Representanten Borghild Tenden, som har vært permittert, har igjen tatt sete.
I denne saken foreslår Regjeringen presisering av § 26 b. Man ønsker å få en nærmere presisering av hjemmelen i forhold til å kunne innføre båtførerbevis og båtførerregister. Fremskrittspartiet mener at denne saken er rimelig tynt utredet hvis man ønsker å få Stortingets tilslutning til å innføre båtførerbevis og båtførerregister. Fremskrittspartiet ønsker derfor at Regjeringen kommer tilbake til Stortinget med en sak om dette som er mye mer grundig utredet, hvor det er gjennomført en høring om disse spørsmålene, og hvor komiteen også kan ha en forsvarlig behandling i forhold til om dette er noe som er et ønske der ute. Derfor vil Fremskrittspartiet stemme imot komiteens forslag til § 26 b.
Høyre har ingen egne merknader eller forslag i denne proposisjonen, så jeg tar egentlig ordet kun for å kommentere det som går på båtførerbevis. Fremskrittspartiet har i innstillingen en merknad om at forslaget ikke gir Stortinget godt nok grunnlag for å innføre en ordning med krav om båtførerbevis og båtførerregister. Det er jeg for så vidt enig i. Men saken er at denne proposisjonen var tilpasset en hjemmel som eksisterer i dagens lovverk. Stortinget tar i denne saken ikke stilling til om man skal innføre krav til båtførerbevis eller ikke. Høyre stemte imot et forslag fra Arbeiderpartiet i forrige periode om innføring av obligatorisk båtførerbevis, fordi vi stilte oss tvilende til om en innføring av et slikt opplegg ville være et egnet virkemiddel for å hindre en utvikling i antall ulykker til sjøs. Dagens regjering har så nedsatt en arbeidsgruppe for å se nærmere på utviklingen i antall ulykker med fritidsbåter. Jeg deler for så vidt Regjeringens oppfatning av at vi har en utfordring med stadig flere fritidsbåter med stadig større motorer, samtidig som kvalifikasjonene til dem som kjører disse båtene, åpenbart ikke har hengt med i denne utviklingen. Høyre er også bekymret over utviklingen i antall ulykker til sjøs. Det bør være trygt å ferdes i våre nære farvann. Høyre vil derfor ta stilling til spørsmålet om eventuelle nye krav til båtførere når Regjeringen eventuelt har konkludert med hensyn til hvordan den vil følge opp arbeidsgruppens innstilling.
Flere har ikke bedt om ordet i sak nr. 1.[[Votering, se side 709]]
Det er en enstemmig komite som legger fram innstillingen. Det er bare grunn til å gjøre oppmerksom på at stortingsbehandlingen av Ot.prp. nr. 63 for 2007-2008 er delt mellom arbeids- og sosialkomiteen og helse- og omsorgskomiteen, at det er helse- og omsorgskomiteen som skal behandle punktet om utvidet sykmeldingsrett for kiropraktorer og manuellterapauter, og at det vil bli behandlet til høsten. De to forslagene som komiteen innstiller enstemmig på, er å endre folketrygdloven, slik at det gis hjemmel til å yte rehabiliteringspenger til personer som blir syke etter endt attføring, og at det gis hjemmel til å tilstå rehabiliteringspenger til personer som mottar stønad til livsopphold etter å ha avsluttet en lang dagpengeperiode under sykdom.
Flere har ikke bedt om ordet i sak nr. 2.[[Votering, se side 710]]
Alle partier, med unntak av Fremskrittspartiet, står bak komiteens innstilling. De endringene som her er framlagt, kommer som en følge av trygdeoppgjøret og de forslag som er fremmet i trygdeoppgjøret. Jeg vil bare få lov til å ta opp det forslaget som Fremskrittspartiet fremmer i denne saken.
Representanten Robert Eriksson har tatt opp det forslaget han viste til.
Regjeringen foreslår å legge inn 180 mill. kr i 2008 til å øke tilleggspensjonen til unge uføre, fra 3,3 til 3,5 pensjonspoeng. Selv om de organisasjonene som Regjeringen forhandlet med, opprinnelig krevde en økning som var to og en halv gang sterkere enn dette - opp til 4 pensjonspoeng - virker de likevel godt fornøyd med resultatet. Så rundhåndet som Regjeringen har opptrådt i lønnsoppgjørene i år, og da særlig i tilknytning til AFP, ville det vært veldig overraskende om ikke Regjeringen hadde hatt noen friske penger å legge inn også i dette oppgjøret. Når tall som Regjeringen selv har lagt fram i revidert nasjonalbudsjett, viser at summen av økte strukturelle skatteinntekter og anslagsendringer på utbytte og de regelstyrte endringene i folketrygden har gitt Regjeringen over 10 milliarder kr i friske - nye - penger i 2008-budsjettet, er vel heller ikke 180 ekstra millioner kr den helt store utfordringen å dekke inn. For øvrig har Kristelig Folkeparti og de andre opposisjonspartiene støttet forslaget om å sette av ekstra penger i budsjettet til effekten av lønnsoppgjørene, inklusiv trygdeoppgjøret. Enten Kristelig Folkeparti er i regjeringsposisjon eller i opposisjon har vi som prinsipp at vi støtter bevilgninger og lovforslag som følger av oppgjør der staten og motpartene har forhandlet seg fram til enighet. Det gjør vi også i denne saken. Som Regjeringen har gjort rede for i proposisjonen, ligger det en regning her knyttet til at de ytelsene som er knyttet opp mot grunnbeløpet, må kompenseres for at ikke grunnbeløpet i seg selv blir kompensert for etterslepet i forhold til lønnsutviklingen i samfunnet for øvrig. Regjeringen har varslet at dette i stor utstrekning vil bli brukt til å øke minstesatsene i ytelsene. Det er en profil som det ikke er vanskelig å være enig i. Samtidig vil jeg minne regjeringspartiene på at de i inneværende år har vært ansvarlige for, etter min mening, en veldig uheldig innstramming i regelverket for attføringspenger. De funksjonshemmedes organisasjoner reagerte entydig negativt da retten til attføringspenger etter endt attføring ble kuttet fra seks til tre måneder i inneværende års budsjett. Slik sett har de personene som de funksjonshemmedes organisasjoner representerer, vært delvis med på å betale den økte bevilgningen som Regjeringen legger opp til nå. Når vi først er inne på temaet attføringsytelser: Kanskje det hadde vært en idé å reversere dette tiltaket? Som sagt: Kristelig Folkeparti støtter resultatet av trygdedrøftelsene hva angår tillegget for unge uføre, og vil stemme for forslaget som Regjeringen har lagt fram.
Vi hadde ment å ta debatten om trygdeoppgjøret i sin helhet under saken som skal gå i Stortinget, men når representanten Woie Duesund likevel velger å starte en debatt, er det behov for å svare på et par ting. Det ene er at dette er et løft som har skjedd nå under denne Regjeringen. Disse ytelsene har stått stille i veldig mange år, også under den regjeringen der Kristelig Folkeparti har vært deltaker. Så dette er første gangen det skjer noe på svært mange år. Det andre er at jeg gang etter gang hører at denne regjeringen har fått så veldig mye mer i skatteinntekter å bruke. Da håper jeg at representanter for de partier som har sittet i regjering i mange år, er klar over at når man skal sette opp et budsjett, kan man ikke ta med alle de inntektene som kommer inn. For hva ville da skje et år der skatteinntektene gikk ned? Ville Kristelig Folkeparti gå løs på de sosiale velferdsordningene og ødelegge dem fordi skatteinntektene gikk ned? Når man setter opp et budsjett, er systemet slik at man ikke tar disse inntektene med i budsjettet, og når det er gode tider, bruker vi fryktelig mye penger, og når det er dårlige tider, går vi løs på velferdsordningene og tiltakene i arbeidsmarkedsetaten. Det er systemer i statens måte å sette opp statsbudsjettet på som utjevner dette, som gjør at vi ikke i dårlige tider gjør det enda verre for folk som har det vanskelig. Dette systemet har Kristelig Folkeparti brukt når de har lagt fram sine budsjetter. Jeg håpte at alle stortingsrepresentantene faktisk var klar over at systemet har denne typen sikkerhetsventiler i seg som gjør at vi ikke får stygge utslag, særlig ikke i dårlige tider. Det kunne vært fristende å bruke flere penger nå når vi har mye penger. Det kan være vanskelig å forstå sånn rent logisk at vi ikke kan gjøre det, men jeg forventer faktisk at partier som har sittet i regjering i mange år, enten er enig i det systemet som sikrer velferdstjenestene i dårlige tider, eller at de foreslår et nytt system - at de ikke later som om de kan bruke pengene når som helst og på hvilken som helst måte, uten at det vil skade oss og dem som har det vanskeligst, spesielt i dårlige tider.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 3.
Etter ønske fra finanskomiteen vil presidenten foreslå at debatten blir begrenset til 65 minutter, og at taletiden blir fordelt slik på gruppene: Arbeiderpartiet 20 minutter, Fremskrittspartiet 15 minutter, Høyre 10 minutter, Sosialistisk Venstreparti 5 minutter, Kristelig Folkeparti 5 minutter, Senterpartiet 5 minutter og Venstre 5 minutter. Videre vil presidenten foreslå at det blir gitt anledning til replikkordskifte på inntil tre replikker med svar etter innlegg av hovedtalerne fra hver partigruppe og inntil fem replikker med svar etter innlegg fra medlemmer av Regjeringen innenfor den fordelte taletid. Videre blir det foreslått at de som måtte tegne seg på talerlisten utover den fordelte taletid, får en taletid på inntil 3 minutter. - Det anses vedtatt.
