Bon dia, diputats, diputades. Reprenem la sessió. [[Decret llei 39/2020, del 3 de novembre, de mesures extraordinàries de caràcter social per fer front a les conseqüències de la Covid-19]] [[203-00062/12]] Ho fem amb el punt setè de l'ordre del dia, que és el debat sobre la validació del Decret llei 39/2020, de 3 de novembre, de mesures extraordinàries de caràcter social per fer front a les conseqüències de la Covid-19. En primer lloc, i segons l'article 158.2 del Reglament, intervindrà el conseller de Treball, Afers Socials i Famílies, per exposar les raons per les quals ha estat promulgat aquest decret. Conseller, quan vulgui.
Bon dia, president. Diputats, diputades, avui porto per convalidar el Decret 39/2020, del 3 de novembre, de mesures extraordinàries de caràcter social per fer front a les conseqüències de la Covid-19. Vostès en són plenament conscients; n'és plenament conscient tot el país i tota la ciutadania: aquesta crisi està tenint un impacte desigual en la nostra societat. Ha tingut un major impacte en les famílies més vulnerables, en la gent gran que viu sola i té menys recursos, en les persones que pateixen la bretxa digital, en les persones sense llar, en les persones que viuen amb el mínim per passar el mes. Aquest decret llei que portem a convalidar el que vol és acompanyar aquelles mesures que hem de prendre per a la realitat sanitària d'aquest país, que ens obliga a prendre, per controlar la pandèmia, poder acompanyar aquestes mesures amb mesures de l'àmbit social, de l'àmbit econòmic i laboral, per poder acompanyar els sectors que estan patint més aquestes conseqüències. Vostès ho saben perfectament: em pertoca coordinar un departament que és un departament que està en primera línia entorn d'aquests àmbits, perquè part de les crisis vinculades a la crisi sanitària de la Covid-19 tenen una afectació molt, molt gran en l'àmbit del treball i dels afers socials. Sabeu que tenim, per a aquest 2020..., hem assolit un pressupost consolidat de 3.448 milions d'euros, que representa un increment, respecte al pressupost del 2017, de 542 milions d'euros –un 18,7 més. La voluntat és continuar aprofitant qualsevol recurs i destinar-lo sempre a aquelles persones i a aquells àmbits que més ho necessiten. I és entorn d'aquest aspecte, amb el que va ser l'eliminació del sostre de dèficit, que ens ha permès, en els últims temps, anar portant diversos decrets amb aquestes accions. Sempre, per desgràcia, són limitades. Ens agradaria tenir molts més recursos. Necessitaríem tenir molts més recursos. Però tots els recursos dels que disposem els fiquem al servei de la ciutadania, del teixit productiu, i al servei de les persones que més estan patint aquesta crisi. Aquest decret, que té per objecte l'establiment de noves mesures socials..., aquest decret, en aquest àmbit, afecta diversos àmbits diferents. Des del suport a les persones treballadores autònomes, fins al suport als treballadors i treballadores de l'àmbit cultural. Les mesures orientades al manteniment i millora de la qualitat assistencial; és a dir, l'augment tarifari. Un augment tarifari que ja el teníem pactat en el marc del pressupost; que teníem pactat que quan hi hagués una obertura del sostre de dèficit podríem incrementar els recursos –en el pressupost hi havien 15 milions–, i el que fem és, també, aprofitar aquest decret per situar-lo, perquè sigui el més àgil possible la seva arribada en tots els àmbits: gent gran, persones amb discapacitat, i infància i adolescència. També porta petites modificacions de mesures de l'àmbit de les cures, lligades a facilitar la regularització d'aquelles persones més invisibles davant de la crisi –dones migrades en situació d'irregularitat administrativa i amb treball que no està regularitzat–, facilitats per executar recursos en l'àmbit de la violència masclista, i, per últim, també mesures que el que ens permeten és agilitzar les bestretes als centres especials de treball. Hi aniré entrant d'una en una. Entorn de les accions de suport a les persones treballadores autònomes. Com vostès bé saben..., perquè, a part, ha sigut un dels àmbits que ha portat molt de debat en l'última setmana i que ja hem situat que hem de repensar el sistema que s'havia utilitzat amb anterioritat, però que ara mateix, en el context que hi ha, s'ha de repensar. Però en aquell moment teníem disponibles 20 milions d'euros i el que vam voler fer és aprofitar-los al màxim possible, tirar-los endavant al màxim possible, ajudar al màxim possible, amb un sistema que també permetés una realitat que també és la nostra obligació: es poden fer ajudes, es poden fer escuts socials, però si no arriben al moment a les persones tenim un problema. Ara hem de repensar el sistema –i saben que l'estem repensant–; que això també va vinculat a altres ajudes vinculades a aquest decret que haurien d'haver sortit amb posterioritat, i que ara mateix estem acabant de treballar el nou model i el volem també treballar amb els sectors. Però tocava fer-ho. Tocava fer-ho i toca repensar-ho. I en aquest decret el que hi havia eren els 20 milions, amb aquesta concurrència no competitiva, per assegurar poder arribar a tothom de forma ràpida. En aquest sentit, sí que situar-los que ja tenim resolts..., a dia d'ahir ja teníem resolts el 50 per cent, i ja s'havia fet el pagament del 25 per cent d'aquestes ajudes. Igualment, com bé saben, des de l'àmbit del Govern estem treballant en una remodelació específica per a l'àmbit d'autònoms, perquè és un univers molt elevat, que, a part, té..., va molt lligat, a vegades, a les mateixes decisions de caràcter governatiu, que limiten certes activitats. I en aquest exercici hi estem treballant. Sí que, en l'àmbit del treball autònom, acabar de situar els diversos assoliments que hem fet, també, en els últims anys, perquè crec que també ajuda a acabar-ho de situar. Vam poder desllorigar i constituir el Consell del Treball Autònom com a fòrum de debat i de discussió dels aspectes claus en la millora del treball autònom a Catalunya. I també hem anat incrementant altres tipus de polítiques vinculades als autònoms, lligades a les polítiques actives d'ocupació. Des de l'increment del «Consolida't..., altres línies d'ajudes que hem fet en l'àmbit dels autònoms, però més en les línies clàssiques que habitualment tenen les polítiques actives d'ocupació i que les continuem treballant, com és el «Consolida't, com és la Garantia Juvenil, on hem fet un increment d'un 60 per cent del pressupost que teníem assignat per a aquest 2020; els programes de formació corresponents al Consorci per a la Formació Contínua de Catalunya; els programes de suport –i aquests han tingut una molt bona resposta– a microempreses i autònoms per a l'elaboració de projectes de transformació digital i de model de negocis. Aquests programes..., fins i tot n'hem hagut de fer una ampliació pressupostària, perquè han tingut una molt bona resposta quan els vam decidir, en l'àmbit del SOC. O, també, un element, que és el Programa d'incentius al manteniment de la contractació en microempreses –que en la majoria dels casos són autònoms, amb menys de cinc, sis treballadors–, que també ha tingut una molt bona resposta, i que també està lligada a la manera de veure-ho des del Departament de Treball. És a dir, hi ha un compromís de manteniment de llocs de treball en un context com aquest, doncs hi ha una ajuda al manteniment d'aquests llocs de treball. És en aquest sentit en el que ho hem situat. Com els deia, en aquest decret el que venia és els 20 milions destinats a persones treballadores autònomes, que beneficiaran unes deu mil persones. Que ho vam situar..., d'aquesta fórmula, que no ha sigut l'adequada –i ja ho hem dit, des del Govern–..., perquè fos àgil i perquè donés resposta ràpida. I estem treballant en un altre model que sigui àgil, que li doni continuïtat sostinguda en el temps. Perquè crec que tots i totes som conscients de que la situació vinculada a la Covid-19, per desgràcia, no finalitzarà. I ara ja estem en un moment que ens sembla que hem superat la segona onada, però ens hem de preparar per a qualsevol altre moment. I també el que volem és trobar els recursos per donar-li un abast major, de suport fàcil, i que hi pugui accedir tothom. I en aquesta línia estem treballant. Recordar, en aquest sentit, que ja vam fer una primera ajuda d'aquest estil a la primavera, de 7 milions i mig. Aquella també era de concurrència no competitiva, però sí que és veritat que tenia unes limitacions entorn de qui s'hi podia presentar, que va fer que es destinessin els 7 milions i mig concrets, perquè les limitacions ja feien que l'univers no fos tan ampli. Va ser una de les coses que també van reclamar des del sector: ampliar l'univers. I això vam fer. Però hem de buscar un sistema que permeti una distribució que no sigui com la que va haver-hi la setmana passada. Al final, per donar-los unes dades globals, portem destinat a l'àmbit dels treballadors i treballadores autònomes 62 milions i mig d'euros des de l'inici del 2020. En destinarem més, perquè sempre que tinguem recursos en destinarem més. I el que necessitem, també, és cooperació i corresponsabilitat, també, de les administracions competents en aquesta matèria, de les que cobren les cotitzacions. I, en aquest sentit, esperem poder visualitzar aquesta cooperació i corresponsabilitat, que crec que en aquests moments és el que demana la ciutadania. Per un altre costat, també situar l'element de les mesures de caràcter social en l'àmbit de la cultura. El que perseguim aquí és poder donar un suport específic als treballadors i treballadores de la cultura més afectats per la pandèmia. El sector cultural és un dels sectors afectats per les decisions que està prenent el Govern de la Generalitat, però, com podeu observar, la gran part dels governs de tot Europa. I això significa que hem de poder acompanyar aquestes mesures que prenem des de la mirada sanitària, amb mesures d'acompanyament social i econòmic, especialment per a aquelles persones que estan en situació de més precarietat. Aquesta ajuda, ara mateix, encara que l'univers és molt més petit, que segurament no generaria aquella entrada tan massiva..., però igualment, com que la decisió està presa i és una bona decisió, de canviar el model, hi estem acabant de treballar. Ja la setmana passada vaig poder tenir una trobada amb l'Acadèmia Catalana de la Música per explicar-los que segurament canviarem el model. Estem acabant-ho de situar. Convocarem el sector, conjuntament amb el Departament de Cultura, i explicarem el nou model, un cop el tinguem tancat, i mirarem d'acordar-lo. Aquí, el que volem és arribar a un pagament únic de 750 euros, destinat a les persones professionals i tècniques de les arts escèniques, arts visuals, música i audiovisual i d'altres activitats culturals suspeses per la raó de la crisi sanitària a Catalunya. Aquí també hi ha un altre element de reflexió. Tenim un sistema de protecció, en l'àmbit del món del treball, que té petits forats. I un dels forats és aquestes situacions d'intermitència que tenen molts professionals, molts treballadors i treballadores de l'àmbit cultural. Aquí haurem de treballar –ja fa temps que s'hi està treballant– en l'estatut del treballador cultural, i crec que és una de les assignatures pendents –no que tinguem com a país, perquè les competències no són nostres; que tenim a l'Estat–, i esperem que, al més ràpid possible, es pugui solucionar. Per un altre costat, hi ha el tercer element d'aquest decret, que són les mesures relatives als preus dels serveis socials. És un increment de tarifes. Sumem l'increment de tarifes que vam poder fer l'any passat, encara que estiguéssim en pròrroga pressupostària, a un increment de tarifes ja pactat en els pressupostos del 2020, incrementat amb 20 milions a partir de l'obertura del sostre de dèficit, que ens ha de permetre un objectiu molt clar –i el situo des del màxim respecte a l'autonomia de les parts a l'hora de la negociació col·lectiva; en el mateix decret es situa de forma molt clara. L'objectiu és la millora de les condicions laborals dels professionals del sector social. I crec que aquest és l'objectiu que hem de compartir tots i totes. Es fa un increment de tarifes, per un costat, en l'àmbit de la gent gran. S'hi destinen 20 milions d'euros. I tanquem un dels acords que teníem amb el sector, de forma molt clara: l'equiparació del grau 2 amb el grau 3 de dependència. Al final, en el grau 2 i en el grau 3 hi ha gairebé la mateixa atenció assistencial, hi han les mateixes necessitats de professionals, i era un dels aspectes que teníem acordat i que crec que tots i totes vostès –perquè també ho hem discutit en seu parlamentària– compartien. Necessitàvem fer aquest horitzó. Amb les dues pujades de tarifa dels dos últims anys –la de l'any passat de 17 milions i mig, i la d'aquest any de 20 milions–, el que fem és equiparar el grau 2 amb el grau 3. Això significa un increment en el grau 2 de més de sis punts de la tarifa, un 6 per cent, i això persegueix un aspecte que és clau i que tots i totes compartim en aquest Ple, que és la millora de les condicions laborals de les gerocultores, de les auxiliars, en l'àmbit de la residències de la gent gran. També hi ha incorporat un increment d'un 5 per cent en els centres de dia, en les tarifes dels centres de dia. Per un altre costat, també hi ha l'increment de tarifes en l'àmbit de les persones amb discapacitat. L'any passat vam poder incrementar en 5 milions i mig d'euros les tarifes en discapacitat. Aquest any, entre les tarifes de les persones amb discapacitat i les tarifes de salut mental, que aquest any les hem incorporat –que és un univers molt més petit, però que érem conscients que les havíem d'incorporar–, hi destinem 7 milions i mig d'euros; amb una mirada que, en alguns àmbits, el creixement és d'un 1,2 per cent i en altres és d'un 5 per cent, depenent també de la realitat de la que partíem. La realitat d'alguns serveis de dia..., estaven en situació més complexa que altres realitats, i per això fem una pujada que és diferent, depenent del tipus de servei, però una mirada molt clara al SOI, que és un 5 per cent, en tots els altres serveis d'atenció diürna, que habitualment està la pujada al voltant d'un 3 per cent, i en l'àmbit residencial, que està la pujada al voltant d'un 1,2 per cent. També, en aquest sentit, fem un element diferencial del 2019. El 2019 el que vam fer en l'àmbit dels CDIAPs va ser fer un increment d'hores d'atenció. En aquest 2020 el que fem també és un increment del preu/hora, també un increment de la tarifa en l'àmbit dels CDIAPs, que, com vostès saben, són aquells centres de detecció precoç per a infants en qualsevol àmbit de possible element de discapacitat i que tenen una importància..., un arrelament en el territori i una importància cabdal per a les famílies i per als seus infants, fills i filles. I, per últim, 7 milions i mig destinats a l'àmbit de la infància i de l'adolescència. Un àmbit on no vam apujar tarifes l'any passat –i les coses s'han de dir pel seu nom–, però pertocava aquest any fer pujada de tarifes. Un àmbit que ha estat molt tensionat aquests últims anys. Un àmbit on els educadors i les educadores socials, els professionals del sector, es mereixien aquesta visualització. I aprofitem, també fem aquest increment de tarifes en l'àmbit de la infància i l'adolescència, tot perseguint un objectiu: la millora de les condicions de les persones que cuiden altres persones, siguin infants, siguin persones amb discapacitat o sigui gent gran. També situar que també hem pogut, en aquest sentit, poder situar una compensació pels sobreesforços que han tingut al teixit residencial d'infància i adolescència durant tota aquesta pandèmia. Ja ho vam poder fer en l'àmbit de gent gran i de discapacitats, i teníem l'assignatura pendent de l'àmbit d'infància. Per sort –i s'ha de dir «per sort–, aquesta pandèmia no té una afectació molt específica a l'entorn dels infants, però això no ha tret que hi hagi hagut una atenció, que hi hagi hagut una necessitat de..., unes realitats que habitualment no es tenen contemplades, com EPIs, etcètera, una despesa, com treballs de sectorització, com el que afecta també quan tens professionals que poden ser contacte estret o que hagin agafat la Covid-19 i has de fer recanvis de professionals encara que siguin temporals, i hem pogut sumar 3 milions i mig per a aquests elements, que ens han de permetre donar suport pels sobreesforços que s'han fet en el teixit residencial, en l'àmbit de la infància i l'adolescència, respecte a la pandèmia de la Covid-19. Per un altre..., i queden tres petits punts, tres modificacions que són molt parcials, però que també pensem que eren necessàries i que són interessants. Per una banda, es modifica el Decret 25/2020 amb relació a l'àmbit de les cures, aquell destinat a promoure i facilitar la regularització de persones, majoritàriament dones, que treballen en aquest àmbit, que treballen en les cures a les llars. En modifiquem dos articles. Per una banda, l'import, per tal de esponjar-ne l'execució. I, per l'altra, allargar-ne el tempo. Ja quan vam aprovar els recursos que hi destinàvem ja els vam fer amb un acord de govern per tenir plurianualitat, i el que ens ha de permetre és una experiència que és absolutament innovadora a Europa entorn d'aquesta regularització de dones migrades –majoritàriament són dones– que treballen a les cures a llars particulars. Aquesta experiència, que n'estem molt contents, poder-la tornar a executar el 2021, tenint aquest marge i tenint aquest espai que regula la seva fortalesa jurídica. També, amb el mateix motiu, modifiquem l'ordre que regeix la convocatòria de subvencions per a entitats allargant el període d'execució dels fons provinents del Pacte d'estat contra la violència de gènere, contra la violència masclista. Per què? Perquè estem en una situació d'absoluta excepcionalitat, i un dels exercicis que han de fer totes les administracions és mirar de ser al més flexible possible perquè la mateixa Covid-19 ha pogut portar a que alguns projectes no s'hagin pogut desenvolupar amb la planificació que es tenia, i és poder agilitzar al màxim, sent molt flexibles a l'hora del període d'execució d'aquests projectes, d'aquests fons provinents del Pacte d'estat contra la violència masclista. I, per acabar, aquest decret també fa possible garantir la liquiditat dels centres especials de treball per mitjà de bestretes en els cedits de foment de la integració laboral en centres especials de treball. És també..., altres de les realitats que ens porta la pandèmia. La pandèmia va situar, durant la primavera, una congelació dels terminis administratius. Això pot generar algunes dificultats entorn d'elements de justificació en l'àmbit dels centres especials de treball i d'allargament de certs períodes administratius. I el que hem volgut amb aquest decret és introduir aquest article, que el que ens permet és donar aquestes bestretes. Perquè al final els problemes –i vostès ho saben– en qualsevol empresa, en qualsevol entitat social, en qualsevol administració, no són únicament d'equilibris pressupostaris, sinó que també són d'atenció de la liquiditat. I el que hem volgut és poder cobrir aquests elements que poden generar tensió de liquiditat, encara que tinguin assegurat els recursos, amb bestretes que puguin facilitar que no hi hagin dificultats en liquiditat. Res més. Agrair-los la paciència en l'explicació i aquest és el decret que portem a convalidar aquí, en el Ple del Parlament. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, conseller. A continuació, i per posicionar-se, tenen la paraula els grups parlamentaris, i en primer lloc, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, la té el diputat senyor José María Cano. Endavant.
Gracias, presidente. Diputados, diputadas, consellers, muy buenos días a todos. Nos encontramos en el debate de otro decreto ley que nos trae este Govern, este decreto ya es el número 39 de una larga lista y contiene toda una serie de medidas que se enmarcan dentro de la emergencia del Covid-19, y que en este caso abarcan desde el mundo de los autónomos y las microempresas, pasando por el mundo de la cultura, para acabar tocando temas sociales, con medidas relacionadas con la infancia, la adolescencia y los centros residenciales. Si intentamos analizar todos esos decretos en su conjunto, de lo primero que nos vamos a dar cuenta es de una falta de estrategia, de la imposibilidad de obtener una visión clara de las medidas que está tomando este Govern ante una situación tan dura como la que estamos viviendo, tanto desde el punto de vista sanitario, como desde el punto de vista económico, como desde el punto de vista social. Un escenario en el que la cruel pandemia que nos ha inmerso en una crisis sanitaria mundial, ha acabado con muchas vidas y ha obligado a restringir nuestra movilidad y, por lo tanto, se ha convertido en una crisis económica de dimensiones nunca vistas, una crisis económica que cada vez es más profunda, en función de las restricciones impuestas, y cada vez agudiza más el sufrimiento de la ciudadanía, que ya está inmersa en una crisis social y humanitaria sin precedentes. Lo que nos muestra esta visión conjunta de todos estos decretos ley, de todas estas medidas, es la deriva de un govern agotado, roto, que está desbordado y totalmente paralizado. Un govern incapaz de diseñar e implementar una estrategia ante la pandemia, ante esta cruel situación, a pesar del paso del tiempo y de que teóricamente ya deberían empezar a tener algo de experiencia y aprender de los errores. Cuando le digo que es un govern roto me refiero a que sus miembros son incapaces de coordinarse, son incapaces de trabajar conjuntamente en busca de los mejores resultados. Y no solo no son capaces de coordinarse entre conselleries, tampoco se coordinan ni consensuan ninguna medida con la oposición, a pesar de que todos los grupos parlamentarios les hemos tendido la mano, a pesar de que les hemos hecho infinidad de propuestas y que, por supuesto, se las seguiremos haciendo, porque lo que está en juego es la salud de la ciudadanía y nuestro sustento económico. Vemos con asombro como los grupos que dan apoyo al Govern, y el propio señor Aragonès y usted mismo, señor Chakir El Homrani, cada vez que intervienen desde este atril nos hablan de la necesidad de trabajar todos juntos y de que nos van a tener en cuenta, nos hablan de que es el momento de remar todos juntos, pero a la hora de la verdad, cuando valoramos los hechos, no las palabras, los grupos de la oposición somos invisibles para este Govern. Para ustedes debemos ser una especie de estorbo y son incapaces de aprovechar nuestra actitud totalmente propositiva. Al principio de la pandemia, se lo tengo que decir, se lo tengo que reconocer, que no era capaz de entenderlo. No entendía cómo desaprovechaban una oportunidad como esta para buscar una unidad de acción, cómo no aprovechaban todas nuestras propuestas –propuestas en el ámbito sanitario, propuestas en el ámbito económico, propuestas en el ámbito social–; propuestas que, en la inmensa mayoría de los casos, ustedes ni se leían ni se han leído. No entendía esa actitud ante una situación de pandemia, pero con el paso del tiempo sí que entiendo el porqué. Si no son capaces de coordinarse entre ustedes, si no son capaces de coordinarse entre departamentos y tienen continuas disputas, continuas desavenencias y filtraciones, ¿cómo se van a coordinar y aprovechar la mano tendida de la oposición? Es imposible que se coordine con la oposición un govern que está roto, en el que cada conseller y cada departamento sigue su propio camino, con un vicepresidente además al frente que se muestra incapaz de liderar y de poner en orden su propia casa en beneficio de la ciudadanía. Por eso, el resultado final son decretos improvisados, decretos desastre, como este, que no pasarían ni el más mínimo control de calidad. Lo que nos encontramos son auténticos parches inconexos que han ido poniendo a través de los sucesivos decretos que han ido firmando desde el mes de marzo, y que a pesar del paso del tiempo y de que teóricamente todas esas medidas ya deberían estar enmarcadas dentro de un plan de choque bien estructurado, un plan de choque de emergencia que abordara tanto el ámbito sanitario como el económico y el social, un plan consensuado con la oposición y los agentes sociales y económicos con el objetivo de paliar precisamente los efectos de la pandemia, una estrategia que balanceara en su justa medida todo lo relacionado con la salud con todo lo relacionado con la economía..., pero en vez de esa estrategia, nos encontramos con otro decreto macedonia como el que nos traen hoy a aprobación. Nosotros, por responsabilidad, permitiremos que se apruebe este decreto. Pero lo haremos como lo hemos hecho en todos los anteriores: sin ningún tipo de entusiasmo, sin ningún tipo de esperanza y con mucha preocupación por la pésima gestión que está realizando este Govern, constatando que tenemos el peor Govern de la Generalitat en el peor momento. Y ya era difícil que se superaran. Este Govern en el único escenario que se maneja bien es en el de la confrontación, cuando es fácil culpar a un tercero, que, como siempre, es el malvado Estado español. Pero cuando los resultados dependen de su gestión, quedan al descubierto las miserias, y eso precisamente es lo que está pasando en estos momentos. Ya no es tan fácil dar esa excusa, aunque la sigan utilizando en cada una de sus intervenciones. De todas formas, los puntos inconexos de este decreto ley nos hacen visualizar a la perfección el drama humano que estamos viviendo, el drama humano que viven nuestros mayores, el drama de las residencias, las dificultades de las personas con discapacidad, con problemas de salud, y de los familiares ante esta pandemia. Y desde el punto de vista económico, ese decreto ley es el reflejo del drama de los trabajadores autónomos, de todos esos héroes individuales que están, como siempre, abandonados por este Govern. Pertenecen a su conselleria d'Afers Socials i Treball –su conselleria, señor Homrani–, pero ya se lo dije en mi interpelación, usted no los entiende. Tengo que llegar a la conclusión de que no sabe lo que es un autónomo, no es capaz de empatizar con ellos, porque entiendo que desconoce lo que significa abrir la persiana o salir a buscar a los clientes cada día, no sabe lo que es pagar una nómina, o los seguros sociales, o los impuestos trimestrales, y tampoco están siendo apoyados por el conseller de Empresa, que también debería tutelarlos. Solo con esas premisas se puede llegar a humillar a los autónomos con una de las medidas que recoge este decreto. Desde el Govern impusieron el cierre a determinados sectores sin pensar en las consecuencias económicas y sociales que tenía esa decisión y sin tan siquiera plantearse que si les quitaban el sustento les tenían que acompañar, les tenían que ayudar y no dejarlos caer. ¿Se imaginan el sufrimiento de todas esas familias que dependen del mundo de la feria, por ejemplo, que llevan meses sin poder trabajar? ¿Se imaginan el sufrimiento de las familias que dependen de la hostelería con el decreto de cierre de bares y restaurantes? ¿Se imaginan el sufrimiento del sector del deporte, de todas las familias que dependen de los gimnasios, o el sufrimiento de todas las familias que dependen del sector del ocio nocturno o del mundo de la cultura o del sector del turismo en general? Piensen que más del 95 por ciento de nuestra actividad económica la realizan autónomos y pequeñas empresas. Son miles de familias a las que han dejado prácticamente sin ningún tipo de ingreso. Son miles de autónomos que no saben si van a poder llegar a final de mes. Viven con la amenaza constante de verse obligados a cerrar definitivamente sus negocios. Y ante esta situación, que cualquiera con un mínimo de sensibilidad puede visualizar nítidamente, lo que han hecho es humillarlos con una ayuda de dos mil euros; una ayuda para los diez mil primeros, como si se tratara de un burdo concurso; una limosna para los que llegaran primero a presentar su solicitud en una web desbordada. Ya no es solo que la web se colapsara el primer día ante la avalancha de solicitudes. Ya no es solo que no dejaran presentar más solicitudes a las tres horas de abrir el plazo porque se habían agotado los fondos. Es la impotencia y la rabia de todos esos autónomos que, mientras lo están pasando mal, se sienten humillados por este Govern. Y el problema no es que las ayudas estuvieran mal diseñadas, que también; lo realmente desesperante y preocupante es que este Govern no tuviera previsto que pasaría eso. ¿De verdad nadie en este Govern conoce el sufrimiento de la ciudadanía, el sufrimiento de los autónomos, afectados por las restricciones que ustedes mismos les han impuesto? ¿De verdad dentro de su cómoda vida ni tan siquiera se les ha pasado por la cabeza que una ayuda a los diez mil primeros no era una ayuda, era una humillación? Era reírse de ellos en su cara, reírse de aquellos que han cumplido con su parte del trato, que han hecho todo lo que está en sus manos, todas las inversiones posibles para que sus establecimientos y sus actividades tuvieran todas las garantías de seguridad sanitaria, siguiendo precisamente sus propias recomendaciones. Y, a cambio, ¿qué han recibido? Les han pagado sin tenerlos en cuenta, sin escucharlos, tomando las decisiones de manera unilateral, sin darles ningún tipo de explicación mínimamente lógica y coherente, sin sentarse con ellos y exponerles, negro sobre blanco, la situación y el porqué de esas decisiones tan drásticas e indiscriminadas. No les han argumentado por qué no optaban por restricciones más quirúrgicas, en función de las zonas de riesgo, que no acabaran con su futuro. Lo que han hecho es generarles incertidumbre, desconfianza y mucha, pero que mucha, desesperación, lanzando globos sonda como cuando anunciaron que iban a abrir el ocio nocturno y a los pocos días cerraron los bares y restaurantes. Los han maltratado actuando con nocturnidad, tomando decisiones de un día para el otro, sin permitirles gestionar mínimamente las existencias. Miren, no vemos capaz de gestionar esa situación que estamos viviendo a un govern roto y seleccionado para la queja y la confrontación, que lo que hace es dar bandazos sin plantear soluciones. Señor Homrani, alguien mínimamente responsable daría un paso al lado. Gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, té la paraula ara el diputat senyor Raúl Moreno. Endavant.
Bé; bon dia, president. Senyores i senyors diputats, honorable conseller... Quina setmana, conseller! Quina setmana! És difícil afegir moltes més coses de les que ja s'han dit públicament sobre..., coses que porten avui a debat en aquest Parlament amb aquest decret. Jo crec que aquest decret ha estat la gota que ha fet vessar el got, un got que estava ple d'incompetències per part del seu departament. A recordar la nefasta gestió de la primera onada en el tema de les residències, que va acabar, doncs, amb el president Torra..., traient-li'n les competències. Residències que a dia d'avui no cobren el plus de Covid justament per un error en un decret que vam parlar al Ple anterior. És a dir, és el segon decret que té problemes. Van prometre vostès 1.800 professionals a les residències que no han arribat. Van prometre, a més a més, pagament als centres residencials i als centres de dia. No cobren des del mes de març. Ha afirmat coses falses, com el fet de que el teletreball era obligatori al nostre país, quan no ho era. Cap política per reduir la pobresa infantil, lleis sense desplegar i una renda garantida que no arriba a la gent que més la necessita. I ara el circ muntat amb les prestacions a les persones treballadores autònomes que recull aquest decret. Una prestació de dos mil euros als primers que hi arribin, no als que més ho necessitin, no als que tinguin més problemes. El criteri és la celeritat, és la rapidesa. Al mateix estil que les persones que fan cua el dia que comencen les rebaixes en els centres comercials. Amb una diferència: que els centres comercials obren la porta i la gent pot entrar. La plataforma informàtica de la Generalitat no permetia obrir la porta a tothom. De fet, hi ha plataformes informàtiques més avançades per comprar una entrada d'un concert d'un artista pop que les que utilitza la mateixa Generalitat de Catalunya per gestionar les prestacions socials. És molt poc diferent a agafar un helicòpter i llançar bitllets des del cel i que arribi, doncs, a qui primer tingui la capacitat d'agafar-los. I a això vostès li diuen «procediment de concurrència no competitiva. I és tot el contrari. Segurament no hi ha concurrència sense competitivitat. Autònoms i autònomes en situacions precàries, amb els seus negocis tancats, competint per una prestació minsa, que en el millor dels casos arribaria al 2 per cent dels 500.000 treballadors autònoms i autònomes que hi ha a Catalunya. Marca Esquerra Republicana. Fem anuncis de prestacions –si pot ser, moltes–; després posem una quantitat minsa de contingut a aquestes prestacions i que Dios reparta suerte. És una qüestió de maquillatge. Estan vostès més interessats en anunciar les prestacions que no en fer prestacions que siguin efectives. Vostès argumenten que aquest és l'únic procediment perquè els diners arribin ràpid. No només és fals, sinó que, a més a més, és injust. I triar entre rapidesa i justícia..., nosaltres ens quedem amb justícia. I no només és fals –que és un argument que vostès defensen des de fa uns dies, que aquest era l'únic mecanisme ràpid per poder fer-ho–, que fins i tot avui vostè ha dit que estan buscant un altre mecanisme –perquè, efectivament, hi han més mecanismes per fer que les prestacions arribin amb rapidesa a aquells que més ho necessiten. I tampoc és una qüestió de diners. Ahir mateix vostès anunciaven –i avui ho ha tornat a fer vostè– que estan buscant altres prestacions per a autònoms, altres prestacions per al sector de la cultura que arribaran pròximament –avui a TV3 no ha volgut posar data; per tant, entenc que ho estan estudiant– amb més quantia econòmica. Per tant, si tenen disponibilitat econòmica, que la tenen –3.200 milions d'euros per part de l'Estat, 420 milions d'euros del límit de dèficit, permís per endeutar-se, i, a més a més, tenen prop de 900 milions de superàvit... Tenen disponibilitat econòmica per fer-ho. I han demostrat vostès, novament, la seva incompetència. Solució: cessem la cúpula del departament. A veure si així llencem el missatge de que hem pres mesures, eh?, que s'han assumit responsabilitats per part de tot l'equip tècnic del departament. I jo crec, senyor conseller, que vostè hauria d'assumir les seves responsabilitats. El Govern no el pot cessar, perquè està en funcions. Vostè pot dimitir. I la pregunta que s'hauria de fer és: si el Govern no estigués en funcions, vostè estaria avui assegut aquí? I això és el que l'ha de fer reflexionar a vostè sobre la seva responsabilitat en aquest tema. Li haig de dir, senyor conseller, que hi ha molta gent del sector social i del conjunt de la ciutadania cansada d'escoltar com posa d'excusa el Govern de l'Estat per intentar justificar els seus errors. Aquesta prestació ha estat mal dissenyada, poc finançada i pèssimament gestionada pel seu Govern, que ha aconseguit l'efecte contrari que buscava: en lloc de dignificar els autònoms, els ha degradat. Ni Sánchez, ni Iglesias ni el sursumcorda. Assumeixi les seves responsabilitats i, si és possible, no ens intenti enganyar un altre cop dient que ha fet canvis a la seva conselleria perquè vol implantar un nou model de gestió tres mesos abans d'acabar la legislatura. Sobre la part de cultura. Miri, aquest decret d'avui és del 3 de novembre. Avui som 19 de novembre. No s'ha adonat ningú que hi havia el procediment de concurrència no competitiva en la part de cultura? Per què ha esperat vostè fins ahir a la nit, a última hora, per retirar aquesta prestació? No s'entén –no s'entén. Podria haver-ho fet la setmana passada, quan va veure que el sistema informàtic fallava, i, per tant, totes aquestes prestacions les retirem perquè el sistema no funciona. No, es va esperar a ahir. Miri, va ser curiós, eh? Jo tinc la meva teoria, perquè si haig d'esperar que vostè doni explicacions sobre les causes de per què va prendre ahir a la nit, poques hores abans d'aprovar aquest decret, aquesta decisió, doncs m'haig d'esperar assegut, eh? Però ahir el meu company, el Rafel Bruguera, el diputat, interpel·lava el conseller Aragonès i li deia, justament, que hi havia un problema amb aquesta prestació de cultura, i és que també s'insistia en la concurrència no competitiva. La cara de sorpresa del senyor vicepresident va ser important. Hores després, la prestació es va anul·lar. Jo, sincerament, no entenc per què, si el procediment és erroni, vostè espera fins ahir a la nit per dir-ho. És un menysteniment al sector de la cultura. Espero que avui al migdia, quan els reuneixi, els expliqui per què ha pres aquesta decisió. I per què aquest menysteniment cap a un sector que ho està passant molt malament, que efectivament necessita certeses. Necessita un govern que li digui quan, com i de quina manera ho faran. I que, en tot cas, els procediments també siguin pactats amb el sector. El sector no coneixia això. Coneixia, el Departament de Cultura, el contingut i la forma com es faria aquesta prestació? Pregunti-l'hi a la consellera. Per tant, tot és un absolut desgavell. El sector no sabia res del procediment. I, per tant, jo crec que se'ls ha de tractar amb una mica més de respecte, perquè estem parlant de situacions molt sensibles. Avui deia a TV3: «Ja estava previst modificar el sistema d'ajudes, però l'error va ser que estava publicat a la web. Hi insisteixo: aquest procediment és públic des del dia 3 de novembre i vostès van esperar fins ahir, a última hora. Parlaré de més coses del decret, perquè el decret té coses bones. Clar, fan aquesta cosa de posar-hi coses diferents... I nosaltres, per un acte de responsabilitat, ens abstindrem; no pel tema dels autònoms i pels temes de cultura. Aquest decret té quatre capítols. Dos ja no van. Dos no funcionen. D'un ha dit: «No, no, aquest..., no ho farem. I ho aprovarem avui. Doncs això que aprovarem avui no es farà –el tema de la cultura. I el dels els autònoms ha estat un fiasco. Bé, mirarem la resta. I en la resta hi ha coses positives. Amplien vostès, en aquest decret, amb 2 milions d'euros les ajudes per intentar regularitzar les professionals de les cures. És una bona notícia. Abans ho feien, un any abans de l'estat d'alarma, i ara també, dos anys després de l'estat d'alarma. Una mesura ben intencionada, sota el nostre punt de vista poc dotada econòmicament. Allarguen fins al 30 de setembre del 2021 el període d'execució del pacte d'estat, també els pagaments als centres especials de treball amb la fórmula de bestreta, tal com nosaltres ja suggeríem des de fa temps. I pel que fa a les tarifes –i em queda poc temps, però l'hi diré–, és una bona notícia, primer, que s'apugin les tarifes dels serveis residencials. Al cap i a la fi, és un pacte entre els comuns i vostès que avui es porta aquí –es podria haver portat en un altre decret, però ens ho han ficat aquí. A nosaltres ens sembla que són absolutament insuficients. Estem parlant d'un 1,2 per cent d'increment en alguns dels serveis, un 5 per cent com a màxim –un 5 per cent com a màxim–, i, a més a més, efectivament, fan que el grau 2 i el grau 3 tinguin el mateix mòdul econòmic. Apugen, per tant, el mòdul econòmic a les residències i apugen el copagament de les famílies. Les famílies hauran de pagar més. [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] De fet, les famílies hauran de pagar més –acabo, president– tant si tenen un familiar de grau 2 com si tenen un familiar de grau 3. Per tant, senyor conseller, faci-s'ho mirar. Li suggerim que faci un pas enrere i, sobretot, que tingui més sensibilitat cap als sectors que pitjor ho estan passant...
Diputat...
...en aquest país.
Gràcies. En nom, ara, del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, té la paraula la diputada senyora Marta Ribas. Endavant.
Bé; bon dia, conseller. Diputats, diputades, aquest és un decret calaix de sastre, una barreja de temes molt diversos sobre els quals, a més, tenim posicionaments ben diferents com a grup parlamentari. Inclou des del compliment, per fi, de l'acord assolit amb nosaltres com a grup parlamentari en la negociació de pressupostos, per incrementar les tarifes dels serveis del sector de la dependència, la discapacitat, alguns de salut mental i els d'infància..., una mesura que, encara que arribi tard, molt més tard del que hauríem volgut, evidentment compartim. Inclou també les polèmiques ajudes als autònoms, limitades, desastroses en la seva gestió, passant per les ajudes als tècnics del sector cultural, que, tot i que benvingudes, no deixen de ser un reciclatge de recursos que no van gestionar bé en unes ajudes anteriors i, a més, amb l'aturada anunciada ahir a la nit de la seva implementació. Després m'hi referiré. I s'hi inclouen, a més, altres elements, positius al nostre parer, per facilitar bestretes als centres especials de treball i modificacions de terminis de subvencions, entre d'altres les relacionades amb el fons del Pacte d'estat contra la violència masclista. Una barreja de temes que..., per responsabilitat, per no obstaculitzar evidentment les que considerem positives i necessàries, ens abstindrem en la votació d'aquest decret llei. Però també els he de dir –i l'hi he de dir, conseller– que si fos pel capítol primer d'aquest decret es mereixen un vot en contra i sorollós. El capítol primer d'aquest decret són les mesures de suport a les persones treballadores autònomes i autònoms que formin part de les microempreses. Han estat unes ajudes econòmiques puntuals desastroses, per insuficients i per ineficients. Les van convertir en una mena de gimcana informàtica impossible durant quaranta-vuit hores, amb un sistema que fallava i per un coll d'ampolla de competència entre iguals. Però, sobretot, perquè dotant-les només amb 20 milions d'euros les van convertir en una competició entre mig milió d'autònoms que requereixen ajudes per intentar estar entre aquesta mena de petit grup d'afavorits, a Catalunya. Només un de cada deu han pogut accedir a aquestes ajudes. I ens preguntem per què. Per què aboquen la gent a barallar-se durant hores i hores amb un sistema informàtic que no funciona; per què articulen unes ajudes que saben que són insuficients, amb una fórmula de competència entre iguals, quan hi ha alternatives de fer-ho d'una altra forma. Per què no hi han posat més diners? I aquesta és la pregunta clau: per què creen una ajuda amb una dotació d'inici tan curta? Per què no hi han posat, per dir alguna cosa, 100 milions, en comptes de 20 milions? Per què no gasten? Per què no gasten? Catalunya avui té molts recursos al seu abast per oferir solucions als problemes dels catalans i catalanes, molts més dels que tenia abans de la pandèmia i dels que s'haurien arribat a imaginar. El senyor Aragonès hauria de deixar la calculadora i començar-se a preocupar de destinar els recursos allà on calen, allà on són més necessaris. Totes les demandes que ens han fet des del seu Govern, especialment des del Departament d'Economia, les hem aconseguit. Hi ha un fons Covid per al 2020 –ens ho van demanar– de 3.200 milions d'euros, que és més del 20 per cent del total del fons Covid de l'Estat. Han afavorit Catalunya, els criteris amb els quals s'ha repartit aquest fons Covid, perquè han estat per població i per situació sanitària, i en els dos casos afavorien Catalunya. S'han eliminat els objectius de dèficit. Aquest any, hauríem hagut d'estar complint un objectiu de dèficit del 0,2 per cent del PIB. S'ha eliminat i s'ha passat a només una recomanació del 2,2 del PIB. S'ha suspès la regla de despesa. Se'ls ha garantit el finançament del deute que es generi. I això és molt important, perquè la Generalitat no es pot finançar via mercats i l'Estat els garanteix el finançament del deute que es generi; per tant, els permeten endeutar-se. Hi ha un nou fons Covid compromès per al 2021 que de mínim seran 2.000 milions d'euros. I, a més, en els pressupostos per al 2021, pressupostos generals de l'Estat..., que encara estan en negociació i encara hi poden incorporar segurament més coses, però ja hi ha recuperacions de partides reclamades pel Govern de Catalunya, com partides incrementades, com un increment important per a dependència o una partida rècord en habitatge. Hi ha diners. I capacitat d'endeutar-se. Gastin! Gastin! Rescatin sectors i persones! Ens cal evitar que l'economia entri en fallida i que la gent caigui en situacions de molt més difícil retorn. I no m'agrada explicar-ho així, però potser així ho entenen millor: molt més cares de retornar a una situació de vida mínima en el nostre país. Gastin ara, que després l'economia ho retornarà. Però segueixen gastant amb comptagotes i no els entenem. No entenem què hi guanya el senyor Aragonès, què hi guanya aquest Govern, què hi guanyen Junts per Catalunya o Esquerra Republicana en seguir amb l'actitud de ser els campions del compliment d'un límit de dèficit que no existeix. Qui no hi guanya res amb aquesta actitud amb què estan governant en aquests moments tan crítics, segur, és el país: ni la seva gent, ni les seves empreses, ni el seu sistema econòmic. I les ajudes als autònoms que ens inclouen en aquest decret llei responen absolutament a aquesta actitud que els estic dient que haurien d'erradicar. Per què 20 milions d'euros si sabien d'entrada que eren absolutament insuficients? El mateix els dic amb les ajudes a la cultura. La prestació econòmica per a tècnics i treballadors d'arts escèniques, visuals, musicals, d'audiovisuals, afectats per la suspensió d'activitats culturals. Són els que pitjor ho tenen del sector cultural, els que es podrien beneficiar d'aquestes ajudes. També amb una partida limitada, competitiva entre iguals i que ni tan sols respon a un esforç econòmic extra del Govern. Aquests 3,6 milions surten del romanent de l'anterior ajut directe que va aprovar el Departament de Cultura amb la conselleria de Treball abans de l'estiu. Aleshores van aprovar una partida de 5 milions. Els en van quedar 3,6 sense gastar. Per què? Doncs perquè ho van fer malament, amb molta burocràcia, amb una desastrosa difusió i molta part del sector no va poder-hi accedir. Ara reciclen aquells mateixos 3,6 milions que van sobrar en aquesta nova ajuda; que no és nova, que és reciclada. No la venguin com una nova ajuda. No és cap nou esforç. I, a més, no només no és un esforç extra ni diferent, sinó que repeteixen la fórmula exactament igual: un pagament únic fix de 750 euros, que és morralla per als que porten des d'inicis d'any, des de fa nou mesos, sense poder treballar i sense cap retribució..., sense cap retribució durant nou mesos, i ara els ofereixen una paga única i competitiva de 750 euros. I a més una ajuda absolutament injusta, perquè no té cap tipus de progressivitat ni d'anàlisi de la casuística de cada cas. I aquest és un sector molt divers, i no és just tractar tothom per igual. No és el mateix algú que ha treballat aquest estiu i ha cobrat tres mil euros, que algú que ha treballat un cop aquest estiu i n'ha cobrat tres-cents, i que no ha fet cap altre cobrament ni feina en tots aquests nou mesos. No és igual, segurament. Tots ho necessiten, però no és igual. Però, per si no fos prou, els porten marejant des de que van aprovar aquesta ajuda i anit, a última hora, els anuncien que aturen l'ajuda, que s'ho estan repensant. Mirin, de debò, deixin d'improvisar, deixin de barallar-se com a govern. Avui aquest sector, d'aquí a una estona, es manifesta per reclamar-los ajudes efectives ja. Repensin-s'ho amb molta agilitat, si us plau, conseller. I per eliminar aquest sistema competitiu entre iguals i per incrementar, sobretot, per incrementar la quantitat. Els ho repeteixo: deixin de dir que no hi ha diners; en tenen i tenen capacitat d'endeutar-se. Acabo, felicitant-me, evidentment, perquè aprovin l'actualització de les tarifes del sector de la dependència, la discapacitat i la infància, pactada a inicis d'any amb nosaltres en la negociació dels pressupostos de la Generalitat d'aquest any. Vam pactar 35 milions d'euros, i és el que posen ara en aquesta actualització de tarifes. Sabem que és insuficient, evidentment. Hauríem volgut que fos molt més, però veníem de deu anys de tarifes congelades en aquests sectors, excepte un petit increment l'any passat en part d'aquests. Calia començar a incrementar-les, però sobretot calia fer-ho amb un enfoc claríssim que l'increment s'ha de destinar sobretot, majoritàriament, a millores de condicions laborals. Aquesta és la negociació que vam tenir amb el Govern; aquesta és la implementació que avui es ratifica amb aquest decret llei, i, evidentment, ens felicitem d'haver incidit en que es comenci el descongelament d'aquestes tarifes. Hi ha molt recorregut a millorar-les, però que, a més, es faci amb un enfoc clar que la millora principal ha de ser en les condicions laborals del precariat tan absolut que hi ha en el sector de les cures en el nostre país.
Gràcies, diputada. En nom, ara, del grup parlamentari de la CUP - Crida Constituent, té la paraula el diputat senyor Vidal Aragonés. [[Pausa.]] Sí. He dit «grup parlamentari, me n'he adonat. Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent.
Gràcies. Bon dia a tots i totes. Nosaltres, per començar..., i no pot ser d'una altra manera que no sigui article 1 d'aquest decret que avui es validarà. Miri, conseller, dos mil euros, deu mil autònomes i autònoms, no hi ha més, és el que significava d'inici; però hem de veure moltes més coses, més enllà del seu criteri finalístic per a afectats per la Covid o per l'estat d'alarma. I lo primer que hem de veure és per què hi ha un gruix de la societat que d'això en parla en termes de loteria. De veritat que pensem que és molt rigorós, parlar en termes de loteria quan parlem d'això, però és molt pitjor fins i tot que la perspectiva que un té quan juga a la loteria. I li explicarem el perquè. Fins i tot la gent més humil d'aquest país pot comprar una petita participació, i és com de cultura obrera pràcticament regalar un dècim als amics, les companyes de feina, a la família –un dècim. En aquesta realitat de que únicament deu mil persones hi poden accedir, hi ha menys possibilitats que el fet que et toqui la loteria. Faci els càlculs, conseller. Tres-cents mil autònoms, autònomes, persones físiques, deu mil persones que hi poden accedir. Però hi ha un altre element: no és ben bé un sorteig. Perquè aquí hem d'analitzar qui té més o menys mitjans, qui té més o menys capacitats informàtiques i qui pot accedir també a gestions contractades a través de gestories o despatxos professionals per veure com accedeix a aquestes prestacions. Primer element fonamental. I, per tant, si us plau, acabin amb aquesta concurrència competitiva, no competitiva, anomenin-la com vulguin, que realment el que és, és un desastre. I un desastre no és perquè l'aplicació informàtica no funcionés, això és la gestió indirecta de sempre. Un desastre és perquè és el fracàs absolut i la plasmació de polítiques socials que no es fan. I, miri, conseller, hi ha un altre element que ningú ha traslladat i que aquest grup ho vol posar de manifest. Ens pot explicar per què limiten les cooperatives quan tenen més de tres socis? Vostès parlen d'economia social i de cooperativisme i a la pràctica el que fan és deixar fora la majoria de cooperatives o socis amb règim al RETA d'aquest país. Això és inacceptable, conseller. No es pot acceptar que estiguin deixant fora la economia social i solidària o una part del cooperativisme. Article 8. Ara ja passem dels autònoms al món de la cultura, on també hi ha autònoms. I primera pregunta: a què accedeixen els autònoms de la cultura, a 2.000 o a 750? Aquest... I sí és 750, algú ens pot explicar per què una prestació de 2.000 per a un i de 750 per a l'altre? Nosaltres encara no ho sabem. I entrem novament a la loteria fins ahir, que al vespre ens anuncien que paralitzen tot allò. Miri, el problema no era paralitzar, el problema és que vostès podrien haver anunciat què farien, i fins i tot deixen que es comenci a tramitar i vostès anuncien que això tindrà una altra forma. Administrativament és possible, però el neguit i la frustració que generen quotidianament és insuportable. I novament anem a una realitat que regulen i deixen fora –ara també dins del món de la cultura– la gent més humil i més precària. Quan vostès posen el criteri de cotització d'un únic dia el 2020, pot semblar que és de mínims, però, mirin, estem en un sector de temporals, d'indefinits a temps parcial i de fixos discontinus que aquest any 2020, per la Covid, no han pogut començar a treballar i, per tant, no tindran ni un dia cotitzat. Allò que a l'Estat francès es coneix com els intermitents de la cultura. I vostès els estan deixant fora. Estan fent una discriminació indirecta per a aquest col·lectiu, que és el més humil i el més precari del conjunt del sector. Ja n'hi ha prou, conseller –ja n'hi ha prou. I nosaltres ens posem a disposició per donar-li una altra alternativa. Regulin fixar un dia o un mes de cotització el 2019, i s'ha acabat el problema. Una part del problema, millor dit. I tercera qüestió, la que fa referència a les tarifes o els preus. Mirin, no és una notícia dolenta –nosaltres ho volem reconèixer, clar que no–, però és absolutament insuficient. I, compte! –no ho ha fet vostè, conseller, però ho està fent aquest Govern–, aquestes tarifes, amb el redactat que té l'article 13..., no significa que tot s'hagi de dedicar als salaris i retribucions dels treballadors i les treballadores. Això el que expressa –l'article 13– és un criteri finalista. I nosaltres, Subgrup de la CUP, ens posem a disposició, des del punt de vista tècnic, per solucionar-ho avui mateix. Fem un redactat on diguem que l'augment de tarifes i preus es dedica exclusivament a la massa salarial retributiva i que es determini aquest augment per part dels subjectes legitimats a la negociació col·lectiva. I està resolt. Per tant, nosaltres li estem fent tota la crítica del món, conseller, però li estem posant una alternativa darrere l'altra. I per acabar: miri, que vostès s'atonyinin públicament ja em sembla que és un espectacle quotidià; però, conseller, que això no afecti el conjunt dels catalans i les catalanes, i sobretot que no afecti aquells catalans i aquelles catalanes que més estem patint. Gràcies.
Gràcies, diputat. En nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, té la paraula el diputat senyor Santi Rodríguez. Endavant.
Gràcies, president. Conseller, diputades i diputats, jo els parlaré de futbol. Quan un equip falla, i l'equip del departament ha fallat en aquesta legislatura diverses vegades –la gestió de l'allau dels menors immigrants, les residències, el pagament a les residències, ara els autònoms–, el que acostuma a passar és que es canvia l'entrenador, no l'equip. I aquesta és una decisió que acostuma a prendre la directiva. I entenem que la directiva és un govern que en aquests moments és un govern coral, en el que cadascú crec que s'esforça en intentar desafinar, a més a més de les travetes que es posen entre uns i altres. Però a més a més és un govern en funcions i, curiós –l'hi van recordar el primer dia des del seu propi partit–, el Govern no el pot cessar. Quan es donen aquestes circumstàncies el que passa és que l'entrenador, en benefici de l'equip i abans de que cometi nous errors –que crec que estan a punt de cometre'ls–, el que fa l'entrenador és deixar l'equip i que vingui un entrenador nou, o el seu segon n'assumeixi les responsabilitats. I li dic això perquè crec que l'equip està a punt de cometre nous errors. Jo no diré, com altres portaveus, que el sistema de concurrència competitiva no és un bon sistema perquè les ajudes arribin ràpides a qui les necessita. Però s'han de tenir en compte tres variables: l'import unitari de l'ajuda –en el cas dels autònoms dos mil euros–, l'import total de què es disposa –en el cas dels autònoms 20 milions–, i l'univers a qui va destinat –en el cas dels autònoms, més de cinc-centes mil persones a Catalunya. Sí, més de cinc-centes mil persones a Catalunya. Per tant, està condemnat al fracàs –està condemnat al fracàs. Perquè en el millor dels casos –és a dir, en el cas que la plataforma funcioni correctament– es trobaran com s'han trobat: amb deu mil autònoms mig contents perquè han accedit a l'ajuda i hi han accedit de forma ràpida, i amb 390.000 emprenyats, que ja ho estaven per la situació que estan vivint, i ho estaran una mica més perquè tenen el dit gastat de prémer la tecla F5, perquè a més a més la plataforma ha fallat. Era evident que això podia fallar. Ara, que vostès decideixin ara aturar i repensar les ajudes al sector de la cultura –que és la segona part del segon capítol del decret que estem debatent–..., per repensar-s'ho. Jo els diria: avaluïn ràpidament les tres variables que jo els he citat. He fet els números ara en un moment: ajudes unitàries, 750 euros; import total, 3.696.612 euros. Quin univers tenim, conseller? Vostès ho deuen saber; jo no. Però ja l'hi dic: si l'univers és més gran de 4.928 persones, aturin el procediment, però si és més petit, tirin endavant el procediment, perquè és viable, amb independència que la plataforma funcioni o no. Jo vull esperar que amb aquest univers pot funcionar. Però si és més petit d'aquesta quantitat, no ho aturin, tirin-ho endavant, perquè aquí hi ha gent també esperant rebre aquestes ajudes. Jo els puc donar una pista: en el Decret 21 aprovaven ajudes al sector de la cultura per valor de 5 milions d'euros. En van sobrar 3.700.000, que són els que avui tornen a destinar al sector de la cultura. En aquell moment l'ajuda era de 1.200 euros. Varen ser mil cent persones les que en concurrència no competitiva van demanar aquella ajuda –mil cent. Per tant, intueixo que l'univers al que van destinar les ajudes de Cultura és inferior a les 4.928 persones que jo li he citat. Per tant, no ho aturin. Aquest pot funcionar. Aquest està en condicions de funcionar. Per tant, no cometin més errors. I és una llàstima que amb aquest decret llei haguem de centrar les nostres intervencions en aquestes ajudes, que són importants, evidentment. Però és que hi ha una cosa que encara ho és més, que és l'increment de les tarifes per la prestació de serveis socials a gent gran, de dependència, de persones amb discapacitat, de persones amb problemes de salut mental..., que és una bona notícia, però són escasses. Però no podem dedicar-hi massa temps, perquè la notícia i el desgavell està primer en els autònoms, i esperem que no es repeteixi ara en l'àmbit de la cultura. Gràcies, president.
Gràcies, diputat. En nom, ara, del Grup Parlamentari Republicà, té la paraula la diputada senyora Marta Vilalta. Endavant.
Moltes gràcies, president. Bon dia, conseller. Diputats, diputades, en aquest context de coronavirus, amb la crisi no només sanitària, sinó crisi social, crisi econòmica ja, el Govern, ja ho saben, ha tingut clara una cosa: que la màxima era ajudar la gent, i acompanyar la gent i els sectors que més ho estaven patint i que més difícil ho estan passant. I, per tant, a banda de les mesures restrictives per protegir la salut i per evitar els contagis, calien mesures, i calen mesures socials i mesures econòmiques. És a dir, les mesures de xoc han d'anar en paral·lel a les mesures restrictives. Aquesta ha estat la màxima del Govern, que sempre des del primer moment ho ha tingut molt clar, podent-ho fer o reclamant a qui també ho pot fer. Per què? Doncs per ajudar la gent. I, per tant, ja l'hi dic al diputat de Ciutadans, que deia que aquest Govern no tenia cap mena d'estratègia. Doncs miri, sí, l'estratègia és clara: ajudar la gent, mobilitzar tots els recursos; tots i més. Ja n'hi ha prou de dir que hi ha superàvit. S'estan mobilitzant tots els recursos per ajudar la gent, per destinar-ho a qui ho necessita. Cap diner es quedarà a cap caixa, a cap calaix. Tots van a la gent. Tots i més. Generaran dèficit. Per tant, sí que hi ha estratègia: ajudar la gent, mobilitzar tots els recursos; a diferència de Ciutadans, que el que ve a fer aquí sempre és aquesta crítica irresponsable i fins i tot faltant al respecte al conseller o al Govern i deshumanitzant la política. Deia que aquest decret, doncs, ve a concretar això: com podem ajudar la gent, amb totes les limitacions que tenim. Però el que fa precisament és establir noves mesures socials que afecten diversos àmbits –ja ho ha explicat el conseller– i que tenen com a finalitat fer front a les conseqüències de la crisi sanitària, de la crisi social generada per la pandèmia. Regula, per una banda, totes les accions de suport a les persones treballadores autònomes –n'hem parlat i després m'hi referiré també–, les accions de suport a les persones treballadores en l'àmbit cultural –aquest ajut extraordinari de 750 euros per a les persones professionals i tècniques de les arts escèniques, de les arts visuals i de la música, del sector audiovisual i d'altres activitats culturals que han estat suspeses, amb aquest pressupost que ronda els 3,7 milions d'euros. Una mesura, una acció, una ajuda que està aturada des de la setmana passada, des de que es va comprovar que, efectivament, el mecanisme no era el millor. Des de la setmana passada. Per tant, deixin de dir mentides, no es va aturar ahir a la nit; ahir a la nit es va despenjar una pàgina web que s'havia penjat fa dies on explicava el procés, però la convocatòria no estava llançada, no estava feta. Per tant, siguin més precisos i més curosos també, que no s'hi val tot. Tercera cosa que regula aquest decret i que implementa: mesures relatives als preus dels serveis socials. Aquest augment de tarifes i de preus dirigides a la millora –i ens alegrem molt que sigui així– de les condicions laborals i retributives de les persones treballadores de la xarxa de serveis socials de l'atenció pública. Aquests 35 milions que van al sector de la gent gran, al sector de les persones amb discapacitat i també a l'àmbit de la infància, i que, efectivament, dona compliment al compromís polític assumit en la Llei dels pressupostos d'enguany. A més a més, això té efectes retroactius des de l'inici d'aquest any. Aquí, en aquestes mesures, s'han de sumar aquests 3,5 milions destinats als sobrecostos que han tingut les entitats de l'àmbit de la infància tutelada, també l'ajut extraordinari per a les famílies acollidores entre març i desembre d'aquest any en el que ens trobem. I també modifica, aquest decret, o també inclou, aquest decret, modificacions en diversos àmbits: per una banda, increment de l'import del decret anterior destinat a promoure i facilitar la regularització de les persones –que són majoritàriament dones– que treballen en l'àmbit de les cures, cosa que també celebrem que es pugui ampliar, aquesta mesura; s'allarga el període d'execució dels projectes de les entitats que han rebut subvencions en l'àmbit de la lluita contra les violències masclistes –uns ajuts que s'emmarquen en el Pacte d'estat contra la violència masclista, i, per tant, també es facilita a les entitats poder, doncs, executar aquests projectes no només aquest any, sinó l'any vinent–, i també inclou, aquest decret, la garantia de la liquiditat dels CETs, dels centres especials de treball, per mitjà de bestretes en els ajuts de foment a la integració laboral en aquests centres especials de treball. Tot això és el que recull aquest decret. Un decret que, òbviament, és un instrument que ens ha de permetre desplegar totes aquestes mesures. Dit això –i som els primers, ho ha fet el conseller, crec que ho ha fet extensiu a membres del Govern i ho fem avui una altra vegada aquí i ho farem les vegades que faci falta–, també reconeixem els errors, també fem autocrítica i reconeixem quan, en fi, les coses no surten com voldríem. De fet, prendre decisions moltes vegades comporta equivocar-se, a diferència d'aquells que no decideixen o que no els pertoca decidir. Llavors tot sembla molt fàcil. Deia que certament aquests ajuts als autònoms, a les persones autònomes, no van funcionar com es pretenia. Es va fer de la manera que pogués ser més àgil, més ràpida. Però igualment reconeixem que no es va produir l'efecte volgut. I, per tant, quan les coses no surten, s'han de rectificar, s'ha de demanar disculpes, que és el que s'ha fet, i s'ha de millorar. I per això el Govern està treballant en aquest nou mecanisme de suport permanent i continuat, que pugui ser àgil, que pugui ser estable i que pugui mobilitzar, si cal, més recursos. Per tant, s'està treballant. I hem de dir que el fet que els ajuts siguin insuficients –cosa que nosaltres compartim; ens agradaria mobilitzar tots els recursos, molts, molts més– és per limitacions pressupostàries, no per manca de voluntat política. I aquí hi ha un exemple molt clar que va relacionat a tenir voluntat política o no: mentre la Generalitat, amb totes les limitacions pressupostàries que té, desplega decrets i ajudes per ajudar la ciutadania, en aquest cas autònoms o treballadors, l'Estat els apuja la quota. Sí, l'Estat els apuja la quota. I això sí que és voluntat política i no limitacions pressupostàries. I, per tant, trobem a faltar moltíssimes vegades aquesta autocrítica que nosaltres avui fem, però que la trobem a faltar en els grups de l'oposició i sobretot en aquells grups que formen part o que donen suport al Govern de l'Estat espanyol. Perquè m'agradaria veure aquesta mateixa crítica, amb la mateixa bel·ligerància que ha fet avui, per exemple, el diputat dels socialistes, reclamant que faci el que li pertoca també al Govern de l'Estat espanyol. Perquè vostè deia abans el dilema entre rapidesa i justícia; doncs miri, entre rapidesa i justícia, vostès, el PSC, el PSOE, el Govern de l'Estat, han triat res, perquè no s'ha fet cap mesura d'ajuda directa a les persones i els sectors afectats; en aquesta segona onada el Govern de l'Estat no ha mobilitzat cap ajuda directa –no ha mobilitzat cap ajuda directa. I l'Estat espanyol és qui té els recursos, no, malauradament, Catalunya. I de veritat que li preguntem, a la diputada de Catalunya en Comú Podem, si la pregunta que ens feia aquí de per què no hem mobilitzat més recursos, si és seriosa aquesta pregunta o té un punt d'ironia. O és que simplement s'han adonat de per què volem ser una república i per què volem ser un estat? Precisament per tenir tots els recursos, totes les eines i totes les competències i no seguir limitats, com ho estem fins ara, que en moments tan complicats com els actuals no podem ajudar la gent per, precisament, aquesta no disposició de tots els recursos. Uns recursos que sí que té l'Estat i que potser sí que els està guardant a la caixa, perquè no ha mobilitzat ajudes directes i finalistes a les persones i a les famílies i als sectors que més ho necessiten. Ho repeteixo: nosaltres fem tota l'autocrítica, sí. Aprendre, esmenar, això és el que fa el Govern i el que seguirà fent. Així ho està treballant. Que aquest dos capítols d'aquest decret, que un no ha funcionat i l'altre ha quedat aturat, doncs que es puguin reprendre al més aviat possible. Noves ajudes. El que la gent espera de nosaltres són solucions i no dimissions –són solucions i no dimissions–, són respostes i ajudar la gent i estar al costat de qui més ho necessita. Això és el que la gent espera de nosaltres i això és el que nosaltres també li traslladem al Govern, que és el que cal fer com ho està fent. El que la gent espera de nosaltres són solucions i no només crítiques des de la comoditat de l'oposició, on tot és molt senzill, sempre, quan no s'ha de prendre decisions. I tot i així també volem posar en valor que s'han fet canvis al Departament de Treball, Afers Socials i Famílies. Sí, se'n fan, independentment dels mesos que quedin per a les possibles eleccions; se'n fan quan se n'han de fer, quan així es creu que poden ser útils justament per ajudar la gent i per fer tots els procediments al millor possible. I aquí permeteu-me, els últims segons que queden de la meva intervenció, agrair tota la feina al secretari general fins ara del departament, el senyor Josep Ginesta, també al secretari d'Afers Socials i Famílies, el senyor Cesc Iglesies, justament per tota la feina i dedicació i també, especialment, en aquests mesos tan i tan complicats que hem patit aquests últims dies tota la ciutadania del nostre país. Uns canvis que es creu que poden ajudar a donar aquesta nova perspectiva i tendència a dos àrees clau en el Govern, sobretot en poder seguir ajudant tant en l'àmbit dels afers socials com en l'àmbit de treball a totes les persones que ho necessiten. Per tant, desitjar també l'encert a les persones que ara assumeixen la responsabilitat. Nosaltres seguirem treballant des de la corresponsabilitat en aquest moment complex i, per tant, seguim donant suport al Govern perquè segueixi fent seva aquesta màxima d'ajudar la gent...
