trebalo sada. Vidite, to nije dobro jer ako dostignemo neki standard, ako uhvatimo neki standard onda se više ne bi trebali vraćati na staro. I zato u tom smislu treba razgovarati o sustavnim rješenjima onima koji mogu donijeti cjelovitu promjenu i ajmo to tako reći reformirati državnu upravu a ne o protupožarnim mjerama kao što je i ova. Jer ovaj zakon i upravo zbog toga i ne možemo ga podržati, zato ćemo i biti suzdržani, je zakon koji je antirecesijski kao što sam rekao na početku za državnu upravu a ne za gospodarstvo i u suprotnosti je sa ustavnim načelima. Bilo bi bolje od strane Vlade da je možda ovaj prvi antirecesijski zakon koji je predložen, nijedan drugi nismo dobili. Priča se o deset, ja ih ne znam, nisam ih vidio osim po medijskim špekulacijama i u određenim najavama. No međutim, to još nije stiglo. I ono što bi ja volio i prava mjera bi bila da je možda umjesto ovog zakona došao neki drugi zakon poput na primjer smanjenja znači odluke ili namjere Vlade da se određena fiskalna davanja smanje u godini u kojoj je gospodarstvo suočeno s problemima. Na primjer, evo vodni doprinos, uzmite to kao primjer jer su izdvajanja vrlo velika a da ne spominjem i druga fiskalna davanja, da ne spominjem i ... [[Govornik se ne razumije.]] koje je netko nabrojao da ih u Hrvatskoj ima preko 130 po razno raznim jedinicama lokalne samouprave, tako da su to neke stvari o kojima bi trebalo razmišljati ukoliko se zaista hoće pokrenuti gospodarstvo. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Na redu je uvaženi zastupnik Anđelko Mihalić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospođo ministrice, državni tajniče. Naime, ja mislim da je ovaj zakon itekako došao u pravo vrijeme i da je itekako važan i da on nije zakon za državnu upravu. Mislim da je upravo zakon u funkciji gospodarstva. Pa i ta državna uprava na koju možemo mi danas imati puno primjedbi je zapravo na kraju krajeva mora biti u funkciji gospodarstva. Ovaj zakon ne samo što stavlja van uporabe lokacijsku dozvolu i potvrdu glavnog projekta i dakle mijenjamo ga sa jednim dokumentom a to je rješenje za građenje i koji predviđa puno, niz sankcija za one koji sudjeluju u postupku izdavanja rješenja za građenje. On na taj način će sigurno puno doprinijeti u ova a slažemo se da su ova vremena sada krizna, dakle na puno načina će pridonijeti tome da se ubrza gradnja i na taj način da se koliko toliko zadrže ili privuku investitori, kako strani investitori tako i domaći investitori. Naime, gradnja objekata i pogotovo greenfield investicija sigurno je temeljna stvar u gospodarstvu, znamo da građevinarstvo pokreće niz drugih grana privrede i da treba nešto poduzeti u ovim vremenima. Gledajte, kod mene tamo ja dolazim iz Varaždina, puno investicija je bilo u tijeku i puno investicija je bilo započeto, međutim evo ovom zadnjom situacijom dosta toga je stalo. Ako još s jedne strane nećemo biti efikasni i brzi u pogotovo rješavanju i izdavanju ovih rješenja za građenje a vjerujte mi da i tako i tako je sve manje investicija da će biti ih onda još manje. No međutim, nije sad samo to da bi trebalo ovo ministarstvo i ovaj zakon, Vlada i sve naše oči biti uprte u Vladu da je Vlada ta koja će trebati pokrenuti te sve investicije. Vlada i Sabor, i mi tu ovdje u Saboru moramo stvoriti te zakonske okvire a mislim da je upravo, evo sad su prošli lokalni izbori, da je upravo na svima nama u jedinicama lokalne samouprave pa i u županijama da afirmativno radimo i djelujemo na privlačenju stranih investicija, domaćih investicija jer samo na taj način ćemo prije izaći iz krize. Investicije koje se odvijaju a ja moram pohvaliti državnu upravu u Varaždinu a ne samo sektor za izdavanje dozvole nego i gruntovnica i katastar, pa ako hoćete i kvalitetne prostorne planove, kvalitetne detaljne planove i uređenja prostore doprinose tome da onda investitor kada uđe na neko područje zna što ga čeka i u kojem vremenu on može dobiti dozvolu za građenje. Dakle, puno mjera tu treba biti, puno toga treba biti oko toga sadržano i kao što sam rekao to je evo kod nas na sjeveru zapada je to relativno dobro funkcioniralo pa je zato i bilo mogu slobodno reći i najviše greenfield investicija u našoj državi. Ali isto tako vjerujte mi da jedinice lokalne samouprave općine su te koje rade zdušno na tome i na formiranju novih zona a uz veliku pomoć naše Vlade uspjeli smo u tome. Ovaj zakon će sigurno bitno doprinijeti a i banke će se vjerojatno tu u ovom momentu osjećati sigurnije pa će nastaviti sa investiranjem i kreditiranjem poduzetnika koji će ulagati u nove greenfield investicije. Ja sam izrazio pošto sam član Odbora za urbanizam, ja sam danas na našem odboru izrazio jednu možda sumnju da se ove ingerencije iz ove velike a to su u pravilu gospodarski objekti, dio vrijednosti investicije više ode 10 milijuna eura da su oni sada u nadležnosti izdavanja u županijskim i gradskim uredima te dozvole, pa bi tu moglo mimo toga biti i još nekih stvari i ovih političkih nadmudrivanja i prepucavanja kao što je sad bilo i u ovo predizborno vrijeme gdje smo nažalost izgubili neke investitore jer kapital je dosta plašljiv i ako se onda još lokalni političari odnose prema tome na jedan neodgovoran način onda tek dolazimo u prave probleme. Međutim, evo ministrica me uvjerila da će u tom slučaju ako dođe do takvih momenta da onda tu reagira Ministarstva zaštite okoliša i graditeljstva. To daje jednu sigurnost tako ozbiljnim projektima i u svakom slučaju da bi to sve skupa funkcioniralo treba možda gledati i to sve na taj način. Nije baš tako sve crno kako se želi ovdje situacija prikazati i nije ingerencija i obveza pogotovo županija. U ovo predizborno vrijeme naslušao sam se pogotovo u svojoj županiji gdje je bilo najviše govorenja o sufinanciranju prijevoza učeničkih karata, pa zatim sufinanciranju čaše mlijeka u školi itd. Mislim da županija ima jednu daleko važniju i veću ulogu u svemu tome pogotovo u stvaranju jedne pozitivne poduzetničke klime na svom području i još jedanput velim privlačenja i stvaranja uvjeta poduzetnicima koji ulažu pravilno svoj novac. Evo, taj zakon, apeliram na sve, treba ga podržati i ja ću glasati za njega. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. I na kraju uvaženi zastupnik Ivan Hanžek. Izvolite.
