Innstillinga frå finanskomiteen til lov om kombinerte pensjonsordningar er ei oppfølging frå innstillinga til endringar i lov om innskottspensjon og lov om foretakspensjon, der fleirtalet bad Regjeringa kome tilbake til Stortinget med ei vurdering av å leggje innskottspensjon på toppen av ein ytingspensjon, altså ei kombinert ordning. Arbeidarpartiet og SV var ikkje med i fleirtalet den gongen, og SV vil heller ikkje denne gongen røyste for forslaget. Fleirtalet derimot er godt nøgd med Regjeringa sitt framlegg og støttar dette. Innstillinga omhandlar òg andre forhold, men eg vil la det liggje sidan det stort sett er semje om desse i komiteen. Det har skjedd ein revolusjon innanfor pensjonsforsikringane i privat sektor dei siste åra. Vi har fått lov om foretakspensjon, lov om innskottspensjon, opning for parallelle ordningar, og no opnar fleirtalet for at ein òg skal kunne kombinere desse ordningane. Desse lovene om tenestepensjonar er viktige bidrag for å byggje ned skiljet mellom dei arbeidstakarane som har tenestepensjonsordningar i arbeidsforhold, og dei som ikkje har. Medan alle arbeidstakarane i offentleg sektor har gode og garanterte tenestepensjonsordningar, er det berre kvar tredje arbeidstakar i privat sektor som har tenestepensjonsordningar i tillegg til folketrygda. At folk er opptekne av pensjonane sine, ser vi f.eks. ved at det no har vorte eit sentralt spørsmål i vårens lønsoppgjer. Systemet for supplerande pensjonsordningar har, sjølv om det er relativt ferskt, vorte svært omfattande, og det vil ta tid før både arbeidstakarar, arbeidsgivarar og dei andre aktørane i marknaden har opparbeidd seg kunnskap om og ikkje minst oversikt over det nye systemet og korleis det verkar. Fleire av høyringsinstansane er positive til kombinerte pensjonsordningar, og det er for så vidt naturleg ut frå at ein del vil kome til å tene pengar på det. Men ein bør òg merke seg at fleire av høyringsinstansane åtvarar mot å innføre ordninga no. NHO uttrykkjer skepsis til å innføre ei så pass komplisert ordning med det dei kallar ein marginal verknad. Forbrukarrådet peikar på at både den enkelte arbeidstakar og små og mellomstore verksemder vil finne det vanskeleg å hanskast med kombinerte ordningar nettopp på grunn av kompleksiteten i regelverket. Fleirtalet viser i denne samanhengen til at ein har ei avgjerd som stiller krav til foretaket om å gi arbeidstakar skriftleg oversikt over regelverket for kvar enkelt pensjonsordning. Men det er jo akkurat slik informasjon som viser seg så vanskeleg å forstå. Kor vanskeleg det er å skaffe seg oversikt over eigen pensjon, synest eg på ein framifrå måte har vorte biletleggjort av tidlegare statsminister og finansminister Jens Stoltenberg. Han fortel om sin eigen far, Thorvald, som kjem til søndagsmiddag med skriv og brev om pensjonane sine utan å kunne forstå kva som står der. Og heller ikkje sonen, Jens Stoltenberg, med sin bakgrunn kan forklare eller forstå innhaldet i breva. Det er eit viktig poeng. Pensjonsregelverket er vorte så komplisert at den enkelte umogleg kan ha oversikt over eiga pensjonsdekking, kva rettar han har, og kva pengar han vil få ut når han vert pensjonist. Det bør gi oss grunn til å ha litt is i magen med tanke på å innføre endå fleire komplekse ordningar. Mange aktørar i finansmarknaden står klare med nye produkt som dei vil selje, og konkurransen om kundane kan forventast å verte endå større. Men spørsmålet er om denne mengda av aktørar vil ha måtehald nok til å gi korrekt og enkel informasjon om ordningane. Eit pensjonssystem som er enkelt, oversiktleg og pårekneleg, er òg ei av målsetjingane for den regjeringsoppnemnde pensjonskommisjonen, leia av Sigbjørn Johnsen. Men når ein no opnar for kombinerte ordningar, kan det opprettast nærast eit uendeleg tal kombinasjonsvariantar, og det kan difor vere vanskeleg å få oversikt over kva konsekvensar desse kan ha, altså stikk i strid med målsetjingane om eit oversiktleg og enkelt system. Ein annan grunn til å gå imot kombinerte ordningar er at desse vil bryte med prinsippet om lik behandling i pensjonsordningar. Norsk Kommuneforbund gjorde for to–tre år sidan ein studie av ein rapport frå EU-kommisjonen, den såkalla Colcon-rapporten, som er ein gjennomgang av pensjonsordningane i alle EU-land pluss Noreg. Kommuneforbundet konkluderte allereie då med at ingen andre land har ordningar som kan samanliknast med våre pensjonsordningar. Vi hadde allereie då fått det mest liberale pensjonssystemet i heile Europa – og det var altså før kombinerte ordningar var omsnakka innført. Departementet skriv i sine vurderingar at det neppe vil vere mogleg å utforme eit regelverk for kombinerte ordningar som sikrar at det ikkje vil oppstå utilsikta ulikskap når det gjeld samla ytingar for medlemer som elles kan jamførast. Ja, departementet går så langt at dei skriv at det i praksis ikkje vil vere mogleg å fastsetje krav til pensjonsordningane som i hovudsak gjer at høvetalsprinsippet og generelle krav om lik handsaming kan la seg gjennomføre i kombinerte ordningar. For oss i SV er høvetalsprinsippet svært sentralt i pensjonssystemet, og med bakgrunn i det og det eg elles har gjort greie for, vil vi difor gå imot forslaget om kombinerte ordningar.