Gràcies, senyora...
...de rectificar quan cal –acabo, president–, però també d'ajudar la gent i de seguir sempre endavant. Per tant, reiterem el nostre suport a la convalidació d'aquest decret. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. En nom, ara, del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula el diputat senyor Jordi Munell. Endavant.
Gràcies, president. Bon dia a totes i a tots. Honorable conseller, diputades i diputats, bé, en aquest cas, la tramitació d'aquest decret, com hem vist, des de l'oposició fa aixecar la visceralitat, no?, no tant en aquelles mesures que com a govern al qual donem suport, doncs, han de prendre per anar afrontant la situació complexa social i econòmica d'aquesta pandèmia. Per tant, més que posar en valor aquestes aportacions que es fan a tot el sistema assistencial, necessàries per altra banda –compromeses també, és cert, ja s'ha dit–, en aquest cas se centra molt en el tema dels ajuts als autònoms, els ajuts també als professionals del món de la cultura. I, per tant, aquí hem anat sentint diferents «bestieses –entre cometes–, o fins i tot miracles de pans i peixos, per part del grup dels comuns, amb els milers de milions que diuen que disposem. Comencem pels milers de milions, aquests 3.000, més els 800, més els 300 que ha dit la diputada del grup dels comuns, que potser hauria de ser ministre d'Economia perquè veig que els fa anar molt ràpidament. Aquests fons que arriben a Catalunya –és cert que n'arriben, no li menystindré que és veritat–, en tot cas són fons especials per fer front a la Covid, per a la sanitat, per a l'educació, per a l'assistència, per a la mobilitat, per a la caiguda de la recaptació fiscal, de la petita i pròpia recaptació fiscal que té Catalunya, i, per tant, s'han de distribuir per a tots aquests sectors, que tots ells són essencials. Per tant, si féssim números ràpids, com ja ha dit també el diputat del PP, el senyor Rodríguez, 520.000 autònoms a Catalunya –és la comunitat que té més..., la realitat de les microempreses i, per tant, de la iniciativa emprenedora; 520.000 autònoms voldria dir 1.040 milions d'euros només destinats a això, és a dir, una tercera part d'aquests fons que arriben de l'Estat. Però, ho repeteixo, la sanitat és essencial, la salut –i més en aquesta situació– i la sobredespesa que hi ha hagut sanitària. I l'educació? I l'assistencialitat? Les residències, els discapacitats, les persones? Per tant, no donen gaire, aquests tres mil, si els vas descomptant, eh? I, per tant ,evidentment no arribes a tots. Com que no arribes a tots, doncs, el Govern de la Generalitat, al qual la ciutadania..., això ja vaig dir-ho també a l'últim Ple. La ciutadania, en el Govern de la Generalitat al qual donem suport, ens exigeix mesures d'estat –ens exigeix mesures d'estat. Però no som un estat. Som una de les disset comunitats autònomes que estem depenent de tots aquests fons que ens han d'arribar. Però se'ns exigeix actuar com un país, com el que volem ser, sense els recursos. I, per exemple, també com una xifra, diu: «És que aquesta repartició de 3.000 milions a Catalunya..., és la que en té més o la segona que en té més. Sí, sí, però miri, un ciutadà de Madrid rep 511 euros per persona, un ciutadà de Catalunya en rep 431. Doncs miri, ja hi ha diferències de ciutadania, no?, i, per tant, no som tots iguals. Aquí hem de prendre mesures d'estat, i els recursos que tenim algú ha dit: «És que quan gestiona la Generalitat –diu– «apareix la misèria. Sí, sí, la misèria, sí, i tant que apareix! La misèria, perquè no tenim els recursos propis els quals la ciutadania ens exigeix, pels quals al nostre Govern li agradaria actuar com un estat, per responsabilitat i també per vocació. Els partits que donem suport al Govern som els partits de vocació de ser independents, per poder tenir els recursos propis i gestionar-los el millor que podríem i que sabríem; però, en aquest cas, no podem fer-ho. Tenim idees de mesures, no tenim recursos, i al llarg d'aquests mesos els hem hagut d'anar administrant. I, evidentment, cada vegada que es pren una mesura és insuficient? Evidentment. Va passar amb el sector turístic al juny i juliol; ha passat ara lamentablement també amb els autònoms; passarà o es pot preveure que passi en el camp de la cultura. Els recursos són limitats, hi ha d'haver uns informes de la Intervenció de cada departament i de la Intervenció General de la Generalitat, i, per tant, s'han d'establir maneres per poder complir totes les legalitats i que a la vegada siguin ràpides. I, per tant, quan tu saps que hi ha recursos limitats i moltíssimes empreses o professionals que poden demanar-ho, doncs s'ha d'articular a través de dir: «Escolta'm, de moment avancem el que es pugui i anirem fent ampliacions del crèdit per poder anar arribant a tothom. Això ho va fer el Departament d'Empresa amb el sector del comerç i amb el sector del turisme; ara ho ha fet el Departament de Treball amb els autònoms, amb els professionals de la cultura, i, per tant, la voluntat del Govern és anar ampliant; anar ampliant a mesura que es disposen de recursos i, a més a més, tenint en compte que s'ha d'atendre moltíssims sectors diferents. Evidentment, el sector de l'economia, dels professionals, dels diferents àmbits –evidentment–, afectats amb diferents graus d'afectació; però també, com he dit abans, també els serveis essencials, els serveis que cuiden les persones, que cuiden les persones més vulnerables, l'educació, la sanitat, la mobilitat, eh? A l'últim Ple se'ns demanava incrementar la mobilitat. S'ha de garantir també que sigui sostenible i que puguem tenir els recursos, i després ningú se'n recorda del dèficit d'inversions en estructures, eh? En qualsevol cas, jo insisteixo en aquest tema. Faré servir també una comparativa, una comparativa i una afirmació, ja s'ha dit: l'únic estat d'Europa que no ha fet ajuts directes en els seus professionals, empreses, ciutadans o entitats és l'Estat espanyol. Al Regne Unit, ajuts de tres mil lliures al mes; a Escòcia, ajuts de dos mil o tres mil lliures al mes –a empreses, eh?, m'estalvio de dir els detalls–; a Bèlgica s'han previst també ajuts d'entre tres mil i nou mil euros segons la mida de l'empresa; a França les empreses també reben indemnitzacions de fins a deu mil euros, ajudes de 1.500 euros al mes als autònoms; a Alemanya fins al 75 per cent de la seva facturació, es preveu gastar 10.000 milions d'euros, etcètera. Espanya l'únic que ha fet en aquests moments és donar avals i crèdits oficials, és a dir, promoure l'endeutament dels professionals i de les empreses. Ajuts directes no n'ha donat, i qui sí que n'ha donat és la Generalitat de Catalunya des del mes de juny. Amb quins recursos? Home, evidentment, amb els pocs que té propis i amb els pocs que li arriben de l'Estat, que és qui recapta els tributs i la fiscalitat del nostre país. I amb això ha de fer miracles, el miracle dels pans i dels peixos, el miracle de l'aigua i el vi, a vegades, no? I ha de fer-ho així i, per tant, ha de fer-ho amb aquests trenta-nou..., certament. Diu: «–Hi ha hagut trenta-nou decrets. –Sí, sí. –Escolti'm, no s'hauria pogut fer un de sol? Segurament, si haguéssim tingut tota aquesta capacitat, també, econòmica com té un estat, possiblement s'hagués fet diferent, sí senyor, eh? I per això volem ser un estat, perquè haguéssim pogut prendre mesures d'estat, que és el que la ciutadania ens reclama i es mereix. Però no podem fer-ho perquè no tenim els recursos il·limitats i els hem d'anar gestionant, i els hem d'anar administrant a mesura que ens arriben. I benvinguts que siguin, sí, però els hem d'anar administrant a mesura que arriben en tots els sectors essencials. I com que no són infinits, els hem d'anar administrant i, per tant, passen a vegades coses com aquestes que han passat. Que no ho voldríem? Evidentment que no ho voldríem. Que es pot millorar? Evidentment que es pot millorar. S'ha demanat perdó? S'ha demanat perdó des del Govern. Que es pot anar ampliant el crèdit? S'ha d'ampliar el crèdit. Hem de poder arribar a tothom qui ho necessita, a tothom qui ho ha patit. I penso que avui, la intervenció d'avui, no ens ha de centrar només en aquests fets dels ajuts directes, que sí, sinó també a posar en valor també els ajuts que s'estan donant i la recuperació de valor que s'està donant a tot el servei assistencial del nostre país, tan i tan important, i que ha set tan i tan cabdal per fer front a la situació. I, per tant..., a més a més, aquest mes de novembre vam celebrar el Dia Mundial de les Persones Cuidadores. Avui, amb aquest decret apugem aquesta tarifa per als serveis aquests de cuidar i, per tant, crec que aquesta és la importància també del decret d'avui, que avui portem aquí a validar, eh?, que aquesta importància no quedi amagada per l'altre tema. Escolti, que hem d'arribar a tots els autònoms? Segurament la voluntat del Govern seria així; segurament també no tots estan igual d'afectats. Hem d'arribar a tots els professionals de la cultura? Segurament. Tampoc estan tots igual d'afectats. Igual que el Departament d'Empresa va fer, doncs, al juny i juliol, com he dit abans, també amb el món del comerç, amb el món del turisme i, per tant, hem d'intentar poder arribar a tots. Què falta? Falten recursos suficients i il·limitats; il·limitats ja sé que és impossible, però, en tot cas, farien falta més recursos, certament. Jo també volia fer un esment, en aquest cas d'una notícia del José Antich, que diu: «En aquest moment, el Govern més progressista de la historia, el Govern del PSC i comuns, s'escapoleix de la seva principal responsabilitat en aquesta segona fase de la pandèmia. Diu: «És necessari que el Govern obri l'aixeta dels ajuts i traspassi a les comunitats els recursos econòmics que ara no tenen, en quantitats significatives, per poder fer front a la desesperació dels ciutadans. No demorar més el que haurien de ser ajuts, ajuts i ajuts. Repeteixo el que he dit abans: l'únic estat d'Europa que no ha fet ajuts directes és l'espanyol, qui sí que ho ha fet és el Govern de Catalunya, sense tenir la capacitat de ser un estat, perquè econòmicament no la té, però la voluntat la tindria. I, a més a més, els partits que donem suport al Govern per això lluitem i treballem, per tenir un estat propi, per poder tenir els recursos, per poder-ho fer millor i per poder atendre la ciutadania com es mereix. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Acabat el debat, els faig avinent que la convalidació d'aquest decret es votarà al final del dia, com la resta de punts que tractarem en aquesta jornada. [[Proposta de resolució sobre la celebració d'un debat específic en comissió sobre el fons Next Generation]] [[250-01572/12]] Passem ara al següent punt, que és el vuitè de l'ordre del dia, i que correspon al debat de la Proposta de resolució sobre la celebració d'un debat específic en comissió sobre el fons Next Generation. En primer lloc intervindran els tres grups i subgrups signants de la proposta, en aquest cas els grups parlamentaris de Ciutadans, Socialistes i Units per Avançar, Catalunya en Comú Podem i el Subgrup del Partit Popular de Catalunya. En primer lloc té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor José María Cano. Endavant.
Gracias, presidente. Diputados, diputadas, vicepresidente, muy buenos días a todos de nuevo. En esta propuesta de resolución hablamos de los fondos europeos y de la necesidad de organizar un debate específico entre la Comisión de Economía y Hacienda y la Comisión de Empresa y Conocimiento para evaluar precisamente el trabajo que está haciendo este Govern para potenciar y seleccionar los proyectos que formarán parte de los fondos europeos denominados Next Generation EU. Y lo primero que quiero destacar en este debate es que como europeos hemos tomado una decisión histórica: ante una pandemia hemos optado por dar un paso al frente y poner encima de la mesa 750.000 millones de euros para la recuperación y la resiliencia de nuestra economía, que sufre y sufrirá un antes y un después del Covid-19. Eso significa que si hacemos bien los deberes y las cosas no se tuercen, España recibirá fondos por un importe total de unos 140.000 millones de euros. Y, por lo tanto, es una oportunidad para las empresas españolas, incluidas las pymes, que tienen que ser protagonistas, para movilizar proyectos e inversiones con la óptica del largo plazo, para potenciar y realizar las transformaciones que necesita nuestra economía, para garantizar la creación de riqueza y unos salarios dignos dentro de una economía sostenible. Y estos fondos los vamos a recibir como parte de un gran proyecto, con tres líneas básicas: una reforma estructural de nuestra economía, la transición ecológica imprescindible y la digitalización. Por lo tanto, ante esta propuesta de resolución, lo primero que tenemos que poner en valor es nuestra pertenencia como españoles a la Unión Europea. Y eso que suena evidente es imprescindible remarcarlo en un Parlament como este, donde hay algunos grupos políticos que pretenden levantar una frontera entre conciudadanos y separar Cataluña del resto de España. Y fíjense la trascendencia, porque eso es tanto como eliminar nuestra comunidad autónoma de la Unión Europea y descartarla de estos fondos históricos que ahora están encima de la mesa. Por lo tanto, si vamos a contar con estos fondos europeos es porque España pertenece a la Unión Europea, porque como españoles hicimos todos los trámites necesarios en su día para ser miembros de pleno derecho, y eso nos permite acceder a todos estos recursos. Y es importante recordarlo para que no perdamos la perspectiva y podamos tener claro el objetivo de estos fondos. Estos fondos europeos tienen que servir para relanzar la economía española y, por tanto, también la economía catalana, teniendo en cuenta la fuerte afectación que está teniendo la pandemia en nuestro país. Por lo tanto, lo tenemos que ver como un instrumento de emergencia, un instrumento de transformación con el que hemos decidido dotarnos como europeos y que no podemos desaprovechar. Y les digo esto porque esta realidad choca con el mundo de ficción identitaria de los políticos separatistas, y esta es una de nuestras cautelas. Aquí no se trata de que como catalanes hagamos la guerra por nuestra cuenta; de lo que se trata es de aprovechar todas las sinergias, todo el talento que tenemos como españoles para utilizar de la mejor manera posible todos estos recursos. Y aquí entra otro de los valores que no está presente en los partidos separatistas, aquellos que son incapaces de mirar más allá del mapa del tiempo de TV3 y que tienen auténtica aversión a coordinarse con el resto de España. Y remarco que hablo siempre de los políticos separatistas, porque la inmensa mayoría de los catalanes sí saben hacerlo, sí se coordinan y buscan las sinergias con el resto de España. Y uno de los objetivos de esta propuesta de resolución para el grupo parlamentario que represento no es otro que el de comprobar que este Govern tiene presente ese concepto global, porque, si no lo tiene, no podremos aprovechar todos estos fondos europeos con la máxima eficiencia y eficacia. Este va a ser un plan tutelado semestralmente por los organismos de la Unión Europea y que solo nos van a ir facilitando los recursos si vamos justificando de forma estricta los fondos que vamos recibiendo. Por lo tanto, no se lo pueden tomar como un cheque en blanco. Y es imprescindible movilizar el máximo de proyectos, proyectos que encajen lo mejor posible en los parámetros fijados por la Unión Europea, donde uno de los objetivos de futuro es conseguir una industria competitiva y sostenible. No es tarea fácil, son muchos recursos y muy condicionados, y tendremos que hacer un gran esfuerzo para aprovecharlos. Tenemos que conseguir que las empresas, y sobre todo las pymes, introduzcan en su ADN la innovación. Va a ser imprescindible la coordinación con las universidades y los centros de investigación para atraer todo el talento posible. Tenemos un gran reto por delante y queremos que nos expliquen en sede parlamentaria cómo van a movilizar todos esos proyectos. Históricamente, el Govern de la Generalitat ha tenido que devolver fondos europeos, y eso esta vez no puede pasar. Y también fiscalizaremos la actividad de este Govern para evitar que se pierda ni un solo euro por el camino, que también son muy dados a eso. Gracias.
Gràcies, diputat. En nom, ara, del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, té la paraula la diputada senyora Alícia Romero. Endavant.
Gràcies, president. Bon dia, vicepresident, diputats i diputades. Bé, ens vam plantejar presentar aquesta proposta de resolució perquè ens sembla que la notícia de l'aprovació d'aquests fons europeus que comportaran a l'Estat espanyol 750.000 milions d'euros per garantir una recuperació sostenible, justa, equitativa i inclusiva, transformant la nostra economia amb reformes estructurals, ens sembla que és un tema prou important com perquè el Parlament de Catalunya en pugui parlar. I fins al moment, doncs, no hem tingut la sort que el Govern ens en parli, com a mínim d'una manera oberta i participativa. Els projectes per presentar als fons europeus s'han de presentar entre l'octubre –el mes passat– i l'abril del 2021. I, per tant, ens sembla que és rellevant que, tenint en compte que hi haurà unes eleccions molt aviat, abans d'acabar la legislatura puguem fer un debat una mica seriós i rigorós sobre quins plantejaments, quins projectes Catalunya hauria de presentar. I, per tant, ens sembla interessant, doncs, que, arran de l'aprovació d'aquests fons i del que haurà de presentar Catalunya, puguem fer una comissió, un debat monogràfic i específic sobre això, entre dues comissions, la d'Empresa i la d'Economia, per debatre entre nosaltres. Jo crec que és important i que potser podem arribar a algunes conclusions sobre quins són els àmbits importants en els que caldria que Catalunya fes incidència en aquests fons. Jo crec que aquests fons no són uns fons per repartir. No són uns fons de «vinga, repartim aquí el que ens toca per població. Són uns fons per compartir. Jo crec que aquests 750.000 milions d'euros vindran a Catalunya, perquè l'important aquí és plantejar fons que siguin territorials, és a dir, que es facin conjuntament amb el món local, també amb altres comunitats autònomes o fins i tot amb altres països, que siguin projectes internacionals, que cerquin aliats en lo públic i en lo privat. Deia Mariana Mazzucato que, si som capaços de que el sector públic i privat trobin missions comunes, serem capaços de fer coses extraordinàries. Doncs d'això es tracta als fons europeus, que, en cas de presentar projectes, amb col·laboració publicoprivada, amb –per què no?– aliances amb altres països, amb el món local, que és al final el territori on hi ha les empreses, és on hi ha el coneixement. I, per tant, nosaltres creiem que és important que puguem fer alguna reflexió lligada a aquest aspecte. Catalunya té moltes fortaleses, és veritat, però també té algunes febleses. Doncs vegem si som capaços de reforçar aquestes fortaleses i també de millorar aquestes febleses que tenim, per ser més competitius, per ser més forts de cara a una futura crisi. Evidentment, el coneixement ha de ser el vector principal més rellevant aquí. I, per tant, crec que amb les universitats, els centres de recerca que té Catalunya, aquí podem fer una forta empenta si som capaços de posar els recursos necessaris en projectes, doncs, que realment estiguin a l'entorn d'aquest coneixement. Per això nosaltres creiem que cal fugir d'aquest «què em toca a mi, no? Això molt típic, a vegades, a Catalunya: «Què és lo que em toca? Què em tocarà? Hem de repartir? No, no és un tema de repartir, és un tema de fer bons projectes, que reforcin i estructurin la nostra economia, i que siguem capaços de fer-ho conjuntament, amb complicitat amb molts actors, públics i privats. Aquesta serà la nostra fortalesa. El Govern va aprovar, fa unes setmanes, un comitè assessor, creat per persones de reconegut prestigi i molt respectades també per nosaltres, però nosaltres ni hi participem, evidentment, ni tampoc coneixem què s'està debatent en aquest comitè que presideix el vicepresident i on també hi ha el conseller Tremosa. A nosaltres ens agradaria també poder, d'alguna manera, participar-hi o, com a mínim, traslladar el que ens sembla que el Parlament de Catalunya, que representa a tots els ciutadans d'aquest país, creu cap a on haurien d'anar els projectes que presentem com a país. Em sembla que és un tema prou rellevant com perquè no es faci amb un comitè assessor, tenint en compte la feina que va fer el Coreco al juliol i en la que els grups parlamentaris tampoc hi van participar; és a dir, sense participació, sense transparència, una cosa a la que ja ens té molt acostumades aquest Govern. Per això és una proposta molt senzilla fer un debat específic monogràfic entre dues comissions, fer-ho en el proper mes, abans de que acabi la legislatura. Això és el que demana aquesta proposta de resolució, que espero, doncs, que avui s'aprovi, i el que demanaria als presidents de les dues comissions és que es posin, si s'aprova aquesta proposta de resolució, avui mateix a veure quin dia o quins dos dies es poden cercar per fer aquest debat, per cercar les compareixences que semblin convenients i poder tenir un debat que ens aporti algunes conclusions que li serveixin, també, a aquest comitè assessor. Crec que també és important que el Parlament digui què li sembla sobre uns fons que han de repercutir tant i han de ser tan importants per a la nostra economia i per a la nostra transformació. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. En nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, té la paraula ara el diputat senyor David Cid. Endavant.
Gràcies, president. Sempre ens diuen que tots els debats al Parlament són rellevants i són importants, però probablement el debat sobre els fons europeus és un dels debats més rellevants per al futur de Catalunya, no sé si dels propers anys o de la propera dècada. I nosaltres tenim la sensació que és un debat que no existeix a l'opinió pública catalana, però tampoc existeix en el Parlament, no? S'hi feia referència ara. De fet, hi ha el compromís del Govern de l'Estat que les comunitats autònomes executaran el 50 per cent dels fons que arribaran de la Unió Europea. Estem parlant, per tant, d'un volum de recursos molt rellevants que ens hauria d'ajudar no només a fer front a la situació de crisi econòmica provocada per la pandèmia, sinó també en tots el reptes que té Catalunya de canvi de model productiu, de rellançament de la recerca, de la ciència, de la transició ecològica necessàriament justa, també, evidentment, de com afrontar la crisi industrial que pateix Catalunya. Per tant, són elements centrals que tenim l'oportunitat, a través dels projectes que es presentin, de poder encarar el futur de Catalunya i deixar enrere aquesta dècada perduda de Mas i de Rajoy, de retallades i d'austeritat. I tenim la sensació que és un debat que se'ns està furtant, és a dir, que no existeix. Existeix una campanya publicitària del Govern, que també ens agradaria saber quant ha costat, que van explicant per tot arreu que hi hauran 30.000 milions d'euros en els propers anys; que això no és ben bé així, perquè el que hem de fer és presentar projectes que haurien de ser el màxim competitius possible perquè puguin ser finançats, però no hi ha diàleg parlamentari, no hi ha diàleg amb les forces polítiques catalanes, i no hi ha diàleg, tampoc, amb els agents socials, que també s'han queixat. És a dir, hi ha un comitè d'experts –jo crec que de reconegut nivell, no dic que no–, però crec que hauria de ser un debat de país, és a dir, del conjunt de la societat catalana, dels agents socials, dels agents econòmics, i crec que no existeix. O sigui, jo no sé, en aquests moments, quins són els projectes en què està treballant el Govern de la Generalitat per presentar perquè siguin finançats pels fons europeus. Crec que és rellevant que puguem aportar i que puguem discutir i que puguem orientar també, perquè, probablement, potser tenim matisos. Quan es parla, per exemple, que un 40 per cent dels projectes han d'anar encarats a la transició ecològica o una altra part dels projectes han d'anar encarats a la transició tecnològica, crec que és fonamental que discutim quins són aquests projectes, no? I crec que aquest debat, com deia, com a mínim no tinc la sensació que s'estigui projectant en termes de país i que s'estigui projectant, també, en termes de debat polític a Catalunya. A diferència, per exemple, del que està passant a nivell de l'Estat. I aquí es queixen, per exemple, també els agents socials. L'altre dia va haver-hi una reunió de diferents ministres amb els representants dels agents socials per començar a encarar aquest debat. Això, nosaltres no tenim constància que s'hagi produït a Catalunya. De fet, com a mínim els agents sindicals es queixen de que no existeix aquest..., existeix aquest comitè de coordinació del mateix Govern i existeix aquest comitè d'experts. Jo crec que és bo que tinguem un debat parlamentari, que és el que busca això, on el Govern traslladi, a banda dels titulars... Deia també el conseller Tremosa que presentarien..., o sigui, que demanarien al sector empresarial cent projectes que serien els que es traslladarien. Quins són aquests cent projectes? Qui els ha decidit? Qui els ha proposat? Amb quina orientació? Compleixen els objectius o no que marca la Unió Europea? Crec que és un debat que hem de tenir i que, com deia, pot marcar la propera dècada a Catalunya. Jo estic convençut que Catalunya té futur, té futur com a societat, té futur com a país, però que hem d'encarar els reptes que ja teníem abans de la pandèmia i que ara segurament s'han agreujat, no?, és a dir, la desigualtat que creix a Catalunya, la transició ecològica en un context d'emergència climàtica, la crisi industrial. Per tant, jo crec que, evidentment, això ha de formar part del nostre debat polític i és el que avui, també, clarament presentem el conjunt de grups que demanàvem aquest debat, que, com es deia, jo espero que el puguem fer abans d'acabar la legislatura. De fet, quan nosaltres reclamàvem que era urgent que hi hagués eleccions, tenia a veure amb això. Avui tenim un govern en funcions trencat i barallat, que segurament el que hauria d'estar treballant i discutint és quins són aquests projectes per a la propera dècada de Catalunya, i fer-ho de manera conjunta amb la societat catalana. Els projectes vull recordar que s'han de presentar des d'ara fins a l'abril. També volem saber si, realment, el Govern català, a banda de barallar-se i criticar-se en públic, doncs, està treballant en aquests projectes, i poder-los també discutir conjuntament, des de la mà estesa que oferim. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. En nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, té la paraula ara el diputat senyor Santi Rodríguez. Endavant.
Gràcies, president. Vicepresident, diputades, diputats, sí, un té la sensació, en aquest aspecte, que el Govern està confinat. El Govern porta confinat uns quants mesos, no? Confinat, almenys, respecte al Parlament. I també, respecte de quines qüestions. Quan s'ha de venir a discutir sobre les sentències del Tribunal Suprem, doncs, han de convocar plens d'urgència; quan s'ha de parlar sobre la monarquia, també es convoquen plens d'urgència. Però, en canvi, sobre tots els treballs amb relació a la reactivació econòmica, o la protecció social, o a les..., per exemple, els projectes amb relació a aquests fons europeus per reactivar l'economia, d'aquestes coses els costa més que al Govern hi hagi interrelació amb el Parlament. Però no només amb el Parlament; també amb els agents socials, al Govern li costa tenir relació. Per tant, d'aquí aquesta sensació de que, en aquests aspectes, el Govern està confinat. Era el mes de maig que el Govern creava aquesta comissió per a l'elaboració del Pla de la reactivació econòmica i la protecció social. I era el 21 de juliol, que el Govern aprovava aquest pla. Però fixin-se en el detall: va ser tan controvertida, aquesta decisió, que els agents socials i els empresaris i sindicats es van queixar al Govern. Perquè deien: «Escolti'm, és que nosaltres volem participar d'aquest pla. Nosaltres tenim idees, volem parlar-ne al Govern, volem acordar coses per poder tirar endavant. Perquè, al final, després, qui haurà de tirar endavant totes aquestes coses amb el suport del Govern hauran de ser les empreses i hauran de ser, també, els sindicats. Fruit d'aquesta manca de participació dels agents socials en aquest pla, es van veure forçats a signar un acord de bases del Pla de reactivació econòmica i protecció social, que van signar amb els sindicats, just el dia abans que el Govern aprovés el pla en el qual ni sindicats ni empresaris havien participat. Després, o abans, al juny, el Govern nomena un comitè d'experts perquè elabori el projecte Catalunya 2022, del que tenim coneixement dels seus objectius i dels seus treballs perquè els membres del comitè d'experts han contactat amb els grups parlamentaris per explicar-nos quina és la seva tasca, per explicar-nos què és el que fan, per explicar-nos quin és el seu calendari, no perquè el Govern hagi volgut compartir amb el Parlament ni amb els grups parlamentaris els objectius d'aquest comitè d'experts. I després, a l'octubre, nomenen també el comitè assessor dels fons Next Generation. Bé; i al final, els projectes que han d'anar en aquests fons europeus són projectes que vindran del comitè d'assessors, per un costat; però també de les propostes del comitè d'experts, per un altre costat; també del pla del Govern. I, per tant, entenem que és imprescindible que el Parlament participi, com a mínim, d'aquests debats i conegui quins són els objectius que persegueix el Govern de presentació d'aquests projectes; conegui també quins són els calendaris; conegui també quina és la forma en què el Govern pretén treballar tots aquests projectes. Perquè, al final, tot això ha d'acabar beneficiant el conjunt de la societat catalana. No és per posar medalles ni a uns ni a uns altres, ni és veure com gastem uns diners. No sé si ha de ser el 50 o no ha de ser el 50, el que hagi de ser. Ja ho vam dir un dia: aquí del que es tracta no és de demanar recursos, sinó que del que es tracta és de fer projectes que serveixin en benefici del conjunt de la societat catalana i fent possible aquesta reactivació econòmica tan necessària; però també en l'àmbit de la protecció social, que serà necessària en els propers mesos. Per tant, aquesta és la voluntat d'aquesta proposta de resolució: que hi hagi aquesta comissió conjunta en la que compareguin el vicepresident i el conseller d'Empresa. I, per tant, que puguem compartir i puguem debatre quin és el capteniment del Govern amb relació als fons de la Unió Europea, aquests fons Next Generation. Gràcies.
Gràcies, diputat. A continuació, per posicionar-se, té la paraula en primer lloc el Subgrup de la CUP - Crida Constituent, la diputada Maria Sirvent.
Gràcies. Bon dia, diputats, diputades, conseller. Nosaltres creiem que aquesta proposta de resolució és molt necessària i que, a més a més, aquest és un debat molt transcendent. Ja ho deien d'altres diputats que m'han precedit en la paraula. De fet, nosaltres, respecte a aquests fons, hem estat extraient informació d'un informe o d'un estudi que ha fet l'Observatori del Deute en la Globalització, Ecologistes en Acció i OMAL. Ens parlen de 750.000 milions d'euros. Per a l'Estat espanyol, 140.000 milions d'euros; 70.000 en subvencions directes i altres 70.000 mitjançant préstecs bancaris. Parlem d'una quantia molt gran i parlem d'un canvi de paradigma que mai havíem vist en la història. I, per tant, estem parlant de subvencions que, si les comparem amb d'altres fons europeus, com per exemple els Feder o l'H2020, estem parlant de que el Next Generation EU són cinc vegades més en subvencions del que rebria normalment l'Estat espanyol en fons europeus. Aquests fons tenen tota l'estructura o segueixen els dictàmens de la Unió Europea. De fet, ara mateix hi ha una suspensió, com bé saben, del Pacte d'estabilitat i creixement a la Unió Europea. Que vol dir que ara ens podem saltar el sostre de dèficit, però en qualsevol moment futur es reactivarà i, per tant, ens trobarem a trobar amb la mateixa situació davant. I, per tant, tots els diners que arriben del Next Generation que siguin, sobretot, de préstec, i que a més a més faran incrementar els deutes dels països, poden suposar una intervenció en mesures d'austeritat futures. I, per tant, ens estem endinsant en uns fons que també són molt propis d'aquesta arquitectura europea financera. Ens trobem amb condicionalitats i control sobre la despesa en aquest fons. I, per tant, aquest fons també es converteix en una nova intervenció sobre la sobirania dels estats i, en especial, dels països del sud d'Europa. Dit això, i feta aquesta crítica estructural, aquests fons arribaran i, per tant, hem de saber com es destinaran i quines conseqüències tindrà per a les generacions futures. En aquest cas, el que estem veient és una tendència molt clara, perquè hi ha moltes barreres burocràtiques, barreres molt fortes per aconseguir aquests diners, un control molt estricte i una velocitat molt i molt ràpida per presentar els projectes, i moltes consultores que avui estan fent negoci, precisament, per presentar projectes per a aquests fons. Qui té aquesta capacitat? Qui té la capacitat d'accedir a uns fons que la seva majoria seran atorgats l'any 2021 i, per tant, ja? Doncs les grans multinacionals transnacionals, que seran les primeres a voler agafar diners d'aquests fons. La manca de claredat del procediment és excessiva i exagerada. No se sap absolutament res de com s'aprovarà. De moment, s'estan recollint projectes, però no sabem quin serà el procés de validació per part de l'Estat. Hi ha una gran part de projectes i també una gran part de reformes. Quina part es quedarà l'Estat per fer reformes? Com es distribuiran entre les administracions autonòmiques? Quins seran els objectius polítics i estratègics per fer servir aquests fons? No sabem absolutament re. I també pensem que el consens verd capitalista farà que, en molts casos, en base o a càrrec de diners públics de tots i totes, li paguem transicions verdes, capitalisme verd, a determinades empreses. I, mirin, ara ens dirigim al Govern. I és que no val amb obrir un portal per recollir projectes. No val fer-ho sense una oficina de suport, amb mitjans de planificació acompanyant en tota aquesta burocràcia –en les justificacions, en els tràmits– precisament aquelles petites empreses que volen accedir a aquests fons, a ajudes per projectes amb potencial. Estem parlant de que s'haurien de destinar aquests diners –suposo que deuen estar d'acord amb mi– a l'economia [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] –acabo– local i al cooperativisme. I, per tant, si això és així, cal una oficina de suport al Govern de la Generalitat perquè aquests projectes petits puguin tenir un acompanyament del Govern. Gràcies.
Gràcies, diputada. Pel Grup Parlamentari Republicà, té ara la paraula el diputat Ernest Maragall.
Gràcies, president. Avui parlem de futur. Parlem d'uns fons europeus que encara no sabem quan i com arribaran, ben bé, i parlem de com hem de preparar-nos per rebre'ls i per gestionar-los bé, eh? D'acord, és molt important. Tinguem present, en qualsevol cas, que –com dir-ho?– sense present no hi ha futur. I que avui, hauríem d'estar parlant d'un fons europeu estatal de subsistència per fer front a la situació d'exigència sanitària d'avui, que està produint un allargament i una cronificació de les limitacions a l'activitat econòmica de tants i tants sectors, de centenars de milers de professionals, empresaris, comerciants, autònoms, etcètera. Avui ens toca, també, enviar un missatge a la Unió Europea i als estats membres –a l'Estat espanyol, molt especialment–, perquè adoptin immediatament les mesures fiscals i econòmiques suficients per compensar el sacrifici que hem demanat, que hem exigit, que estem exigint a tants ciutadans i ciutadanes. Un sacrifici que ha passat de puntuar el sectorial i excepcional a ser continuat, sistemàtic i massiu. Ho repeteixo: sense present digne no hi ha futur admissible. Parlem, doncs, d'aquest futur immediat i de com garantim que els projectes sorgits del Next Generation EU Funds que siguin finalment seleccionats i executats acabin sent els que realment necessitem com a país i com a societat. Disposem de les dues peces prèvies imprescindibles, i molt importants: el Pla per a la reactivació econòmica i protecció social que el Govern va adoptar el passat juliol; I ara, també, aquest comitè d'experts, el CONEXT CAT-EU, format per dones i homes de primera fila professional i acreditats serveis del país en molt diversos àmbits. Un comitè que ens inspira confiança i que constitueix el millor punt de partida per a l'exercici de responsabilitat col·lectiva que implicarà promoure, identificar i valorar els projectes Next Generation. No estem parats ni esperant, eh? Els projectes estan als forns, estan preparant-se, estan elaborant-se. Tot el contrari d'estar parats i inactius. Sabem que hi ha un bon nombre de projectes en una o altra institució, empresa, punt del país. Al mateix Govern de Catalunya, naturalment, com és notori; però també a les diputacions, a l'Àrea Metropolitana de Barcelona, als ajuntaments i en tantes i tantes empreses. Com ahir mateix, en Miquel Puig, coordinador del grup d'experts, reclamava encertadament i demanava i promovia perquè les petites i mitjanes empreses catalanes s'hi posin, eh?, realment, a afegir projecte i possibilitats i ambició en aquest procés. Aspirem a gestionar, tal com ha fet explícit el Govern de Catalunya, fins a 30.000 milions d'euros al llarg d'aquests cinc anys propers. És un volum significatiu de recursos, que precisament per això haurem de saber aplicar amb un major, amb un altíssim grau d'autoexigència. Hem viscut experiències escandaloses, en aquest sentit. Tots tenim al cap la llista d'inversions absurdes i antisocials que ens interpel·len físicament des de tants racons de l'Estat. Per cert, el Tribunal de Comptes acaba de dir –Europeu– que, entre el 2014 i el 2020, l'Estat espanyol ha sabut gastar el 39 per cent dels fons europeus rebuts. Això no es pot repetir. Ara ens correspon demostrar que les coses es fan d'una altra manera. Sembla oportú, doncs, que aquest Parlament conegui de primera mà el plantejament i objectius amb què durem a terme aquesta tasca. Per això estarem recolzant aquesta proposició de que es produeixi un debat en aquest sentit. Tinguem clar, en tot cas, que la nostra primera preocupació ha de ser la d'aconseguir que la Unió Europea posi en marxa els fons el més ràpidament possible i que l'Estat estableixi els mecanismes de com es vehicularan els fons i deixar ben establert que la Generalitat els pugui gestionar directament, els que li corresponen, incloent-hi el rol actiu i principal de l'Administració local –dels ajuntaments, diputacions, etcètera. Apareixeran en el debat tota una colla de qüestions respecte de l'avaluació d'aquests projectes: què vol dir creació de llocs de treball, què vol dir productivitat, resiliència, sostenibilitat, tal com ja s'ha encarregat a aquest comitè. I naturalment haurem de parlar d'avaluació pública prèvia i posterior com a única via per prendre les decisions que pertoquin de selecció, de continuïtat, de renovació o de revocació pertinents. Acabo. Els fons europeus no arriben del cel, són els nostres recursos també, de tots els ciutadans europeus; també nosaltres, els catalans, els europeistes més explícits i més clàssics de tot l'escenari, som nosaltres els que hem fet aparèixer aquests 750.000 milions. Aquesta és la mesura que es posa a Europa. Ens sembla una mesura limitada. A molts ens sembla insuficient, eh? Però és la que tenim i és la que hem de treballar. No tenim..., no som l'Europa que tants de nosaltres somiem com a pàtria comuna, com a espai de drets socials i polítics. Avui compartim, doncs, tenim la possibilitat de compartir l'existència d'una oportunitat, de fer del nostre país la millor referència del que volem per a tots els ciutadans europeus i també per a tots nosaltres. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. Finalment és el torn del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya. Té la paraula el diputat Ferran Roquer.
Gràcies, vicepresident. Bé, excuso dir que hem passat una temporada molt dura a nivell sanitari, estem passant una temporada molt dura a nivell sanitari i que això té conseqüències a nivell econòmic, i que el teixit productiu de Catalunya, les pimes i els autònoms..., són els sectors més castigats i sovint els més injustament castigats, no? En alguns moments pel sol fet de requerir presencialitat en els seus establiments per exercir l'activitat han sigut sectors que han estat castigats –la restauració, la cultura o els esports. L'aprovació d'aquests fons per part de la Unió Europea, els fons de la recuperació i la resiliència, ha de ser una peça fonamental de cara a la sortida d'aquesta crisi, i si els sabem aprofitar i els adaptem a les noves necessitats productives i d'equitat que tenim, en podem sortir reforçats. Aquests fons haurien de servir per afrontar aspectes tan diversos com el repte de la indústria 4.0 en l'economia; la transformació de tot el sector de l'automòbil, tan important a Catalunya; la necessitat d'una indústria de l'economia verda, eh?, que a més d'aprofitar l'energia sigui capaç de crear instruments per captar-la, per utilitzar-la o per emmagatzemar-la; un sistema sanitari tecnològicament avançat, o fer de Catalunya una destinació de referència pel que fa a un turisme sostenible i innovador a nivell mundial, una destinació turística innovadora a nivell mundial que sigui apreciada com a tal. I les prioritats d'aquest fons van en aquest sentit: la transició ecològica, la transició digital, la mobilitat sostenible, la descarbonització, la internet de les coses, els vehicles elèctrics o l'emmagatzematge d'energia. Són prioritats que s'adeqüen a les condicions i a la realitat socioeconòmica de Catalunya. De la bona gestió d'aquests fons de la Unió Europea en sortirà una economia i una societat que és capaç de generar més valor afegit i que estiguem preparats per quan vingui una altra crisi, que indefectiblement –tard o d'hora tornarà a venir– els ciutadans, les empreses, la societat catalana en general tingui més oportunitats i millors perspectives de que l'afecti menys. I és que a Catalunya aquests fons troben un substrat excel·lent per poder-s'hi desenvolupar. Pimes, més de mig milió de pimes, mig milió llarg de pimes; 8.900 multinacionals; innovació; talent; unes universitats que tenen unes àrees de recerca fantàstiques, centres de recerca fantàstics –que hem d'aprofundir en la transferència de coneixement d'aquestes universitats i d'aquests centres de recerca cap a les empreses–; tradició en la col·laboració publicoprivada. Els recursos dels fons europeus han d'anar cap a productes que millorin la competitivitat i el PIB de Catalunya, independentment de la mida de les empreses, de si cotitzen o no cotitzen a l'IBEX 35, i independentment d'on es vagin a mirar els partits de futbol. Independentment de tot això, haurien d'arribar en el teixit productiu. I, en aquest sentit, que el Govern d'Espanya gestioni exclusivament des de Madrid aquests fons no és una bona notícia. Creiem que la Generalitat hauria de tenir un paper de codirecció. Tampoc és una bona notícia que el Govern més progressista de la història de l'Estat hagi contractat quatre grans auditories per portar-ne la gestió. Això..., no sé què en pensen els postcomunistes, però no deu ser molt progressista. Podien haver encarregat la gestió a agències de competitivitat de govern, com Acció, per exemple. Acció podria haver participat en el repartiment d'aquests recursos. Senyora Romero, quan Catalunya va a Europa, en processos de concurrència competitiva surt més ben parat que la part proporcional de població o la part proporcional de riquesa que aporten a la Unió Europea. Nou clústers catalans capten el 6,5 per cent del total de la convocatòria de projectes d'internacionalització de les pimes de la Unió Europea. S'hi van presentar setanta-vuit clústers de vint països. Catalunya és només l'1,5 per cent de la població de la Unió Europea. Donarem suport a aquesta proposta, perquè en la gestió d'aquests fons ens hi juguem molt. Si ho fem bé, en sortiran uns sectors econòmics més competitius, que permetran una millor distribució de la riquesa i una major equitat, i tindrem un país millor, perquè la gent que hi visqui i la societat viuran millor. Gràcies, president. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Acabades les intervencions, els recordo que la votació d'aquesta proposta de resolució té lloc a la tarda, un cop s'hagi substanciar la darrera interpel·lació, el punt dissetè, juntament amb la resta de votacions previstes, i, atès que no hi ha esmenes presentades, es votarà el text original presentat pels grups. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les polítiques socials per tal d'afrontar la crisi de la Covid-19]] [[302-00257/12]] Passem ara al punt divuitè de l'ordre del dia, que és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les polítiques socials per tal d'afrontar la crisi de la Covid-19; presentada pel Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem. Per exposar la moció, té la paraula la diputada Marta Ribas.
Bon dia, de nou. Debatem aquesta moció la setmana en què el Govern per mans del mateix conseller ha reconegut que aquest departament, el d'Afers Socials, és un desastre. Ho ha estat per incendis i errades diverses, algunes de molt gruixudes, com la gestió de les residències durant la crisi Covid, però pels que seguim i controlem des de l'inici d'aquesta legislatura aquest departament sabem que ha estat un departament fallit per molts més temes. De fet, en la meva interpel·lació al Ple passat, que és l'origen d'aquesta moció, li deia al conseller que aquesta ha estat una legislatura perduda en polítiques de protecció social i de combat de les desigualtats. I no ho deia jo perquè sí. Ho diuen les dades de les desigualtats, que no baixen, sinó que s'han incrementat, i ho percep la gent; ho percep la gent del sector, que et reconeixen que no han tingut una bona interlocució amb aquest departament ni respostes a les seves necessitats, i ho percep la ciutadania en general. Segons el darrer CEO, el de setembre passat, la ciutadania suspèn el Govern quant a polítiques per lluitar contra les desigualtats socials; suspens clar, en aquest cas. Les polítiques de protecció a Catalunya sempre han estat dèbils –també s'ha de reconèixer–, han estat especialment debilitades amb els anys de retallades econòmiques, i ineficaces a més, perquè no arribaven a molts dels sectors més desafavorits. I no s'han canviat en cap d'aquests sentits. Com és evident, amb la crisi que provoca el coronavirus creixeran, perquè el coronavirus, s'ha de dir així de clar –i així ho diuen també titulars de premsa–, provoca moltes morts, però deixarà encara molts més pobres. I ens hem centrat massa poc tots plegats, Govern i també en aquest Parlament, en aquesta vessant de les polítiques socials necessàries en aquests moments, i poden ser les de més impacte en com superem aquesta crisi sanitària, perquè tenen impacte en si en la superació de la part sanitària, però també en quina societat ens queda per a l'endemà i quant de temps trigarem a recuperar-nos. I en aquesta vessant de la gestió de la crisi, també els reiterem que el Govern no pot ser un problema, sinó que hauria de ser part de la solució. I per ser-ho cal actitud, cal responsabilitat, cal voluntat i cal activar totes les eines possibles. Eines i recursos. La sensació és que han fet massa poc en aquest tema i molt tard. Cal que gastin. M'agrada que hi sigui el senyor Aragonès, perquè portem tot el dia dient-li –ahir també, ho sap–: «Gastin –gastin. Endeutin-se, gastin. I en aquesta vessant, en la de les polítiques socials, és que és una inversió necessària; si no, caurà molta gent –molta gent– en situacions molt més difícils de ser rescatades. Cal que activin totes les eines amb procediments extraordinaris, reduint burocràcies, creant eines noves. No s'ha fet res en aquest sentit, ni un procediment extraordinari el qual vam instar fer durant el confinament de març per atorgar rendes garantides a la ciutadania, noves, àgilment, i que després, al cap de pocs mesos es revisessin, però que, com a mínim, els diners fluïssin cap a aquelles unitats familiars que s'estaven quedant sense cap ingrés. Els vam arribar a redactar un decret llei de com fer-ho; encara no tenim resposta, conseller, del que vam plantejar al març. Tampoc han resolt encara l'encaix entre la renda garantida de ciutadania ni l'ingrés mínim vital perquè no es perjudiqui la gent que necessita garantia d'ingressos. El que està passant ara i el que feien amb el decret llei que van aprovar l'estiu passat i que el Parlament els va tombar –l'únic que els ha tombat el Parlament dels quaranta decrets llei que ens han passat per aquesta cambra a ser convalidats– és deixar la gent durant mesos sense ingressos, tot i que siguin possibles perceptors de renda garantida o d'ingrés mínim vital, i els deixen a la cua de la fam durant aquests mesos. Tampoc han abocat milions, com haurien d'haver fet des d'un inici, en reforçar l'esforç ingent que estan fent els municipis per atorgar ajudes d'emergència de tot tipus, ni en reforçar els serveis socials bàsics. Res. I encara seguim sense saber quants diners destinaran per atendre almenys l'emergència més brutal que és la de les persones sense llar, i ja portem nou mesos de pandèmia. Per intentar donar resposta a bona part del que he plantejat és pel que fem aquesta moció; moció amb propostes que pot fer aquest Govern en funcions ja; moció amb propostes de canvis més estructurals que volem que siguin compromisos d'aquest Parlament per fer quan hi hagi nova legislatura, i un tercer bloc de mesures que coincidim que cal millorar des de l'Estat, perquè cal ampliar la suspensió de desnonaments i de talls de subministraments bàsics per a tothom durant la pandèmia, i cal reforçar el personal dels serveis de tramitació de prestacions econòmiques i socials i de documentació d'estrangeria, perquè hi ha drets molt importants que s'han reconegut, però que no arriben si no es poden gestionar bé per una administració retallada els darrers anys. Acabo. En aquesta moció volem mostrar, però, que hi ha alternativa possible, que és moment de recuperar grans consensos per a una reconstrucció basada en la justícia social i no de seguir engrandint les injustícies i desigualtats. Tenim condicions per fer aquesta transformació, molts sabers del sector, dels professionals, pressupostos generals de l'Estat que hi ajudaran, i sobretot la voluntat clara de la ciutadania de reforçar els drets i els serveis públics en aquests moments.
Gràcies, diputada. Per defensar ara les esmenes presentades, té la paraula en primer lloc la diputada Elisabeth Valencia, del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Gracias, vicepresidente. Buenos días a todos. Conseller, diputados, diputadas... Bien, hoy venimos aquí a debatir sobre la necesidad de reforzar las políticas sociales para ayudar a las personas que más lo necesitan de Cataluña. Esta crisis sanitaria está siendo devastadora, muchas personas están sufriendo ERTEs, EREs, destrucción de empleo, y entidades sociales como Creu Roja nos están alertando de que ya no dan de sí, están al máximo de su capacidad. Nunca se habían visto en esta situación y están atendiendo a muchísimas personas que por primera vez recurren a los servicios sociales. Estamos en la segunda oleada del virus y desconocemos cuánto durará esta situación, pero lo que sí que sabemos es cómo hemos llegado a esta crisis y la falta de respuesta del Govern ante los problemas más importantes de estos meses. Desde Ciudadanos pensamos –y lo digo claramente– que tener este Govern perjudica seriamente a los catalanes. Y explico por qué. Este Govern ha demostrado ser un mal gestor con el dinero de nuestros impuestos. Además, son incapaces de asumir sus propias competencias autonómicas –incapaces. Nosotros no podemos entender que haya dinero para estructuras de altos cargos, para embajadas, para chiringuitos políticos, incluso para NASA catalana en plena pandemia, pero no haya dinero para las personas que más lo necesitan de Cataluña. En nuestra comunidad crece la pobreza día a día. La pobreza infantil estaba ya disparadísima antes de la crisis sanitaria, estaba ya en un 31 por ciento, conseller, llegará al 50 por ciento. Las personas mayores en situación de dependencia sufren la peor lista de espera de España: ochenta mil personas esperando en situación de dependencia. Y también la peor lista de espera de España la tenemos en Cataluña en acceso a residencias, como usted bien sabe, conseller. Y el Govern tampoco ha sido capaz de poner en marcha medidas eficaces para contener la crisis social que viene con la sanitaria. Se aprobó una ayuda de apoyo a las familias que más lo necesitan de dos cientos euros. Llegó tarde, el 28 de abril, y dejó fuera a más de 135.000 familias. Estas ayudas se acaban de un día para otro, y usted lo sabe, conseller. Es inhumano aprobar un decreto que ayuda a las familias solo para las primeras que lleguen a pedir esta ayuda, dejando a muchas familias en la cuneta. Hoy han traído aquí un decreto que llega tarde y tiene migajas del presupuesto, con subidas del 1 por ciento. ¿Nosotros qué proponemos? Proponemos vertebrar de una vez las políticas sociales en Cataluña, proponemos un mayor refuerzo para los servicios sociales básicos, proponemos mayor inversión presupuestaria para los contratos programas en coordinación con los ayuntamientos. No podemos dejar solos a los ayuntamientos, dando respuesta a los que peor lo están pasando. Proponemos también inversión presupuestaria para reducir la lista de espera en dependencia, y para reducir la lista de espera en residencias, como han hecho en otras comunidades autónomas, y lo siguen haciendo. Proponemos también, y así hemos presentado enmiendas en este sentido, reforzar los servicios de atención domiciliaria. También hemos presentado enmiendas para aumentar el parque público de viviendas de una vez. Es urgente, y es una de las mejores políticas sociales que podemos hacer. Estamos de acuerdo en que se debe implementar con mayor agilidad la Renta Garantizada de Ciudadanía. No está llegando a las personas que más lo necesitan. Y también debemos reformular la renta para apoyar a las familias, es urgente. Está demostrado que el riesgo de pobreza aumenta en familias con hijos a cargo, y el riesgo de pobreza es altísimo en familias monoparentales. El Govern no ha hecho nada prácticamente para ayudar a las familias, para apoyarlas y para ayudar a las familias monoparentals. La moción tiene puntos en que estamos de acuerdo, pero claro, viene de Catalunya en Comú, y también somos conscientes de qué pasa cuando Catalunya en Comú está en los gobiernos, pues sin ir más lejos, el señor Pablo Iglesias, vicepresidente de derechos sociales, lo que es trabajar, poquito. Ha estado desaparecido durante la crisis sanitaria, cuando lo que debía hacer era liderar la respuesta, en coordinación con las comunidades autónomas, a todos los problemas que ha habido en las residencias. Ha hecho una reunión en toda la pandemia. ¿Les parece suficiente? ¿Y qué pasa en Barcelona, donde gobiernan ustedes? Pues bien, tienen una lista de espera en servicios sociales, para la primera visita, de veinte días, señora Ribas. ¿Le parece que estos dan un buen servicio? También tiene a los trabajadores trabajando sin medios. Con ustedes gobernando en Barcelona ha subido la pobreza un 24 por ciento. Está claro que para Cataluña tampoco son ustedes una solución, con sus promesas populistas y sus pocas ganas de trabajar. Necesitamos un gobierno constitucionalista, moderado y que acabe ya, de una vez por todas, con el saqueo de este procés. Esperamos contar con la ciudadanía para reemplazar este Govern. Es urgente. Gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies. En nom del Grup Parlamentari Republicà, té ara la paraula el diputat Jordi Albert.
Gràcies, vicepresident. Conseller, diputats, diputades, treballadors i treballadores del Parlament... Bé, primer de tot agrair també a la diputada Ribas el tarannà durant la negociació. De fet, hem pogut transaccionar fins a tres punts de les esmenes que havíem presentat i altres tres esmenes també s'han acceptat. I, per tant, doncs, això, jo crec que també, quan sortim al faristol, ho hem de destacar, que moltes vegades és el discurs que nosaltres fem quan estem amb els micròfons al davant, i l'altra és la feina que fem al darrere per tal de que avui puguem arribar a un document i que aquest document pugui ser aprovat per l'àmplia majoria de la cambra. I això també és rellevant, perquè aquestes coses també les hem d'explicar. Els punts essencials on nosaltres hem volgut posar l'accent són, per exemple, en el primer punt de la moció, que parla del contracte programa. Volem explicar exactament com funciona i quina és l'estructura de negociació d'aquest contracte programa. És a dir, en els terminis que ens marca la moció és impossible de complir. En canvi, sí que s'està treballant i, de fet, ja pràcticament està acordada, una pròrroga per al 2021 respecte a aquells aspectes més rellevants i de necessitats socials que tindrem també per a aquest any. I, a més, el que tampoc podem fer és que, en unes eleccions ja convocades i, per tant, en previsió d'un nou govern en aquest país, doncs tres mesos abans s'acordi un contracte programa i s'aprovi un contracte programa que té una durada de quatre anys, del 2021 serà fins al 2024, tres anys, i que pot englobar més de mil milions d'euros. Per tant, davant d'aquest compromís i d'aquesta voluntat de que sigui el nou govern qui acabi de tancar la proposta, doncs és important que sí que assegurem la seguretat jurídica als ens locals i que, per tant, s'asseguri també aquesta pròrroga el 2021, on es tinguin en compte tots aquests aspectes que són rellevants, i que avui, en el debat que estem tenint, els estem posant sobre la taula, com l'alimentació infantil, com el sensellarisme, com el servei d'atenció domiciliària..., per tant, aquestes ajudes d'urgència social; que, per cert, sí, també s'estan traslladant als ens locals i que també, des del mateix departament, s'està habilitant tot el suport en aquest sentit. Un altre dels elements rellevants era la renda garantida de ciutadania, i aquí vull fer un apunt important. Es va portar a ratificar, per part d'aquest Parlament, un decret que es va acordar en la Comissió de Govern de la Renda Garantida de Ciutadania. Aquest decret no es va aprovar. Un dels elements claus per a la no aprovació del decret va ser, precisament, l'harmonització entre les prestacions, entre la prestació de la renda garantida de ciutadania i l'ingrés mínim vital. Hi han altres territoris, com a les Balears, on el que han fet ha estat, directament, si definim termini per tal de que es pugui..., per exigir a aquells que són prestadors de la renda social garantida que tenen ells, si no demanen en un termini determinat l'ingrés mínim vital, perden la prestació de la renda social garantida, i queden totalment desemparats. Això aquí no ho farem –això aquí no ho farem–, aquest risc aquí no el correm. Per tant, és important que, primera, tinguem clar que la renda garantida de ciutadania és de caràcter subsidiari, que tinguem clar que aquest caràcter determina també que si imputem sobre la renda garantida de ciutadania diverses ajudes i diverses prestacions, el que acabem fent és perjudicar els usuaris de la renda, que no podran accedir a d'altres prestacions que actualment sí que tenen. I, per tant, aquest és un dels elements claus que requereix aquesta harmonització, i agraeixo que haguem pogut arribar a un punt de transacció en aquest àmbit. I, finalment..., perquè podríem estar molta més estona perquè la moció també s'ho mereix, però un darrer apunt respecte al sensellarisme i respecte a l'esmena que vam presentar sobre el voluntariat. En el nou contracte programa ja està previst que es contractin professionals. Per tant, respecte a aquest punt estem d'acord, el que passa és que nosaltres també volem posar en relleu que la feina de voluntariat continuarà sent necessària, i, per tant, el que volíem posar en relleu és que hem de fer compatible, lògicament, aquesta responsabilitat per part de l'Administració amb els professionals i les professionals, i d'altra banda també donar impuls i també donar la rellevància que té aquesta feina que està fent el voluntariat i que és molt i molt necessària. I, finalment, havíem d'incorporar el SEPE. I, per tant, li agraeixo que hagi acceptat l'esmena. Perquè és una evidència que amb una esmena d'aquestes característiques i amb un punt d'aquestes característiques haguem d'incorporar el SEPE, perquè el que està passant amb el Servei de Empleo Público Estatal és dramàtic. Gràcies
Gràcies, diputat. A continuació, pel Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula la diputada Montse Macià.
Gràcies, president. Bon dia, diputades, diputats, conseller. Aquesta pandèmia ens està posant a prova a totes i a tots –a tots. El seu impacte incrementa encara més les desigualtats. Arreu assistim a un creixement agut de la pobresa i a l'aprofundiment de la bretxa que divideix la humanitat entre els que tenen accés a la protecció i els que es queden desprotegits. Certament, està sent devastador per a la població més vulnerable. Ho veiem cada dia, i totes les entitats socials ens ho repeteixen, com el proppassat divendres a la Comissió de Reconstrucció. I aquesta situació ens interpel·la a tots, a tots els actors responsables de donar respostes polítiques a aquesta crisi; al Govern de Catalunya, sí, i també –també– al de l'Estat espanyol. I començo així perquè, tot i que no m'agrada entrar en crítiques creuades i en allò del «i vostès més, no em sembla just que tots i cadascun de nosaltres no avaluem tot el que des dels nostres espais podríem fer i no fem. Podríem sumar i no restar. La proppassada sessió, la diputada Ribas deia: «Hem de requerir polítiques de supervivència. És un maleït virus que ens està matant, i el primer, ara mateix, és salvar vides per part del Govern, per part de tots els governs. Sí, efectivament, per part de tots els governs. I és evident que moltes de les decisions, i fins i tot les declaracions que ha fet i fa el Govern de Catalunya són millorables, per descomptat, com les de tots els governs. Però el Govern de Catalunya ho està fent –ho està fent–: salvar vides. Mirem les dades. Quan s'analitza la mortalitat per regions o nacionalitats històriques, el nombre de morts per cada milió d'habitants, la situació o posició envejable és la de Catalunya, no la de Madrid o la de Navarra, sinó la de Catalunya. Per tant, i amb totes les debilitats del sistema, que hi són i moltes, a Catalunya estem aconseguint salvar vides. El virus s'acarnissa amb les persones vulnerables, efectivament, ho sabem. Per tant, la millor manera de protegir-les és amb bones polítiques socials. Hi estem d'acord. També deia vostè, diputada Ribas: «A Catalunya les polítiques de protecció són dèbils, debilitades i per les retallades ineficaces. A Espanya tampoc tothom té les rendes mínimes garantides ni sostre ni menjar. Un estat governat pel que s'autoanomena «el Govern més progressista de la història, i hem dit que alguna responsabilitat hi deuen tenir els partits que el formen, oi? En tot cas, agraïm al grup parlamentari proposant aquesta moció, perquè ens permet posar-nos davant del mirall de la resposta política a la crisi de la Covid; millorable, per descomptat, i molt, però no tan sols a Catalunya, també arreu. I en aquest sentit i en aquest posar-nos davant del mirall, donarem suport a gairebé tota la moció, perquè, per una banda, molts dels punts ja s'estan fent, i per l'altra, o bé s'han acceptat les nostres esmenes, cosa que agraïm, o hem arribat a acords via transacció, millorant el text original i fent una possible llista, com per exemple –ho comentava el diputat que m'ha precedit– al seu punt 5. I agraïm l'esforç de recuperar el decret fruit del consens de la Comissió de Govern de la Renda Garantida, o incloure el SEPE amb col·lapse continuat, com també ho recordava el diputat que m'ha precedit. No podrem votar a favor de la derogació de la resolució del Departament de Territori, de modificació del reglament de la mesa de valoració. Tenim poc habitatge públic, i aquesta derogació creiem que seria perjudicial per a altres famílies vulnerables que esperen habitatge. Ens abstindrem en les esmenes presentades per Ciutadans. Perquè, mirin, el Govern de la Generalitat fa el que pot amb el que té, quant a recursos i competències. De ben segur que si en tingués més, tant d'una cosa com de l'altra, faria molt més. De fet, si fóssim independents com voldríem no ens caldria demanar res al Govern de l'Estat, ni en matèria de desnonaments, ni d'estrangeria, ni de dependència ni en matèria de res. Llavors sí que la responsabilitat seria tota del Govern de Catalunya. Efectivament, les eines que tenim no són les adequades. Així i tot, el Govern ha ampliat el pressupost del contracte programa amb els ens locals, ha intensificat les polítiques d'abordatge del sensellarisme pel drama que suposa. Ens cal comprometre amb les persones sense llar en col·laboració amb l'Estat i el món local, que han d'assumir les seves competències i minimitzar allò que no funciona, com el padró. I sí, tenen raó, calen canvis estructurals. Potser ens podem ajudar els uns als altres a aconseguir-ho, i així no ens caldria demanar a ningú fora d'aquí res per a fer política. Entre totes i tots, aquí podríem decidir què volem i com ho volem, per assolir, efectivament, justícia social, igualtat d'oportunitats, cohesió i progrés, i una societat més solidària i compassiva que ens encoratgi a imaginar la vida de l'altre. Per nosaltres això sols té un camí, que és el camí de la independència de Catalunya. Moltes gràcies, president.