Nažalost, ja niti dijelim optimizam ali niti pesimizam eto, ovog zakona, opet imam ja svoj stav. Jer ja bih samo postavio pitanje kada se uključujemo u raspravu, koliko ste investitora i investicija greenfield doveli na svoje područje i kakva su iskustva. Ja sam u raspravi na Odboru za lokalnu samoupravu rekao uvaženom državnom tajniku, kojeg pozdravljam, a prije svega ministricu, da bi ja prije bio za zakon koji će dati batinu ministarstvu da natjera one koji usporavaju proces izdavanja lokacijskih dozvola da izvršavaju obavezu u roku. Naime, činjenica da postoje neke dubioze oko naših zakona i sigurno da određene interventne mjere u određenim okolnostima su nužne. Postoji problem, navesti ću jedan primjer najsvježiji. Tvornica koja će zapošljavati 140 ljudi, kojoj je vrijednost nekoliko puta veća od 10 milijuna eura. Prvo smo mi donijeli prostorni plan pa je dalo Ministarstvo kulture, ovaj odjel za zaštitu prirodne baštine trebao dati suglasnost, pa to traje. Pa smo onda išli na izradu … [[Govornik se ne razumije.]] pa to traje opet isto. I sada na kraju da bi dobili lokacijsku dozvolu opet trebaju od nadležnog tog ministarstva dobiti suglasnost da na toj lokaciji predmetne koja je usput i vlasništvo grada smiju graditi tvornicu. Da ne govorimo o onim drugim, državni tajnik se smješka, zna na koga mislim, da krenemo od HEP-a gdje je povijesni zgoditak kao 32 milijuna na lotu je zgoditak ako dobijete sve suglasnosti od HEP-a i mogućnost da krenete u investiranje u roku od 3 do 6 mjeseci. Unutar godinu dana to spada u recimo zgoditak od 12 milijuna kuna na lotu. Hrvatske ceste, hrvatske autoceste, mi smo dali zaštita prostora, ja sve znam i slažem se uvijek za to da bolje je tri puta pitati nego jedanput pogriješiti jer poslije više povratka nema, rušenje je najgora varijanta jer je netko uložio svoj rad i trud pa makar i bez suglasnosti i onda kada treba rušiti najteže je potpisati papir. Međutim, činjenica je ako su prostorni planovi dobili sve suglasnosti, ako su planovi nižeg reda dobili sve suglasnosti ponavljanje tog procesa oteže, mi možemo, kolege su govorile o lokalnoj, komunalnoj operativi, investitor kada dođem, mi održimo sastanak sa predstavnicima lokalnih, komunalnih institucija, dobe naputak šta sve treba učiniti da se ne bi poslije javili problemi i u suštini vrlo brzo i efikasno se rješavaju problemi koji su vezani za izdavanje i lokacijske … [[Govornik se ne razumije.]] na glavni projekt. Ono drugo što isto tako treba razmotriti nisu samo ti papiri, velim i sredstava koje bi ministarstvo trebalo imati, zakon, ja sam rekao predložite zakon kojim ćemo vas ovlastiti da prijavite i poduzimate kaznene sankcije protiv institucije koje ne odgovaraju roku. Mi od nedavne prošlosti znamo da je Ministarstvo poljoprivrede imalo sistem da 57 dan zatraži dopunu mišljenja da bi opet dobilo novih 60 dana. I tako se u nedogled mogu stvari vrtjeti. Što se tiče opterećenja, ovdje kada, oprostite da se vratim, mislim da i na Odboru za lokalnu samoupravu je rečeno i pred Sabor treba izaći, zbog kojih mi to dijelova sustava neki put moramo ići sa ovakvim zakonima. Poimenice sada ću reći, koji su to uredi, u kojim županijama, u kojim gradovima, kojim mjestima koji ne izvršavaju zakonom propisane obveze pa onda mi moramo vatrogasne mjere donositi. Isto tako sam protiv, evo tu je spomenuto i moj je kolega, mislim naš kolega, ali s lijeve i desne strane kada krene ovo o lokalnoj samoupravi i nametima, 7,5 kuna po kubičnom metru je komunalni doprinos za proizvodne djelatnosti u gradu Zaboku. Na objekt od 3,5 tisuće kvadrata vodnog doprinosa je država uzela 900 tisuća, niti kune nismo dobili a mi smo uzeli 128 tisuća, ali se proziva lokalna samouprava. O.K, slažem se solidarnost, izdvajanja za vodne objekte, bilo navodnjavanja ili odvodnjavanja ali mislim da je i to jedna od tema o kojoj treba razgovarati. Gledam sada svojeg kolegu Borisa Gulića iz Bistre gdje se intenzivno radi i gradi, Krešo, pardon, Krešo, gdje se intenzivno radi i gradi, gdje sigurno da bi dobro došao jedan postotak iz vodnog doprinosa da riješi odvodnju. Na tim lokacijama gdje ti investitori ulažu. Jer investitori postavljaju pitanja i vele zašto tolike novce dajemo a ništa ne ostaje vama koji nam uređujete vodne uređaje i vodnu opremu. Uglavnom uz suzdržanu … [[Govornik se ne razumije.]] ovdje sugestije s nadom da će pomoći, ali još većom nadom da ćemo poduzeti i druge mjere i doći sa zakonskim prijedlozima koji će zaista pokušati riješiti ovaj … [[Govornik se ne razumije.]] u kojem nitko nije kriv, svi su krivi, a prosječno dobivanje svih papira za građenje u Hrvatskoj je oko 16, 17 mjeseci, čast izuzecima ali ponavljam o onim slučajevima o kojima se najviše piše, o dobrima se nažalost u ovoj državi rijetko piše, a o lošima uvijek ili potencirano. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. U ime predstavnika Vlade Republike Hrvatske, uvažena ministrica gospođa Marina Matulović-Dropulić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, pa imam potrebu nešto reći vezano na ljude koji izdaju dozvole. Naime, jedan dio vas se smatra da mi ovaj zakon isključivo donosimo zato da bi prisilili ili državne ili lokalne dužnosnike da obave svoje posao. Nitko, ama doslovce nitko nije govorio o tome kakav se zahtjev predaje. A zato, ja sam, kad sam govorila o zakonu, o tome što mi predlažemo, posebno sam napomenula i posebno sam apostrofirala to da treba predati uredan zahtjev. Obavezno, vjerujte. Mi vršimo upravne nadzore na pojedinim mjestima gdje je stvarno veliki zaostatak u rješavanju toga i u pravilu nije podnesen uredan zahtjev. I naravno da se onda događa to da ti djelatnici ne žele odbiti zahtjev iako bi ga mogli odmah odbiti nego traže raznorazne dopune i tu se onda to razvlači. Ovaj puta smo rekli, i projektanti dopunu moraju napraviti u roku od 8 dana. Znači, ne radi se samo o ljudima koji izdaju nego i o investitorima i o projektantima, tako da velim, teško je cijelo vrijeme okrivljavati jedan dio ljudi koji u tome sudjeluju, a oni zaista puno puta uopće nisu krivi. Ono što je još važno reći to je da smo mi, u Hrvatskoj imamo sve prostorne planove konačno, znači 556 prostornih planova jedinica lokalne samouprave što je posebno važno jer naravno da dok se ti planovi nisu svi skupa donijeli da nije bilo moguće donijeti niti izdavati dozvole. I ovo na što dobro je upozorio gospodin zastupnik Hanžek, mi smo baš i to u zakonu napisali. Znači i HEP i svi oni u roku od 8 dana moraju dati posebne uvjete ili suglasnost. Ako oni to ne daju, uvedene su sankcije u ovaj prijedlog zakona, a ako se i na konferenciji to ne dogodi znači ili ne dođu ili ne daju u roku od 5 dana, u tom slučaju se smatra da je dana suglasnost. Prema tome, to je posebno važno da onda na taj način probamo sve te ljude zaista smatrati odgovornima za sav posao koji obavljaju, ali vjerujte isto tako i investitore koji moraju bitno drugačije i projektanti se počet ponašat. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kad se za to steknu uvjeti.
Prelazimo na Konačni prijedlog zakona o postupanju u uvjetima gradnje radi poticanja ulaganja, hitni postupak, P.Z. br. 327, predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo, Odbor za prostorno uređenje i graditeljstvo i zastupnik Zvonimir Mršić. Molim predstavnika predlagatelja da se izjasni o podnesenim amandmanima. Gospodin Davor Mrduljaš državni tajnik. Izvolite. Amandman prvi na članak 14. Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio prijedloga. Na članak 28. drugi amandman istog odbora.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio prijedloga zakona. Treći na članak 29. istog odbora.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio prijedloga. Na članak 37. četvrti amandman istog odbora.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio prijedloga. Na članak 46. peti amandman istog odbora.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio prijedloga. I šesti amandman na članak 47. istog odbora.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Zatim, Odbor za prostorno uređenje i graditeljstvo amandman jedan na članak 1.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio prijedloga. Amandman drugi na članak 6.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio prijedloga. Amandman treći na članak 7.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio prijedloga. Amandman četvrti na članak 28.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio prijedloga. Amandman peti na članak 38.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio konačnog prijedloga zakona. I amandman zastupnika Zvonimira Mršića, amandman se odnosi na članak 6.
Amandman se ne prihvaća jer je konzumiran odnosno prihvaćen kroz amandman dva Odbora za prostorno uređenje i graditeljstvo.
Dobro. Znači da je prihvaćen kroz ovaj drugi. Prema tome, nema potrebe o njemu glasovati. Amandman drugi na članak 27.
Amandman se ne prihvaća s obzirom da se rok od 15 dana smatra neprimjerenim.