Pensjonar var eit tema i førre stortingsperiode, og kjem vonleg til å verta det endå meir i denne perioden når den store utgreiinga kjem. Saksordføraren har gjort greie for denne saka på ein grei måte, så eg vil berre ta for meg dette med kombinerte pensjonsordningar, som er det som ein er litt ueinig om. I Regjeringa sitt forslag i proposisjonen går dei inn for at ein i lovverket skal opna for at òg kombinerte pensjonsordningar skal få skattefrådrag. Kombinerte ordningar vil seia pensjonsordningar som består av både ein ytingsbasert pensjon og ein innskotsbasert pensjon. Det er reglar om lik handsaming av medlemer i ordninga både når det gjeld ytingsbaserte og innskotsbaserte pensjonar, altså høvetalsprinsippet. Desse reglane tillèt at pensjonsordningar kompenserer for at ein ytingsgrad i folketrygda vert senka med auka løn, men tillèt inga forskjellshandsaming utover det. Det er t.d. ikkje mogleg for bedrifter å tilby arbeidarane i bedrifta ei ordning med 60 pst. yting, medan funksjonærar får 66 pst. og får skattelette for dette. Men for kombinerte ordningar er det eit problem at sjølv om høvetalsprinsippet vert brukt i kvar av ordningane, gjev ikkje dette likehandsaming. Grunnen til det er at når fordelingsprofilen i folketrygda blir jamna ut i begge ordningane, så vert dei høgtlønte overkompenserte. Det betyr at medlemer med høg løn får relativt mykje betre pensjon enn medlemer med låg og middelshøg løn. For kombinerte ordningar må det derfor lagast reglar som sikrar at dei to ordningane til saman gjev ein relativt like god pensjon for alle. Fordi ei innskottsbasert ordning og ei ytingsbasert ordning er svært forskjellig, er dette vanskeleg. I praksis er det omtrent ikkje mogleg å utforma reglar som sikrar likehandsaming i alle moglege kombinasjonar og ordningar. I lova vert det gjort framlegg om ein formålsparagraf som krev likehandsaming, samt at departementet skal utforma forskrifter. Arbeidarpartiet har tidlegare gått imot å tillata kombinerte ordningar, og hovudgrunnen har vore at det ikkje er mogleg å sikra at alle tilsette på ein arbeidsplass får tilbod om ei relativt like god pensjonsordning. Eit anna argument har vore at ordninga er komplisert, og at det kan verta vanskeleg for medlemene å få oversikt over pensjonsrettane sine. Men i høyringsutsegna er det mange som går inn for kombinerte ordningar. LO gjekk òg i høyringsutsegna inn for kombinerte ordningar, men understreka at dei ikkje må føra til urimeleg ulik handsaming av medlemene i ordninga. Arbeidarpartiet har stilt spørsmål til departementet om korleis dei kan sikra likehandsaming. Det har vore ein lang korrespondanse med innvikla spørsmål og endå meir innvikla svar. Men finansministeren seier seg einig og understrekar fleire gonger i svaret at dette med høvetalsprinsippet er viktig i det vidare arbeidet når ein skal utforma forskriftene. I Arbeidarpartiet konstaterer vi at det er fleirtal for kombinerte pensjonsordningar i dette stortinget, og at det var fleirtal for det i det førre. Vi er i utgangspunktet positive til at ein skal sjå på dette med kombinerte ordningar no når finansministeren er så positiv til likehandsaming og understrekar det. Arbeidarpartiet har eit forslag i dag som går på ei litt anna formulering i § 2-12, der vi føreslår at «regelverket i pensjonsordningene skal utformes slik at forskjellsbehandling mellom arbeidstakere unngås» osv., mens Regjeringa føreslår at «regelverket i pensjonsordningene skal utformes med sikte på at forskjellsbehandling mellom arbeidstakere unngås». Eg synest at vi har kome veldig langt, ikkje berre i å møta Regjeringa, men etter det som finansministeren understreka i brevet sitt, er vi faktisk meir i tråd med finansministeren enn det forslaget er. Eg undrar meg veldig over kvifor ikkje Regjeringa og regjeringspartia kan vera med på å sikra at ein kan unngå ulik handsaming så langt som råd er. Eg lurer på kva slags omsyn det er viktig å taka i vare når ein ikkje kan stemma for vårt forslag. Eg føler at eg ikkje har fått svar på det. Vi har frå