Gràcies, diputada. A continuació, per fixar la seva posició, té la paraula en primer lloc, pel Grup del PSC i Units per Avançar, el diputat Raúl Moreno.
Gràcies, president. Diputats, diputades... Bé, la moció que ens presenta avui Catalunya En Comú Podem no deixa de ser –i ho deia abans la diputada Ribas–..., temes que defensem des de fa..., des d'aquesta legislatura, jo diria que amb vostè fins i tot des de l'any 2015, que va ser quan jo vaig entrar en aquest Parlament; és desesperantment repetitiu –desesperantment repetitiu. Parlem sempre dels mateixos temes, en temes socials; en parlem de molts, de temes –possiblement són els temes–, però sempre amb propostes que van en la mateixa línia. Hem avançat molt poc. Perquè és veritat que aprovar-ho i consensuar-ho entre nosaltres és relativament fàcil –és molt difícil estar en contra de la protecció social–, però és veritat que el Govern no els executa. I tenim aquesta sensació d'ineficàcia, que finalment es trasllada a la ciutadania i que ens fa, doncs, patir molt. Voldria entrar en alguns punts d'aquesta moció. Nosaltres ens abstindrem en el primer punt, senyora Ribas, en el contracte programa. Mirin, el contracte programa ja està prorrogat per a l'any que ve. No es pot fer un contracte programa en un mes, perquè s'ha de parlar amb els ajuntaments, perquè els ajuntaments han de venir a signar, perquè hi han centenars de professionals darrere de cada contracte programa, I hagués estat millor, com vam aprovar també en aquest Parlament, fer-ho abans. Clar, el que cal és fer-ho abans. Ho podríem haver fet aquest any 2020, que també es va prorrogar. No s'ha fet el 2020. Fem-ho bé –fem-ho bé–: no ho fem en un mes, si us plau. Fem-ho per a l'any 2021. Però fem-ho. Perquè és una eina fonamental per als ajuntaments, i més per desplegar polítiques socials. D'acord amb l'increment de fons Covid. D'acord amb recuperar el decret de la renda garantida i la compatibilitat amb l'ingrés mínim vital, si es reforma; si no, no. Clar, perquè era nefast, aquell decret. Totes les forces polítiques d'aquest Parlament, a excepció de les que van recolzar el Govern, el van votar en contra, el mes d'agost. No es pot fer esperar la gent l'accés a una prestació mentre espera accedir-ne a una altra. Ara no –ara no–, no es pot fer així. Perquè, efectivament, l'ingrés mínim vital té problemes en posar-se en marxa per l'allau de sol·licituds i per les dificultats que tenim des del punt de vista de la funció pública de poder tenir tots els recursos necessaris en època de pandèmia, però el que no podem fer és que això es traslladi a una negativa als ciutadans i ciutadanes que necessiten la renda garantida de ciutadania, que aquesta sí que es pot donar des de Catalunya. Amb el tema del sensellarisme, a mi..., ho entenc perfectament, és un tema molt repetitiu, ara es demana un pla de xoc. Tenim l'estratègia sensellarisme, que, si mal no recordo, des de l'any 2017 que no s'ha desplegat; que estava consensuada, que està bé –està bé aquella estratègia–; si us plau, despleguin-la. El sensellarisme és un problema molt destacat a la ciutat de Barcelona, a les ciutats de Girona, Tarragona i Lleida, és a dir, a les grans ciutats, i en menys mesura a l'àrea metropolitana. A Santa Coloma de Gramenet, si mal no recordo, l'any passat ateníem 17 persones sense llar controlades pels serveis socials, assistides pels serveis socials, perquè és un nombre de persones que pot ser atès per part dels serveis socials. Allà on hem de posar l'accent és on tenim milers de persones al carrer. I, per tant, de quins recursos es disposa, no? Hi donarem el nostre vot favorable, com hem fet altres vegades. Hi han alguns punts que són d'evidència. És a dir, garantir l'acompanyament de tots els joves que han passat pel sistema de protecció per accedir a una cosa a la que ja tenen dret. Jo és que pensava que això ja estava. És a dir, quan un jove extutelat deixa d'estar tutelat, té dret a una prestació. És que ho vam canviar en la llei aquí, i, per tant, jo pensava que això ja estava. Si cal, doncs, ho tornem a posar. I per acabar, en aquest minut que em queda, sí que voldria fer-li alguna reflexió, senyora Ribas, en funció del que vostès exposen als punts 14 i 15, que ens hi abstindrem. Senyora Ribas, amb tot el «carinyo, jo li vull recordar que vostès governen Espanya. I, clar, és molt rar. No sé si és un costum dels comuns, per exemple, que a l'Ajuntament de Barcelona, Barcelona en Comú faci una moció al Ple que insti la seva alcaldessa a fer alguna cosa determinada, o no sé si aquesta espècie de política del pinball, no?, de que vostès insten el Govern que insti el seu Govern a fer una cosa. Jo li demano, si us plau, que agafin el telèfon, que parlin amb els seus del Govern d'Espanya per intentar cercar solucions a aquells temes que consideren que poden ser beneficiosos, i, que, per tant, utilitzin el canal del Govern, utilitzin la seva capacitat d'influència en el Govern d'Espanya, que per això en formen part, en tenen la vicepresidència –que no és moco de pavo, con perdón–, per intentar portar a terme aquelles coses que vostès exigeixen al Govern de la Generalitat, que les exigeixin vostès fer per a Catalunya. Moltes gràcies.
Gràcies, senyor diputat. A continuació és el torn del diputat Vidal Aragonés del Subgrup de la CUP - Crida Constituent.
President, per intervenir des de l'escó, si em permeten, diputades. Mirin, nosaltres votarem a favor de totes i cadascuna de les propostes que es fan en aquesta moció. Pensem que són pal·liatives, i no ho diem des del punt de vista de crítica negativa, sinó a l'inrevés, de reconeixement, del que més es necessita ara per donar una resposta immediata. Pensem que és molt positiu el que s'està plantejant en relació amb la gestió de la renda garantida de ciutadania, i també a enfortir els serveis socials o, en tot cas, fins i tot a modificar les meses d'emergència. Pel que fa referència al sensellarisme, és una necessitat per a ja, o l'exercici efectiu del dret a empadronament. I, per tant, votarem a favor de tot. Dit això, volem tenir dues reflexions diferenciades. Una: no estem posant damunt de la taula mesures estructurals. I si no les hi posem, el que ens passarà és que d'aquesta crisi es sortirà com en l'anterior, que és que les classes treballadores acabaran pagant la crisi. I nosaltres ens atrevirem a dir que si no pensem què signifiquen realment aquests fons que venen de la Unió Europea no estem analitzant que seran pràcticament les nostres filles, potser les nostres netes, qui acabaran pagant durant dècades el que neix del fruit del treball de les classes populars dels estats de la Unió Europea. Això no és un regal de les institucions de la Unió Europea. I una darrera qüestió que volem traslladar, amb tot el respecte. Era estranya aquesta moció en relació amb el darrer punt, quan un grup, que és força política al Govern de l'Estat espanyol, instava el Parlament perquè instés el Govern de l'Estat espanyol a modificar qüestions, per exemple, com la tramitació de l'estrangeria, competència que els comuns no en tenen la titularitat al Govern espanyol, però si el grup socialista. Però, amb tot el respecte, s'ha transformat en absolutament surrealista amb l'esmena que han acceptat, perquè vostès ara li estan demanant –un grup que en forma part i que té la titularitat del Ministerio de Trabajo– al Parlament de Catalunya que insti el seu ministeri perquè acabi amb la bogeria que ha significat la tramitació de les prestacions de desocupació. Ho sentim. Ens sembla, fins i tot, que és gairebé de mal gust. Tres mesos a la circumscripció de Barcelona, des de mitjans d'agost fins a mitjans de novembre, sense que un treballador o una treballadora pogués cobrar la prestació i els responsables són vostès, la seva ministra. Per tant, sí que els demanaríem que menys aprovar mocions i més aixecar el telèfon i dir-li a la ministra que ja n'hi ha prou. El patiment que estan tenint les classes treballadores d'aquest país per una mala gestió, de la qual vostès són responsables, és inacceptable. I, per tant, em perdonarà pel to, però ens semblava que era necessari que l'hi poguessin traslladar.
Gràcies, diputat. A continuació és el torn del diputat Santi Rodríguez, del Subgrup del PP de Catalunya. Té la paraula.
Gràcies, vicepresident. Sí, que efectivament aquesta moció toca molts aspectes en relació amb la protecció social i globalment compartim molts dels aspectes que s'expressen en la moció; alguns ja han estat aprovats en altres ocasions; altres tenen algun apunt nou. I, evidentment, el tema de reforçar els serveis socials en els ens locals, fruit de la situació de la pandèmia, doncs és un tema que, evidentment, compartim; com també, per exemple, el de les polítiques d'habitatge que s'inclouen en aquesta moció o polítiques sobre el sensellarisme. Ara, no donarem suport a tots els punts; n'hi hauran alguns que no els donarem suport, com per exemple aquest que demana recuperar el decret llei per compatibilitzar la renda garantida de ciutadania i l'ingrés mínim vital, fonamentalment perquè aquí hi ha una tasca que han de fer els governs, que és coordinar-se, posar-se d'acord i intentar que això funcioni endavant. Per tant, no creiem que sigui necessari recórrer al decret ni recuperar el decret que ja va ser rebutjat per aquest Parlament. Per tant, aquesta és una tasca crec que fonamentalment del Govern d'Espanya, que és qui té la major responsabilitat en aquest aspecte. El segon element –que tampoc no hi donarem suport– és la derogació de la modificació del Reglament de la Mesa de valoració de situacions d'emergència, perquè entenem que hi ha d'haver la possibilitat d'atendre altres necessitats, més que la de les famílies vulnerables, i que és el que, efectivament, va originar la modificació d'aquest reglament. I, després, nosaltres tampoc no podem donar suport a intentar fer de lobby juntament amb vostès perquè els seus socis de govern del Partit Socialista facin coses, dintre del Govern, que sembla ser que no deuen voler fer, i per això ens demanen al Parlament de Catalunya que li demanem al Govern d'Espanya que faci no sé què. Escolti'm, nosaltres en aquest joc no hi entrarem. Vostès tenen responsabilitat de govern, assumeixin-ho. Assumeixin, també, aquesta responsabilitat i, per tant, en el marc del Govern demanin vostès el que hagin de demanar. I coincideixo amb el portaveu de la CUP en el sentit de que, home, no ens vingui a demanar al Parlament que li demanem a la ministra del seu partit que reforci el servei d'ocupació espanyol, que reforci el SEPE, perquè jo crec que ho deu saber, que és imprescindible aquest reforç per al caos que s'ha viscut especialment a Catalunya durant tota la pandèmia, no? I, finalment, nosaltres tampoc no podem abonar les polítiques de papers per a tothom que vostès també expressen en aquesta moció. Gràcies.
Gràcies, diputat. Per pronunciar-se sobre les esmenes té novament la paraula la diputada Marta Ribas.
Bé, com ja saben s'han incorporat les dues esmenes de Ciutadans, n'hem acceptat tres dels grups de suport al Govern i transaccionat tres més. Vull destacar, per important, que es rectifiqui, no? Crec que és important que es compleixi, sobretot. Que cal fer un nou decret sobre la complementació o la compatibilitat entre renda garantida de ciutadania i ingrés mínim vital, rectificant aquells elements que van fer que es tombés la seva convalidació en aquest Parlament. I és important que es compleixi, conseller, i que ens ho portin al més aviat possible. I és bo fer autocrítica. I és bo que es faci des del Govern, i és bo que la fem nosaltres, també. I que reconeguem, com a grup català, que a Catalunya ens fa falta un reforç al SEPE, i ens fa falta un reforç a les oficines d'estrangeria, i ens fa falta un reforç en personal també a les oficines de la Seguretat Social. I, evidentment, que aixequem el telèfon, cada dia. Però crec que el Parlament de Catalunya seria..., vaja, jo crec que seria bastant més incoherent per part nostra que no ho reconeguéssim. I, per tant, està parlant de les polítiques de protecció social, està posant en valor les que s'han posat en marxa des del Govern de l'Estat, també gràcies a nosaltres, però saber que no estan implementant-se com cal perquè no hi ha el reforç de personal suficient..., doncs el més honrat possible és dir: «Des d'aquí també diem “ens fa falta personal.” Acabo. Igual que durant aquests mesos, no?, aquests nou mesos, ens hem centrat en salvar vides i hem entès que si no volem una saturació del sistema sanitari i de les UCIs el que cal és prevenció, molta i ben feta, ara hem d'entendre que tenim molta gent a la UCI social i que el que ens cal és treure-la de la UCI amb molta prevenció perquè no se'ns saturi la UCI social. I això vol dir garantia de rendes, tot el que es pugui en polítiques de protecció i, sobretot, habitatge. I, per tant, s'ha de fer des del Govern de l'Estat, però sobretot des del Govern de la Generalitat, que és qui té màximament les competències en aquests temes. Perquè per solucionar les neveres buides des d'un govern, en aquests moments, no s'ha de derivar la gent a la cua de la fam ni col·laborar en el Gran Recapte. Per solucionar les neveres buides, en aquest moment, des del Govern cal garantir drets. Ja des d'aquest Govern en funcions i, evidentment, el proper govern que vingui, que ha de reforçar –i moltíssim– els drets socials i, per tant, els serveis de protecció social...
Vagi acabant, diputada.
...al nostre país.
Gràcies. Acabat el debat, els faig avinent, com en tots els altres punts de votació, que es procedirà a fer totes les votacions juntes després de l'última interpel·lació d'aquesta tarda. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'impacte de la crisi sanitària en els sectors productius]] [[302-00258/12]] Passem, ara, al punt dinovè de l'ordre del dia, que és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'impacte de la crisi sanitària en els sectors productius; presentada pel Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar. Per exposar la moció, té la paraula la diputada Alícia Romero.
Gràcies, president. Diputats, diputades, el vicepresident m'ha comentat, fa uns minuts, que no podria assistir en aquesta moció perquè tenia un altre tema important. I, per tant, s'ha excusat i des d'aquí, doncs, li agraeixo que ens ho hagi transmès. Bé, ja sabem que estem al bell mig d'una pandèmia, una crisi que és sobretot sanitària, però que té evidentment unes implicacions socials i econòmiques molt importants, que tota aquesta situació està fent patir les administracions, evidentment, però sobretot les famílies, les persones més vulnerables, les empreses, els autònoms, els emprenedors. I, per tant, la situació és complexa per a tots; uns amb més responsabilitat que els altres, perquè les administracions són les que han de prendre decisions, donar certeses, seguretat i respostes als ciutadans, en la seva globalitat. Però, en tot cas, és veritat que, malgrat que les administracions estan fent probablement el que poden, estem veient a Catalunya un cert desastre en la gestió. I ho hem vist amb les residències, ho hem vist amb els ajuts als autònoms, ara amb els ajuts a la cultura, amb la falta de diàleg amb molts sectors econòmics, que es queixen de que no hi ha una fluïdesa i un acord i una concertació amb les decisions que es prenen, i filtracions, que tampoc agraden ni ajuden. I probablement en aquests moments la millor notícia que tenim a l'horitzó sigui que el 14 de febrer hi han eleccions, i que això pot plantejar un canvi a Catalunya, perquè nosaltres creiem que els ciutadans es mereixen un nou govern. Bé, nosaltres volem dir-los, per responsabilitat, algunes coses, que és el que marca la nostra moció. La primera és que cal deixar d'especular i d'improvisar i cal planificar degudament les decisions que es prenen, perquè siguin certes, segures i que estiguin acordades, si pot ser, amb els sectors a qui més afecten aquestes decisions. Han de, vostès, mantenir i reforçar un diàleg continu amb els sectors econòmics, que es queixen molt sovint. Divendres vam veure un acte llarg de Pimec i de totes les seves federacions, de diferents sectors, demanant més suport i més ajuts i també «més diàleg amb l'Administració, deien. Doncs bé, en aquest sentit, diem: «D'acord amb les mesures sanitàries, però compensacions econòmiques que han d'anar precedides d'un diàleg i un acord amb els sectors afectats. No estan dedicant recursos suficients, malgrat que venen aquí i diuen «fem el que es pot. Bé, doncs, nosaltres creiem que no són suficients. Posaré l'exemple de dos sectors petits: 8,5 milions d'euros en locals d'oci nocturn, que estan tancats des del març i que han obert tan sols unes setmanes a l'estiu; 8,5 milions d'euros, insuficient absolutament. I les entitats del lleure, que s'ha obert una convocatòria de 20 milions, també insuficient, quan a la majoria de les entitats se'ls ha reduït la facturació un 80 per cent. Doncs només aquests dos exemples. El Govern d'Espanya ha transferit a les comunitats autònomes uns fons de 16.000 milions d'euros. A Catalunya, ara ja amb la transferència d'aquest novembre, prop dels 3.000 milions, queden aquests 225 per al desembre. Ha estat així, entre altres coses, perquè les comunitats han demanat poder gestionar els fons, poder gestionar directament recursos, i aquests fons s'han transferit justament perquè les comunitats puguin fer la gestió d'aquesta pandèmia. A nosaltres també ens agradaria saber on estan aquests recursos, a què els hem dedicat, com s'han justificat, on s'han justificat, perquè realment no hi ha transparència en la gestió d'aquests fons. I ho hem demanat moltes vegades i no ens en sortim. Ens agradaria el detall, el detall concret, una justificació seriosa d'aquests recursos, que són molts, tres mil, són molts. I, per tant, ens agradaria tenir-ne un detall, més enllà de les grans xifres, una mica de transparència. Dèiem que s'ha transferit molts recursos; segurament sempre són insuficients, però se n'han transferit molts i ens agradaria, doncs, que els veiéssim. Després, nosaltres dèiem l'altre dia que hi havia un superàvit. I és veritat, hi ha un superàvit, en aquests moments, el 30 de setembre –segueix a l'octubre–, de prop de 1.000 milions d'euros. Vostès diuen: «Oh, ja els gastarem. Home, només faltaria, evidentment, espero que els gastin. Voldríem saber en què els gastaran i com els gastaran. Perquè ara diuen: «No pateixin –no pateixin, no pateixin–, que farem un 0,6 per cent de dèficit. No, si el 0,6 ja el van fer l'any passat, de dèficit, sense pandèmia. I en aquests moments, on la Unió Europea ha suspès les regles fiscals i on l'Estat permet que gastem més perquè ja cobrirà el deute, nosaltres diem: «Per què no podem gastar unes dècimes més de PIB en dèficit? Semblen vostès, a vegades..., semblen... Li he dit al vicepresident: «Sembla vostè un conseller del PP: auster, no vol gastar, no fos cas que es passi més del compte. No, si l'Estat ja li permet gastar, si és que les regles estan suspeses. Gasti dues dècimes més, que són 500 milions que podria injectar als sectors econòmics. Doncs això és el que nosaltres els diem en aquesta moció –això és el que nosaltres els diem–: que gastin una mica més, facin més esforços. Si les necessitats estiguessin cobertes no els hi diríem, però en aquests moments, com molt bé diuen vostès moltes vegades, cal gastar, cal endeutar-se; ho està fent l'Estat, ho estan fent altres països. Doncs també faci-ho des d'aquí, que, al cap i a la fi, estan plantejant el dèficit tan sols igual que el de l'any 2009, quan aleshores no hi havia pandèmia. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Per defensar les esmenes presentades, té la paraula, en primer lloc, el diputat Antonio Espinosa, del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Gracias, presidente. Muy buenos días, diputados y diputadas. Por segunda vez, en menos de seis meses, bares, restaurantes, centros de estética, centros deportivos, el sector del ocio, el sector de la cultura, han vuelto a sufrir, o siguen sufriendo, en sus actividades unos recortes y unos cierres decretados por el Gobierno. Por segunda vez, son los mismos los que están sufriendo la crisis económica provocada por la Covid-19. No es de extrañar, por tanto, que ya, teniendo en cuenta que han sido machacados una y otra vez, no les quede más remedio que cerrar, en muchos casos, y en otros estar soportando unas pérdidas realmente que ponen en riesgo su futuro como negocio o como actividad. Ante esta situación, ¿qué está haciendo el Gobierno? Pues permítanme que diga que sus medidas cabe calificarlas de dos maneras: como mínimo, de insuficientes, e incluso, créanme, inapropiadas. Esta moción que hoy estamos viendo intenta corregir algunas de ellas y por eso tendrá nuestro apoyo a la mayoría de sus propuestas. Dicho esto, quiero resaltar algunos aspectos de la gestión del Gobierno de la Generalitat que está haciendo, a nuestro parecer, bastante deficientemente. En primer lugar, el Gobierno está equivocándose en las medidas para impedir la propagación de la pandemia provocada por la Covid-19. Y esa equivocación resulta especialmente grave por las muertes que está produciendo, pero también por los daños que está ocasionando a los sectores productivos. Es posible, como se está demostrando en otras comunidades autónomas, combatir la pandemia con medidas más selectivas tanto geográfica como sectorialmente. Es posible y necesario que las medidas se adoptaran por barrios o por poblaciones, incluso teniendo en cuenta un determinado horario, pero en cualquier caso lo que no puede ser es condenar, a todo un sector o a varios, a la inactividad en toda Cataluña y sin ningún tipo de restricción en el sentido local o geográfico. Y el Gobierno no puede eludir la responsabilidad de estas decisiones amparándose en la opinión de algunos expertos, pues entre los expertos hay opiniones, como saben ustedes, bien diferentes. Acertar además en estas decisiones y medidas, o actuar con agilidad y rapidez para modificarlas, es vital para la viabilidad presente y futura de los autónomos y pequeñas empresas. Sin poder abrir el negocio y recuperar su actividad, toda ayuda será insuficiente y sobre todo será infructuosa. En segundo lugar, quiero reseñar que el Gobierno de la Generalitat toma medidas de brocha gorda, pero aplica las ayudas y compensaciones con un pincel. En ese sentido, el Gobierno decreta el cierre de bares, restaurantes, centros, pero en absoluto acompaña esas medidas con ayudas compensatorias mínimamente justas; insisto: mínimamente justas. ¿Cómo se puede compensar a un sector como el de la hostelería, que soportará unas pérdidas de aproximadamente unos 800 millones, con ayudas por valor de 90? Eso es sencillamente como tratar una hemorragia con tiritas –sencillamente es esto. Esto en el mejor de los casos, porque en el peor hay sectores con los que aún no se ha aprobado ninguna ayuda. Unos sectores, por otra parte, que denuncian que el Gobierno no cuenta con ellos para nada y que se les ha obligado a hacer una enorme inversión en muchos casos en medidas de seguridad para finalmente tener que estar cerrado –tener que estar cerrado. O sea, les obligo a invertir en seguridad y luego les obligo a cerrar. Bien, es evidente que eso no va a ningún sitio. Finalmente, queremos resaltar, queremos hacer constar nuestro lamento de que no se haya aceptado nuestra enmienda que pedía que el Parlamento de Cataluña condenara el voto en contra del señor Carles Puigdemont, expresidente de la Generalitat, del señor Antoni Comín y de la señora Clara Ponsatí, exconsejeros del Gobierno de la Generalitat, en el Parlamento Europeo, en relación con el acuerdo de la Unión Europea con China, precisamente un acuerdo que pretendía proteger la denominación de origen del cava catalán en el mercado chino. Resulta increíble –y ahí es donde está la conexión, si es que no la veían– que, con las dificultades económicas que atravesamos, unos eurodiputados que representan a los catalanes y sus intereses voten en contra de apoyar el cava catalán. Muchas gracias.
Gràcies, diputat. En nom, ara, del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, té la paraula el diputat senyor David Cid. Endavant.
Gràcies, president. Bé, aquesta moció incideix en un dels temes que en el debat ahir d'un dels decrets, concretament en el Decret de mesures fiscals que presentava ahir el vicepresident, nosaltres també li traslladàvem, que és la nostra incomprensió –que jo crec que també és la incomprensió de molts sectors econòmics: des de la cultura, l'esport, el taxi, la restauració– sobre quina està sent l'orientació econòmica de la política econòmica del Govern de la Generalitat, no? Que primer, també ho dèiem ahir, és a dir, ha optat per fer una política basada en una multiplicitat de decrets que nosaltres entenem que no tenen una relació entre ells, que no hi ha una estratègia clara, que no hi ha un pla econòmic al darrere, sinó que tenen molt a veure amb la seva batalla electoral, amb la seva promoció dels diferents departaments, que no tenen ni ton ni son. I, en definitiva, també que prenen mesures econòmiques que es queden molt curtes per les possibilitats reals que té avui la Generalitat. I aquest jo crec que és el debat fonamental, no? O sigui, jo crec que és evident –i ho hem discutit moltes vegades– que Catalunya necessita un millor sistema de finançament, però també és cert que avui Catalunya té els recursos per fer front a la situació de crisi sanitària i de crisi econòmica, o com a mínim molts més recursos dels que vostès volen fer creure, o com a mínim molts més recursos dels que vostès estan mobilitzant. I jo el que no entenc –i és un element fonamental– és, o sigui, aquesta obsessió en mantenir el nivell de dèficit al mateix nivell, per exemple, que el que vam fer l'any 2019. És a dir, com pot ser que la decisió del Departament d'Economia sigui que el 2020 fem un dèficit al voltant del 0,6 per cent, quan per exemple el 2019, sense la situació de crisi econòmica o també de crisi sanitària, vam fer el mateix nivell de dèficit? I com pot ser això quan, per exemple, avui els objectius de dèficit ja no serveixen. És a dir, no hi ha objectius de dèficit, són recomanacions. I a més hi ha el compromís de l'Estat de finançar –perquè Catalunya no es pot finançar a través dels mercats– tot el dèficit que s'acabi generant. Ens deia ahir el portaveu d'Esquerra Republicana que és que això no es va acabar aprovant al setembre, però les mesures que vostès estan prenent ara ja saben que això no..., o sigui, ja saben que ara mateix no hi ha aquesta restricció. És a dir, per què en comptes de 20 milions d'euros per als autònoms, que té un impacte molt important, per exemple, també en el món de la restauració, no són 100 milions? Per què no anem a mesures que vagin més enllà dels anuncis? Avui també teníem, per exemple, la..., han suspès la posada en marxa de les ajudes al món de la cultura. Però és que estàvem parlant de 3,5 milions d'euros. O sigui, jo crec que és el moment de gastar, i gastar a nivells no de mesures simbòliques que ens permeten dir-li al sector que hem fet alguna cosa, sinó de desenes i de centenars de milions d'euros. Jo vull recordar una cosa que crec que tots i totes sabem: cada dècima de dèficit són 210 milions d'euros. Però és que, a més a més, no és només de dèficit o de la regla de despesa –i ho deia ell també ahir–, segur que insuficient; però, a diferència de la crisi del 2011, hi ha hagut un fons Covid de 3.200 milions d'euros, no condicionat –no condicionat– i a fons perdut, com no podia ser d'una altra manera. És a dir, el mateix que li estem reclamant a la Unió Europea li estem reclamant també al Govern de l'Estat. Però clar, és a dir, amb el tema del dèficit vostès no fan el mateix. Perquè li diuen a l'Estat «gasti, gasti, gasti, que és el que està fent l'Estat, i, per tant, jo crec que a nivell de l'Estat espanyol ens anirem a un dèficit per sobre del 10 per cent, segurament, però vostès volen controlar el dèficit de Catalunya. No té cap sentit. És a dir, avui Catalunya té capacitat de finançar-se a través de l'Estat perquè l'Estat té capacitat de finançar-se a través de les polítiques que està fent el Banc Central Europeu, que bàsicament està comprant deute dels estats. Llavors, per tant, és incomprensible. Hi ha un nou fons Covid, per exemple, també per al 2021: 13.400 milions d'euros en els pressupostos, si s'aproven –espero que no tornin a fer el mateix que van fer el 2019– i, per tant... Bé, no, no. El 2019 van tombar els pressupostos amb una esmena a la totalitat de Junts per Catalunya i Esquerra Republicana, que, entre altres coses, per exemple, hi havia coses que vostès reclamen i que nosaltres també reclamem. Per exemple, retorn d'una part de la disposició addicional tercera, finançament també d'una part del deute de Mossos d'Esquadra. Si és que això és real, si això és veritat. Però hi ha o no hi ha més recursos ara dels que hi havia, per exemple, en l'època del PP? Ho dic, per exemple, en temes d'inversions. No soc jo qui diu que és una «inversión inédita en Cataluña. Gabriel Rufián dixit, eh? Per tant, jo el que dic, en tot cas..., jo només els trasllado que tenen diners, que segurament mai és prou, però que sobretot els han de voler gastar i sobretot els han de poder gastar i els han de saber gastar. Si deixen de barallar-se, potser ho podrem fer. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. En nom, ara, del Grup Parlamentari Republicà, té la paraula la diputada senyora Anna Caula. Endavant.
Gràcies, president. Per on començar? Perquè realment en aquest faristol avui hem sentit un garbuix de molts conceptes, i sobretot econòmics. Crec que des d'ahir, no?, tant des del grup de comuns o Podem –no sabria diferenciar a vegades on està el límit–, o PSC o PSOE, estem barrejant segons quins conceptes. I hi ha un error de base que porta a confusió. Volem pensar que la seva intenció no és mentir ni confondre. Voldríem pensar que en aquests moments tan crítics no juguem a entrar en aquests conceptes. Parlem o parlen vostès d'aquest superàvit de 891 milions, que en aquest moment tots saben que no hi són. La seva moció calcula el saldo del Govern a setembre del 2020, sumant operacions financeres i no financeres, barrejant aquests dos conceptes a l'hora de calcular el saldo dels comptes públics. I vostè sap que és incorrecte. I, si no, ho preguntin a la Intervenció General de l'Estat. Aquest saldo és conjuntural –ho sabem– i generalitzat a totes les comissions autònomes per l'arribada dels fons Covid entre juliol i setembre. Això és com dir quan nosaltres cobrem la nòmina a final de mes, i si a més a més aquell mes hi ha hagut la paga extra..., és agafar el saldo aquell dia, però sense pensar que d'aquí s'han de pagar els lloguers, les despeses de subministrament i tot allò que vostè té planificat de fer els propers mesos. Per tant, això ho saben i, a més a més, perquè parlem principalment aquí amb els portaveus d'economia. Per tant, no ens fem trampes al solitari. Dèficit... I tant! Parlem-ne, també. Sabem que la Unió Europea ho va aprovar, ho va aprovar al març o a l'abril. Què passa amb el Govern que vostès copresideixen? Que no va arribar aprovat fins aquest últim mes. Sis mesos amb posterioritat. Què hem de fer, després? Com s'actua, amb allò que sabem que potser no tindrem, sobre aquelles limitacions que sabem que no aprovarem? A partir d'aquí, d'aquest 0,2 que s'ha aprovat per al 2020, al final la Generalitat n'executarà un 0,7. Crec que també es recordarà, perquè crec que serà escrupolós amb les seves explicacions, que se'n demanava un 1 per cent, i aquí la seva portaveu en va fer bandera: «El Govern ha aprovat un dèficit de l'1 per cent. Ah!, però es van descuidar de dir que aquest dèficit era per al 2021. I sap quina diferència hi ha? Que si s'hagués aplicat ara Catalunya tindria 2.000 milions més d'euros. Ens està parlant d'una ajuda a autònoms de quaranta o de cent. Endavant, fem-ne de cent. Amb aquests 2.000 milions d'euros que vostè ens ha regatejat, probablement aquesta ajuda ja hi podria ser. I com vostès saben també, els exercicis pressupostaris es tanquen al desembre i es tanquen mirant totes les partides d'execució i totes les partides planificades, allò que des el Govern espanyol tenen tan evident o fan tan sovint, allò de la propaganda. I avui sortia que probablement l'Estat espanyol és l'estat que tindrà les xifres de la vergonya, que no gastarà ni la meitat de les ajudes que rebrà, 14.000 milions d'euros –14.000 milions. No estem parlant de les engrunes, no estem parlant d'allò que pot gestionar la Generalitat de Catalunya, que ho fa de totes les maneres possibles i intenta esgarrapar els euros d'allà on pot per arribar a mesures directes, més encertades o no tan encertades, i probablement el sistema informàtic va fallar i hem dit que ho repensarem. Però, senyors que copresideixen l'Estat espanyol, quantes mesures directes han arribat als petits autònoms? Que han fet els últims mesos? Els han apujat la quota d'autònoms allà on vostès poden, perquè vostès recapten, vostès tenen els diners, vostès tenen la informació per fer ajudes automàtiques, per prémer un botó i dir que tota aquesta gent sigui retroactiu. Per què no ho fan? Per què només venen aquí a donar-nos idees sobre això? Un altre exemple: mascaretes. Ahir es feia públic que l'IVA de les mascaretes passava a ser reduït, el 4 per cent. Atenció també, eh?, mascaretes quirúrgiques. Si observem aquest hemicicle, de mascaretes quirúrgiques n'hi han molt poques, perquè n'hi ha que protegeixen més. Saben des del mes de març fins al mes de novembre quants diners ha recaptat l'Estat per aquest impost, un impost que paguem tots? Perquè això sí que és un bé essencial i que tots necessitem per protegir-nos, i fins ara era el 21 per cent. I sí, també hem de sentir com ens demanen en l'apartat de que internacionalitzem el 061, els comuns –els comuns–, que fins fa poc el Govern de la senyora Colau ha adjudicat el SAD a DomusVi i diverses adjudicacions també a les empreses de Florentino. Què passa, que només és aquí on s'exigeixen aquestes polítiques públiques? O tots farem bandera de polítiques feministes que diuen «cogovernem? Cogovernem tots, els espais que fan falta perquè ens necessitem. Necessitem un govern de la Generalitat amb governs municipals i amb governs de l'Estat perquè això és una pandèmia, hi ha patiment de la gent i ens exigeix això...
Diputada, ha acabat el seu temps.
...polítiques col·laboratives, no un altre tipus de polítiques.
Gràcies. Gràcies, diputada. En nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula diputada senyora Gemma Geis.
Bon dia, diputats i diputades. Abans d'entrar concretament en la interpel·lació i la moció que ha presentat el Partit Socialistes, amb la diputada Romero al capdavant, li volia contestar al diputat de Ciudadanos, perquè feia referència a la votació al Parlament Europeu, primer, que m'agrada que es posicionin vostès a favor del cava català. Nosaltres ens hi hem posicionat sempre i de les denominacions d'origen de Catalunya. Però vostè quan feia referència a la votació al Parlament Europeu, resulta que nosaltres defensem els acords comercials sempre que no es vulnerin drets fonamentals. I en aquest cas, nosaltres, doncs..., a Xina es produeix una repressió perquè hi ha exiliats, hi ha empresonats, hi ha dissidents, i, per tant, Junts per Catalunya al Parlament Europeu va actuar amb coherència, que volem un Europa democràtica on els acords comercials siguin possibles, però no hi hagi la vulneració de drets i llibertats. Per tant, diputat de Ciudadanos, defensi aquí també els productes catalans i les denominacions d'origen i s'assabenti més bé de quin va ser el posicionament de Junts per Catalunya al Parlament Europeu. En relació amb la moció, doncs, bé, diputada Romero, més enllà de l'última intervenció, que crec que hem de mirar d'estar centrats i adaptar-nos al moment que viu el país, que no és fàcil, vostès demanen no especular, i crec que el Govern, amb totes les dificultats, l'autocrítica que sigui possible, crec que no especula, eh?, sinó que funciona en base a unes dades epidemiològiques i en funció d'aquestes, doncs, planifica i executa la desescalada. Per tant, en aquest punt de vista, crec que no és ajustat parlar d'especular. Com vostès fan referència al diàleg –crec que a nosaltres ahir se'ns acusava, alguns, de lobby–, nosaltres estem oberts a escoltar i a millorar i a fer arribar al Govern, com a grup que hi dona suport, doncs, les condicions que ens demanen els diferents sectors, perquè crec que és una funció representativa que tenim. I, per tant, des d'aquí em sento orgullosa si aquests mesos hem pogut contribuir a escoltar els diferents sectors de la societat, perquè és la nostra responsabilitat. I així ho ha fet el Departament de Cultura i el Departament d'Empresa i Coneixement. I quan parlem de plantejaments de les ajudes, doncs, segurament l'error és de plantejament. Podem posar deu mil servidors informàtics, però si hi han plantejaments que hem vist que fallen, doncs, aquí potser no hi ha tant un error informàtic. I, senyora diputada Romero, vostès –i jo porto una setmana i mitja demanant dades– fan referència a aquest superàvit de 891 milions d'euros, però ho he estat estudiant. I vostès..., aquestes dades no són reals, perquè hi computen les despeses financeres. I vostès quan fan referència al fons Covid de 3.225 milions d'euros, és veritat que l'Estat ha de fer aquesta aportació, però no és veritat que l'hagi fet tota; n'ha fet una part, n'ha fet 2.200 milions d'euros i el Govern de la Generalitat... En falta una part, eh? –en falta una part. I, per tant, el Govern de la Generalitat està perdent i està aprovant les ajudes. Tampoc no hi podem votar a favor –i hem arribat a unes certes esmenes– en el sentit del que reclama vostè, que el Govern de la Generalitat no ha donat totes les ajudes a tots els sectors. Hi estic d'acord que a nosaltres ens hagués agradat poder ajudar més els sectors. Aquí no hi ha marge de dubte per part del nostre posicionament. Però li neguem la major, que és que no s'ha actuat i no hi han ajudes, i s'està intentant aprovar-ne moltes més. I el que és veritat és que nosaltres acceptem l'autocrítica, però vostès també l'han d'acceptar, perquè el Govern de Madrid amb el pagament dels ERTOs, amb el funcionament del SEPE, amb tota la manca de mesures..., ho explicava abans el diputat Munell. Segurament en el que estem d'acord nosaltres és que els ciutadans i ciutadanes de Catalunya ens demanen mesures i ajudes d'estat, ens demanen ajudes directes, ens demanen mesures per als autònoms reals i eficaces. I llavors, quan hi parles, saben perfectament que qui té les competències és el Govern espanyol. I, per tant, doncs, escolti mesures d'estat, mesures que ha d'aprovar el Govern espanyol perquè aquí no és possible. I també, en el marc d'aquest posicionament, doncs nosaltres li votarem allò que compartim, però no poden demanar al Govern de la Generalitat que exerceixi aquelles competències, per exemple en matèria d'autònoms, que nosaltres no tenim. Perquè el que està veient la ciutadania de Catalunya, diputada Romero, és que el sistema autonòmic està esgotat; el model actual està esgotat. Els ciutadans de Catalunya demanen ajudes d'estat i aquest sistema autonòmic no els dona resposta. Per això, des de Junts per Catalunya defensem la independència i volem una Catalunya independent en el marc d'aquesta Europa de drets i llibertats, una Catalunya independent que hi puguin viure i sobreviure els autònoms i les autònomes, perquè Catalunya tingui capacitat per poder donar resposta a les seves demandes. Vostès poden i no ho fan i nosaltres lluitarem per poder-ho fer. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. En nom, ara, del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, té la paraula el diputat senyor Vidal Aragonés. Endavant.
Moltíssimes gràcies, president. Per intervenir des de l'escó. Ha estat una discussió molt interessant, on el senyor Cid ens citava Rufián i la senyora Caula semblava que insinuava un cert rufianisme del senyor Cid, amb el terme que estableix en llengua castellana quant a l'honor, no s'equivoqui. Per tant, aquest diputat no controla gaire la llengua catalana, però sí la llengua castellana i no ens voldríem equivocar. Mirin, nosaltres votarem tots els punts i els acords que es planteja de la present moció, però pensem que calen dues reflexions de fons molt profundes. La primera, sobre com s'apliquen les mesures. I nosaltres al Govern li hem traslladat una i mil vegades: tot allò que pugui servir per reduir la corba de la Covid, hi estem a favor. Això sí, no comptin amb nosaltres si, de sobte, a bars, restaurants o cultura els deixen sense activitat i no els compensen econòmicament, perquè els enfonsen. Així de clar. I enfonsen els sectors més dèbils, com passa sempre. Segona reflexió que per nosaltres és més necessària: actuïn sobre aquells sectors que són realment..., on propaguen d'una manera expansiva la Covid: ensenyament, centres de treball i residències de gent gran. I allà no hi ha hagut l'actuació intensiva que demanava el moment, sí que hi ha hagut actuacions. I la darrera qüestió de fons, tant o més important. Mirin, els sonarà estrany, però nosaltres no venim a gestionar les engrunes del sistema. Nosaltres venim a fer engrunes d'aquest sistema. Si no hi ha reformes estructurals profundes, aquesta crisi la continuaran pagant les classes populars amb la seva suor, amb la feina i amb el seu patiment per manca de condicions socials.
Gràcies, diputat. És el torn, ara, del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya i del diputat senyor Manuel Reyes.
Gracias, presidente. Señoras y señores diputados. Estamos ante una pandemia que ha provocado una crisis sanitaria, y esa crisis sanitaria ha derivado también en una crisis económica y una crisis social que se ceba especialmente en esta segunda ola. Se han tenido que tomar, por parte del Govern, medidas sanitarias para paliar, para combatir esa pandemia. Pero esas medidas sanitarias han ido acompañadas de un paro forzoso a los sectores productivos; un paro forzoso, no consensuado, no hablado ni con los autónomos, ni con las empresas, ni con los agentes económicos y sociales. Parece que el Govern de la Generalitat de Catalunya quiere criminalizar a determinados sectores productivos. Los castiga después de las inversiones y los esfuerzos que han realizado. Sectores como la restauración, bares, restaurantes...; sectores como el turismo, sectores como el ocio nocturno; sectores como los centros de belleza, los centros de estética; sectores diversos; a los autónomos; sectores y entidades deportivas –gimnasios, clubs... El deporte es salud, y el deporte ahora está cerrado. El deporte está cerrado, después de los esfuerzos que han realizado, de las inversiones. También la tienen tomada con los centros de actividades extraescolares, con los feriantes. Obligan a cerrar, pero, sin embargo, no toman las medidas de acompañamiento para salvar a las empresas, para que estas empresas no envíen al paro, para que no envíen a los ERTEs a sus trabajadores. Porque si los mandan al paro, si los mandan al ERTE, ¿de qué van a vivir esas familias?, ¿de qué van a vivir? Nosotros, desde el Partido Popular, le pedimos al Govern..., muy sencillo: un plan de rescate, un plan de ayuda a las empresas para que sigan funcionando; un plan de ayuda de creación de empleo, fundamental para recuperar los puestos de trabajo, para recuperar el dinamismo; y, por último, un plan fiscal de ayuda, de incentivos fiscales a las familias, a las empresas a los emprendedores. Pero, señores del Partido Socialista, no toda la culpa la tiene el Govern de la Generalitat de Catalunya. ¿Qué ha hecho el Gobierno de España, o qué está haciendo el Gobierno de España? El Gobierno de España quiere subir el IVA a las bebidas azucaradas. El Gobierno de España nos ha tomado el pelo a todos los españoles con el IVA de las mascarillas, diciendo que no se podía porque la Unión Europea no dejaba, y ahora limitando solo a un tipo de mascarillas esa reducción. Quieren también aumentar los impuestos al diésel, el impuesto de la renta, el impuesto del patrimonio, limitar el impuesto de sociedades... En definitiva, ustedes son el Gobierno del despilfarro, del desempleo y el Gobierno de la ruina de España.
Gràcies, diputat. Per pronunciar-se sobre les esmenes, té un torn ara la diputada Romero. Quan vulgui.
Gràcies, president. Aniré molt ràpid, perquè tinc només dos minuts. No vull entrar en debats sobre el que diu o no diu l'estat d'execució del pressupost de la Generalitat, però vostès van a la web i hi ha un quadre estupend que diu: «Financer i no financer, finals de 30 de setembre, 891. Superàvit, 1049, si és tot el sector públic. Ja està. Al setembre de 2019, si ho comparem –que ho vaig fer, perquè m'ho va demanar el vicepresident Aragonès–..., al setembre de l'any passat estàvem amb dèficit. A què es deu, això? A un ingrés, una transferència brutal de l'Estat en fons Covid perquè la Generalitat els dediqui a allò que toqui. Només diem: «Si no els han gastat, que ens expliquin el perquè. I el problema és que el Govern no explica, no informa. Aquest és el gran problema que té el Govern, que no explica les coses; ni les han explicat als periodistes que els hi preguntaven, ni ens ho expliquen als grups de govern. Miri, l'altre dia hi va haver una nota de premsa que em va agradar molt –el dimarts– del Govern, que parlava sobre un increment de crèdit que hi ha hagut degut als fons Covid que han arribat de l'Estat. En aquests moments 2.799 milions d'euros, entre fons Covid i la flexibilització del 0,2. Però és que diu la nota de premsa –que està molt bé llegir les coses–, diu: «El 0,2 és una taxa de referència. No és un objectiu de dèficit fixat i tancat, és una taxa de referència, cosa que vol dir que ens el podem passar. Vostès diuen: «0,6, i nosaltres diem «per què no fan l'1, que l'Estat els hi permet i els finançarà el deute, com diu Europa? És que ho podrien fer! I escolti'm, dues dècimes. Ho repeteixo: 500 milions d'euros directes als sectors econòmics –bars, restaurants, estètiques, firaires, marxants, locals d'oci nocturn, taxis... Miri, 500 milions, és així. Dues dècimes, dues dècimes que li finançarà l'Estat. De debò, no entenc per què no ho fan! És que vostès demanen a les empreses que s'endeutin via ICF, i després vostès no ho fan! I, per cert, l'ICO ja ha allargat els préstecs i ja ha fet dos anys de carència. L'ICF encara ho ha de fer, que el vicepresident Aragonès és molt ràpid exigint i molt lent executant. Doncs a veure si, tenint en compte que tenim les competències i tenim els recursos, fem el favor de compensar els sectors econòmics, els que vostès estan tancant degut a les mesures sanitàries que prenen. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Acabat el debat, passem al... Sí, digui'm, senyor Espinosa, per què em demana la paraula? [[Antonio Espinosa Cerrato intervé sense fer ús del micròfon.]] Trenta segons. Però hauria d'encendre el micro, si no, no el sentirem. [[Pausa.]] Contradicció, en tot cas, de qui?
En relació amb l'afirmació de la diputada Geis.
Trenta segons.
Bé, només dir-li que el Govern de Catalunya, a través d'Acció, està intentant penetrar en el mercat xinès d'una manera brutal, és a dir que empreses i productes penetressin al mercat xinès. Resulta, per tant, paradoxal que en aquest moment resulti que l'expresident de la Generalitat voti en contra de, precisament, aquesta política de penetració i de foment dels productes catalans a la Xina, i això no ens ha agradat...
Gràcies. Gràcies, diputat. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la coordinació amb el món local durant la pandèmia de la Covid-19]] [[302-00259/12]] Molt bé. Dèiem que, acabat el debat, passarem al següent punt de l'ordre del dia, que és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la coordinació amb el món local durant la pandèmia de la Covid-19; presentada pel Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar. Per exposar-la, té la paraula la diputada senyora Marta Moreta.
Gràcies, president. Diputades, diputats, mirin, davant d'una pandèmia sanitària, social i econòmica de grans dimensions, avui voldria començar la meva intervenció tenint un record a la figura del ministre socialista de Sanitat Ernest Lluch, assassinat avui –d'aquí a un parell de dies–, fa vint anys, per la banda terrorista ETA. Lluch va universalitzar la sanitat pública i va destacar sobretot pel seu tarannà dialogant, que li va permetre arribar a grans acords i a grans pactes. Començo amb això per dir que aquesta moció ha estat negociada, pactada i dialogada amb tothom que ha tingut interès en posar-s'hi d'acord. Encara em sorprèn quan alguns representants de Junts per Catalunya i Esquerra s'entesten a dir que el problema del municipalisme és del Govern d'Espanya, perquè, segons ells, manca finançament de l'Estat. Mirin, els demostraré que el que expliquen no és veritat. La proposta dels propers pressupostos generals de l'Estat posa sobre la taula clarament l'enfortiment del municipalisme, perquè aportaran al món local més de 19.000 milions d'euros directes. Aquests recursos ens permetran fer front a la greu crisi de la Covid i portar a terme altres inversions; per exemple, en matèria d'habitatge, d'infraestructures, de transport ferroviari. És inaudit que la senyora Madrenas surti la setmana passada en aquest faristol i sigui capaç de dir que necessitem més recursos, més finançament, i que el Govern d'Espanya té un feble compromís amb els ens locals. I seran precisament els seus, senyora Madrenas, seran els seus que votaran en contra de la proposta dels propers pressupostos generals de l'Estat, que preveuen, ni més ni menys, a la província de Girona, una inversió que passa dels 110 milions d'euros als 172 milions d'euros, una pujada, ni més ni menys, del 56,4 per cent. I vostès no hi donaran el vot favorable; és realment insòlit. Per això parlava, a l'inici de la meva intervenció, de la necessitat i la capacitat d'arribar a acords. Però vostès ja han demostrat que aquesta habilitat no la tenen. Aquests pressupostos generals de l'Estat són bons i els necessita Espanya, però també els necessita Catalunya. I recordin que ja està aprovada la suspensió de les regles fiscals, que permetrà l'ús dels romanents dels exercicis acumulats anteriors i, a més a més, sense incomplir la regla de despesa i l'estabilitat pressupostària. I em repetiré, perquè la meva companya ja ho ha dit, però siguem clars: d'aquí a final d'any –d'aquí a re, un mes i mig– Catalunya haurà rebut prop de 3.225 milions d'euros –en aquests moments, 2.700 milions d'euros–, i això sense tenir en compte aquest romanent que tenen, aquest superàvit, perdó, de 900 milions que no estan gastant. Mirin, deixin ja de dir al Govern de l'Estat que té un feble compromís amb els ajuntaments, deixin de dir-ho perquè no és veritat. Perquè el que cal és que el Govern de Catalunya destini aquests recursos a les famílies, a les empreses, als autònoms i, evidentment, als ajuntaments. Deixin de buscar culpables a fora. La seva gestió té molt a desitjar. La consellera Budó explicava que ja havien recuperat la partida del fons Feder, que s'havien destinat per a temes de Covid, i nosaltres li reclamem al Govern de la Generalitat que si ja els ha recuperat que els retornin, aquests fons Feder, als ajuntaments. Quant més han d'esperar els ajuntaments i els centres de recerca? Quant han d'esperar? Falta augmentar el fons de cooperació, aprovar el pla de xoc per a la reconstrucció social i econòmica, assegurar els recursos necessaris per continuar tirant endavant els serveis d'educació de zero a tres anys dels ajuntaments. I compliran, realment, l'acord que van arribar amb les entitats municipalistes i revertiran a les administracions locals el 85 per cent de la recaptació de les sancions aplicades per les policies locals? I, parlant d'aquest tema, ho voldria deixar clar: sembla que a aquest acord s'hi havia arribat amb el conseller Buch i les entitats municipalistes, i quan canvien de conseller..., és a dir, el senyor Sàmper decideix que aquest acord no és vàlid. Però aquí què passa? El Govern és el mateix, l'acord no canvia, i ara resulta que una persona vol tirar enrere un acord consensuat? Facin el favor. Sobren anuncis, promeses i ens falta que executin el que diguin. Siguin clars, transparents i, sobretot, deixin de barallar-se d'una vegada.
Gràcies, diputada. En nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, per defensar les esmenes, té la paraula el diputat senyor Manuel Reyes. Endavant.
Gracias, presidente. Señoras y señores diputados, hace tiempo que el Govern de la Generalitat de Catalunya gobierna de espaldas a los ciudadanos –hace muchísimo tiempo. Ustedes están más en sus batallas internas, en sus disputas de poder, en filtrar información, en ser influenciados desde fuera del Gobierno –que parece que sobre algunos consellers tienen mucha ascendencia personas ajenas al Gobierno. En esas batallas están ustedes. ¡Si no necesitan la NASA catalana! ¡Si ustedes ya están en Marte! No les hace falta la NASA catalana, ustedes ya viven en otro planeta, ajenos a las necesidades que tenemos los catalanes. Es más, sus prioridades no pueden ser otras que no sean fomentar el separatismo, la división, la confrontación entre catalanes. Para eso ustedes tienen dinero, para eso tienen prioridades y tiempo. Para otras cosas, no. El municipalismo a ustedes no les interesa absolutamente para nada. Salvo para una cosa –para una cosa sí que les interesa–: para montar chiringuitos. Para montar chiringuitos como los consells locals de la república de fantasía del señor Puigdemont. Para eso sí que les interesa. O para montar asociaciones como la AMI. Asociaciones a favor de la independencia. ¿Y por qué quieren montar esos chiringuitos? Muy fácil, para hacer caja. Para pagar la cuota. Para que sus cargos locales paguen la cuota o para que los ayuntamientos paguen la cuota. Para eso sí que les interesa el municipalismo –para eso. Pero para otras cosas ustedes no se han preocupado jamás de los municipios, de los ayuntamientos y de los intereses locales que tienen nuestros pueblos y nuestras ciudades en Cataluña. Pero por parte del Partido Socialista..., tampoco tiene mucho interés en el municipalismo, en todos los ayuntamientos, en los más de ocho mil ayuntamientos que hay en el conjunto del país, en el conjunto de España. Para el Gobierno de Pedro Sánchez tampoco es una prioridad –tampoco es una prioridad. Ustedes nos toman el pelo. Antes hablábamos, por ejemplo, del IVA de las mascarillas, cómo quieren subir el impuesto de la renta, el de sociedades, el de patrimonio. Para apretar la presión fiscal a los ciudadanos, para eso sí; para eso sí que funciona muy bien el Gobierno de España. Y el Gobierno de España, además, le ha tomado el pelo al municipalismo, cuando había un consenso para hablar, para construir entre todos, entre todas las formaciones políticas, para dotar de un fondo de reconstrucción de 5.000 millones de euros. Para eso, al Gobierno de España no le interesan los ayuntamientos. O el fondo de rescate. Los 1.725 millones que habíamos pactado todas las fuerzas políticas, todas las fuerzas municipales para cubrir ese déficit que tenemos en el transporte público en todo el país. Para eso, al Gobierno de Sánchez tampoco le interesan los ayuntamientos. O los fondos de reconstrucción que proceden de Europa, esos 140.000 millones de euros; 140.000 millones de euros y que para Sánchez no son importantes los ayuntamientos. ¿Pretenden tomarnos el pelo, y solo el 1 por ciento, el 1 por ciento de esos fondos, de esos 140.000 millones, lo quieren destinar a los ayuntamientos? El Partido Socialista poco se preocupa. Es más, la ministra de Hacienda quería robar a los ayuntamientos 15.000 millones de sus ahorros. 15.000 millones de todos, de todos los vecinos, de todos los ciudadanos. Y gracias a todas las formaciones políticas, salvo el Partido Socialista, nos hemos puesto de acuerdo para evitar esa tropelía, señores socialistas, de robar 15.000 millones de euros para a cambio devolver 5.000 millones a los ayuntamientos. Tomadura de pelo. Y ahora, en esos presupuestos de los que ustedes quieren hacer gala, de esos presupuestos siguen ignorando esas dotaciones que le veníamos pidiendo. De los 5.000 millones del fondo de reconstrucción, ustedes solo proponen 3.000; de los 1.725 millones para el déficit del transporte, ustedes apenas quieren aportar 400. ¿Eso es cómo ustedes se toman en serio el municipalismo de todos los españoles? Nosotros creemos que hay otras alternativas, que hay que dotar de esos fondos que hemos exigido todos los partidos políticos. De esos 140.000 millones de euros, qué menos que el 14 por ciento vaya a los ayuntamientos. Porque el 14 por ciento es el gasto público municipal. Es lo que le corresponde a los ayuntamientos. Basta ya de retraer recursos a quien es la administración más cercana, señores socialistas. Está muy bien que aprieten al Gobierno de la Generalitat de Catalunya, pero mírense también las vergüenzas, sus vergüenzas. Hagan que el dinero llegue a los ayuntamientos. Y, por ejemplo –y para terminar–, el tema del ingreso mínimo vital, que está siendo un desastre. El 60 por ciento de las peticiones están siendo rechazadas. Dejen a los ayuntamientos que las gestionen. Pongan dinero, pongan recursos a los ayuntamientos, que conocen bien las necesidades que tienen los ciudadanos, para que podamos ayudar a esas personas vulnerables que necesitan ese recurso. Hagan ese favor a los ayuntamientos, porque es hacer un favor a todos los catalanes y al resto de españoles. Está bien que aprieten al Govern de la Generalitat de Cataluña, pero ustedes desde Madrid preocúpense también por todos los ayuntamientos, por los de Cataluña y por los del resto de España.
Gràcies, diputat. En nom, ara, del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula la diputada senyora Munia Fernández-Jordán. Endavant.
Gracias, president. Buenos días, diputadas, diputados, personas que nos acompañan hoy en el Parlament. Siempre que debatimos sobre el mundo local en este foro, muchos de nosotros o igual todos acabamos diciendo que los ayuntamientos son la administración más cercana al individuo, a las personas. Esto es una realidad que nunca se ha materializado tanto como en esta época de pandemia. Para los ayuntamientos, y desde marzo de 2020, se ha producido una avalancha de peticiones, una avalancha de preguntas de las personas que viven en ciudades y pueblos. Un tsunami en su gestión y una prueba de fatiga de sus medios materiales y humanos. Eso ha sido. Desde este marzo de 2020, hay preguntas de todo tipo: mujeres que sufren violencia llaman al ayuntamiento, ancianos que preguntaban cómo tenían que gestionar sus medicamentos, incluso ancianos que llamaban preguntando cómo podían hacer para sacar la basura. Servicios nuevos que se han tenido que crear desde cero, como el servicio de comida, dentro de muchos ayuntamientos, o de material, suministrar EPIs, mascarillas. Y lo digo desde mi conocimiento como concejal de Sant Cugat del Vallès. Añado: fuimos capaces de ponernos de acuerdo –es de lo poco bueno que ha traído la pandemia– en respuestas que en muchísimas ocasiones excedían de las competencias de los ayuntamientos. Y aquí está la cuestión: que esto es Cataluña. Y por encima de los ayuntamientos, ¿qué tenemos? La Generalitat. Que no hace lo que tiene que hacer, no gestiona y que debe mucho dinero, debe una fortuna. Siempre con su mantra del déficit. Pero el mayor déficit que hay aquí es el que tienen los ayuntamientos con la Generalitat. Deben cientos de millones de euros. Maltratan a los ayuntamientos. Miren, en abril de 2020, la Generalitat anunció que avanzaría el pago de 61 millones de euros que debían. Y, según nuestros datos, eso equivalía a una media de 3,99 euros por cada habitante en las sesenta y seis ciudades de más de veinte mil personas de la comunidad autónoma. Sabadell obtenía 1,69 euros por habitante. Ciudades más pobladas como Terrassa, 1,67; Hospitalet, 1,37 euros por habitante. Suena a la rifa de los autónomos de 2.000 euros para 10.000 autónomos de los 550.000 que hay; a ver quién llega antes, ¿no? Suena a eso, porque eso es su forma de gobernar. Podrá salir adelante esta moción con promesas de lluvia de euros, pero ustedes nunca pagan lo que tienen que pagar. Así que, en realidad, lo que estamos haciendo aquí es un acto de fe. Miren, en abril, el Departamento de Economía tasaba la deuda en 140 millones de euros, y nosotros, desde Ciudadanos, presentamos casi las mismas propuestas: liquidar la cantidad que se debe a los ayuntamientos, habilitar líneas de financiación, liberar recursos, ayudas extraordinarias, invertir en zonas vulnerables –una cuestión que nos parecía esencial–, incluso propusimos crear el índice de vulnerabilidad territorial. Hay margen para ello, pero lo que no hay es voluntad política. Ahora estamos inmersos en la segunda ola, pero lo que tenemos es la tormenta perfecta. Sánchez e Iglesias en el Gobierno de la nación, y el nacionalismo aquí, en Cataluña, ese que dedica 240 millones de euros a TV3, presupuestos como el que puede ser el presupuesto de Badalona o de una capital de provincia como Lleida. O casi 600 millones de euros al CTTI, pero al final son los ayuntamientos los que tienen que subministrar una tablet a través de una ONG a niños que no la tienen para ir a clase online. Pero es que, además, la economía actual queda ahogada por su gestión de la pandemia, seamos claros. Riqueza es el negocio abierto, y aquí hay miles de negocios cerrados. La hostelería se va a pique, y ustedes no subministran unas medidas quirúrgicas por sectores conforme al riesgo real. Gestionan la pandemia como en la Edad Media. Mucho CTTI y carrera espacial, pero volvemos a la Edad Media. Les falta poner los tablones de madera y el pañuelo fuera de los negocios. Levantar esto que estamos viviendo requiere valentía y eficacia en todos los frentes –en todos–, pero este Gobierno prefiere gastar 20 millones de euros en publicidad institucional, y en Europa denostar el cava catalán. Así no podemos seguir. Está claro que para comenzar a salir de esta tremenda crisis lo primero, lo más importante, una de las cosas más importantes que tenemos que hacer en breve es que este Gobierno salga del Palau de la Generalitat. Eso sí que es urgente. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. En nom, ara, del Grup Parlamentari Republicà, té la paraula el diputat senyor Marc Sanglas. Endavant.
Gràcies, president. Senyora Moreta, m'ha despistat; m'ha despistat amb la seva intervenció molt, perquè, en tot cas, no ha fet ni un punt gairebé de referència sobre la moció, i això que ens ha costat un munt de negociació i de moltes hores. I, en tot cas, vull agrair-li la predisposició seva i la de la resta de diputats que ha hagut d'utilitzar, perquè amb aquesta moció llençol que ha tocat tants temes, diguem-ne, hi hem destinat força esforços, però que, en tot cas, han valgut la pena. Però vostè ens ha fet aquí un discurs de propaganda –es nota que està en període preelectoral– sobre els pressupostos de l'Estat, aquests meravellosos pressupostos de l'Estat que, en tot cas, jo només li vull recordar que, diguem-ne, dels pressupostos anteriors, la mitjana d'execució de les inversions de l'Estat a Catalunya és d'un 13 per cent. Per això vostès no vagin prometent una pluja de milions que després no s'executen. En tot cas, ens agradaria que potser, a vegades, menys milions, però l'execució d'inversions fossin segures, no? I apuntava el tema dels 3.000 milions d'euros, que és molt important que vinguin i tant de bo arribin aquests diners, però jo no vull estar-me de recordar, encara que després vostès ens diuen que això és un mantra, els 16.000 milions d'euros de dèficit constatat acadèmicament. No és que siguin dades, diguem-ne, dels independentistes, són dades acadèmiques en les quals es diu que hi han aquests 16.000 milions d'euros de dèficit. I, per tant, diguem-ne, fa difícil..., o, en tot cas, aquests 3.000 milions d'euros que vostès aporten eixuguen poc aquesta diferència. El Govern de la Generalitat, des del principi de la crisi, ha tingut a bé posar-se al costat del món local. Jo crec que aquest és el primer punt que hem de tenir en compte, i ho hem volgut manifestar també en aquesta moció. Un compromís claríssim amb el món local, no només des del punt de vista econòmic. I vull posar en valor els 120 milions d'euros que s'anunciaven fa deu dies d'aportació d'un fons extraordinari de cooperació local, que ens permetrà..., un fons indiscriminat, diguem-ne, sense necessitat de justificar, per fer front a aquestes despeses extres que han tingut el conjunt de les administracions locals per fer front a la pandèmia. Per tant, són recursos que amb una migrada situació de les finances catalanes creiem que és un esforç important. No només això, creiem també que en altres àmbits també hi ha hagut diverses aportacions. S'han fet aportacions en l'àmbit..., diguem-ne, de l'àmbit més social, tenim una aportació d'11 milions per a programes de millora de l'ocupació i el desenvolupament local, tenim 40 milions d'euros per al finançament d'ens locals, de 9 milions a l'atenció de persones sense llar, 5 milions d'ajuts d'urgència social, 3,7 a la contractació de dinamitzadors cívics per a la inclusió social dels joves, 22 milions per al servei d'atenció domiciliària, i podríem seguir amb altres..., un conjunt d'ajudes que s'han fet arribar als ajuntaments. Per tant, la voluntat hi és. I dels vint-i-tres punts amb els quals ha quedat aquesta moció, donarem suport gairebé a tots, però n'hi ha alguns que no hi podem donar suport. Vostè ens demana dues aportacions extraordinàries. Un fons de 200 milions d'euros. Nosaltres..., ha sigut de 120. És més modest, però en tot cas podem arribar aquí. I un altre fons de 500 milions d'euros de reconstrucció. Jo, senyora Moreta..., m'agradaria recordar-l'hi: vostè és regidora de govern, amb un bon alcalde –bàsicament perquè és republicà. En tot cas, vostè sap el que significa gestionar, vostè sap que les administracions públiques tenen recursos migrats. Quan es demana una aportació de tants diners, d'algun lloc o altre hem de retallar. D'on retallaria, vostè, senyora Moreta? De quina partida pressupostària pensen retallar? Perquè, en tot cas, si el Govern de la Generalitat, que té uns pressupostos fixats, ha d'aportar més recursos, vol dir que hem de retallar d'alguna banda. És veritat que poden arribar més recursos d'Europa. I, en aquest sentit, el que els demanem és que facin suport a les esmenes que presentarà el Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana als pressupostos de l'Estat. Quatre mil milions d'euros d'un fons extraordinari. Vostès ens van prometre un fons de 5.000 milions d'euros que ha desaparegut, ja no sabem on és. Se'n va parlar molt, d'aquest fons de 5.000 milions d'euros que ha desaparegut. Un fons extraordinari de 4.000 milions d'euros per als ajuntaments. Un fons per al transport públic de mil milions d'euros per fer front a les despeses extraordinàries. I, després, que es tracti els ajuntaments com els correspon. Volem i farem suport i donarem suport als ajuntaments –vostè també ho demana en aquesta moció. I nosaltres donarem plenament suport a que les administracions locals rebin directament, puguin rebre, un 15 per cent de les aportacions dels fons europeus, que corresponen al seu pes com a administració pública. Tractem els ajuntaments com vostès diuen que se'ls ha de tractar. Doncs, ara en tenen l'oportunitat. Nosaltres presentarem aquestes esmenes als pressupostos de l'Estat, ja que vostè ens n'ha fet esment. No donarem suport al tema de la liquidació. Sí que estem contents de que la Generalitat liquidi, evidentment que volem que liquidi, i està liquidant. I és aquí on hem de posar l'esforç. Vostè, en la seva moció, diu que la Generalitat és molt morosa amb els ajuntaments. Hi ha un grau de morositat, però és millor del que hi havia anteriorment, l'hem superat. Per tant, vostè no ens pot dir segons quines coses en aquesta moció. Per tant, en aquest punt ens abstindrem. I aprofito ja, president, per demanar la votació separada dels punts 1, 2, 4 i 18, si us plau.