Dakle, ovaj drugi amandman nije prihvaćen. Gospodin Zvonimir Mršić nije tu pa ćemo morati glasovati. Tko je za ovaj amandman koji inače Vlada ne prihvaća? Molim, uključimo se tko je za amandman i tko nije. Dakle, glasujemo. Glasujemo o 2. amandmanu. Molim uključimo se, glasujmo. Rezultat. Ovaj amandman nije prihvaćen jer za njega glasuje 36, suzdržanih 2 i protiv 64 glasa. Onaj prvi je već prihvaćen. Prema tome dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o postupanju i uvjetima gradnje radi poticanja ulaganja. Molim uključimo se i glasujmo za zakon. Rezultat. Ovaj Konačni prijedlog zakona je prihvaćen većinom glasova, 79 glasova za, 21 glas suzdržan i 1 protiv zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Prelazimo sada na 8. točku dnevnog reda. To je - Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju Konvencije o kazetnom streljivu, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 333 Prijedlog akta primili ste poštom. Prigodom utvrđivanja dnevnog reda prihvatili smo prijedlog predlagatelja da se ovaj zakonski prijedlog raspravi u hitnom postupku. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave, članak 164. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za obranu. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložit prijedlog? Da. Uvaženi Davor Božinović, državni tajnik u Ministarstvu vanjskih poslova i europskih integracija. Izvolite.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Uvažene gospođe i gospodo zastupnici. Dopustite mi ukratko obrazložiti predlaganje Zakona o potvrđivanju Konvencije o kazetnom streljivu i važnosti njegova usvajanja. Usvajanje Konvencije rezultat je procesa započetog u Oslu još u studenome 2006. godine. To je tzv. Oslo proces kojim je pokrenuta široka kampanja u okviru koje je održano niz sastanaka vlada i nevladinih udruga. Tekst Konvencije dogovoren je i usvojen u Dublinu 30. svibnja 2008. godine, a Konvencija je otvorena za potpisivanje od 3. prosinca 2008. u Oslu kada je i Republika Hrvatska potpisala, u ime Republike Hrvatske ministar vanjskih poslova i europskih poslova Gordan Jandroković. Tekst Konvencije dosad je prihvatilo 111 država, do sada ju je potpisalo 96. Predstavnici Republike Hrvatske aktivno su sudjelovali u izradi i na svim pripremnim sastancima Konvencije i posebice su isticali cjelovit pristup stradalima, a pridonijeli su i usvajanju odredbi koje se tiču rehabilitacije i reintegracije stradalih od kazetnog streljiva, kao i članova njihovih obitelji. Zahvaljujući angažmanu naših predstavnika u konačni tekst konvencije uvršten je i dio o potrebi osiguravanja pomoći žrtvama s obzirom na dobnu i spolnu pripadnost, kao i dio individualnom pristupu svakoj žrtvi. Treba istaknuti da su velik utjecaj na donošenje Konvencije imala iskustva i praksa država u pripremi i primjeni Konvencije o zabrani proizvodnje, uporabe, skladištenja i prijenosa protupješačkih mina i o njihovom uništenju. To je tzv. Ottawska konvencija iz '99. godine koja se pokazala kao primjer uspješnog udruživanja država i nevladinih udruga u borbi protiv oružja. Konvencija o kazetnom streljivu je dakle mnogostrani međunarodni ugovor kojim se zabranjuje uporaba, proizvodnja, skladištenje i prijenos ove vrste streljiva koja se sastoji, kao što nažalost znamo i iz našeg iskustva, od eksplozivnih bombica koje su posebno projektirane za raspršivanje ili ispuštanje iz dispenzora. Riječ je o vrlo razarajućem oružju. Imajući u vidu da kazetne bombe raspršuju veliku količinu eksplozivnih naprava na velikim površina gdje bez cilja i izbora ranjavaju i ubijaju. Posebno kobni mogu biti zaostali dijelovi kazetnog streljiva koji nisu eksplodirali, koji godinama, čak i do deset godina, ostaju aktivni. Odredbe ove Konvencije odražavaju nastojanja država da kroz međunarodnu suradnju i preuzete obveze okončaju patnje i žrtve prouzročene kazetnim streljivom potvrđujući tako jedno od temeljnih načela pravila humanitarnog prava o zabrani oružja koje ne može razlikovati civilne i vojne ciljeve. Ključne obveze koje države stranke preuzimaju u ovoj Konvenciji sadržane su u člancima 2., 3., 4., 5. i 6. Članak 2. definira žrtve kazetnog streljiva kao sve osobe koje su ubijene ili su pretrpjele fizičku ili psihološku povredu, gospodarski gubitak, društvenu marginalizaciju i osobe izravno pogođene učincima kazetnog streljiva kao i članove njihove obitelji i zajednice. Članak također definira što je to kazetno streljivo, dakle konvencionalno streljivo projektirano za raspršavanje ili ispuštanje eksplozivnog podstreljiva pojedinačne težine manje od 20 kg, te uključuje eksplozivno podstreljivo. Članak 3. govori o obvezi uništenja uskladištenih zaliha u roku od 8 godina od stupanja na snagu ove Konvencije uz mogućnost produžetka na dodatne 4 godine. Članak 4. obvezuje države da osiguraju čišćenje i uništenje ostataka kazetnog streljiva u roku od 10 godina uz mogući produžetak od 5 godina. I iznimnu pozornost konvencija posvećuje obvezi država prema žrtvama kazetnog streljiva. Od država se naime očekuje da u skladu s primjenjivim međunarodnim humanitarnim pravom i ljudskim pravima za žrtve kazetnog streljiva na područjima pod njezinom jurisdikcijom ili kontrolom na prikladan način pruže pomoć prilagođenu dobi ili rodu uključujući liječničku skrb, rehabilitaciju, psihološku podršku, te da nastoje osigurati njihovu društvenu i gospodarsku uključenost. Od svake dakle države se traži da poduzme, očekuje se da poduzme sve napore da prikupi pouzdane, relevantne podatke u pogledu žrtava. I na posljetku konvencija naglašava da svaka država koja ispunjava svoje obveze ima pravo tražiti i dobiti pomoć. Konvencija ima neograničeno trajanje. Stupa na snagu šest mjeseci nakon polaganja tridesete isprave o ratifikacije države koja je potpisala konvenciju, a do sada ju je potpisalo 96 država, a ratificiralo je sedam. Dakle, Hrvatska bi bila osma. Konvencija predstavlja pravni okvir koji će omogućiti Republici Hrvatskoj reguliranje područja koji se tiče zabrane uporaba razvoja proizvodnje, skladištenja ili prijenosa kazetnog streljiva, a provedba zakona kojeg ćete nadam se usvojiti bit će u djelokrugu Ministarstva vanjskih poslova i Ministarstva obrane. Poštovani gospodine potpredsjedniče, uvažene gospođe i gospodo, zbog svih gore navedenih razloga predlažem vam da se Prijedlog zakona o potvrđivanju Konvencije o kazetnom streljivu usvoji po hitnom postupku. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Onda otvaram raspravu i prvo su na redu klubovi. Uvaženi zastupnik Krešimir Ćosić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče. Evo dozvolite nekoliko riječi o Prijedlogu zakona o potvrđivanju Konvencije o kazetnom streljivu. Kao što je rečeno Republika Hrvatska je do sada aktivno sudjelovala na svim pripremnim sastancima Konvencije o kazetnom streljivu osobito na području rehabilitacije, reintegracije stradalih od kazetnog streljiva gdje je često isticana važnost država stranaka u obvezi prema stradalima kao i potreba čišćenja zagađenog područja i uništenja zaliha. Republika Hrvatska ne odobrava upotrebu kazetnog streljiva, a do sada je više puta upozoravala na prekomjerne humanitarne posljedice koje kazetno streljivo ostavlja na civilnom stanovništvu. Ja bih rekao s punim pravom s obzirom da je Republika Hrvatska i sama bila žrtva kazetne municije, kazetnog streljiva tijekom Domovinskog rata. Vlada Republike Hrvatske na sjednici održanoj 14. studenog 2008. godine donijela je odluku o pokretanju postupka za sklapanje Konvencije o kazetnom streljivu. Ministar vanjskih poslova i europskih integracija