Vi behandler i dag innstilling fra finanskomiteen om lov om skattefavoriserte pensjonsavtaler. I proposisjonen foreslås det at alle personer over 18 år skal kunne få fradrag i skattepliktig inntekt for innbetaling på inntil 15 000 kr pr. år til individuell pensjonsavtale på gitte vilkår. Forslaget følger opp Stortingets vedtak av 23. april 2007 og er en del av pensjonsforliket. Jeg viser også til at departementets forslag er utarbeidet på bakgrunn av Banklovkommisjonens utredning om individuell pensjonsordning. Denne saken har, som nevnt, sin forankring i pensjonsavtalen av 21. mars 2007mellom alle partier på Stortinget unntatt Fremskrittspartiet. Her forplikter regjeringspartiene seg til å innføre en ny ordning med skattestimulert individuell pensjonssparing med årlige sparebeløp på inntil kr 15 000 kr. Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre forbeholdt seg bl.a. retten til å stå fritt til å foreslå et høyere sparebeløp enn 15 000 kr. Jeg viser for øvrig til Innst. S. nr. 168 for 2006-2007 fra arbeids- og sosialkomiteen om opptjening og uttak av alderspensjon i folketrygden, og merknadene fra flertallet i den forbindelse. Så langt forhistorien. Finanskomiteens flertall, bestående av regjeringspartiene, slutter seg fullt ut til lovforslaget i proposisjonen. Et mindretall, bestående av alle opposisjonspartiene, har fremmet enkelte endringsforslag. Dette gjelder i hovedsak spørsmålet om en høyere beløpsgrense, ved at den settes til 40 000 kr. Det samme mindretallet foreslår at en kunde skal ha adgang til å oppnevne en begunstiget som tildeles pensjonsmidlene ved kundens død, og at pensjonskapitalen skal gå til dødsboet dersom det ikke oppnevnes noen begunstiget. Videre foreslår dette mindretallet at Stortinget skal utrede et forslag som vil bidra til symmetri mellom inntektsfradrag og beskatning av utbetaling fra individuell pensjonsordning. I tillegg mener Fremskrittspartiet at fradragsbeløpet ideelt sett bør følge lønns- og prisutviklingen og angis som en andel av G. Det fremmes imidlertid ikke noe endringsforslag om dette. Jeg skal i det følgende gi noen kommentarer til de enkelte merknader og endringsforslag som jeg har redegjort for ovenfor. Først spørsmålet om skattemessige forhold og beløpsgrense mv.: 15 000 kr i årlig pensjonssparing vil for de fleste utgjøre et betydelig supplement til tjenestepensjonen fra arbeidsgiver. En person med en årsinntekt på 350 000 kroner med en tjenestepensjonsordning i henhold til minstekravene i obligatorisk tjenestepensjon - den såkalte OTP-ordningen - vil for eksempel ha krav på et årlig innskudd fra arbeidsgiver på i overkant av 5 500 kr. Skattefavoriseringen er en fordel som etter min mening bør gjelde fullt ut for flest mulig, og ikke bare for personer med høy formue eller høy inntekt. Ved å sette rammen for inntektsfradrag til et beløp på 15 000 kr, som er et beløp som en stor andel av befolkningen vil ha anledning til å sette av til årlig pensjonssparing, gir man flest mulig anledning til å utnytte skattefordelene ved en slik ordning fullt ut. Skattefavoriseringen av IPA, som gav et inntektsfradrag på 40 000 kroner, ble først og fremst benyttet av personer med høy inntekt eller formue og medførte etter vår mening fordelingsmessige skjevheter. Jeg har også lyst til å peke på at avviklingen av skattestimuleringen av IPA og livrenter må ses i sammenheng med innføringen av obligatorisk tjenestepensjon, og ikke minst at selvstendig næringsdrivende og frilansere er gitt adgang til å opprette pensjonsordning etter bestemmelsene i innskuddspensjonsloven. Både økonomisk teori og tidligere erfaringer kan tilsi at skattestimulering av bestemte spareprodukter bare påvirker sammensetningen av sparingen og ikke samlet sparing. Dette blir også i stor grad bekreftet av empiriske arbeider på feltet. En grunn er bl.a. at slike ordninger særlig benyttes av personer med relativt høy inntekt og formue, som jeg har nevnt tidligere. Som virkemiddel for å få økt pensjonssparing er derfor slike ordninger lite effektive sett i forhold til innføring av obligatorisk tjenestepensjon, hvor også fordelingseffektene er langt bedre enn for individuelle pensjonsordninger. Så over til symmetri mellom inntektsfradrag og beskatning: Mindretallet foreslår at Stortinget treffer vedtak om at Regjeringen skal utrede et forslag som vil bidra til symmetri mellom inntektsfradrag og beskatning av utbetaling for individuell pensjonsordning. Dette er trolig et uttrykk for et ønske om at fradraget for innbetalinger skal gis i personinntekt, dvs. bruttoskattegrunnlag, og ikke bare i alminnelig inntekt. Ved skattereformen av 1992 ble det innført to grunnlag for beregning av skatt på inntekt: alminnelig inntekt og personinntekt. Denne sondringen mellom inntektsgrunnlagene er et grunnleggende trekk ved reformen, og er senere videreført. Personinntekten er et bruttoskattegrunnlag som det ikke gis inntektsfradrag i. Av hensyn til sammenhengen i skattesystemet, bør det derfor ikke gis fradrag for innbetaling til den nye individuelle pensjonsordningen i personinntekten. Et slikt inntektsfradrag ville under enhver omstendighet kunne medføre redusert pensjonsgivende inntekt og dermed også lavere pensjon fra folketrygden. Symmetri ved beskatningen av den nye individuelle pensjonsordningen må eventuelt gjennomføres ved å skattlegge utbetaling fra pensjonsordningen som alminnelig inntekt. Dette vil imidlertid innebære ulik skattemessig behandling av denne typen pensjonsordning i forhold til andre individuelle og kollektive pensjonsordninger, og dermed reises det mange rettslige og ikke minst praktiske spørsmål. Så noen ord om mindretallets forslag når det gjelder begunstigede: Mindretallet foreslår at en kunde skal ha adgang til å oppnevne en begunstiget som tildeles pensjonsmidlene ved kundens død, og at pensjonskapitalen skal gå til dødsboet dersom det ikke oppnevnes en begunstiget. Komitéen foreslår også en adgang til å oppnevne begunstiget etter individuell pensjonsordning som kobles til en kollektiv tjenestepensjonsordning. Etter lovforslaget skal pensjonskapitalen fordeles på samme måte som det system som er valgt i innskuddspensjonsloven for fordeling av pensjonskapital ved medlemmets død. Dette innebærer at pensjonskapitalen skal dekke pensjon til barn som ble forsørget av kunden og til ektefelle, og at eventuelle overskytende midler fordeles etter arvelovens system. For pensjonsforsikringsavtaler er det derimot såkalt dødelighetsarv. Banklovkommisjonen var delt i spørsmålet om det skulle være adgang til å oppnevne begunstiget til en individuell pensjonsavtale. Departementet har fulgt flertallet i Banklovkommisjonen. En del høringsinstanser, bl.a. Forbrukerombudet, har pekt på at arvelovens pliktdelsregler ikke alltid gir en fordeling av pensjonskapitalen som er i samsvar med arvelaters ønske. Det samme gjelder ekteskapslovens regler som gir fraskilt ektefelle rett til pensjon. Dersom forslaget om å kunne oppnevne begunstiget er motivert i et ønske om å fordele pensjonsmidlene på en annen måte enn det som følger av arveloven og ekteskapsloven, bør dette eventuelt skje ved endring av de lovene som regulerer dette. Det ville være uheldig om lov om skattefavorisert individuell pensjonsordning åpnet for en omgåelse av arvelovens og ekteskapslovens regler. Det ville videre være uheldig å fravike det systemet som er innarbeidet for kollektive pensjonsordninger, om en fordeling av pensjonskapitalen ved medlemmets død som prioriterer barn og ektefelle, og som for øvrig ivaretar hensynene i arveloven og ekteskapsloven. Så over til merknadene fra Fremskrittspartiet, som mener at fradragsbeløpet ideelt bør følge lønns- og prisutviklingen og f.eks. angis som en andel av G. G-reguleringen av grense for inntektsfradrag og årlig innbetaling ble vurdert i forbindelse med et tilsvarende forslag da dette var ute på høring. Dette vil forhindre at kroneverdien av det som innbetales, svekkes. Det ser jeg. Det er imidlertid ikke åpenbart at en G-regulering av disse grensene ville være til fordel for kunden. Årlige premier til pensjonsforsikringsavtaler og tilknyttede risikoavtaler, dvs. uførepensjon, innskudds- eller premiefritak, etterlatteytelser samt barnepensjon, ville bli mer kompliserte å beregne og dermed mindre forutsigbare for kunden og ville trolig også vanskeliggjøre institusjonenes beregning av kostnader. En G-regulering av disse beløpsgrensene ville videre føre til at betalingsplanen for pensjonsspareavtaler mister sin praktiske betydning. Avslutningsvis: Det er kommet nyttige henvendelser og innspill fra Verdipapirfondenes forening om tolking og praksis når det gjelder enkelte paragrafer. Det gjelder bl.a. ulike ledd i § 1-3 og § 2-1. Her føler jeg at det nå er omforent forståelse i de forhold som Verdipapirfondforeningen har tatt opp, og det som departementet mener er en praktikabel løsning. Det er ikke kommet noe endringsforslag med hensyn til det, og jeg forstår også at Verdipapirfondforeningen er fornøyd med den tolkingen. Med dette vil jeg anbefale komiteens innstilling.
Det blir replikkordskifte.
I en god og grundig gjennomgang var saksordfører en del innom det at grensen på 15 000 kr er tilstrekkelig for folk flest. Det står også i merknadene. Hvorfor mener saksordfører dette? Vi vet jo at da grensen var på 40 000 kr, var det faktisk over halvparten av dem som benyttet seg av denne, som tjente under 400 000 kr, slik at det er ikke særlig belegg for å si at dette bare gjelder dem med høy inntekt og eventuelt høy formue.
Begrunnelsen for avviklingen av skattefavoriseringen var bl.a. innføring av obligatorisk tjenestepensjon, som sikret de aller fleste en mulighet for supplerende oppsparing til pensjonsavtaler som er skattebegunstiget. I tillegg er det, som jeg nevnte i innledningen, også slik at vi har innført et tillegg for selvstendig næringsdrivende, som gis adgang til å etablere tjenestepensjonsordning i samsvar med minstekravene når det gjelder obligatorisk tjenestepensjon. Det er jo ikke slik at bestemte spareprodukter påvirker sammensetningen av sparingen, og heller ikke samlet sparing. Jeg mener at 15 000 kr er tilstrekkelig for at man skal treffe folk flest. Der er Arbeiderpartiet og Høyre uenige. Jeg mener at vi skal ha ordninger som gjør at folk flest kan komme inn under en slik ordning.
Jeg vil først takke saksordføreren for en grundig gjennomgang av saken. Saksordføreren har gjort en meget god jobb med saken, selv om vi har områder hvor vi er uenige. Det er jo en politisk uenighet, og det er greit. Jeg registrerte at saksordføreren kom inn på Fremskrittspartiets merknad om at vi mener at skattefradragsbeløpet ideelt sett burde følge lønns- og prisutviklingen. Jeg registrerte at saksordføreren så noen problemer med det og ikke automatisk syntes at det var en god idé. Men når Arbeiderpartiet, saksordførerens parti, nå mener at 15 000 kr er en grei grense, er ikke 15 000 kr i dag det samme som 15 000 kr om ti år. Ser man ikke at det er en fordel faktisk at man lager en type system, slik at disse beløpene, f.eks. innenfor dette området, på en eller annen måte automatisk vil følge lønns- og prisutviklingen, slik at en del av disse beløpene som er fornuftige på ett eller annet tidspunkt, ikke sakker akterut og ordningen ergo dermed blir svekket i årene framover ved at beløpet i realiteten er mindre verdt?
Som jeg sa i min innledning, ser jeg begrunnelsen til Fremskrittspartiet for å komme med dette forslaget, og at dette over tid kan svekkes. Men det er en del andre forhold som gjør en slik ordning mindre forutsigbar for kunden, ikke minst med hensyn til det å holde oversikt over hvordan ordningen er, og hva det egentlig er man skal betale inn. I forhold til en betalingsplan har vi i alle fall ikke behov for det. Jeg ser det som representanten nevner, men som sagt kan det også være andre måter å øke grensen på. Så er det slik at vi har et ønske fra flertallet om å ha denne beløpsgrensen lavest mulig. Der har vi en reell uenighet om hva som treffer best. Er det de som har høyest formue og høyest inntekt, som skal inn i dette, eller treffer vi bedre med å ha et beløp som etter vår mening gjør at folk flest kan gå inn i det?
Flere har ikke bedt om ordet til replikk.
La meg aller først takke saksordføreren for en fin gjennomgang av saken. Fremskrittspartiet mener det er positivt at folk flest i størst mulig grad blir satt i stand til å ivareta sine egne behov. Loven vi i dag debatterer, er en slik lov. I forrige uke uttalte statsråden fra denne talerstolen at behovet for privat sparing er mindre i Norge enn i andre land, dette fordi i Norge foregår sparingen på offentlige hender. Denne analysen bygger på et premiss som Fremskrittspartiet ikke deler. Statsråden har selvfølgelig helt rett i at staten opparbeider en stadig større formue, men Fremskrittspartiet deler ikke den tro på at en slik formue kan erstatte de positive elementene privat sparing bygger på. I høringen om kredittmeldingen uttalte sentralbanksjefen at det i Norge, i motsetning til mange andre land, ikke finnes hva han kalte «angstsparing». Dette kan man velge å se fra to sider. Det er positivt at nordmenn flest har tiltro til at det offentlige vil kunne ivareta grunnleggende velferd. Men som også sentralbanksjefen var innom, har offentlig sparing en tendens til å skape urealistiske forventninger i befolkningen. Ingen offentlig sparing kan erstatte den trygghet og selvstendighet som skapes ved privat sparing. Valgfrihet knyttet til egen velferd er et bærende element i Fremskrittspartiets politikk, og incentiver knyttet til privat sparing er derfor positivt. I så måte er dagens forslag til lov om individuell pensjonssparing et lite skritt i riktig retning for å gi folk flest tilbake myndigheten over sine egne økonomiske disponeringer. Dagens pensjonssystem har to pilarer. Dette gjelder ordninger knyttet opp mot folketrygden og pensjoner knyttet opp mot den enkeltes arbeidsforhold. Dagens lovforslag er ment å utgjøre den tredje pilaren i pensjonssystemet. I et slikt perspektiv er det trist at Regjeringen velger å legge seg på et årlig sparebeløp som for de fleste vil bety relativt lite ved oppnådd pensjonsalder. Hele opposisjonen står derfor samlet om et alternativt lovforslag, om endringer i lovforslaget fremmet av Regjeringen som vil gi hver enkelt arbeidstager mulighet til årlig å spare inntil 40 000 kr med skattefradrag. Videre ønsker Fremskrittspartiet at dette beløpet årlig automatisk justeres i henhold til lønnsveksten, og at beløpet eventuelt knyttes opp mot grunnbeløpet i folketrygden. Statsråd Halvorsen har ved flere anledninger uttalt at det er korrekt å skattlegge mennesker ut fra prinsippet om at de faktisk har penger, dette til tross for at pengene kan ha vært skattlagt flere ganger tidligere. Dette mener Fremskrittspartiet er et overgrep mot eiendomsretten og bidrar til å svekke folks tillit til skattesystemet. I så måte er ikke Fremskrittspartiet overrasket over at Regjeringen fortsetter sin dobbeltbeskatning gjennom dette lovforslaget. I likhet med de øvrige opposisjonspartiene er Fremskrittspartiet skeptisk til asymmetrien som beskatningen av ordningen i lovforslaget legger opp til, dette fordi trygdeavgift og eventuell toppskatt må betales to ganger. En person vil måtte svare trygdeavgift og toppskatt på den inntekten som skytes inn i pensjonsordningen, og betale ny trygdeavgift samt risikere å måtte betale ny toppskatt det året pengene tas ut. Jeg tar med dette opp forslagene som er fremmet av Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre.