Molt bé. Gràcies, diputat. En nom, ara, del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula la diputada senyora Anna Erra. Quan vulgui.
Gràcies, president. Avui ens trobem amb una moció que ens presenta el PSC que sobretot remarca dues qüestions: la primera seria posar en dubte, d'alguna manera, la relació i la coordinació entre el món local i la Generalitat, i l'altra, sobretot, el que és una necessitat de més recursos i finançament per a tot aquest món local i en la situació complicada que vivim com a país. Tots som molt conscients de la situació que estem vivint, de la situació complicada, però tots també sabem el paper que han jugat els ajuntaments en aquest moment. Tots sabem que hem estat –i ho sabem perquè aquí hi han molts regidors, alcaldes i alcaldesses–..., que hem set l'administració que hem estat més al costat i que hem tret més la cara en aquestes situacions tan complicades. I, evidentment, des de peu de carrer, des del territori, tots tenim clar que necessitem més recursos i més finançament per sortir molt millor d'aquesta situació. Per això, en l'objectiu de fons d'aquesta moció nosaltres hi podem estar d'acord; d'aquí que en la majoria de punts, com comentava el diputat Sanglas, votarem a favor, i els hem d'agrair que ens han acceptat moltes de les esmenes que els hem acceptat. Ara bé, en aquestes dues qüestions que planteja la moció, voldria fer-li algunes precisions. Primer, sobre la coordinació del món local, una de les premisses que ha demostrat aquest Govern és que té visió municipalista, i que el té en compte, ja que des del primer moment va fer canals de comunicació, des del primer dia vam tenir un canal constant dels alcaldes i alcaldesses amb el Govern. L'altra, que ens han permès estar a les taules de treball per escoltar la nostra veu i les nostres necessitats, com també ens han fet arribar sempre l'estudi, l'anàlisi epidemiològica dels nostres municipis. És a dir, una mostra clara que la relació que hi ha –sempre és normal–..., que ha tingut el Govern amb els municipis, evidentment, en aquest moment de la pandèmia encara s'ha accentuat més. I en el tema, o en el segon punt, que seria sobre el finançament, el Govern s'ha de dir que ha fet tot el que li és possible, dintre de les seves poques..., mancances o poca predisposició que pot tenir de possibilitat econòmica. Primer, que ens han confirmat i ens ha arribat la resolució definitiva del PUOSC; també, com comentava, aquest fons de cooperació de 120 milions; també ens ha garantit tota la continuïtat de tots els projectes Feder. I, com també vostè demanava en la moció, i que no ens han acceptat l'esmena, ens ha assegurat la liquiditat per al 2021 de tots els deutes que encara hi ha, que cal dir que, en aquest sentit, el Govern aquest any, en el que portem del 2020, ja ha pagat un 21 per cent més que en el mateix període del 2019, per tal sobretot de donar aquesta liquiditat als ajuntaments. I, a més, ha intentat de pagar amb tota celeritat el que és el Fons de Cooperació Local. Ara bé, és tot el que voldríem?, és tot el que necessitem? Doncs, segur que no, tots ho tenim clar; però hem de ser conscients de les possibilitats que tenim com a país. Tots sabem que Catalunya no rep els diners que li pertoquen, i és aquí on ens agradaria trobar la reivindicació per part de tots els partits de tot aquest consistori..., o de tots els grups parlamentaris. Si tots veritablement volem el millor per a Catalunya, tots també hem de reivindicar un millor finançament. I cal dir que el Govern de Catalunya ha intentat mobilitzar, des d'ara, 300 milions d'euros extres per fer front a les conseqüències provocades per aquesta segona onada de la Covid-19, mentre que el Govern del PSOE i Podemos no hi ha destinat ni un euro. I cal recordar que la pèssima decisió..., i que aquí sort n'hi ha de la revolta que van tenir tots els ajuntaments de tot Espanya quan se'ns volien quedar els diners dels nostres romanents i dels nostres superàvits. Amb tot això, evidentment, compartim la necessitat del món local, però hem de valorar –hem de valorar– l'esforç que ha fet aquest Govern per acostar les necessitats que ens trobem en cada un dels nostres pobles i ciutats. I, com a Junts per Catalunya, tenim clar que ens falta capacitat de decisió, que ens falten diners, i que això ens repercuteix totalment en el dia a dia del nostre país i en el dia a dia dels nostres pobles i ciutats, i encara més en aquesta situació d'aquesta pandèmia sobrevinguda que ha agreujat la situació. Per això, no deixarem de lluitar i treballar pel benestar i la millora de vida de cada un dels nostres ciutadans i ciutadanes, però tampoc no deixarem de lluitar perquè aquest país acabi sent un estat independent. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Per fixar la seva posició, té la paraula ara, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, la diputada senyora Susanna Segovia. Endavant.
Molts gràcies, president. Diputats, diputades... Doncs ens trobem davant de la primera de dues mocions que podríem dir que són inversament proporcionals, no?, perquè estan directament relacionades, però totes dues justament fan un enfocament absolutament contrari una de l'altra. En aquest cas, el Partit Socialista responsabilitza de tot l'infrafinançament dels municipis la Generalitat de Catalunya i a la següent que debatrem Junts per Catalunya fa el contrari, responsabilitza de tot l'infrafinançament el Govern de l'Estat. El que és cert és que els pobles i ciutats de Catalunya han estat, com sempre, els que han liderat la resposta a l'emergència, la resposta a la pandèmia; no és una novetat, ja va passar també durant la crisi de 2008 i ha tornat a succeir ara. Els ens locals han tingut una actitud proactiva, creativa: buscant recursos d'on no n'hi havia –ja s'ha dit–, implementant serveis que estan molt per sobre de les seves competències, buscant recursos, recol·locant gent, reorganitzant, obrint hospitals de campanya, obrint centres d'atenció per a les persones sense llar. Han fet molt més del que es podia esperar d'uns ajuntaments que ja estaven financerament molt escanyats i molt esgotats. Han hagut d'aplicar les mesures que tant des del Govern de l'Estat com des del Govern de la Generalitat de Catalunya s'aprovaven; mesures que s'aprovaven sense que hi hagi la transferència de recursos necessària i, a més a més, mesures que en molts casos han suposat una davallada en els ingressos dels mateixos ajuntaments, amb la qual cosa han hagut de fer front a més coses amb menys recursos. Però això..., el que nosaltres creiem que constaten les dues mocions, cadascuna des de la seva perspectiva, és el greu problema de finançament que tenen els ajuntaments. I el greu problema de finançament que tenen perquè no reben les suficients transferències de recursos, tant per part de la Generalitat de Catalunya com per part del Govern de l'Estat, per fer front a tot allò que és de la seva competència i a tot allò que han assumit de més. Aquest sobreesforç ha de ser compensat amb transferències extraordinàries de recursos dels dos nivells de governs principal, el Govern de la Generalitat de Catalunya i el Govern de l'Estat, i no ens cansarem de dir-ho. Però no només això. També a través de l'accés directe a la gestió i execució dels recursos provinents dels fons europeus per fer front a la crisi social, econòmica i sanitària. És necessari exigir i aconseguir que hi hagi una assignació directa dels fons europeus als ajuntaments, que permeti un aterratge local dels objectius estratègics d'aquests plans europeus amb projectes de recuperació a petita escala, centrats en lo local, treballat des de lo local cap a lo global. De fet, diverses grans ciutats europees, entre elles, doncs, París, Lisboa, Barcelona, Milà, ja van demanar per carta al Parlament Europeu, al Consell Europeu i a la Comissió Europea que es destini almenys, com a mínim, el 10 per cent d'aquests fons a l'àmbit local. Nosaltres, en general, coincidim bastant amb la moció del Partit Socialista. Veiem que fa una fotografia bastant certa de la situació econòmica dels ens locals i de les dificultats de liquiditat, i per això creiem –i, sí, hi donem suport, hi estem d'acord– que cal que la Generalitat habiliti un fons que compensi aquestes despeses realitzades; un fons que vagi molt més enllà del que s'ha anunciat, que bàsicament són engrunes pel que realment han desemborsat i han gastat els ajuntaments durant tota aquesta pandèmia. Al mateix temps, nosaltres volem remarcar com un pas fonamental el fet de l'alliberament dels romanents del segrest de la Llei d'estabilitat pressupostària, i recordem qui va aprovar la Llei d'estabilitat pressupostària, que són aquells que ara parlen molt de la necessitat justament de treure-la, i són el Partit Popular i va ser en el seu moment també Convergència Democràtica. Per tant, creiem que és un pas fonamental que s'hagi fet aquest pas endavant, que es puguin utilitzar els romanents dels ajuntaments, però que no és suficient. Per això, nosaltres també donem suport a les diferents iniciatives, tant de la Federació Espanyola de Municipis, com també de la Federació de Municipis de Catalunya i també l'Associació Catalana de Municipis, perquè el Ministeri d'Hisenda creï fons i recursos extres per als ajuntaments, com per exemple el fons de sosteniment del transport públic col·lectiu urbà de 400 milions d'euros, que ha de cobrir el dèficit generat per aquest servei durant la pandèmia, però sobretot també la creació d'aquest fons incondicionat de 3.000 milions d'euros de transferències extraordinàries per als ajuntaments. I com que creiem que això és una proposta que genera el consens i el suport de la majoria de grups i de la majoria d'ajuntaments de tot l'Estat espanyol, nosaltres demanem al Govern que sigui ràpid a l'hora d'aprovar el decret que ha de regular aquest fons que s'ha demanat i que es va crear; un fons que ha de poder ampliar el marge de maniobra financer, fonamentalment dels ajuntaments que es troben ara mateix en problemes i situacions de risc financer, i que els permetrà atendre les persones amb més vulnerabilitat. Nosaltres creiem i defensem que el món local, en un escenari d'emergència, el que reclama i necessita és un compromís compartit per sortir de la crisi sense deixar ningú enrere. Gràcies.
Gràcies, diputada. I finalment, en nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, té la paraula el diputat senyor Carles Riera.
Sí; gràcies, president. Bé, en primer lloc, valgui aquest debat per fer un merescut i necessari elogi i reconeixement al món local, la primera administració amb la que es troba el ciutadà i la ciutadana i la que respon en primera instància a totes les seves necessitats. Els ajuntaments estan fent un esforç enorme per fer front a la crisi i ajudar les persones atenent totes les seves necessitats, fins i tot, la majoria de vegades, molt per sobre de les seves competències i possibilitats, pròpiament del govern local. I ho fan donant la cara, ho fan sense amagar-se, sense defugir responsabilitats, a diferència del Govern de la Generalitat i del Govern de l'Estat. I ho fan amb participació, amb diàleg i amb concertació amb els agents socials i econòmics del territori, a diferència del Govern de la Generalitat, que és un govern que ni dialoga ni consensua amb la realitat social, amb els agents socials del nostre país. D'altra banda, com a consideració general, també hem de constatar com, en aquesta moció i la que veurem després, el Partit Socialista demana responsabilitats a la Generalitat i Junts per Catalunya demana responsabilitats a l'Estat. Nosaltres el que els demanem és que, si us plau, assumeixin les seves responsabilitats en aquells governs en els que estan, en els que participen i ho facin també ara amb relació al món local. Per acabar, nosaltres votarem favorablement a aquesta moció, excepte en el punt 5, que ens abstindrem, atès que fa referència a unes mesures sancionadores que, des del nostre punt de vista, s'han utilitzat amb finalitat recaptatòria i amb una praxi, des del nostre punt de vista, repressiva discrecional. També hem de dir que ens agradava més la moció abans que després de les esmenes. Ha caigut la partida pressupostària per a les neteges i desinfeccions municipals a escoles; ha caigut la dotació econòmica per inspeccionar els habitatges buits, cosa que ens sembla que empitjora la moció respecte al seu plantejament inicial. També hem de reconèixer que amb les esmenes ha millorat, demanant forçar les companyies elèctriques a signar el conveni per lluitar contra la pobresa energètica. En qualsevol dels casos, nosaltres també volem remarcar, i sobretot, la necessitat de que hi hagi més diners per als ens locals i que també, efectivament, una part significativa d'aquests fons europeus se'ls transfereixen directament. Gràcies.
Gràcies, diputat. I, en darrer terme i per pronunciar-se sobre les esmenes presentades, té un torn de nou la diputada Moreta. Endavant.
Gràcies, president. Miri, senyor Sanglas, jo no soc de govern d'Esquerra Republicana en el meu municipi. Estic a l'oposició. No formo part de cap govern d'Esquerra Republicana, només per deixar-ho clar, eh? I després vostè surt aquí i diu que no he parlat de la moció. He parlat dels Feders, he parlat del fons de cooperació, he parlat del pla de xoc, he parlat de l'educació zero-tres, he parlat de les sancions a les policies locals, i em diu que no he parlat de res. Potser el que parlo és que no li interessa que parli d'això, perquè és lo que vostès no accepten. També hauríem de ser una mica més prudents. D'altra banda, és veritat que hem arribat a acords, però sempre amb aquelles discussions tan absurdes, no?, que nosaltres volem exigir que la Generalitat pagui als ajuntaments el que els pertoca, i vostès, cada vegada que parlem d'exigir, ens diuen: «Home no, no exigir, garantim... Home, és que surt l'Aragonès aquí i sempre diu: «Exigim al Govern d'Espanya... Home..., és que la veritat és que no anem bé, eh? De totes maneres, senyora Erra, és veritat o no que la Generalitat té morositat? Existeix aquesta morositat, sí o no, cap als ajuntaments? Sí, no?, existeix. Doncs això és el que demanem, eh? I al senyor Manu Reyes. Miri, els hem acceptat les esmenes. Sap per què? Perquè el Govern d'Espanya ja està fent això. Ja ha posat una dotació d'un fons de reconstrucció, cosa que vostès no han fet mai –mai– en tots els anys que han governat, i són capaços aquí de venir i dir que no fem i que no deixem de fer. Bé, amb tot, jo crec que hem arribat a bons acords en aquesta moció. És cert, senyor Riera, que a nosaltres ens agradava més abans, però quan parlem de diàleg i pacte de vegades s'ha de cedir una mica i, per tant, el que hem fet és intentar cedir perquè el municipalisme, els ens locals tinguin el que es mereixen i que aquest Govern, d'una vegada, eh?, faci la feina que ha de fer. Gràcies.
Gràcies, diputada. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la repercussió de la Covid-19 en el món local]] [[302-00264/12]] Acabat el debat, passem al següent punt, que és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la repercussió de la Covid-19 en el món local; presentada pel Grup Parlamentari de Junts per Catalunya. Per exposar-la, té la paraula la diputada senyora Marta Madrenas.
Moltes gràcies, senyor president. Benvolgut conseller, diputats i diputades, companys, companyes, avui estem debatent molt i estem debatent lògicament molt sobre el que estem vivint en aquest país. És lògic. Estem vivint una situació dramàtica, una situació molt difícil en què totes les administracions han de gestionar amb eines segurament noves i diverses, perquè és una complexitat enorme i també desconeguda, mai viscuda segurament per moltíssimes de les persones que tenen responsabilitats de gestionar-la. I, per tant, doncs, bé, és lògic que en aquesta seu avui haguem parlat molt, potser donant una mica de voltes sobre el mateix. I és cert, com es deia ara, doncs, que hi han diverses fórmules d'afrontar el debat sobre les necessitats del món local, no? Jo només una petita reflexió respecte al que ha dit la senyora Moreta abans. Que em sap greu, perquè jo crec que vaig ser tan apassionada l'altre dia defensant, doncs, l'estafa en què ens volien fer caure als ajuntaments amb el tema del superàvit –que ho entenc, eh?, i que no els va agradar per la passió que hi vaig posar, no?–, que avui també ha sigut molt vehement, directe a algunes de les afirmacions. Però, és clar, m'ho ha tornat a posar com una mica difícil de no dir el que ara diré. I és que jo encara estudiava –i miri que en fa, d'anys, eh?, vull dir, algunes dècades– que el ministre Borrell va dir que farien el desdoblament de la nacional II. Escolti, algunes dècades. No em vingui a explicar de les inversions que ens posaran ara en el pressupost, si és que les acaben posant, perquè el que necessitem és que s'executin. Trenta anys per al desdoblament de la nacional II. Per tant, a comarques gironines no ens vinguin a explicar les pluges de milions que ens posaran en els pressupostos el Partit Socialista. I, com que m'ho ha dit així tan directament, doncs jo només li poso aquest únic exemple, que és un exemple de país. Aquí és veritat que el que preteníem ara Junts per Catalunya –i estic molt satisfeta de que molts ho han fet en les seves intervencions prèvies– és fer un reconeixement per part del Parlament –i això era molt important– dels esforços, el compromís del món local en el seu conjunt. I és cert, i és molt repetit, són les administracions més properes a la ciutadania. I són les que han patit més, també, precisament per això, per aquesta proximitat, per estar tocant, cada dia estar al peu del canó de cadascuna de les dificultats, de cadascun dels ciutadans amb noms i cognoms. I en aquest sentit, doncs, era el que preteníem en primer lloc, fer aquest reconeixement al compromís, a la força i a com d'imprescindible és, ha estat el món local en la gestió d'aquesta crisi. I en segon lloc i sense ànim de..., que també es podria abordar com s'ha fet anteriorment, doncs, quins són els recursos, les ajudes i la col·laboració que hi ha amb la Generalitat de Catalunya, també volíem fer aportacions respecte a com des de l'Estat espanyol... Perquè, escoltin, nosaltres no voldríem, perquè ho hem dit manta vegades que voldríem tenir un estat propi, però de moment l'Estat que hi ha aquí és l'espanyol, i és lògic, doncs, que ens hi referim. I jo crec que no pot entrar en comparació, perquè el desequilibri és brutal, de que vagin comparant cada vegada les possibilitats que té la Generalitat de Catalunya amb les que té l'Estat espanyol, no? I jo crec que és important diagnosticar bé, parlar amb rigor, i a vegades, doncs, crec que l'arbre no els deixa veure el bosc. I el bosc aquí es pot definir com aquesta manca de compromís del Partit Socialista en el Govern espanyol respecte als ajuntaments. I aniré al gra, perquè aquí està ben explicitat en aquesta moció. Però, escolti, ara els ajuntaments estan molt preocupats perquè encara no saben quina és la liquidació que rebran del Govern espanyol. I això és vital per poder afrontar tots aquests dies que ara venen. Tampoc no saben quines ajudes directes els vindran, que no els venen encara. Tampoc no saben que els portaran per als transports públics, que tampoc encara no ho han determinat. I, escolti, les principals dificultats que està vivint la ciutadania espanyola, totes anaven amb relació a competències seves: ajornaments d'impostos, reducció de les quotes dels autònoms, que no només no les redueixen sinó que les augmenten, que paguin d'una vegada els ERTOs. Totes les dificultats més importants que està tenint la ciutadania actualment són competències de l'Estat espanyol.
Diputada...
En aquest sentit, doncs, demanem que es faci aquest reconeixement al món local pel compromís que tenen i, alhora, que es reconegui el dèficit del finançament que, efectivament, aplica l'Estat espanyol als municipis. Gràcies.
Gràcies, diputada. En nom, ara, del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, té la paraula el diputat senyor Manuel Reyes.
Gracias, presidente. Diputados, diputadas, hace un momento veíamos una moción del Partido Socialista que criticaba al Govern de la Generalitat de Cataluña, criticaba el poco compromiso que tenía el Govern, le sacaba todo un listado de temas pendientes –y que nosotros compartimos–, y lo hacía en la moción anterior. Y ahora nos encontramos con una moción que hace exactamente lo mismo, pero al revés: Junts per Catalunya presenta toda una batería de recriminaciones de temas que quedan pendientes por parte del Gobierno de España hacia el Partido Socialista. Está claro y compartimos la moción del PSC criticando al Govern, y compartimos también la moción de Junts per Catalunya criticando al Gobierno del Partido Socialista y de Podemos. Es decir, que las dos mociones tienen razón: incompetentes unos e incompetentes los otros, por supuesto; ni unos ni otros han estado a la altura de las circunstancias –ni unos ni otros–, ni el Govern ni el Gobierno de España han estado al lado de los ayuntamientos. Han estado solos, huérfanos; ustedes no han ayudado para nada al municipalismo ni catalán ni español –para nada, ¿no? Por lo tanto, sí, compartimos ambas reflexiones, ambas mociones, porque no han hecho los deberes ni unos ni otros. Hablando del Govern de la Generalitat de Cataluña, son muchos los reproches que le están haciendo los ayuntamientos: la falta de coordinación con el mundo local ha sido evidente durante muchos meses, durante muchísimas semanas; la falta de rastreadores, faltaban para poder hacer un buen seguimiento y evitar que hubiese nuevos rebrotes. Eso no lo ha hecho bien la Generalitat de Cataluña. Falta de indicadores, de compartir información. Tampoco, se lo han recriminado desde los ayuntamientos, desde los gobiernos locales al Govern de la Generalitat de Cataluña, porque no compartía información. Es más, ¿dónde estaba el Govern de la Generalitat de Cataluña cuando los niños catalanes no tenían ordenadores ni conexiones a internet para poder seguir a distancia el curso académico? ¿Dónde estaba ese Govern? Ahí han estado los ayuntamientos poniendo recursos que no les tocaban para poder ayudar a sus vecinos, a sus ciudadanos, a sus hijos. Pero el Govern de la Generalitat de Cataluña ni estaba ni se le esperaba. ¿Dónde estaba el Govern la Generalitat de Cataluña para hacer las PCRs, para dar EPIs? Han sido los ayuntamientos quienes ayudaban a las residencias geriátricas subministrando material porque no llegaba desde el Govern de la Generalitat de Cataluña. ¿Dónde estaba el Govern y dónde ha estado durante muchísimo tiempo, negando recursos a los ayuntamientos, por ejemplo, en un tema tan importante como es la educación entre cero y tres años, financiando las escoles bressol? Han sido los ayuntamientos, han sido las familias quienes han financiado las escoles bressol porque la Generalitat de Catalunya no lo hacía, porque han tenido que ir los ayuntamientos a los tribunales para que lo haga. ¿Dónde estaba la Generalitat de Catalunya? ¿Y dónde estaba también en los centros de atención primaria, cerrando los centros de atención primaria, no dotando de recursos necesarios a nuestros médicos, a nuestras enfermeras, a nuestros hospitales, a nuestros ambulatorios? Ustedes cerraban ambulatorios en lugar de poner más recursos, más medios –económicos y humanos–, más personal. Es lo que reivindicaban los ayuntamientos, es lo que reivindicaba la ciudadanía. Pero es que desde el Gobierno de España tampoco han tenido muchísima ayuda. Un gobierno de España preocupado por cerrar su presupuesto, por pactar el presupuesto. Y hace un momento la diputada del Partido Socialista nos recordaba al ministro de Sanidad, al señor Ernest Lluch, que ahora, dentro de pocos días, hará veinte años de su asesinato por ETA –el asesinato por ETA–, ¿cómo ustedes, el Partido Socialista, quieren pactar el presupuesto general del estado con Bildu, con los herederos de ETA?, ¿cómo ustedes pactan y manchan con sangre el presupuesto general del Estado? No podemos compartir eso, no lo podemos compartir. No podemos compartir que intenten racanearles recursos a los ayuntamientos en el fondo de reconstrucción recortando recursos, en el fondo de transporte limitando esos recursos tan necesarios a los ayuntamientos. Mire, ustedes no tienen complejos ni en pactar con Bildu ni en pactar con los independentistas en la Diputación de Barcelona, en muchísimos ayuntamientos, en el área metropolitana, en el consell comarcal. Por lo tanto, empiecen a preocuparse realmente por las preocupaciones que tiene el conjunto de la ciudadanía, por los catalanes, por el resto de los españoles, y no dividirnos –y no dividirnos– como están haciendo ahora también con la ley Celaá que se está debatiendo hoy en el Congreso de los Diputados. Lamentable la actitud del Partido Socialista, lamentable. Es por ello que nosotros vamos a seguir defendiendo propuestas del municipalismo aquí en el Parlament de Catalunya y en todos los foros donde el Partido Popular esté presente, porque realmente son los ayuntamientos quienes están dando la talla ahora en estos momentos tan difíciles, cuando nuestros ciudadanos lo están pasando mal, cuando tantas empresas, cuando tantos autónomos no llegan a final de mes, cuando tantas personas engrosan las listas de los ERTEs sin cobrar –sin cobrar, señores socialistas–, cuando ustedes les suben las cuotas a los autónomos en el peor momento de la historia de España. Eso es lo que está haciendo ese gobierno de Pedro Sánchez y de Pablo Iglesias, y que no compartimos. Y vamos a seguir criticándolo hasta que haya un cambio aquí en Cataluña y también al frente del Gobierno de España. Gracias.
En nom, ara, del Grup Parlamentari Republicà, té la paraula el diputat senyor Francesc Viaplana. Endavant.
Moltes gràcies, president. Diputades i diputats, conseller, vull començar agraint a la diputada Madrenas la seva predisposició per acceptar les nostres esmenes i per la transacció que hem fet. I ja avanço que votarem a favor de tots els punts. També agrair haver presentat aquesta moció, pel reconeixement cap als ajuntaments per tota la feina que fem. I és que cal dir-ho, els ajuntaments estem a la primera línia, entomant-les totes, molt més enllà de les nostres competències. També per la denúncia de l'infrafinançament crònic que patim. I justament aquest és el problema, que per donar resposta als ciutadans necessitem recursos, i aquests no arriben. Us puc assegurar que la cosa més agraïda que hi ha quan estàs en un ajuntament és quan pots ajudar la gent. Per contra, lo més frustrant és quan tens tanta gent que necessita ajuda i no tens recursos ni forma d'ajudar-los. De la mateixa manera, la moció constata els incompliments de l'Estat envers la Generalitat, que acaben agreujant la falta de finançament del món local: la no execució dels pressupostos, el no pagament de la disposició addicional tercera, l'incompliment del 50 per cent del pagament de la Llei de dependència, etcètera. I què es reclama en aquesta moció? Doncs que els anuncis del Govern de l'Estat es posin negre sobre blanc, que es materialitzin. Que arribin els ajuts pel temporal Gloria i Dana, que s'incrementin les transferències als ens locals, que s'incrementi el percentatge de gestió dels ajuntaments, dels fons europeus, per a la lluita contra la Covid-19. Això pel que fa a l'Estat. Però l'oposició no podrà dir que en aquesta moció no es demana res a la Generalitat, perquè aquí n'hi ha per a tothom. Deixeu-me començar... No, de fet, diputat Reyes, en la intervenció que ha fet, jo tenia paraules amables per a la seva esmena, però no vull dedicar ni un minut a vostè. La primera esmena que hem presentat el Grup Republicà i que hem transaccionat és perquè es flexibilitzi el PUOSC, tant en terminis com en la part que hem d'aportar els ajuntaments. Ara mateix estem afrontant unes emergències derivades de la Covid, i no pot ser que estiguem traient la llengua per tenir executats els projectes dins de termini, ni que no se'ns flexibilitzi la part que hem d'aportar des dels ajuntaments un cop tenim els projectes definitius que acabarem executant. La segona esmena que hem presentat, referent a que es prepari tot per tal de que a la propera legislatura la Generalitat funcioni de forma veguerial des del minut u, algú pot pensar que no s'escau en aquesta moció. Al meu entendre, s'equivoca. Els ajuntaments necessitem una administració propera, que ens entengui les diferents realitats territorials del país i que ens doni resposta a les nostres casuístiques. I això, amb la Covid-19, és més necessari que mai. Finalment, l'esmena presentada pels comuns, on es demana que es tinguin en compte les administracions locals en l'estratègia de desescalada i en les mesures a aplicar per fer front a la crisi sanitària, econòmica i social. En aquest punt no seria just que no digués que setmanalment els ajuntaments ens reunim telemàticament amb representants de diferents departaments, on se'ns informa i on exposem els nostres dubtes i les nostres demandes. Avui possiblement és l'últim dia que intervindré des d'aquest faristol, ja que jo no em tornaré a presentar a les pròximes eleccions al Parlament. L'any que ve assumiré l'alcaldia de la Seu d'Urgell i vull dedicar tots els meus esforços a l'ajuntament. Crec que és el que toca en els temps tan complicats que estem vivint. Hi ha molta gent que ho està passant molt malament, i vull estar al cent per cent per ells. Ha estat un autèntic honor formar part d'aquesta cambra, i una experiència que sempre m'acompanyarà. Per acabar, permetin-me expressar una opinió. I vull deixar clar que és simplement una opinió, en cap cas vull donar lliçons, perquè jo no soc qui per fer-ho. Al meu entendre, aquí hi som per confrontar idees, per debatre, per arribar a acords. Però si anem a l'essència, jo entenc que hi som per servir la ciutadania i ajudar la gent. Els recomano que cada dia, quan marxin del Parlament, quan travessin la porta, es preguntin com han servit i com han ajudat la gent. Perquè moltes vegades m'ha semblat que, en comptes de preocupar-se per ajudar la gent, a molts diputats i diputades el que els preocupava eren les càmeres, les fotografies o el maleït Twitter. I crec que això no és el que s'espera de nosaltres. Ara sí. Moltes gràcies. Ha estat un plaer. Visca Catalunya i visca el Pirineu! [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En nom del grup parlamentari de Ciutadans, té la paraula el diputat senyor Héctor Amelló.
Gracias, presidente. Diputados, diputadas, conseller... Hace un momento lo decía mi compañera Munia Fernández, y yo se lo voy a formular en pregunta: ¿saben cuál es la administración que mantiene la mayor deuda con los ayuntamientos? Pues sí, la que están pensando: el Govern de la Generalitat, que paga tarde, paga mal, o nunca. Y ahora vienen aquí pues a hacer lo que mejor saben hacer y lo que han hecho muchas veces, que es centrifugar precisamente su responsabilidad y crear una cortina de humo para ocultar el caos de su gestión, la incertidumbre y los enredos que ustedes generan y que están sufriendo los ciudadanos de toda Cataluña durante todos estos días y durante todos estos meses. Creo que todos los conocen y que es evidente que todos los hemos visto. Evidentemente, la financiación de los ayuntamientos por parte del Estado se debe mejorar. Se tendrá que flexibilizar, y habrá que hacerlo. Es evidente que habrá que hacerlo. Más todavía en este contexto de crisis sanitaria, económica y social que tanto está afectando a todos los municipios y que ha tenido un impacto muy negativo en las arcas locales y un impacto muy negativo en todos los ciudadanos. Pero es que este Govern de la Generalitat es el que desatiende principalmente las necesidades de los ayuntamientos. ¿Saben cuánto dinero por habitante destina, a través de los fondos de recuperación local, para hacer frente a la Covid este Gobierno de la Generalitat? Pues apenas destina unos quince euros por ciudadano, en el mejor de los casos, para hacer frente a la peor crisis que estamos viviendo. A TV3 le dedican prácticamente el doble, algo más del doble. Nosotros les hemos propuesto una enmienda para crear una línea de ayudas económicas y proyectos cofinanciados para la atención de la emergencia de la Covid, pero se han negado a aceptarla. De hecho, no han aceptado ninguna de las enmiendas que nosotros hemos presentado. Ahí demuestran también su compromiso y las prioridades que ustedes tienen con el mundo local. Ustedes llevan una década envolviéndose en la bandera y olvidándose de los ayuntamientos. Ni pagan lo que les corresponde, ni asumen las competencias que tienen que asumir, ni cofinancian los proyectos que les corresponden. Un ejemplo evidente son las deudas acumuladas, conocidas por todos, y pendientes para financiar la educación de cero a tres años, que a pesar de las sentencias judiciales que les obliga a saldar la deuda, ustedes están enviado cartas a los ayuntamientos diciéndoles que les pagaran a diez años. O sea, una deuda que adquirieron a partir de 2012 la terminarán de pagar en 2029. Nos parece grave que tampoco quieran aceptar una enmienda sobre el compromiso del pago inmediato de las deudas acumuladas en concepto de financiación de la educación de cero a tres años. Lo que tampoco puede hacer el Govern es que, por su dejadez y por su negativa a asumir sus competencias, sean los ayuntamientos quienes soporten ciertas cargas que ponen al límite la capacidad presupuestaria de los ayuntamientos. Ustedes deben asumir los costes de sus políticas sanitarias, de sus políticas sociales, de la atención domiciliaria, y no dejar solos a los ayuntamientos y dar la espalda a los ciudadanos, como están haciendo. Como tampoco puede ser que este Govern deje de cofinanciar proyectos de mejora de barrios. Empezaron con el procés, dejaron de hacer las partidas para la Ley de barrios, y, mientras, el Govern iba desviando dinero para hinchar el suflé procesista, se volvían muchas de nuestras ciudades inseguras, no se podían afrontar rehabilitaciones integrales, los vecinos perdían calidad de vida. ¿Y ustedes qué estaban haciendo mientras tanto? Pues procés y más procés. Y hoy, también, se niegan a aceptar otra enmienda que les hemos presentado para elaborar, precisamente, una nueva Ley de barrios y dotarla presupuestariamente. Como tampoco quieren aceptar nuestra propuesta para realizar una nueva convocatoria del Plan único de obras y servicios y que cuente con una dotación económica en los próximos presupuestos. En el presupuesto actual continúan despilfarrando millones de euros en duplicidades, en chiringuitos, en embajadas, en asociaciones partidistas, pero a la hora de cofinanciar proyectos, eliminar barracones, mejorar barrios o combatir la inseguridad, para eso ustedes no encuentran absolutamente recursos, no los han encontrado nunca. Está claro que los ayuntamientos han realizado un gran esfuerzo. Pero esa dejadez de funciones que ustedes han realizado también la han hecho con el visto bueno de muchos alcaldes que han venido a este Parlament a agitar la vara y a montar jaleo con el procés, pero han mantenido silencio a la hora de exigir al Govern que cumpla con sus obligaciones y no deje de lado los ayuntamientos ni deje de lado a los ciudadanos. Y, a la vez, estos alcaldes y estas alcaldesas financiaban con dinero público entidades separatistas como, por ejemplo, la ANC. Por eso nosotros también les hemos exigido que el Govern ejerza su competencia de tutela financiera para asegurar que el dinero de los ciudadanos no termina en manos de entidades separatistas y se vulnera la neutralidad política, el pluralismo político y las competencias locales. Pero esta enmienda tampoco la han querido aceptar. Nosotros –y ya se lo digo–, tanto desde aquí como desde los ayuntamientos, allí donde haya un representante de Ciudadanos, les exigiremos el pago de la deuda acumulada que mantiene la Generalitat con los ayuntamientos, que asuman sus competencias y que cumplan con los compromisos de pago acordados. Y, a pesar de que no se ha aceptado ninguna de las enmiendas que nosotros hemos presentado, la mayoría de las propuestas que ustedes nos presentan las votaremos a favor.
Gràcies, diputat. En nom, ara, del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, té la paraula la diputada senyora Susanna Segovia.
Moltes gràcies, president. Diputats, diputades... Doncs anem a la segona part del debat sobre les mocions del món local en temps de pandèmia. A nosaltres la veritat és que la primera vegada que vam llegir la moció inicial –la inicial, no la que ha quedat finalment– de Junts per Catalunya sobre les repercussions de la Covid en el món local, doncs home, ens semblava, una mica, una broma, més aviat, eh? Perquè barrejar en una mateixa moció el reconeixement als mons locals, amb el deute pendent, amb el tema dels Mossos, ens semblava que era parlar d'una cosa però després votar unes altres coses. Nosaltres creiem que ara la moció ha millorat considerablement, vull dir, creiem que s'ha fet un esforç d'acceptar esmenes que tinguin a veure realment amb el món local, i això millora considerablement la moció, tot i que, per part nostra, només ha sigut una de les esmenes que s'ha acceptat i la resta no han sigut preses en consideració. Jo crec que el que buscava aquesta moció, d'alguna manera, amb les demandes inicials que hi havia, era una nova cortina de fum per amagar la indiferència i la insensibilitat del Govern de la Generalitat cap al món local, i especialment durant tot el temps de la pandèmia. Jo crec que ho podem resumir en dues coses que no tenen massa a veure amb el que ha comentat el representant del Grup Republicà. Ell deu tenir una via directa perquè hi hagi tanta interlocució amb el Govern de la Generalitat, perquè bàsicament no hi ha hagut ni diàleg ni hi ha hagut consens ni hi ha hagut interlocució, més enllà d'algunes reunions amb representants de la Federació Catalana de Municipis i l'Associació Catalana de Municipis. Espais de coordinació, pocs, amb els dits comptats. I podem fer tota una enumeració dels desastres que vam viure durant tot el primer estat d'alarma i després: el desgavell amb les targetes menjador; el desinterès davant de les propostes d'hospitals de campanya, que molts ajuntaments proposaven de manera proactiva i no tenien resposta per part de la Generalitat; la negativa a obrir els CAPs; la negativa a intervenir residències, malgrat els crits d'alerta i les trucades d'alerta dels ajuntaments; la inseguretat davant de l'inici escolar; la nul·la planificació de la desescalada i de les noves mesures davant l'onada de contagi, que en cap cas s'han consensuat amb els ajuntaments, fins a la deficient informació de les decisions sobre restriccions o la participació en la definició d'aquestes mesures, que han deixat els ajuntaments en la més absoluta solitud, i que només les xarxes creades pels mateixos ajuntaments d'intercanvi d'informació i de suport mutu han permès sortir d'aquesta mena d'aïllament institucional. Els ajuntaments no han rebut re de la transferència de 3.400 milions d'euros rebuts per part del Govern de l'Estat. Mentrestant, el que feia el Govern de la Generalitat durant la pandèmia era fer de cap de l'oposició justament del Govern de l'Estat. No hi ha hagut cap recurs econòmic que hagi provingut del Govern de la Generalitat –ja ho hem parlat–, malgrat les nombroses declaracions d'entitats municipalistes, amb el decàleg de la reconstrucció del mes d'abril, on es demanava aquest fons de recuperació que no acaba d'arribar, mocions d'ajuntaments o el darrer acord unànime de la Federació de Municipis de Catalunya, on Junts per Catalunya va votar a favor, que a més a més n'ostenta dues vicepresidències, i Esquerra Republicana dues més, a banda de la presidència. I, tot i que sigui una declaració de la mateixa Federació de Municipis de Catalunya, on voten a favor, això no es concreta. El que demanava aquest acord era incrementar en 200 milions d'euros el Fons de Cooperació Local, però no hi ha hagut cap mena de resposta. De fet, és que fins i tot l'anunci fet d'un fons local de cooperació extraordinari de 120 milions d'euros en dos anys, doncs arriba tard i insuficient. I no és que ho diguem nosaltres només, és que també ho diu el president de l'Associació Catalana de Municipis, el Lluís Soler, de Junts per Catalunya, que no és suficient i que calen més recursos. Per això, nosaltres tot això els hi hem proposat via esmena, però bé, són d'aquelles que vostès no han considerat pertinent posar a la seva moció, perquè la seva obsessió era bàsicament dir que tot és culpa de l'Estat, que tot el que cal són recursos de l'Estat. Però si és que quan els arriben els recursos no els gasten! Si és que van amb la guardiola! Van amb la guardiola i amb la calculadora. I ja els hi estem dient de moltes maneres: «Gastin! Si es poden endeutar! Gastin i s'endeutin! Han rebut ara mateix 3.200 milions d'euros, més del 20 per cent del total de l'Estat, i no gasten; tenen capacitat d'endeutament, i no gasten. S'ha suspès la regla de despesa. Vostès demanen que es faci efectiu l'anunci de la suspensió de que els ajuntaments poden utilitzar els romanents. Si és que ja s'ha fet! I segueixen demanant més recursos. És que demanen, fins i tot, més recursos per fer front als impactes del Dana i el Gloria i van haver de tornar 4 milions i mig perquè no van ser capaços d'executar els diners que tenien. Si ara els arriben més diners, què en faran? Jo crec que estaria bé que aquest Parlament, efectivament, faci aquest gest d'agraïment als ajuntaments, però el que volen els ajuntaments, sobretot, és fets, recursos, compromís, coordinació real; no declaracions retòriques, que d'aquestes em sembla que ja en tenen unes quantes. Gràcies.
Gràcies, diputada. Per fixar la seva posició, té la paraula ara, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, la diputada senyora Alícia Romero. Endavant.
Gràcies, president. Bon dia, conseller. Diputats i diputades, hola de nou. Bé, no sé quin diputat ha dit que aquesta era una moció que, escolta, demanava responsabilitats a tothom. Doncs bé, deu ser després d'acceptar esmenes, perquè abans d'acceptar esmenes aquesta proposta de resolució de Junts per Catalunya era tot crítica a l'Estat: «En constatem l'incompliment i demanem al Parlament que insti el Govern perquè insti l'Estat a fer no sé quantes coses. Ho deia abans la meva companya Marta Moreta, estem al Parlament de Catalunya, aquí el que fem és control al Govern i proposar al Govern que faci coses. Evidentment, també podem instar que el Govern treballi amb el Govern de l'Estat perquè arribin més recursos. Però, és clar, sembla que aquí el que fem és oposició de l'oposició. És una cosa bastant surrealista. A mi m'agradaria, evidentment, reconèixer la feina i la dedicació que estan fent els ajuntaments. Crec que la meva companya Marta Moreta fa molts plens que ho fa. Hi ha hagut un desastre en la coordinació amb els ajuntaments, hi ha hagut falta de diàleg, hi ha hagut falta d'informació i, evidentment, no ens hem coordinat ni amb les beques menjador, ni amb l'obertura de les escoles, ni fins i tot amb l'ampliació dels CAPs, que els ajuntaments han estat disposats a tot. Fins i tot han obert ajuts per als autònoms i per als sectors empresarials. També han comprat tablets amb connexió per als seus estudiants, cosa que la Generalitat no ha fet, perquè aquesta connexió només ha arribat, de moment, al 30 per cent dels estudiants. I, per tant, doncs, sembla que no se n'acaba de sortir, el Govern de la Generalitat. Vostès demanen coses a l'Estat i, evidentment, s'ha d'exigir també a l'Estat. Però a mi m'agradaria dir que, a part del romanents que ja s'han posat a disposició dels ajuntaments, els pressupostos generals de l'Estat per a l'any vinent posen 19.000 milions de fons per als ajuntaments –19.000. Sap quants en posen vostès per als ajuntaments, després d'aquest desastre de gestió que han fet amb ells? Doncs miri, vint per a aquest –vint, vint, vint, dos cero, vint per a aquest–, i cent per a l'any vinent. Cent vint. Bé. Doncs molt bé. Crec que els ajuntaments conjuntament s'hauran gastat molts més recursos –i vostè senyora Madrenas ho deu saber, que és alcaldessa– per fer front a la pandèmia –molts més. I la Generalitat decideix que vint, i cent per a l'any vinent, ja deu ser suficient. Home, doncs a nosaltres ens sembla que no. Parlen vostès dels PUOSC a través d'una esmena d'Esquerra. Bé, el PUOSC, que hi van presentar vostès 250 milions d'euros en els propers quatre anys. Només dir que el Govern Montilla, en set, en van gastar 850. És a dir, qui creu en els ajuntaments? Qui creu en els ajuntaments? Ah, perdó, el PP. És veritat, eh?, senyor Reyes. Ara resulta que el gran defensor dels ajuntaments és el Partit Popular, que va aprovar l'LRSAL, que va ofegar els ajuntaments. El gran defensor de los ayuntamientos: el Partido Popular. Ja és el que no podíem escoltar mai. Miri, jo tampoc estic per donar lliçons a ningú, però, evidentment, al Partit Socialista, com li pertoca, doncs, la celebració de l'assassinat o la commemoració de l'assassinat de l'Ernest Lluch, ens afecta i molt. Jo ahir escoltava la filla de l'Ernest Lluch, l'Eulàlia Lluch, que deia: «No vull que ningú utilitzi el nom del meu pare per fer política partidista. [[Aplaudiments.]] Ho deia la filla de l'Ernest Lluch: «No vull que ningú utilitzi el nom del meu pare per fer política partidista. I és el que fa el Partit Popular. Deixin d'utilitzar noms de víctimes assassinades per ETA. ETA no existeix. Fa nou anys. Gràcies a la democràcia i gràcies al treball de tanta i tanta gent. Per tant, deixi vostè, deixin vostès ja d'emmerdar i de tacar-ho tot. Gràcies a la gent va desaparèixer ETA. I fa nou anys que no la tenim i que no està assassinant. Per desgràcia, va assassinar l'Ernest Lluch, és veritat. Però no utilitzen vostès el nom de persones, sobretot quan no tenen l'autorització, perquè ahir ens ho deia la seva filla. I no són vostès, tampoc, els defensors dels ajuntaments, que els han asfixiat bastant en els anys que vostès van estar al Govern d'Espanya. Miri, també diu la moció que..., bé, que hi ha hagut tants incompliments econòmics per part de l'Estat. A mi m'agradaria dir-li a Junts per Catalunya que molts d'aquests incompliments estaven al pressupost del 2019, que vostès i Esquerra Republicana en van esmenar la totalitat i van provocar que no es poguessin tramitar. Però tant el pagament de l'IVA, com deute de Mossos, com part de la disposició addicional tercera, tot això estava en els pressupostos del 2019 i vostès van presentar esmena a la totalitat. Ara també han presentat esmena a la totalitat. Clar, és més fàcil que no es facin les coses perquè vostès puguin seguir queixant-se de tot. Si és molt fàcil, la posició aquesta de «em queixo, em queixo, em queixo, en comptes de fer o en comptes de deixar fer; és molt més fàcil i molt més còmode. Bé, a nosaltres ens agradarien polítics més responsables que quan reclamen coses i se'ls posen sobre la taula solucions, les recolzin. No com fan vostès. Per tant, reclamarem al Govern de l'Estat tot el que faci falta. Ara, home, lo del Dana i el Gloria no, eh?, que van haver de tornar vostès 4 milions i mig d'euros. I amb el Gloria, que va ser ara a principis d'any, l'Estat ja ha acabat el pont de Malgrat, per exemple; un pont que els ha costat molts recursos, que va fer que durant un temps estigués tallada la via del tren. Doncs l'Estat ja ha acabat aquesta obra. És a dir, que moltes lliçons no donin. Però, en tot cas, exigim-nos a nosaltres i exigim també als altres. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. En nom, ara, del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, té la paraula el diputat senyor Carles Riera.
Sí; gràcies, president. Bé, nosaltres també votarem favorablement aquesta moció. Efectivament, hi estem d'acord, els ajuntaments són el primer front, tal com vostès diuen. El deute de l'Estat amb els ajuntaments és evident, no es pot negar. Amb relació als temporals Gloria i Dana, molt d'acord en que fa més d'un any i cal posar-hi els diners. I amb relació als romanents. Amb relació als romanents, el que nosaltres reivindiquem sempre: la solució és la derogació de l'LRSAL. Això és evident. I, d'altra banda, també la derogació de totes les normatives d'estabilitat pressupostària que han regit tots aquests anys de regressió dels serveis públics i de retallades. També els hem de dir que, novament, ens trobem davant d'una moció en què qui governa la Generalitat s'espolsa les puces per responsabilitzar l'Estat. Escoltin, també els demanem que vostès assumeixin la seva responsabilitat des de la Generalitat. Perquè, saben què passa? Que els ajuntaments es troben cada dia de cara –es troben cada dia de cara– i han de donar respostes d'urgència a tothom a qui vostès deixen pel carrer: els autònoms i les autònomes, les treballadores de la cultura, les treballadores de la restauració i dels bars, treballadors i treballadores precàries o a l'atur, gent sense habitatge, etcètera. És a dir, els ajuntaments es troben i ens trobem cada dia a tothom a qui vostès deixen enrere amb les seves polítiques. I una altra vegada tornarem a parlar de participació, de concertació. Jo crec que també és important que vostès governin, a diferència de com fan ara a cop de decret i sense diàleg, sense concertació amb els agents socials, amb els ajuntaments. Si us plau, dialoguin, cosa que no estan fent en aquests moments. La participació és fonamental en aquests moments. En aquests moments d'un gran repte per a les polítiques públiques, la participació és fonamental, cosa que vostès no estan aplicant a les seves polítiques amb els ajuntaments. I miri, per últim, volen ajudar els ajuntaments? Volen ajudar-los de debò? A part de transferir diners, que és una prioritat, obrin els CAPs tancats. No tanquin i reverteixin les que han tancat, aules de P3, de P4; assumeixin la responsabilitat de les escoles bressol; dotin realment, amb les necessitats reals, els hospitals comarcals, molts dels quals en aquests moments estan saturats. Si us plau, atenguin les residències, atenguin les residències de gent gran, que és un problema molt greu; assumeixin la responsabilitat pública en la gestió d'aquestes residències amb totes les conseqüències. Garanteixen un pla d'habitatge de manera que la gent no es quedi sense habitatge i hagi d'anar a buscar el suport després dels ajuntaments a situacions d'emergència, etcètera. Per tant, volen fer polítiques locals? Assumeixin les seves responsabilitats en el territori.
I, finalment, per pronunciar-se sobre les esmenes, té un torn de nou la diputada Madrenas.
Sí; moltes gràcies, senyor president. Hem acceptat diverses esmenes, diverses addicions, sobretot algunes que precisament el que demostren és que no hem vingut a centrifugar res, perquè, per exemple, doncs, es parla del deute pendent de la Generalitat amb els ajuntaments, i que també demanem que es pagui, o com, per exemple, prendre les decisions de forma col·laborativa amb els ajuntaments. I, per tant, no hem vingut a centrifugar absolutament res, i ho demostra la mateixa acceptació d'aquestes esmenes. Agraïm a tots els grups parlamentaris que ens donin suport en aquesta moció, també totes les aportacions que s'han fet, especialment també al diputat Viaplana. Espero que tingui, doncs, una llarga vida política i de tot tipus, llarga i fructífera, i que tingui molts, molts d'èxits. El que no hem acceptat, això és cert, és els «i tu més. Doncs aquests no els hem acceptat, no? I ara aquí n'han esmentat alguns. Doncs aquests no, eh? Ja n'hem parlat abans de quins són els greuges amb la Generalitat, que hi són, però l'«i tu més no hem trobat que tingués sentit aquí. A mi m'agradaria saber, senyora Romero, què pensen els seus alcaldes i alcaldesses de si votaran a favor o no d'aquesta moció tal com està redactada. No sé si..., potser se sorprendria de que potser se li enfadarien una miqueta. Respecte, també, a aquesta actitud de..., que ens haguem de sentir que no han pagat els deutes i l'infrafinançament cap a la Generalitat i que és culpa nostra..., o sigui, sincerament, el que acaben de dir, doncs, és greu, i sona una mica a la postura aquesta dels nous rics, que parlen de milions de milions, i degradant els que... Doncs sí, com que tenen infrafinançament, poden destinar pocs recursos a disposició de les persones i a ajudar les persones, que és el que fa la Generalitat. Sí, però vostès no poden actuar de nous rics. Tenen les eines, tenen els recursos, els transfereixin, si us plau; a la Generalitat el que li pertoca i als ajuntaments el que necessiten, perquè nosaltres només volem protegir les persones i necessitem aquests recursos que es neguen a donar-nos. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Acabat aquest... Digui'm, senyor Reyes, per què em demana la paraula?
Presidente, por contradicciones.
Exactament quina contradicció?
De la diputada Romero.
No, no, no hi han contradiccions.
Quan ha parlat de l'LRSAL...
No, no, no són contradiccions. En tot cas, entraríem en un debat entre vostès; no són contradiccions. Seguim. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la salut mental]] [[302-00260/12]] El següent punt és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la salut mental; presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Per exposar-la, té la paraula la diputada senyora Blanca Victoria Navarro. Endavant.
Gracias, presidente. La Constitución española reconoce, en su artículo 43, el derecho a la salud y el mandato a los poderes públicos para organizar la salud pública a través de medidas preventivas y de prestaciones sanitarias. Sin embargo, a pesar de que el texto es claro como el agua, en lo que respecta al ámbito de la salud mental el concepto de protección brilla por su ausencia, y mayoritariamente lo que se ofrece son cuidados sanitarios y sin garantizar el acceso a todos los ciudadanos. El artículo 49 va más allá, porque propone un nuevo mandato para proteger a las personas con algún tipo de discapacidad mediante políticas tanto del ámbito sanitario como social, laboral, vivienda... Y Cataluña, al ser una comunidad autónoma de España, tiene la obligación de cumplir, también en este caso, la Constitución. Y no solo para algunos problemas de salud sí y para otros no, porque si atiende a unos sí y a otros no, está discriminando. Una pena que no esté aquí la consellera. La verdad es que a las propuestas que hemos ido haciendo desde nuestro grupo no ha hecho caso. Tampoco se han aplicado las mociones..., las resoluciones que hemos aprobado los diputados de este Parlament, y ya vemos que, aunque el control que ejerce esta cámara sobre el Govern es uno de los pilares de la democracia, vemos que este control, pues, no le interesa, y ya vemos que ella es más, a lo mejor, de cerrar contratos de sobremesa. En fin..., y de discriminar. Porque, efectivamente, lo que está sucediendo con las familias de las personas con algún problema de salud mental es una discriminación. El Departament de Salut está contratando a los proveedores los recursos para atenderles, pero como son insuficientes las familias tienen que organizarse para autoproporcionarse lo que no les da la Administración. Y para ello reciben subvenciones del Departament d'Afers Socials, con tarifas mucho menores que las del Departament de Salut, que además tampoco son suficientes para cubrir el coste de las terapias; con lo que las familias se tienen que buscar la vida haciendo actividades, como vendiendo rosas en Sant Jordi y estas cosas, para poder buscar fondos para cubrir los gastos de las terapias. Si, además, los proveedores les derivan más familias, en vez de reclamar a la Administración que les proporcione más recursos para atenderles, que sería su obligación, lo que tenemos es un sistema de financiación low cost, que además implica un gran esfuerzo para las familias, que si, encima, en la crisis sanitaria que tenemos por la pandemia, no pueden hacer estas actividades, se quedan sin financiar las terapias y se quedan sin tratamiento. Pero, oiga, es que el proteger el derecho a la salud es una obligación de la Administración, no es una obligación de las familias, que suficiente tienen con cuidar a sus familiares que están afectados. Y lo que han hecho es, en este caso, dejar de publicar la información, para que así..., no lo hacen público, y ya juegan como los niños al escondite, tapándose los ojos. El otro día escuchaba en el parque a una gente hablando de lo preocupados que estaban de que no se les estaban atendiendo sus dolencias en el sistema sanitario público. No hablaban de temas de salud mental, pero, entre otras cosas, porque las personas afectadas suficiente tienen con llevar la losa discriminatoria del estigma y habitualmente no hablan de estos problemas abiertamente, pero cuando se les pregunta lo que nos dicen es que necesitan un cambio en el modelo de atención a la salud mental, necesitan un modelo de atención comunitario, basado en la prevención, que ejerza una integración efectiva y eficaz del sistema sanitario y del sistema social, que esté basado en la psicoterapia, en la psicoeducación, que promueva el empoderamiento y que acompañe en la inserción social y laboral. Nada de todo esto es lo que caracteriza al sistema de atención en salud mental ahora mismo. Lo que se les ofrece, en muchísimos casos, no les sirve. Y esto no solamente es la opinión de las familias y de los usuarios, porque muchísimos profesionales están de acuerdo con que es necesario este cambio de modelo. Sin embargo, CatSalut está sordo a sus peticiones. Igual que en los años setenta y ochenta hubo una revolución en la atención a la salud mental, con la desinstitucionalización y el cierre de los frenopáticos, ahora es necesario dar un paso más allá hacia el enfoque comunitario, porque al hospital se va solamente cuando la prevención ha fallado o cuando faltan los medios que no se están poniendo. Cuarenta años después, la atención mental está abocada inevitablemente a una nueva revolución, en la que se atienda a los pacientes y a las familias y se tomen decisiones con ellos, no por ellos, y se cumpla de una vez la Convención de las Naciones Unidas sobre los derechos para las personas con discapacidad. Pido a los grupos su apoyo para que sean facilitadores y no resistencias en este cambio de modelo y en esta revolución. Gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. En nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, té la paraula la diputada senyora Assumpta Escarp. Endavant.
President, gràcies. Bona tarda, ja. Avui en aquesta sessió plenària veurem dues mocions, una sobre salut, sobre salut mental, i una sobre atenció primària. I preparant una mica la moció i veient les esmenes presentades, així i en general, són dos aspectes que hem estat tractant de manera reiterada –de manera reiterada– durant tota aquesta legislatura; vol dir que poc hem solucionat si hi continuem insistint. I, sobretot, també de manera reiterada n'hem parlat durant la Covid-19; entre altres coses..., i crec que aquí n'hem parlat moltes vegades i hem aprovat també acords pel que ha suposat i pel que està suposant la Covid-19 sobre l'agreujament de patologies ja existents, però sobretot amb l'increment de persones amb afectacions, moltes vegades lleus, però que necessiten un recurs més immediat, fruit moltes vegades de la incertesa, angoixa, inseguretat o del mateix tancament, que costa reconèixer com una malaltia mental, però que en realitat és una manifestació; qui no ha estat més trist durant tot aquest període? I, per tant, aquestes coses hi són. I és veritat que l'atenció primària –i aquí la relaciono també amb salut mental– no està podent donar resposta a moltes d'aquestes necessitats; entre altres coses, per les mancances que tenen, perquè és evident que els recursos han disminuït. I, sobretot, en l'atenció a la salut mental el que és evident és que el recurs a la privada és molt fàcil. «És molt fàcil em refereixo que no hi ha una oferta pública ni en els recursos primaris ni en els recursos més especialitzats, que la pública bàsicament acaba concertant molt amb la privada, però hi han suficients recursos privats, amb la qual cosa sempre acabem generant aquesta doble vara o doble raser entre qui pot i qui no pot pagar-s'ho, sobretot quan parlem d'infància i adolescència, i sobretot si parlem de programes de necessitats, com defineix aquesta moció, de programes d'atenció específica sobre l'espectre autista, trastorns de conducta alimentària o trastorns relacionats amb joventut i adolescència; és molt el recurs que es deriva a la privada. Jo he tingut mis más y mis menos amb la diputada Blanca Navarro, sap que sempre amb «carinyo, sobre..., perquè li he presentat una esmena, perquè..., que al final crec que..., feien referència al punt 1 i al punt 2. Perquè semblava que donaven per fet i per bo que el fet de que no hi hagués sistema públic de cobertura suficient en salut mental, doncs..., ja ens anava bé el sistema de concert i no et vaig acabar d'entendre. Veig que amb les transaccions i les aportacions de la resta de grups parlamentaris, i la bona predisposició de la diputada, hem arribat bàsicament a un acord d'entendre què és el que es volia plantejar. Perquè, mirin, a mi m'escandalitza quan veig, a la província de Tarragona, per exemple, empreses amb un índex de benefici elevat, i el que té més beneficis sigui el Pere Mata; perquè em sembla molt fort. Perquè el Pere Mata, que és un centre de salut mental important, de salut mental especialitzada, doncs, rep molt..., la major part del seu finançament és públic. Per tant, aquesta era, una mica, la confusió. Però jo crec que ho hem encarrilat prou donant la força que volem a l'atenció pública; també en la segona part, sobre el tema del suport a familiars, atenent al paper que tenen, fonamental, en aquestes coses. Jo no em voldria allargar, perquè en principi nosaltres donarem suport a la moció, també a les transaccions que s'han pogut realitzar, però sí que m'agradaria fer dos comentaris. Un és amb referència al risc, el Codi risc suïcidi, que nosaltres compartim. Jo vaig participar una mica a la posada en marxa, també, en l'àmbit territorial, i el que penso que hem d'aconseguir és equitat territorial, que no n'hi ha; és a dir, a Barcelona podem tenir uns recursos que a altres llocs no es tenen. I el suïcidi és una mort evitable. I sempre hem dit «el suïcidi és una mort, però és una mort d'ànima de deu persones més que queden darrere i que queden vius darrere d'un suïcidi. I ja que soc aquí i no sé si tornarem a parlar de salut mental, agrair la presentació que ens van fer l'altre dia sobre salut mental i afectats de gran complexitat, perquè crec que, en aquest sentit –i jo saben que soc molt crítica amb el Departament de Salut, però quan les coses es fan bé, també les dic–, s'ha fet un esforç molt important en atendre gran complexitat i que costa molt que socialment s'entengui, però que crec que val la pena. Moltes gràcies. I, com he dit, donarem suport a la moció.
Gràcies, diputada. En nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, té la paraula la diputada senyora Concepción Abellán. Endavant.