Arbeidarpartiet si side prøvd å vera imøtekomande. Sjølv om vi veit at det er fleirtal for denne saka uavhengig av oss, meiner vi det hadde vore viktig med ei nokolunde brei semje i Stortinget for kombinerte ordningar. Men når det er slik uvilje frå regjeringspartia si side her til å vera med på å sikra det som vi alle er opptekne av, mest mogleg likehandsaming, då vert eg veldig usikker. Eg er derfor veldig spent på kva som vert sagt her i dag. Vi har vårt eige forslag frå Arbeidarpartiet si side om at det skal utformast slik at «forskjellsbehandling mellom arbeidstakere unngås». Eg håpar at det er intensjonen til regjeringspartia òg, men det er framleis veldig uklart for meg. Eg tek opp forslaget frå Arbeidarpartiet.
Representanten Ranveig Frøiland har tatt opp det forslaget hun refererte til.
Som saksordføreren sa, behandlet Stortinget i forrige periode en rekke lover og lovendringer om pensjon. Flertallet i Stortinget bad den gangen om at departementet skulle komme tilbake med forslag om kombinerte pensjonsordninger, og vi er selvfølgelig tilfreds med at det er fulgt opp. Samarbeidspartiene er også tilfreds med at et bredt flertall på Stortinget er enig i dette. Det er bare SV og Kystpartiet som ikke har funnet grunn til å støtte forslaget, et forslag som de fleste høringsinstansene er positive til. NHO går imot, og en ny allianse har oppstått mellom NHO og SV. Det er jo litt forunderlig at SV ikke støtter forslaget som kan gjøre at flere arbeidstakere får bedre pensjonsordninger i arbeidsforhold enn de ellers ville ha fått. Arbeiderpartiet har skjønt det. For kombinerte ordninger åpner for større valgfrihet for det enkelte foretak og for den ansatte. Det kan altså være en fordel ved kombinerte ordninger at man kan få en form for spredning av risiko ved at størrelsen på pensjonsutbetalingene fra den innskuddsbaserte og den ytelsesbaserte ordningen er knyttet til ulike forhold, henholdsvis verdiutviklingen på underliggende aktiva og fremtidig lønnsvekst. Jeg er enig med saksordføreren, fra SV, om at systemet for supplerende pensjonsordninger er omfattende og at regelverket er komplisert, og ingen vil vel ha noe imot om Pensjonskommisjonen eller andre klarer å forenkle regelverket. Men dette er da ikke noe argument for å gå imot ordningen, som er ønsket. Foretakene er jo lovpålagt å gi arbeidstakerne skriftlig oversikt over regelverket for den enkelte pensjonsordning. En annen grunn til at SV går imot forslaget, er at kravet om forholdsmessighet og likebehandling kan være vanskelig å gjennomføre fullt ut. Departementet vil imidlertid utforme reglene slik at forskjellsbehandling unngås så langt det er mulig når det gjelder samlet pensjon sett i forhold til lønn og tjenestetid, og slik at de høytlønte ikke får en større prosentandel av lønnen i pensjon enn lavtlønte. Men er det klokt å la prinsippet om total forholdsmessighet overskygge alt annet? Jeg tror ikke det. Vi fra samarbeidspartiene er litt usikre på hva Arbeiderpartiet legger i særmerknaden og forslaget sitt på dette punktet. Er hensikten fra Arbeiderpartiet å skjerpe kravet, eller er det bare en klarere formulering? Vi mener at det kan være uheldig å endre bestemmelsene i forhold til slik det er foreslått fra departementets side, med de avveiningene og vurderingene som ligger bak. Det er bakgrunnen for at samarbeidspartiene ikke støtter Arbeiderpartiets forslag. Vi er altså helt enige i intensjonen. Departementet bør prøve å utforme regler som gjør at forholdsmessigheten og likebehandlingen kan komme lengst mulig. Til sist: Når det gjelder forslaget fra Fremskrittspartiet om å be Regjeringen fremme supplerende endringsforslag for å sikre retten til opptjente ytelser for medlemmer i pensjonsordning uten utstedelse av fripoliser, går alle, minus Fremskrittspartiet, mot dette. Bakgrunnen er at fripoliser skal behandles likt uansett om man fortsetter i pensjonsordningen eller ikke. Fripoliser skal altså holdes utenfor pensjonsordningens midler. Det er bakgrunnen for at vi heller ikke støtter dette forslaget.