Representanten Christian Tybring-Gjedde har tatt opp de forslag han refererte til.[[Representanten Christian Tybring-Gjedde er på vei ned fra talerstolen.]]
Det blir replikkordskifte. Representanten Christian Tybring-Gjedde bes om å komme tilbake til talerstolen.
Jeg var på vei hjem.
Jeg beklager at jeg var så sein til å be om replikk at representanten Tybring-Gjedde var på vei hjem. Jeg vil komme inn på det som Fremskrittspartiet tar opp, og som også representanten Ulf Leirstein var inne på i replikkordskiftet, om at skattefradragsbeløpet burde følge lønns- og prisutviklingen, og at det knyttes til grunnbeløpet i folketrygden. Som sagt skjønner jeg at det kan være noen grunner for å gjøre det. Men så er mitt spørsmål: Ser ikke Fremskrittspartiet at det kan være grunner som taler mot også, og at det ikke er åpenbart at dette er en fordel for kunden? Jeg tenker spesielt på at dette vil bli et komplisert opplegg å beregne, og ikke minst vil det skape lite forutsigbarhet for kunden. Vil det ikke også vanskeliggjøre beregninger av kostnader og betalingsplan for en slik pensjonsavtale? Den vil etter min mening også miste sin praktiske betydning.
For Fremskrittspartiet er det viktigst å sikre pensjonistene det best mulige grunnlaget og den best mulige pensjonen. Hvis det er slik at systemet står i veien for utbetalingene, må man gjøre noe med systemet. Hvis det er slik at man må fremme et nytt lovforslag for Stortinget hver gang man ønsker en endring av dette beløpet, mener vi det er uklokt. Vi mener at pensjonistene og de som sparer på denne måten, må ha en sikkerhet i innbetalingen og den utbetalingen de får på andre siden. Hvorvidt dette skaper problemer og administrative vanskeligheter, som representanten Jakobsen er inne på, må man se på, istedenfor å la de som velger å spare, lide på grunn av systemets ordninger. Systemet må da endres, systemet er galt. Systemet må gjøres enklere, slik at pensjonistene og de som sparer, får mer utbetalt i den andre enden.
Flere har ikke bedt om ordet til replikk.
Saksordføreren har på en forbilledlig måte gått igjennom både smått og stort når det gjelder denne saken. Jeg vil knytte noen kommentarer til det vi er uenige om. Det vi er uenige om, er først og fremst at sparingen har fått trangere vilkår i landet under denne regjeringen. Vi har en negativ sparing i husholdningene, mens den offentlige sparingen i øyeblikket er meget stor og har resultert i at Norge har en mye høyere offentlig finansformue enn de fleste andre europeiske land. Det skaper en ubalanse mellom offentlig og privat sektor og betyr at de fleste av oss overlater mye til staten når det gjelder å sikre valgfrihet og ekstra trygghet i alderdommen. Det er et klart politisk mål for Høyre å motivere flere til å spare, og vi synes i hvert fall det er vanskelig å finne argumenter for at dette ikke er positivt for den enkelte, for familiene og også for samfunnet. Sparing er en langsiktig disposisjon for enkeltmennesket som inngår i langsiktige forpliktelser, og med det følger ansvar. Derfor er det viktig at staten sikrer forutsigbarhet i betingelsene. I den saken vi debatterer i dag, er det nettopp det omvendte som er forhistorien. Staten har opptrådt som private spareres relativt utforutsigbare avtalepartner. For to år siden, da den rød-grønne regjeringen varslet avvikling av all skattestimulert pensjonssparing, indviduelle og kollektive livrentesparinger, og senere gjennomførte dette i budsjettbehandlingen samme høst, vakte dette meget sterke reaksjoner hos sparerne. De opplevde dette som et klart avtalebrudd fra statens side, og det reiste seg usedvanlig mange protester mot dette inngrepet. Det fantes faktisk så mange som 800 000 individuelle IPA- og livrenteavtaler, og i 2005 ble det innbetalt nesten 8 milliarder kr til slike ordninger. Dette var heller ikke ordninger for de såkalt rike. Det er vel dokumentert, som jeg også tok opp i min replikk for et øyeblikk siden, at over halvparten av dem som benyttet seg av disse ordningene, tjente under 400 000 kr. Private pensjonsordninger ble altså benyttet av mennesker med helt gjennomsnittlige lønnsforhold. Det var i tillegg spesielt av Regjeringen å kutte ut disse ordningene på toppen av en høykonjunktur hvor det private forbruket var meget høyt. Forslagene avstedkom imidlertid en slik proteststorm både politisk og fra folk flest at det lå i kortene at det ville bli gjeninnført en ordning. Hvis ikke dette hadde blitt gjort, kunne betydelige beløp blitt frigjort og bidratt til å øke presset i økonomien og presset mot renten ytterligere. Regjeringen måtte etter hvert akseptere en gjeninnføring av skattestimulert pensjonssparing - og det er bra - riktignok med altfor beskjedne beløp. Men det viktige er at ordningen er på plass og kan danne et godt utgangspunkt for utvidelser i beløpsgrensene på et senere tidspunkt. Da er det interessant å merke seg at det er en samlet opposisjon som står bak forslaget om å øke beløpsgrensen i dag. Det var en samlet opposisjon som stod samlet om dette også ved budsjettbehandlingen i fjor høst, om et årlig sparebeløp på 40 000 kr, og likedan om at man ville ha utredet en symmetrisk beskatning for fradragene på innskuddene i forhold til skattleggingen av utbetalingen av pensjonene. Det er godt for sparingen at opposisjonen er samlet. I det nye lovforslaget er også sparerne fratatt den valgfrihet som ligger i, innenfor visse rammer, å velge hvem som ved dødsfall skal ha pensjonskapitalen i skattefavoriserte ordninger. Det er en valgfrihet og en disposisjonsrett som er viktig for enkeltmenneskene. Høyre mener man bør beholde en slik valgfrihet og har foreslått en endring i loven på dette området. Vi er der støttet av et relativt stort mindretall i Banklovkommisjonen, som er av samme oppfatning, og det har vært støttet av en lang rekke høringsinstanser, faktisk med Forbrukerombudet i spissen, slik også saksordføreren gjorde rede for. Våre forslag er allerede tatt opp av andre. I den utstrekning det ikke er gjort, tar jeg dem herved opp.
Presidenten kan bekrefte at de allerede er tatt opp av representanten Christian Tybring-Gjedde. Det blir replikkordskifte.
Bakgrunnen for at dagens regjeringsparti avviklet ordningen i, så vidt jeg husker, mai 2006, var bl.a. innføring av obligatorisk tjenestepensjon, som sikrer de aller fleste en mulighet for supplerende oppsparing til pensjonsavtaler som er skattebegunstiget. I tillegg er selvstendig næringsdrivende gitt adgang til å etablere tjenestepensjonsordning i samsvar med minstekravene om obligatorisk tjenestepensjon. Punkt 1: Er representanten Svein Flåtten uenig i at dette har et bedre treffpunkt for folk flest? Det andre går på - slik økonomisk teori og andre erfaringer viser - at skattestimulering av bestemte spareprodukter bare påvirker sammensetningen av sparingen og ikke samlet sparing.
Jeg ser at regjeringspartiene også i innstillingen skriver om obligatorisk tjenestepensjon. Den er et bitte lite tillegg og betyr relativt lite i forhold til de beløpene det dreide seg om i den pensjonssparingen som vi nå diskuterer. Når det gjelder dette med å flytte penger - for det er jo det representanten Jakobsen egentlig spør om - altså at man flytter formue når man har skattestimulanser, er jeg av den oppfatning, og det viste også all statistikk, at veldig mange mennesker med inntekter under 400 000 kr sparte i disse ordningene. Det var ikke spesielt formuende mennesker, men det var mennesker som rett og slett tok ansvar for sitt eget liv ved å bruke av sine surt ervervede penger til denne sparingen og til sin alderdom.
Flere har ikke bedt om ordet til replikk.
Den saken vi behandler i dag, er en direkte konsekvens av det pensjonsforliket som ble inngått, der vi ble enige om igjen å innføre en privat pensjonsordning, som Alf E. Jakobsen har gjort rede for. Når det først skulle innføres en ny privat pensjonsordning, er den ordningen vi i dag har kommet fram til, atskillig mer nøytral og bedre enn de gamle private pensjonsordningene, som bl.a. ble slaktet ganske dramatisk av bladet Dine Penger, og som det etter hvert var bred enighet om favoriserte en god del dårlige spareprodukter som folk valgte, og ble rådet til å velge, nettopp fordi det var skattefradrag for dem. Jeg er for at folk skal spare. Men det er alltid et spørsmål om i hvor stor grad fellesskapet skal gå inn med særlige skatteordninger for folk som faktisk er såpass formuende at de har råd til å spare. Derfor synes jeg det er veldig viktig å si at når vi først innfører en slik spareordning, holder vi på beløpet 15 000 kr istedenfor å øke beløpet, slik opposisjonen foreslår, til 40 000 kr. Jeg synes det er underlig at partier som ellers ofte snakker om hvor viktig det er å bruke penger på å bekjempe fattigdom, går inn og sier at det er viktig å sørge for å øke beløpsgrensen i en spareordning der det er helt åpenbart at en ordning der de som har råd til å sette av 40 000 kr i året i en individuell pensjonsspareordning, går på bekostning av penger som fellesskapet ellers kunne ha brukt til andre ting. Jeg merker meg at Fremskrittspartiet kommer med følgende ideologiske gullkorn, nemlig at «folk flest i størst mulig grad blir satt i stand til å vareta sine egne behov». Jeg synes det er interessant i et samfunn der vi faktisk har valgt å sørge for at vi foretar sparing til alderdommen i fellesskap. Det er både rettferdig og godt fordi vi har sørget for et pensjonssystem der de som har de største inntektene, er med på å finansiere pensjonene til folk som har dårligere inntekt. Det så vi eksempel på i trygdeoppgjøret i år, der vi var med på å løfte minstepensjonistene ganske betydelig. Et annet punkt som i tillegg er viktig i forbindelse med en felles ordning, er at det er en mye mer effektiv måte å spare på enn om alle skulle løpe rundt og drive på med private pensjonsordninger. Dette siste er beskrevet veldig grundig av Joseph Stiglitz, nobelprisvinner i økonomi, som viser klart hvor stort tapet er, og hvor store overføringene til markedsføring og transaksjonskostnader er i form av gebyrer og honorarer til finansmeglere, dersom man velger å basere seg på individuelle pensjonsspareordninger. Det er jo åpenbart at dette er noe Christian Tybring-Gjedde strengt ideologisk ivrer for, istedenfor den type fellespensjonsordning som vi har her. Det kommer i ganske pussig kontrast til at Christian Tybring-Gjedde samtidig sier at pensjonistene skal sikrest en høyest mulig pensjon. Spørsmålet blir jo da: Hvordan kan man klare å få utsagnet om at folk i størst mulig grad må spare til sin egen pensjon, til å henge sammen med poenget om at man i størst mulig grad skal sørge for høyest mulig pensjon til pensjonistene? Det er ingen tvil om at den ordningen som vi som tilhører regjeringspartiene, legger oss på, nemlig at sparingen i størst mulig grad bør foregå i fellesskapets regi, er den form for sparing som kommer flest til gode, uavhengig av hva slags inntekt man har hatt i sitt yrkesaktive liv. Når vi først har landet på et pensjonsforlik, er jeg glad for at vi har klart å samle oss om den ordningen vi har her. Så kommer vi helt sikkert til å få flere debatter i årene som kommer, både om beløpsgrenser og andre forhold rundt pensjon.