Gracias, president. Diputados y diputadas, conseller, la Covid ha provocado otra pandemia que ya estaba latente en nuestra sociedad: una crisis de salud mental mucho mayor, pues ya antes de la pandemia se estaba produciendo un incremento de los cuadros de ansiedad y depresión. En la ciudad de Barcelona, el 48,9 por ciento de la ciudadanía vivió muy duro el confinamiento domiciliario, el 15 por ciento lo vivió en soledad y el 60 por ciento de los jóvenes creen que el virus perjudicará a sus vidas más, y más de la mitad afirmaban que les ha afectado psicológicamente. Son datos de Barcelona, pero que se pueden extrapolar al conjunto de Cataluña. Las familias de las más de 15.200 personas fallecidas por la Covid no han podido vivir con normalidad el proceso de duelo, por no hablar también del aumento del sufrimiento provocado en personas con enfermedades psicológicas. En la primera hora del virus, vivimos situaciones de miedo, de temor hacia una enfermedad totalmente desconocida. En esta segunda ola, a la incertidumbre que provoca la enfermedad se le añade la angustia y la indignación provocada por la crisis económica y social. Sabemos que la situación económica es uno de los condicionantes de la salud y de la salud mental. El paro, los bajos salarios, no llegar a final de mes, no poder pagar la hipoteca, el alquiler o los suministros, el poder perder la casa o el empleo provocan estrés y angustia. El empeoramiento de las condiciones de vida y las desigualdades inciden negativamente en la salud mental. Tenemos un sistema sanitario que no incorpora adecuadamente la atención a la salud mental, como se hace con el tratamiento de las patologías biológicas. Históricamente, ante la falta de atención pública de la salud mental, la sociedad civil, el tercer sector y las familias han impulsado servicios de atención de las enfermedades mentales, dando pie a un sistema de provisión concertado, con escasos recursos asistenciales de gestión pública directa. Hay que reconocer el esfuerzo que realizaron las familias y el tercer sector, pero debe ser el sector público –si realmente creemos en un sistema público y universal– quien asuma la responsabilidad de garantizar una asistencia de calidad, con las mismas oportunidades para todos y todas las personas con problemas de salud mental, independientemente de la renta. Cada vez llegan más personas a los centros de atención primaria con síntomas de sufrimiento emocional y sin que estos dispongan de las herramientas adecuadas. Se sigue aplicando una visión fragmentada de la salud sin tener en cuenta los condicionantes emocionales, sociales y culturales. No se trata solo de poner psicólogos en la atención primaria, como prometió en su momento el conseller Comín, de sumar una especialidad sin conexión ninguna con el resto, sino de promover un modelo colaborativo entre los equipos de atención primaria y los equipos de salud mental, para dar respuesta al sufrimiento emocional. Es necesario tomar medidas para que los profesionales puedan desarrollar bien su trabajo, con dotaciones suficientes, formación y con condiciones laborales dignas. Es necesario que haya inversión en centros de día de carácter público, prácticamente inexistentes, en centros de atención integral de menores y adolescentes, en lugar de contratar plazas de entidades privadas con precios abusivos y de mecanismos de prevención y atención para los jóvenes. Hoy nos encontramos con una proliferación de fundaciones y macroentidades que consiguen las licitaciones de los servicios. En estas licitaciones deberían tenerse en cuenta criterios como la proximidad, la inserción en el territorio o la transparencia y no solo los criterios económicos. No puede ser que las familias se vean obligadas a realizar itinerarios interminables, terminando en instituciones privadas, sin las opciones terapéuticas adecuadas y sin poder asumir el coste económico que se les requiere y con pocos recursos asistenciales que permitan una atención distinta a la farmacológica. Una de nuestras enmiendas plantea un nuevo modelo especializado, o sea, que es... Una de nuestras enmiendas plantea un nuevo modelo. Es imprescindible una atención especializada en salud mental, que priorice la gestión directa, que integre plenamente la salud mental en la atención primaria y comunitaria. Hemos llegado a un acuerdo con Ciudadanos en la que se asume la necesidad de priorizar la creación de nuevos recursos de gestión directa. Las otras dos enmiendas que hemos presentado plantean un plan de choque para hacer frente a la emergencia en salud mental provocada por la pandemia, garantizando el acompañamiento psicológico de duelo y apoyo emocional. Y la tercera enmienda propone que se impulse y se reconozca la figura del paciente experto en salud mental, para que forme parte activa de los diferentes equipos profesionales multidisciplinares. Agradecer a la diputada Navarro su predisposición de llegar a acuerdos. En Cataluña, estamos aún lejos de hacer realidad que el sistema sanitario incorpore una visión psicológica que no sea solo el tratamiento farmacológico. Somos el segundo país del mundo con más fármacos consumidos por habitante –el primero es Estados Unidos–, y uno de los principales motivos es el abuso de tratamientos farmacológicos...
Diputada...
...en las enfermedades y los tratamientos mentales. Acabo. Como dice la OMS, la salud depende del estado completo del bienestar físico y emocional de una persona, no solo de la ausencia de enfermedad. Gracias.
Gràcies, diputada. En nom, ara, del Grup Parlamentari Republicà, té la paraula la diputada senyora Najat Driouech.
Bé; gràcies, president. Bona tarda, consellers, diputats i diputades. Bé, les malalties de salut mental són un tabú encara avui en dia, i cal trencar amb l'estigma. Com ja va indicar la consellera Vergés, el Departament de Salut en matèria de salut mental té prioritats molt clares. Vol un canvi cap a la salut mental orientada fonamentalment cap a la comunitat i en la comunitat, perquè només des d'aquesta visió podrem realment acompanyar les persones i les famílies en el seu cicle de vida. També vol apostar i aposta per un canvi estructural: no només es tracta de salut, s'ha d'actuar en xarxa per fer realitat la salut mental integral i integrada; és a dir, tractar les persones en tot el seu conjunt, un model de salut que treballa amb una visió comunitària. I recalcar que la salut mental del nostre país és ara més que mai una prioritat. I creiem que aquesta afirmació s'ha pogut demostrar en els darrers pressupostos, amb una inversió de 458 milions d'euros; és a dir, un augment de 28 milions d'euros respecte al 2017. No ens cansarem mai de dir que, pel Govern i pel Grup Parlamentari República, una comunitat que promogui la salut mental i l'atenció a la població amb especial risc i vulnerabilitat és imprescindible per poder garantir la inclusió social, l'equitat i la igualtat d'oportunitats. I seguint aquests paràmetres, dir que els darrers anys s'ha dut a terme una gran feina, però, com deia, a nivell social continua pendent una tasca molt important, la de desestigmatitzar les malalties mentals. Per això, està bé que el Grup de Ciutadans presenti una moció sobre aquesta temàtica i que en parlem en seu parlamentària, com també ho va fer, com molt bé ha dit la companya Assumpta Escarp, la setmana passada, en la seva compareixença, la directora del Programa d'abordatge integral dels casos de salut mental d'elevada complexitat, la senyora Magda Casamitjana, perquè així continuem també visibilitzant-ho. Per tant, és molta la feina feta en aquest àmbit i s'està avançant molt positivament, i crec que la consellera Vergés va explicar molt detalladament tota la tasca que s'havia fet des del seu departament en matèria de salut mental en el marc de la pandèmia. De fet, va donar dades concretes, xifres concretes, programes concrets que ens van il·lustrar aquí als diputats i diputades la tasca que s'havia fet. De fet, ella mateixa va anunciar el nou Pla d'acció de salut mental, totalment necessari, emmarcat en les línies estratègiques de la directora de Salut Mental i Addiccions. Tot i així, el Grup de Ciutadans amb aquesta moció sembla que vol demostrar que no s'estigui fent res. Des del nostre grup, conjuntament amb el Grup de Junts per Catalunya, hem presentat diferents esmenes, sempre respectant les idees plantejades pel grup proposant, amb la voluntat d'ajustar-les a la realitat, a la feina que s'està fent des de les diferents línies ja existents, com vostè ja sap, Però no hem pogut arribar a un acord en aquests punts, i malauradament li avanço que no tindrà el nostre suport en aquests punts. Perquè no podem votar punts que transmeten un missatge irreal, és a dir, no reconèixer la feina feta. Ara bé, si s'hagués de fer encara molta feina no vol dir no reconèixer la feina feta, ni els professionals, ni les entitats, ni la tasca que està fent el departament. Per finalitzar, doncs, vull posar en valor la tasca del Departament de Salut, destacar els reptes que tenim com a societat per normalitzar les malalties mentals, i més en un moment pandèmic com l'actual, en el qual s'ha demostrat que aquest tipus de patologies han augmentat i que tots i totes podríem passar per una d'aquestes situacions. En qualsevol cas, vull agrair la predisposició de negociar les tres transaccions a la diputada Blanca Navarro, i estem estenent-li la mà per seguir treballant com sempre per poder arribar a transaccionar més punts. I voldria acabar amb una frase –i acabo, president–: que és sempre amb l'objectiu de millorar la vida de totes les persones que en algun moment de la seva vida pateixen o patiran alguna malaltia mental. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. En nom, ara, del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula el diputat senyor Xavier Quinquillà. Endavant.
Gràcies, president. Conseller, diputades, diputats, d'entrada dir que compartim, òbviament, la necessitat de situar la salut mental com una prioritat sanitària i de país. I en aquest context se'ns presenta aquesta moció, amb una bateria de propostes, a les quals, modestament, intentaré posar una mica d'ordre. Tenim uns primers punts que ens plantegen temes de governança, de transparència i de rendiment de comptes. La consellera va ser prou explícita a la interpel·lació. El departament segueix els criteris i el marc legal vigent en matèria de transparència i rendiment de comptes. És cert que els processos d'avaluació són essencials en qualsevol projecte i organització, que han de formar part dels processos de millora i que en l'àmbit de les administracions públiques tenim encara molt marge. Això no vol dir, en cap cas, que el departament incompleixi amb les seves obligacions, ni molt menys que discrimina, com vostès afirmen en els punts 3, 4, 5 i 6. Punts, tots ells, als quals podríem donar suport i que suposaven uns compromisos de millora en l'atenció a col·lectius que mereixen tot el nostre reconeixement i protecció, però que ens hi abstindrem perquè no mereixen que siguin utilitzats per fer demagògia i confrontació política innecessària. Aquí estem per construir solucions i no problemes. Solucions com donar una millor resposta al problema, drama, tragèdia del suïcidi. Per això votarem a favor de definir un pla de risc del suïcidi, com també en el punt 10, promoure la figura del pacient expert en salut mental. Al punt 9, vostès proposen impulsar un pla de xoc; un pla de xoc sobre el qual ens abstindrem, perquè compartim el què, però no el com. Creiem que la millor resposta a les conseqüències de la pandèmia és amb polítiques que mirin més enllà de la crisi i que tinguin continuïtat en el temps. Finalment, arribem al punt 8, al qual donarem suport. I vull agrair a la senyora Navarro l'acceptació de les esmenes presentades i també la predisposició per arribar a transaccions en els punts 1, 2 i 7. Un punt, el 8, que per fi ens situa en el pla de l'estratègia i les prioritats amb mirada global. Perquè, com deia al principi, cal situar la salut mental en un primer ordre de prioritats, i fer-ho en el marc d'un canvi de paradigma centrat en les persones i amb una visió 360. La seva moció es basa sobretot en l'abordatge, en donar resposta als problemes. No és pas un retret, eh? Però quan al punt 8 parla de prevenció i promoció de la salut mental, al que està apel·lant és a la necessitat d'anticipar-nos als problemes. Deixi'm posar el focus en dos pilars fonamentals dins de l'estratègia d'anticipació: la prevenció i la detecció, àmbits on certament tenim marge de millora. Per exemple, en la detecció precoç dels trastorns del neurodesenvolupament; una problemàtica que afecta entre un 18 i un 20 per cent dels infants i que si ho detectem i ho abordem de forma precoç, amb una bona coordinació entre Salut i escola –la pandèmia de la Covid és una gran oportunitat per enfortir els vincles–, generarem, podem generar, un gran impacte positiu no només en l'àmbit de la salut, sinó també en l'educatiu, ja que tenen una relació directa amb problemes endèmics com l'abandonament escolar, com el fracàs escolar i l'abandonament escolar prematur; problemàtiques que ben resoltes també poden evitar-ne de més greus, especialment durant l'adolescència, i que acaben tenint també un impacte sobre els àmbits socials i laborals. I pel que fa a la prevenció, necessitem una major consciència de l'impacte de la malaltia mental sobre les persones i de la importància de la prevenció de la salut, tant la física com la mental i emocional. La física la tenim socialment força incorporada, tots tenim clar hàbits d'alimentació saludable, d'exercici físic... Però, i la salut mental?, i la salut emocional?, quins bons hàbits hi tenim incorporats? Potser –i aquí llanço la proposta– és moment de situar la promoció de la salut mental i emocional com una prioritat en salut pública, potenciar la socialització de l'educació emocional i el desenvolupament de les competències emocionals de la ciutadania, començant –començant– per l'escola i també, per què no?, per aquesta casa. Ho dic perquè vivim moments molt complicats i turbulents i de ben segur que no ens aniria gens malament. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. Per fixar la seva posició, té la paraula, en nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, el diputat senyor Vidal Aragonés.
Moltes gràcies, senyor president. Estava escoltant ara mateix la roda de premsa del Govern, que explicava la desescalada. Porten la separació de poders a un extrem increïble, perquè estem en seu parlamentària ara els diputats i les diputades i estan fent una roda de premsa explicant la desescalada. Així és com continuen. És igual el que diguem en el Ple, que continuen igual. Sí que volíem agrair a la senyora Navarro, la il·lustre diputada Navarro, la present moció, el seu contingut. Únicament ens abstindrem en un punt, després us ho explicaré. Però volem entrar en el debat d'una qüestió que ella plantejava en la seva intervenció, que és què recull la Constitució espanyola en relació amb garanties de salut i amb garanties de prestació sanitària. Doncs miri, no recull una garantia real. Tenim drets fonamentals, 14 i 28; els que no estan allà no són exigibles, i, per tant, depenen d'un desenvolupament normatiu posterior. Nosaltres mai hem cregut en aquest tipus de constitució i, per tant, creiem que és important també situar a tothom que no allò que posa en un literal la Constitució significa que sigui un dret garantit. Sobre el conjunt de la moció, que és sobre el que ens hem de pronunciar. Mirin, votem a favor de tots els punts, però ens abstindrem en l'apartat 2, i volem explicar el perquè. L'apartat 1 deixa clar que s'ha de prioritzar el finançament de la gestió pública. Ho deixa claríssim; ho diu així: «prioritzar gestió pública. L'apartat segon fa una referència de com hauríem de dotar les entitats i l'associació de familiars. Per nosaltres això pot ser una via d'escapament per a la gestió privada, i, per tant, ens abstindrem. Això sí, volem fer tot el reconeixement a les associacions i entitats, sobretot a les de familiars, que fan una feina inacabable, d'una generositat humana terrible, i que, evidentment, el que estan fent és cobrir allò a què no arriba l'Administració. Per nosaltres políticament el plantejament no era acceptable, però sí que farem una abstenció. I, després, dues reflexions afegides. Una primera en clau de classe: suïcidi i classe. Vegem les dades, si us plau. Ens estem matant; això és el que significa en termes de classe. I una darrera reflexió més complexa per al futur: mirin, el que va suposar el treball en la transformació del mico en home, el que ara diríem del simi en persona, va ser fonamental. Si no comencem també a veure mesures complementàries pel que significa el teletreball, que significa essencialment teclats i significa treballar d'una manera aïllada, en un futur ho pagarem. I, per tant, avui encara estem en una xifra molt baixa –8 per cent, ens acaben d'informar; amb dades, per cert, no oficials, però és el que se'ns diu des del Govern–, però és important també que veiem com això afecta la psique humana i hi posem mesures també, perquè el teletreball, que pot ser una molt bona via d'alliberament, no es converteixi en lo contrari, en una via d'aïllament i de repressió.
Gràcies, diputat. I, finalment, en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, té la paraula el diputat senyor Santi Rodríguez. Endavant.
Gràcies, president. El nostre grup donarà suport a tota la moció de forma íntegra. La moció aborda, com ja ho hem fet o ho hem anat fent reiteradament al llarg d'aquesta legislatura, la precarietat o la debilitat en què es troba la salut mental en el marc de l'atenció primària. I, per tant, en la moció es torna a posar en relleu la necessitat d'integrar l'atenció de la salut mental dintre del que és la primària, per fer-ho més accessible a les persones que necessiten aquest servei i que ho necessiten amb la periodicitat necessària, cosa que no es dona ara en aquests moments, però també amb equitat territorial, és a dir, que siguin on siguin les persones que requereixin una determinada atenció puguin rebre aquesta atenció amb independència del territori en què estiguin ubicades. El segon punt també creiem que és important, perquè en les malalties mentals i les addiccions, les famílies juguen un paper molt important. En primer lloc, perquè pateixen amb els malalts, pateixen les circumstàncies que pateixen els malalts, per un costat. Però, per un altre costat, també són uns agents generadors de coneixements i de benestar, tant pel tractament dels malalts com pel tractament, també, d'altres famílies. I, en aquest sentit, el paper que fan amb les associacions i amb les entitats és important. La moció també tracta diferents aspectes més puntuals amb relació al trastorn d'espectre autista, o de conducta alimentària, i finalment també s'aborden els efectes que la pandèmia té sobre els serveis de salut mental; en molts sentits, des de... ho deia la diputada Escarp, el tancament o el confinament en la primera onada, però també en aquesta segona onada, ha afectat a molta gent, les persones que han perdut alguna persona amb la malaltia també han requerit una atenció i requereixen un seguiment que exigeix que hi hagin unes mesures conjunturals que permetin atendre a totes aquestes persones. Per tant, globalment, el nostre grup donarà suport a aquesta moció.
Gràcies, diputat. I, finalment, per pronunciar-se sobre les esmenes presentades, té un torn, de nou, la diputada senyora Blanca Victoria Navarro.
Gracias, presidente. Sí, yo también quiero agradecer a los grupos que han presentado enmiendas por su interés por mejorar la moción. Y bueno, un poco en respuesta a los comentarios que han hecho, pues, efectivamente, en ningún momento hemos dicho que no se esté haciendo absolutamente nada. Se están haciendo cosas, evidentemente, pero el departament está lleno de planes funcionales y planes estratégicos con muy buenas intenciones, igual que las palabras de los diputados de los grupos que dan apoyo al Govern, que están llenas de buenas intenciones, pero ya que están en el Govern empiecen a aplicarlo. Empiecen a aplicarlo, porque hace un año aprobamos una moción que no se ha aplicado, hace cuatro meses aprobamos otra moción para atender la salud mental en la Covid y no se ha aplicado absolutamente nada. Entonces, por supuesto, aplíquenlo. Si eso es lo que queremos. Si seguimos insistiendo precisamente porque estamos llenos de buenas palabras, y lo que hace falta es que el Govern, además de buenas palabras, y a venir a hacerse fotos con las entidades, aplique y realmente dote de recursos con equidad. Sí que hay discriminación, efectivamente, no porque lo diga yo. Discriminar es tratar de forma menos favorable una situación respecto a otras sin justificación objetiva. Y, efectivamente, cuando las familias tienen que buscarse la vida para buscarse las terapias y encima copagarlas, las están discriminando en comparación con otros colectivos que tienen acceso a los tratamientos. A nadie se le ocurriría dar un antibiótico o una dosis que no ha demostrado eficacia, y los tratamientos psicoterapéuticos se están dando a frecuencias mucho más espaciadas de las que han demostrado eficacia. Todos tenemos claro que si nos rompemos una pierna nos van a poner un yeso y nos vamos a hacer una rehabilitación, pero hay muchas familias que, como han comentado los grupos, acaban en la privada porque el sistema sanitario público no les atiende. Y eso es discriminación, porque, ¿por qué las personas que tienen vivencias en salud mental en primera persona y sus familias deben acabar en la privada si se lo pueden permitir, y, si no, recibir tratamientos a dosis ineficaces? Entonces, insisto en agradecer el talante en las enmiendas, pero creo que todavía hace falta seguir avanzando mucho en que los derechos de las personas con experiencias en salud mental sean efectivos. Gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Com entenc que ja se'ls ha avisat, el punt que estava previst fer ara el farem a primera hora de la tarda, el punt 23. Suspenem la sessió fins a un quart de quatre de la tarda. Gràcies.
Bé, diputats, diputades, reprenem la sessió... [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'atenció primària]] [[302-00263/12]] ...amb la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'atenció primària, moció presentada pel Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya. Per defensar-la, té la paraula el diputat senyor Santi Rodríguez. Endavant.
Gràcies, president. Diputats, diputades, el departament ens ha fet saber que la consellera no hi podria assistir, per tant, l'excusem, perquè prou feina deu tenir a tapar filtracions. Fa un parell de setmanes debatíem en relació amb l'atenció primària. I amb la interpel·lació partíem d'una idea, que jo crec que és bastant compartida, i és que arribàvem a inicis d'aquest any, abans de la pandèmia, amb una atenció primària bastant debilitada. Constatàvem, també, la incapacitat de recuperar i de reforçar l'atenció primària després de sis anys de creixement econòmic continu, en el que alguna cosa hi deu tenir a veure que només la Generalitat va ser capaç de fer pressupostos durant dos exercicis. Van estar quatre exercicis d'aquesta recuperació sense pressupost, i això, sense cap mena de dubte, és una situació de partida dèbil, és una situació de partida delicada. A tot això, arriba la pandèmia del Covid. Arriba la crisi sanitària i, per posar només un exemple, ahir coneixíem que només durant aquest darrer mes d'octubre l'atenció primària havia rebut 2 milions de visites més que no les havia rebut a l'octubre de l'any passat. I, a tot això, tenint en compte que l'activitat ordinària de l'atenció primària s'havia reduït, en relació també amb l'octubre de l'any passat. I, per tant, tot això ve generat, efectivament, per la pandèmia. Sense cap mena de dubte, des de l'inici de la pandèmia la pressió que hi ha hagut al damunt de l'atenció primària ha recaigut sobre els professionals. I, per tant, es posa de manifest que ja és necessari, és imprescindible reforçar l'atenció primària, però fer-ho amb dos visions. Una reforma i un reforç estructural, que permeti garantir la capacitat resolutiva de l'atenció primària, però també un reforç conjuntural, un reforç puntual, per tal de que totes les tasques addicionals que se li han encomanat a l'atenció primària fruit d'aquesta pandèmia, doncs, puguin ser exercides amb la màxima eficàcia possible. Recordem-ho: des de l'assistència a centres escolars, residències, les proves, rastrejos, gestors Covid, etcètera, no? I, davant d'aquest escenari, el Govern ens planteja un pla de reforç i transformació, que l'he portat, perquè és que és un full [[l'orador mostra a la cambra un full]] ; el pla de reforç i transformació de l'atenció primària és un full, que nosaltres considerem que és –no perquè sigui només un full, sinó pel mateix contingut– insuficient; és absolutament insuficient. I, des d'aquest punt de vista, ho plantegem en el Ple, que considerem que és insuficient. I serveix, com a molt, per donar sortida a la situació conjuntural que vivim ara, però no per deixar reforçada l'atenció primària. I per això plantegem demanar-li al Govern un replantejament d'aquest pla de reforç i transformació de l'atenció primària. Per posar només un exemple: aquest pla contempla la contractació, en tres anys, de 3.800 professionals, la qual cosa està molt bé, podem quedar tots molt satisfets, «vinga, endavant, fem això, però no s'aborda quin és l'autèntic problema. I l'autèntic problema és que, o sigui, hem de fer que l'atenció primària sigui atractiva per als professionals. Perquè, si no, els professionals no volen anar a l'atenció primària, especialment, els metges; prefereixen anar-se'n als hospitals, prefereixen anar-se'n a altres comunitats o prefereixen marxar, fins i tot, a l'estranger. I qui diu metges, diu també, per exemple, infermeria, no? I, per tant, el primer que cal fer és crear unes condicions favorables, crear unes condicions positives perquè els professionals sanitaris vulguin desenvolupar la seva carrera professional en el marc de l'atenció primària. I, per tant, siguem capaços –en paraules que s'ha acabat expressant una transacció– de retenir talent, sí; però també, que siguem capaços de recuperar aquell talent que durant aquests anys ha marxat de Catalunya i ha marxat de l'atenció primària, ha marxat d'Espanya, perquè tornin a l'atenció primària. Imprescindible fer més resolutiva l'atenció primària. Dèiem que més de la meitat de les urgències ateses en els hospitals podrien ser ateses perfectament en centres d'atenció primària. L'ús de les eines telemàtiques, que ens sembla necessari, adequat, positiu. No de forma exclusiva, no per a tothom, però sí en determinats àmbits. I després, dues consideracions. Una primera [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] –i acabo immediatament, eh?–, la prova de la pressió és que s'encomana als alumnes de secundària que es facin automostres PCRs de Covid, i nosaltres diem: «Escolti'm, si ja hi han discussions sobre si ho poden fer o no les farmàcies, no els encarreguem als alumnes que s'ho facin. Portem-ho a les farmàcies. Creiem que no hi ha d'haver cap mena de problema. I, finalment, posem tots els recursos en benefici de la salut pública, ja siguin...
Diputat...
...els de la sanitat pública, però també els de la sanitat privada.
Gràcies. En nom ara del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, i per defensar les esmenes presentades, té la paraula la diputada senyora Assumpta Escarp. Endavant.
Gràcies. Bona tarda, president, diputats, diputades. Aquest dematí, quan vèiem la moció sobre salut mental, dèiem una mica, no?, de tot el que hem parlat... I així com fent un repàs –i m'hagués agradat fer-ho, però al final no ho he fet– a totes les iniciatives que hem presentat en aquest Ple i en comissió al voltant de l'atenció primària, pre- i post-Covid, eh?... També, d'alguna manera, m'hagués agradat o m'agradaria fer –i jo crec que encara hi som a temps, de fer-ho– un cert repàs des de l'estratègia nacional sobre primària, que havia presentat el conseller Comín, fins a aquest pla d'enfortiment i transformació de tot el que s'ha anat produint i que, en realitat, tampoc s'ha complert. Perquè no s'han complert les resolucions d'aquest Ple, tampoc aquests plans que s'han posat en marxa; tampoc tenim clar el pla d'enfortiment i transformació, el d'un full, que diu el diputat Santi Rodríguez. Però que, en realitat, tampoc ens diuen ni quin calendari té, ni quines aportacions, ni com es va fer. En aquest tema... I, si parlem d'atenció primària, també part de l'acord que es va fer amb el Govern, amb els comuns, pel tema dels pressupostos, també hi era. Per tant, són moltes les coses i poques les que sabem. I poques les realitats que sabem quin és el canvi o quin reforç o quina actuació està tenint l'atenció primària. Sabem, per exemple, que de lo que es proposa per al pla d'enfortiment i transformació, doncs, toca 0,68 metge per EAP. O 0,58 infermera, cosa que, d'alguna manera, ens dona una imatge del que hi ha. A mi m'agradaria, d'alguna manera, poder fer aquest balanç. I els hi dic, perquè és que, si no, la sensació d'opacitat, incompliment i confusió al voltant de l'atenció primària és molt present. Ho deia el diputat Santi Rodríguez quan presenta aquesta moció –una moció llarga, que jo crec que compartim pràcticament tots els punts; només ens abstindrem d'un, i ara faré un comentari–, que, d'alguna manera, ha sigut un dels serveis assistencials que més ha patit les retallades, va perdre més de mil professionals, i que, en els anys de bonança, ningú va revertir les retallades, sobretot en l'atenció primària. Per tant, és impossible –i agafo una de les seves últimes paraules– quan dèiem de prestigiar l'atenció primària. Però és que, de tots els MIRs que acaben la residència, cada any, en atenció primària, en familiar i comunitària, menys del 50 per cent es queden en els centres públics i en els centres d'aquí. O sigui, la gent no vol fer atenció primària. Ja costa que agafin el MIR, no els dic el que hi ha. I més, quan els diem: estaria molt bé que anessis a l'àmbit rural, tenint en compte que la comunitat del costat els paga mil euros més al mes per atendre consultoris rurals i per fer, també, medicina primària. Fa massa temps que els professionals ens demanen que realment atenguem l'atenció primària. Fa massa temps que, a més, en aquest estat, ha caigut la Covid i, per tant, els ha agreujat molt més la situació. Ho deia abans, aquests 2 milions més de visites, però, sobretot, que durant la segona onada qui més ha rebut ha sigut l'atenció primària. La primera onada la pressió hospitalària va ser molt ràpida, eh? I, per tant, jo crec que mai els agrairem prou que facin de mur de contenció, que evitin el col·lapse a les urgències, que atenguin la cronicitat, i que, a sobre, facin de gestors en el seguiment d'escoles i residències. La moció planteja i constata quina és la situació de la primària. Constata també que el pla ha nascut curt, insuficient i tenim molt poca informació, ni cap capacitat d'avaluació. Aporta un conjunt de mesures, que jo crec que sortiran aprovades, fins i tot, recuperem algunes mesures aprovades de manera reiterada en aquest Parlament que no es compleixen. I, per tant, jo crec que anirem sumant una mica amb tots els incompliments que es plantegen. Els hi he dit, i sobretot hi ha un tema que a mi em té sempre molt obsessionada, que són aquestes quaranta-vuit hores perquè et donin hora al metge, que jo crec que l'hem aprovat moltes vegades i no hi ha... I no vol dir que neguem la telemedicina, eh? Vol dir que, en aquest cas, la telemedicina ha de servir per tapar forats, ha de ser una eina complementària. Jo li deia que nosaltres votarem a favor de tota la moció. Ens abstindrem en el darrer punt. I nosaltres estem d'acord amb la decisió que ha pres el Govern de l'Estat, de reduir l'IVA de les mascaretes i fixar un preu dins de lo que és l'agència de farmàcia, i, per tant, amb preu fixat. No compartim fer-ho extensible a guants, que, de fet, l'OMS no recomana en absolut el seu ús, ni els gels hidroalcohòlics. En tot cas, el plantejament que fa la moció és de plantejar-ho en el consell interterritorial, però només en aquest sentit ens abstindrem en aquest punt de la moció. La resta la votarem a favor.
Gràcies, diputada. És el torn ara, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, de la diputada senyora Marta Ribas. Endavant.
Bona tarda. Si alguna cosa ha posat de manifest aquesta pandèmia és que les retallades fetes amb lògica neoliberal per sortir de la crisi econòmica i financera anterior havien afectat –i greument– el nostre sistema de salut, i, especialment, l'atenció primària. Avui, amb aquesta moció del Partit Popular proposen que al Parlament, entre d'altres, constatem que quan s'ha començat a recuperar l'economia no s'ha aprofitat per revertir aquelles retallades. Hi estem plenament d'acord. Però s'obliden, curiosament, que les retallades van ser aprovades i instades per vostès. Instades per vostès, des del Govern de l'Estat, i aprovades per vostès en els primers pressupostos del primer Govern del senyor Artur Mas i del conseller Boi Ruiz portant Salut, que van ser aprovats i pactats amb el Partit Popular. I que van ser aquells pressupostos primers del Govern Artur Mas els que van fer la destralada, que no retallada, a l'atenció primària. I es va començar per aquí, especialment i amb voluntat política. Es va començar per aquí, perquè ferint l'atenció primària es feria el sistema públic allà on fa més mal. I es facilitava una autopista d'entrada a aquells que tenen interès a fer negoci amb la nostra salut, tant per via mútues, perquè la gent desconfia del sistema en la resolució del dia a dia, no?, dels problemes de salut del dia a dia, que és el que et resol la primària, i es fa una mútua, com convertint el sistema públic en un sistema més hospitalocèntric, més centrat en els hospitals. Per tant, més medicalitzat, i, per tant, també, amb més dependència de serveis especialitzats més fàcilment externalitzables que no pas l'atenció primària. I va donar resultat. El senyor Boi Ruiz sabia què feia, sabia per què ho feia. I va donar resultat. Això és el que ha passat amb el nostre sistema sanitari els darrers anys. Però té aquells orígens. Uns pressupostos determinats, amb una destralada a l'atenció primària, aprovats amb el Partit Popular. Nosaltres sí que tenim memòria, i perquè tenim memòria, perquè és important tenir memòria per aprendre i per no repetir errors, els hem fet una única esmena en aquest sentit. Per incorporar, també, aquesta constatació a la moció del Parlament de Catalunya. No l'han volgut acceptar. Bé, deixem-ho aquí, però la realitat és la realitat. Les retallades van afectar la qualitat del nostre sistema de salut i les retallades a l'atenció primària venen dels pressupostos que es van pactar entre Convergència i Unió i el Partit Popular. I especialment van afectar l'atenció primària, que és on s'atén el 80 per cent de la població i es resol bona part de les necessitats d'atenció mèdica. En un sistema sanitari eficient, bàsicament, l'eix de tot hauria de ser l'atenció primària. No una porta, sinó el centre del sistema. L'evidència científica, evidència robusta, és que els sistemes sanitaris que pivoten sobre l'atenció primària com a eix central són més efectius, obtenen millors resultats en salut a un cost menor. Per tant, són més eficients. I també més equitatius, perquè, a més, és on més i millor s'arriba a tot el territori amb les mateixes condicions. Per això el nostre espai polític defensa un sistema de base primarista, ara, per fer front a la pandèmia, i sempre: en els moments en què alguns els retallaven, en els moments en què hem reclamat que es revertissin les retallades i ara, que cal, més que mai, també, una atenció primària, i l'endemà de la pandèmia ho seguirem fent. Però, sobretot, perquè és la garantia que tinguem un sistema centrat en les persones, en el pacient, en les seves circumstàncies, en la seva salut i no en la malaltia, i el que volem és un sistema centrat en la salut. Això, evidentment, no es pot fer amb consultes saturades, professionals cremats, dotacions insuficients, condicions precàries o perdent, com està passant ara, la referència d'un equip mèdic de capçalera, perquè la longitudinalitat és una característica fonamental i essencial de l'atenció primària. Hi ha molt a fer. Aprovarem gairebé totes les propostes d'aquesta moció del Partit Popular, però en calen moltes més, perquè el problema és més de fons, no només d'aquest moment. I quant al problema d'aquest moment, també ens sumem a reclamar transparència sobre quins reforços s'han fet i quins no a l'atenció primària. Ens sumem també a reclamar-li al Govern que plantegi alternatives al pla de tests amb automostres als alumnes de secundària amb supervisió de personal docent. I també els explico i els anuncio que ens abstindrem al darrer punt de la moció. Es va fer una eliminació de l'IVA fins a finals de juliol per a tot el sistema social i sanitari de tots aquests productes que vostès reclamen. Saben que la proposta que fan de reducció de l'IVA per a tots aquests productes d'una forma definitiva no és permesa per la normativa europea comunitària sobre l'IVA. Un cop hi ha hagut l'aprovació per part de la Unió Europea de fer aquesta baixada, s'ha fet en el cas de les mascaretes, que és com també s'està fent a altres països europeus. Per tant, ens abstindrem...
Diputada...
...en aquesta proposta.
Gràcies. En nom ara del Grup Parlamentari Republicà, té la paraula la diputada senyora Gemma Espigares. Endavant.
Gràcies, president. Conseller, diputades, diputats, començo agraint-li al diputat Rodríguez que ens hagi acceptat alguna de les esmenes, i també les transaccions que hem fet. De fet, vam començar aquesta legislatura amb la consellera Vergés parlant de la importància de l'atenció primària i de la importància dels professionals, i avui pràcticament no aprovarem res que no haguem dit els últims mesos, i que haguem anat repetint. Per tant, i que, a més, van alineats amb moltes de les accions que al Govern ja estan fent; algunes encara s'haurien de fer amb més dotació, amb més personal, amb més recursos, que no tots ells estan disponibles. Per tant, en aquest sentit, donarem suport a la majoria de punts. Començo per aquells que potser em xoquen més o em deixen més consternada, i la diputada Ribas li ha fet memòria de qui va ser que va donar suport a aquells pressupostos que retallaven la sanitat pública i la deixaven als ossos. Per tant, quan vostès constaten que no s'han recuperat els nivells d'inversió, entenc que vostè està fent el mea culpa, està entomant l'error i s'està esmenant les polítiques del Partit Popular i de la dreta catalana de tots aquests anys, on tant els governs espanyols com els governs catalans han enfonsat la sanitat pública a nivells que per molt que portem deu anys intentant remuntar, doncs, no hem arribat als nivells suficients que caldria per poder afrontar una crisi sanitària com la que tenim amb un sistema sanitari públic fort com el que haguéssem necessitat. Per tant, doncs, en aquest sentit li compro l'esmena que vostès es fan a les seves polítiques i celebro que a partir d'ara puguem treballar amb un pacte, amb una aliança per enfortir el sistema sanitari públic, i que traduïm el consens social que hi ha en aquest sentit, i que n'hem parlat també moltes vegades, en consens polític. Tres punts concrets d'algunes de les mocions. En aquesta inversió de Salut que teníem en els últims pressupostos aprovats, que ja és la segona més alta de la història, pràcticament 10 milions i que, tot i així, és pre-Covid, i, per tant, caldrà que siguin més recursos i que caldrà que aquests canvis, que anaven encarats a coses estructurals, la pandèmia els ha accelerat i fa que encara siguin més necessaris. El segon, sobre el pla d'enfortiment de l'atenció primària: 300 milions d'euros, 44 per a aquest mateix any, 120 per a l'any que ve i 133 per al 2022, per afrontar quatre grans àmbits: el primer, l'àmbit Covid, que és obvi, no el podem tenir al marge amb tot el que està passant i amb la gran feina que fa l'atenció primària amb tot el que comporta la pandèmia, però també per a la salut pública, per a la cronicitat, per a l'àmbit residencial i per a l'àmbit tecnològic i de l'Administració, perquè és obvi que el creixement exponencial que han fet amb La Meva Salut, per posar un exemple, doncs, és molt gran. I em sembla especialment important la part de cronicitat, perquè estem parlant molt de mortalitat i de comparació de dades de mortalitat de Covid entre diferents països, però és que si no fem aquelles mesures que estem fent seguirem parlant de mortalitat associada durant molts anys, i no directament a la Covid, sinó justament de tota la patologia que l'amaga a darrere. I el tercer gran àmbit és l'àmbit dels professionals i en això no només ja es van anunciar 84 milions d'euros per reforçar-lo, més de dos mil contractacions, sinó que moltes d'elles ja s'han incorporat amb aquest sistema; no només infermeres i metgesses, que són imprescindibles, sinó gestors Covid i tota la redefinició dels rols que necessitem. I deia la diputada del PSC que quan et poses a dividir, això vol dir 0,58 per infermera per EAP. Sí, senyora Escarp, i què prefereix? Perquè potser vostè a l'àrea metropolitana 0,58 infermeres li sona a res, però és que hi ha molts municipis –i em miro el diputat del Pirineu– que 0,58 infermeres és molt més que zero infermeres, i, per tant, que li permet tenir una atenció a la cronicitat que és imprescindible. Per tant, acabem veient una moció de moltes coses que ja fem, que el PP i el PSOE es posen d'acord per abstenir-se en l'únic punt que fa referència a que l'Estat faci la feina i en tota la resta sí que exigim. Doncs potser que ara que tenim a les portes avui el pla de reobertura, que dilluns ha de començar, que ajudem també a fer tota aquesta pedagogia perquè l'atenció primària, malgrat que no surt tant a les notícies, serà la primera que notarà tota aquesta atenció, i que, a més a més, ho fem seguint donant totes les explicacions i compareixent cada vegada aquí al Parlament [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] , i no –i amb això acabo, president– com avui ha fet el ministre Illa novament, menystenint el Parlament, no anunciant que no vindrà a comparèixer a la comissió de residències, i, per tant, deixin de copiar el PP emparant-se en el Consell d'Estat i facin el favor de venir...
Diputada, gràcies.
...i de donar explicacions. [[Alguns aplaudiments.]]
És el torn ara, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, del diputat senyor Josep Riera. Endavant.
Gràcies, president. Aquesta moció que debatem comença bé, perquè en el primer punt parla de la importància de l'atenció primària en el sistema sanitari, que és obvi. A partir d'aquest primer punt n'hi ha uns quants més de tipus declaratiu, molt genèrics –sobre recursos, sobre la crisi de la Covid-19, un agraïment als esforços dels professionals de la salut–, i una constatació: que el pla d'enfortiment i transformació de l'atenció primària que ha engegat el departament, segons vostè, resulta insuficient. I després tenim la part propositiva de la moció, però el que ens trobem és poca concreció sobre l'atenció primària i més coses genèriques, i, en canvi, un seguit de titulars que podrien ser de premsa, i que es traslladen, amb un vernís d'oposició política, evidentment, en aquest paper, a la moció. Aquesta moció es queda en això, en un llistat genèric que el podria haver fet qualsevol tertulià dels que el primer que diuen és «jo no soc epidemiòleg, però.... Hem fet transaccions en alguns punts, que els agraïm, perquè fan que aquests punts siguin més realistes, més reals, i ens ha acceptat una esmena, precisament, en el punt que era de més concreció, que és el de l'atenció de les urgències. Nosaltres hem trobat a faltar més precisió en la moció específica sobre l'atenció primària i anar més a fons, ja que porta aquest títol. Per exemple, en la qüestió de les necessitats dels professionals, aquí podria haver fet més bona feina. Ho podia haver fet de diverses maneres, per exemple, com ho va plantejar ahir el company diputat Lluís Guinó, que ens va explicar que va preguntar a un metge i a una infermera de l'atenció primària que li llistessin totes les feines que estaven fent i les situacions amb què s'estan trobant, i va parlar amb ells tant de les que són conjunturals de la pandèmia com d'algunes d'estructurals que cal abordar per la millora i enfortiment de la primària –moltes d'elles, per cert, plantejades en el Ple específic. I si no fa això que va fer el diputat Guinó, podria haver anat a l'informe d'experts de 30 + Mesures per enfortir el sistema de salut, que ens van presentar a la Comissió de Salut els mateixos que l'han fet, i llavors podria haver plantejat qüestions importants que afecten els professionals. N'hi dic algunes: dotar els equips d'atenció primària d'autonomia en la gestió dels recursos humans i econòmics i fomentar models d'organització participats pels professionals; coordinació de l'atenció primària i els altres recursos sanitaris i socials, potenciant el rol de la infermeria familiar i comunitària; implementar en tot el sistema de salut el desenvolupament professional continu com a element de garantia social de la competència professional; equiparar les dotacions de professionals als estàndards europeus per tal de donar resposta a la manca de professionals en determinades àrees i introduir nous rols professionals, o atorgar als professionals la capacitat de gestionar i organitzar la pròpia feina responent a criteris de responsabilitat professional i ètica, equitat i sostenibilitat. Nosaltres tenim clar, en aquest sentit, que cuidar els professionals és cuidar els usuaris. Però, dit això, vull acabar amb una qüestió que és troncal, que és fonamental, i que els partits de l'oposició no poden fer veure que no existeix. No es pot estar tota la legislatura demanant més metges, més infermeres, més personal sanitari de tota mena, més hospitals, més CAPs, més bones retribucions, més inversions en tecnologia mèdica o en tecnologia de gestió, més de tot sense abordar de veritat aquesta qüestió, que són els recursos. O, dit d'una altra manera, no es pot demanar un sistema de salut d'estat i tractar Catalunya com una autonomia maltractada i mal finançada. He sentit aquí grups dient més d'una vegada que ens hem de poder comparar amb sistemes de salut de països europeus equivalents: Dinamarca, Holanda... Totalment d'acord –totalment d'acord. Per això nosaltres volem que Catalunya sigui un estat, perquè gestionant tots els recursos que genera Catalunya sí que podrem, podran, exigir tot això. Ja sé que no es faran independentistes, tot i que saben que és la manera més viable d'aconseguir gestionar tots els recursos, però és que es dediquen a amagar sistemàticament el dèficit fiscal crònic de Catalunya. És que ni tan sols exigeixen que en els pressupostos de l'Estat com a mínim es tracti Catalunya pel pes econòmic o demogràfic que té, ni que les insuficients inversions s'acabin executant, ni que l'Estat pagui el que deu del que està compromès a l'Estatut. Cap plantejament de fons sobre el sistema de salut s'aguanta si no s'aborda aquesta qüestió. Per això nosaltres continuarem en la nostra, la independència. I no la desqualifiquin dient que diem que amb la independència tot s'arreglaria d'una manera màgica. De màgia, res, però sí que seria d'una manera justa, no com ara. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Per fixar la seva posició, té la paraula ara, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor David Mejía. Endavant.
Gràcies, president. Diputats, diputades, en primer lloc, no vull començar la meva intervenció sense agrair de nou a tots els agents sanitaris l'esforç, la paciència i la dedicació que estan mostrant al llarg de tota aquesta pandèmia que estem vivint. El sistema sanitari de Catalunya, i especialment l'atenció primària, ha patit les retallades més grans de totes les comunitats autònomes d'Espanya en matèria d'inversions i de personal –i és veritat, ja ve de l'època del senyor Mas i el senyor Boi Ruiz. Comunitats pitjor finançades que la nostra, que n'hi ha, han revertit molt millor les retallades, senyor Riera, no cal anar-se a comparar amb Dinamarca, sinó amb les altres comunitats autònomes. I a mode d'exemple, podem dir que som l'única comunitat que encara no ha retornat totes les pagues extres als funcionaris públics, entre ells també els treballadors sanitaris. Amb aquestes condicions de crònica precarietat en inversions i maltractament al personal vam arribar a la pandèmia. Crec que com a representants públics hem de demanar perdó, tots plegats, ja que sembla que els nostres governants a Catalunya no han après res al llarg de tots aquests mesos que la Covid ens va donar una mica d'aire. Tot i així, no podrem agrair suficient l'entrega de tots ells, de tots els professionals sanitaris, tot i tenir unes males condicions de seguretat, per exemple, amb la falta d'EPIs en el seu dia a dia, i que han estat al peu del canó. I quan el personal encara està recuperant-se de l'atenció i de l'esforç de la primera onada, ens trobem ja en aquesta segona i la primària torna a estar col·lapsada. Mentre el Govern s'omple la boca dient que la primària és la seva prioritat i que treballen en ella, la realitat és que el pla de reforç a la primària és d'un full, com deia el senyor Rodríguez. La realitat és que la gent està fent cua als carrers per ser atesos, que els telèfons estan col·lapsats i atenent qüestions de salut que requeririen d'atenció presencial. I accions com analítiques o qüestions de cronicitat, entre d'altres, que es van quedar en un calaix a la primera onada, encara estan endarrerides. O consultoris locals tancats, com el de Santa Coloma de Cervelló o el de Sant Climent de Llobregat, entre d'altres. O també ens trobem amb centres d'atenció primària amb serveis retallats, com poden ser el de pediatria a l'Hospitalet de Llobregat. I per acabar de cremar els professionals sanitaris, la Instrucció de Salut 7/2020 determina que per situació de força major les disposicions de jornada de treball i períodes de descans poden ser suspeses. El departament i la consellera presumeixen de que estan treballant, però la realitat és que hi ha hagut una vaga dels MIR, i que la consellera no els va rebre fins set dies després de l'inici de la vaga, i quan ells s'estaven manifestant aquí davant del Parlament. La realitat és que hi ha una vaga indefinida del transport sanitari concertat, ja que la consellera ha incomplert les promeses que va fer l'any passat. Es va realitzar un Ple monogràfic, ara fa unes setmanes, a proposta de Ciutadans, per parlar sobre la situació sanitària, i vam veure com es van aprovar una sèrie de propostes, una sèrie de propostes que van ser aprovades pel conjunt dels grups parlamentaris. Però, què veiem? Que aquestes propostes el Govern no les executa, tot i que els seus grups hi han votat a favor. I un exemple d'això és la utilització de tots els agents sanitaris per utilitzar els seus recursos per fer front a aquesta pandèmia. Es va aprovar involucrar les farmàcies per tal d'aprofitar la seva capil·laritat en el territori. Ens vam posar tots d'acord, per alleugerir, precisament, la pressió de l'atenció primària. Encara no tenim cap notícia al respecte, no sabem què farà la conselleria al respecte. No entenem –sincerament, no ho entenem– com són capaços de plantejar que es facin plans d'automostres de Covid entre els alumnes de secundària i no es vulgui utilitzar un espai sanitari com són les farmàcies comunitàries, i que pot arribar al conjunt de la població. Sembla que no creuen gaire en els seus professionals sanitaris. En definitiva, aquest Govern ni gestiona correctament, ni compleix les seves promeses, ni reverteix les retallades; i no compleix els mandats d'aquest Parlament. En comptes d'assumir responsabilitats, no les assumeixen. Haurien de fer autocrítica, una miqueta d'autocrítica, i aquí no n'he sentit cap. I posar d'una vegada per totes les veritables prioritats dels ciutadans en el seu dia a dia. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. És el torn ara del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent. Té la paraula el diputat senyor Vidal Aragonés.
Bona tarda, president, per intervenir des de l'escó. Mirin, des de que nosaltres tenim presència en aquest Parlament, hem traslladat tres qüestions molt essencials a l'hora de parlar de la sanitat catalana. La primera i fonamental: la gestió. I, per tant, essencial gestió cent per cent pública, així com la provisió. I, mirin, donar-li la gestió a una multinacional –anava a dir «espanyola, però crec que les multinacionals no tenen ni pàtria–, evidentment, és l'antagonisme més clar del que pot ser que tinguem independència nacional i independència sanitària –els hi volem recordar. Segona qüestió fonamental: el finançament. I el finançament, evidentment, passa per una realitat que, ja es gestioni de manera directa o de manera indirecta –nosaltres estem per la directa–, hi hagi la possibilitat de que els treballadors i les treballadores tinguin bones condicions i, per una altra banda, de que els serveis, els sanitaris, es puguin donar en el moment que es necessiten, i, per tant, acabar amb aquestes llistes d'espera que el que signifiquen és negar el dret a l'assistència sanitària. I la tercera qüestió que sempre plantegem: la primària com un element essencial per poder donar resposta propera, pròxima, i a la vegada també escapar de l'hospitalcentrisme, que, curiosament, és on més es dona la gestió privada de la sanitat catalana. I, sobre això, volem recordar una cosa, perquè avui s'ha parlat molt de les retallades dels darrers anys. Doncs, mirin, parlem de les retallades dels darrers anys, però també fem una altra comparativa. Fa deu anys en aquest país hi havia 200.000 persones menys en disposició d'assistència sanitària. Pressupost del 2010 i pressupost del 2020, ICS, gestió pública: és inferior el del 2020 al que vam tenir el 2010. I, per tant, està molt bé que tots i totes busquem la manera d'explicar per què això no es dona, però també hem d'anar a veure un reflex del que és la realitat de la nostra atenció primària. I, per tant, anar a buscar solucions allà on les trobarem, que és en la sanitat de proximitat i no a través de processos de privatització o de carregar els hospitals, fins i tot, encara que siguin de la xarxa pública.
Gràcies, diputat. I, finalment, per pronunciar-se sobre les esmenes, té un torn de nou el diputat Rodríguez. Endavant.
Gràcies, president. Senyora Ribas, serà que jo mateix no he reconegut en moltes ocasions que, efectivament, el 2011 i el 2012, amb la nostra abstenció, vam fer possibles uns pressupostos de la Generalitat que contenien retallades a la sanitat i retallades en molts altres aspectes. Vol que continuem parlant de per què es van produir aquelles retallades? Doncs, miri, l'hi recordaré, l'hi donaré dues xifres: perquè hi havia un tripartit 2.0 del qual formaven part vostès en el Govern que l'any 2010 van deixar de dèficit –de dèficit– tot un pressupost del Departament de Salut, més de 8.000 milions d'euros de dèficit només l'any 2010. I deutes fins a l'any 2108. Ho dic bé: deutes fins a l'any 2108. Per això després hi va haver algú que es va haver d'arremangar i mirar de sostenir el sistema sanitari –sostenir el sistema sanitari. Vostè no sé si ha sentit aquest dematí quan des d'aquest faristol li deien al vicepresident: «Gasti, gasti, gasti. I jo pensava: «Què trigarà a demanar que no hi hagin retallades? Perquè lo que es gasti, lo que es gasti, lo que es gasti ara, demà s'haurà de pagar, pagar i pagar. Bé, sembla que els de Podem prefereixen no pagar els deutes. Allà vostès! Sobre les esmenes, hem arribat a tres transaccions i a l'acceptació d'una esmena amb Junts per Catalunya i Esquerra Republicana. Agraïment als professionals, desenvolupament professional, les quaranta-vuit hores de la visita, que com que no es compleix, no ara, ja abans de la pandèmia, ho tornem a demanar. I no hem acceptat les esmenes en relació amb l'IVA de mascaretes, perquè uns demanaven treure les mascaretes, altres demanaven treure els guants i els gels. Bé, les mascaretes tampoc no han quedat completament cobertes, sinó només les quirúrgiques; no hi han quedat les FFP2, que són les més eficaces. Per tant, som partidaris de mantenir la demanda [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] de que els tres elements rebaixin l'IVA. I acabo. Senyor Riera, no tinc cap mena de dubte que vostès en saben més que nosaltres, però els demano una cosa: no ens ho expliquin, perquè vostès són Govern, apliquin-ho. Però és que els seus fa deu anys que estan al Govern. No és un problema de dèficit fiscal, és un problema de dèficit de competència.
Diputat...
Gràcies.
Gràcies. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la corrupció a l'Administració de la Generalitat]] [[302-00261/12]] Acabat el debat, passem al següent punt de l'ordre del dia, que és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la corrupció a l'Administració de la Generalitat. I la presenta, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Ignacio Martín. Endavant.
Gràcies, president. Bien, buenas tardes, señoras y señores diputados. Traemos aquí esta moción subsiguiente a la interpelación de la semana pasada, bueno, del Pleno anterior, sobre la corrupción, sobre lo que hemos conocido, las informaciones que hemos conocido, los audios, las conversaciones que hemos conocido sobre el caso Voloh. Es un caso bastante singular, el caso Voloh, por la investigación a diversos líderes de los partidos separatistas, entre ellos, el señor Xavier Vendrell, de Esquerra Republicana, el señor David Madí, de Convergència, y también el señor Oriol Soler. Es singular porque este tipo de conversaciones..., que, por cierto, en contra de lo que decía la señora Budó, no forman parte de un secreto de sumario, sino todo lo contrario, son conversaciones que hemos conocido a través de los medios de comunicación, como otras, por cierto, y que, sin embargo, ustedes quieren silenciar. Es bastante sintomático, porque en este Parlament hemos tenido comisiones de investigación, por ejemplo, sobre las escuchas telefónicas o las escuchas que se conocieron del señor Daniel de Alfonso y el ministro Fernández Díaz hablando de, bueno, una serie de cosas que, efectivamente, eran conversaciones nauseabundas, tan nauseabundas, tanto o más; en todo caso, absolutamente inaceptables entre una persona que era el director de la Oficina Antifraude de Cataluña y un ministro. Y en este caso estamos hablando de conversaciones de dirigentes de los dos partidos de gobierno, de Esquerra Republicana y Convergència, que, además, señalan, apuntan a la responsabilidad también de varios de los consellers, de los consejeros de este Gobierno. Por eso, para nosotros es tan importante presentar esta moción; precisamente, para que el Parlament se comprometa en la lucha contra la corrupción. Yo recuerdo..., al calor del conocimiento de estas conversaciones entre el señor Vendrell y el señor Madí y el señor Soler y diversos dirigentes de los partidos separatistas, he recordado, hemos recordado, varios miembros de nuestro grupo, el episodio que tuvo lugar en este Parlament, uno de los episodios, diría, más esperpénticos que hemos visto en esta cámara, que fue cuando el señor Maragall le dijo al señor Mas en pleno debate sobre el Estatut de autonomía, sobre la reforma del Estatut..., le dijo: «Señores de Convergència, ustedes tienen un problema que se llama 3 per cent, que se llama 3 por ciento. Pues bien, aquel día el señor Mas se levantó iracundo y le dijo al señor Maragall que retirase aquellas palabras, porque, si no, él dejaría de apoyar al señor Maragall y a sus socios parlamentarios o de govern, en este caso Esquerra Republicana, en la reforma del Estatuto. Esa es la manera de funcionar que tienen los partidos separatistas. Por desgracia, en Cataluña es la única comunidad autónoma que no ha habido alternancia en los sucesivos gobiernos de la Generalitat; siempre el nacionalismo, siempre el separatismo ha tenido una incidencia absolutamente determinante en los gobiernos de la Generalitat. Y como decía Lord Acton: el poder tiende a corromper y el poder absoluto corrompe absolutamente. Y eso es exactamente lo que ha pasado en Cataluña con los gobiernos separatistas. Aquí la omertà es la norma, precisamente, porque ustedes llevan cuarenta años gobernando ininterrumpidamente la Generalitat. Les hablaba antes de la enorme diferencia que hay entre lo que ustedes cada semana..., porque cada vez que tenemos un pleno en este Parlament alguno de los miembros de la bancada separatista recuerda las frases del señor De Alfonso sobre la sanidad catalana, una frase inaceptable, por cierto, y que, además, se suele atribuir apócrifamente al ministro del Interior, el señor Fernández Díaz. Pero es curioso que, en cambio, sobre Voloh ustedes no quieran hablar, y lo que se dice en las conversaciones, en los audios de Voloh es absolutamente intolerable, absolutamente inmoral. Cosas que dice el señor Vendrell sobre cómo están gestionando la pandemia este Govern y los partidos separatistas son inaceptables. Entre otras, por ejemplo, cómo se están gestionando las residencias. Por cierto, hay comentarios especialmente sangrantes de lo que dice el señor Vendrell. ¿La manera como se refiere a los colombianos, por ejemplo, a ustedes les parece normal? De verdad, que él diga, el señor Vendrell, en una actitud absolutamente mafiosa, que aquellos que están intentando poner en duda el contrato que la Generalitat le asignó, le adjudicó de forma fraudulenta al señor Vendrell, aquellos que lo intentan poner en cuestión, él lo que va a hacer es..., no reproduciré sus palabras, porque son soeces, pero que si le molestan demasiado tendrá que llamar a un colombiano para que les dé dos tortas, por decirlo finamente. ¿Ustedes creen que son formas de hablar del colectivo colombiano? ¿Ustedes creen que esa manera supremacista, racista, absolutamente inadmisible es tolerable en una persona que tiene responsabilidades en uno de los partidos de gobierno? Pues bien, yo les digo que las conversaciones del caso Voloh, que ustedes quieren silenciar, porque aquí en Cataluña impera lo que llamaba Ferdinand Mount «la asimetría de la tolerancia..., ustedes pretenden cargar las tintas sobre unas determinadas cuestiones, pero no quieren que se hable para nada de su corrupción, de la corrupción de la omertà que ustedes han impuesto en Cataluña. Y, precisamente por eso, Cataluña necesita de una vez por todas una alternancia de poder en el Gobierno de la Generalitat, si no, la omertà seguirá prevaleciendo y el nacionalismo seguirá campando por sus respetos. Gracias, señores diputados. [[Alguns aplaudiments.]]
Per defensar les esmenes presentades, té la paraula ara, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, el diputat senyor Lucas Ferro.
Moltes gràcies, president. Diputats i diputades, conseller, hi ha un relat tàcit sobre la corrupció a Catalunya que seria una cosa així com: hi havia una vegada, en un temps molt llunyà, una Catalunya on hi havia molts corruptes, van desaparèixer tots i, vet aquí un gat, vet aquí un gos, aquest conte ja s'ha fos. Perquè de tot allò que va passar no fa tants anys a casa nostra, tot allò que la Generalitat no ha clarificat, no hi ha res. I si vostès li expliquen un conte així a un nen petit o a un nen gran amb un mínim de curiositat, sempre venen després les preguntes emprenyadores: i què va passar després? I què se'n va fer, dels personatges? I com els va anar la vida? I el cert és que després no va passar res. Després tothom se'n va deslligar, tothom es va refundar. Les cares, més o menys, algunes són les mateixes i algunes no, però mai hi ha hagut una auditoria del que va passar en aquest país. Mai s'han donat explicacions des de cap partit polític sobre el que va passar en aquest país i el que hem anat sabent és el que s'ha anat publicant a les sentències judicials. I el problema de la corrupció és que la corrupció no funciona com un conte que li expliques a un nen de sis anys, perquè la corrupció no s'explica perquè hi hagi gent molt dolenta que faci coses que no es poden fer i quan els enxampen, doncs, s'ha acabat el problema. La corrupció és estructural i té a veure amb les relacions publicoprivades que s'han generat en aquest país al llarg dels últims quaranta anys. I crec que és aquí on hem de posar la lupa. Jo ho faré sobre un cas molt recent, i crec que molt central, sobre la situació que estem vivint a Catalunya: cas Palau. La sentència del cas Palau és molt clara: hi ha una empresa que es diu Ferrovial que va pagar 6,6 milions d'euros a un partit que es deia Convergència i Unió a canvi de que li assignés serveis públics i obres públiques en aquest país. La sentència va sortir el gener del 2018. El mateix 2018 el Govern de la Generalitat li va entregar a Ferrovial el 061, el telèfon d'emergències mèdiques d'aquest país; el mateix any que va sortir una sentència que demostrava que havia comprat concursos públics als partits de govern d'aquest país. El mateix 2018, el CatSalut. Fa un mes se li va renovar el contracte, a CatSalut. I fa pocs mesos se li va regalar el sistema de rastreig de la Covid-19 en aquest país. I aquí ningú ha explicat res. Ningú ha sortit a dir per què una conselleria d'Esquerra Republicana, la conselleria de Salut, li ha regalat el contracte de rastreig públic a una empresa que surt al sumari del cas Palau com una empresa que paga comissions a un partit de govern perquè li adjudiqui serveis públics. I no passa re, en aquest país. I avui hem de dir que el telèfon d'emergències sanitàries al que han trucat milers de ciutadans en aquest país enmig de la pandèmia no és gratuït perquè està en mans d'una empresa privada que ha estat condemnada per finançar els partits de govern en aquest país. I ningú ens ha explicat res sobre aquest concurs públic. I crec que és evident que en aquest país manquen explicacions públiques sobre la corrupció i sobre les relacions publicoprivades. Segona qüestió de la moció. Les filtracions sobre els secrets de sumari i les filtracions sobre les investigacions policials. Nosaltres som contraris a fer debat públic sobre investigacions que s'estan filtrant, per diverses raons. Jo les resumiré en tres: perquè vulneren el dret a la defensa, vulneren el dret al secret de sumari i vulneren el dret, evidentment, a la presumpció d'innocència. Tots hem vist casos recents en què entre el que s'ha filtrat a premsa d'una de les parts, i hem fet debat públic, i el que després s'ha acabat demostrant en seu judicial hi ha hagut quilòmetres. I això ens porta a una segona qüestió per la qual a nosaltres no se'ns fa còmodes i no ens agrada discutir sobre filtracions il·legals. I és perquè ens situen a tots en una posició il·legítima, que és que ens obliguen a tots a discutir sobre coses que no sabrem si ens acabarem desdient d'aquí sis mesos, sobre si tal persona fabricava explosius, sobre si tal, sobre si qual. I trobem que això ens situa a tots en una posició vergonyosa. I, per tant, el primer que hauríem de demanar és que totes les part d'un procediment judicial estan obligades a defensar i a preservar el secret de sumari i de les investigacions que siguin confidencials. I això és evident. Per altra banda, som conscients que s'han filtrat. I som conscients que en aquestes conversacions es diuen coses que ataquen la dignitat institucional del Govern de la Generalitat de Catalunya i de les institucions públiques d'aquest país. I, per tant, nosaltres aquí exigim dues coses. La primera és l'exigència que crec que hem de fer a tots els governs perquè siguin transparents, perquè en un moment en què hi ha una batalla mediàtica i filtracions siguin capaços de comparèixer i ficar blanc sobre negre sobre allò que planeja sobre les institucions del nostre país. I la segona, que té a veure amb tot el cicle de corrupció que hem viscut en aquest país. Que és que demanem i exigim una auditoria de tots els serveis públics privatitzats i externalitzats en aquest país. No només perquè puguin ser fruit de la corrupció, sinó perquè creiem que és evident que aquest país mereix conèixer si la privatització i l'externalització dels serveis públics en aquest país respon a l'interès general o no, i creiem que és una tasca que està per fer i que ens permetria tancar l'etapa més fosca d'aquest país en matèria de corrupció institucionalitzada. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. En nom ara del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, té la paraula el diputat senyor Jordi Terrades. Endavant.