I sitt innlegg problematiserte saksordfører ganske mye rundt forholdene med de private pensjonsordningene, og det kan for så vidt de fleste være enig i. Men jeg har lyst til å si at de proposisjonene som Odelstinget har fått seg forelagt til behandling etter at vi hadde de to virkelig store pensjonssakene, nemlig lov om foretakspensjon og lov om innskuddspensjon, i all hovedsak er oppfølging av vedtak som er fattet av et flertall i denne sal. Det var helt nødvendig i og med at vi fikk svært omfattende lovendringer som både krevde sin lovmessige tilpasning og ytterligere utredning på en del punkter der hvor stortingsflertallet fant sammen. Ett av forholdene er nettopp dette med kombinerte pensjonsordninger, som et flertall bl.a. i Innst. O. nr. 110 for 2000-2001 bad om å få. Fremskrittspartiet deler også oppfatningen om behovet for kombinerte ordninger, og har vært en pådriver for å få det til, ikke minst fordi, som også saksordfører nevnte, det er svært mange arbeidstakere som ikke har pensjonsordninger utover folketrygdordningen. Men nettopp ved å øke fleksibiliteten i systemene legger man til rette for at flere vil få. Før vi vedtok lov om innskuddsbasert pensjon var det altså én million arbeidstakere som stod helt uten private ordninger. Da er det faktisk vår oppgave å legge lovverket til rette slik at flere vil kunne få det, gjennom at vi har fleksible og varierte ordninger som også gir arbeidsgivere på små arbeidsplasser rom for og råd til å gi sine ansatte kurante pensjonsordninger. Fremskrittspartiet har en dissens, og det gjelder § 8-1 annet ledd, som vi vil gå imot. Vi er opptatt av at administrasjonskostnadene knyttet til fripolisene skal bli lavest mulig. Hele poenget med fripoliser er å sikre at medlemmene av en pensjonsordning ikke taper rett til allerede opptjente ytelser når pensjonsordningen lukkes, opphører eller endres på annen måte. En sikring av denne retten kan faktisk bestå ved at dekningene blir stående som fullt betalte i ordningen som rettighetshaveren er medlem av, selv om det ikke utstedes en fripolise. Jeg vil derfor også ta opp Fremskrittspartiets mindretallsforslag i innstillingen.
Siv Jensen har tatt opp det forslaget hun refererte til. Debatten i sak nr. 1 er dermed avsluttet.[[Votering, se side 175]]
Til behandling i Odelstinget har vi nå Innst. O. nr. 34, som bygger på Ot.prp. nr. 34 om endringer i skattelovgivningen for kraftverksbeskatningen. Finanskomiteen har nok hatt en del problemer med å trenge skikkelig inn i Ot.prp. nr. 34, og vi har derfor måttet korrespondere en god del med statsråden om innholdet. Men vi har nå kommet fram til en innstilling, en flertallsinnstilling, som vi behandler her i kveld. I kraftreformen i 1996 ble det gitt en del overgangsregler som innebar at kraftforetakene kunne velge å få fastsatt skattemessig inngangsverdi på særskilte, fysiske driftsmidler pr. 1. januar 1997 først og fremst med utgangspunkt i gjenanskaffelsesverdier beregnet av Norges vassdrags- og engergidirektorat. Jeg vil understreke at ved kraftskattereformen av 1996 fikk alle kraftforetak, dvs. både tidligere prosentlignede og regnskapslignede kraftforetak, anledning til å velge om skattemessige inngangsverdier på foretakenes særskilte driftsmidler skulle basere seg på faktiske anskaffelseskostnader, den såkalte historiske kost, eller på gjenanskaffelsesverdier fastsatt av NVE. Så har det oppstått den situasjon at NVEs fastsettelse av gjenanskaffelsesverdi i henhold til de fastsatte overgangsregler, som vi vedtok i 1996, er blitt underkjent av overligningsnemnda for Sentralskattekontoret for storbedrifter. Ved takseringen har NVE på enkelte punkter fraveket kostnadsgrunnlaget som var nedfelt i NVEs publikasjoner 19/95 og 20/95. Etter denne nemndas syn var det ikke adgang til slike fravik. Jeg vil understreke at i kraftreformen og den debatten vi hadde den gang, var utgangspunktet Samlet Plan og de metodene som ble brukt i forhold til Samlet Plan. Et viktig element i kraftskattreformen for valg av overgangsregler var den skattemessige inngangsverdien