Det blir replikkordskifte.
I sitt innlegg spenner representanten Holmås fra Stiglitz til Dine Penger. Det er det siste utsagnet jeg tenkte å ta litt tak i. Jeg oppfattet representanten slik at avviklingen av spareordningene berodde på noe som også Dine Penger har skrevet om, nemlig at folk plasserte pengene sine i produkter som man ikke likte, at det var dårlige produkter, at man fikk dårlig avkastning, osv. Det kan jo kanskje være en grunn til å avvikle denne ordningen. Hvordan tenker representanten Holmås seg kontrollen fremover nå? Dette problemet eksisterer jo like fullt med en grense på 15 000 kr som med en grense på 40 000 kr.
Det blir kjempeviktig å sørge for å ha hånd om kontrollvirksomheten. Jeg mener, og det tror jeg også representanten Flåtten er enig i, at når vi har en mer nøytral ordning som den vi har i dag, vil det i større grad kunne være forskjellige typer spareprodukter der man kommer til å få denne type fradragsordning, altså gunstige skattefradrag, som gjør at dagens ordning vil være bedre enn den gamle ordningen, men det gjenstår jo å se. Her har vi en kjempejobb å gjøre. Forbrukermediene, de kontrollerende instanser fra Kredittilsynet og ikke minst vi som politikere har en jobb å gjøre ved å sørge for at de spareproduktene som nå blir tilbudt folk, er best mulig. Det håper jeg at både representanten Flåtten og jeg kommer til å ta opp både med finansministeren og andre i årene som kommer, dersom vi ser at vi igjen får en god del spareprodukter som rett og slett er dårlige for folk å spare i.
Jeg må si det var politisk hummer og kanari i det innlegget som representanten Holmås holdt. Jeg vet ikke helt hva jeg skal gripe fatt i først, men jeg kan jo ta dette med fattigdom. Han nærmest anklager de partier som har påberopt seg å ha interesse for det feltet, og sier at de ikke burde gå for 40 000 kr, etter hva jeg kunne forstå. Det er jo ganske frimodig av en regjering som i revidert budsjett vel ikke har foreslått ett eneste ytterligere tiltak mot fattigdom, å komme med den type utsagn. Så skjønte jeg at det ville være en motsetning mellom det å kjempe mot fattigdom og det å arbeide for at man gis et skattefradrag når man sparer til sin egen pensjon. Det er jo mange som ikke tjener så mye, men som likevel makter å spare. Mitt spørsmål på bakgrunn av det er: Ville representanten Holmås foretrekke at de drev med forbruk isteden?
Jeg synes det er flott at folk sparer - som jeg sa i innlegget - men jeg ser ikke noen grunn til at fellesskapet skal prioritere de ressursene vi har, på den måten at vi skal gi mest til dem som har mest penger å putte på kontoen, for at de skal spare til sin egen pensjon. Jeg synes at det er en litt spesiell politikk. Jeg synes også at dette forslaget føyer seg inn i den rekken av forslag som deler av opposisjonen - riktignok ikke i alle sammenhenger Kristelig Folkeparti - har sluttet seg til, nemlig der man går inn og gir lettelser på arveavgift på eiendommer som nettopp kommer dem til gode som arver de største og beste eiendommene, og fritak for formuesbeskatning, som jeg vet at en samlet opposisjon ønsker å avskaffe - riktignok i litt forskjellig tempo og i forskjellig grad, men som likevel altså først og fremst kommer dem til gode som har formuer. Da ser dette veldig spesielt ut for meg. For hvis man har råd på disse områdene, så kan man også ta seg råd på andre områder. Det mener vi er riktig å prioritere isteden.
Replikkordskiftet er omme.
Jeg hadde egentlig ikke tenkt å følge opp anslaget til en fattigdomsdebatt med representanten Holmås, men jeg registrerte i hvert fall at det ikke kom noen nye eksempler på hva Regjeringen gjør i så måte. Det sier vel i grunnen det meste også i denne sammenheng. Vi i Kristelig Folkeparti er glade for det pensjonsforliket som kom i stand i fjor, og jeg tror faktisk at punktet om en ordning med mulighet også for skattefradrag for individuelle pensjonsavtaler bidrog til det. Vi er uenige om beløpet, men det er jo nedfelt i avtalen at det er greit. Så får vi se om man fra f.eks. 2010 har et litt annet beløp enn det som det gis åpning for nå, nemlig 15 000 kr. Som vi vet - i forskjellige budsjettsammenhenger går jo opposisjonen inn for et fradragsbeløp på 40 000 kr. Jeg har i grunnen bare lyst til å gi honnør for det lovarbeidet som er gjort. Representanten Flåtten har på vegne av opposisjonen gitt noen forklaringer på de dissenser vi har, men i sum er vi absolutt godt fornøyd med hvordan ordningen nå blir seende ut. Så er det, som for så vidt også flere var inne på, et spørsmål om hvordan dette nå forvaltes av dem som tilbyr denne type forsikringer og pensjonsavtaler. Vi må passe på at både administrasjonskostnadene, startkostnadene og plasseringsmulighetene er av en slik karakter at de som kjøper disse avtalene, faktisk forstår dem og også er klar over hvilke kostnader som faller på deres hånd. Men her har vi jo for så vidt bidratt gjennom lovmessige tilstramninger, og jeg regner med at tilsynet følger opp også denne delen av saken, samtidig som vi har en årvåken presse som heldigvis har gjort sitt til å sette søkelyset på en del uheldige spørsmål knyttet til akkurat denne type såkalt finansrådgivning. Med det gir vi vår tilslutning til innstillingen og mindretallsforslagene.
Dette dreier seg altså om forslag til lov om en skattefavorisert individuell pensjonssparing hvor personer over 18 år kan få et fradrag i skattepliktig inntekt for innbetaling på inntil 15 000 kr. For å si det praktisk er dette kornet tresket minst to ganger før i denne salen, og da er det jo få nye korn å få ut av debatten, men jeg vil gi mitt besyv med. Uenigheten består i at opposisjonen ønsker en grense på 40 000 kr istedenfor 15 000 kr. Grensen på 15 000 kr vil kunne gi et betydelig tillegg til den enkeltes alderspensjonssparing. Senterpartiet står i en sterk sparetradisjon. Vi er grunnfestet positive til sparing, og vi er veldig fornøyd med den viktigste sparestimulerende ordninga som vi har hatt i Norge i etterkrigstida, nemlig adgangen de som ikke har så mye, har til å få seg egen bolig ved at en har fradrag for gjeldsrenter når en har ervervet sin egen nøkterne bolig. Det har vært den viktigste sparestimulerende ordninga. Den har ført til en veldig sunn og god utvikling i Norge, og det er en ordning som mange hegner varmt om. Det som er sentralt i denne saken, er avveininga mellom de sparestimulerende tiltakene og fordelingshensyn. Det er altså en balanse mellom nødvendig pensjonssparing i tillegg til folketrygden og obligatorisk tjenestepensjon, og den skattestimulerte sparinga ved framtidige pensjoner. Ved ordninga er pengene bundet til pensjonsalderen og unntatt fra formuesskatt og løpende skatt på avkastninga. Senterpartiet står sjølsagt bak Regjeringas forslag. Vi har merket oss opposisjonens anførsler om at det hos husholdninger var negativ sparerate i 2007, som også regjeringspartiene har framført med styrke. Med et mer normalt rentenivå vil nok spareraten endre seg noe i 2008. Vi har fokus på sparing, men hvis jeg skulle si noe om tida framover, så bør en når det gjelder skattefavorisert sparing, sikte seg mer entydig inn mot den ordninga som kunne ha en mer positiv virkning enn dette, nemlig BSU, Boligsparing for ungdom, med skattefradrag, sånn at en kunne stimulere ungdom til en større grad av spareatferd for å erverve sin egen bolig. Senterpartiet står altså bak innstillinga. Det er en nøktern avveining mellom sparestimulanshensyn og fordelingshensyn.
De talere som heretter får ordet, har en taletid på inntil 3 minutter.
Kun en kort kommentar til representanten Holmås, som ikke er i salen lenger, som uttalte det utrolige at det er bedre med offentlig sparing enn at folk skal løpe rundt og spare selv. Da har representanten Holmås misforstått noe grunnleggende viktig, nemlig egenverdien i det å spare, egenverdien ved å spare til egen fremtid, istedenfor å tro og håpe at det offentlige skal gjøre det. Dette er også Fremskrittspartiets argumentasjon for skatte- og avgiftslettelser, nemlig at folk får mer disponibel inntekt og selv kan vurdere sin egen velferd, og ikke lar statsråder i de forskjellige departementene vurdere hva som skal gjøres gratis, uavhengig av hva folk har behov for. Hvis folk ønsker å bruke pengene på én måte, skal de få lov til det. Istedenfor at det skal være sosialister som løper rundt og sier hva vi skal gjøre gratis for alle, ønsker Fremskrittspartiet at folk flest skal kunne bestemme over sine egne penger i større grad enn i dag. Vi skal ha grunnleggende finansiering av de grunnleggende oppgavene - det skal finansieres av det offentlige. Men over de andre oppgavene skal folk flest få bestemme. Hvorvidt de ønsker å gi pengene sine til barna sine, hvorvidt de ønsker å reise til Syden, hvorvidt de ønsker å sitte på en pub og drikke øl, er opp til hvert enkelt menneske. Det er det som er frihet for enkeltmennesket og Fremskrittspartiet, og derfor ønsker vi skattelettelser. Konsekvensen av den fellesskapspolitikken som Regjeringen driver, har blitt at stadig flere mennesker er helt avhengige av offentlige overføringer. Stadig flere mennesker lever på trygd, stadig flere mennesker lever på sosiale ordninger, stadig flere mennesker er avhengige av subsidier i enhver sammenheng. Dette mener vi er en uheldig utvikling for Norge. Det er ikke det Fremskrittspartiet anser for å være fellesskap. Da samles alle i bånn, og det er ikke en god strategi. Det er bedre å løfte de sterke opp for å bringe de svake og de mindre velstående opp på et høyere nivå. Istedenfor å gi penger til alle over en lav sko, er det bedre å gi muligheter for dem som er sterke og kan skape arbeidsplasser og gi muligheter for dem som er lenger nede. Det tror Fremskrittspartiet på. Men Regjeringen tror at man skal hjelpe alle, og tror dermed at fattigdommen bekjempes. Resultatet ser vi i dag: Fattigdommen bekjempes ikke. Fattigdommen øker derimot, og stadig flere lever på offentlige overføringer.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 4.
Etter ønske fra finanskomiteen vil presidenten foreslå at debatten blir begrenset til 65 minutter, og at taletiden fordeles slik på gruppene: Arbeiderpartiet 20 minutter, Fremskrittspartiet 15 minutter, Høyre 10 minutter, Sosialistisk Venstreparti 5 minutter, Kristelig Folkeparti 5 minutter, Senterpartiet 5 minutter og Venstre 5 minutter. Videre vil presidenten foreslå at det blir gitt anledning til replikkordskifte på inntil tre replikker med svar etter innlegg fra hovedtalerne for hver partigruppe og inntil fem replikker med svar etter innlegg fra medlemmer av Regjeringen innenfor den fordelte taletid. Videre foreslås at de som måtte tegne seg på talerlisten utover den fordelte taletid, får en taletid på inntil 3 minutter. - Dette anses vedtatt.