Gràcies, president. Diputades, diputats, conseller, mirin, el meu grup parlamentari no és partidari d'interferir en les instruccions judicials, no? L'estat de dret té els mecanismes adients i suficients –sempre millorables– de perseguir aquelles conductes irregulars o il·legals. La justícia té els mecanismes –també garantistes, per cert, per a les persones investigades– per escatir conductes i resoldre i condemnar, si és el cas, o absoldre aquestes persones o aquestes conductes que es puguin produir de caràcter irregular o de caràcter il·legal. Volem expressar, perquè ens ha semblat..., és a dir, nosaltres no estaríem d'acord amb aquesta afirmació tan taxativa que diu la moció, perquè sembla que ja es vol estendre l'ombra de dubte sobre el conjunt del sector públic i del sector privat d'aquest país, i això no és així, eh? Jo crec que l'Administració pública, sigui del Govern de la Generalitat, sigui dels ajuntaments, doncs, diguem-ne, la majoria dels responsables i la majoria dels funcionaris públics i funcionàries públiques, doncs, no entren en aquest tipus de jocs, de tripijocs. Ara, dit això, i vistes les darreres informacions conegudes –per cert, escandaloses, eh?, i és cert, a través d'una filtració que s'ha produït, també denunciable, però lo que hem escoltat i que ha escoltat tot el país, certament, escandalós, des del nostre punt de vista... Sembla que alguns i algunes no n'aprenen, segueixen instal·lats en la deriva –si m'ho permeten, perquè tothom ho entendrà– del 3 per cent. Jo crec que en alguna escola de formació política d'alguna formació política hi havia un seminari que es deia «3 per cent, eh?, perquè sembla que seguim instal·lats en aquesta..., o alguns estan instal·lats en aquesta posició. Tornen a saltar sospites de com es pretenen gestionar contractes en el Govern català, de com es vol interferir en processos urbanístics, de com sembla que es pretenien obtenir beneficis a costa del patiment de moltes persones, de molta gent, de molts col·lectius en la pandèmia que estem vivint. Hem escoltat, jo crec –ho torno a repetir: ho ha escoltat tot el país– com es vol interferir, com es vol controlar, encara més, els mitjans públics de comunicació catalans, o, com a mínim, treure'n rendiment econòmic, dels mitjans de comunicació públics catalans, eh? Escandalós que hàgim conegut –i no té res a veure amb les filtracions que hi han hagut, aquí ho hem conegut a través del canal de Transparència de la Generalitat de Catalunya– com una entitat que va organitzar una web per felicitar el president Pujol..., és a dir, jo quan felicito algú pel seu aniversari agafo el telèfon, el despenjo, li truco o li envio un WhatsApp. Aquí es va muntar una web per felicitar el president Pujol, i resulta que li han donat una subvenció de cinquanta i escaig mil euros. Algú haurà d'aclarir aquestes pràctiques, no? Són coses que el meu grup parlamentari no entén, no? Per concloure. Segueixen pensant, algunes i alguns, que el país és seu, i escoltin, diputades i diputats, el país no és seu, és de tots i de totes els ciutadans d'aquest país, encara que alguns no s'ho acabin de creure; és de tots i de totes. TV3 no és el canal particular de cap productora ni de cap tertuliana, a veure si ens n'assabentem. No entrarem en una seqüència, ho torno a repetir, de retrets a aquelles –i tampoc ho farem, eh?– que tenen el deure i el dret constitucional i estatutari de controlar, d'investigar les conductes irregulars a les administracions. No ho hem fet en altres moments, no ho farem ara. M'estic referint als tribunals de justícia, efectivament, a la gent que ha d'investigar també tots els cossos de seguretat que actuen com a policia judicial en diversos processos. Perquè, diputades i diputats, ningú –ningú– està al marge de la llei.
Gràcies, diputat. En nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, té la paraula la diputada senyora Maria Sirvent. Endavant.
Gràcies, president. Bé, el Grup Parlamentari de Ciutadans ens presenta una moció, una proposta parlamentària amb la que relaciona el procés polític d'alliberament social i nacional volgudament amb la corrupció, i, per tant, s'utilitza l'operació Volhov per criminalitzar el moviment independentista. Nosaltres –crec que ningú ho pot dubtar, dels que esteu avui en aquest hemicicle i cap persona que conegui la nostra organització– hem tingut un compromís ferm amb la lluita contra la corrupció, però també ens posicionarem sempre en contra de l'ús partidista de la lluita contra la corrupció. De fet, el responsable d'aquesta operació, un tal Tácito, a nosaltres no ens dona cap tipus de confiança que el que faci ho faci, precisament, per lluitar contra la corrupció al nostre país. Només el nom d'aquesta operació ja és una absoluta vergonya. De fet, el nostre grup parlamentari, amb quatre diputades, hem estat presents a tota la instrucció del cas del 3 per cent com a acusació popular, i ho hem fet en solitari, sense la concurrència de cap altre grup parlamentari. Hem estat també presents al judici dels sobresous de Caixa Catalunya, hem destapat casos de corrupció com Innova, Mercuri, o ara estem treballant també en una querella en el procediment del Hard Rock, i, per tant, cal dir que, malgrat que s'intenti explicar que el procés independentista està relacionat amb la corrupció, doncs, crec que no aconseguiran aquest objectiu amb una proposta de les característiques que presenten avui. De fet, aquestes diligències, les diligències del cas Volhov, comencen, precisament, per una denúncia que fa la nostra gent a la Diputació de Barcelona. Ara, doncs, volem condemnar l'ús polític que se n'està fent i la manera de poder posar en qüestió el procés polític d'alliberament nacional i social del nostre poble relacionant «corrupció amb «independència.
Gràcies, diputada. Té un torn ara el diputat senyor Santi Rodríguez, en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya.
Gràcies, president. Aquesta és una moció sobre la corrupció, però que, evidentment, està estretament vinculada al cas que fa poques setmanes hem tingut coneixement i a les filtracions que hi han hagut en relació amb aquest cas. Ho deia algun altre portaveu: l'estat de dret té eines per perseguir les actuacions delictives. I jo crec que, en aquest sentit, nosaltres no tenim res a dir. Se segueixen els procediments que s'han de seguir, per això és important que hi hagi separació de poders, i que els poders que estan fent aquestes investigacions siguin independents del poder polític, com és el cas del poder judicial. Ara bé, a partir del que hem conegut, jo crec que val la pena diferenciar dos aspectes. Un és les investigacions que poden ser sotmeses a opinió, i, per tant, tota la presumpció d'innocència, evidentment, només faltaria. Ara, com que ja ens els coneixem, un es pot acabar fent la idea de per on van els trets. Però després hi han els fets –després hi han els fets. Més que fets, les paraules. I les paraules jo crec que són inequívoques. I les paraules és que hi han, doncs, una sèrie de persones que pretenen utilitzar la seva influència, la influència que tenen en el poder polític. I és cert que no tenen cap mena de responsabilitat política, perquè no la tenen. Algú fins i tot l'havia tingut, però la va perdre també per fer mal ús de les eines públiques, com eren les enquestes pagades per la mateixa Generalitat. El problema era que durant una bona època van estar campant amb total llibertat pel Palau de la Generalitat donant instruccions i donant ordres. I aquest és l'autèntic problema. Jo no crec que el problema estigui tant en que hi hagin serveis públics gestionats per empreses privades, sinó en que hi hagin personatges que, al marge de tenir cap mena de poder, estiguin apoderats per aquells que sí que tenen poder. I aquests sí que són els que fan mal –aquests sí que són els que fan mal. Per tant, nosaltres donarem suport a aquesta moció. Gràcies.
Gràcies, diputat. En nom ara del Grup Parlamentari Republicà, té la paraula la diputada senyora Marta Vilalta.
Bona tarda. Moltes gràcies, president. Mirin, aquesta no és una moció contra la corrupció. No ho és. És un despropòsit. O, millor dit, és fer-li el joc a les clavegueres de l'Estat. I perdonin que ho digui d'aquesta manera, però avui Ciutadans el que fa és fer de tonto útil a les clavegueres de l'Estat, a la injustícia espanyola. El que fa Ciutadans és fer de peça, que és la peça que falta en aquest engranatge entre la repressió i la causa general perquè funcioni, perquè funcioni aquesta causa general. Són aquesta peça. Avui vostès fan aquesta funció: fer-li el joc –moltes gràcies– a les clavegueres de l'Estat i a la guerra bruta. Amb aquesta moció el que fan és fer d'antipolítica. Fan tot allò que estan denunciant. S'aprofiten de les clavegueres de l'Estat, s'aprofiten de la guerra bruta, en lloc de tenir un comportament exemplar com a responsables polítics i públics que som. Donen per bones les construccions de les filtracions, fins i tot aquelles que recullen qüestions personals. També demanen la reprovació d'un govern, en aquesta moció, donant per fet totes les construccions delictives que hi apareixen sense ni tan sols respectar la presumpció d'innocència. I, a més a més, fan la mateixa pràctica que els règims poc democràtics –per dir-ho finament–, que el que fan és atacar i perseguir les oposicions polítiques. Això és el que fan vostès en aquesta moció. Però això no és una moció contra la corrupció o que vagi a eliminar la corrupció política. Per tant, d'entrada, bastanta vergonya fa, aquesta proposta. De fet, pena, per no dir por, que puguin ser tan irresponsables com per fer el joc a les clavegueres de l'Estat en lloc d'enfortir l'estat de dret i els canals polítics i democràtics. I ho recordem, i ho recordarem les vegades que faci falta. L'operació Volhov és un nou muntatge de la Guàrdia Civil avalat per la justícia espanyola, una nova operació liderada pel teniente coronel Baena –altrament conegut Tácito–, l'inventor de totes les farses del procés, l'inventor, entre d'altres, de la sedició del 20-S, qui està darrere de la causa contra la cúpula dels Mossos d'Esquadra –per cert, absolts–, qui està darrere de la causa contra la Tamara Carrasco –per cert, absolta. L'operació Volhov és la Guàrdia Civil fent política. I aquí està Ciutadans per fer-li el joc. I, per cert, PSC també fent-los el joc, perquè hem escoltat avui el diputat també fent el joc a aquesta guerra bruta existent de l'Estat. També moltes gràcies als diputats socialistes. L'operació Volhov és espionatge polític, i aquí està novament Ciutadans i els que també fan el joc per blanquejar-ho. L'operació Volhov no té per objectiu esclarir suposats delictes econòmics, sinó dividir, escarmentar, atemorir l'independentisme o desacreditar el projecte independentista, que justament està governant el país i ajudant la gent en aquesta situació i context de complexitat. I, per tant, ens reiterem que desmuntarem tots i cadascun d'aquests muntatges policials –tots–, amb el compromís, com sempre, de ser implacables contra qualsevol sospita de corrupció. Ara bé, també hem de ser resistents i persistents davant de qualsevol onada repressiva. I més enllà de l'operació Volhov, el que fan vostès en aquesta moció és també molt perillós, perquè en alguns punts el que voldrien és que tothom estigués callat. Voldrien eliminar la llibertat de premsa, la llibertat d'expressió, que no hi hagués mitjans, que no hi hagués pluralisme als mitjans de comunicació, voldrien la censura. I això, novament, és molt perillós, perquè només passa als règims dictatorials. I això no va de corrupció, perquè si volguéssim parlar de què es pot fer contra la corrupció, parlaríem de l'estratègia de lluita contra la corrupció que va aprovar el Govern aquest juliol, parlaríem de les moltes iniciatives, del desplegament de les bústies ètiques, parlaríem de la llei d'alertadors que s'està tramitant en aquest Parlament –i, per cert, que el seu grup, Ciutadans, no s'aclareixen si hem d'anar ràpids o hem d'anar lents, tenen unes contradiccions; ja ens avisaran quan s'aclareixin–, o podríem parlar del compromís també del grup parlamentari que avui represento, d'Esquerra Republicana, amb vuitanta-nou anys d'història sense ni un cas de corrupció, a diferència de Ciutadans, que amb catorze anys de vida porten ja uns quants casos. Els sona, cas Enredadera, trama d'adjudicació de concursos públics a dit? Cas El Molar, una regidora condemnada? Cas Cazorla, d'Almeria, apropiació indeguda i falsedat documental? Cas Logronyo, la condemna a una extresorera de Ciutadans? Cas Soler, a Múrcia, acusació de frau? I, a més a més, tots els pactes amb el Partit Popular, a Andalusia o a Madrid, un partit que, a més, ha estat qualificat, pel cas Púnica, d'organització criminal. Caram, aquells que avui ens venen a donar lliçons i a fer-li el joc a l'Estat; caram, són els que potser primer s'haurien de mirar vostès mateixos. Per tant, rebutgem totes les falses acusacions, denunciem la persecució policial i judicial i, és clar, condemnem tota la corrupció i ens comprometem, com sempre hem fet, a combatre-la i a treballar per un sistema d'integritat pública al nostre país. Això són els valors republicans que nosaltres prediquem i que exercim. Però aquesta moció no va d'això, i per això hi votarem en contra. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. En nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula ara la diputada senyora Aurora Madaula.
Bé, bona tarda. Gràcies, president. Diputats, treballadors del Parlament, un dia més assistim a un debat nou sobre la corrupció promogut pel Grup de Ciutadans; ja n'hem fet uns quants, de debats de corrupció, de mocions. Jo mateixa, el juliol del 2019, els deia: «La corrupció forma part del règim del 78; també per això alguns volem tallar d'arrel amb aquest règim, acabar amb ell, i per aquest motiu condemnen clarament i rotunda tot tipus de corrupció. Però vostès, lluny d'encarar un debat sobre un tema cabdal com és la corrupció, fer-hi propostes, utilitzen una operació policial i judicial que fa esclatar pels aires els límits de la privacitat i els drets individuals en una societat democràtica, una investigació que espia ciutadans lliures, per atacar les institucions i fer populisme amb aquesta moció, apropant-se cada vegada més als discursos de l'extrema dreta. Com l'extrema dreta és el nom de l'operació policial de la que vostès extreuen les informacions per fer aquesta moció: operació Volhov; és el nom de la batalla de la Segona Guerra Mundial on els feixistes de la División Azul espanyols van lluitar al costat de les tropes de Hitler. És inaudit que en un país que es diu, que es vanta, de ser una democràcia representativa, la Guàrdia Civil posi noms feixistes a les seves operacions. Però més inaudit és encara que cap dels partits unionistes, dits demòcrates, i que alguns formen part del Govern espanyol, no hagin denunciat aquesta utilització d'un nom feixista per un cos policial. Per això nosaltres no podem reconèixer, com vostès diuen en el punt 6, «la incansable labor que realizan contra la corrupción todas las fuerzas y cuerpos de seguridad del Estado, los organismos fiscalizadores, jueces, fiscales.... Perquè aquest és un altre exemple de politització de la justícia, de vulneració dels drets civils i polítics i, pel que sembla, del dret fonamental al secret de les comunicacions. Perquè això és el que fan les institucions corruptes, com ja els vaig dir en una altra ocasió: patim un sistema judicial corrupte, polititzat, tendenciós i més propi de dictadures que no pas de democràcies. Nosaltres no utilitzarem informacions extretes de manera fraudulenta en una investigació policial amb nom feixista contra persones lliures, sigui quin sigui el seu color polític; com no ho hem fet amb les acusacions sobre corrupció que rep constantment el vicepresident espanyol per part de l'extrema dreta espanyola, el senyor Pablo Iglesias. No formarem part del xou de denigració de la política i de les institucions a què vostès juguen des de que van néixer. I, si us plau, deixin de perseguir la llibertat de premsa i dels mitjans de comunicació, estratègia també molt habitual de l'extrema dreta. Deixin d'acusar els mitjans de comunicació públics catalans de ser agentes del Gobierno. La «corpo compta amb autèntics professionals i es sotmet al control del Parlament mitjançant la comissió de control. Facin servir els canals i facin parlamentarisme. A la moció denuncien a Catalunya «una corrupción política estructural, institucionalizada, sistémica, capaz de adoptar formas y características de delincuencia organizada. Saben quin partit està considerat, amb una sentència, delincuencia organizada? El Partit Popular, amb els que vostès governen: governen a Madrid, governen a Andalusia i governen a molts altres governs dels que formen part –els pocs governs dels que formen part–, dels que ja li han comentat que tenen casos de corrupció. El Govern català, en canvi, forma part de la Xarxa de Governs Transparents des del 2015. Des de fa unes setmanes la Generalitat va ser acceptada com a membre de la xarxa internacional de l'Open Government Partnership. Aquest fet situa Catalunya al primer nivell internacional en matèria de transparència, cosa que vostès no poden dir, pel que els han comentat, en els seus casos de corrupció, tan joves que són i tanta corrupció com tenen. I quan parlen dels quaranta anys de governs nacionalistes, se'n diu «democràcia. Quan parlem dels quaranta anys de feixisme, se'n diu «feixisme i «dictadura; però són quaranta anys de democràcia a Catalunya. I volen parlar de corrupció? Doncs parlem de corrupció: de la corrupta monarquia espanyola, del corrupte monarca fugit, a qui vostès s'han negat a investigar en una comissió d'investigació el març del 2019, o quan vostès van votar en contra de la reprovació de la monarquia, l'octubre del 2018, o votant en contra a totes les mocions per investigar i denunciar la monarquia en el Ple extraordinari de l'agost del 2020. Això sí que representa una estafa per a la gent i una vergonya no denunciar-ho. Si vostès tenen proves de la corrupció endèmica del sistema polític català, vagin a la fiscalia i denunciïn-ho. Mentrestant, al Parlament, aprofitin els debats, presentin propostes, construeixin, negociïn i votin, i deixin de fer populisme d'extrema dreta que només fa que atacar les nostres institucions. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Per pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula ara de nou el diputat senyor Ignacio Martín.
Gracias, presidente. Señora Madaula, a pesar de que usted también es muy joven, me ha recordado usted mucho al señor Pujol cuando, a pesar de ser un evasor fiscal, salió ante toda la opinión pública catalana a decir que ahora, a partir de ahora, las lecciones de moral y de ética las daremos nosotros, es decir, los nacionalistas. El propio Pujol, que resultó ser un evasor fiscal confeso. Me ha recordado mucho a él. Lo digo, sobre todo, porque hay una cuestión que me parece especialmente preocupante, y me gustaría aquí realmente ponerlo a debate entre el conjunto de los diputados de esta cámara, porque la señora Madaula ha acusado a todos aquellos que no dicen nada de lo que usted llama la operación «Volhov, porque es un nombre nazi y no sé cuántas cosas más, que ustedes ven fascistas y nazis en cada esquina, pero yo les quiero decir una cosa. Miren, TV3, 12 del 11 del 2019: «El jutge de l'operació Voloh –que no «Volhov– «creu que Fandos i un altre càrrec feien xantatge al PDECAT, un partit que també li deu sonar a vostè, senyora Madaula. Clar, el nom de l'operació és «Voloh, per tant, el que no pot fer és a sobre sortir aquí i dir que tota la resta mentim, perquè ens referim a l'operació «Voloh i no «Volhov. La mentida és la seva, no la de la Guàrdia Civil ni la dels mitjans que es fan ressò de l'operació Voloh, i molt menys d'aquells partits que li diem les coses pel seu nom. Hay que llamar a las cosas por su nombre. Ya sé que a ustedes no les gusta llamar a las cosas por su nombre, pero no pueden, encima, decir que los demás mentimos. Señora Madaula, que usted hable de la corrupción de otros partidos, en este caso, no puede hablar de la del nuestro, pero, en todo caso, se refiere usted a la corrupción o lo que dice la justicia sobre el Partido Popular. Le recuerdo a usted que la familia Pujol es considerada por la justicia una organización criminal, y la familia Pujol tampoco me dirá usted que no tiene nada que ver con ustedes, porque yo creo que son los fundadores de su partido. [[Remor de veus.]]
Diputada...
És molt incòmode tenir-la... Ha estat des del primer moment rebatent tots els meus arguments. Jo crec que..., una mica de respecte a l'orador que des d'aquest faristol intenta fer la seva argumentació. Pero bueno, insisto, me parece muy importante lo de la operación Voloh. Ténganlo claro. Oiga, quienes mienten son ustedes, no los demás. Asúmanlo y ya está. Lo que pasa es que es tan sistemática su mentira cuando sube a este atril, que me parece preocupante que encima dé lecciones de ello. Creo que es importante que la opinión pública catalana sepa cómo se las gasta en este respecto usted. Ustedes mienten prácticamente más que hablan, y con la cuestión de la corrupción tienen ustedes un verdadero problema. Sí, han sido cuarenta años de gobiernos nacionalistas...
Diputat...
...que el nacionalismo ha hecho de la corrupción su razón de ser. Efectivamente. [[Alguns aplaudiments.]]
Acabat aquest debat, passem al següent. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la gestió dels serveis penitenciaris durant la situació generada per la Covid-19]] [[302-00262/12]] Que és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la gestió dels serveis penitenciaris durant la situació generada per la Covid-19, presentada pel Grup Parlamentari Republicà. Per exposar-la, té la paraula el diputat senyor Marc Sanglas. Endavant.
Gràcies, president. Consellera, diputats, diputades, portem aquesta moció subsegüent a la interpel·lació que fèiem fa quinze dies a la consellera sobre la gestió dels serveis penitenciaris durant la situació generada pel Covid i amb la voluntat, diguem-ne, d'allò que es va exposar, allò que vam interpel·lar al Govern sobre la gestió dels centres penitenciaris, sobre allò que havia fet el mateix Govern, les gestions que havia treballat per fer possible l'esponjament dels centres penitenciaris, i també vam veure com, per part dels òrgans judicials i de la fiscalia, no hi havia hagut una sensibilitat respecte a aquests temes. Aquesta és la voluntat d'aquesta moció, que aquest Ple manifesti de manera clara aquesta poca traça o aquesta poca voluntat o aquesta sensació d'aquesta bombolla dels òrgans judicials i de la fiscalia respecte a la relació que tenien, que té amb el país o que té amb la situació de pandèmia. Creiem que..., i, en tot cas, la voluntat és que aquest primer punt de la moció constati que la fiscalia i el TSJ s'hi impliquin, demanem que s'impliquin en la gestió de la crisi. Creiem que, com tots vostès saben, cadascú de nosaltres a nivell individual, però també per cadascuna de les institucions d'aquest país necessita posar també el seu granet de sorra en la solució. I és evident que hi han alguns elements que creiem, per part, diguem-ne, dels organismes judicials, ja sigui per la mateixa fiscalia o pel mateix TSJ, creiem que es poden prendre decisions, que es pot ajudar, i, en tot cas, més enllà de la mateixa situació o els mateixos plans dels òrgans judicials creiem que a l'àmbit penitenciari segur que es poden prendre algunes mesures que facilitin també el que es demana des de la conselleria. Per tant, treballar en l'àmbit del que havien plantejat, d'un seguit de mesures amb una major extensió d'aquells mecanismes de llibertat. I creiem que el que han de fer els òrgans judicials, tant des de la fiscalia com del TSJ, és col·laborar amb el Govern de la Generalitat a través de la conselleria de Justícia, en aquest cas, per procurar la major extensió d'aquests mecanismes de llibertat vigilada o mesures alternatives, que entenem que permetran complir per les persones preses de la millor manera i afavorir les condicions de salut dels mateixos centres penitenciaris per a aquells interns que segueixin complint les penes de presó i, sobretot, també per als funcionaris. I, en tot cas, el que ens sembla, que aquests àmbits que plantejàvem..., és important que aquests àmbits es mantinguin; ja són àmbits, per si, tancats, i, per tant, que qualsevol mecanisme que pugui afavorir aquesta situació d'esponjament de les presons és benvingut. Per tant, és el que fem. Creiem que els mecanismes d'aplicar aquest tipus de penes alternatives tenen una doble virtualitat. Primer, l'element de l'esponjament dels centres penitenciaris, com s'havia demanat des de la mateixa conselleria, i després creiem que hi ha un element prou important que no només ha de ser objecte d'aquesta pandèmia, sinó també en un futur. Creiem que les penes o el càstig penal ha d'anar acompanyat d'un seguit de mesures que permetin al màxim la reinserció dels presos en el conjunt de la societat. Creiem que és el que és important en el compliment de qualsevol pena privativa de llibertat, i aquest ha de ser l'objectiu, que aquestes persones es puguin reinserir. Ja vam destacar en la nostra interpel·lació que els centres catalans no estan sobreocupats, com pot passar en altres països, però ens sembla que qualsevol mesura és bona. Pel que fa..., i deixi'm pronunciar-me sobre les esmenes, acceptarem totes les esmenes que se'ns han presentat, tant per Junts per Catalunya com pels comuns, en el sentit de que creiem, i també ho hem fet palès en la nostra exposició de la interpel·lació..., enteníem que l'actitud de la fiscalia envers els presos polítics és una actitud que no respon, diguem-ne, a un procés judicial normal, sinó que, en tot cas, es busca clarament la venjança cap a aquestes persones, i, per tant, qualsevol actitud o qualsevol cosa..., i ho hem pogut veure en el tractament dels tercers graus dels presos polítics, i ho veurem, per desgràcia, segurament, la setmana vinent, quan tinguem a mans la resolució, veurem que l'actitud o l'activitat que hi ha hagut per part dels òrgans judicials i de la mateixa fiscalia respecte als presos polítics no té res a veure amb cap principi d'igualtat, interferint en decisions que no li correspondria prendre al Tribunal Suprem, amenaçant en algunes qüestions. Per tant, ens semblava interessant incloure també aquesta demanda que havíem fet públicament; incorporar-la també. I a partir, també, d'un seguit d'esmenes dels comuns, creiem que el que fa és enriquir el text, tot i que algunes tenen més relació amb el plantejament de la moció i de la interpel·lació, però que ens sembla que enriqueixen el text. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Per defensar les esmenes presentades, té la paraula, en primer lloc, i en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, la diputada senyora Yolanda López. Endavant.
Gràcies, president. Bona tarda, diputats, diputades, consellera. Esquerra nos ha traído una moción sobre materia penitenciaria en la que nosotros esperábamos una profundización sobre el tema y una propuesta de mejora de aquellas cosas que en Cataluña hay que mejorar en política penitenciaria. La realidad es que esta moción vino a formar parte del marco del Govern y sus partidos de no querer aceptar fallos y sus carencias, y esto supone un problema, porque se aleja de la responsabilidad que debe tener un govern sobre las realidades existentes. No es muy responsable, y tampoco demuestra mucho compromiso hacia los catalanes y catalanas, presentar una moción con solo dos puntos en la que no se recoge ningún tipo de asunción de compromisos de acción por parte del Govern ni del Departament de Justicia. Hablamos de que, a partir de una visita de expertos en septiembre de 2018 en las prisiones de Brians 2, Mas d'Enric, Wad-Ras y Ponent, se recogieron varias quejas recurrentes por parte de internos. Entre otros, y por poner solo un ejemplo, se manifestó el uso de la técnica del bocadillo, según la cual se inmoviliza al detenido entre dos colchones ligados con una cinta. A pesar de ser casos puntuales, el comité hizo recomendaciones en forma de advertencia, entre las cuales destaca la petición a la Generalitat de Catalunya para que tomase cartas en el asunto. También el mismo informe, del Consejo de Europa, abre un capítulo específico para las mujeres presas, donde recomienda que las prisiones catalanas tomen medidas activas para desarrollar un enfoque de género para dar respuesta a las necesidades específicas de las mujeres, diferenciadas de los presos hombres. Además, desde varias entidades de defensa de los derechos humanos y el Síndic de Greuges se han formulado también denuncias por la aplicación del régimen de aislamiento penitenciario sobre presas y presos. Esta sanción, a pesar de que se prevé que sea de menos de catorce días, a menudo se aplica acumulada, de forma que este tiempo se convierte en más prolongado, es decir, está previsto que se puedan cumplir un máximo de tres sanciones seguidas, hecho que implica que los internos pueden llegar a cumplir hasta un máximo de cuarenta y dos días en aislamiento. Los especialistas afirman que este régimen puede provocar daños psicológicos irreversibles a partir del decimocuarto día, y la ONU prohíbe aplicarlo de manera prolongada. Aun así, algunas personas son recluidas largos periodos en grave perjuicio de su salud física y mental. En Cataluña, la tasa de suicidio bajo estos departamentos especiales de régimen cerrado es tres veces más alta que en el régimen ordinario y doce veces más que fuera de la prisión. Por otro lado, cabe destacar que el pasado 2 de noviembre se tuvo que aislar el módulo 4 del Centro Penitenciario de Ponent al dar positivo por Covid treinta y seis de los ochenta y ocho internos, así como catorce funcionarios. Los representantes sindicales de los funcionarios se quejaron por la carencia de cribajes masivos a funcionarios e internos, así como por la carencia de material de protección, como EPIs, y la ausencia de protocolos claros de saber cómo actuar en caso de propagación de brotes. Aun así, se ha dado un gran número de positivos este mes de noviembre en el centro penitenciario de Mas d'Enric o de confinamientos en el módulo de mujeres de Brians 1. Los representantes de los trabajadores denunciaban hace pocos días que la Generalitat de Catalunya no ha tomado ni toma medidas reales efectivas para parar la entrada de la Covid-19 en las prisiones catalanas, y solo ha reaccionado insuficientemente y tarde cuando ya tienen la enfermedad dentro de los centros. En este sentido, manifestaban que la Secretaría de Medidas Penales, Reinserción y Atención a la Víctima los mantiene desde hace meses, y a pesar de haber realizado una denuncia ante el Tribunal Superior de Justicia de Cataluña, en la más absoluta desprotección de material básico de protección, y dan a los trabajadores y trabajadoras y a los internos e internas mascarillas de tela no homologadas. Estas son algunas de las problemáticas que nosotras hemos observado y detectado en materia penitenciaria, y seguramente haya otras muchas que se nos escapen y que hubiera sido importante traer a debate en este Pleno. Es por eso que nosotros, desde Catalunya en Comú Podem, hemos querido que en esta moción se recogiesen, porque entendemos que se hace urgente que el Govern las aborde. Nos alegra que Esquerra Republicana nos haya aceptado las enmiendas, y agradecer el buen entendimiento que hemos tenido al respecto.
Gràcies, diputada. En nom ara del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula el diputat senyor Miquel Buch. Endavant.
Gràcies, president. Consellera, diputades, diputats, és evident que la Covid va fer replantejar-nos les vides a tots plegats en l'àmbit familiar, a l'àmbit laboral, a l'àmbit educatiu, sanitari, cultural, el parlamentari –i la foto d'ara mateix, doncs, n'és un gran exemple–, i també en l'àmbit penitenciari. La moció que ens presenta el Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana ens permet abordar dues qüestions. Dues qüestions, per un costat, i la gestió de la Covid a les presons d'aquest país, a les presons de Catalunya, no?, que, d'alguna manera, podem entendre, podem interpretar que, conceptualment, les persones recluses, les persones privades de llibertat han patit dos confinaments: el confinament que és la pena de privació de llibertat, evidentment, i un segon, que és l'aïllament dins de la presó per la pandèmia. I això no deixa de ser buscar un equilibri entre el que és la protecció de la salut i la preservació dels drets fonamentals. I la meva anterior etapa en el Govern de la Generalitat al capdavant del Departament d'Interior em fa dir avui, fefaentment, que amb la consellera de Justícia vam estar treballant intensament per aquest equilibri, per la protecció de la salut i la preservació dels drets fonamentals. Sabem que la comunitat que estava reclosa patia i se li complicava perquè deixava de tenir, doncs, una sèrie de vis-a-vis, de visites, etcètera, per protegir-los. Però el Govern va agafar la iniciativa, va seguir les recomanacions de l'OMS, va seguir les recomanacions de les Nacions Unides, com van fer tants altres estats a nivell europeu, es van extremar les mesures, es van esponjar. A la interpel·lació la consellera explicava quants tercers graus es van donar, la situació dels 86.4, que es va anar ampliant. I, malauradament, la consellera ens detallava que això es va fer sense la col·laboració de la fiscalia, del sistema judicial, i això és el que, d'alguna manera, aquesta moció ens ajuda també a denunciar, perquè el diputat company Sanglas deia «que s'hi impliquin. Tant de bo que s'hi impliquessin, però ja és més que no posin més pals a les rodes, perquè la situació que ens explicava la consellera era que tercer grau rere tercer grau el que trobaven era un recurs de la fiscalia. Però aquesta moció els deia que la podíem abordar des de dos temes. Hi ha un segon tema que també ens ajuda a explicar que ens hem trobat amb una fiscalia amb recursos i manifestacions que ha fet, manifestacions esbiaixades, manifestacions incompletes, manifestacions tendencioses, manifestacions interessades. Semblen descansar, aquestes manifestacions, en principis prevalents com poden ser la culpabilitat i el càstig. Més propis del segle passat. Més propis de l'època o etapa prèvia que vam tenir a la Constitució espanyola. Una fiscalia que ha defensat i defensa que els interns no poden expressar la seva ideologia. Una fiscalia que diu que els presos han de callar la seva ideologia. I això no ho dic jo. No ho dic des de la perspectiva de Junts per Catalunya o des d'un independentista d'aquest país. Això ho diu el mateix sistema judicial. Els mateixos jutges i jutgesses de vigilància penitenciària han fet les afirmacions que jo els acabo de dir. Tenim una fiscalia que fins i tot ha estat avisada perquè posa en qüestió o pot posar en qüestió els drets fonamentals de les persones, dels presos –que també són persones. I la pregunta, vist tot això, la pregunta que ens hem de fer tots plegats és: per què la fiscalia no ha col·laborat amb el Govern de la Generalitat en la lluita contra la pandèmia de la Covid? Per què el sistema judicial no ha contribuït, no ha col·laborat en la lluita contra la Covid en els centres penitenciaris colze a colze amb el Govern de la Generalitat, pensant que els presos, que els interns que estan a les presons també són ciutadans d'aquest país? Però també ens hem de fer una segona pregunta. Veient les afirmacions que han fet els jutges de vigilància penitenciària a la fiscalia, la pregunta que hem de fer a la fiscalia és si tot s'hi val per lluitar contra una ideologia democràtica que el poble de Catalunya va poder votar i va poder decidir i va poder donar la majoria als representants d'aquestes formacions polítiques, les que defensaven la llibertat i la democràcia d'aquest país. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. A continuació, i per fixar la seva posició, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, la diputada senyora Lorena Roldán.
Sí; gràcies, president. Bien, que Esquerra Republicana nos haya traído hoy aquí esta moción a mí me resulta, cuanto menos, paradójico, y ya no por la serie de barbaridades que se dicen en el texto, que no voy a entrar ni a comentar, porque tengo solamente cinco minutos, y, además, porque son los mantras de siempre..., pero sí que ustedes intentan establecer una especie de nexo entre la actuación de la fiscalía y el Tribunal Superior de Justicia de Cataluña y la situación respecto al Covid dentro de los centros penitenciarios. ¿Y por qué digo que es paradójico? Bueno, pues porque es Esquerra Republicana quien gestiona los centros penitenciarios, con la señora Capella aquí a la cabeza. Y esta gestión, permítame que se lo diga, consellera, deja mucho que desear –deja muchísimo que desear. Pero es que dejaba mucho que desear durante la pandemia, por supuesto, pero también antes de la pandemia. Esto no es una cosa ahora derivada del Covid. Estos son problemas estructurales que venimos arrastrando desde hace mucho tiempo, y la irresponsabilidad que ustedes han mostrado al frente de la conselleria ha ido en aumento. Tanto, que hemos llegado a un punto en el que incluso se está poniendo en riesgo la salud y la propia vida de los internos y de los funcionarios en esas prisiones. Y, en lugar de hacer autocrítica, de reunirse, de sentarse con los agentes implicados y de buscar soluciones, no, ustedes, como siempre, buscan culpables. Ustedes tienen que salir ahí fuera a buscar a alguien a quien echarle la culpa. Y, en este caso, pues, se ve que le ha tocado a la fiscalía y al TSJ, que debe ser como la versión penitenciaria de «la culpa es de Madrid. Pero, claro, como aquí las competencias son suyas, pues entonces han tenido que cambiar un poquito, ¿no?, ser creativos y señalar a otro. Y de verdad que les digo que me parece que esto es digno de estudio. Miren, según ustedes hay contagios dentro de las prisiones porque la fiscalía y el TSJ mandan a demasiada gente a prisión preventiva o bien porque no se conceden suficientes terceros grados, ¿eh?, que esto último es cortesía de la enmienda de Junts per Catalunya que Esquerra ha aceptado, por si no tuviéramos ya bastante con el texto original. Pero, miren, que los funcionarios de prisiones no tengan, no dispongan del material necesario para protegerse de la Covid-19, eso no es culpa del TSJ ni de la fiscalía; eso es responsabilidad suya, del departamento. ¿Es porque quizá les pilló desprevenidos y por falta de material, como dijo usted misma, señora Capella, hace unos días en TV3? No, no es por eso. Porque, entonces, ¿cómo explican ustedes que, por ejemplo, los funcionarios de prisiones tampoco dispongan de los EPIs necesarios por si se produce un incendio en un módulo? O sea, no tiene nada que ver con la Covid-19, son ustedes los que tienen aquí el problema. Que, por ejemplo, no se hagan PCRs a los funcionarios y a los internos, esto también es responsabilidad suya; no es responsabilidad del TSJ. Por ejemplo, cuando hay un brote como el que ocurrió hace unos días en el Centro Penitenciario de Ponent, ustedes lo que tienen que hacer es un cribaje masivo a funcionarios y a internos. ¿Por qué? Pues porque la población penitenciaria es muy sensible. Usted sabe muy bien que muchos de los internos tienen patologías previas que podrían agravar un diagnóstico de Covid. Y, además, también dentro de la propia plantilla de funcionarios hay un porcentaje muy elevado de personas con edad avanzada, que ese es otro de los problemas estructurales que venimos arrastrando y que ustedes no quieren hacer frente. O sea, tienen el cóctel perfecto para que se pueda desatar el caos. Pero la culpa aquí es de la fiscalía o del TSJ, según ustedes. Se quejan también de que se dictan demasiadas prisiones preventivas, que yo pensaba que ustedes eran diputados, no sabía que eran también jueces para decidir cuándo toca una medida o cuándo toca la otra. Lo que ustedes sí son es responsables del cierre de la Modelo, del cierre de la Modelo y de no haber abierto el nuevo centro de preventivos que prometieron. Ese es el problema, que cerraron la Modelo, no construyeron ese centro y ahora no tienen espacio. Y, entonces, yo me imagino a alguna cabeza pensante que habrá dicho: «Oye, claro, no tenemos espacio, ¿qué hacemos? Nada, volvamos a echarle la culpa a los que dictan demasiadas prisiones preventivas. Hombre, no, eso es como si, por ejemplo, ahora no hubiera escuelas suficientes, ¿eh?, y viniera un iluminado a decir que es que se escolariza a demasiados niños. Lo que tienen que hacer ustedes es coger y construir ese centro de preventivos que prometieron, en lugar de actuar a golpe de parche o, peor aún, a golpe de foto, como hizo el señor Mundó con la Modelo. ¿Qué ha pasado también, por ejemplo, con las comunicaciones especiales que han quedado fuera del Procicat? Ustedes lo que tienen que hacer es crear o diseñar una estrategia; esto no es abrir o cerrar el grifo de las comunicaciones y ya está, una estrategia, que también es responsabilidad suya. Por ejemplo, también, ¿qué pasa con el teletrabajo, señora Capella?, que ustedes desde el propio Gobierno recomiendan el teletrabajo, pero luego a los funcionarios de prisiones no les dejan desarrollar ese teletrabajo. Mire, de verdad, en lugar de venir hoy aquí a intentar buscar culpables, a poner excusas, lo que tendrían que haber hecho es venir aquí a agradecer el trabajo a los funcionarios, que se han dejado la piel y la salud, literalmente, que han trabajado en condiciones deplorables, con miedo de contagiar a funcionarios, de contagiarse ellos mismos, a internos o a sus familiares, y que han estado ahí al pie del cañón evitando que no se produjeran situaciones muy complicadas...
Diputada...
...y que podrían haber sido muy peligrosas. Acabo ya, president. Creo que tienen otro turno de intervención, así que aprovéchenlo y den las gracias a los funcionarios, que llevan desde el día uno de esta crisis dándolo todo. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. En nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, té la paraula la diputada senyora Rosa Maria Ibarra. Endavant.
Gràcies, president. Consellera, diputades i diputats, quan vam veure que Esquerra Republicana s'autointerpel·lava sobre serveis penitenciaris per un moment vam tenir esperances que anunciés un canvi en les polítiques d'aquest Govern sobre el tema dels centres penitenciaris, vam pensar que per fi s'anunciaria que tot allò que tant hem demanat els grups de l'oposició d'abordar l'interinatge o l'envelliment de la plantilla, doncs, se'ns aclariria, o que es faria un compromís de reforçar l'àrea de tractament i rehabilitació, o la construcció, per fi, dels centres penitenciaris que es van anunciar quan es va tancar la Model, i dels que no se n'ha sabut mai més re. Fins i tot, veient que parlaven de la Covid, pensàvem que ens explicarien les mesures que havien pres o les que volien prendre en millora del descontrol que inicialment hi va haver als centres penitenciaris o, fins i tot, de la situació que s'ha produït, doncs, últimament. Però no, llegim la moció i, oh, sorpresa: no parlen de res de tot això. Fan el que ens tenen tan acostumats: posen en qüestió el que fa un altre, en aquest cas, el poder judicial. En concret, vostès retreuen a la fiscalia i al Tribunal Superior de Justícia de Catalunya que actuïn aliens a la crisi sanitària fugint de qualsevol implicació per protegir la salut de les persones privades de llibertat. El poder judicial, segons vostès, ha dictat la mateixa proporció de presons preventives i de mesures penals alternatives com si no estiguéssim vivint en una pandèmia. O que revoquen els tercers graus que havien estat concedits. Davant d'això, nosaltres hem volgut consultar les dades –sempre, les dades, són objectives i fredes–, dades que vostès mateixos fan públiques: població interna l'octubre del 2019, 8.510 persones; població interna l'octubre del 2020, 7.959 persones, per tant, 432 interns penats menys; preventius l'octubre del 2019, 1.615; preventius l'octubre del 2020, 1.553, per tant, hi ha hagut un decreixement de la població interna preventiva en seixanta-dos. Escoltin, això no lliga amb l'afirmació que fan vostès que s'han continuat aplicant presons preventives i altres mesures sense cap consideració per la situació de pandèmia. Seguim amb les dades, classificacions en tercer grau: octubre de 2019, 1.711; octubre de 2020, 1.594. La competència per classificar la població penitenciària la té la secretaria, potser són vostès qui han d'explicar el descens en percentatge, que és d'una dècima de l'octubre del 2019 a l'octubre del 2020, perquè han incomplert els seus propis objectius. Per cert, al gener del 2020 el percentatge de penats classificats en tercer grau era del 24,3 per cent, sense pandèmia i sense els suposats obstacles judicials que ara pretenen posar com a excusa. Però seguim amb les dades, analitzem el règim de vida de l'article 86.4: octubre del 2019, 290, quasi un 17 per cent dels classificats en tercer grau; octubre del 2020, 674, un 42,3 per cent dels penats. Per tant, aquest indicador també es contradiu amb les dades i afirmacions sobre els entrebancs de la fiscalia i dels jutges i podria ser que, efectivament, sí que haguessin tingut una certa sensibilitat davant de la situació pandèmica. La taula de descriptors sobre el règim de vida de l'article 86.4 és il·lustrativa. En els moments punyents de la primera fase de la pandèmia es va aplicar sense gaires problemes a un percentatge molt més alt de la població. La situació era excepcional, i es va mantenir durant uns mesos. També sembla coherent que la tendència no pugui ser contínuament a l'alça: de la mateixa manera que es va retornar a una certa normalitat al carrer, això també té el seu reflex en l'àmbit penitenciari. Per tant, els seus arguments no s'aguanten per enlloc. Les seves dades, les mateixes que vostès fan públiques, els desmenteixen. No defugin de les seves responsabilitats a l'hora de gestionar els serveis penitenciaris i l'Administració de Justícia, que, per cert, està en un grau d'afectats per la Covid elevat, molt per sobre de la primera onada, però, evidentment, d'això tampoc no en parlen. Aquesta moció, a més, la porten quan fa pocs dies que hem conegut que els quatre sindicats més representatius de l'àmbit penitenciari s'han unit per demanar la dimissió de tota la cúpula dels serveis penitenciaris per la seva mala gestió de la pandèmia als centres i, sobretot, pel menysteniment als treballadors i treballadores. Crec que això els hauria de fer reflexionar. No pot ser que vostès sempre apuntin als altres; quan no és perquè reben pocs recursos és perquè els jutges condemnen massa. Ja n'hi ha prou, d'excuses de mal pagador: governin, gestionin i facin-ho bé. Vetllin per la seguretat i la salut de la població reclusa, i també pels treballadors i treballadores amb mesures efectives, i deixin de buscar greuges que no són certs, perquè els números els desmenteixen i no condueixen a re. Gràcies.
Gràcies, diputada. En nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, té la paraula el diputat senyor Vidal Aragonés. Endavant.
Moltíssimes gràcies, president, per intervenir des de l'escó. Mirin, a nosaltres, quan fèiem la primera lectura d'aquesta moció, ens donava la sensació que estàvem davant d'una automoció, és a dir, que el Grup Republicà, que ostenta la titularitat del Departament de Justícia a través de la senyora honorable consellera Capella, doncs, estava fent allò que podria directament fer efectiu a través del departament de la consellera. Però, certament, si llegeixen l'acord primer i l'acord tercer d'aquesta moció, veuran que són qüestions que es refereixen a un altre àmbit, que no és el propi del departament, sinó que fa referència a no compartir els criteris del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya i de la fiscalia, tant pel que fa a la seva necessària implicació a la salut de les persones internes –crec que no tindré una resposta positiva, però està bé que ho demanem– com al tractament que donen a les preses polítiques. I al respecte nosaltres el que volem fer és una altra reflexió, que és: és tan clara la condició de persones preses polítiques que tenen, pel comportament de la fiscalia i del TSJ, que, evidentment, cap intern o interna té limitat el seu dret a la llibertat ideològica i a la llibertat d'expressió, i derivat d'això se li dona un tractament penitenciari diferent per part del Tribunal Superior de Justícia i per part de la fiscalia. I aquesta és una nova plasmació, una plasmació més, de per què són persones preses polítiques. També, sobre la segona part, hi ha un moment que es fa referència a posar en valor el diàleg com un mecanisme necessari. Nosaltres els diem: hi votarem a favor perquè també creiem que el diàleg és un mecanisme necessari per fer efectiu el dret a l'autodeterminació, per una banda, i, per una altra banda, per l'amnistia, però que ningú vulgui trobar la CUP en el diàleg com a mecanisme en si mateix per donar estabilitat al Govern de l'Estat espanyol. I, en segon lloc, pel que és el segon gruix de contingut de la present moció, mirin, a nosaltres ens ha cridat l'atenció, però ens sembla molt positiu que es parli d'erradicar qualsevol tipus de maltractament físic o psíquic, perquè significa que s'està reconeixent que això existeix. I això és un exercici positiu de transparència, també, que s'ha d'abordar des de la lògica dels drets humans i amb una mirada feminista. Però voldríem fer aquest reconeixement. Sobre el punt 4, nosaltres votarem a favor de tots els punts, excepte de l'apartat d, i volem explicar el perquè. Ens sembla que el que es proposa en relació amb el règim d'aïllament és quelcom millor de la pràctica quotidiana als centres penitenciaris catalans, però, com vostès coneixen, el nostre posicionament sobre el règim d'aïllament és un altre, que és que ha de desaparèixer. I, per tant, com millora, ens hi abstindrem, però no hi votarem a favor. I l'últim, el que li faltava a aquesta moció, però tampoc ho ha fet aquest subgrup a través d'esmenes: dotació pressupostària per a les condicions de treball dels funcionaris i les funcionàries de presó i la resta del personal de centres penitenciaris catalans. Si no abordem aquesta qüestió, difícilment podrem donar una resposta global. Gràcies.
Gràcies, diputat. En nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, té la paraula el diputat senyor Manuel Reyes.
Gracias, presidente. Diputados, diputadas, consellera, hoy Esquerra Republicana nos trae una moción para hablar de los servicios penitenciarios durante la pandemia, durante el coronavirus. Es una moción que nos traen para felicitarse a sí mismos, para colgarse medallas. ¿Se acuerdan de aquel mago cómico que se colgaba las medallas? Pues lo mismo, lo mismo en esta moción, exactamente lo mismo. Mire, aprovechan de paso para cargar contra todos aquellos que no les siguen la corriente, con la fiscalía, con el Tribunal Superior de Justicia de Cataluña, contra todos –contra todos–: «los demás lo hacen fatal. Bueno, parece que ustedes tienen mucha preocupación, muchísima, especialmente por los presos, sobre todo con algunos presos, pero, eso sí, por los funcionarios, por los trabajadores de justicia parece que no tienen ustedes tanta sensibilidad. Y le digo que no tienen tanta sensibilidad a tenor de lo que hace nueve días los sindicatos representativos como son UGT, como son Comisiones Obreras, como es CSIF o como es CATAC, pues, publicaron: promueven una recogida de firmas para pedir el cese de toda la cúpula penitenciaria. Uno, dos, tres, cuatro sindicatos, señora consellera, cuatro sindicatos pidiendo el cese de toda la cúpula. Más titulares –más titulares–, este de la primera ola. Durante la primera ola, precisamente, hubo un titular muy fuerte de incompetencia: «Consellera desapareguda i secretari manipulador. Comisiones Obreras, durante la primera ola. Quiere decir que ustedes, que vienen aquí a colgarse medallas, primero se las tendrían que ganar, porque no lo están haciendo. Y lo hemos visto, precisamente, también con esos internos positivos en la prisión de Mas d'Enric, cómo los trabajadores de esa prisión se quejaban de mascarillas caducadas –mascarillas caducadas–, que es lo que les daba el Govern. Les reclaman las mascarillas, las FFP2, precisamente, las de su socio de gobierno, las del Partido Socialista y las de Podemos, las que no quieren bajar el IVA, la de sus socios, esa, le reclaman los trabajadores. Dé esas mascarillas. Podemos hacer ese esfuerzo económico, seguro, consellera, lo podemos conseguir. Por tanto, menos medallas, más trabajar. Le piden también los trabajadores de Lleida PCRs, que se lo tienen que pagar ellos, los PCRs. Señora consellera, señores de Esquerra Republicana, antes de traernos estas mociones, por favor, preocúpense por los trabajadores y preocúpense también por los presos. Porque los propios presos les están pidiendo que garanticen las comunicaciones, les están pidiendo mejoras, les están pidiendo incluso la videollamada, les piden que los desplazamientos sean una excepción al confinamiento perimetral. Y eso se lo está pidiendo el Instituto de Derechos Humanos de Cataluña, la comisión de defensa del colegio de abogados de Barcelona, la asociación de familiares de presos de Cataluña y la asociación Justicia y Paz. Ni lo hacen bien con los trabajadores...
Diputat...
...ni lo hacen bien con los presos. Gracias, presidente.
Gràcies. Finalment, té la paraula, en un torn per pronunciar-se sobre les esmenes, el diputat Sanglas.
Gràcies, president. Mirin, després d'haver sentit un munt d'intervencions aquí, jo els recomanaria una primera cosa: la propera vegada presentin esmenes. La propera vegada presentin esmenes. Si tot això que vostès diuen que està tan malament i que fem autobombo i no sé quines històries de si medalletes i no medalletes. Mirin, millor aquestes medalles que no algunes, diguem-ne, per promocionar la repressió que hem patit en aquest país, d'acord? I, en tot cas, si a vostès hi ha algunes coses que no els agraden –que és possible, i, en tot cas, exercim un debat–, presentin una proposta i la debatem. No sortim aquí... Perquè, miri, senyora Ibarra, parlem de dades. Vostè ha fet una reflexió de dades, però em falta una dada inicial que vostè no m'ha donat: el nombre de delictes ha baixat. Si el nombre de delictes baixa, ha de baixar el nombre de presos i ha de baixar el nombre de preventius. Clar, vostè em dona unes dades parcials. Per tant, mentre vostè no me les dona totes i em falta aquesta primera, ens genera un engany. I, per tant, no podem comparar les mateixes magnituds. I vostè amb això no ho ha fet. Ens parlen, vostè i la senyora Roldán, que si la Model, que si la Model, que si la Model, que si no hi ha... Escoltin, sap quin és l'índex d'ocupació de les presons de Catalunya? Un 87 per cent. Sap quin és el percentatge a Europa? Un 87 per cent. En tot cas, sí que hi han països on hi ha una sobreocupació de les presons, però aquest no és el problema, en aquest país. Per tant... I sí que hi ha una planificació. La senyora Roldán deia: «no hi ha planificació. Sí que hi ha una planificació. Algunes qüestions... Alguns centres penitenciaris estan pendents d'operacions, diguem-ne, de cessió de terrenys per poder construir aquests centres penitenciaris. Però no estem parlant de sobreocupació de presons. En tot cas, el que venim a demanar en aquesta moció és que tothom s'apliqui, que tothom col·labori. No és una crítica gratuïta al sistema judicial, sinó que és demanar al sistema judicial que sigui permeable a la realitat política i a la realitat social i epidemiològica que tenim. Per tant, des d'aquest punt de vista, el que demanem és que hi participin, igual que tots els sectors en aquest país s'hi impliquen. Per tant, res més. En tot cas, jo crec... Els convido, hi insisteixo, a participar en millorar aquestes mocions, com han fet altres grups parlamentaris. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. Acabat aquest punt i les mocions, passem ara a les interpel·lacions. [[Interpel·lació al Govern sobre les energies renovables com a oportunitats per al territori]] [[300-00331/12]] I la primera és sobre les energies renovables com a oportunitats per al territori, i la formula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, el diputat senyor Josep Puig. Endavant.
Gràcies, president. Conseller, diputades i diputats, permetin-me fer aquesta interpel·lació per posar sobre la taula el problema de l'acceptabilitat social de les tecnologies que es fan servir per captar l'energia que ens envolta i transformar-la en energia útil per a la societat. És un fet que en alguns indrets del nostre país s'han manifestat reticències a projectes d'aprofitament del vent i del sol. També hem de ser conscients que el nostre país no ha fet els deures per fer via pel camí del capgirament de l'energia. Voldria fer un xic d'història. A començament dels anys vuitanta, Catalunya va ser pionera en la introducció de la tecnologia per aprofitar el vent per produir electricitat. Era el març del 84 quan es connectava a la xarxa elèctrica el primer aerogenerador dissenyat i construït a Catalunya. Era una màquina de quinze quilowatts, pales de sis metres sobre una torre de deu metres. Eren els temps en què naixia la moderna tecnologia eòlica, sobretot a Dinamarca, fruit d'un moviment popular d'oposició a l'energia nuclear, que va fer que el Parlament danès votés que no farien centrals nuclears. Eren els anys vuitanta. Però no va ser fins passats gairebé vint anys, l'abril del 2005, quan a Catalunya es va superar la xifra dels cent megawatts, concretament arribàvem als 144. Aleshores, aquesta potència era només l'1,75 de tota la potència eòlica instal·lada a l'Estat espanyol. Sis anys més tard, arribant al 2011, l'eòlica a Catalunya va superar els mil megawatts de potència instal·lada, mentre que a l'Estat espanyol n'hi havia més de 21.500. És a dir, vint-i-una vegades i mitja més potència. Des del 2011, han passat nou anys. I avui som al 2020 i continuem en un atzucac, ja que la potència instal·lada no arriba als 1.270 megawatts, que representa solament un 5,6 per cent de tota la potència eòlica instal·lada a l'Estat espanyol. Pel que fa a la tecnologia per convertir la llum del sol en electricitat, a Catalunya solament tenim 342 megawatts instal·lats en sistemes solars fotovoltaics, un 3,35 per cent de tota la potència instal·lada a l'Estat espanyol. I el repte que tenim davant nostre és enorme si volem ser coherents amb els compromisos climàtics i ecològics per transformar radicalment els sistemes energètics, que ens obliguen a deixar de cremar materials fòssils i ens forcen a tancar les nuclears, perquè són velles i obsoletes. I que per poder disposar d'energia ho hem de fer a partir de la captació i transformació de l'energia continguda en els fluxos biosfèrics i litosfèrics que es manifesten en els entorns. Catalunya no pot perdre més temps en fer la feina necessària per disposar d'un sistema energètic basat en renovables. Estem parlant de fonts d'energia renovable. També es podria considerar com a renovable la hidràulica. Però, durant els primers dos terços del segle XX, l'aprofitament de l'energia continguda en l'aigua fluent i emmagatzemada es va fer en base a decisions autoritàries dels estats, cosa que va comportar desplaçaments de població, pèrdua de sòls fèrtils, destrucció de sistemes naturals, etcètera. I pel sistema de concessions estatals, a molt llarg termini, l'aprofitament d'aquesta energia, la hidràulica, només va beneficiar les grans empreses elèctriques concessionàries i en cap cas va significar un benefici per als habitants de les poblacions afectades. I quan a la darrera part del segle XX van començar a enllestir projectes de captació de l'energia que contenen els moviments de masses d'aire que envolten el nostre planeta, es va obrir la gran oportunitat per disposar d'energia sense haver de cremar res. Aquestes masses d'aire són escalfades per la interacció de la radiació del sol amb les desiguals superfícies del planeta i donen lloc a la formació dels vents, i els vents es manifesten de forma desigual als diferents indrets; fins i tot, a cada contrada se'ls ha donat noms específics. Això fa que no a tot arreu hi hagi suficient vent per poder-ne fer aprofitaments. L'energia eòlica, que es manifesta de forma desigual als diferents territoris del país, s'aprofita amb la tecnologia dels aerogeneradors, instal·lats bé de forma individual, o bé en agrupacions. S'anomenen, en anglès, «wind farms o, en el nostre idioma, «parcs eòlics. Doncs bé, al nostre país gairebé tots els projectes que s'han dut a terme fins ara han estat promoguts i realitzats per empreses amb finalitats estrictament comercials i, massa vegades, sense cap arrelament al territori. Això ha fet que els beneficis d'aquests aprofitaments hagin anat molt majoritàriament a mans de les empreses promotores i el seu accionariat. Per mi aquesta és la principal causa que fa que es manifestin reticències i oposició local a molts projectes. Estem al segle XXI i hauríem de ser capaços d'aprendre de temps passats i superar els esquemes econòmics purament extractivistes que es van aplicar aleshores i que empobreixen els territoris i la seva gent. Avui no es pot entendre ni acceptar que l'energia necessària per al proveïment dels serveis que la societat demana per fruir d'una vida digna sigui subministrada únicament per les grans empreses hereves dels antics monopolis, o empreses foranes amb finalitats únicament comercials. Fer-ho així suposa l'empobriment dels sectors afectats i l'enriquiment d'una minoria. A Catalunya no tots els territoris que conformen el país disposen de les mateixes potencialitats pel que fa a la captació d'aquesta energia que tenim a l'entorn. Per tant, no a tot arreu es poden fer instal·lacions per aprofitar el vent. En canvi, a moltes contrades es poden fer aprofitaments de l'energia que ens envia el sol de forma gratuïta. Per fer la transició energètica cap al cent per cent renovable hem de ser capaços de crear les condicions perquè les instal·lacions necessàries siguin acceptades per la població. I no solament això, sinó que la transició energètica només serà una realitat si compta amb la complicitat de tota la societat, ja que, les renovables, en presentar-se de forma dispersa i molt distribuïda, requereixen espai per fer aprofitaments tant del vent com del sol, i com que al nostre país la població ocupa espai de forma molt irregular en el territori hi ha zones on hi ha suficient espai per fer aprofitaments i altres on manca espai. Això requereix una entesa, un acord, un pacte entre espais rurals i espais urbans, per fer els aprofitaments d'energia solar i eòlica de forma que tothom en surti beneficiat, de la riquesa generada per aquestes captacions. I per comptar amb la complicitat de la societat cal que les comunitats locals puguin veure beneficis concrets dels projectes que es vulguin fer en els territoris on estan assentades aquestes comunitats. Hi ha prou experiència al món per poder-ho constatar. Em centraré en alguns exemples. A banda dels impostos que paguen els projectes a les comunitats locals, hi ha moltes i diverses experiències –sobretot a Europa, que és on es va començar– de com fer que les comunitats locals puguin treure benefici d'aquests aprofitaments. Per exemple, la creació de fons de beneficis comunitaris que permetin l'accés a avantatges financers per a la població local. Beneficis en espècie per donar suport a necessitats de la comunitat local. Participació en programes municipals per donar suport a la comunitat. Per exemple, hi ha municipis que han establert una mena d'etiqueta verda per qualificar projectes concrets que beneficiïn el territori –en diuen «etiqueta per al vent just–, o territoris d'energia positiva, on produeixen més energia de la que necessiten. I vull fer especialment èmfasi en una quarta manera de que les comunitats locals puguin treure un benefici: és la participació en els projectes de forma que els beneficis generats per projecte reverteixin, es distribueixin entre els partícips. A Europa hi ha nombrosos exemples de participació ciutadana en projectes eòlics i solars. Els en posaré un de ben recent. A Holanda, l'antic parc eòlic, que tenia 220 màquines que avui s'han fet velles, el parc eòlic de Zeewolde, han estat substituïdes, aquestes velles, per noranta-una màquines molt més modernes que donen molta més energia –336 megawatts, una quarta part del que tenim instal·lat a Catalunya en un sol parc eòlic–, on es permet la participació de la ciutadania a partir de cinc-cents euros. A Catalunya solament n'hi ha un, de projecte d'aquest tipus. Una màquina de 2,35 megawatts que es va instal·lar el 2018 i que ha estat possible amb la participació de gairebé sis-centes persones. Crec que hauríem de ser capaços d'ajudar a fer néixer un sistema energètic que doni poder a les persones i les comunitats que disposin de fonts locals d'energia renovable perquè en treguin profit, de la seva captació, transformació i ús. Això és el que molts indrets del planeta en diuen «democràcia energètica, posant «ètica en majúscula. Ens pot dir, conseller, de quina manera s'abordaran aquestes situacions a la nova llei de transició energètica que el seu departament està treballant? Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Per respondre a la interpel·lació, té la paraula el conseller d'Empresa i Coneixement, el senyor Ramon Tremosa. Endavant
Moltes gràcies, senyor president. Honorable consellera, diputades i diputats, molt bona tarda. Ha estat interessant d'escoltar aquesta lliçó, aquesta petita classe magistral d'un àmbit en el qual el diputat que ha parlat, doncs, és un expert i un dels pioners en aquest país. I, per tant, jo que soc nou en aquest càrrec, doncs, gaudeixo molt de les informacions que a vegades m'envia, dels comentaris que fem, que això sempre és útil de cara aquí, no? Bé, sí que és veritat, l'eòlica va començar a Catalunya, però anem a la cua. I això, doncs, té moltes i raonades explicacions. Catalunya és un país petit, és un país amb molta muntanya, és un país on més de la meitat del territori té un pendent del 20 per cent, i, per tant, això fa que sigui molt difícil viure-hi, treballar-hi o posar-hi instal·lacions energètiques. En canvi, Aragó, que lidera aquest any 2020 a l'Estat espanyol, doncs, la generació d'energia eòlica, a més a més, amb uns processos d'agilització administrativa que hauríem d'imitar a la Generalitat, perquè ho fan..., realment hi ha coses per estudiar, en el cas aragonès. Aragó té tota la població, pràcticament, concentrada a Saragossa, té amplíssimes zones desèrtiques, on allà és molt fàcil fer-hi plaques solars, fotovoltaica, eòlica... I, en canvi, a Catalunya, doncs, tenim molta muntanya, tenim molta població, tenim, a més a més, un mapa de potencial eòlic complicat, és a dir, només a l'Empordà, i, a més a més, la tramuntana segons com és massa forta per a l'energia eòlica; el canal de l'Ebre és molt apte, pel que he pogut veure, i és, en aquest sentit, doncs, habitable, però ja està molt saturat, hi ha molta oposició dels veïns, per tant... A més a més, hi ha molt espai amb un valor econòmic important, hi ha moltes hectàrees de regadiu, el canal d'Urgell, setanta mil hectàrees, canal Segarra-Garrigues també en transició, combinar reg de suport amb reg de transformació, també hi ha molta superfície de valor econòmic important. Per tant, doncs, hi ha moltes raons per les quals Catalunya és un país, doncs, que costa molt. A més a més, ens agrada el paisatge, la gent valora el paisatge, el sòl té un valor, la gent paga per comprar una finca. Això no passa en altres llocs de l'Estat espanyol, on la terra és infinita, i, per tant, el valor tendeix a zero. I, en aquest sentit, doncs, els catalans tenim una manera de fer i de ser també molt peculiar, que hi ha tres catalans i quatre opinions. És a dir, que així anem també, en moltes coses. Això es diu dels jueus, però també ens ho podem aplicar a nosaltres. I, en aquest sentit, fa que estiguem a la cua, no?, i cal celebrar que aquest Govern, l'anterior consellera, impulsés el Decret llei 16/2019, que ha estat un canvi important, en aquest sentit, de tendència. Afortunadament, ha multiplicat les xifres anteriors, de la dècada anterior que veníem, de l'anterior decret del 2009, doncs, pràcticament l'eòlica estava estancada i la fotovoltaica no s'havia ni doblat, i ara, en canvi, la taxa de progressió és bona. També el moment que vivim pandèmic, social, econòmic, ha afavorit una acceleració de la sensibilitat social, que ara ja és molt més gran. Hi havia una dada, que vaig llegir el mes de juny, que a Califòrnia Tesla va ser la primera empresa en venda d'automòbils. Una cosa és que Tesla pugi a borsa perquè els accionistes descompten beneficis futurs. Altra cosa és que les vendes a concessionaris donin ja un lideratge a una empresa de cotxes elèctrics. I en aquest sentit, doncs, és interessant veure que allò que pensàvem que passarà no sé quan ja s'estigui realitzant, i que s'anticipi, i que aquests processos vinguin més d'hora que tard, perquè necessitem realment revertir un augment de les temperatures i un canvi climàtic que, si no ens afanyem, ja farem tard. És a dir, el desgel de l'oceà Àrtic va més de pressa del que s'havia dit, i, per tant, doncs, tenim indicadors molt preocupants que fan que necessitem realment actuar amb decisió i prioritzar, en aquest sentit, la posada en marxa d'aquesta energia eòlica i fotovoltaica que tant necessitem per arribar als objectius: el 2050 ha de ser un país completament renovable. En aquest sentit, el Reial decret 16/2019 va simplificar molt els tràmits administratius, i, per tant, doncs, va facilitar els sistemes d'autogeneració d'energia, i això és una qüestió que ha facilitat molt la implantació. El que passa, que també –ara faig un apunt, aquí– a Catalunya som de la caseta i l'hortet, no?, que deia el president Macià, i ara hi posem la plaqueta a la teulada també. És a dir, la caseta, l'hortet i la plaqueta estan molt bé per a l'autoconsum domèstic. Però necessitem moure la indústria, també. Catalunya vol ser un país industrial. Per tant, necessitarem grans instal·lacions, i aquí l'eòlica marina té un gran potencial, perquè a l'Empordà potser és millor eòlica marina al mar que no pas a la terra. A més, l'Empordà és bonic, i també generarà conflictes. Per tant, doncs, serien molt benvinguts projectes d'eòlica marina a l'Empordà. També el delta de l'Ebre és zona eòlica, per fer eòlica marina, però no és tan profunda i sembla ser que no és tan apta, pel que tinc entès. Però, en aquest sentit, doncs, si volem seguir sent un país industrial, la indústria requereix molta energia i necessitem passar més enllà de la placa que tots tindrem a la teulada algun dia, que està molt bé, però no n'hi ha prou. Necessitem, per tant, encara més potència, perquè volem seguir sent un país industrial, perquè la indústria dona productivitats elevades, salaris elevats, impostos elevats, i, per tant, possibilitat de mantenir l'estat del benestar i les polítiques públiques en el futur. Per tant, en aquest sentit, doncs, també el Decret 16/2019 va crear la Ponència d'energies renovables, on hi ha quatre departaments. Jo vaig poder assistir a una sessió, hi ha pràcticament la meitat dels projectes..., el 60 per cent s'informa positivament i un 40, negativament. He vist que hi ha un desequilibri, es rebutgen molts més projectes eòlics que fotovoltaics, i també hem d'estudiar a fons aquestes qüestions, no?, perquè hem de protegir la fauna, i la fauna ha de poder viure i ha de poder estar tranquil·la. Però bé, hem de veure la tranquil·litat de la fauna, que a vegades impedeix permisos, i això jo m'ho hauria de tornar a mirar, no?, perquè, en aquest sentit, penso que hi ha recorregut per no tenir una taxa tan elevada de rebuig a projectes eòlics en diferents comarques per temes de convivència. La fauna també es pot adaptar una mica, no? I almenys, per exemple, experiències d'altres països poden ser interessants. Potser el diputat té més informació i ens pot informar: «escolta'm, aquest país ho ha fet així, aquest país ho ha fet d'aquesta altra manera, perquè tenim un percentatge de rebuig a l'energia eòlica, doncs, per mi, massa elevat, en opinió meva, no? I després també, doncs, el senyor diputat ha parlat de com incentivem la participació local en instal·lacions d'energies renovables. És una possibilitat que a la llei de transició energètica hem d'estudiar. A països com Dinamarca, com Holanda fan, doncs, que la gent no tingui aquest rebuig a la gran empresa que porta uns molins a una comarca, si hi ha una petita participació aquell projecte també te'l fas teu, no? I, en aquest sentit, doncs, és una molt bona idea. I també una altra qüestió interessant: el rescat de les centrals hidroelèctriques. Jo vinc de la Ribagorça i la Noguera Ribagorçana és el riu més explotat del planeta, perquè no es desaprofita ni un metre de pendent. I allò es va fer fa cinquanta anys amb la promesa de que «tots viurem de la central, i ara no hi ha ni un lloc de treball, ni a la central d'Escales, ni a la de Canelles, ni a la de Santa Ana. A més a més, vaig tenir el plaer de visitar com a eurodiputat la central elèctrica subterrània de Muntanyana, que és una central..., deu ser la més rendible del món, que produeix un percentatge de l'energia que consumeix la província de Lleida del 30 per cent, aproximadament. Només un salt d'aigua de Castissent fins a la cua del pantà de Canelles de cent vuitanta metres que mou unes turbines. Per tant, deu ser la presa més desconeguda, eh?, perquè és per enviar-hi el Descobrir Catalunya, perquè recordo que un dia que vam anar-hi amb el conseller Santi Vila el 2015 per declarar el congost de Mont-rebei Xarxa Natura 2000 i per fer un informe sobre un projecte de presa que hi havia a la cua del pantà. Doncs ell desconeixia que existia la central subterrània de Muntanyana. Per tant, doncs, el tema dels beneficis d'aquestes hidroelèctriques, com reverteixen a la comarca, la Noguera Ribagorçana està molt més desertitzada que la Noguera Pallaresa, perquè s'han sabut fer convenis amb Endesa a la Noguera Pallaresa que no han sigut possibles a la Ribagorçana. Per tant, és un debat que..., tot això, doncs, la llei que tenim, que hauríem portat aquí si no hi hagués hagut la inhabilitació del president Torra..., doncs l'hauríem portat. A la llei de transició energètica de Catalunya aquestes propostes seran molt benvingudes. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, conseller. [[Interpel·lació al Govern sobre la transició energètica i la descarbonització de l'economia catalana]] [[300-00332/12]] Passem a la següent interpel·lació, que és sobre la transició energètica i la descarbonització de l'economia catalana, presentada pel Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar. Per exposar-la, té la paraula el diputat senyor Jordi Terrades. Endavant.