for driftsmidlene og at den ble ivaretatt. Det er, som det heter, «dagens uavklarte rettstilstand». Når denne «tilstanden» er oppstått, er det etter min og flertallets oppfatning lovgivers plikt å justere loven slik at den virker etter sin hensikt, som i 1996. For de fleste kraftforetak vil lovforslaget innebære en videreføring av dagens skattemessige verdier, og vil følgelig ikke kreve ytterligere innsats fra skattyterne eller ligningsmyndighetene. Vedtaket flertallet fatter i dag, skal medføre likebehandling av alle kraftforetak for 2001 og senere inntektsår. Ulemper må veies opp mot de fordeler dette lovforslaget vil innebære. Jeg vil understreke to forhold: Oppnåelse av likebehandling av samtlige skattytere i form av fastsettelse av skattemessige inngangsverdier basert på de samme prinsipper med virkning for senere inntektsår, og avklaring og avgrensning av ytterligere ressursbruk for skattyterne og ligningsmyndighetene knyttet til eventuell endring av ligning, omberegning og etteroppgjør for senere inntektsår. Det er i denne sammenheng viktig å presisere at dagens vedtak ikke vil gripe inn i behandlingen av den pågående overprøvingen av ligningene for tidligere inntektsår. Tvistene som står for ligningsmyndighetene og domstolsapparatet, vil gjelde inntektsårene 1997–2000. Det er for disse årene at rettstilstanden ikke er avklart. I flertallsmerknadene understreker en at slik proposisjonens innhold er og etter de innspillene finanskomiteen har fått under arbeidet sitt, er det naturlig at Regjeringen kommer tilbake til Stortinget med en redegjørelse for og vurdering av utfallet av disse skattesakene. Spørsmål om en større grad av individuell behandling spesielt for elvekraftverk, har vært reist under høringene og i debatten i komiteen. Høringene har vist at for enkelte verk har det for vesentlige forhold utover dammer og det byggetekniske ved elvekraftverkene vært reist spørsmål om individuell behandling. Derfor bør Finansdepartementet i den videre behandling av saken foreta vurderinger av om enkelte typer driftsmidler som er mindre egnet for en sjablonmessig metode, bør utvides til også å gjelde små tunneler og kontrollanlegg osv. Stortinget må forutsette at dette er saker Regjeringen må ta hensyn til ved utarbeidelsen av forskriftene.
Samarbeidspartiene slutter seg til innlegget fra saksordfører. Vi står sammen om merknadene i denne saken. La meg bare understreke at Regjeringens forslag og innstillingen fra flertallet vil fjerne usikkerheten og ulikheten i den skattemessige behandling for kraftforetakene, noe som var et av hovedmålene og forutsetningen ved reformen i 1996. Som saksordfører også understreket, vil dette for de aller fleste innebære en videreføring av dagens skattemessige verdier. Det må være lovgivers plikt og også rett å gripe inn i de foreliggende uklarheter for å begrense skattemyndighetenes ressursbruk, avklare flytende rettstilstander og unngå betydelig ressursbruk ved altomfattende omberegninger av gjenanskaffelsesverdien, den såkalte GAV, og inngangsverdier. Overgangsreglene fra 1996 gav et opprinnelig valg for kraftforetakene mellom historisk kost på anleggene og NVEs GAV-beregning. Det er også et viktig moment at Stortingets vedtak om bruk av GAV som alternativ til historisk kost ved kraftskattereformen ikke var en målsetting som skulle påvirke kraftselskapenes inntjening eller deres investeringsevne på noen måte. Mindretallet i komiteen legger i sine merknader mest vekt på at saken ikke har vært på høring, og at dette er et brudd på utredningsinstruksen. Flertallet, og også departementet, mener at høring ikke har vært nødvendig i denne saken, og at det neppe ville ha bidratt til annet enn å belyse foretakenes egne påstander om hva de skattemessige inngangsverdier burde være, og konsekvensen av disse påstander, mens Stortinget i 1996 hadde vedtatt at kompetansen til å fastsette GAV var lagt til NVE og ikke til den enkelte skattyter. Jeg vil benytte anledningen til å takke saksordfører for godt arbeid og også godt samarbeid om en ganske komplisert sak.