Slik Odelstinget pleier, foretar vi nå i juni noen få endringer i skatte- og avgiftsopplegget, for 2007. Det skal bli lettere for private arbeidsgivere å få oversikt over hva de må gjøre for å ansette hushjelp, snekker osv. på lovlig måte. Det blir gjort to hovedgrep for å få til dette. For det første økes grensen for når det skal betales arbeidsgiveravgift for arbeid i privat hjem og fritidsbolig, fra 50 000 kr til 60 000 kr. Dette betyr at når samlet årlig lønnsutbetaling fra husholdningen ikke overstiger 60 000 kr, skal det ikke betales arbeidsgiveravgift. Betaling for privat pass av barn under tolv år og barn med særlige behov er allerede i dag fritatt for arbeidsgiveravgift uavhengig av lønnsutbetalingens størrelse. For det andre vil beløpsgrensene som avgjør når man kan bruke de ulike forenklede oppgjørsordningene for innbetaling av skattetrekk, samordnes, slik at man får en felles grense på 60 000 kr. I de tilfellene hvor samlet utbetalt lønn er 60 000 kr eller mindre, kan man etter dette velge mellom to alternative oppgjørsordninger for skattetrekk: Man kan sette trekket inn på en vanlig skattetrekkskonto og betale det samlede beløpet inn til staten én gang i året, ikke seks ganger årlig slik andre arbeidsgivere må. Alternativt kan man gi melding om og betale inn forskuddstrekket til staten ved hver lønnsutbetaling. Alle som bruker den sistnevnte forenklede ordningen, slipper å skaffe seg organisasjonsnummer og opprette egen skattetrekkskonto, slik andre arbeidsgivere må. Slike forenklinger er viktige i kampen mot svart arbeid. Jeg synes dette er et bedre tiltak enn f.eks. skattefritak for arbeid i hjemmet, slik enkelte andre partier har foreslått. Utfordringen blir å gjøre dette tiltaket kjent, slik at folk benytter seg av det. I odelstingsproposisjonen ligger det også enkelte justeringer/opprettinger i rederiskatteordningen. Forslagene har sammenheng med omleggingen av rederibeskatningen i fjor høst. Det viktigste er at tidsperioden for overgangsreglene om inntreden i ordningen med regnskapsmessige verdier, forlenges til 1. januar 2009, slik at alle rederier får tid til å omorganisere seg i tide til å kunne tre inn i ordningen med regnskapsmessige verdier. De øvrige endringene er justeringer/opprettinger av mer teknisk og systemmessig art. Finanskomiteens mindretall har innvendinger mot ikrafttredelsestidspunktet for en av justeringene. Ved endringene i rederibeskatningen i fjor høst ble det vedtatt regler som skulle sikre at når selskaper tar virksomhet inn i ordningen fra ordinær beskatning, skal latente skatteforpliktelser knyttet til denne virksomheten beskattes. Beskatning skal skje bl.a. når andeler i deltakerlignede selskaper realiseres til selskap innenfor ordningen. Ved en feil nevner denne lovbestemmelsen bare «salg» og ikke andre typer realisasjon, f.eks. tingsinnskudd mot aksjer. Denne feilen foreslås rettet opp, slik at beskatningen ikke kan omgås ved å realisere andeler til selskap innenfor ordningen på annen måte enn ved salg. Ikrafttredelsen av denne opprettingen er satt til 5. oktober 2007, dvs. den samme datoen som den opprinnelige regelen trådte i kraft. I den nye rederiskatteordningen er det slik at når et rederi velger å flytte virksomhet som har vært utenfor ordningen inn i ordningen, skal alle latente skatteforpliktelser gjøres opp. Dette innebærer teknisk kompliserte regler, men den grunnleggende intensjonen er klar: Alle latente forpliktelser skal gjøres opp. Den presiseringen som er foreslått i skatteloven § 8-14 fjerde ledd, innebærer en oppretting av en opplagt inkurie og dermed en tetting av et mulig hull i reglene. Dette kommer neppe uforutsett på noen. Å la være å tette igjen et slikt hull ser jeg ingen grunn til. For øvrig er det neppe snakk om noen realitetsendring av reglene på dette punktet, men derimot å bringe lovteksten mer i samsvar med den fortolkning som uansett måtte legges til grunn av ligningsmyndighetene, i samsvar med odelstingsvedtakets intensjoner. Også forarbeidene til den opprinnelige regelen, jf. Ot.prp. nr. 1 for 2007-2008, gir støtte for dette, ved at formuleringene «realisasjon» og «salg» er brukt om hverandre. Regjeringen har registrert at tidsperioden for overgangsreglene om inntreden til regnskapsmessige verdier var for kort, og foreslår en endring på det punktet. De tidligere manglende overgangsreglene er imidlertid ingen unnskyldning for de som eventuelt har valgt å benytte et mulig hull i regelverket. Så litt om økning av antall terminer for betaling av petroleumsskatt. Vi går inn for å øke antallet betalingsterminer for petroleumsskatt fra to til seks terminer. Alle høringsinstansene som uttalte seg, var positive til denne økningen, så hele komiteen slutter seg til forslaget uten merknader. Bakgrunnen for forslaget er at de store innbetalingene av petroleumsskatt påvirker gjennomføringen av betalingsoppgjørene for bankene og skaper usikkerhet i pengemarkedet. Skattesystemet bør ikke ha slike uheldige utslag. Så til et annet punkt. Det foreslås endringer i ligningsloven for fiske- og fangstnæringen. For det første innføres en hjemmel for å pålegge fiskesalgslagene en opplysningsplikt til ligningsmyndighetene om verdien av all omsetning av råfisk som er omsatt eller godkjent omsatt gjennom salgsorganisasjonen. For det andre foreslår vi nå en hjemmel for ligningsmyndighetene til å pålegge gebyr ved for sent eller ikke innleverte lønns- og trekkoppgaver for arbeidsgivere i fiske- og fangstnæringen. Slike kontrolloppgaver fra fiskesalgslagene vil kunne bidra til å avdekke inntekt som er forsøkt holdt skjult for beskatning, samt at man forventer en preventiv effekt på svart arbeid. Ligningsmyndighetene har hjemmel til å pålegge gebyr overfor arbeidsgivere i andre næringer, og slik bør det også være for fiskeri- og fangstnæringen. Vi vedtar i dag en ny hjemmel for ligningsmyndighetene til å innhente kontrollopplysninger om bruk av utenlandske betalingskort i Norge. Bakgrunnen for dette er at etablering av bankkonti i utlandet er et tilbud som er lett tilgjengelig og åpent for alle og enhver. Internasjonale kontrollerfaringer viser at bruk av utenlandske betalingskort knyttet til en bankkonto i utlandet er en vanlig metode til å bruke penger som er gjemt bort i utlandet, enten av skattemessige årsaker eller på grunn av at de stammer fra kriminell virksomhet. Bakgrunnen for forslaget er at ligningsmyndighetene i dag ikke har mulighet til å identifisere innehaver eller bruker av slike utenlandske betalingskort. Kontroll med bruken av utenlandske betalingskort i Norge vil kunne avdekke midler plassert i utlandet som ikke er oppgitt til beskatning her. I tillegg kan kontrollen identifisere personer som reelt sett oppholder seg i Norge, og som skulle skattet hit, men som hevder at de bor i utlandet. Tiltaket antas også å ha en viss preventiv effekt. Forslaget medfører at de næringsdrivende vil måtte bidra med noe mer opplysninger og muligens foreta noen tekniske tilpasninger, men Regjerningen antar at dette ikke vil være vanskelig å gjennomføre, og det må vi forholde oss til. Gjensidige brann- og husdyrforsikringsselskaper er i dag fritatt for skatteplikt. Fritaket innebærer en uheldig konkurransevridning mellom ulike forsikringsselskaper og er problematisk i forhold til statsstøtteregelverket etter EØS-avtalen. Lovbestemmelsen er dessuten uklar, og den opprinnelige begrunnelsen gjelder ikke lenger. Komiteen har merket seg at Finansdepartementet vurderer å foreslå for Stortinget å oppheve skattefritaket med virkning fra inntektsåret 2008 i samband med budsjettet for 2009.
Det blir replikkordskifte.
Jeg vil takke saksordføreren for en god gjennomgang. Det er jo sånn at de aller fleste endringene som Regjeringen fremmer, er enstemmige fra finanskomiteens side, og det har også saksordføreren bemerket. Mot slutten av saksordførerens innlegg kom hun inn på dette med å gi ligningsmyndighetene en mulighet til å innhente kontrollopplysninger om bruk av utenlandske betalingskort. I forbindelse med komiteens behandling har en samlet opposisjon en merknad som ikke flertallet er med på. Man slutter seg til lovendringen, men er på mange måter bekymret over den utviklingen man ser av stadig mer informasjon som skal deles, og at dette kanskje til en viss grad kan gå på personvernet løs. En samlet opposisjon sier i sin merknad at man likevel vil støtte forslaget, men at man «vil følge nøye med på utviklingen i tiden fremover». Siden flertallet ikke har sluttet seg til merknaden: Deler ikke også Arbeiderpartiet og regjeringspartiene denne bekymring for at det blir stadig mer overskuddsinformasjon som kan misbrukes i forhold til personvernet?
I denne saken, som i en del andre saker som handler om personopplysninger, er det ulike hensyn som kolliderer. Personvern er viktig, men det er også viktig å inndra penger til beskatning i henhold til det lovverket vi har. Verden er blitt mindre, går det vel an å si - ikke større, men den har blitt mindre - i den forstand at vi bor og reiser og beveger oss over landegrenser, og det åpner også muligheten for at mange flere kan forsøke seg på å unndra beskatning. Den type skatteflukt er veldig uheldig for alle oss andre som betaler den skatten vi må og skal. I verste fall kan det bety økte skatter for dem som betaler sin skatt i Norge, mens andre, som da benytter andre muligheter og unndrar beskatning, ikke får det. Det kan altså bety høyere skattenivå, som er uheldig. Så det er ulike hensyn som må ivaretas, og i denne sammenheng er skattehensynet viktigst.
Regjeringen foreslår å øke fiskerfradraget. Det er utmerket, selv om det er litt sent og litt lite. I den forbindelse henvises det til innstramming i nettolønnsordningen. I forbindelse med revidert har Regjeringen etter min oppfatning slått litt hull på prinsippet om at nettolønnsordningen skal gjelde fullt ut. Mener representanten Agdestein at nettolønnsordninger for de forskjellige områder av skipsfarten bidrar til en lønnsøkning? Det har formodningen for seg å tro at de gjør det, altså at lønnen øker mer når man har nettolønnsordninger, slik at man bør gå inn og se nærmere på nettolønnsordningene og hva det gjør med lønnsnivået som sådant.
Nettolønnsordningen er et resultat av internasjonal konkurranse, av at det er andre land som har en sånn type ordning, som vi også har sett oss tjent med å innføre. I de årene vi har bak oss nå, har man hatt en kraftig vekst i de bransjene som er berørt av dette. Det har blitt en lønnsspiral - går det kanskje an å si - som til dels har vært konkurransevridende mellom næringer. Derfor er det korrekt observert av representanten Flåtten at vi har gjort noe med akkurat det forholdet. Hva vi videre kommer til å gjøre, eventuelt ikke gjøre, får vi komme tilbake til ved en senere anledning.
La meg gripe fatt i dette siste svaret, for det er jo blitt ganske tydelig, gjennom ikke minst de siste par årene, det urimelige i at sjøfolk som jobber på en passasjerbåt mellom Norge og utlandet eller på supplybåter i Nordsjøen, skal slippe skatt, mens sjøfolk som ligger i dager og kanskje ukevis på rekefiske utenfor Grønland, skal diskrimineres så sterkt. Regjeringen tar litt konsekvensen av denne åpenbare urimeligheten, og - i parentes bemerket - i en tid da vi mangler arbeidskraft og trenger arbeidskraft som er i stand til å betale skatt på mange områder i samfunnet, er det å øke fiskerfradraget bra. Det retter åpenbart ikke opp denne urimeligheten, men med de justeringer som er gjort i nettolønnsordningen, oppfatter jeg dette som at Regjeringen nå er underveis. Så svarer representanten da at dette vil man eventuelt komme tilbake til ved en senere anledning. Er det grunn til å forvente at vi allerede i inneværende periode vil kunne se at Regjeringen går lenger i å rette opp denne åpenbare urimeligheten og feilbruken av penger i det norske samfunn?
Jeg var også før dette replikkordskiftet kjent med at Venstre og Lars Sponheim er sterk motstander av nettolønnsordningen. Det er ikke Arbeiderpartiet og de øvrige rød-grønne partiene. Vi må kanskje gjøre endringer, sånn at den ikke blir så enormt kostbar og får intensjoner som ikke er ønskelige. Og jeg gjentar, som jeg sa til forrige replikant: Om vi kommer til å se på det og gjøre endringer i framtiden, det kan ikke jeg svare på her og nå.
Replikkordskiftet er over.