Gràcies, president. Consellera, conseller, diputades, diputats, com afirmava recentment en un article que va escriure ara fa uns dies, si no ho recordo malament en el diari Expansión, el president del Govern d'Espanya, el senyor Pedro Sánchez..., deia que davant d'una circumstància extraordinària com ha estat la Covid-19 és necessària una resposta extraordinària. La crisi sanitària que estem patint, senyor conseller, d'unes magnituds que no ens podíem imaginar –si fa deu mesos ens ho pregunten, jo crec que ningú dels que està avui aquí hagués fet una resposta en el sentit de que estaríem en aquesta situació–, ha posat també en crisi no només el sistema sanitari, sinó que ha posat en crisi les nostres economies i provoca greus problemes socials. Però ha accelerat també la transformació de les nostres economies –o pot accelerar la transformació de les nostres economies. Estic parlant d'Europa, d'Espanya, de Catalunya. El desafiament és enorme. I més enllà de les diferències polítiques i, fins i tot, ideològiques, de model econòmic, que puguem tenir, el meu grup parlamentari creu que cal trobar punts denominadors entre governs, entre partits, entre sindicats i empresaris. Tenim la crisi de la Covid, és cert, però tenim una crisi climàtica –en parlava abans el diputat Puig, no?– que posa en qüestió també el model productiu, el model de distribució, el model de consum, un model, en definitiva, que reclama canvis. Europa, a diferència de la crisi de l'any 2008, ha posat –posarà– recursos econòmics a disposició de les economies nacionals. Aquesta vegada, conseller, la nostra opinió és que no podem deixar passar el tren com tantes vegades ha passat en la història del nostre país, no? I per fer això cal una mirada àmplia, una mirada generosa, una mirada ambiciosa. Cal ser capaços d'acordar. Acordar perquè ens hi juguem el futur de les generacions futures, de moltes generacions. Senyor conseller, el Grup Socialistes és conscient del moment que estem vivint a les portes d'unes eleccions, entre que els uns i els altres reclamarem la confiança de la ciutadania. Això a vegades ens porta també a extremar les nostres posicions, no? També observem..., aquí hi ha un punt de preocupació com al seu Govern –de preocupació pel que estem discutint, eh?– les trifulgues estan a l'ordre del dia, i això, des del punt de vista de la gestió, no és gens desitjable i, sobretot, en un moment com aquest. Però hi insistim: ara toca una nova aposta per una nova modernització de Catalunya i d'Espanya i d'Europa. La missió és crear ocupació, és crear empreses i reforçar les que tenim en base, des del nostre punt de vista, a quatre transformacions que necessita el país: la digitalització, la transició ecològica, la igualtat de gènere i la cohesió social i territorial. Hem de superar aquesta crisi transformant el nostre teixit productiu amb intel·ligència, creixent a curt termini, però pensant a llarg termini, no? I això tan sols ho podem fer, a més, descarbonitzant l'economia. La creació del fons de recuperació europeu, el Next Generation, posa a disposició d'Espanya 140.000 milions d'euros en forma de préstecs i transferències per al període que començarà l'any que ve fins a l'any 2026. I en el Pla de recuperació, transformació i resiliència que el Govern d'Espanya ha presentat ens explica que concentrarà l'esforç de mobilització dels 72 milions d'euros disponibles en forma de transferències durant els propers tres anys, perquè l'impacte de la recuperació en l'economia sigui ràpid. Ja l'hi dic: ens preocupa que les discrepàncies al Govern –esperem que no– acabin afectant les propostes que el conjunt d'administracions de Catalunya i el sector privat hagin de presentar. El termini de presentació és obert i, des del nostre punt de vista, conseller, és necessari que també convoquin els grups parlamentaris. Aquest matí la nostra diputada Alícia Romero i tots els diputats que han intervingut –i suposo que després es votarà en aquest sentit..., convoquin els grups parlamentaris en el format que vostès vulguin, el Govern, per tal de reclamar també aquest impuls necessari per part de tota la societat catalana. I tornant a la descarbonització de la nostra economia. Estem davant l'oportunitat de fer créixer un model econòmic diferent, més eficient en l'ús dels recursos, molt més prudent a l'hora de generar externalitats negatives i amb un impuls decidit per l'economia circular, perquè Catalunya recuperi la seva capacitat de ser motor i líder a Espanya i a Europa. I una de les claus de volta d'aquest nou model és la transició energètica, motiu, també, en part, de la interpel·lació que li ha fet abans el seu propi grup parlamentari. Vostè ho deia, Catalunya està a la cua de renovables. No serem nosaltres qui ho desmenteixi, eh? Anàvem a afirmar exactament això, no? La potència instal·lada en energies renovables a Catalunya suposa el 7,9 per cent de la instal·lada a tot Espanya. Si hi afegim l'autoconsum, com ens deien abans, puja a prop del 9 per cent, al 8,95 per cent. Estem, des del nostre punt de vista, amb un Govern, em permetrà l'expressió col·loquial, de boquilla, diu que està d'acord amb les renovables, però que després no parla ni amb les bases dels seus partits, no?, que encara parlen –jo ho he vist en algunes declaracions aquestes últimes setmanes– d'impacte visual. Jo crec que es parla d'impacte visual perquè ja no es pot parlar de re més, no? Per no parlar, senyor conseller, de radicals al si de la mateixa Administració que posen pals a les rodes o, directament, aturen els projectes. Ho deia vostè. S'està denegant la tramitació administrativa, el primer pas per a la instal·lació de parcs eòlics i fotovoltaics al nostre país; no només de parcs eòlics, també de parcs fotovoltaics. Els Nimbys han revifat perquè nosaltres creiem que hi ha una absència del Govern en aquest tema, no? I nosaltres volem un lideratge compromès del Govern. Tindrà el nostre suport, sempre l'han tingut, sempre ho hem manifestat. Ara, mai l'han agafat. Com a mínim els seus antecessors. I, mentrestant, haurem de substituir, a finals d'aquesta dècada, de la dècada que començarem l'any que ve, tres reactors nuclears, quatre de gas, si només parlem d'energia elèctrica, no?, que genera energia elèctrica. Però si incloem la resta d'energia que consumim en el transport, a la indústria, en el sector residencial, la quantitat d'energia elèctrica que necessitarem en el futur, en aquests propers deu anys, es pot incrementar al voltant d'un 70 o un 80 per cent del que consumim ara; és a dir, haurem gairebé de doblar aquesta xifra, no?, aquesta producció. Li volem recordar –segur que ho sap– que el Parlament de Catalunya va aprovar ara fa tres anys la Llei de canvi climàtic, que diu que Catalunya ha de caminar cap al cent per cent d'energies renovables. L'any 2050, és cert, però per arribar a aquesta fita de l'any 2050 ha d'haver-hi un camí intermedi, no?, que passa, justament, ho diuen tots els experts, per l'any 2030, si volem arribar a aquest objectiu del cent per cent renovable. I en aquest camí d'aquests propers deu anys, que passen molt ràpid, es necessitarà instal·lar un mínim de deu mil megawatts nous. La pregunta és: com s'ho pensen fer? Perquè només amb paraules no avançarem. O és que pensen importar energia renovable de la resta d'Espanya, com se'ns va comentar en la presentació del Pacte nacional de l'energia? –per cert, pacte nacional mai consensuat amb l'oposició. I en la mesura, conseller, que vagi avançant el tenir molta energia renovable –discontínua, sol i vent–, hem d'anar preveient, a més a més, la necessitat d'incrementar la renovable contínua, no?, la que podrem disposar tot l'any i a qualsevol hora: hidràulica de bombeig, termosolar o, també, l'emmagatzematge a través de l'hidrogen o de les bateries. Ens pot fer cinc cèntims de quins projectes té el Govern per tirar endavant aquestes necessitats? Amb quines aliances creu que hauríem de fer-ho? I el nou model, ho deia vostè, permet alhora la seva descentralització, per tant, la promoció de l'autoconsum, també en comunitats energètiques tant residencials com industrials. Quins plans d'actuació tenen des de l'Icaen o des de la Direcció General d'Energia? És veritat, estem davant un sistema disruptiu, com li deia. Però malgrat això necessitarem comptar amb grans empreses, perquè estem parlant de milers de milions d'euros d'inversions, perquè estem parlant de substituir tot el sistema energètic del nostre país. Hem de combinar, no?, les dues maneres d'afrontar aquest tema. Com ho pensen fer o quina idea creu que ha de fer la Generalitat per intervenir en aquest mercat? Esperem les seves respostes per plantejar algunes altres preguntes en el següent torn.
Gràcies, diputat. Per respondre a la interpel·lació, té ara la paraula el conseller d'Empresa i Coneixement, el senyor Ramon Tremosa.
Moltes gràcies, senyor president. Honorable consellera, diputades, diputats, moltes gràcies per la seva intervenció. A veure, fa dos dies vaig visitar l'empresa Silence a Molins de Rei, juntament amb l'alcalde. Com vostès saben, es va cremar fa unes setmanes i, doncs, bé, com a Govern li explicaré què hem fet per aquesta empresa, que és líder a Europa en el seu àmbit de motocicleta sostenible, no? Clar, això és molt interessant, i aquesta és una dada bonica, no? Catalunya havia sigut líder als anys setanta amb diferents marques en l'àmbit de la motocicleta, però per incapacitat d'agrupar-les en una gran empresa es van perdre totes. Però bé, la vida ha donat moltes voltes i avui podem augmentar la nostra autoestima com a país veient que una empresa que va néixer amb un impuls d'Avançsa, de la Generalitat, a través del Departament d'Empresa, avui en dia ja és líder europeu. Jo em pensava que era líder estatal, i em van dir, els de l'empresa, «no, ja som líders europeus. Doncs, mira, una molt bona notícia de país, perquè no tenia aquesta dada, no? Doncs, miri, Silence, que és aquesta empresa líder europea de motocicletes, té tots els números, encaixa perfectament amb aquests projectes europeus que vostè deia: mobilitat sostenible, canvi climàtic i digitalització. Tres en un. Per tant, és un cas de llibre, de manual, per aspirar a un d'aquests projectes fantàstics que vindran de la Unió Europea finançats a partir de l'any que ve. I la Generalitat, a través de la Direcció General d'Indústria del meu departament, ha ofert un aval i estem negociant amb aquesta empresa a través de l'ICF un crèdit, i també l'empresa pública Avançsa, del nostre departament, ajornarà els interessos durant un any de la participació que tenim i als que tenim dret per ajudar a la reconstrucció d'aquesta empresa. Què ha fet el Govern espanyol per Silence? Doncs, miri, vull agrair a Raúl Blanco, secretari d'estat d'Indústria, que visités l'empresa quan es va cremar, perquè voltava per la comarca i, doncs, va anar-hi directament. I el Raúl Blanco, que jo el conec de la Universitat de Barcelona, jo era professor quan ell estudiava, i amb el qual tenim una relació molt fluida pels temes de fons europeus, va mostrar una gran sensibilitat visitant aquesta empresa. Però què passa? Que llavors quan l'empresa truca al ministeri: «Bueno, ya veremos, ya veremos. En canvi, el Govern de la Generalitat ha sigut àgil i ja tenen sobre la taula els instruments per començar la reconstrucció de la planta de Molins que es va cremar; la de Sant Boi funciona perfectament, però la de Molins, doncs, diguem-ne, ha quedat polvoritzada, ha quedat carbonitzada, no? I, en aquest sentit, doncs, un exemple de la sensibilitat que té per a aquest Govern tota la qüestió de la mobilitat sostenible i de com ajudar una empresa líder europea com és Silence, d'un problema que ha tingut tan gran, com és un incendi sobtat un dimarts a la nit, no? Nosaltres, per la qüestió dels fons europeus, és una opció prioritària per a aquest Govern fins al punt que vam assistir, el vicepresident Aragonès pel matí i jo per la tarda, a les reunions que la Comissió Europea va tenir a bé celebrar, d'una banda, amb els presidents autonòmics, de l'altra banda, amb els consellers d'Empresa. Li he de dir, pel que fa a mi, que a la sessió de la tarda la directora general adjunta de la Comissió Europea va respondre les sis preguntes que li va formular el Govern de Catalunya. Per tant, va donar-nos informació sobre com seran aquests fons, i és una informació en la qual estem treballant i agraïm, no? Hem creat una comissió assessora, on tenim, per exemple, l'Andreu Mas-Colell, on hi ha el Joaquim Coello, on hi ha una quinzena de personalitats en els diferents àmbits que ens poden ajudar en aquest procés de selecció de projectes europeus, on hi ha Miquel Puig, que és la persona que vam triar perquè fes la coordinació d'aquest grup. Jo li puc dir que la part més bonica de la feina que estic fent com a conseller ha estat poder viatjar per tot Catalunya i veure uns quants d'aquests projectes, visualitzar uns quants d'aquests projectes. Ja li dic que abans de Nadal el Govern de Catalunya presentarà, de diferents departaments, perquè també és Salut, amb recerca biomèdica, Agricultura, amb recerca en el camp agroalimentari, també estan, diguem-ne, visualitzant, canalitzant, aixecant projectes, doncs, el Departament d'Empresa també n'ha pogut aflorar molts, perquè com vostè sap hi ha la Direcció General d'Indústria, la Direcció General d'Energia, qüestions de turisme, de comerç, per tant, és una conselleria molt àmplia. I, per tant, no pateixi, que Catalunya presentarà molts bons projectes tractors, que seran imbatibles a Madrid quan s'hagi de fer la tria. Aquesta és si més no la voluntat amb la qual nosaltres estem convidant moltes pimes a que agrupin els seus projectes en un de sol, a que hi afegeixen un centre de recerca i una universitat. No va de «jo tinc la meva pime i faig el meu projecte, estem intentant agrupar-ho, i això ho fem amb les patronals, cambres de comerç, col·legis professionals. Per tant, aquesta és la part més bonica de la feina que estic fent com a conseller, la més estimulant. I pots anar comarca per comarca, i jo que em pensava que coneixia Catalunya, perquè l'he visitat molt i he fet deu llibres d'economia catalana i quedo sorprès, comarca a comarca, quan descobreixo nou talent, noves iniciatives, noves empreses, nous projectes que són estimulants i que permeten visualitzar un futur bo per a aquest país, molt bo per a aquest país, sempre que canalitzem aquests 140.000 milions que han de venir de la Unió Europea a Espanya. Fixi's que en els diaris, en els diaris de Madrid i de Barcelona, hi ha una frase: «Espanya es pot gastar 140.000 milions d'euros europeus en una tarda? Sí. Per exemple, es pot decidir: «Dupliquem els trens d'alta velocitat. Això, en una tarda, ja s'han gastat els diners, perquè de ganes n'hi han, eh?, i d'empreses que tenen aquesta funció també. Però pensi vostè que l'Airef, l'autoridad fiscal independiente, creada des de la Unió Europea l'any 2013, ja va fer un informe aquest estiu passat dient: «Prou AVEs, ja hi ha massa xarxa construïda. La que vingui, la que es vulgui fer encara serà més costosa i menys rendible socialment i econòmicament. Per tant, dediquem els diners a unes altres coses –els diners públics, que són escassos, no? Però bé, a la premsa trobem: «Espanya es pot gastar 140.000 milions en una tarda? Sí. Però es pot gastar 140.000 milions d'euros en els projectes, en els camps que marca estrictament la Unió Europea? De canvi climàtic, mobilitat sostenible, revolució energètica, digitalització. Veus articles que diuen: «Ai, ai, ai, que no tindrem prou projectes. No patiu, Catalunya sola podria presentar, estarà en condicions de presentar centenars de projectes que cobririen una part molt important d'aquests 140.000 milions, molt per sobre del pes de Catalunya en el seu PIB i de les seves exportacions, perquè n'he pogut veure uns quants i són realment espectaculars. I, per tant, doncs, tant de bo... Miri, li diré una altra cosa. Vostè ha parlat de Pedro Sánchez. Jo li dic una cosa al senyor Pedro Sánchez. Fer un mal ús d'aquests 140.000 milions que vindran de Brussel·les pot abocar Espanya al rescat. Fer-ne un bon ús pot ser una oportunitat en benefici de tothom, de grans empreses i de pimes i de molts sectors, però fer-ne un mal ús és perdre una última oportunitat. I ho penso, eh?, és a dir, fer un mal ús d'aquests diners pot abocar Espanya a un rescat. I, certament, com s'han instrumentat aquests fons europeus, que és centralitzant la seva gestió a la Moncloa, que parles amb diferents ministeris, que des de la meva conselleria parlem amb quatre ministeris i resulta que veus que els ministeris tampoc tenen tota la informació. Centralitzar tot aquest procés només a la Moncloa amb molt poques persones, bé, si es fes bé podria ser molt eficaç, però pot no fer-se bé. Llavors, això no és com han operat altres països federals. Per exemple, a Bèlgica, el Govern de Valònia i el Govern de Flandes van ser requerits per aportar a Brussel·les els projectes de les seves regions, com també ha passat a Alemanya. Espanya ho ha fet diferent, però esperem que si més no la pressió de Brussel·les en l'elaboració del reglament que està fent de com s'ha de fer l'auditoria dels pagaments a compte que aniran venint periòdicament, doncs..., bé, la comissària adjunta de la Unió Europea ho va dir ben clarament: «No finançarem projectes que surtin fora de l'àmbit que hem especificat. Ho torno a repetir: no finançarà, la Unió Europea, projectes que surtin fora de l'àmbit prefixat on s'han de gastar, que és on entenem que vindrà la generació de riquesa, de llocs de treball, la reconstrucció que necessitem de cara a Europa. Per tant, doncs, en aquest sentit jo no soc pessimista, al contrari, és una gran oportunitat, i que, amb el dia a dia tan dur que tenim de la pandèmia, on ens toca gestionar realment un drama sanitari brutal i una pandèmia econòmica que pot encara ser més devastadora, doncs, aixecar els ulls i poder veure aquest esforç que ha fet la Unió Europea és una molt bona notícia. Per tant, el Govern de Catalunya serà el primer interessat, doncs, en vetllar que aquest diner sigui ben utilitzat en benefici de tothom. Moltes gràcies.
Gràcies, conseller. Per a la rèplica, té novament la paraula el diputat Jordi Terrades.
Gràcies, president. No sé si se n'ha adonat –segur que sí–, el conseller, que ha esmerçat més estona a parlar d'Espanya que no de Catalunya. I, per cert, un petit incís en el tema de Silence, no? El secretari d'Indústria del ministerio està en contacte directe amb l'empresa des del minut zero per vehicular també les ajudes que des del ministeri s'han d'articular. Ho dic perquè acabo de parlar amb ell, per corroborar la informació que vostè ens donava. Hi insistim: la transició ecològica justa i compromesa amb els tractats internacionals s'ha de situar, des del nostre punt de vista, en el centre del model econòmic i polític del país, perquè donar resposta a la crisi ecològica, hi insisteixo, i al canvi climàtic és urgent, però també una oportunitat de progrés social i, sobretot, econòmic, per a Catalunya, junt amb la digitalització. Conseller, en el Govern del que vostè forma part alguns i algunes de les seves col·legues van amb el fre de mà posat, i torpedinen projectes amb una visió electoral a curt termini de curta volada i amb un enfocament energètic que no respon ni de bon tros a les necessitats actuals i futures de Catalunya. Ho diem alt i clar: la implantació de les renovables és un repte de país, i alhora un repte generacional, i insistim en la necessitat d'establir prioritats. Catalunya ha de deixar d'estar a la cua de les energies renovables a Espanya. La transició energètica no és només parlar de com implementem renovables, és treballar per l'assoliment de la neutralitat de carboni l'any 2050, per desfossilitzar, com diu el col·lega Pep Puig, l'economia del país i promoure polítiques ambientals necessàries per combatre l'emergència climàtica en tots els nivells territorials i en totes les administracions; és treballar per una reducció del 55 per cent de les emissions de CO2 l'any 2030, de forma coordinada amb les directrius que emanen ja de la Unió Europea. La Llei de canvi climàtic fixa uns objectius més baixos, haurem de reformular i recalcular aquests objectius d'emissions –ho ha de fer el Comitè d'Experts de Canvi Climàtic, que, per cert, la conselleria de Territori i Sostenibilitat li hauria de posar els mitjans que reclamen. El comitè d'experts és un òrgan d'aquest Parlament que ha de fer els pressupostos de carboni, o ha de presentar els pressupostos de carboni. És treballar també per la mobilitat sostenible i per la col·laboració publicoprivada en tot el sector de la mobilitat de Catalunya –miri vostè, jo estic d'acord amb aquest plantejament. És necessari també, des del nostre punt de vista, un pla de renovació i modernització dels polígons industrials per transformar-los en polígons d'activitat econòmica sostenible. És parlar també d'un pla de barris lligat a una estratègia de rehabilitació energètica d'habitatges, que millora les condicions de vida dels residents d'aquests habitatges, d'aquests barris, però que contribueix a la reducció d'emissions de gasos d'efecte hivernacle, perquè el sector residencial també és un emissor de gasos d'efecte hivernacle. I, al mateix temps, hauríem de ser capaços de fomentar les comunitats energètiques d'autoconsum local als municipis –residencials o industrials, eh?, abans en parlava, en la primera part de la meva interpel·lació. Aquesta agenda de treball i de noves oportunitats que defineix el fons de recuperació europeu –torno a insistir-hi, jo crec que en això no tindrem gaires discrepàncies, no?– és una oportunitat, però també és una responsabilitat històrica dels que en aquests moments ens ha tocat gestionar aquesta etapa. I haurem de garantir, sí senyor, una execució rigorosa i eficaç. El Govern d'Espanya –perquè vostè va assistir a la conferència– ja ha manifestat la seva voluntat de cogovernança d'aquests fons i dels projectes que els han d'acompanyar. I, més enllà dels debats que puguem tenir, voldríem conèixer si ja s'estan coordinant amb els ministeris i quins seran els projectes principals que presentaran les empreses, els centres de recerca, les administracions locals, la mateixa Administració de la Generalitat, i si van en la línia dels objectius i prioritats europeus. Totes aquestes qüestions que li plantejo també se les trobaran en la moció que, a l'acabar el Ple d'avui, presentarem i que discutirem d'aquí quinze dies.
Gràcies, senyor Terrades. Per a la rèplica final, té novament la paraula el conseller.
Senyor diputat, molt breument. Avui és 19 de novembre. Celebro que el secretari d'estat del Ministeri d'Indústria li hagi donat aquesta resposta. No la dubto pas, al contrari, perquè jo seré el primer de reconèixer en seu parlamentària que si els ajuts del ministeri hi arriben, els hi agrairé públicament, com he fet alguna altra vegada. Per tant, al contrari. Però jo només li dono la informació, la Generalitat ja ha fet una feina amb agilitat. Doncs tant de bo el ministeri també vagi tan de pressa, no? Miri, nosaltres tenim relació amb els ministeris? Sí. I és fluida, sí, perquè és d'interès de tothom que aquests projectes surtin bé, per exemple, el Barcelona Supercomputing Center: 60 per cent Ministeri d'Economia, 30 per cent Generalitat, 10 per cent UPC. Aquí l'entesa és obligada i hi és, i a data d'avui és bona. Per tant, nosaltres, aquesta col·laboració institucional en benefici de projectes europeus que pugui presentar el BSC, la mantindrem i la tindrem perquè és la nostra obligació. Per tant, no pateixi que això serà fet. I ja li he dit, doncs, que abans de Nadal les diferents conselleries podem fer un acte, com a Generalitat, assessorat per aquest comitè d'experts on podrem mostrar un dibuix de quin pot ser el futur de Catalunya, si aquests fons europeus són canalitzats cap a aquests projectes que entenem que tenen un interès de país, perquè seran uns projectes tractors, no? Jo estic d'acord amb vostè de que hem de fer una feina portes endins, perquè sí que és veritat que hi ha una oposició, moltes vegades no raonada, a projectes d'energies eòliques i fotovoltaiques. I, en aquest sentit, per exemple, si no tenim l'any 2030 un volum d'una quantitat de noves energies renovables instal·lada, el cost de no tenir-ho seran moltes línies d'alta tensió. Per tant, doncs, una mica hem de començar a dir als catalans: «Si diem no a tot, el futur de Catalunya seran, doncs, trenta MATs que entraran per Castelló, per Terol, per Saragossa, per Osca i per França. Que, per cert, la MAT de França, si no vaig errat, després del Gloria va fer que la Costa Brava tingués llum durant moltes setmanes, eh? I, si no haguéssim tingut aquella MAT, el mes de febrer hauríem passat molt de fred i molta foscor. Per tant, o som renovables i som capaços de fer aquest exercici de dir: realment l'impacte visual és determinant, realment la tranquil·litat de l'àliga cuabarrada es veu significativament alterada per dir «no a un projecte eòlic? No ho sé, hem de fer aquest debat, eh? Jo el plantejo, perquè, si no, l'alternativa és que d'aquí a vint anys ens entraran trenta MATs a Catalunya, i llavors, en nom de la sobirania energètica, acabarem sent més dependents que mai de l'energia que produiran a França i Aragó i en altres llocs. Per tant, aquest és un debat que hem d'abordar, i aquí, doncs, si el Grup Socialistes té bones iniciatives, nosaltres no tenim cap problema en donar-hi suport. Jo en deu anys al Parlament Europeu vaig col·laborar principalment amb el Grup Socialdemòcrata, i, per tant, no tinc cap prejudici d'entrada, com tampoc vaig tenir cap prejudici de nomenar Miquel Puig, d'Esquerra Republicana, com a coordinador d'aquest grup assessor del Govern, perquè li reconec una vàlua, com l'hi hem reconegut tots, i una capacitat i un coneixement que en aquest cas concret pot ser molt útil. Per tant, no pateixi, que en això ens hi trobarem. I, en aquest sentit, aquest Govern està disponible a recollir les millors iniciatives de tots els grups per tal de trobar els consensos que facin més fort i més fàcil el camí que necessitem tots plegats cap a la nova energia de Catalunya. Moltes gràcies.
Gràcies, conseller. [[Interpel·lació al Govern sobre el paper de les biblioteques per a fer arribar la cultura als ciutadans, especialment en la segona onada de la pandèmia de Covid-19]] [[300-00330/12]] Passam ara al punt catorzè de l'ordre del dia, que és la interpel·lació al Govern sobre el paper de les biblioteques per fer arribar la cultura als ciutadans, especialment en la segona onada de la pandèmia de la Covid-19, presentada pel Grup Parlamentari de Junts per Catalunya. Per exposar-la, té la paraula el diputat Francesc Ten.
Vicepresident, bona tarda. Bona tarda, honorable consellera. Bona tarda, diputades i diputats. «Cal entendre la cultura del nostre país com la suma i compendi de tants i tants substrats i tants i tants nous punts de vista com ciutadanes i ciutadans hi vulguin aportar la seva creativitat, els seus coneixements, la seva iniciativa, la seva sensibilitat, la seva capacitat de projectar endins i enllà del territori tot allò que ens fa tan semblants i tan diferents a les cultures que ens envolten. Sap de qui és aquest text, consellera? Ja li avanço que no és del senyor Alfonso Guerra. Si estiguéssim en un altre format, jo ara li donaria pistes, vostè em contestaria i de seguida l'encertaria. No són paraules del molt honorable president Carles Puigdemont, ni del molt honorable president Quim Torra, tot i que ho podrien ser, perquè eren presidents, són presidents –són presidents– amb una mirada molt cultural. Són paraules d'un altre president disruptiu que ha tingut aquest país, són de Pasqual Maragall, un transformador que, com vostè i com Junts per Catalunya, està convençut que les biblioteques són espais i eines de transformació individual i col·lectiva i de suma de substrats, coneixements, iniciatives i creativitats, que deia ell en aquesta cita. Consellera, abans de res, gràcies per la seva feina, per la seva gestió, per la seva dialèctica en avançar en el desescalament de la cultura i de les biblioteques. Importantíssimes, perquè fan una funció compensatòria de desigualtats socioculturals. Ho repeteixo: fan una funció compensatòria de desigualtats socioculturals. El repte del desescalament és urgent i ha de ser –i em consta així– immediat. Ho deia el company diputat de Junts per Catalunya Ferran Mascarell: «El rescat més important per a la cultura és deixar-la treballar. Cal que les institucions li juguin a favor, que les autoritats sanitàries obrin les portes de la cultura. Fins ara, podem assegurar que la cultura és segura. El primer rescat comença deixant-li aixecar el teló, reactivant-la, com diu sempre vostè. I, evidentment, amb ajuts, amb ajuts ben fets, ben pensats, com està fent el seu departament, consellera. La reactivació de la cultura ha estat un dels seus i dels nostres objectius i la declaració de sensibilitat de la cultura i el seu desplegament, que aquest dimarts va tenir un interessant capítol més, ha de ser l'eina carregada de raons per continuar protegint la cultura. Parlem de biblioteques. L'alcalde d'Olot, l'amic Pep Berga, parla de les biblioteques com els CAPs de la cultura, com centres d'atenció primària en cultura. Ens agrada aquesta manera de referir-s'hi i aquesta mirada. Les biblioteques són l'eina bàsica imprescindible que el ciutadà necessita per formar-se, per avançar en l'aventura de la lectura i per avançar en aquesta inquietud bonica que és aprendre i sentir-nos interpel·lats per l'art, la lectura i les lletres. Són l'eina pública primera d'accés i d'abast a la cultura, a la lectura. I ara per ara, a les biblioteques hi passen moltes coses, per tant, també, a moltes altres activitats. I al ciutadà li ho hem de poder oferir. Hem de treballar junts perquè progressivament es puguin reobrir biblioteques i espais culturals. A les biblioteques, hi insisteixo, llibres i molt més, i que hi passin coses, que siguin experimentals. Vostè, per la seva trajectòria, ho coneix molt bé. Una biblioteca o una sala de lectura és un important esglaó de contacte amb la lectura i amb la cultura, i, per això, el decret aprovat abans-d'ahir d'espais segurs és bàsic en aquests cercles concèntrics de protecció de la cultura, perquè poden ajudar a no tancar biblioteques en un futurible escenari que no desitjaríem. Perquè a les biblioteques hi passen coses. Per exemple, els populars clubs de lectura, una manera de fer cultura, de compartir, de sentir-se interpel·lat per artistes i escriptors. Quants clubs de lectura hi ha a Catalunya? Quants inscrits? És a dir, quants homes i dones online durant la pandèmia intenten estar abstrets o compromesos amb el món i amb l'art que una escriptora, per exemple, els proposa? Martí i Pol deia: «No som més que paraules. Perquè a les biblioteques hi passen coses. Coincidirà potser amb mi que si hi ha equipaments on nous públics joves, gent gran o usuaris de la cultura no administrada s'hi acosten més, és a les biblioteques. Tenim dades de participació en activitats, per exemple? De participació en clubs de lectura, o tenim dades de creixement de nombre de carnets? Per això, durant aquesta segona onada, consellera, la lluita per la cultura és la lluita per la reactivació, per no perdre la professionalitat en el sector i per reprendre també –també– la musculació econòmica d'aquest sector. No ens podem permetre que defalleixi, que s'engruni, tota la feina feta fins ara; hem d'apostar molt fort per remuntar-la. La ciutadania, a més a més, és conscient, és més conscient que mai del paper de la cultura en temps de pandèmia, i de la companyia i de la transformació que fa, i així s'ha alçat en defensar-ho públicament i legítimament. Els ciutadans estimem les biblioteques. En relació amb el decret llei que estableix el cens d'espais de cultura responsables, creiem que és una manera pràctica d'ampliar espais culturals progressivament. Una eina que pot ser molt útil per a la desescalada i la reobertura, la represa d'activitats que afecta empreses culturals. Què hauran de fer les biblioteques per formar part d'aquests espais? Ho seran per defecte, les biblioteques consorciades o en xarxa? Deixi'm-li preguntar també per les accions del Departament de Cultura en aquest ampli, amplíssim univers de les biblioteques, ja sigui durant la primera onada i el confinament total, malauradament, o durant aquesta segona onada de confinament parcial. Tenim dades que reflecteixin el comportament cultural de la ciutadania en relació amb les «biblios? I demostrarien, aquestes dades, com el quilòmetre zero en cultura és un bé preuat, defensat, utilitzat i necessari? Quines dades té el departament que avalin l'acompanyament que les biblioteques han fet a la ciutadania, per exemple, amb tantes activitats dels populars contacontes i de talleristes? Parlem del préstec, consellera. Quin ha estat el comportament del préstec aquests darrers mesos? De ben segur que tenim dades sectoritzades, territorialitzades, de tipus de documents... Sabem perfectament que el préstec del llibre electrònic ha crescut durant la pandèmia. Com creu que s'hauria de consolidar, aquest préstec, i d'augmentar? Una altra qüestió transcendent: les compres del Servei de biblioteques a les llibreries és un canal important d'ajut al sector i a la cadena del llibre. De quins ajuts estem parlant? Quin increment hi haurà en acabat l'any respecte a l'anualitat anterior? Coneixem el nombre de títols o de volums que representa? Evidentment, el seu departament treballa en la renovació dels fons bibliogràfics. Amb quines accions? Tenint en compte que el paper de les diputacions en el mapa bibliotecari ha estat, històricament –i avui–, de gran transcendència, agraeixo la feina de les diputacions, de la Diputació de Barcelona, evidentment, i la Diputació de Girona em consta que també, i de les diputacions en general. La mancomunitat cultural és la casa que ha de vetllar per una cogovernança. La coordinació de les administracions és una obligació. La mancomunitat, doncs, pot ser una coordinació estratègica importantíssima per a les biblioteques amb molt de recorregut. La interpel·lo sobre això, consellera. I vaig acabant. Aquest mes de juliol, el Govern va posar les bases d'un nou Pla nacional del llibre i la lectura, i crea també el Consell Nacional de la Lectura, una eina participativa en l'elaboració d'aquest pla. De quina manera l'experiència acumulada en la gestió del Covid, una experiència complexa, difícil, però que anem avançant..., doncs, aquesta experiència, en quina manera pot influenciar en aquest pla de lectura? I igual d'important que això: quin paper han de tenir les biblioteques en aquest nou pla nacional? Quin creu vostè que hauria de ser –acordat– aquest paper? Consellera, fins aquí el meu torn. Moltes gràcies. Salut i cultura, biblioteques i independència. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Per respondre a la interpel·lació, té ara la paraula la consellera de Cultura, la senyora Àngels Ponsa.
Moltes gràcies, president. Consellera, diputats i diputades, de fet, com hem volgut visualitzar alguna vegada, les biblioteques públiques són un mirall de la nostra societat. Entrin en una biblioteca pública, observin el que s'hi fa i què fan els seus usuaris, i segurament tindran una radiografia molt aproximada de la comunitat a la qual aquest recurs públic serveix, ja que la biblioteca d'una població mitjana o bé d'un barri o d'un districte d'una gran ciutat metropolitana és, justament, aquest reflex. El concepte «biblioteca pública no fa referència tant a la seva titularitat, sinó als seus usuaris, que som tots i totes, amb necessitats diverses i individualitzades. La biblioteca pública té un objectiu fundacional, que és fer arribar la lectura i la cultura, en general, a tots els grups socials i a la seva comunitat. La xarxa de biblioteques públiques del país és una estructura que inclou equipaments de proximitat. I avui podem celebrar que cobreixen el 94 per cent del territori, tot il·lustrant aquella idea d'Eugeni d'Ors d'una Catalunya nova, culta, lliure, desvetllada i feliç. Avui n'actualitzem l'objectiu i treballem per una Catalunya on la ciutadania tingui un sentit crític i no es deixi manipular per titulars. Llegir molt i fer-ho a través de lectures plurals i diverses ha de permetre no només tenir opinió, sinó tenir criteri. Per assolir una Catalunya amb persones més lliures i més sàvies, més reflexives amb si mateixes, més respectuoses amb els altres, llegir segur que ens fa unes persones millors. A la crisi del 2008 es va poder visualitzar el reforç d'aquest paper públic de les biblioteques, va ser un lloc de refugi, un lloc d'acompanyament, un lloc on la gent que havia perdut la feina anava a fer recerca de noves feines o a redactar un currículum o, senzillament, a vegades, a passar hores llegint en un entorn que convida a la lectura; va ser una biblioteca social, va tenir el paper d'una biblioteca social. Enguany, el 13 de març d'aquest any 20, les biblioteques van haver de tancar els seus edificis, i justament per aquest paper social que tenen, doncs, no van desaparèixer. Des d'aquell dia van estar treballant de manera incansable per continuar oferint els seus serveis durant la primera onada de la pandèmia. Des d'aquell moment les actuacions han estat centrades en facilitar l'activitat i mantenir el màxim de serveis possibles. No sé si li podré donar totes les dades que vostè ha demanat, però crec que algunes sí que li podré donar. D'una banda, vam potenciar les eines digitals. Les primeres actuacions, doncs, es van centrar a potenciar les xarxes socials i les eines d'internet a través de la biblioteca digital, de l'eBiblioCat, que el vam fer de forma universal, d'accés universal. No calia tenir carnet de biblioteca per poder-hi accedir. Aquest accés universal va ser possible també gràcies a una aliança institucional entre el Govern del país, la Diputació de Barcelona, la Diputació de Girona i l'Ajuntament de Barcelona, fent possible que aquesta aliança entre les diferents administracions pogués..., aquesta col·laboració, d'alguna manera, sincera i responsable, va poder fer adoptar les mesures necessàries per tal de poder arribar al màxim de ciutadania i poder treballar protocols i mesures de seguretat que garantien que les biblioteques fossin segures. Per donar una xifra concreta, del dia 13 de març del 20 al 26 de maig del 20, o sigui, en aquest període, es van realitzar un total de 264.348 préstecs, una xifra que representa un 410 per cent en relació amb el mateix període de l'any 19. Unes xifres que donen la magnitud realment del que ha sigut tot el servei que ha fet la biblioteca pública. En paral·lel, en aquest període es van donar d'alta 45.000 nous usuaris a la plataforma de l'eBiblioCat, representant un increment d'un 1.063 per cent –és que donem xifres que en el món cultural fan respecte, no?– en relació amb el mateix període de l'any dinou, i més del doble de tots els usuaris que es van donar d'alta a la plataforma durant tot l'any dinou. L'increment d'aquesta demanda va implicar la contractació immediata de més títols i més llicències d'ús per un valor d'uns 120.000 euros, que hi vam destinar, i també l'augment de nombrosos documents prestables per dia i persona. Però això va ser possible gràcies a aquesta aliança institucional que els explicava. D'altra banda, vam incrementar l'oferta i l'impuls també a activitats virtuals des del moment en què les biblioteques públiques van haver de tancar els seus edificis. Els professionals del sistema públic –que jo vull aprofitar avui per posar en valor els professionals del sistema públic de lectura, parlo en femení perquè majoritàriament són dones, també hi ha homes, unes grans professionals, les bibliotecàries d'aquest país– van incrementar ràpidament l'oferta de les col·leccions digitals, i també de les activitats virtuals de la xarxa. D'aquesta manera, doncs, es van crear més de tres-cents clubs de lectura. Dades i xifres que vostè també demanava. Vam tenir al voltant de 65.000 persones que han fet alguna activitat relacionada amb la lectura digital. Vam fer també una comunitat de lectors mitjançant l'aplicació per a dispositius mòbils, el Tellfy, que arribava sobretot a un públic molt jove i fomentava la lectura entre el públic jove. Vam crear una trentena de comunitats de lectors i de canals diferents en un entorn segur. Vam participar en iniciatives del sector cultural com la lectura a casa. Vam mantenir també iniciatives que ja existien, com el «Llegir té premi –de forma virtual, però el vam mantenir–, el projecte «Escriu un llibre, el «Fas sis anys, tria un llibre, que aquests dies justament està, diguéssim, en actiu encara. I també vam continuar treballant amb els centres penitenciaris, amb centres d'educació juvenil, amb els pavellons socials, amb el mateix hospital de la Vall d'Hebron. Paral·lelament, i vostè també m'ho demanava, vam incrementar el volum de compres per afavorir el sector editorial. Vam doblar, exactament, la quantitat al sector editorial en concepte, doncs, de compra de llibres, tant en català com en occità. Hi vam destinar 3.230.000 euros, als quals cal sumar-hi 1.700.000 euros més que vam destinar als municipis per la compra de llibres i diaris. En aquesta segona onada, a l'haver declarat, com vostè ja feia referència, la cultura com a bé essencial, doncs, les biblioteques han continuat obertes. Cada vegada podrem incrementar més el percentatge d'ús. Avui, justament, també hem incrementat aquest percentatge. Estem també..., paral·lelament, no hem deixat de treballar en projectes de gran importància, vostè n'és coneixedor: hi ha nou biblioteques noves previstes, catorze trasllats d'instal·lacions i nou ampliacions. Ara justament a finals d'any, el dia 28, crec, de desembre crearem el Consell Nacional de la Lectura, per avançar en el Pla nacional del llibre i la lectura. I una cosa que em fa molta il·lusió anunciar, perquè hi hem treballat durant molt de temps tot l'equip de biblioteques, que ha estat el poder tenir un sistema únic de lectura pública, no? I aquí també vull agrair tota la feina que s'ha fet des de les diputacions, des del mateix Ajuntament de Barcelona, tots junts hem sigut capaços d'arribar a una marca única amb un carnet únic que vam aprovar justament dimarts a Govern, i això comporta els catàlegs, que ja estan coordinats, i, per tant, ja tenim un catàleg únic, i, per tant, el sistema de préstec interbibliotecari també serà únic per a tot el país. Això és d'un avanç important, i com a país ens n'hem de sentir orgullosos, i més perquè ho hem fet cooperativament i amb aquestes aliances que, doncs, jo crec que entre tots hem sigut capaços de posar en valor. Esperem que, a partir de l'1 de gener –perquè hi han un seguit d'esculls que s'han de salvar, més administratius que d'altre tipus– puguem ja disposar d'aquesta eina dins del sistema públic de lectura, que ens fa moltíssima il·lusió, perquè, de fet, posar en valor la lectura com a part de la cultura és invertir en ella i en el futur dels nostres infants i dels nostres joves. Hi ha una frase de l'escriptora estatunidenca, la Susan Sontag, que m'agrada molt, que és: «Un bon llibre és l'educació del cor. Crec que és una definició de veritat d'aquest refugi que trobem sovint en els llibres. Gràcies, diputades, diputats, consellera. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, consellera. El diputat vol fer rèplica? [[Pausa.]] [[Interpel·lació al Govern sobre els mitjans públics de comunicació]] [[300-00328/12]] Per tant, passam al següent punt de l'ordre del dia, que és el punt quinzè: la Interpel·lació al Govern sobre els mitjans públics de comunicació, del Grup Parlamentari de Ciutadans. Per exposar la interpel·lació, té la paraula el diputat Ignacio Martín.
Gràcies, president. Bona tarda, consellera Budó. Bé, una vegada més ens veiem aquí per una interpel·lació sobre TV3, sobre Catalunya Ràdio, sobre els mitjans de comunicació públics de Catalunya. Com bé dic, no és la primera; és possible que sigui l'última, la darrera, d'aquesta legislatura. Però, en tot cas, sí que espero que algunes de les qüestions que hem anat repetint, de forma, segurament, amb una reiteració recurrent al llarg d'aquesta legislatura, si més no, trobin avui una resposta una mica més satisfactòria que la que hem trobat fins ara, consellera. Perquè la veritat és que moltes vegades quan surto a fer aquesta interpel·lació, que, hi insisteixo, és recurrent, tinc la impressió que les nostres demandes, les nostres preocupacions, les nostres inquietuds, que no deixen de ser inquietuds de centenars de milers de ciutadans de Catalunya, per no dir com a mínim d'1 milió, d'1 milió i mig de ciutadans de Catalunya, i, per tant, d'una part important de la població de Catalunya que paga també amb els seus impostos els nostres mitjans públics... Perquè quan dic 1 milió, 1 milió i mig no m'estic atribuint vots que no ens corresponguin, sinó perquè crec que quan exigim des d'aquest faristol uns mitjans públics neutrals, uns mitjans públics respectuosos amb la pluralitat interna de Catalunya, ho fem també en nom de votants de la resta de partits constitucionalistes, en sentit ampli: els nostres, els del PSC, els del Partit Popular, i també, en certa mesura, els dels comuns. No m'estic atribuint aquí la representació de la meitat de Catalunya, però sí que crec que és una preocupació que compartim molts ciutadans de Catalunya. Això es veu reflectit, per exemple, en la dada, que ja hem repetit a bastament aquí diversos grups, no només el nostre, que la majoria dels votants, de les persones, dels ciutadans de Catalunya, que es declaren votants de partits constitucionalistes o no independentistes no veuen TV3. Crec que era el 9 per cent dels votants de Ciutadans que veuen TV3, el 17 per cent dels votants del Partit dels Socialistes de Catalunya que veuen TV3, que em semblen xifres que són realment lamentables, atesa la realitat i atès el fet que TV3 i Catalunya Ràdio són mitjans que paguem el conjunt dels ciutadans de Catalunya. Doncs bé, consellera, m'agradaria que vostè em donés l'opinió, la visió del Govern sobre el fet que, si més no, la meitat dels catalans no puguin fer seva una televisió que, sistemàticament, tendeix a insultar la resta d'Espanya, tendeix a fer una pedagogia de la confrontació amb la resta dels espanyols, que, lògicament, genera un rebuig a aquests votants de partits constitucionalistes, i, en definitiva, a ciutadans de Catalunya que paguen aquests mitjans exactament igual que ho fan els votants de partits separatistes. Per tant, jo li demanaria que em digués si vostè creu que un votant constitucionalista pot considerar normal que la principal col·laboradora de TV3, que és la senyora Pilar Rahola, li digui a un eurodiputat com el senyor Jordi Cañas que és un llimac, li digui «llimac –per a aquells que no estiguin familiaritzats amb el terme en català, en castellà, en l'altra llengua dels catalans, babosa. Jo, realment, crec que és absolutament impresentable que en una televisió pública que paguem el conjunt dels ciutadans de Catalunya una col·laboradora principalíssima dels programes de TV3 li digui «llimac a un representant públic. Crec que és inadmissible, com crec que és absolutament inadmissible que una col·laboradora també molt habitual dels programes de TV3, en aquest cas, diguem-ne, que no és tan coneguda, però, en tot cas, també és prou habitual, o el senyor Jair Domínguez, que és un presentador d'un programa de TV3, diguin coses tals com «puta Espanya a la televisió pública de Catalunya. Això és inadmissible. La veritat és que són termes que serien propis de televisions que, diguem-ne, han passat a la història per coses absolutament abjectes. No crec que sigui raonable que TV3 mantingui aquesta mena d'actituds, i ho dic, precisament, en un moment en què estem a tres mesos escassos d'unes eleccions, unes eleccions autonòmiques, en què els ciutadans de Catalunya tindran interès..., perquè som molts els ciutadans de Catalunya que tenim interès a informar-nos també per les cadenes d'àmbit nacional, que són essencialment en castellà, llevat de la desconnexió de Televisió Espanyola per a Catalunya, que és també en català..., però tenim interès també a informar-nos sobre les coses que passen a Catalunya, també en el nostre altre idioma, que és el català. Per tant, és una cosa incomprensible i, per definició, injusta el fet que els ciutadans de Catalunya que paguem els nostres impostos hàgim d'acceptar que TV3 és una televisió que ens expulsa com a audiència, perquè, directament, ens insulta, perquè moltes vegades TV3 insulta els votants constitucionalistes, amb el seu menyspreu cap a la resta d'Espanya. Hi insisteixo: TV3 és la televisió pública amb més condemnes per falta de neutralitat i per falta de respecte al pluralisme polític de la història de la democràcia. És una cosa inversemblant. La Junta Electoral Central ha condemnat en moltes ocasions TV3 per no respectar el pluralisme, per exemple, per fer servir la nomenclatura dels partits separatistes, en qüestions com la d'anomenar els polítics presos, ara condemnats per delictes gravíssims..., anomenar-los «presos polítics. És una distorsió del llenguatge que en una televisió pública no és acceptable. Ho seria en una televisió privada que paguessin vostès o el senyor Puigdemont des de Brussel·les? Sí. Però no ho és en una televisió pública, que és una televisió que per definició ha de ser de servei públic, i que ha de respectar el conjunt dels ciutadans que la paguem. L'expressió «presos polítics o «exiliats per referir-se, no a un exiliat, com el senyor Tarradellas o tants d'altres del nostre país que han hagut de marxar, de tot Espanya, de resultes de la dictadura, sinó per un home, com el senyor Puigdemont, que ha fugit de la justícia. Per tant, aquesta distorsió del llenguatge és una cosa que crec que els ciutadans de Catalunya no tenim per què pagar. Crec que és molt oportú el moment per presentar aquesta interpel·lació, tenint en compte que tenim unes eleccions a la cantonada. Estem a molt pocs dies, setmanes d'una contesa electoral, i seria interessant que vostè em digués si creu que és normal que els ciutadans de Catalunya hagin de pensar: «No, és que jo no em puc informar del que passarà a les eleccions de la meva comunitat per la televisió autonòmica perquè la seva manera d'exposar la realitat és absolutament esbiaixada i abjecta. Per tant, jo crec que aquestes qüestions fora bo, senyora consellera, que des del respecte em contestés o, si més no, em fes una valoració sobre això. I no vull deixar de fer esment, de parar esment sobre una qüestió que ja he plantejat en la meva anterior intervenció, que era una moció sobre corrupció, que és també sobre les declaracions que hem sentit, les converses que hem sentit a l'operació Voloh. No hi és, la senyora Madaula, ja, però espero que ja tingui clar que l'operació és «Voloh i no «Volhov. L'operació Voloh ens ha donat l'oportunitat de conèixer unes converses de la senyora Pilar Rahola en què li diu al senyor David Madí que ja han trucat, entre d'altres, l'expresident de la Generalitat, el senyor Puigdemont, ja han trucat al director de TV3 per dir-li que no li retalli el nombre de minuts o la quota de pantalla a la mateixa Rahola, que és inadmissible que només surti quatre dies a la setmana a TV3, que ha de sortir tot el que ella consideri oportú perquè al capdavall el que ella és, i això ho ha denunciat fins i tot el consell professional de TV3, és una comissària política al servei del Govern. És exactament el que es desprèn d'aquestes converses, i jo crec que en una televisió en un entorn democràtic, en una comunitat d'un país democràtic com Espanya, això és inadmissible. No hi pot haver comissaris polítics a les tertúlies i als programes de la televisió pública, perquè al final això és el que demostra que TV3 s'ha convertit, per desgràcia, en una corretja de transmissió dels partits separatistes i en un aparell d'agitació i propaganda al servei del separatisme. I davant d'una contesa electoral tan important com la que tindrem el 14 de febrer, si tot ho fa possible, crec que és imprescindible que el Govern ens digui si creu que està disposat a fer alguna cosa perquè TV3 acabi respectant d'una vegada per totes el principi de neutralitat i el principi de pluralisme polític. Insisteixo en les converses que comentàvem de l'operació Voloh, perquè crec que la manera com parla la senyora Rahola, fins i tot del director de TV3, el senyor Sanchis, del qual diu que «l'hi faran pagar..., però quina manera de parlar és aquesta sobre el director de la televisió pública? Que tothom ja sap aquí les meves discrepàncies amb ell –només professionals, òbviament, li desitjo el millor en el pla personal–, però, ostres, em sembla inacceptable que una col·laboradora de TV3, una comissària política, digui que «l'hi faran pagar, al Vicent, al senyor Sanchis. Hi insisteixo, des de la discrepància política: crec que no és admissible. Hi insisteixo: crec que és una forma de fer política pròpia d'organitzacions mafioses. És una forma de fer política que el que fa és coaccionar la llibertat dels mitjans públics per poder fer una televisió pública d'un mínim de qualitat. I això ha generat, lògicament, un allunyament, una distància, un distanciament enorme d'una part important de la ciutadania de Catalunya, que voldria, i hi té dret, també, poder veure la televisió pública de Catalunya sense que se'ls insultés, sense que se'ns insultés, amb exemples tan clars com el que li he comentat, que m'agradaria molt, senyora Budó, que vostè em digués quina és la seva opinió sobre el fet que a TV3 es digui obertament «Puta Espanya o se li digui a l'eurodiputat de Ciutadans Jordi Cañas «llimac. Això, si vostè creu que és admissible, tenim un problema, perquè això no és un servei públic de qualitat, no és una televisió pública que respecti els principis democràtics de neutralitat i pluralisme polític, i crec sincerament que el Govern de la Generalitat, en aquest sentit, hauria de fer alguna cosa més per garantir i per vetllar per la pluralitat i, si més no, un intent de veracitat dels mitjans públics de Catalunya. Gràcies, senyora consellera. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Té ara la paraula, per respondre a la interpel·lació, la consellera de la Presidència, la senyora Meritxell Budó.
Gràcies, vicepresident. Diputat Martín Blanco, diputades, diputats, certament, vostè ho deia al principi de la interpel·lació, amb aquest seran, crec, tres plens seguits en els que el seu grup parlamentari porta aquí a debat, doncs, el tema dels mitjans públics de comunicació. Una interpel·lació, una moció, avui una altra interpel·lació, i, òbviament, totes les preguntes orals que han convingut. I des d'aquesta consellera i des de la conselleria i el departament que represento sempre hem estat aquí per donar respostes a allò que vostès ens demanaven. Avui no sabia per on em sortirien en la seva interpel·lació, perquè sempre, doncs, la fan així genèrica, sobre els mitjans públics de comunicació. Recordo la darrera, no fa massa dies, amb la diputada Sierra, doncs, que, interpel·lant sobre els mitjans de comunicació, va dedicar pràcticament tota la seva interpel·lació a parlar d'allò que ella anomena «un engendro, un engendro de la lengua propia, eh? Apel·lant –apel·lant–, això sí, a la seva formació de filòloga. En fi... I, realment, doncs, tornem a estar aquí, en una interpel·lació en la que tornen a posar en entredit la pluralitat i la independència dels mitjans públics catalans. I ho fan, doncs, seguint, com sempre..., i ara que comencem, sembla, doncs, a acostar-nos a un període electoral, i, per tant, cal tornar a posar l'accent en aquests temes al voltant del que són, ja, les seves, podríem dir-ne, obsessions, que és l'atac a la llengua pròpia, a la llengua catalana, i l'atac als mitjans públics de comunicació. De fet, l'hi he de dir: a mi ja em sembla bé, que se'ns interpel·li com a Govern, per això estem, per venir aquí a donar explicacions, que se'ns interpel·li, que se'ns facin mocions, és la nostra obligació portar temes, debatre'ls, aprovar propostes en aquest Parlament, només faltaria. Ara bé, si m'ho permet dir, doncs, senyor Martín Blanco, vostès no utilitzen exactament els mecanismes parlamentaris amb aquesta finalitat. I és per això que potser arribarà un dia que haurem de dir «prou, que haurem de dir prou de seguir certs jocs de fer i de manera de fer aquí en aquest Parlament. I li dic «joc, i n'hi puc posar un exemple, i crec que el millor exemple que, precisament, li puc posar, i no em remetré a gaires dies enrere, és la seva moció al Ple anterior, que responia a la interpel·lació que m'havien fet la setmana anterior sobre l'ús de les llengües en els mitjans de comunicació. I, de fet, ja els hi va deixar molt clar el diputat Riera en la seva intervenció: d'aquells disset punts que tenia la seva moció, dels disset punts que contenia la seva moció fruit de la interpel·lació prèvia, només un –només un– parlava dels mitjans de comunicació. Senyor diputat, de veritat pensava que avui, en rebre novament aquesta interpel·lació, pensava i tenia l'esperança de que fos una interpel·lació de temes d'interès per al futur dels nostres mitjans de comunicació. Pensava que realment avui aprofitaria que potser –potser– és l'últim Ple en el que podem parlar, doncs, en aquests termes, pensava que podria parlar d'aquest futur dels mitjans de comunicació. I per un moment vaig pensar que potser estaven preocupats per l'avantprojecte de llei audiovisual espanyola, un avantprojecte de llei que envaeix directament les nostres competències, un projecte de llei que envaeix competències que són també d'aquest Parlament, i que afecten també la seva condició de diputat, la seva condició de legislador, com a diputat que és d'aquesta cambra. Però, malauradament, veig que això no els preocupa en absolut. Perquè, escolti, aquest avantprojecte de llei espanyola, en comptes de respondre a l'adaptació, precisament, de la directiva europea, el que fa és respondre a l'obsessió centralitzadora que caracteritza els diferents governs de l'Estat. I, si no, com explica que una directiva de serveis de comunicació audiovisual que té com a objectiu adequar la regulació als nous serveis audiovisuals, que en pocs anys han desplaçat els mitjans tradicionals, el que acabi fent aquest avantprojecte de llei sigui treure competències al Parlament de Catalunya i, a més, literalment, fa desaparèixer les competències del CAC. Com si no existís, el fa fora del mapa. Suposo que vostè, com a diputat d'aquesta cambra, alguna cosa tindria a dir o voldria dir, penso, quan li treuen, en aquest cas, competència quant a legislar sobre com hauria de ser el mandat marc i els contractes programa dels diferents nivells de mitjans dels serveis públics de Catalunya, o quan li treuen la competència quant a legislar sobre els serveis de comunicació audiovisuals, televisius i radiofònics comunitaris sense afany de lucre, i ja no diguem quant a la diversitat cultural i lingüística que promou la directiva, i que, malauradament –no és cap sorpresa–, l'avantprojecte ja no contempla. Tenia l'esperança, senyor Martín Blanco, que aquest tema també els preocuparia, però veig que no; veig que vostès segueixen amb les seves obsessions de la llengua catalana i dels mitjans audiovisuals catalans. Miri, jo li tornaré a parlar, perquè de debò és que crec que no ho entenen, de la independència dels mitjans públics. Vostès es creuen que nosaltres com a Govern anirem als programes a dir el que es pot dir i el que no es pot dir? Vostè creu que nosaltres anirem a decidir quins són els tertulians que han d'anar a les televisions? Escolti'm, els hi va dir l'altre dia aquí en la sessió de control, en què va venir el senyor Sanchis, a la comissió parlamentària on va comparèixer el senyor Sanchis..., els va dir que els tertulians els escullen els directors i les directores dels programes. Escolti'm, ni el director de TV3 ni els consellers i conselleres d'aquest Govern decidim quins són els tertulians que van als mitjans públics de comunicació. La independència dels mitjans públics ens la creiem i l'exercim. Potser vostès si governessin ho farien d'una altra manera. Però nosaltres no, exercim la independència dels mitjans públics. I n'hem parlat per activa i per passiva aquí en les meves compareixences. I, a més a més, l'hi recordo, senyor Blanco, i vostè ho sap perfectament, perquè l'hi he dit en alguna compareixença que he tingut ja en alguna interpel·lació amb vostè, que hi han diferents tipus de control i mecanismes en aquesta cambra que garanteixen la independència dels mitjans públics: el control parlamentari, el control del Consell de l'Audiovisual i el control de la Sindicatura de Comptes. El Govern ni fa la programació, ho repeteixo, ni tria els tertulians; la fan els professionals dels mitjans públics. Els treballadors i les treballadores dels mitjans audiovisuals públics apliquen, amb llibertat, el seu criteri professional i són garantia de llibertat d'expressió. I el Govern no només no fem la programació, sinó que, a més a més, no exercim cap tipus de control polític. Això, senyor Martín Blanco, és així, i l'hi repetiré tantes vegades com calgui, perquè aquesta és la manera de fer d'aquest Govern, un govern que creu en la pluralitat dels mitjans públics, en la independència dels mitjans públics, i, per tant, en la no interferència en els mitjans públics.