Til liks med både ordføraren for saka og representanten Sanner ønskjer også eg å fokusere på første delen av proposisjonen, det som gjeld skattemessig inngangsverdi på driftsmidlar for kraftforetak. Den delen av proposisjonen synest vi er nokså spesiell. Det Odelstinget nemleg i denne delen av proposisjonen blir bedt om å gjere, er å lovheimle metodeendringar som etter overlikningsnemndas vurdering er i strid med gjeldande lov. Med andre ord betyr dette at dagens praksis, som altså etter overlikningsnemndas syn er i strid med gjeldande lov, blir foreslått lovheimla ved at ein endrar skatteloven. I staden for å rette opp dagens praksis slik at den blir i tråd med gjeldande lovverk, vel ein altså å endre skatteloven for å sikre at dagens praksis blir lovleg. Dette er etter Framstegspartiets oppfatning ein veldig uheldig måte å gå fram på. Det vart nemnt både frå saksordføraren og frå representanten Sanner at vi har ein uavklara rettstilstand. Saksordføraren var inne på det, og representanten Sanner peika også på den usikkerheita som rår i dag. Då vil eg jo berre minne om at den såkalla uavklara rettstilstanden kan utmerkt og lett fjernast ved at NVE for framtida legg likningsnemnda sitt vedtak til grunn for sin praksis når det gjeld taksering av desse driftsmidla. Eit anna problem, som også representanten Sanner var inne på, er at denne saka ikkje har vore ute til høyring før departementet la den fram for Stortinget. Grunngjevinga for dette var at ei slik høyring i dette tilfelle var openbert unødvendig. Framstegspartiet er ikkje einig i finansministeren og Finansdepartementet si vurdering her. Vi meiner derfor at utkastet til odelstingsproposisjon med fordel burde vore sendt ut til høyring. Trass i det faktum at proposisjonen vart lagd fram for Stortinget den 21. desember 2001, innser vi at ei slik høyring, og dermed ei utsetjing av tidspunktet for framlegging, ville medført at endringa ikkje kunne ha blitt gjord gjeldande frå og med skatteåret 2001. Om dette også har vore ei medverkande årsak til at høyring ikkje har funne stad, seier likevel departementet ikkje noko om. Saka er heller ikkje så opplyst som den burde ha vore. Mellom anna er det ikkje noka tilfredsstillande saksutgreiing om kva for økonomiske konsekvensar lovendringa vil gi. Det er heller ikkje sagt noko om korleis vedtaket vil påverke framtidige investeringar innanfor kraftsektoren og dermed heller ikkje om korleis vedtaket vil påverke framtidig strømpris. Med andre ord er proposisjonen altfor dårleg utgreidd til at det i det heile er forsvarleg for Odelstinget i dag å gjere eit vedtak om endring av skattelova. På bakgrunn av dette vel derfor Framstegspartiet å gå imot forslaget i proposisjonens kapittel 1 om ny § 18-8 i skattelova.
Rettstilstanden når det gjelder reglene om skattemessig inngangsverdi på avskrivbare fysiske driftsmidler som er særskilte for kraftforetak, har vært uklar. Derfor er det i utgangspunktet prisverdig at Regjeringen fremmer forslag til løsning og avklaring på denne situasjonen. Regjeringens forslag har imidlertid ikke vært på høring. Det er opplagt uheldig at dette ikke er gjort i en sak der det senere har vist seg at det er svært mange viktige innsigelser, og der det tidsmessig hadde vært fullt mulig å få til en normal høringsrunde. I Senterpartiet har vi ingen forståelse for finansministerens vurdering når han hevder at en slik høring i dette tilfellet hadde vært «åpenbart unødvendig». Jeg vil heller snu på det og si at det i denne saken hadde vært åpenbart nødvendig med en høring, når departementet i proposisjonen på side 8 sier: «Departementet har ikke grunnlag for å fastslå om de samlede provenyeffekter av forslaget vil være positive eller negative.» – Altså det som har med statens inntekter å gjøre. Senterpartiet kan ikke se at Regjeringens utredningsplikt er oppfylt i denne saken. Dersom det foreligger vesentlig usikkerhet med hensyn til beregningsgrunnlaget, burde nemlig utredningsinstruksens krav om «anslag både for minimums- og maksimumsalternativer» komme inn med full tyngde. Bruddet på utredningsinstruksen bekreftes også av professor dr.jur. Eivind Smith, som i en juridisk betenkning utført for E-CO Energi AS sier at vi trygt må kunne slå fast at proposisjonen er framlagt i strid med viktige deler av utredningsinstruksen. Det høres for meg veldig klart ut. I første del av finansministerens brev av 12. februar 2002 til Arbeiderpartiets stortingsgruppe, pkt. 2.1, slås det klart og tydelig fast at man ikke har noen oppfatning om hvor store