Republike Hrvatske potpisao je 3. prosinca 2008. godine ovu konvenciju na međunarodnoj konferenciji u Oslu. Cilj konvencije je zabrana uporabe, zabrana razvoja, zabrana proizvodnje, zabrana skladištenja ili prijenosa kazetnog streljiva. Svakako zabrana proliferacije znanja tehnologija koje su potrebne za razvoj i proizvodnju kazetnog streljiva. Jedan kratki osvrt na iskustva na ovim prostorima. Krajem 1979., osamdesete, početkom Iračko-Iranskog rata koji je imao karakter masovnih pješačkih sukoba. Bivša država se isto tako uključila u proizvodnju kazetnog streljiva, konkretno vojno-tehnički institut na zahtjev Iraka osobno Sadama Huseina, odobrenje Miloševića počeo je projekt, jedan projekt koji je imao šifru Koal 15. Taj projekt je imao zadaću proizvodnje teškog topništva kalibra 262 mm. Nama je to streljivo ili to topničko oružje poznato pod nazivom Orkan 262 mm. Nekoliko godina kasnije taj projekt je uspješno završen. Izvršena su početkom osamdesetih godina testiranja i na žalost 10 godina kasnije to isto streljivo upotrijebljeno je i u Republici Hrvatskoj sa ne malim civilnim žrtvama u Zagrebu i u drugim područjima Republike Hrvatske. Republika Hrvatska je u punoj mjeri bila svjesna šteta razaranja koja su prvenstveno bila usmjerena prema civilnom stanovništvu, s obzirom da neselektivna uporaba tog topništva izaziva neprimjerene civilne žrtve ne samo tijekom uporabe, nego ono što je posebno važno tzv. zvončići ili kazetna submunicija ostaje dugi niz godina prijetnja obnovi prostora nakon završetka sukoba. Iz svih tih razloga ova Konvencija o kazetnom streljivu itekako je važna i kao što se ističe u članku 2. ove Konvencije, države stranke ove Konvencije, njih gotovo stotinjak duboko su zabrinute da civilno stanovništvo i pojedini civili i dalje podnose žestinu oružanih sukoba. Stranke konvencije su odlučne da za sva vremena okončaju patnje i žrtve prouzročene kazetnim streljivima u vrijeme njihove uporabe kad one ne funkcioniraju kako je to predviđeno ili kad su ostavljena. Zabrinuti su isto tako što za ostalo kazetno streljivo ubija civile uključujući žene i djecu, onemogućuje gospodarski i društveni razvitak, između ostaloga i gubitkom prihoda za život, ometa postkonfliktnu obnovu i oporavak. Usporava ili sprječava povratak izbjeglica i prognanika, te može imati negativan učinak na uspostavu mira i humanitarne napore unutar država kao i na međunarodnom planu, kao i druge teške posljedice koje mogu potrajati mnogo godina nakon uporabe tog streljiva. Na žalost, postoje velike nacionalne zalihe kazetnog streljiva i zbog toga su stranke Konvencije o kazetnom streljivu odlučne da osiguraju njegovo brzo uništenje smatrajući neophodnim da efektivno pridonesu na učinkovito usklađen način rješavanju izazova u uklanjanju ostatka kazetnog streljiva širom svijeta, te da osiguraju njegovo uništenje. Kad govorimo o kazetnom streljivu konvencionalnog karaktera, onda ga treba razlikovati od kazetnog streljiva koje se bazira na tzv. vođenoj submuniciji koja ima ipak ja bih rekao daleko manje negativne učinke na civile jer ima određene sposobnosti prepoznavanja ciljeva i uništavanja ciljeva selektivno. Svakako, pod ovu vrstu streljiva ne dolaze i ne podrazumijevaju se razni pirotehnički sustavi koji služe za zavaravanje radara, za ometanje radara, kao niti streljivo koje je projektirano isključivo za protuzračnu obranu i koji se danas vrlo intenzivno upotrebljava u svijetu u različitim područjima, Afganistanu itd. gdje su napadi od protuzračnih vođenih raketnih sustava, visoko vjerojatni i predstavljaju veliku opasnost. Ono što treba također istaknuti, pozicija Hrvatske kao članice NATO-a zahtjeva da se podupire takva konvencija jer je jasan stav svih država članica NATO-a da se da puna potpora implementaciji svih odredbi te konvencije s obzirom na njen humanitarni karakter i s obzirom na ogromne civilne žrtve. Problemi rekonstrukcije i obnove ratom zahvaćenih područja otežavaju se tom vrstom streljiva. Zbog svega toga, sasvim je jasno da će i klub HDZ-a dati punu potporu potvrđivanju te konvencije. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. U ime kluba HNS-a, uvaženi zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Državni tajnik je u uvodu dopunio ono što smo dobili u pismenom obliku, kolega Ćosić je sad govorio o nekim praktičnim aspektima uporabe ovog oružja. Ja bih zato izabrao ispred kluba HNS-a sasvim drugi pristup. Najprije vas želim priupitati da li ste možda primijetili da se zakon drugačije zove u prijedlogu Vlade i u prijavnici? To nemam nikakvog prigovora što se toga tiče, to je jedna greška koja je učinjena podsvjesno jer se uistinu radi o streljivu kojeg bi trebalo kažnjavati. Jednom piše kazneno, drugi puta kazetno streljivo. No da li se nekoga danas na ovoj našoj planeti kažnjava zbog uporabe takvog streljiva? Kolegice i kolege, apsolutno ne. Nitko nikad nije bio kažnjen, čuli smo od državnog tajnika da je do sada samo 7 država ratificiralo ovu konvenciju. 30 ih mora ratificirati konvenciju da bi ona stupila na snagu. To se još godinama postići neće. Amerika, Rusija, Kina nisu ni potpisale, a kamo li ratificirale niti će to učiniti. Nažalost, i jedna država nama susjedna vrlo važna za mir na prostoru Jugoistočne Europe isto tako nije ni potpisala ovu konvenciju, to treba reći. Ovo je mjesto gdje o tome treba progovarati. Iz tog razloga čeka nas još jako puno posla. Mi ćemo apsolutno podržati ovu konvenciju. To je neupitno jedini ispravan put, ali i mali narodi, mali pod navodnicima, i male države imaju pravo na moralnu vertikalu i reći i izreći ono što treba reći. Ja bih jako volio danas čuti od naših kolega koji sjede u parlamentarnoj skupštini NATO-a među nama petero njih što država Hrvatska čini i naše izaslanstvo da podsjetimo na te nelogičnosti, da podsjetimo da se stvari moraju mijenjati. Kolegice i kolege, rat je dio povijesti čovječanstva već tisućljećima. Dapače, usudimo se to razdoblje nazvati, ili takvo ponašanje nazvati kulturom rata, stravičnog li izraza, kultura rata. Zar netko može kulturu na bilo koji način povezati s ratom? Nažalost, to je izraz koji se upotrebljava. Ovo desetljeće je od strane Ujedinjenih naroda po prvi put u povijesti čovječanstva proglašeno desetljećem kulture mira. Desetljećem u kojemu je predviđeno da se na sve načine porazi kultura rata. Na sve načine. Ovo je jedan mali početak. No samo početak jer ja ću vam reći, kolegice i kolege, budimo realni, i Ženevska konvencija i ova konvencija i Ottawska konvencija i Konvencija o nezastarijevanju ratnih zločina. To je sve dio kulture rata. Mi dajemo okvir kako ubiti i čime smiješ ubiti, a ne borba protiv rata i ubijanja. To je žalosno, to je uistinu žalosno, ali je tako. Prema tome, podsjetimo jedni druge na ovo desetljeće, desetljeće kulture mira, što smo učinili da na raznim mjestima o tome progovorimo? Ja sam o tome pokrenuo jednu značajnu, ja smatram, inicijativu Vijeća Europe u parlamentarnoj skupštini, u drugoj polovici godine raditi ćemo na pripremi tog izvješća i ja ću podsjetiti itekako na te podatke. Konvencija o nezastarijevanju ratnih zločina, još jednom ću reći, znate li da od velikih 7, G7 ni jedna država od njih 7 nije nikada potpisala, a kamo li ratificirala tu konvenciju. Ne. Dakle, male države, potpišite, poštujte, a oni drugi imaju svoj način promišljanja, to je gospodarski unosno, to se izvozi, od toga se živi itd. To je nešto što ovdje ne stoji, a mislim da jedni druge moramo pogledati u lice i reći zašto ne stoji? Zašto se mi plašimo o tome govoriti? Zar će Malta, Crna Gora i Hrvatska kad ratificiraju ove dokumente nešto bitno promijeniti u svjetskim relacijama? Nećemo. Nećemo nažalost. Ali pokazujemo kojim putem ići i pokazujemo da smo na pravom putu i da apsolutno trebamo pokušati nagovoriti što veći broj država da istim putem krenu. Evo, prema tome, ja ne bih ulazio u neke detalje vezano uz neke članke o kojima smo malo detaljnije razgovarali. Ja bih samo još jednom rekao da klub HNS-a apsolutno podržava ovaj prijedlog Vlade. Mi ćemo dignuti svi ruke za konvenciju, ali molimo pokušajmo biti vrlo aktivni i na međunarodnoj sceni, da podsjetimo na niz nelogičnosti, na sporost s kojom se ovakve konvencije ubiti nakon ratifikacije implementiraju u praksi jer bez implementacije neće biti stvarnog pomaka. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. I prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prva je uvažena zastupnica Nevenka Marinović. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, poštovani kolegice i kolege. Ovaj Prijedlog Zakona o potvrđivanju Konvencije o kazetnom streljivu s Konačnim prijedlogom Zakona, predstavlja pravni okvir koji omogućava Republici Hrvatskoj reguliranje područja koja se tiču zabrane, upotrebe, razvoja, proizvodnje, skladištenja ili prijenosa kazetnog streljiva. Propisuju se rokovi za uništavanje zaliha ali određuju i obveze u pogledu žrtava kazetnog streljiva međunarodne suradnje, ali i pružanja pomoći. Ovaj prijedlog dijelom je rezultat učinkovitosti Ottawske konvencije, pa ću podsjetiti da je Sabor Republike Hrvatske, potvrdio donio odluku o proglašenju Zakona o potvrđivanju Konvencije o zabrani uporabe i stvaranju zaliha mina, proizvodnje i prijenosa, znači protupješačkih mina i njihovom skladištenju. Da je Republika Hrvatska bila izuzetno aktivna u provedbi toga, da je organizirala i drugu regionalnu konferenciju vezanu uz to i svoje obveze iz Ottawske konvencije izvršila prije 6 mjeseci, prije zakazanih rokova. S obzirom na navedeno iskustvo u izradi i provedbi Ottawske konvencije ali i na iskustvo iz Domovinskog rata i velike humanitarne posljedice koje je kazento streljivo ostavlja na civilnom stanovništvu, ali i gospodarstvu, odgovorno smo i javno upozoravali na opasnost koja prijeti od ovog oružja. Sve nam je to nekako dalo za pravo da aktivno sudjelujemo i u pripremi i ove predložene konvencije. Vlada Republike Hrvatske kao što smo čuli, znači u studenom donijela odluku o pokretanju postupka za sklapanje konvencije, a Ministarstvo vanjskih poslova u prosincu 2008. godine potpisalo ovu konvenciju. Budući da do sada nije bilo riječi o osnovnim karakteristikama ovog streljiva, evo ja ću samo kratko upoznati općenito. Da danas u svijetu postoji više od 200 različitih ratnih sustava koji u sebi sadrže i nekoliko stotina do nekoliko tisuća podstreljiva. Da u svijetu pretpostavlja se da je ostalo još oko 400 milijuna bombi razasutih na širokom prostoru i u teško definiranim granicama, da je u svijetu stradalo od ovog streljiva gotovo 100 tisuća ljudi, da je u svim stradavanjima 98% su civili od kojih 27% djeca u 30 zemalja pogođenih ovim problemom. Glavni problemi kod ovog streljiva su što je teško odrediti točne granice, što čak 40% bobica ne eksplodira, što je vrlo kompliciran sustav uništavanja, što su vrlo skupi postupci uništavanja, vrlo kompleksan prijevoz ali i obilježavanje prostora u relativno širokim granicama. I što je najvažnije specifičan problem da su civili i ekonomija glavni ciljevi. Ostalih ciljeva gotovo da i nema. Kako stvari stoje u Republici Hrvatskoj? Evo kod nas su registrirane 83 lokacije. U 9 županija i 20 gradova i općina na površini od 5 milijuna kvadrata. Znači to su površine zagađene ovom vrstom streljiva. Najveći broj je u Zadarskoj županiji odakle dolazim i to u njenoj okolici i zaleđu. Znači na području 9 jedinca lokalne samouprave, na 58 lokacija, na gotovo 2 milijuna kvadrata nalaze se ova streljiva. Do danas je u Republici Hrvatskoj očišćeno samo 27 lokacija na površini od 5 kilometara kvadratnih, a u tijeku su radovi čišćenja na nekoliko lokacija u Zadarskoj županiji. Iako neriješeno pitanje kazetnog streljiva, tj. u čiji resor on spada, Hrvatski centar za razminiranje je morao iz razloga sigurnosti, tako se odgovorni i ponašaju, očistiti te prostore zašto su izdvojena značajna sredstva. Pronađeno je i gotovo uništeno tisuću komada i to pretežito KB I i u manjoj količini MK I. I najvećim dijelom radovi su se odvijali na području Zadarske, Šibensko-kninske i Ličko-senjske županije. Najveći broj žrtava ovim streljivom bio je u raketiranju Zagreba. Podsjetit ću 2. i 3. svibnja kada je stradalo 176 ljudi. 6 smrtno od kojih jedan pirotehničar. Ukupan broj žrtava u Republici Hrvatskoj je 238. 42 žrtve stradale su u 32 incidenta u periodu od '91. do '98., a 10 žrtava u periodu od '98. 2008. O uporabi kazetnog streljiva u Republici Hrvatskoj dovoljno govori podatak da su stradalnici isključivo civili u vrlo naseljenim područjima i gradovima. Stradalnici su 59% muškarci od kojih 9 dječaka i 41% žena od kojih također 9 djevojčica. Sav do sada registriran prostor obilježen je oznakama koje je Hrvatski centar za razminiranje posebno dizajnirao i postavio za neeksplodirana ubojita sredstva u koja spada i ovo streljivo. Držim da je i ovo prigoda da ukažemo na određene nedorečenosti postojeće zakonske regulative, koja se odnosi na ulogu i zadaću Hrvatskog centra za razminiranje u svezi kazetnog streljiva na područjima koja nisu definirana kao klasičan minsko sumnjivi prostor. Podsjetit ću još jedanput, mislim da nikada nije dovoljno da je do sada unutar granica minski sumnjivog područja u tisuću 270 minskih incidenata stradalo tisuću 878 osoba, od toga 474 smrtno, a tisuću i 400 sa lakim i teškim ozljedama. Stradalo je 69 djece, a izvan minski sumnjivog područja u kojem su uglavnom i razasute ove vrste streljiva koja je predmet ove konvencije, stradalo je 65 djece od toga 10 smrtno. Podržavam svakako ovaj prijedlog, jer držim da je dobar pravni okvir, da su propisani rokovi realni za uništavanje zaliha, da su dosta dobro definirane obveze u pogledu žrtava, da međunarodna suradnja i pomoć ovako definirana otvara dobre mogućnosti, da su osigurana sredstva, a time osigurana i implementacija svih dijelova ove konvencije, što bi u krajnjem trebalo omogućiti brže rješavanje i problema zvončića u Republici Hrvatskoj ali i znatnije brige o žrtvama. Podržavam i iz razloga što sa sigurna da će uz ispravku ovih nedorečenosti vezano uz ulogu Hrvatskog centra za razminiranje, svoje obveze iz ove konvencije Republika Hrvatska uspješno riješiti. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Imamo jednu repliku. Uvaženi zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Kolegice ja se potpuno slažem s vama, sve što ste rekli sve je uredu. Međutim, tek ste na kraju dotaknuli ono što sam mislio da nećete spomenuti, zato sam i digao tablicu. Naime, i mi imamo zalihe kazetnog streljiva i slažem se s vama da je ovaj rok koji je dat sasvim dostatan da 2 i pol milijuna kuna koliko smo predvidjeli za uništavanje toga oružja u biti utrošimo u tom razdoblju. Prema tome, i mi imamo obveze, a ne samo dekontaminacija tla, terena itd. već i ono što je uskladišteno moramo uništiti na vrijeme u skladu sa konvencijom. Evo, hvala lijepo.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvažena zastupnica Nevenka Marinović.
Evo iz prijedloga smo vidjeli. Gospodine Doriću, znači ja sam rekla na kraju ali vidjeli smo da su osigurana sredstva u jednom segmentu, međutim postoje i drugi segmenti u proračunu Republike Hrvatske kojima se osigurava provedba i implementacija ove konvencije.