Det vi behandlar i denne saka, er dei skatte- og avgiftsendringane som vi gjer i samband med revidert nasjonalbudsjett og ein del andre lover utover skatte- og avgiftslovgivinga. Framstegspartiet har hatt som utgangspunkt i denne saka at dette er ein revisjon av budsjettet. Det er dei punkta som kom i proposisjonen, og dei forslaga som det er nødvendig å fremje på grunn av endringar som har skjedd sidan statsbudsjettet blei framlagt, som våre merknader først og fremst fokuserer på. Ei av dei endringane som kom opp no, og som saksordføraren innleia med her, er endringane i reglane for private arbeidsoppdrag i heimen mv. Her foreslår ein samla komite å auke grensa for fritak for arbeidsgivaravgift frå 50 000 kr til 60 000 kr ved anna arbeid i heim og fritidsbustad enn pass av barn. Framstegspartiet har sjølvsagt ikkje noko problem med å støtte eit forslag om å auke denne grensa for fritak for arbeidsgjevaravgift frå 50 000 kr til 60 000 kr, men vi har uttrykt i merknads form at vi har lita tru på at dette vil ha nokon merkbar effekt på bruken av såkalla svart arbeid. Vi er av den oppfatninga at skattetrykket i Noreg er altfor høgt, og at det er det som er årsaka til at det er ein svart marknad i dag. Vi meiner derfor at skattetrykket må reduserast kraftig, noko som Framstegspartiet meiner vil vere eit effektivt bidrag for å få ned bruken av svart arbeid. Forenklingar som dei det er vist til her, er sjølvsagt bra, og vi ventar i spenning på å sjå kor mange forenklingar som skjer i praksis. Vi meiner sjølvsagt at alle forenklingar er bra, men vi trur ikkje at det er tilstrekkeleg i denne saka. Så er det også forslag om å auke fiskarfrådraget. Dette frådraget er i dag på maksimalt 80 000 kr. Fleirtalet foreslår å auke dette til 115 000 kr. Framstegspartiet ser dette som eit skritt i riktig retning, men meiner at det ikkje er tilstrekkeleg. Vi viser i denne samanhengen til at Framstegspartiet foreslår ein auke av sjømanns- og fiskarfrådraget i samband med behandlinga av statsbudsjettet for 2008 til 160 000 kr. Dette forslaget fremjar vi på nytt på bakgrunn av at konkurransesituasjonen har forverra seg ytterlegare sidan statsbudsjettet for 2008 blei vedteke. Derfor meiner vi altså det er nødvendig å fremje det på nytt. Vi merker oss at Regjeringa ikkje foreslår å gi sjøfolka same auken i maksimalt frådrag, og at det blir liggjande på 80 000 kr med fleirtalet sitt opplegg. Vi foreslår derfor ein auke også for sjøfolk til 160 000 kr, og det er først og fremst sjøfolk som ikkje er omfatta av nettolønnsordninga, vi har i tankane. Vi meiner det er viktig at dei blir behandla på lik linje med fiskarar. For dei som er omfatta av nettolønnsordninga, vil nok dette ikkje gi så veldig store utslag, på grunn av at vi reknar med at reiarane og reiarlaga vil trekkje dette inn i lønnsforhandlingane. Når det gjeld reiarlagsskatteordninga, viser både Framstegspartiet, Høgre, Kristeleg Folkeparti og Venstre til presiseringa av ordlyden i skattelova § 8-14 fjerde ledd til å gjelde ikkje berre sal, men alle typar realisasjonar, og vi viser til at lovpresiseringa blir gjort gjeldande allereie frå 5. oktober 2007. Dette er også noko saksordføraren var inne på. Dette inneber at andre transaksjonar enn sal som ein skattytar gjer etter denne dato, og som han måtte gå ut frå ikkje var omfatta av regelen, no får heilt andre, negative skattemessige konsekvensar enn føresett på transaksjonstidspunktet. Vi meiner at det er uheldig at manglande overgangsreglar har medført at gjennomførte transaksjonar har fått heilt andre verknader enn det ein måtte rekne med då transaksjonen blei utført. Ein samla opposisjon foreslår derfor ei endring av ikrafttredinga på dette punktet, og fremjar på denne bakgrunn forslag om at denne verknaden først blir frå og med inntektsåret 2008. Det er også foreslått ein heimel for likningsstyresmaktene til å innhente kontrollopplysningar om bruk av utanlandske betalingskort. Framstegspartiet, til liks med resten av opposisjonen, støttar for så vidt dette, men vi deler Datatilsynets bekymring om personvernulempene ved ei utlevering av overskotsinformasjon. Vi vil derfor følgje utviklinga i tida framover nøye og eventuelt vurdere fortløpande om ein må foreslå innstrammingar. Sjølv om det ikkje er direkte omtalt i innstillinga, vil eg nemne to avgifter der Framstegspartiet foreslår ein reduksjon i samband med revidert nasjonalbudsjett. Den eine er bensin- og dieselavgifta, der vi foreslår ein reduksjon på 2,50 kr. Dette er ikkje nokon omkamp om statsbudsjettet, men det er rett og slett det enkle poenget at då vi vedtok statsbudsjettet, la vi til grunn ein råoljepris og eit avgiftsnivå som ville medført ein pumpepris for forbrukarane og for bilistane på ca. 11 kr pr. liter. No er han altså ca. 2,50 kr - og i overkant av det - høgare enn det ein såg for seg, og då synest vi det er naturleg og riktig i samband med revidert nasjonalbudsjett å redusere til nivået føresett under behandlinga av statsbudsjettet. Dette vil koste om lag 3,2 milliardar kr, men samtidig ligg staten an til å få inn kanskje 150 milliardar kr meir enn det ein føresette, på grunn av den auka råoljeprisen. Derfor meiner vi at dette er ein kostnad som er både riktig og fornuftig, og som vi absolutt har råd til. Ei anna avgiftsendring som vi foreslår, er å redusere momsen på mat frå 14 til 12 pst. Dette er då eit forslag som Senterpartiet tidlegare har vore veldig oppteke av òg, til liks med Framstegspartiet. Grunnen til at vi fremjar dette forslaget no i samband med revidert nasjonalbudsjett, er at matprisane har auka, og dei kjem også til å auke meir framover enn det som var naturleg å føresjå då vi behandla statsbudsjettet. Derfor foreslår vi altså eit avgiftskutt på 2 pst. på matvarer. Det er også eit viktig bidrag til dei som har minst å rutte med, for dei som har minst å rutte med, brukar ein større del av si disponible inntekt til å kjøpe mat for enn dei som har veldig god økonomi. Elles har opposisjonen fremja mange forslag som Framstegspartiet tidlegare har støtta, og som vi framleis er einige i. Men på grunn av at dette er ein revisjon av budsjettet, har vi ikkje slutta oss til desse forslaga. Det betyr sjølvsagt ikkje - det vil eg streke under - at vi er ueinige i desse forslaga, men derimot at vi ikkje ønskjer ein omkamp i denne omgangen. Vi vil kome tilbake til desse forslaga ved dei ordinære budsjettbehandlingane, og vi håper at det vil også resten av opposisjonen gjere. Kanskje kan vi også få fleirtal for nokre av forslaga med tid og stunder. Avslutningsvis vil eg på nytt fremje dei forslaga i innstillinga som Framstegspartiet er forslagsstillar til åleine eller medforslagsstillar til.
Representanten Gjermund Hagesæter har teke opp dei forslaga han refererte til. Det blir replikkordskifte.
Representanten Hagesæter viste selv til at det var sterkt prispress på mat og drivstoff. Jeg lurer på hva Fremskrittspartiet har tenkt å gjøre for å sikre at et avgiftskutt på et sånt tidspunkt da det er så sterkt prispress, ikke skal havne i lomma på næringslivet og alle de leddene som er knyttet til det med oljeproduksjon og distribusjon av det - og det samme gjelder matproduksjon og distribusjon av mat - men komme kundene til gode, uten å bygge opp et stort byråkrati.
Svaret på det er enkelt og greitt. Det er at vi ønskjer å sikre god konkurranse. Vi vil stimulere til best mogleg konkurranse. Og så er vi heilt sikre på at eit slikt kutt kjem forbrukarane til gode. Det blei også vist til dette då vi hadde debatten om kutt i bensinavgifter, at det ville hamne i lommene på bensinstasjonseigarane. Eg har aldri sett nokon tal som tyder på at ein i land med lågare bensinavgifter enn Noreg har høgare fortenestemargin på drift av bensinstasjonar enn ein har i Noreg. Derfor trur eg at om ein stimulerer til ein konstruktiv og god konkurranse, vil forbrukarane nyte godt av reduksjonen av både momsen på matvarer og også avgifta på bensin.
Representanten Hagesæter har rett i at han tar opp en del ting som strengt tatt ikke hører inn under denne debatten, så jeg benytter sjansen, jeg også. Jeg er opptatt av det systemet som Fremskrittspartiet legger opp til når det gjelder drivstoffavgiftene. Én ting er at det åpenbart blir byråkratisk, og mest sannsynlig vil store deler av avgiftslettelsen på en eller annen måte forsvinne før den kommer forbrukerne til gode. Det har vi erfaringer med, f.eks. da vi reduserte momsen på matvarer for en del år tilbake. Men det er jo en del andre varer som forbrukerne i Norge er avhengige av, f.eks. klær, som har blitt betydelig billigere de siste 15-20 årene. Logikken i argumentasjonen til Fremskrittspartiet er kanskje at man burde sette opp momsen på mat igjen, for der taper jo staten momsinntekter. Men det er det ikke så veldig nyttig å bruke tid på nå. Fremskrittspartiet har jo hatt anledning til å sette ned drivstoffavgiftene tidligere i samarbeid med Høyre og andre partier her i Stortinget. Det jeg lurer på, er: Kan representanten Hagesæter garantere at drivstoffavgiftene blir satt ned i en framtidig borgerlig regjering i samarbeid med Høyre og eventuelt de andre sentrumspartiene?
Det som eg kan garantere, er at Framstegspartiet vil jobbe for å få redusert bensinavgifta. Representanten Micaelsen viste til klede, men det er faktisk ein viss skilnad, for Noreg produserer ikkje så veldig mykje klede. Vi produserer derimot veldig mykje råolje, og vi eksporterer veldig mykje råolje. Når prisen går opp, blir altså staten rikare, mens bilistane blir fattigare. Og i eit land som eksporterer råolje, bør ein rette opp det. Eg vil også minne om at blant dei ti største oljeeksporterande landa er det berre Russland og Noreg som ikkje subsidierer pumpeprisen til forbrukarane. Det har heller ikkje Framstegspartiet foreslått. Derimot har vi foreslått ein sterk reduksjon i drivstoffavgiftene, og det vil vi jobbe for framover for å få realisert.
Både i matvarebransjen og i oljebransjen er det fri konkurranse etter min oppfatning. Jeg lurer på om representanten Hagesæter mener at det er så dårlig konkurranse i dagligvarebransjen i Norge, og at det er derfor den lavere matmomsen, som vi tidligere satte ned, ikke kom forbrukerne tilsvarende til gode. Jeg lurer på hvilke konkrete ting representanten har tenkt å gjøre med konkurransen hvis han mener at den er altfor dårlig nå.
Det er vel ikkje eg som hevdar at konkurransen er dårleg. Det er representantar frå dei raud-grøne som hevdar at konkurransen er så dårleg at om dei reduserer momsen, vil den momsreduksjonen gå i lomma på kjøpmennene og ikkje på forbrukarane. Eg trur at konkurranse vil føre til at avgiftsreduksjonen på drivstoff vil kome forbrukarane til gode. Det vil vi sjølvsagt syte for ved å passe på at det er ein god konkurranse, at det ikkje er noko samarbeid mellom aktørane innanfor bransjen. Vi har også Konkurransetilsynet som passar på. Eg er ganske trygg på at det er ein god konkurranse. Det kan godt hende at han kan bli endå betre. Vi ønskjer i alle fall å leggje best mogleg til rette for ein god konkurranse.
Replikkordskiftet er omme.