beløpsmessige økninger eller endringer lovforslaget vil kunne innebære i ulike henseender. Dette er nok en bekreftelse på at departementet ikke har oppfylt sin plikt til å utarbeide anslag for maksimums- og minimumsalternativer, slik instruksen viser til at det skal gjøres i de tilfeller der det foreligger vesentlig usikkerhet. Dermed har heller ikke Regjeringen gitt Stortinget noe grunnlag for å bedømme viktige konsekvenser av det forslaget som Odelstinget er invitert til å fatte. Senterpartiet mener derfor at Stortinget ikke kan ta stilling til og fatte vedtak i denne saken før man bl.a. har fått nærmere kjennskap til hvilke økonomiske konsekvenser et slikt vedtak vil få. Opplysninger som ikke fremkommer i departementets saksutredning, tyder på at flere kraftselskaper kan få betydelige skatteskjerpelser på grunn av lovendringen. Det burde vi sørge for at vi kjente til før vi fattet vedtak. Det er også uklart hvilken betydning en eventuell slik skatteskjerpelse vil få med tanke på fremtidige investeringer og fremtidig strømpris for forbrukerne. Det er vanskelig å se at eierne av eldre kraftverk i realiteten hadde noen reell mulighet til å kunne benytte seg av faktiske og dokumenterte kostnader, fordi det ville vært svært vanskelig å fremskaffe slike tall på grunn av tiden som er gått. Dersom en del av disse investeringene også er blitt tatt over driften i kommunale regnskaper, vil dette ytterligere redusere muligheten til å fremskaffe slike tall. Det er derfor grunn til å tro at spesielt eierne av gamle kraftverk ikke har hatt noe reelt valg mellom to alternativer, men er prisgitt det ene alternativet og dermed også NVEs metode for taksering. Det er også grunn til å peke på at vi ikke ville hatt en uavklart rettstilstand i dag dersom NVE nøyaktig hadde benyttet de metoder for taksering som lovgiver har forutsatt. Den uavklarte rettstilstanden kan derfor fjernes for fremtiden ved at NVE foretar ny taksering i tråd med lovgivers vedtak. Det er etter vår mening dessuten prinsipielt uheldig å foreslå endringer av lovverket for å sikre at omtvistet praksis ikke skal være i strid med gjeldende lovverk. Dette kan gi et uheldig signal om at det ikke alltid er like viktig å følge Stortingets lovvedtak. Ekstra uheldig er dette når forslaget til lovendring kommer etter at overlikningsnemnda for Sentralkontoret for storbedrifter har tilsidesatt de endringer i beregningsmetoden for fastsettelse av skattemessig inngangsverdi som NVE har foretatt. Det er på denne bakgrunn Senterpartiet vil gå imot forslaget i proposisjonens kapittel 1 om ny § 18-8 i skatteloven.
Saksordføraren, Tore Nordtun, har på ein glimrande måte gjort greie for det som er fleirtalets og også SVs standpunkt i denne saka, men eg tenkte eg berre skulle utdjupe litt det som har vore SVs vurderingar i forhold til tilrådinga slik den ligg. SV vurderte òg eventuelt å be om å sende saka ut på høyring. Eg er for så vidt einig i ein del av det som både Hagesæter og Morten Lund sa om at ein absolutt burde det. Men når ein ser på omfanget av det og tida det ville ha teke dersom ein skulle ha gjort det no, fann ikkje vi i SV at det var ein god måte å løyse det på. Ein del av brevvekslinga som har foregått med finansministeren, viser jo òg at eit stort fleirtal av skattytarane i all hovudsak er einige og godt fornøgde med den GAV-fastsetjinga som er gjord, og har ikkje klaga. Og det at vi heller ikkje har høyrt eit pip frå LVK, som jo veit å kjenne si gjestingstid i dette huset når vi snakkar om skattlegging av kraftverk, gir meg for så vidt ei god magekjensle for at veldig mange av skattytarane er godt fornøgde. Eg reknar ikkje med at dei er veldig glade, men dei kan iallfall leve med å måtte betale den skatten som dei er vortne pålagde. Dei som har klaga, har ein uavklart situasjon. Dei får saka si behandla i rettssystemet. Det skal ikkje vi blande oss bort i. Men eg synest fleirtalet på ein veldig god måte har kome desse skattytarane i møte gjennom at ein i ein merknad ber Regjeringa kome tilbake med ei vurdering av og ei utgreiing om utfallet når retten har sagt sitt. Det er då ein kan gjere det. Då forventar eg jo at Regjeringa òg tek innover seg den avgjerda som retten kjem fram til. Då vil det vere fullt mogleg for oss å gjere vedtak i forhold til dei som eventuelt har fått medhald i retten. Men det veit vi ingenting om, og det skal vi heller ikkje meine så mykje om, for det er retten si oppgåve. Eg vil òg prøve å dempe redselen litt for at dette skal kunne påverke framtidige investeringar og kraftprisar. Vi snakkar altså om 15 skattytarar, og vi snakkar om rundt 160 som ikkje har klaga, slik at dimensjonen på dette i forhold til at straumprisen vert påverka, trur eg vi skal dempe lite grann. Det er nok andre ting som bør reknast med. Så SV lever godt med fleirtalets innstilling, som vi stør.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 2.[[Votering, se side 178]]