Zahvaljujem. I sada u ime predstavnika predlagatelja hrvatske Vlade uvaženi Davor Božinović državni tajnik u Ministarstvu vanjskih poslova i europskih integracija. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Zahvaljujem se na raspravi i samo bih tri stvari kratke htio spomenuti. Ovo o čemu je govorio gospodin Dorić to je state of play u međunarodnim odnosima, međutim ova konvencija i usvajanje njeno je nastavak jednog procesa koji je počeo sa ottawskom. Dakle, nisu samo Vlade već i nevladine udruge ovdje na čelu konkretno Coalition cluster munition, dakle više od 800 nevladinih udruga diljem svijeta je zapravo bio taj zamašnjak koji je potakao i vlade da krenu u ovom smjeru i ja sam siguran da je to jedan novi način kako će se podizati razumijevanje oko ovog problema. I u svakom slučaju to je dodatan razlog podrške Republike Hrvatske ovoj konvenciji. A druga stvar koju bih isto htio spomenuti, upravo taj formalni okvir koji dobivamo sa ovom konvencijom a to je na tragu onoga što je govorila uvažena zastupnica Marinović je prilika da sva ta pitanja raspravimo u trenutku kada budemo mijenjali zakone, donosili nove zakone odnosno vi i podzakonske propise. I naravno, što se tiče sredstava to je naša procjena, dakle sa 2,5 milijuna kuna koji su već predviđeni u proračunu Ministarstva obrane mi se možemo riješiti tih zaliha koje nisu velike u Hrvatskoj jer Hrvatska i onda kad joj se to nudilo na tržištu tijekom Domovinskog rata nikad nije krenula tim smjerom i nabavljala kazetna streljiva tako da i s te strane možemo biti i ponosni na ponašanje i odluke koje su se donosile tijekom Domovinskog rata vezano za kazetno streljivo. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. A mi nastavljamo sa raspravom. Na redu je uvaženi zastupnik Berislav Rončević. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče, uvaženi državni tajniče, kolegice i kolege. Republika Hrvatska ima istaknutu ulogu na području neširenja oružja za masovno uništenje, razoružanje i kontrolu naoružanja čime se osigurava primjena međunarodnog humanitarnog prava. Kao država koja je izašla iz nametnutog rata kojeg nije željela ali kojeg nažalost nije mogla izbjeći Republika Hrvatska se suočila sa problemom neuništenih mina na terenu i uskladištenih mina bivše jugoslavenske vojske kao i civilnim žrtvama. Stoga je zainteresirana za što veću suradnju i pomoć, transparentnost i djelotvornu razmjenu informacija te sprječavanje i suzbijanje zabranjenih aktivnosti na područjima pod jurisdikcijom pojedinih država. Imamo nažalost živo i praktično iskustvo i vrlo smo aktivni jer imamo na to pravo, vrlo često i u međunarodnim kontaktima s punim pravom možemo reći ako itko na svijetu može govoriti o vrijednosti mjera onda smo to sigurno mi Hrvati jer znamo koja je prava vrijednost mira. Kao djelotvoran način postizanja ovih ciljeva Republika Hrvatska smatra pristupanje dosljednim provođenjem međunarodnih sporazuma pod okriljem Ujedinjenih naroda te stvaranje novih pravnih instrumenata na područjima gdje postojeći međunarodni sporazumi nisu do sada uspjeli u potpunosti regulirati određenu materiju na zadovoljavajući način. Republika Hrvatska je stranka i aktivna sudionica svih glavnih međunarodnih sporazuma i konvencija o neširenju oružja za masovno uništenje kao i konvencionalnih oružja među kojima su Konvencija o zabrani ili ograničavanju uporabe određenog konvencionalnog oružja s pretjeranim traumatskim učinkom ili djelovanjem bez obzira na cilj i njena četiri ... [[Govornik se ne razumije.]] uključujući izmijenjeni i dopunjeni Protokol II o zabrani i ograničenju korištenja mina, eksplozivnih naprava i drugih naprava te Konvencija o zabrani korištenja, proizvodnje, skladištenja i prijenosa protupješačkih mina i o njihovu uništenju, to je ta ottawska konvencija o kojoj je malo prije govorio uvaženi državni tajnik. Učinkovitost ottawske konvencije potaknula je izradu Konvencije o kazetnom streljivu u čijem stvaranju je Republika Hrvatska aktivno sudjelovala na svim pripremnim sastancima. Cilj konvencije je zabrana uporabe, razvoja proizvodnje, skladištenja i prijenosa kazetnog streljiva uz propisivanje rokova za uništenje zaliha. Propisane su i obveze država stranaka u pogledu skrbi o žrtvama kazetnog streljiva, međunarodne suradnje i pružanja pomoći, mjere transparentnosti i ostale odredbe potrebne za uspješnu primjenu konvencije. Pristupanjem konvencije o kazetnom streljivu Republika Hrvatska će dati daljnji doprinos u borbi protiv naoružanja koje ostavlja neizbrisiv trag na civilnom stanovništvu te se priključiti ostalim državama strankama konvencije u provedbi njenih odredbi o pomoći žrtvama te zabrani uporabe, razvoja, proizvodnje i prijenosa kazetnog streljiva i njegovu uništenju u propisanim rokovima. Činjenica je da je Hrvatska početkom Domovinskog rata u posjed došla ubojitih sredstava čija je uporaba danas zabranjena i bila je zabranjena međunarodnim konvencijama. Znamo pod kojim se to povijesnim okolnostima događalo, znamo u kojim uvjetima Hrvatska je preuzimala vojarne bivše JNA. Preuzimanje vojarni nije sustav švedskog stola. Iz skladišta se ne može uzeti samo ono što treba i ono što je dopušteno, ali je pohvalno i radosni smo kao hrvatski državljani da Hrvatske oružane snage u vrijeme najžešće oružane agresije nikad nisu upotrijebile zabranjeno oružje i zabranjeno streljivo. Naravno, potrebno je i vrijeme i novac da se ovo zabranjeno streljivo ukloni na neškodljiv i siguran način. Ovo je oružje koje kao što je rekao uvodničar ostavlja i kao što je i to istakao uvaženi zastupnik Ćosić u raspravi u ime kluba Hrvatske demokratske zajednice, ne ... [[Govornik se ne razumije.]] samo za vrijeme oružanih sukoba, ima trajne i opasne posljedice i u naknadnim vremenima a posebno su mu izložena djeca. Prema tome, svjesni smo da Republika Hrvatska potpisivanjem odnosno pristupanjem ovoj konvenciji neće promijeniti svijet, da ona odmah neće biti i neće se odnositi na sve zemlje ali uvaženi kolega Doriću jednom će neke generacije u ovoj Republici Hrvatskoj s ponosom moći reći da su Hrvati prije prepoznali vrijednost ove konvencije od jačih i brojnih zemalja iz grupe G7 kako ste ih vi ovdje apostrofirali. Zbog toga ću glasovati za usvajanje ovog zakona.
Zahvaljujem. Na redu je uvaženi zastupnik Josip Đakić. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, državni tajniče. Pa evo, pred nama je Zakon o potvrđivanju Konvencije o kazetnom streljivu kojim se zasigurno želi zabraniti upotreba, razvoj, proizvodnja, skladištenje ili prijenos kazetnog streljiva te se propisuju za to isto i određeni rokovi u kojima bi trebalo regulirati uništenje toga kazetnog streljiva koje zasigurno je zadesilo i Republiku Hrvatsku u Domovinskom ratu i čim je i glavni grad Republike Hrvatske zapravo bio zasut nakon operacije "Bljesak". Stoga Republika Hrvatska zasigurno suosjeća sa žrtvama koje je prouzročilo kazetno streljivo i stoga ima razlog više da se uključi i donese zakon o ovoj Konvenciji, o zabrani upotrebe kazetnog streljiva jer je i sama, kao i što smo čuli, na tri lokacije bila zagađena istim koje još i danas nisu sve očišćene, koje danas još ljudi strepe, ali ponekad i stradaju. Čuli smo kolike su žrtve bile kroz napade na teritoriju Republike Hrvatske i većinom su to civilne žrtve koje zasigurno sa ratom nemaju nikakve veze. Želim ovom prilikom reći da zasigurno Republika Hrvatska donošenjem ovog zakona neće bitno promijeniti, ali može utjecati, može naglašavati, može privlačiti sve države koje to nisu učinile kako bi što prije bile spremne učiniti isto, donesti ovakvu konvenciju, postupati po njoj i u određenim rokovima zasigurno se riješiti kazetnog streljiva koje nanosi teške žrtve i koje je teško otkrivati, čistiti, ali zasigurno koje nije ni u duhu ratovanja onoga što bi bilo i što bi trebalo biti. Ratovanje kao samo uvijek iziskuje žrtve, ali ipak nekakvi osnovni kriteriji i postulati ratovanja moraju se poštivati pa stoga vjerujem da i ovaj zakon će biti u tom duhu iako vjerujem da će i velike zemlje koje su i u sastavu NATO-a gdje je i Hrvatska, pristupiti također istim uzusima koje ova Konvencija nosi, da će i one zasigurno biti te koje će zabraniti korištenje kazetnog streljiva, koje će zabraniti razvoj, proizvodnju, na drugi način stjecati, skladištiti, zadržavati ili na bilo kome prenijeti izravno ili neizravno kazetno streljivo. Siguran sam da neće pomagati, poticati ni navoditi bilo koga na bilo kakvu aktivnost koja je prema ovoj Konvenciji zabranjena državi stranci potpisnici ove konvencije. Zasigurno vjerujem da je naša zemlja u okruženju do sada možda u Domovinskom ratu neprijateljski, da će i one pristupiti istoj konvenciji kako ne bi bilo u opasnosti bar na ovim teritorijima, kako ne bi bilo novih žrtvi. I ono što je zasigurno potrebno naglasiti i sjetiti se da je raketnim sustavom Orkan 262 mm zasigurno zasut Zagreb i da je 176 ljudi stradalo u samom centru Republike Hrvatske. Stoga prije svega želim pohvaliti donošenje ovog zakona konvencije, podržati ga i neka on bude u svrhu i cilj kojem je namijenjen da se zabrani uporaba, razvoj, proizvodnja, skladištenje, ali isto tako kao što je u njegovim člancima navedeno, da se pomogne i da se striktna briga i skrb o žrtvama takvoga kazetnog streljiva povede. Evo toliko i hvala vam. Apsolutno podržavam donošenje ove konvencije.