Skatteproposisjonen fra Regjeringen i forbindelse med revidert budsjett i år er ikke noe omfangsrikt dokument. Det kan en vel tillate seg å si. Den inneholder ikke så mye. Selv om vi er midt i et budsjettår, ville det vært mulig for Regjeringen å ta noen mindre grep i skatte- og avgiftspolitikken som kunne vist en retning for næringsliv, for verdiskaping og folks privatøkonomi, og som ville gitt folk mulighet til å spare og dermed skape sin egen private velferd. Det ser vi ikke. Det vi har sett i disse snaut tre årene fra den rød-grønne regjeringen, har stort sett vært skatteskjerpelser. Særlig gjelder dette økninger i formuesskatten på eierskap i norske bedrifter. Det er skadelig, særlig for små og mellomstore bedrifter som ikke har ressurser til å stå imot slike kostnader når avkastningen kan være dårlig. Så til proposisjonen. Det er to saker som jeg vil nevne. Den første gjelder fiskerfradraget, som jeg har vært inne på i en replikkordveksling. Det er interessant at Regjeringen nå innser at nettolønnsordningen skaper et press på arbeidsmarkedet, på konkurransen - altså en vridning i konkurransen - bl.a. i fiskerisektoren, men ikke bare i den. Når vi snart er oppe i 2 milliarder kr i årlige kostnader for ordningen, synes jeg det er bra at man nå begynner å se nærmere på dette. Vi har for øvrig foreslått å øke fiskerfradraget ytterligere, nettopp med den samme begrunnelsen som Regjeringen har hatt. Vi har foreslått det også tidligere, for vi har sett denne problematikken på et tidligere tidspunkt. Så noen få ord om rederibeskatningen, som saksordføreren var inne på. Hun sa at den presiseringen som er foreslått i skatteloven § 8-14 fjerde ledd, for så vidt er unødvendig, fordi den innebærer en inkurie og dermed en tetting av et hull i skatteloven. Jeg tror at de som driver med dette, forholder seg til loven slik som den er. Den bør derfor være riktig. Det kan ha vært foretatt disposisjoner som man ikke hadde forutsetninger for å vite om, ha korrekt kunnskap om, da man gjorde det. Derfor har vi foreslått et annet ikrafttredelsestidspunkt. Jeg tillater meg også i denne forbindelse, siden det antakelig er siste muligheten, å kommentere miljødelen av de tilbakeførte skattekredittene i rederibeskatningen, selv om ikke dette ligger i proposisjonen. Sluttresultatet av dette. Sluttresultatet av dette ble, som vi vet, at Regjeringen ikke greide å oppfylle løftet om å legge til rette for at miljøtredjeparten kunne bokføres som egenkapital. Vi har sett et kuriøst forsøk på løsning ved å skaffe en utredning fra et par professorer ved NHH som sier at det i noen tilfeller kan tenkes at miljødelen kan føres som egenkapital. Men de som har ansvaret for forholdet til regelverket, nemlig revisorene i Den norske Revisorforening, er krystallklare på at denne rapporten ikke medfører noen endring i deres oppfølging av regelverket. Hvis Regjeringen nå mener at denne NHH-utredningen faglig tilsier at miljødelen i en del tilfeller kan føres som egenkapital, vil det være min forventning at man følger opp dette med tilpassede retningslinjer og regler i tilknytning til den tilbakevirkende rederiskatten - og helst i samarbeid med Revisorforeningen, slik at man kommer frem til en løsning som er faglig forsvarlig og kan aksepteres av dem som tross alt skal sette sitt sluttstempel på selskapenes regnskaper. Det er noe av knuten i dette. Høyre fremmer en del enkeltforslag i denne innstillingen, i tillegg til det som er foreslått. Til grunn for disse forslagene ligger at det skal lønne seg å jobbe, at mangelen på arbeidskraft er viktig, ikke minst er det viktig å få folk tilbake i jobb. Det er noe av bakgrunnen for forslaget vårt om skattefradrag for arbeidsgiverbetalt sykebehandling og forsikringsutgifter. Dernest må det lønne seg å spare, og det har vi hatt en debatt om tidligere i dag. Sparingen bidrar også til å dempe presset i økonomien, og setter folk i stand til å ta mer ansvar for seg selv, for sitt og sitt eget liv. Derfor vil vi forbedre de skattefavoriserte spareordningene, som individuell pensjonssparing, individuell livrente og BSU-ordningen, altså boligspareordningen for ungdom. Vi er også opptatt av generasjonsskifter, både i næringsliv og for familier. Derfor gjentar vi våre forslag om å lette arveavgiften ved generasjonsskifter i næringslivet. Dette er spesielt viktig for små og mellomstore bedrifter, som ikke har den samme anledningen til en arveovergang med lavere kostnader som større bedrifter med større ressurser, som kan bruke lang tid og lange ressurser, har. Vi foreslår halv arbeidsgiveravgift for lærlinger. Det er stor mangel på arbeidskraft, særlig den kvalifiserte, i mange bransjer. Det er stort frafall i den videregående skole. Ungdom har problemer med å komme inn på arbeidsmarkedet, og vi tror det er viktig å stimulere bedriftene og arbeidsgiverne til å ta inn ungdom til opplæring. Vi foreslår også å øke avskrivningssatsen for driftsmidler, i den såkalte saldogruppe c, det vil si vogntog og varebiler. Det er generelt gode tider i næringslivet, og da er det riktig å stimulere til nyinvesteringer. Men de transportavhengige bransjer, særlig med de drivstoffprisene vi tidvis ser, har behov for økt lønnsomhet, noe som økte avskrivningsmuligheter gir på sikt - selvfølgelig i tillegg til miljøgevinster ved at bilparken blir nyere og mer miljøtilpasset. Samlet synes jeg det må være tillatt å si at en del av våre forslag - og ikke minst at opposisjonen i mange tilfeller står samlet - angir en annen retning på en del områder enn den Regjeringen har foreslått. Det er viktige områder som jeg håper Regjeringen kanskje kommer sterkere tilbake til ved neste korsvei, som er straks over sommerferien. Jeg tar opp de forslag som vi står sammen med andre om, og de vi står alene om.
Representanten har teke opp dei forslaga han refererte til.
Jeg har ikke lagt opp til den store debatten. Jeg slutter meg til flertallsinnstillingen på de punktene hvor det stort sett er enstemmighet i komiteen, og vil bare nevne noen av de punktene hvor Kristelig Folkeparti enten alene eller i fellesskap med øvrig opposisjon har avvikende forslag. Det første, som nevnt i debatten, er knyttet til forslaget om økt fiskerfradrag. Der kommer Regjeringen næringen noe i møte, men sammen med øvrige opposisjonspartier øker vi vårt fradragsforslag til 150 000 kr. Det er vel ingen tvil om at Regjeringens forslag kommer som en følge av en meget god nettolønnsordning, som jeg skjønner at også Regjeringen nå føler blir så god at man begynner med noen - om enn relativt små - begrensninger. Representanten Lundteigen var i forrige sak opptatt av sparing, og han framhevet særlig Boligsparing for Ungdom. Det imøtekommer opposisjonen gjerne i denne saken. Det er kanskje for mye forlangt å håpe på støtte fra representanten Lundteigen, men jeg tror å forstå at han er enig i intensjonen. I tråd med et representantforslag vi tidligere har hatt til behandling, fremmes det også fra vår side, sammen med andre, forslag om skattefritak for forskningsinstitutter - for å få den uklarheten brakt av bane. Likeså fremmes forslag om arveavgift med bortfall dersom familiebedrifter fortsetter etter et generasjonsskifte, med avskrivning over ti år. Jeg har med interesse merket meg at et utvalg i Senterpartiet ikke bare støtter det, men vil ha dobbel takt når det gjelder avskrivingsraten. Når man ikke får fem år, regner jeg i alle fall med at Senterpartiet kan være med på å støtte ti år, slik opposisjonen foreslår i denne innstillingen. Ellers ber vi også Regjeringen se på muligheten for at arbeidsgivere som betaler kollektivreiser for sine ansatte, får en mulighet til å trekke fra dette. I tillegg ber vi Regjeringen vurdere - det er litt kontroversielt - å se på hvorvidt man bør skattlegge dem som har fri parkeringsplass ved sine arbeidsplasser i de større byene, for på den måten å bruke både gulrot og pisk for å fremme en mer miljøvennlig transport. De sosiale ordningene for selvstendig næringsdrivende har vi heldigvis fått gjort noe med f.o.m. 1. juli i år. Vi går noe lenger i vårt forslag i denne saken. Det samme er en gjenganger fra Kristelig Folkeparti: å støtte oppunder frivilligheten og øke gavefradraget til 18 000 kr. Vi har et stramt arbeidsmarked, og vi har gode førtidspensjonsordninger. For å bidra til at flere står lenger i arbeid, foreslår vi også et skattefradrag på 3 000 kr for 62-åringer og 63-åringer som jobber, og som ikke mottar noen form for pensjon ved siden av. I andre enden av skalaen foreslår vi å kutte avkortingen for 68-åringer og 69-åringer, som i dag har avkorting på sin pensjon dersom de står i arbeid. Med dette tar jeg opp de mindretallsforslag som Kristelig Folkeparti har i innstillingen.
Representanten Hans Olav Syversen har teke opp dei forslaga han refererte til.
Jeg vil bare komme inn på fire punkter i den foreliggende innstilling. Det første gjelder forenkling av betaling av arbeidsgiveravgift ved private arbeidsoppdrag i hjemmet. Regjeringa får nå tilslutning til et forslag om at en ikke skal betale slik arbeidsgiveravgift før en har utbetalt 60 000 kr, mens beløpet tidligere var 50 000 kr. Samtidig viderefører en det ubegrensede fritaket for betaling av arbeidsgiveravgift ved privat pass av barn under 12 år og pass av barn med særlig store behov. Det er et forbilde, og det er en fin endring fra Regjeringas side. Jeg vil appellere til Regjeringa om å gjennomføre tilsvarende forenklinger på andre områder hvor regelverket og innbetalingene er mer til bry for den enkelte enn til gagn for statskassa. Det er en rekke slike regler som engasjerer mange, og som med fordel kunne vært forenklet på tilsvarende måte. Det neste punktet gjelder fiskerfradraget. Det er et særskilt fiskerfradrag som går ut på at en kan få fradrag for 30 pst. av netto arbeidsinntekt fra fiske og fangst, oppad begrenset til 80 000 kr. Maksimalgrensen heves til 115 000 kr. Det er et positivt skritt. Rederiskatteordninga er nok en gang et tema. Det viktigste der er føring av miljøfond - hvordan reglene er å forstå med tanke på regnskapsmessig egenkapital. For Regjeringa har det vært viktig å lage regler som legger til rette for at en del av det som Regjeringa kaller skatteforpliktelser etter rederiskatteordninga for 1996, skal kunne føres som egenkapital. Spørsmålet er hvordan det skal praktiseres. Det var en lengre debatt om denne saken i Odelstinget den 24. april, hvor jeg også kom inn på det spørsmålet. Jeg sa da at populært skal dette være snakk om «egenkapital med forpliktelser». Dersom det var uklart i forhold til dagens regnskapsforskrifter, må det presiseres ut fra den forståelse, og at den nye forståelsen da er egenkapital med forpliktelser. Det som var Regjeringas begrep i den debatten, var kvalifiserende miljøtiltak. Det er noe som følges opp i denne innstillinga. Altså: Ved investeringer i kvalifiserende miljøtiltak unngår en den beskatningen når en trer inn i ordninga. Til slutt er det spørsmål om gjensidige brann- og husdyrforsikringsselskap. Der er det en regel fra skatteloven av 1911, hvor gjensidige brann- og husdyrforsikringsselskaper har fritak for skatteplikt. Det som er viktig i den gjennomgangen som Regjeringa har lovet, er at en går til kilden og ser på hva som var bakgrunnen for fritaket. Og formålet med fritaket for den type selskap den gangen var jo at en skulle få anledning til å opparbeide seg et fond så en kunne ha rimelige premier, slik at en fikk mange med seg. Nå er jo de mange med, men det som fortsatt gjenstår, i tråd med det opprinnelige formålet, er jo at det gjensidige selskap har som formål ikke å ta penger ut av selskapet. Altså: Det er et gjensidig selskap som skal ha som formål rimeligst mulige forsikringer for dem som deltar. Og de som deltar, de som er forsikringstakere, er jo også eiere av selskapet. Det er derfor viktig at en får en gjennomgang med den forståelsen. De selskap som i det siste har lagt opp til at en skal ta penger ut av selskapet, har altså brutt med det gjensidige prinsippet, og for de selskapene er det helt naturlig at en går over til å måtte betale skatt av sine overskudd.
Det blir replikkordskifte.