Odelstingsproposisjonen som innstillingen fra forsvarskomiteen er basert på, legger fram to forslag til endringer i henholdsvis fredstjenesteloven og arbeidsmiljøloven. Komiteens innstilling er enstemmig på alle punkter og i samsvar med Regjeringens forslag. Som saksordfører vil jeg derfor bare kort redegjøre for noen forhold ved innstillingen. Den første endringen går på kontraktsperiodens lengde. I dagens situasjon kan man ikke binde seg for en lengre kontraktsperiode enn to år, og tidsrommet for aktiv tjenestegjøring må ikke overstige ett år. En enstemmig komite støtter Forsvarsdepartementets forslag om å utvide maksimumsgrensen for kontraktstidens lengde fra to til tre år og grensen for den aktive tjenesteperioden innenfor kontraktsperioden fra ett til to år. Under dette punktet er det en enstemmig komite som støtter Forsvarsdepartementets vurderinger om at det er behov for en større grad av fleksibilitet når det gjelder kontraktsregimet, og at forsvarssjefen må kunne stå fritt til å tilpasse kontraktsregimet etter militære behov, operative krav og en vurdering av den aktuelle operasjon i hvert enkelt tilfelle. I denne sammenheng finner jeg også grunn til å peke på at en enstemmig komite legger til grunn som en forutsetning at korporaler og menige som inngår kontrakter på nytt grunnlag, ikke skal miste studieplassen som følge av en utvidet tjenestetid. Den andre delen av forslaget går på endringer i lov om arbeidervern og arbeidsmiljø. Også her støtter en enstemmig komite Forsvarsdepartementets forslag om å utvide retten til permisjon til 24 måneder. Komiteen har også enstemmig støttet forslaget om å ta reglene om rett til permisjon ut av arbeidsmiljøloven § 65 A nr. 1 og 2 og i stedet innføre en ren permisjonsbestemmelse som en ny § 33 E i arbeidsmiljøloven. La meg bare avslutningsvis vise til en enstemmig merknad knyttet til et punkt om at arbeidstakere som ønsker å fortsette i en stilling man blir permittert fra, plikter å varsle arbeidsgiveren om dette før tjenesten begynner. Komiteen har her påpekt hvilket ansvar dette betyr for Forsvaret, samtidig som det ikke må bli slik at åpenbare misforståelser og manglende informasjon gir arbeidsgiveren et rent formelt grunnlag for oppsigelse. Med dette som grunnlag anbefaler jeg komiteens enstemmige innstilling.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 3.[[Votering, se side 179]]
Odelstinget skal så votere i sakene nr.1-3.
Under debatten er det satt fram to forslag. Det er: forslag nr. 1, fra Ranveig Frøiland på vegne av Arbeiderpartietforslag nr. 2, fra Siv Jensen på vegne av Fremskrittspartiet Forslag nr. 2, fra Fremskrittspartiet, lyder: «Stortinget ber Regjeringen fremme eventuelle supplerende endringsforslag til lov om foretakspensjon for å sikre retten til opptjente ytelser for medlemmer i pensjonsordning uten utstedelse av fripoliser. Utstedelse av fripoliser til fratrådte medlemmer av pensjonsordning endres ikke.» Forslaget blir i samsvar med forretningsordenens § 30 fjerde ledd å sende Stortinget.
Til annet ledd bokstav c foreligger et avvikende forslag, nr. 1, fra Arbeiderpartiet. Sosialistisk Venstreparti og Kystpartiet har varslet at de går mot hele § 2-12. Det voteres derfor først over forslaget fra Arbeiderpartiet. Forslaget lyder: «I lov 24. mars 2000 nr. 16 om foretakspensjon gjøres følgende endring:§ 2-12 annet ledd bokstav c skal lyde:regelverket i pensjonsordningene skal utformes slik at forskjellsbehandling mellom arbeidstakere unngås så langt det er mulig når det gjelder samlet pensjon sett i forhold til lønn og tjenestetid i foretaket.»
Det voteres så over komiteens innstilling til § 2-12. Presidenten har forstått det slik at Arbeiderpartiet vil stemme for innstillingen.
Fremskrittspartiet har varslet at de går imot.
Sosialistisk Venstreparti og Kystpartiet har varslet at de går imot.
Sosialistisk Venstreparti og Kystpartiet har varslet at de går imot.
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Fremskrittspartiet, Senterpartiet og Kystpartiet har varslet at de går imot.
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Dermed er dagens kart ferdigbehandlet.