Hvala. Gospodin zastupnik Mato Bilonjić. Izvolite.
Hvala, gospodine potpredsjedniče. Pa evo uzeo sam riječ da bih dao potporu ovom Zakonu o potvrđivanju Konvencije o kazetnom streljivu, ne samo glasajući rukom ili na dugme, nego da kažem nekoliko riječi. Nažalost, većina država u svijetu posjeduje kazetno oružje i poslije ove konvencije, nekakvih stotinjak ili cca stotinjak zemalja će potpisati, no ostat će one velike poput Amerike, Rusije, Kine koje to zasigurno u ovom dijelu neće učiniti. No, ne moraju uvijek mali učiti od velikih, neka i veliki uče od malih. Možemo se sjetiti Domovinskog rata kada je poslije operacije "Bljesak" Srbija to, srpska vojska učinila u Zagrebu, Okučanima, Novoj Gradiški i duž crte bojišnice kad su izginuli nedužni civili, žene i djeca, odnosno ostali su sakati i pitanje je na koji način danas zarađuju sebi za kruh. A isto im se taj bumerang sa kazetnim streljivom vratio '99. godine kad je NATO razbio, a i dan danas nedužni civili, žene i djeca tamo ginu u Srbiji pa traže sada podatke od NATO postrojbi da im daju opis i broj istog tog streljiva kako bi ga pokušali neutralizirati. Kazetno streljivo ostavlja neizbrisiv trag na civilno stanovništvo. Zamislite kad u jednom ratu recimo u Libanonu 2006. godine gdje je na stotine granata izbačeno, rodi se dijete za pet godina koje nema veze s tim ratom i ne zna ništa o tom ratu i ostane bez rukice, bez noge i cijeli život se netko mora za njega skrbiti da bi jednostavno mogao preživljavati, kao što se to dešava i u Republici Hrvatskoj, kao što se to dešava na svim tim područjima koji su bili ratom zahvaćeni. Tako da ono zasigurno nema opravdanje i nigdje kazetno oružje ne može nanijeti gubitak ljudstva u oružanim snagama jer vojnici su manje-više obučeni. Vojnici kad je kazetni napad idu u rovove, sakriju se i poslije toga su obučeni da se jednostavno znaju i štititi, nego tu isključivo gine na stotine, na desetke tisuća civila i djece koje zasigurno o tome nemaju pojma nit su najmanje krivi, a rat bi trebao biti jedna vrsta i džentlmenskoga odnosa vojnik prema vojniku, odnosno onaj koji je započeo rat. I uvijek u ratu imamo one koji su pozitivci, koji su započeli rat, imamo one koji se brane, a oni koji su započeli oni ne biraju sredstva pa onda na kraju krajeva kad vide da gube onda se drže i same odmazde. I evo u potpunosti podržavam, iako znam da to neće riješiti problem kazetnog streljiva. Naime velike zemlje, jake sile teško će se toga odreći pa čak evo čitam tu da Rusija ne odustaje, iz obrambenog interesa Rusije da joj to treba. Zasigurno to nije oružje koje treba za obrambeni interes nego je to oružje po meni kao vojniku isključivo za odmazdu. Evo podržavam i nadam se da će većina zemalja u svijetu to jednog dana shvatiti da jednostavno od toga imamo samo veliku štetu. Hvala.
Replika, gospodin zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Kolega Bilonjić, potpuno podržavam vaše izlaganje osim u jednoj rečenici gdje ste rekli da neka i veliki uče od malih. To se dogoditi dakako neće, ali je ključno ono što je državni tajnik rekao. U ovom slučaju imamo jedan drugi zamašnjak. To su nevladine organizacije koje će svakako registrirati jasno stav i pravac u kojem ide stotinjak država i to će onda izvršiti jedan dodatan pritisak. Ja se barem nadam u Americi je to realno očekivati, u Rusiji, Keniji malo teže. Ali doći će valjda i vrijeme da se taj pritisak osjeti i da krenu razmišljati poput vas i mene i ostalih u ovoj raspravi. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku gospodin zastupnik Mato Bilonjić.
Pod riječju, kolega pod riječju mali nisam smatrao male zemlje, nego sam mislio baš na te udruge koje će vršiti pritisak. One danas jesu mali, ali kad se vidi učinak na samom terenu oni će biti zasigurno veliki pritisak na te zemlje da i oni potpišu ovu konvenciju.
Hvala. Zaključujem raspravu.
Prelazimo na Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Konvencije o kazetnom streljivu. Bio je hitni postupak P.Z. br. 333. Predlagatelj zakona Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Konvencije o kazetnom streljivu. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat. Ovaj Konačni prijedlog zakona je prihvaćen većinom glasova 99 glasova za i 3 suzdržana, ništa protiv.
Idemo na sljedeću točku - Prijedlog odluke o imenovanju predsjednika i članova Upravnog vijeća Agencije za regulaciju tržišta željezničkih usluga Predlagatelj: Vlada Republike Hrvatske Predlagatelj je Vlada koja je predložila odluku na temelju članka 11. Zakona o Agenciji za regulaciju tržišta željezničkih usluga. Raspravu je proveo Odbor za pomorstvo, promet i veze. Izvješća ste primili na sjednici. Državni tajnik u Ministarstvu mora, prometa i infrastrukture Branimir Jerneić će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite državni tajniče.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvaženi gospodo zastupnici. Ja ću biti kratak u obrazloženju ove točke. Pred nama je Prijedlog odluke o imenovanju predsjednika i članova Upravnog vijeća Agencije za regulaciju tržišta željezničkih usluga. Dozvolite mi kratko uvodno. Agencija za regulaciju tržišta željezničkih usluga osnovana je temeljem Zakona o istoimenoj agenciji i to s ciljem nediskriminirajućeg pristupa željezničkoj infrastrukuri svim zainteresiranim željezničkim prijevoznicima. Agencija kao javna ustanova je već upisana u registar trgovačkih društava pri Trgovačkom sudu u Zagrebu, a odredbama članka 11. Zakona o Agenciji za regulaciju tržišta željezničkih usluga utvrđeno je da agencijom upravlja Upravno vijeće koje ima svog predsjednika i dva člana, te su utvrđeni i način imenovanja članova Upravnog vijeća i predsjednika agencije. To na mandat od pet godina vrši Hrvatski sabor i to na prijedlog Vlade Republike Hrvatske. U članku 13. Zakona o agenciji propisani su dodatni uvjeti koje moraju ispunjavati kandidati za predsjednika Upravnog vijeća i članove Upravnog vijeća. Zbog transparentnosti postupka prije donošenja odluke o imenovanju proveden je i javni poziv kojeg je raspisala Vlada Republike Hrvatske u “Narodnim novinama“ i dnevnom tisku, te povjerenstvo Ministarstva mora, prometa i infrastrukture provelo intervjue sa kandidatima koji su se sastojali od pismenog i usmenog dijela poznavanje materije, regulacije tržišta i područja Zakona o željeznici. Slijedom navedenoga predloženo je Vladi, a Vlada predlaže Hrvatskom saboru imenovanje predsjednika i članova Upravnog vijeća Agencije za regulaciju tržišta željezničkih usluga i to gospodina Gorana Matešića, diplomiranog pravnika sa 15 godišnjim radnim iskustvom za predsjednika Upravnog vijeća Agencije za regulaciju tržišta željezničkih usluga, te za članove Upravnog vijeća Agencije za regulaciju tržišta željezničkih usluga gospodina Nikolu Popovića, magistra Nikolu Popovića po struci diplomiranog pravnika, te gospodina Zorana Ravlića diplomiranog ekonomistu.