I et replikkordskifte tidligere i dag om fiskerfradraget og nettolønnsordningen viste representanten Aasen Agdestein nokså stor bekymring for det hun kalte «lønnsspiralen», som var kommet som en følge av nettolønnsordningen i et veldig hett arbeidsmarked. Hun var lite spesifikk med hensyn til hva hun tenkte om dette. Representanten Lundteigen pleier ofte å være mer presis med hensyn til hvordan han vil løse problemer - hvis man da ser det som et problem. Deler representanten Lundteigen denne bekymringen for utviklingen når det gjelder totalen av nettolønnsordningen, som snart er på 2 milliarder kr, men som ikke minst bidrar til å presse opp lønnsnivået og stjeler folk fra andre yrker, bl.a. antakelig fra landbruket?
Jeg tror nok dette har liten betydning for landbasert virksomhet, hva det nå enn er. Det som er poenget med nettolønnsordninga, er at det er en ordning som innebærer at arbeidsgiver får en rimeligere arbeidskraft enn hva en ellers ville ha fått. Derfor slutter jeg meg fullt ut til det som representanten Agdestein har sagt om virkninga av nettolønnsordninga. Det Regjeringa nå har gjort, er å justere på ordninga, slik at den er mer i samsvar med det som var det opprinnelige utgangspunkt, og at en dermed også vil kunne få en større grad av forståelse og oppslutning i befolkninga. Hva som for øvrig vil skje med nettolønnsordninga, er det ikke gitt å si. Det er noe som kommer opp i kommende budsjetter.
Vi har lest i avisene at representanten Lundteigens partikollega, lederen av næringskomiteen, har ledet et arbeid i Senterpartiets «verksted for næringspolitikk», som har kommet med innspill til partiets programarbeid. Vi har forstått ifølge avisene at denne gruppen går inn for å kutte formuesskatt på arbeidende kapital, dobling av bunnfradrag, betinget fritak for arveavgift til generasjonsskifte i familiebedrifter og et eget næringsfradrag for selvstendig næringsdrivende. Jeg skal ikke gjøre det til noe poeng at Senterpartiet har hatt mulighet til å stemme for dette allerede i dag, men jeg forstår at man kanskje kan være underveis. Spørsmålet mitt til representanten Lundteigen blir: Deler han sin partikollegas syn på disse skattespørsmålene, og ser han det slik at det kan være en mulighet for at dette kan være Senterpartiets politikk i neste periode?
Dette er et viktig arbeid som en del av forberedelsen til det kommende stortingsvalgprogrammet. Hva som kommer ut av det, er det landsmøtet i Senterpartiet som avgjør. Det som er mitt og Ola Borten Moes syn, er at en må legge til rette for varig produksjonsnæringsliv på fastlandet og bruke de nødvendige virkemidler som inngår der, også skatt og avgift, for å medvirke til det. Senterpartiet står i en lang tradisjon med langsiktighet i regelverket og langsiktighet i opparbeidelsen av egenkapital og utvikling av bedrifter. De stimulansetiltak en må få til for det, må avveies mot de fordelingsvirkningene det har. Ola Borten Moe representerer partiet på en god måte i næringspolitiske spørsmål.
Senterpartiet har tradisjon for å være et næringsvennlig parti, og som nevnt i innlegget mitt, har vi med interesse notert oss det som også representanten Lundteigen nå refererte til, dette arbeidet i forbindelse med programmet. I Soria Moria-erklæringen er det nevnt et spesielt forhold, nemlig overgangen ved generasjonsskifter og arveavgiften i så måte. Dette er antakelig siste budsjett som denne regjeringen legger fram og har fullstendig hånd på, så mitt spørsmål blir: De som er i disse bedriftene og nå venter på et svar fra Regjeringen i så måte, kan de se fortrøstningsfullt på budsjettet?
Det vil nok avhenge av øynene som ser. Regjeringa har jo i statsbudsjettet for 2008 sagt at det er en særlig oppmerksomhet rundt arveavgiften. Det er et av de prioriterte områdene som en vil gå inn på. Et tema som kommer opp både i forbindelse med overdragelse av næringsvirksomhet, og også overdragelse av bolig, er jo at det er behov for en gjennomgang av regelverket. Det vil føre til problemer for dem som overtar og må betale markedsverdi av det når verdien av det en overtar ved bruk, er langt lavere enn det den er i et fritt marked. Det er en problemstilling som Senterpartiet har høyt i fokus.
Replikkordskiftet er over.
Det er en, skal vi si, stille stund i Odelstinget i dag, selv om vi tar opp det som vanligvis er så politiserte spørsmål som skattespørsmål ett år og en sommerferie før et valg. Vi våknet jo mange til Politisk kvarter i dag, hvor landets finansminister varslet at det skulle bli en tøffere linje, og ikke minst at skattespørsmål kommer til å bli sentralt i en tøffere linje. Vi får tro det er en ekstraordinær situasjon i huset, hvor dynamikken og nerven ligger i Lagtinget. Det er så spesielt at vi kan vel glede oss over det, vi som er i Odelstinget også. Det er vel også slik at revidert nasjonalbudsjett som vi har til behandling i dag, heller ikke inviterer til de store bølger. Det er rimelig udramatisk og upolitisk vil jeg si. Så kan man selvfølgelig være enig i at revidert nasjonalbudsjett ikke er en arena for de store skatte- og avgiftsendringene, men jeg synes også her at det er viktig å prøve å øyne en kurs. Den har jeg problemer med å se. Den eneste kursen som øynes, er Regjeringens reversering av seg selv i revidert nasjonalbudsjett gjennom økt fiskerfradrag og endringer i skattlegging av småkraftverk. Begge deler er i motstrid til det Regjeringen og regjeringspartiene mente var riktig for bare et halvt år siden. Det er ingen skam å snu, og i hvert fall ikke til det bedre. Det er bra. Venstre mener at skatte- og avgiftspolitikken er et sentralt virkemiddel for å fremme verdiskaping. Dessverre ser den sittende regjering helt bort fra dette, og har brukt sine første snaut tre år til å fremme en rekke målrettede og på sikt skadelige skatteskjerpelser overfor næringslivet. Venstre vil ha et skatte- og avgiftssystem som stimulerer til nyskaping, arbeid og miljøvennlig atferd. Derfor vil Venstre ha et skatteskifte fra rød til grønn skatt. I gjentatte runder fra denne talerstolen har jeg fått forsikringer om at det også er en retning som Regjeringen og regjeringspartiene ønsker å gå i. Men så langt er det i beste fall en retning som det gås i med små skritt. En av de viktigste forutsetningene for å skape det kreative Norge er at skatten på arbeid ikke blir for høy. Høy marginalskatt betyr at det blir vanskeligere å konkurrere med omverdenen om å holde på vår høyt utdannede og velkvalifiserte arbeidskraft. For Venstre er ikke skattelette et mål i seg selv, men av og til et middel for å få til en riktig og dynamisk politikk. Det avgjørende er ikke det samlede skatte- og avgiftsnivået, eller om 2004-nivået er det perfekte, men den innretningen som er på den samlede skatte- og avgiftspolitikken. Det har de siste åtte årene vært et bevis på. Mens det samlede skattenivået er mange milliarder kr lavere i dag enn det var under Stoltenberg I-regjeringen, er skatteinntektene dramatisk høyere. Det skyldes at innretningen på skatte- og avgiftspolitikken er annerledes, først og fremst gjennom skattereformen som Venstre var en pådriver for å få igjennom, men også gjennom viktige Venstre-seire som å få fjernet investeringsavgiften og den kompliserte og urettferdige delingsmodellen. Derfor er det like meningsløst å fastsette et mål for antall milliarder i samlet skattelette som det er å fastslå at et bestemt skattenivå skal ligge fast. Skattepolitikken må selvfølgelig være forutsigbar, men også dynamisk nok til å ta opp i seg de utfordringene som ligger i den økonomiske politikken. Dessuten er det en kjensgjerning at skattelette fører til mindre press på rente og kronekurs enn tilsvarende beløp brukt i økte offentlige utgifter. For to uker siden kunne vi lese at Senterpartiets «verksted for næringspolitikk», ledet av stortingsrepresentant og næringskomiteleder Ola Borten Moe, hadde sendt sine innspill til partiets programarbeid. Senterpartigruppen går inn for å kutte formuesskatt på arbeidende kapital, dobling av bunnfradrag og betinget fritak for arveavgift ved generasjonsskifte i familiebedrifter og et eget næringsfradrag for selvstendig næringsdrivende. For oss i finanskomiteen vitner vel dette ikke så mye om nytenkning, men mer om at Senterpartiet har tatt et slags «best of» fra opposisjonens forslag som er behandlet i finanskomiteen denne våren, og forsøkt å gjøre det om til senterpartipolitikk. Det er i og for seg bra og prisverdig. Men her er det jo ingen grunn til å vente. Dersom Senterpartiet mener alvor med disse forslagene, er det bare å stemme for både arveavgiftsnedskrivning i familieeide bedrifter, økt bunnfradrag og eget næringsfradrag under voteringen i dag. Da vil det få flertall. Men når det kommer til stykket, svikter nok Senterpartiet ved voteringen i dag - igjen. Men vi får håpe på neste periode. Venstre fremmer i dag en rekke målrettede forslag til endringer i skatte- og avgiftslovgivningen for nettopp å stimulere til et nyskapende, miljøvennlig næringsliv i framtiden. Derfor foreslår vi bl.a. eget næringsfradrag for selvstendig næringsdrivende, betinget fritak for arveavgift ved eierskifte i familieeide bedrifter kombinert med høyere bunnfradrag, og reelle forbedringer i selvstendig næringsdrivendes sosiale rettigheter uten at disse overfinansieres av de selvstendig næringsdrivende selv. Vi foreslår også en del andre ting, som står i innstillingen. Til slutt vil jeg få ta opp de forslag som Venstre har fremmet i innstillingen.
Representanten Lars Sponheim har teke opp dei forslaga som han refererte til. Fleire har ikkje bedt om ordet til sak nr. 5.
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, sjå side 727]]
Odelstinget går da til votering.
Presidenten vil først la votere over IV § 26b. Fremskrittspartiet har varslet at de vil stemme imot.
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Under debatten har Robert Eriksson satt fram et forslag på vegne av Fremskrittspartiet. Forslaget lyder:
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget. Videre var innstilt: B Dokument nr. 8:126[[2007-2008]] [[folketrygdloven]]
Under debatten har Christian Tybring-Gjedde på vegne av Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre satt fram to forslag.
Presidenten vil først la votere over § 2-8 tredje ledd under kapittel 2. Her har Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre varslet at de vil stemme imot.
Presidenten vil så la det voteres over kapittel 1, resten av kapittel 2, samt kapittel 3, 4, 5 og 6.
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Under debatten er det satt fram 20 forslag. Det er forslag nr. 1, fra Gjermund Hagesæter på vegne av Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre forslagene nr. 2-7, fra Svein Flåtten på vegne av Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre forslag nr. 8, fra Gjermund Hagesæter på vegne av Fremskrittspartiet forslagene nr. 9-13, fra Svein Flåtten på vegne av Høyre og Venstre forslagene nr. 14 og 15, fra Svein Flåtten på vegne av Høyre forslag nr. 16, fra Hans Olav Syversen på vegne av Kristelig Folkeparti og Venstre forslagene nr. 17-19, fra Hans Olav Syversen på vegne av Kristelig Folkepartiforslag nr. 20, fra Lars Sponheim på vegne av Venstre. Presidenten antar at man under denne saken kan forenkle voteringen noe. Det voteres først over mindretallsforslagene etter fraksjonenes størrelse og til sist over innstillingens forslag til vedtak. Det synes som det er enighet om dette, og det anses vedtatt.
Det voteres så over forslagene nr. 17, 18 og 19, fra Kristelig Folkeparti.
Det voteres over forslag nr. 16, fra Kristelig Folkeparti og Venstre. Forslaget lyder:
Det voteres over forslagene nr. 14 og 15, fra Høyre.
Forslagene nr. 9-13, fra Høyre og Venstre, tas opp til votering.
Forslag nr. 8, fra Fremskrittspartiet, tas opp til votering. Forslaget lyder:
Det voteres over forslagene nr. 2-7, fra Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre.
Det voteres så over forslag nr. 1, fra Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre. Forslaget lyder:
Det voteres over lovenes overskrifter og lovene i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Dermed er dagens kart ferdigbehandlet. Ber noen om ordet før møtet heves? - Møtet er hevet.