Hvala. Odbor za pomorstvo, promet i veze? Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a, gospodin zastupnik Živko Nenadić.
Poštovani potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Evo tek da se izjasnim u ime kluba HDZ-a kako podržavamo ovo imenovanje, jer doista nema se što puno raspravljati. Hrvatski sabor je dužan imenovati Upravno vijeće agencije po prijedlogu Vlade. Procedura je provedena. Iz ovih materijala vidjeli smo da su se javila dva kandidata za predsjednika i to u dva pokušaja i pet kandidata za članove Upravnog vijeća. Povjerenstvo za natječaj je utvrdilo da jedan kandidat ispunjava uvjete za predsjednika, 2 kandidata za članove Vijeća i to je predložila Vladi. Vlada predložila nama, a iz ovih papira i životopisa se vidi da su ovi kandidati kompetentni za obavljanje predložene dužnosti i zbog toga klub HDZ-a podržava ovaj prijedlog.
Hvala. Klub zastupnika. Ne, pojedinačna rasprava. Gospodin zastupnik Gordan Maras. Nema ga. Gubi pravo na riječ. Hoćete li završnu riječ? Nećete. Hvala. Zaključujem raspravu.
Prelazimo na prijedlog Odluke o imenovanju predsjednika i članova Upravnog vijeća Agencije za regulaciju tržišta željezničkih usluga. Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje Prijedlog odluke o imenovanju predsjednika i članova upravnog vijeća Agencije za regulaciju tržišta željezničkih usluga. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat. Ovaj Prijedlog odluke prihvaćen većinom glasova, 95 glasova za, 6 glasova protiv i 1 suzdržan.
Idemo na još sljedeću točku jednu. - Prijedlog odluka o razrješenju dijela dosadašnjih i o imenovanju dijela novih članova Vijeća za elektroničke medije Predlagatelj: Vlada Republike Hrvatske Predlagatelj je Vlada koja je predložila ove odluke. Na temelju članka 59. Zakona o elektroničkim medijima raspravu je proveo Odbor za informiranje, informatizaciju i medije. Izvješća ste primili na sjednici. Državna tajnica u Ministarstvu kulture Nina Obuljen će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite državna tajnice.
Zahvaljujem se gospodine potpredsjedniče. Dakle, temeljem članka 59. Zakona o elektroničkim medijima članove Vijeća za elektroničke medije imenuje Hrvatski sabor na prijedlog Vlade na vrijeme od 5 godina, te oni mogu biti ponovo imenovani. Sukladno članku 59. ovog zakona članovi Vijeća mogu biti samo državljani Republike Hrvatske koji imaju stručno znanje, sposobnosti i iskustvo u djelatnosti radija ili televizije, u izdavačkoj, kulturnoj ili sličnoj djelatnosti. Željeli bismo naglasiti kako razvoj tržišta elektroničkih medija zahtijeva od Vijeća za elektroničke medije puno širi opseg dužnosti i ovlasti od onih do kojih je sada imao, a to je posebno vezano uz novi Zakon o koncesijama, odnosno provedbu postupka davanja koncesija, te izradu studija opravdanosti odnosno isplativosti koncesija. Nadalje, razvoj novih tehnologija nalaže potrebu davanja dopuštenja za obavljanje djelatnosti audio i audiovizualnih medijskih usluga na zahtjev, te za satelitski i internetski i kabelski prijenos audiovizualnog i radijskog programa od strane Vijeća. Odlukom Hrvatskog sabora od 30. travnja 2004. godine za članove Vijeća na vrijeme od pet godina imenovani su: Jure Ivančić, Marko Marić i Milivoj Pašiček, te im je mandat istekao 30. travnja 2009. godine. Slijedom navedenog Vlada Republike Hrvatske je 26. veljače 2009. godine donijela zaključak o objavi javnog poziva za imenovanje triju članova Vijeća za elektroničke medije na koji se javio 21 kandidat. U skladu s propisanom procedurom, Vlada predlaže Hrvatskom saboru imenovanje sljedeća tri člana: Damir Hajduk, diplomirani ekonomist sa višegodišnjim iskustvom na Hrvatskoj radioteleviziji u Reutersu, Profil internationalu i B net Hrvatskoj, Zdenko Ljevak, diplomirani grafički inženjer koji je dugogodišnji izdavački djelatnik, ali ono što se mora naglasiti da je bio i predsjednik Vijeća zajednice nakladnika i knjižara Hrvatske i isto tako i predsjednik programskog vijeća HRT-a te za trećeg člana magistar Ernest Strika, diplomirani inženjer elektrotehnike i magistar radio-telekomunikacija i profesionalne elektronike koji je radio na Hrvatskoj radioteleviziji i sudjelovao u svim značajnim programima HRT-a u dijelu fiksne i mobilne komunikacije te prijenosa audio i video signala. Hvala.
Hvala. Odbor za informiranje, informatizaciju i medije? Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a, gospodin zastupnik Boris Kunst. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, državna tajnice i kolege zastupnici. Obzirom da je više-manje sve ovdje rečeno od strane državne tajnice, nema smisla da ju previše ponavljam, osim možda da podcrtamo da je 6. ožujka Vlada raspisala javni poziv za imenovanje tri člana vijeća. S obzirom da im je istekao mandat, što je sukladno Zakonu o elektroničkim medijima, znamo da Vijeće za elektroničke medije ima 7 članova koje imenuje Hrvatski sabor. Na javni poziv, kao što ste već čuli, 21 kandidat se je prijavio od toga je Vlada predložila Hrvatskom saboru tri kandidata za koje ste čuli u principu sve što piše, a imate i u prilogu u materijalu. I na kraju mogu reći da klub Hrvatske demokratske zajednice podržava odluku Vlade Republike Hrvatske o razrješenju dosadašnja tri člana i imenovanju nova tri člana Vijeća za elektroničke medije te predlaže Hrvatskom saboru da prihvati prijedlog Vlade Republike Hrvatske. Hvala.
Hvala. Gospodin zastupnik Gordan Maras. Nema ga. Gubi pravo na riječ. Želite li? Ne. Zaključujem raspravu. Prekidam sjednicu. Nastavak sutra u 9,30 sa raspravom Izvješće o radu pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom za vremensko razdoblje od 1. srpnja do 31. prosinca 2008. Točka 12. i 13. sutra su još na odborima. 11. je neko usuglašavanje, tako da ćemo početi sa točkom 14. i onda sa 15., 16. itd.
Prelazimo na Prijedlog odluke o razrješenju dijela dosadašnjih i o imenovanju dijela novih članova Vijeća za elektroničke medije. Predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Prvo. Dajem na glasovanje Prijedlog odluke o razrješenju dijela dosadašnjih članova Vijeća za elektroničke medije. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat. Ovaj dio Prijedloga odluke prihvaćen je većinom glasova, 98 glasova za, 2 suzdržana ništa protiv. Drugo. Dajem na glasovanje Prijedlog odluke o imenovanju dijela novih članova Vijeća za elektroničke medije. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat. Ovaj Prijedlog odluke o imenovanju kako ga je predložila Vlada Republike Hrvatske prihvaćen je sa 95 glasova za, 4 suzdržana i 1 protiv. Dame i gospodo zastupnici, nastavljamo sa sjednicom, kako je najavljeno i s točkom dnevnog reda. - Izvješće o radu pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom za vremensko razdoblje od 1. srpnja do 31. prosinca 2008. godine Predlagatelj pravobraniteljica za osobe sa invaliditetom. Pravobraniteljica je dostavila ovo izvješće temeljem članka 17. Zakona o pravobranitelju za osobe sa invaliditetom. Vlada je dostavila mišljenje. Materijale ste primili poštom. Raspravu su proveli Odbor Ustav, Poslovnik i politički sustav, Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina, Odbor za rad i socijalno partnerstvo, Odbor za ravnopravnost spolova. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Predstavnica predlagatelja gospođa Anka Slonjšak pravobraniteljica za osobe sa invaliditetom. Izvolite.