Gràcies, consellera. Per a la rèplica, té novament la paraula el diputat.
Gràcies, president. Bé, apreciada consellera, és que no és que ho diguem nosaltres, que vostès intervenen a TV3, és que ho diu fins i tot el consell professional de TV3, que els està dient que són inadmissible les converses que hem conegut de la senyora Rahola amb el senyor Madí dient que el que ha de fer, o el que ha fet el senyor Puigdemont –no el que ha de fer, sinó el que ha fet el senyor Puigdemont–, és trucar al senyor director de la cadena per dir-li, al senyor Sanchis, que no li redueixi la quota de pantalla. Per tant, no és que ho diguem nosaltres, que ho diem, eh? –no pensi que ara faig una actitud vergonyant, no, no: ho diem–, però és que, a més, el consell professional de TV3 ens dona la raó, perquè és pornogràfic, és literalment pornogràfic el to de les converses entre la senyora Rahola i el senyor Madí, que constaten, senzillament, que el Govern de la Generalitat i els partits separatistes col·loquen comissaris polítics per fer de tertulians a les tertúlies de la cadena. Una cosa que m'ha semblat especialment injusta, senyora consellera, però sé que és un mantra del separatisme, i jo l'entomo i, senzillament, hi responc, quan diu vostè que nosaltres tenim una obsessió amb la llengua catalana. No sé exactament a què es refereix amb l'«obsessió amb la llengua catalana. Jo, senyora consellera, i l'hi dic amb molt de respecte, a diferència de vostè, jo faig servir en la meva vida privada, igual que la majoria dels meus companys de bancada, del meu grup parlamentari..., en la nostra vida pública i privada fem servir indistintament les nostres dues llengües, les dues llengües pròpies dels catalans, que són el català i el castellà. Vostè, en canvi, senyora consellera, quan era alcaldessa del seu municipi, quan algú va fer servir la llengua espanyola, l'altra llengua dels catalans, va posar el crit al cel. Per tant, la diferència entre vostès i nosaltres és aquesta. Nosaltres no només acceptem, sinó que fomentem i estem encantats del caràcter bilingüe de la societat catalana. És la gran diferència entre vostès i nosaltres, i jo crec que això s'ha de dir. Fins i tot, li dic que davant de la contesa electoral que tenim d'aquí a tres mesos, és important que la gent sàpiga que el que vostès diuen que nosaltres diem és mentida, i, en canvi, jo els dic a vostès: vostès tenen un problema amb el bilingüisme de la societat catalana. Volen acabar amb el bilingüisme de la societat catalana. Nosaltres, lluny de voler acabar amb ell, el que volem és fomentar-lo. I ho fem perquè el moviment es demostra caminant, ho fem en les nostres intervencions parlamentàries. Jo no he vist mai un diputat de Junts per Catalunya o d'Esquerra Republicana fent una intervenció en castellà en aquest Parlament. Déu nos en guard, els senyors d'Esquerra Republicana i de Junts per Catalunya, de fer servir la llengua de Cervantes en aquest Parlament. Seria un sacrilegi. El que sí que han fet és, quan algun diputat d'algun partit constitucionalista ha fet servir la llengua espanyola en aquest Parlament, aixecar-se dels seus escons i marxar. Aquest és el respecte que vostès tenen per la llengua espanyola. Quan els pares de famílies que demanen que els seus fills puguin rebre l'educació també en castellà, demanen aquesta educació, vostès es manifesten, convoquen manifestacions davant de les cases d'aquests pares, la qual cosa és gravíssima, per assenyalar-los per demanar l'ensenyament també en castellà. Aquesta és la realitat i jo estic disposat a mantenir un debat i qualsevol dels meus companys –la senyora Roldán, la senyora Fernández, el senyor Amelló– estan disposats a mantenir debats públics sobre aquesta posició. Vostès què defensen? Defensen el monolingüisme a Catalunya, el manifest Koiné. Nosaltres defensem, precisament, el bilingüisme de la societat catalana i el trilingüisme a les aules, senzillament. Per clarificar les coses, crec que també és important anar clarificant coses. Després es queixava vostè de l'expressió de la meva companya Sonia Sierra, no en aquest Ple –en aquest Ple, té tota la raó, també en aquest Ple–, sinó també en comissió, sobre el engendro, vostè deia, el engendro de la lengua propia. És que anem a veure, el concepte «llengua pròpia és un concepte que des del punt de vista científic no té cap mena de lògica, no té cap mena de sentit, ni té parió en qualsevol altre país del nostre entorn democràtic. El concepte és la «llengua materna, i els catalans tenim, majoritàriament, com a llengües maternes, el català i el castellà. El concepte «llengua pròpia és un invent que han fet vostès, amb la col·laboració del Partit Socialista, per separar, diguem-ne, lingüísticament, la societat catalana i ens diuen que la llengua pròpia de Catalunya és el català, i, per tant, el castellà, que, curiosament, és la llengua majoritària dels ciutadans de Catalunya, és impropi. Per tant, deixem les coses ben clares, i el que és una bestiesa, un engendro en castellà, o una monstruositat, exactament, una monstruositat, és dir que el castellà, la llengua majoritària dels ciutadans de Catalunya, és impropi de Catalunya. Això és una autèntica bestiesa, i, per tant, subscric fil per randa les paraules de la senyora Sierra quan diu que el fet de parlar de «llengua pròpia a Catalunya i referir-se només al català és un engendro nacionalista. És que no pot ser d'una altra manera. Només una concepció ultranacionalista de la realitat pot pretendre que una societat essencialment bilingüe com la nostra, molt a pesar dels partits separatistes, però que ho és i ho continuarà sent, una societat essencialment bilingüe..., no es pot pretendre que és monolingüe i que només té una llengua pròpia. Aquesta és la qüestió. I això és exactament la definició del «engendro nacionalista. [[Alguns aplaudiments.]]
Per fer la rèplica, té la paraula ara la consellera de la Presidència, la senyora Budó.
Gràcies, president. Diputat, miri, què li fa pensar que en el meu àmbit privat o familiar jo no utilitzo més d'una llengua? Penso que això són prejudicis, absolutament. Vostè no ho sap. No, no, això que vostè acaba d'afirmar són prejudicis, perdoni. Jo no tinc cap prejudici sobre quantes llengües parla en el seu àmbit privat. No els tingui amb mi, perquè no ho sap, i, probablement, li sorprendria –probablement, li sorprendria. Però és igual, no hem vingut aquí a parlar d'això. Miri, jo el que li vull dir és que fa trenta-set anys que es va crear la corporació catalana, i es va fer en aquesta mateixa cambra. Jo recordo –vostès no hi eren, però– que es va fer per unanimitat. Tots els grups d'aquesta cambra varen coincidir que els mitjans públics de Catalunya havien de ser altament competitius i havien de ser un instrument potentíssim per a la recuperació de la llengua i per a la recuperació de la identitat nacional. I a dia d'avui aquests mitjans públics segueixen treballant amb aquesta mateixa il·lusió i amb el mateix esperit que va sorgir d'aquest Parlament ara fa trenta-set anys, quan es varen crear. Perquè, senyors de Ciutadans, senyor diputat, senyor Martín Blanco, un cop més, jo els vull recordar que els mitjans públics de comunicació són un instrument essencial, ho són, un instrument essencial per a la cohesió social i per al progrés social del nostre país, i també –i també– per a la preservació de la llengua catalana, que és minoritària, molt minoritària, en els mitjans de comunicació. Només cal que faci zàping i ho veurà. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, consellera. [[Interpel·lació al Govern sobre les respostes per a afrontar la crisi sanitària, econòmica i social]] [[300-00333/12]] Passem a la següent interpel·lació, que és sobre les respostes per afrontar la crisi sanitària, econòmica i social, presentada pel Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent. Per presentar-la, té la paraula la diputada senyora Natàlia Sànchez. Endavant.
Bona tarda, diputats, diputades, president. Consellera, la primera pregunta és quasi obligada, durant aquest Ple n'hem estat parlant molt, però li volem insistir: de què ha servit l'enèsima crisi de govern, la crisi que van venir a escenificar al Parlament de Catalunya? De què ha servit que ahir mig Govern s'aixequés de la taula de treball sobre les mesures de la crisi? A qui ha ajudat, aquesta baralla absurda? Des del nostre punt de vista, creiem que la seva actitud és altament perjudicial. L'escenificació que van dur a terme ahir només ha servit per desviar l'atenció. Portem des d'ahir, tot el dia d'avui, parlant sobre qui filtra què, quan, a més a més, la filtració s'ha convertit en un modus operandi del Govern. Ja en l'anterior onada han utilitzat la filtració com un globus sonda sobre les mesures, i després les comunicaven formalment, ja no a la població, també als grups parlamentaris, als quals els menystenen constantment, ja sigui amb els decrets o ja sigui amb la informació sobre les mesures que duen a terme. Nosaltres creiem que fan servir el Parlament com si fos el pati d'una escola, i els demanem que ho deixin de fer, si us plau. Siguin responsables, treballin i, sobretot, escoltin el Parlament, però també la societat catalana, els moviments socials i populars, les forces sindicals, els actors polítics, socials, culturals del nostre país, que tenen moltes propostes, també moltes queixes, però als quals vostès estan desoint. Els hi deia en el passat Ple: surtin del Palau i escoltin la gent. Dediquen més temps i recursos a controlar l'opinió pública, amb lògica electoral, que a controlar la sanitat pública; més temps i recursos a encolomar la culpa al conseller del costat que a garantir els recursos necessaris perquè la gent d'aquest país no es vegi abocada directament a la pobresa. I aquesta actitud, hi insisteixo, és extremadament irresponsable, èticament reprovable i moralment nefasta. En definitiva, les seves disputes electorals ni tan sols perjudiquen Junts per Catalunya o Esquerra Republicana, és evident que a qui perjudiquen és els treballadors i les treballadores, els sanitaris i les sanitàries, que s'estan deixant la pell mentre veuen els espectacles que es fan aquí al Parlament. També perjudiquen els ajuntaments, que han vist com incrementen de forma exponencial les necessitats d'atenció social per cobrir les necessitats bàsiques, especialment alimentació i habitatge. Ara, abans de baixar, llegia a l'escriptora Marta Rojals una suggerent anàlisi en què deia que en la seva disputa, que, evidentment, està marcada pel context electoral entre Junts per Catalunya i Esquerra Republicana, probablement, la gent, els treballadors, els autònoms potser no acaben de saber de qui és aquesta conselleria o qui té més responsabilitat o qui en té menys, però, sap què sí que sap la gent? Que el Govern de la Generalitat és un Govern independentista, i cada despropòsit del seu Govern és un despropòsit de l'independentisme. I això –també els hi hem dit moltes vegades– fa que el projecte, que és més necessari que mai, perdi credibilitat. Que el seu Govern fa aigües des de fa mesos ja ho sabíem; el que no sabíem era el grau d'irresponsabilitat al qual estaven disposats a arribar. Han instaurat la política de l'emérito, el «lo siento mucho, me he equivocado, no volverá a ocurrir. És evident que és correcte acceptar els errors, alguns dels errors que han comès, com amb el Decret 39, o, altrament dit, la loteria dels autònoms, però cal anar molt més enllà. Sobre aquest decret i sobre les ajudes als autònoms, que hagi fallat el programa informàtic, la pàgina web, no és allò més rellevant, el greu és que vostès plantegen fomentar la competició entre les persones autònomes. I, un cop superada la loteria dels autònoms, tenim la loteria dels artistes. Ens pot avançar com les ajudes previstes, que s'han ajornat, s'acabaran concretant? Aquest matí s'ha validat un decret insuficient de 750 euros per artista que deixa de banda els treballadors i treballadores més precàries, fixes discontinus i indefinits a temps parcial, temporals i intermitents, malgrat que la consellera de Cultura s'hi havia compromès –l'hi pregunto a vostè com a consellera de la Presidència, perquè entenc que parla en nom del Govern. Les seves respostes a la crisi social i econòmica estan marcades per la perversa frase «fins a l'exhauriment de la dotació pressupostària. Consellera, l'hi volem preguntar: per què estan gastant tan poc? Per què no van més enllà per donar suport a les treballadores més precàries d'aquest país? Consellera, per què el seu Govern no s'atreveix a incomplir el dèficit? Per què no porten fins al límit les capacitats de la despesa? En el cas dels autònoms, per exemple, per què 20 milions d'euros i no 200 milions d'euros? O, en el cas de les treballadores de la cultura, per què 3.700.000 euros i no 5 milions d'euros? Quin és el criteri? I m'imagino que avui em dirà aquella frase que és tan recurrent per a vostès: «És culpa de Madrid. Doncs, miri, no. Hi ha les responsabilitats que hi ha, i són seves, del seu Govern, i m'és igual que sigui d'Esquerra Republicana o de Junts per Catalunya. Vostès apliquen el que podríem anomenar un nou model de protecció social, un campi qui pugui, que, evidentment, tindrà greus conseqüències. Que el dèficit fiscal és un problema és així, però en la situació que viu el país, no creu que el que és de sentit comú és desplegar totes les eines per ingressar tots els recursos que es puguin fer servir per rescatar les persones de forma planificada, estratègica i fruit d'una anàlisi real de la situació? Per exemple, en comptes d'aplicar a través de la llei mordassa sancions al moviment per l'habitatge cada vegada que està garantint-lo, podrien aplicar les multes a grans propietaris que no compleixen amb les lleis en matèria d'habitatge i contenció i regulació del lloguer. Estem perdent milions d'euros que podrien destinar-se a polítiques d'habitatge, tan necessàries en el context de crisi que vivim. Sap quants decrets llei s'han aprovat des de que hem iniciat la pandèmia? S'han aprovat quaranta decrets llei –quaranta decrets llei. Sap quants d'aquests quaranta decrets llei proposen mesures per augmentar els ingressos via tributs, per solucionar un problema que vostè mateixa ha verbalitzat dient –i ho cito literalment– «la realitat és que no hi ha prous diners? Sap quants decrets parlen sobre augmentar recursos? Cap, cap ni un. Per tant, vostè diu: «La realitat és que no hi ha prous diners, però la resposta davant d'això i les solucions mai passen perquè qui més té pagui més. Cal impulsar impostos a les rendes altes per poder fer front a la despesa social; és urgent, no ho posposin. Quan nosaltres analitzem les respostes que estan donant a la crisi no és que siguin de mínims, sinó que estan molt allunyades de les necessitats a curt i, sobretot, a llarg termini. Des de la CUP pensem que caldria estar articulant una resposta estratègica per erradicar les desigualtats profundes que es viuen en aquest país, una veritable «economia per a la vida, l'han anomenat les companyes de l'economia social i solidària, en què proposen un pacte per una economia per la vida, un nou model productiu, un nou model reproductiu, un nou model energètic. Anàlisi, estratègia i coordinació a llarg termini. Si a dia d'avui sabem que vivim en un sistema travessat per múltiples discriminacions de classe, gènere o de situació administrativa i en una situació del sistema capitalista actual que està caracteritzat per l'automatització i la intel·ligència artificial que afectarà greument i profundament les relacions laborals, per què no estem dissenyant i estudiant com aplicar, per exemple, i els hi proposem, la renda bàsica universal tan aviat com sigui possible? Una renda bàsica que sigui una forma útil de redistribuir la riquesa, acompanyada d'un canvi fiscal profund. L'hi recordo: quaranta decrets des de que ha començat la pandèmia i cap decret fa referència a augmentar els ingressos per via impositiva. Perquè, al cap i a la fi, del que li volem parlar quan parlem de les respostes a la crisi és sobre la igualtat, però no parlo de la fantasia capitalista de la igualtat d'oportunitats meritocràtiques, parlo de la igualtat, de la igualtat real. Quan preparava aquesta interpel·lació m'ha enganxat llegint César Rendueles, el seu llibre Contra la igualdad de oportunidades: un panfleto igualitarista. I allà hi diu: el programa igualitarista mai ha estat donar a tothom lo mateix, sinó donar a cadascú el que necessita. I proposa una suggerent forma d'analitzar si les respostes, per exemple, a una crisi són útils o no són útils. I ell proposa preguntar-nos si una determinada ajuda posa les bases per ajudar-nos els uns als altres, per escoltar els problemes dels qui no tenen veu. Vostè creu que una ajuda condicionada pel «fins a l'exhauriment de la dotació pressupostària és una ajuda que fomenta la igualtat? O fomenta la competitivitat en una mena de jocs de la fam? Nosaltres, en aquesta interpel·lació, no només els demanem mesures que ajudin els treballadors i treballadores a sortir de la greu crisi en la que estem, els demanem que facin alguna cosa també en la seva actitud i la seva irresponsabilitat a l'hora de governar, perquè així, fins al febrer, no hi podem estar.
Gràcies, diputada. Per respondre a la interpel·lació, té la paraula la consellera de la Presidència, la senyora Meritxell Budó. Endavant.
Gràcies, president. Senyora diputada, permeti'm que no entri a fer valoracions sobre la crisi a la que vostè feia menció ahir de les filtracions. El que li puc dir és que aquesta consellera està compromesa en treballar des del Govern com a un sol Govern. Això sí que l'hi puc dir, i això ho estic fent cada dia. Permeti'm que també li digui una altra cosa, que he trobat a faltar que avui en facin menció. I m'hagués agradat sentir, en aquest sentit, alguna paraula de la seva part, del seu grup. Demà acaba el termini d'ajornament dels pagaments del primer trimestre, dels impostos. I no hi ha cap pròrroga prevista. I això no depèn d'aquest Govern, això depèn del Govern de l'Estat espanyol. I sí, i tant que ho hem de dir, i tant que hem de repetir que el Govern de l'Estat espanyol –perquè, malauradament, encara formem part d'aquest Estat espanyol– no dona resposta als ciutadans de Catalunya. Ni als de Catalunya ni als d'enlloc, però a nosaltres el que ens interessa, els que estem governant, és els de Catalunya. I això és així, i m'hagués agradat sentir alguna denúncia per part del seu grup i alguna expressió de solidaritat envers totes aquestes persones que tenint com tenen els seus negocis afectats hauran de fer front a aquests pagaments perquè no hi ha cap pròrroga prevista ni cap moratòria prevista en el pagament d'aquests impostos. La tercera cosa que li volia recordar. Miri, des del mes de març estem governant amb una crisi sanitària sense precedents, una crisi sanitària que ja albiràvem que derivaria en una crisi política i en una crisi social. Ho vèiem i ho dèiem, que aquesta crisi sanitària comportaria, malauradament, aquesta crisi econòmica i aquesta crisi social. I, per donar resposta a aquesta realitat, volem un país independent. I el volem en forma de república. Volem una república lliure, volem una república justa, volem una república sostenible, i sí, volem una república feminista també, on les persones es puguin desenvolupar amb llibertat, es puguin desenvolupar amb igualtat d'oportunitats, com vostè deia, i es puguin desenvolupar amb la garantia d'uns serveis públics d'excel·lència. Però, per dur a terme tot això, ens calen recursos, i, per tant, ens cal la independència. I això avui no és així. I aquest Govern s'enfronta dia rere dia des de fa set o vuit mesos a la gestió d'una crisi sanitària i econòmica i social sense precedents. Li vull recordar les paraules de la seva companya, la diputada Mireia Vehí, al Congreso quan vàrem posar a votació la necessitat d'aquest estat d'alarma per poder fer front a aquesta segona onada d'aquesta crisi sanitària. Ella manifestava: «Ens porten un estat d'alarma que només parla de control, de fet, generen un paraigua jurídic per a les comunitats autònomes només per controlar la mobilitat i parlen de descentralització a les comunitats autònomes; però això no és sobirania, senyor ministre, això és passar-li el problema a les comunitats autònomes. I aquí ens trobem. I aquesta és la realitat en la que es troba el Govern de Catalunya. El Govern de Catalunya vam haver de demanar al Govern de l'Estat espanyol un estat d'alarma perquè no s'havien dut a terme aquelles modificacions legislatives necessàries per tal de poder prendre les mateixes decisions sense la necessitat d'un estat d'alarma. Vam demanar un estat d'alarma descentralitzat on Catalunya fos l'autoritat competent, però la realitat és que ens hem trobat un estat d'alarma que, de descentralitzat, res de res. I, per desgràcia, el més greu d'aquest estat d'alarma és que no va acompanyat de cap tipus de mesura compensatòria econòmica per a tots aquells sectors afectats directament per la gestió d'aquesta crisi sanitària, perquè cal aplicar mesures restrictives, perquè cal que sigui així i cal afectar, malauradament, la població en general o alguns sectors en concret. I vostè, senyora diputada, sap perfectament que a Catalunya ens trobem lligats de mans per donar la resposta econòmica que voldríem, perquè ni tenim la competència ni tenim els recursos econòmics necessaris. Sí, malauradament, no tenim els recursos econòmics necessaris, i podríem parlar del dèficit fiscal estructural, etcètera, i dels reiterats incompliments per part del Govern de l'Estat espanyol envers les responsabilitats amb la ciutadania de Catalunya. Perquè per poder rescatar treballadors i treballadores, per poder rescatar autònomes i empreses, el Govern de l'Estat hauria de canviar totalment de rumb la seva política social, la seva política econòmica i la seva política fiscal, i això, malauradament, a dia d'avui no és així. No només no és així, sinó que a dia d'avui aquesta situació ens ha portat de tenir treballadors en actiu pobres a tenir treballadors que es troben en un ERTO i que no l'estan cobrant des del 12 d'agost passat. Senyora diputada, aquesta és la realitat amb la que ens trobem gestionant tot això. Però aniré també, i en parlaré, perquè vostè n'ha fet menció, al tema de que som un Govern que governa a cop de decret, no?, i sense diàleg ni consens, com ens va dir el diputat Riera en la sessió de control al Govern, eh? Vostè parlava: «Sap quants decrets han fet en la gestió d'aquesta crisi? Quaranta. Sí, sí, efectivament, tots els que han estat necessaris, i farem tots aquells que siguin necessaris per tal de donar la resposta més immediata i dotar-nos de totes aquelles eines de les que puguem dotar-nos per fer front a la gestió d'aquesta crisi sanitària, d'aquesta crisi econòmica i d'aquesta crisi social. Però li asseguro que la voluntat no és governar a cop de decret, ni tampoc és aquesta, la realitat. De fet, treballem dia rere dia –i li agraeixo les seves aportacions– en trobar respostes per superar les conseqüències d'aquesta pandèmia. I per poder fer realitat totes aquestes respostes moltes vegades ens hem de dotar d'aquelles eines legals necessàries, en aquest cas, en forma de decret, perquè, si no, no tindríem els mecanismes per fer-hi front. Però no tingui cap dubte que aquest Govern treballa amb tots i cadascun també dels sectors afectats amb un diàleg constant. Un diàleg que realment ha tingut moments complicats, certament, perquè no són moments fàcils ni per als sectors afectats, ni per a la ciutadania en general ni per a aquest Govern que ens ha tocat gestionar durant vuit mesos aquesta pandèmia, aquesta crisi sanitària, econòmica i social. Però no només seguirem en aquest diàleg, sinó que, a més a més, li puc dir que és voluntat d'aquesta consellera aprofundir més en el diàleg amb els sectors amb l'objectiu d'anar aconseguint tots els acords que ens facin avançar. Ara bé, si m'ho permet, doncs, també li faré un oferiment a vostè, senyora diputada, i a tots els grups parlamentaris. Dotem-nos d'un espai viu i permanent entre el Govern i els grups parlamentaris per portar un seguiment minuciós d'aquesta crisi provocada per la Covid-19. Fem-ho, perquè la crisi va per llarg. I aquest compromís hi serà ara i hi serà en el proper Parlament, hi ha de ser, perquè la gestió de la crisi la seguirem fent en la propera legislatura, no en tingui cap dubte; que això va per llarg. I és per això que li ofereixo, com deia, aquest espai viu i permanent entre el Govern i els diferents grups parlamentaris, no només el seu, perquè una cosa és que puguem tenir diferències de criteri en determinades mesures, que jo diria que això entra dins de la normalitat i de la diversitat política de les diferents formacions que estan representades en aquest Parlament..., jo el que no voldria és que se'ns digués que no estem buscant contínuament aquest consens. I, per tant, permeti'm, senyora diputada, que acabi amb aquest oferiment. Capgirem aquesta situació i fem-ho plegats, i no per nosaltres, fem-ho per tota la ciutadania d'aquest país.
Gràcies, consellera. Per fer la rèplica, té un torn de nou la diputada Natàlia Sànchez. Endavant.
Senyora Budó, gràcies per la seva resposta. Li haig de confessar que m'ha deixat astorada. M'ha vingut a explicar que la independència és la millor via per fer possible unes condicions materials de vida digna per a la gent? Home, això ja ho sé. Però és que jo el que li estic dient és que vostès són el Govern d'una comunitat autònoma, i que com a gestors d'aquesta comunitat autònoma ho estan fent fatal. Li estic explicant això. I si parlem d'una república justa, jo li he vingut a parlar de redistribució de la riquesa, li he parlat, especialment, de renda bàsica, de que ens encantaria poder seure; i tant, li agafem l'oferiment. Seure no per fer un diàleg unidireccional, sinó un diàleg on puguem participar, però no només els grups parlamentaris, sinó els moviments socials, els sindicats, els sectors afectats, senyora Budó, que per molt que repeteixi que els sectors afectats estan encantats, és públic i notori que els sectors afectats estan agreujats i estan passant per un mal moment. I que les respostes a la crisi social i econòmica que estem vivint són insuficients. Que si parlem de república feminista, nosaltres pensem en les «kellys i en la situació que ha deixat la crisi del turisme. Que si parlem de serveis públics, parlem de les externalitzacions que vostès constantment fan a Ferrovial. Que si parlem de salut pública per a una república com déu mana, parlem d'una sanitat universal i per a tothom on no hi hagi ningú que s'enriqueixi amb un dret fonamental, que és l'accés a la salut. I se n'han descuidat, també volem una república ecologista, i per això la CUP i molts moviments socials del territori estem en contra de macroprojectes com el Hard Rock –que, per cert, la CUP denunciarem a l'Oficina Antifrau la gestió del seu Govern, del senyor Damià Calvet i del senyor Pere Aragonès. També m'ha dit que no entraria a valorar una de les qüestions per la qual l'hem volgut interpel·lar, i que entenem que vostè, com a consellera de la Presidència, ha de donar explicacions a una diputada del Parlament de Catalunya. La situació que vam viure ahir al Parlament es mereix, com a mínim, que em respongui, que m'expliqui per què, per què estem en aquesta situació, que doni explicacions de per què el Govern constantment està amb picabaralles i mentre s'està barallant no dona respostes a la necessitat de la gent. Vostès parlen de república, però el que apliquen és un autonomisme neoliberal, apliquen un autonomisme basat en l'externalització, basat en afeblir els serveis públics, i, de fet, moltes de les..., la situació en la que vivim a conseqüència de la crisi de la Covid, però la situació que viu, l'estrès que viu el nostre sistema sanitari és conseqüència d'unes polítiques públiques molt concretes. I vostès també en són responsables, vostès no governen des de fa quatre dies. I, per tant, nosaltres el que els estem plantejant són propostes a llarg termini, estratègia, i no només aquesta mena d'ajudes directes, que, evidentment, és millor que no fer res, però que generen moltíssima frustració. Jo entenc que una persona que ve de l'espai de Convergència pugui pensar que les propostes de la CUP, com la renda bàsica universal, són molt allunyades; però, fixin-s'hi: el 3 d'abril del 2020 el Financial Times, lluny de ser la capçalera de referència de la CUP, publicava: «Serà necessari posar sobre la taula reformes radicals que capgirin la direcció política predominant de les últimes quatre dècades, referint-se, evidentment, a les polítiques neoliberals, «els governs hauran d'assumir un paper més actiu en l'economia; han de veure els serveis públics com una inversió, no com a càrregues; han de buscar fórmules perquè els mercats laborals siguin menys insegurs; la redistribució tornarà a estar a l'agenda; els privilegis dels més rics seran qüestionats. I acaba: «Polítiques considerades excèntriques fins ara, com la renda bàsica o els impostos a les rendes més altes, hauran de formar part de les respostes a la crisi. Nosaltres veníem a parlar-li d'això, senyora Budó, i no ha parlat d'això. L'hi he dit, sabem que el dèficit fiscal és un problema, és així. Però ara i aquí, en un país on les desigualtats creixen cada dia i on vostès, com a govern, especialment des del Departament d'Interior, es dediquen a reprimir el moviment, per exemple, per l'habitatge, que dona resposta a una de les necessitats més bàsiques a les quals com a Govern tampoc hi han donat suficientment resposta, doncs, el que cal és fer una altra cosa, i vostè no m'ha volgut parlar ni de renda bàsica universal ni de redistribució de la riquesa, ni tampoc d'arribar als límits de despesa, que s'entesten en no arribar-hi i s'entesten en mantenir el dèficit del 2019.
Gràcies, diputada. I, per fer la rèplica, té la paraula de nou la consellera. Quan vulgui.
Gràcies, president. Diputada, diputats, miri, no podem permetre –això ho podem compartir– que aquesta crisi la paguin les persones, eh?; aquesta afirmació crec que la podríem compartir i que hi estaríem d'acord; i que les respostes, doncs, són insuficients també li puc dir que hi estic absolutament d'acord. De fet, li he explicat abans el perquè i els motius d'aquesta injustícia que, malauradament, viuen els ciutadans i les ciutadanes de Catalunya, i que a dia d'avui la seva solució no està, diguem-ne, aquí a la cantonada. L'hi he dit abans: ens hem dotat d'unes eines que no haguérem volgut haver d'utilitzar, però que han estat les úniques, com ha estat aquest estat d'alarma, un estat d'alarma, ho reitero, insuficient, un estat d'alarma que alhora ens permet gestionar una crisi sanitària d'una magnitud que no havíem pogut preveure, ni nosaltres ni cap país del món, perquè això no és una cosa estrictament que estigui passant aquí a Catalunya, sinó que és una crisi generalitzada, una pandèmia mundial, també econòmica i social arreu del món, no només aquí a Catalunya, en la que el Govern de l'Estat espanyol no ha donat la resposta que els ciutadans i ciutadanes de l'Estat necessitarien, com sí que han fet d'altres estats, que a l'hora d'afectar els sectors –perquè, malauradament, aquesta tendència els ha afectat– ha dotat d'aquelles mesures econòmiques per acompanyar directament i fer injecció de liquiditat directament a aquests sectors afectats. I a això el Govern de l'Estat espanyol ni hi és ni se l'espera, ni obre la boca, ni cap paraula en aquest sentit. Certament, doncs, tenim models de país absolutament diferents, compartim amb molta probabilitat un mateix objectiu, que és que volem una república per tal de dotar-nos d'aquelles eines necessàries per donar la resposta que la ciutadania de Catalunya necessita, però, òbviament, partim d'uns models de país completament diferents. Però, més enllà d'això, podem compartir, doncs, que en aquests moments tenim un problema real estructural que no podem solucionar degut, entre d'altres causes, a l'infrafinançament de la Generalitat de Catalunya. Parlem, per exemple, del sistema de salut, del sistema sanitari, vostè en feia menció ara mateix també en la seva intervenció; i jo, permeti'm que no m'estigui de recordar aquella famosa frase d'Alfonso Fernández Díaz, que va dir, ho recordarà vostè, «les hemos destrozado el sistema sanitario. I això és així, i encara a dia d'avui n'estem patint les conseqüències. Però, miri, des del Govern de Catalunya també hem fet la feina, i més enllà, per exemple, d'escoltar com el professor Guillem López Casasnovas va establir que a Catalunya necessitem 5.000 milions d'euros més per poder disposar d'uns estàndards equiparables als països amb els quals ens volem comparar –això vol dir més del 50 per cent del pressupost que tenim ara–, també aquestes dades coincideixen amb aquell estudi que el president Torra va encarregar a un grup de trenta experts del món de la sanitat, i que vostès coneixen perfectament, per reformar el sistema sanitari. I d'entre aquests punts, a mi m'agradaria posar en valor els que..., i que crec que aquí estaríem d'acord amb el seu grup que cal augmentar, incrementar les retribucions dels professionals del sistema sanitari, tal com ho mereixen, i que cal també reforçar l'atenció primària per donar la resposta necessària a la ciutadania de Catalunya. En el que probablement no estaríem tan d'acord, doncs, és, com li deia, en el model de societat i en com nosaltres defensem el model també de cooperació publicoprivada necessari, un model d'èxit en el nostre país. I estic segura que el punt clau d'aquesta sortida de la gestió d'aquesta crisi sanitària, que també és, ho repeteixo, social i econòmica, serà el lideratge públic. N'estic segura, que des del lideratge públic serà l'única manera que ens en sortirem. Però nosaltres, el nostre grup no pot entendre aquest lideratge públic si no entenem i no posem en valor, com li deia, el model de societat de Catalunya, una societat solidària i una societat emprenedora. I és en aquest model on, des del lideratge públic, posem en valor la col·laboració, com li deia, publicoprivada i la responsabilitat social també de les nostres empreses. Perquè la col·laboració publicoprivada a Catalunya ha d'estar també, i està també, al servei de les persones.
Gràcies, consellera. [[Interpel·lació al Govern sobre el dret a una segona oportunitat]] [[300-00334/12]] Passem a la següent interpel·lació, que és sobre el dret a una segona oportunitat, formulada pel Grup Parlamentari Republicà. Per exposar-la, té la paraula el diputat senyor Jordi Orobitg. Endavant.
Moltes gràcies, president. Bé, ja li avançava al president que no faria rèplica, cosa que entenc que tots m'agrairan, ateses les hores, perquè és important, el que parlarem és molt important, però també ho és conciliar els horaris i la vida familiar. I, evidentment, de vegades no hi ajudem gaire. Diputades, diputats, consellera Capella, Asnef, Equifax –Asnef, per a qui no sàpiga què és: Asociación Nacional de Establecimientos Financieros de Crédito–, ben segur que a molts dels que ens escolten aquests noms els resulten del tot profans. D'altres, però, lamentablement –de fet, una part important dels nostres ciutadans–, s'han acostumat a viure amb un vet constant a fer realitat els seus projectes personals, professionals i vitals pel fet de constar en un registre de morosos, i vist denegat, per aquest fet, l'accés al crèdit pel fet de no haver fet front, el seu dia, a les seves obligacions financeres. Des de la crisi financera iniciada el 15 de setembre del 2008 amb la fallida de Lehman Brothers i totes les seves derivades, són milions les persones que a tot el món, lluny de ser-ne testimonis, van passar a ser protagonistes en primera persona de la crisi. Més enllà de les conseqüències primeres de l'impacte de la crisi, traduïdes a la pèrdua de treball o dels ingressos, i, en alguns casos, la pèrdua del mateix habitatge familiar, molts d'aquells i aquelles damnificades per aquella crisi encara no han remuntat avui, quan han patit més que ningú encara l'impacte de la crisi sanitària i econòmica que ara mateix estem vivint. La seva vida ha transitat moltes vegades entre la denegació de l'accés al crèdit, les cartes i trucades –moltes vegades, coactives– requerint-los el pagament del seu deute i l'economia submergida com a mecanisme per poder afrontar les seves necessitats vitals, amb el perjudici personal i general que aquest fet comporta. No és una situació exclusiva de la nostra societat, però a la nostra hi és ben palesa. El nostre ordenament jurídic està enfocat plenament a la satisfacció de les obligacions contretes i, des d'aquest punt de vista, preveu una sèrie de mecanismes de rescabalament dels creditors, que van més enllà del mateix deutor, establint mesures com la derivació de responsabilitat, la subrogació de deutes o la transmissió dels deutes als hereus del deutor difunt o, si és el cas, a l'herència jacent. Moltes d'aquestes mesures s'orienten amb fonament a un apriorisme: la consideració de que aquell que incorre o mora en les seves obligacions, és a dir, el que passa a ser deutor, ho és per dol o negligència en la gestió dels seus negocis i que, com a tal, resta perpètuament obligat a penar per aquest fet, el que, de facto, o, de fet, comporta una mena de mort civil d'aquestes persones. Persones que, tot i la seva voluntat d'afrontar les seves obligacions, es veuen impossibilitades de fer-ho i que veuen trencats no només els seus projectes personals i vitals, sinó fins i tot els de la seva descendència, condemnada a no poder rebre un suport bàsic per part del cercle familiar. La situació que estem vivint actualment té un impacte de primer ordre sobre el nostre teixit econòmic. Afecta, i molt, les empreses. Tanmateix, la majoria d'aquestes estan constituïdes com a societats mercantils i compten amb recursos jurídics i tècnics per afrontar amb certes garanties els processos concursals que puguin esdevenir per la seva situació d'insolvència. Un gran nombre de ciutadans del nostre país, no necessàriament autònoms ni empresaris, sinó també aturats recents o de llarga durada, no compten amb aquestes eines per garantir el seu futur. I s'albira un futur immediat de dificultats, agreujades per un més que previsible col·lapse de l'Administració de Justícia, en tant que ens trobem amb situacions com la fi dels ERTOs i que els mateixos puguin ser transformats en EROs, la fi de les pròrrogues del venciment dels crèdits ICO i la fi d'altres mesures adoptades amb un caràcter provisional per respondre a les derivades econòmiques generades per la pandèmia. És cert que des del Govern de la Generalitat i, més concretament, des del Departament de Justícia, s'han adoptat mesures per mirar d'evitar aquesta congestió i alleugerir la càrrega de treball de l'Administració de Justícia. A títol d'exemple, vull esmentar l'obligatori tràmit de mediació en l'àmbit dels conflictes de família o, més recentment, el decret que vam convalidar no fa gaire en aquesta cambra pel que es determina el percentatge de la renda exigible en absència de pacte per a l'arrendament de locals de negoci afectats per les mesures restrictives de l'activitat; mesures, totes elles, com bé he explicitat, que incideixen en la voluntat d'alleugerir la càrrega de treball, en aquest cas, dels jutjats. Des del nostre grup parlamentari, però, entenem que cal adoptar noves mesures, que no només evitin aquest col·lapse de l'Administració de Justícia, sinó que, fonamentalment, garanteixin que no ens enfrontarem a una nova generació de persones limitades per a l'eternitat per una situació d'insolvència derivada de la pandèmia. En aquest sentit, en el nostre ordenament jurídic comptem amb una llei, la 25/2015, de 28 de juliol, de mecanisme de segona oportunitat, reducció de la càrrega financera i altres mesures d'ordre social. «Segona oportunitat és un concepte que resulta molt inspirador, però que hem de veure en què es tradueix, no? Tot i que és una llei que ja compta amb un cert recorregut –la seva aprovació compta amb més de cinc anys–, no ha tingut gaire èxit ni difusió pel que respecta a la seva funció com a eina per a la resolució de solucions d'asfíxia econòmica per a les persones que han vist trencat el seu projecte vital pels deutes que no han pogut afrontar. Potser hi té a veure que en el mateix text legal, que en aquest cas va promoure el Partido Popular, va prevaldre la voluntat d'aprovar els anomenats «visats d'or, aquella eina que posa preu per accedir a la residència legal a l'Estat espanyol i a la que molt possiblement s'hi han acollit inversors i altres persones amb finalitats honestes, però que han servit també per acollir entre nosaltres mafiosos i blanquejadors de capitals. En fi, la Llei de segona oportunitat està pensada per a persones físiques, famílies i professionals autònoms que no poden fer front a les seves obligacions financeres. L'estimació total dels deutes no pot superar els 5 milions d'euros i aquesta llei els permet que es puguin beneficiar de la condonació parcial o fins i tot total dels deutes per poder començar de zero sense càrregues. Premia el diàleg i la transacció, ja que preveu conseqüències més costoses per als creditors en els supòsits de manca d'acord. Per la via d'aquesta llei es pot arribar a assolir, com hem dit, la condonació de tots els deutes, fins i tot, els hipotecaris o els vinculats al finançament, per exemple, per a l'adquisició d'un vehicle. Tot i això, en relació amb els deutes amb l'Administració –hisenda, seguretat social–, la condonació, és a dir, el perdó dels deutes, no és total, sinó parcial, i en aquests casos es pot aconseguir la condonació de fins al 70 per cent dels interessos i de les sancions, que tot i que representa una part important del deute, moltes vegades no és suficient, i segueix condemnant, en aquest cas, el deutor a seguir en aquesta situació d'alegalitat pel que respecta a la seva activitat econòmica. Òbviament, les prestacions de caire personal, com la pensió d'aliments als fills, necessària per a la seva supervivència, no poden ser objecte d'aquesta condonació. I pel que fa a l'habitatge habitual, existeix jurisprudència que permet conservar-lo en tant que el valor d'un immoble sigui inferior o equivalent al deute hipotecari. Dit d'aquesta manera, semblaria quelcom molt beneficiós, però que ningú s'equivoqui: aquesta norma no comporta en cap cas la impunitat respecte de l'assumpció de responsabilitats per deutes. A menys que s'arribi a un acord amistós, el perdó o la condonació de tot o part del deute implica la cessió de totes les propietats del deutor, tot i que no siguin necessàries per al desenvolupament de l'activitat professional. I, tanmateix, per poder-s'hi acollir, cal que el deutor no tingui prou recursos per afrontar els deutes i que hagi demostrat obrar de bona fe, acreditada per haver intentat assolir un acord extrajudicial amb els creditors i pel fet de no haver estat declarat culpable al concurs de creditors, és a dir, que la insolvència no hagi estat provocada de manera deliberada i malintencionada pel mateix deutor. En definitiva, nosaltres l'entenem una bona solució legal per afrontar una realitat colpidora, però també una solució molt millorable, precisament pel fet que fa orbitar la solució sobre els deutes adquirits a l'esfera privada i la relaxa en les solucions dels deutes contrets en l'esfera pública, al preveure una reducció dels deutes que en aquest àmbit és molt inferior, cosa que dona un marge de millora important a la regulació que en aquest àmbit s'ha fet, en aquest cas, per l'Estat, per raó del seu títol competencial. Entenem, doncs, que aquesta normativa constitueix una eina útil per donar resposta a les necessitats d'una part important de la nostra societat, i, en aquest sentit, ens interessaria saber quin és el capteniment del Govern, i més concretament del Departament de Justícia, pel que fa a la promoció de la solució que brinda la Llei de segona oportunitat per resoldre totes aquestes problemàtiques. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. Per respondre, té la paraula la consellera de Justícia, la senyora Ester Capella. Endavant.
Bé, molt bon vespre. Gràcies, president. Senyores i senyors diputats. Gràcies, diputat Orobitg. Com bé deia, els darrers anys les situacions d'insolvència i els concursos de persones físiques i jurídiques no han fet més que créixer, i, malauradament, doncs, les previsions que tenim sobre la taula atesa la pandèmia, i, per tant, les conseqüències de la Covid-19, conseqüències socials i econòmiques..., tot fa pensar que també anirà incrementant-se. Com a conseqüència, com vostè explicava molt bé, del principi de responsabilitat patrimonial universal, que obliga a respondre dels nostres deutes amb tots els nostres béns, amb tot el nostre patrimoni, tots els nostres béns presents i futurs, les persones que han actuat de bona fe però que no poden fer front al seu passiu es veuen abocades a un carreró sense sortida, ja que els deutes que hagin acumulat els acompanyaran de per vida, tota la vida, abocant-los a situacions irregulars, com és l'economia submergida, amb un alt risc d'exclusió social i de passar part de la seva vida, per no dir tota, doncs, en els vorals de la societat. Davant d'aquesta situació, en molts països del nostre entorn s'han articulat vies per protegir les persones que no poden fer front als seus compromisos de pagament i per oferir-los mecanismes que els permetin alliberar-los dels deutes i, així, reiniciar o iniciar una nova vida professional i personal, i que han estat anomenades, aquestes vies, «vies de segona oportunitat, com vostè també assenyalava. Aquestes institucions tenen el seu origen en el dret anglosaxó i s'incorporen al dret europeu l'any 2012, a través d'una recomanació de la Comissió Europea. Arriben a l'Estat espanyol el 2013 i es van introduir sota la denominació «acord extrajudicial de pagaments. L'any 2015 aquesta regulació es va estendre també a les persones físiques, i, per tant, teníem empresaris o persones jurídiques, i també persones físiques, dins de la llei concursal. Tot i això, encara estem molt lluny de la cobertura i de l'eficàcia que tenen aquests mecanismes en d'altres països. L'any 2019 es van acollir al mecanisme de segona oportunitat unes 2.300 persones a Catalunya, 6.200 en el conjunt de l'Estat, una xifra que triplica els processos de l'any 2016, però encara molt lluny del que és en el context dels països de la Unió Europea. Al 2018 a Alemanya s'hi van acollir unes 82.500 persones –no distingeixo entre físiques i jurídiques–; a França, gairebé 163.000; al Regne Unit, unes 230.000. I per què passa això? Per què passa això a l'Estat espanyol, que no acaba d'arrencar la segona oportunitat? Bé, es deu a múltiples factors, però, sobretot, al fet de que la legislació de l'Estat, la legislació estatal és relativament, per una banda, recent, poc coneguda, complexa, molt complexa, en molts punts millorable i, en particular, pel que fa també –vostè n'apuntava algun– al funcionament del sistema, que afecta, sobretot, el disseny de la mediació i administració concursal, com també la retribució. Per tot això, l'any 2016 el Departament de Justícia, comandat en aquell moment pel conseller Mundó, va crear un grup de treball amb l'encàrrec d'estudiar totes les vies per millorar el funcionament dels mecanismes de segona oportunitat. D'allà van sortir propostes de reforma en matèria de segona oportunitat i, darrerament, una guia de bones pràctiques en matèria d'acord extrajudicial de pagaments, concurs consecutiu i exoneració del passiu insatisfet, que ha estat coordinat des del Centre d'Estudis Jurídics i Formació Especialitzada, però, en tot cas, coordinat pel magistrat de l'Audiència Provincial de Barcelona José María Fernández Seijo. La tasca d'aquest grup també ha servit per arribar a la conclusió que la Generalitat, tot i no tenir i no disposar de competència en matèria de legislació mercantil, havíem d'intervenir en aquest àmbit aprofitant les possibilitats i les escletxes que ens ofereix poder acompanyar les persones en aquest procés, i, per tant, acompanyar-les perquè puguin reprendre la seva vida, i, per tant, puguin recomençar. A partir d'aquest convenciment, el Departament de Justícia va proposar la inclusió d'un servei d'acompanyament a les persones en situació d'insolvència com a mesura del Pla per a la reactivació econòmica i protecció social elaborat per la Coreco, que va optar per incloure aquest servei com a instrument d'aquest pla. Aquesta mesura es concretarà ben aviat en la creació d'una oficina de la segona oportunitat amb una doble finalitat. D'una banda, posar en marxa un servei d'acompanyament als deutors en situació d'insolvència per tal d'oferir-los un punt d'informació, orientació que els ajudi a conèixer les possibilitats que tenen a l'hora de sol·licitar, impulsar i assolir un acord extrajudicial de pagament, la mediació concursal o el possible benefici d'exoneració del passiu insatisfet. D'aquesta manera, les persones afectades podran disposar d'una nova oportunitat per refer, com deia, la seva vida i reincorporar-se a l'activitat econòmica tot evitant l'inici de procediments judicials de caràcter concursal i l'abandonament d'aquestes persones a l'economia submergida, amb tot el que això comporta de present, però també de futur. D'altra banda, seria impulsar l'establiment d'una xarxa institucional que permeti l'accés del deutor a la mediació concursal. Des del Departament de Justícia considerem que la creació d'aquesta oficina s'ha de fer amb caràcter urgent per assegurar que l'Administració pugui donar la resposta adequada al previsible increment, ja el tenim, però el previsible, també, increment de demandes d'acompanyament que es produirà, doncs, segurament, a finals d'aquest any. Per tant, per nosaltres és important que el primer trimestre del 2021 aquesta oficina estigui en funcionament. També és urgent aquesta oficina, entre d'altres coses, per evitar el col·lapse dels jutjats del mercantil, que, evidentment, també veuen agreujada la seva situació, doncs, per la situació derivada de la pandèmia des del punt de vista econòmic. És per això que des del Departament de Justícia impulsem l'aprovació d'un programa per part del Govern que permeti generar i crear aquesta oficina, dotar-la de mitjans personals i materials. I, per tant, tenint en compte, doncs, els efectius i els recursos pressupostaris que tenim en aquest moment. Aquesta oficina ha d'entrar, com deia, en funcionament aquest primer trimestre del 2021, exercint les funcions següents: funcions de caràcter informatiu, de suport, d'avaluació, de tramitació, de facilitació. Tots aquests serveis s'han d'articular amb un servei multicanal i que implicarà la creació d'un portal web d'atenció ciutadana, així com diferents canals de comunicació corporativa. Una altra missió de l'oficina de la segona oportunitat serà l'articulació d'una xarxa institucional de suport a les persones deutores que integri la resta d'actors que hi participen, des del Departament de la Vicepresidència, d'Economia i Hisenda, passant pels diferents departaments competents, passant per les cambres, passant pels col·legis d'advocats, el Col·legi de Notaris, les entitats financeres, així com les entitats subministradores de serveis bàsics. Malgrat tots els esforços que estem fent des del Govern de Catalunya, cal anar més enllà. Per tant, com vostè també apuntava, senyor Orobitg, necessitem que el Govern espanyol faci els deures. Quins són els deures que ha de fer el Govern espanyol? Doncs un marc regulador de la segona oportunitat que sigui realment aquesta segona oportunitat, que confirme que l'exoneració del deute afecti també els crèdits públics –estem parlant, doncs, dels crèdits amb les administracions públiques, liquidació de tributs i quotes de la seguretat social–, ja que, si no és així, si no aconseguim que sigui així, no es pot dir amb propietat que estiguem davant d'una segona oportunitat de veritat i davant de l'exoneració del passiu. Per tant, aquesta també és la segona part, doncs, d'aquesta oficina. I, per tant, de la implicació que té el Govern en matèria de la segona oportunitat. Amb la creació d'aquest servei d'acompanyament, amb aquesta oficina per a la segona oportunitat, en definitiva, apostem, evidentment, per no deixar ningú enrere i per donar les oportunitats que calguin per a tothom, per mantenir una societat cohesionada, una economia sanejada i uns tribunals no col·lapsats. Uns tribunals que es puguin centrar en impartir justícia dins dels terminis raonables. Parlem ni més ni menys que de la creació d'un nou servei públic, no de qualsevol servei públic, sinó d'un servei públic d'acompanyament que ens permeti afirmar que vivim en una societat més justa i més solidària. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, consellera. [[Interpel·lació al Govern sobre la política del Govern amb relació als sectors més afectats per la pandèmia de Covid-19]] [[300-00329/12]] Passem a la següent interpel·lació, que és sobre la política del Govern amb relació als sectors més afectats per la pandèmia de la Covid-19, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Per exposar-la, té la paraula la diputada senyora Lorena Roldán. Endavant.
Gràcies, president. Bé, bona tarda, senyor Aragonès. Según ATA, 300.000 autónomos echarán el cierre en España en lo que queda de año. Casi 400.000 mantienen sus actividades cerradas en este momento y ocho de cada diez están viendo reducida de manera significativa su facturación. Concretamente aquí en Cataluña, según los últimos datos de Pimec, alertan que dos de cada tres autónomos tienen un nivel de actividad inferior al 50 por ciento en comparación con el año pasado a consecuencia de la pandemia. Nos dicen también que tres de cada cuatro tienen problemas de tesorería, el 70 por ciento no sabe si va a poder devolver los préstamos, dos de cada tres manifiestan tener problemas financieros y, además, un tercio de ellos se ha planteado ya cerrar el negocio. Insisto que esto son datos que nos facilita Pimec. Esta es, por tanto, pues, la realidad que están viviendo los autónomos catalanes, y también los autónomos en el conjunto de España. ¿Qué proponía, por ejemplo, para ellos la señora Laura Borràs este fin de semana en una entrevista? Bueno, pues ya nos dejó ella muy claro que todas aquellas decisiones que se tomen desde la Generalitat, también las de la pandemia, que son ahora, digo yo, las prioritarias, vayan orientadas al fin último y único de la independencia. ¿Ustedes notan la disonancia entre su discurso y la realidad, señores del Govern? O sea, ¿ustedes creen realmente que los autónomos catalanes, que no saben si van a llegar a final de mes o si van a tener que cerrar, están pensando ahora mismo en la independencia? Porque creo yo que bastante tienen ya con buscarse la vida para volver a trabajar, para dar de comer a sus familias, y creo que asisten atónitos al despilfarro de este Govern, ya no en meses anteriores o en etapas anteriores, no, no, ahora, durante la propia pandemia. O sea, ustedes no pueden echar las migajas de su festín a los autónomos mientras desvían, por ejemplo, 15 millones y medio de euros de los fondos Covid a TV3. O abren nuevas embajadas separatistas como las de Senegal, Japón y Australia. O, por ejemplo, destinan 18 millones de euros a ese delirio, porque yo es que ya no sé ni cómo calificarlo, de la NASA catalana. O, por ejemplo, el contrato millonario con Ferrovial, que encima ahora dicen que no pueden rescindir. Mire, la crisis, desgraciadamente, hablábamos ahora de los autónomos, pero es que, por ejemplo, para los trabajadores por cuenta ajena, pues, tampoco es que pinte muy bien. En Cataluña, solo entre agosto y septiembre, se han destruido 33.600 puestos de trabajo. Si hablamos de los afectados por el ERTE, pues, mire: 133.000 trabajadores que han pasado a ingresar un nuevo ERTE desde que el Govern decretó este último cierre de bares, de restaurantes y de centros de estética y otros negocios. Ojo, que yo no estoy diciendo que no se tengan que tomar medidas, lo que pasa es que ustedes pasan del todo al nada, de hoy para mañana. Pasó con el ocio nocturno. Les dicen que sí y, a las horas, es que no. Eso no puede ser. Tiene que haber más planificación, no ir a golpe de improvisación. Por ejemplo, si hablamos de jóvenes, pues, de nuevo vuelven a ser los grandes perdedores. El empleo entre los menores de veinticinco años ha caído el triple que en el resto de los colectivos y se han destruido 140.000 puestos de trabajo en el conjunto de España. Si hablamos de la tasa de paro aquí en Cataluña –paro juvenil– está al 33 por ciento, señor Aragonès. Y yo le pregunto qué están haciendo ustedes por ellos. Porque necesitamos un govern fuerte, centrado en la pandemia, en buscar soluciones para frenar los contagios, y también para frenar esta sangría económica que estamos viviendo. Y desde luego esto no es lo que estamos viendo. Aquí estamos viendo cómo ustedes se tiran los trastos a la cabeza cada dos por tres. O sea, a mí me dio bochorno el otro día ver cómo ustedes se levantaban de esa reunión del Govern donde había que decidir las nuevas medidas sobre el Covid, simplemente, porque es que a usted le dio una pataleta, porque usted estaba enfadado con sus socios. Oiga, que sí, que usted a lo mejor tiene derecho a que le den pataletas, pero los perjudicados no pueden ser los catalanes en ningún caso, señor Aragonès. Es que esto no es de recibo, ni siquiera es serio, que ustedes están gobernando Cataluña, 7 millones y medio de catalanes que su futuro pende de ustedes, y le da la pataleta y se levanta y se va. Por ejemplo, usted se dignó, al menos, a ir a la última reunión de presidentes autonómicos, donde allí estaba presente la señora Von der Leyen. ¿Y usted qué pidió, señor Aragonès? ¿Ayudas, por ejemplo, para, no sé, para los jóvenes? ¿Un plan de choque? ¿Financiación extra para hacer frente a esta terrible crisis? No. No, no. Usted se fue allí con todo su desparpajo y aprovechó la ocasión y que estaba allí la presidenta de la Comisión Europea para pedirle un referéndum –un referéndum. O sea, yo me pregunto qué cara se les queda a los cientos de miles de trabajadores que están inmersos en un ERTE, que no saben si el día de mañana van a volver a su empleo o lo van a perder definitivamente, que no saben si van a poder dar de comer a sus familias, aquellos pequeños empresarios, aquellos autónomos que lo han apostado todo en un negocio y que no saben si lo van a poder volver a abrir con las condiciones de antes porque ustedes solo han prohibido, cuando a usted le ven llegar a esa reunión de presidentes y, en lugar de pedir para ellos, usted pide para sí mismo. Qué cara se les debe quedar, señor Aragonès. Vamos a explicar por qué negociaba Esquerra Republicana las prórrogas, por ejemplo, del estado de alarma. ¿Por las familias, pedían ustedes? ¿Por los autónomos, por las pymes, por los trabajadores? No. Ustedes pedían la mesa, la mesa y la mesa, ¿eh? La mesa invisible, que no está y que solamente la esperan ustedes en una suerte de Esperando a Godot de su teatro del absurdo. Pues, mire, ¿saben, mientras tanto, qué hacía Ciudadanos como oposición útil y responsable, como primer partido de Cataluña? Exigir, por ejemplo, que se desvincularan los ERTEs y las prestaciones de autónomos del estado de alarma para poder extenderlos lo que hiciera falta. Entonces, a día de hoy tenemos esos ERTEs y esas ayudas a autónomos extendidas hasta enero, y tengo que decirlo, que es gracias a Ciudadanos –gracias a Ciudadanos. Y ahora estamos también negociando dentro de esas enmiendas a los presupuestos para que se prorroguen, al menos, hasta julio –como mínimo–, y lo que haga falta. O sea, ustedes, mesa, y nosotros, ayudas para los trabajadores. ¿Notan la diferencia, señor Aragonès? Mesa; ayudas para quien lo está pasando mal. Miren, en lo que llevamos de año en España se han destruido 54.000 empresas, 96 por ciento de ellas pymes pequeñas, de menos de cincuenta trabajadores. Un 25 por ciento de nuestras empresas, una de cada cuatro, está en situación de quiebra técnica, el 40 por ciento si hablamos del sector de la hostelería –importantísimo aquí en Cataluña, sobre todo en las zonas de costa. Yo que vengo de la Costa Daurada, pues, se está viviendo un auténtico drama, pero también en otras partes de Cataluña y del resto de España. A todo esto, aquí hay que sumarle la huida de empresas que ustedes ya provocaron con el procés, y que seguramente vendrá aquí y lo negará, pero hay que sacar solamente los datos del Registro Mercantil para verlo, que nos hizo ya entrar en esta crisis, pues, con nuestro tejido productivo y empresarial muy maltrecho –muy maltrecho. Hemos partido en desventaja. Bueno, pues, yo le pregunto –ustedes, por ejemplo, están ahora en negociaciones con el señor Sánchez para estos Presupuestos Generales del Estado–: ¿qué les están pidiendo, por ejemplo, para las pymes catalanas? Nada –nada. Ahora, lo que yo sí les he oído pedir es la amnistía para el señor Junqueras y para todos aquellos que rompieron la convivencia en nuestra tierra. O sea, ¿qué pasa, por ejemplo, con todas esas microempresas que llevan seis meses perdiendo dinero, sin ingresar un solo euro? Es por ellas por las que tienen que negociar en los presupuestos. ¿Está negociando, por ejemplo, algo para los autónomos catalanes? No. Están ustedes negociando con el ministro de Justicia a ver si pueden rebajar el delito de sedición, porque lo han intentado con el tercer grado, no les ha salido, entonces, a ver si ahora les pueden rebajar un poquito el delito de sedición y, además, así de paso, si luego lo vuelven a hacer, que están ustedes amenazando continuamente con volverlo a hacer, pues, le saldrá un poquito más barato, con esa reforma. ¿Han puesto, por ejemplo, como condición, una mayor inversión o protección social, por ejemplo, o infraestructuras, mejoras en las infraestructuras? No. Ustedes lo que han pedido es eliminar el español como lengua vehicular en la enseñanza, en esta ley que se ha aprobado hoy, desgraciadamente, en el Congreso de los Diputados. ¿Alguna medida, por ejemplo, que alivie a las familias? No. Tampoco –tampoco–, porque ustedes, claro, últimamente están mucho más pendientes de tapar el escándalo Voloh. Mucho más pendientes de eso. Porque al final todos nos acabamos enterando de cómo Esquerra Republicana llamó a la Moncloa para decir que «así vamos mal. [[L'oradora mostra a la cambra un full.]] Sacando la presunta corrupción –mira, estaba al revés– de Esquerra, así no vamos bien, ¿eh? Llamadita –que me gustaría saber quién la hizo– al Gobierno para advertir. Tela. Pero, miren, yo lo que creo –peor aquí, todavía– es que, con todo lo que está pasando, con el drama que estamos viviendo, ustedes no tienen en mente a todas esas familias y a todos esos catalanes que lo están pasando mal; no tienen en mente hacerles la vida más fácil, sino que ustedes están negociando cosas que es que encima van en contra de sus intereses, como, por ejemplo, no poder escolarizar a sus hijos en lengua materna. O sea, con esto, a mí que me explique alguien a quién están beneficiando exactamente, a quién ayudan. Déjeme decirle, por ejemplo, qué medidas buenas estamos negociando nosotros en el Congreso en estos presupuestos generales, y si quieren apuntarse estas ideas nosotros se las cedemos sin ningún problema, porque yo creo que ya les está quedando un poco largo el monotema este de la independencia. Miren, por ejemplo, hemos conseguido que se elimine la subida del 15 por ciento del impuesto de sociedades, que tanto el Partido Socialista como Podemos sí acordaron en el proyecto de presupuestos del 2019, que iba a lastrar ya enormemente la competitividad de nuestras empresas. Hemos logrado también que no se suban los impuestos a clases medias a través de la educación y de la sanidad, hemos parado ese impuestazo a la escuela concertada y a la sanidad privada en un momento en el que, además, necesitamos todos los recursos sanitarios disponibles. Hemos también conseguido que las subidas ideológicas e indiscriminadas de impuestos, que Partido Socialista y Podemos habían incluido en las rentas de trabajo normales, pues, se limiten únicamente a las más altas. Hemos impulsado también un plan de lucha contra el fraude, que creo que es más necesario que nunca. En definitiva, hemos conseguido arrancar ya al Gobierno un ahorro directo de 5.000 millones que quedarán en el bolsillo de millones de pymes, de autónomos, de familias de toda España, y también de las familias catalanas. Y yo le pregunto, señor Aragonès –y espero que me lo conteste ahora–, qué han conseguido ustedes pidiendo la mesa y pidiendo que se elimine el castellano como lengua vehicular. Gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre a la interpel·lació, té la paraula el vicepresident del Govern, el senyor Pere Aragonès. Endavant.
Moltes gràcies, senyor president. Senyores diputades, senyors diputats, diputada Roldán, per un moment he pensat que estàvem al carrer de San Jerónimo, sincerament, perquè vostè ha fet una interpel·lació en la que no ha interpel·lat el Govern, sinó que ha interpel·lat el Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana al Congrés dels Diputats. És obvi que, diguem-ne, jo no soc el senyor Rufián. No sé si ho ha fet per celebrar, diguem-ne, l'aniversari d'aquelles eleccions del 10 de novembre, en què Esquerra Republicana va obtenir a Catalunya tretze diputats i vostès en van treure dos, però si vol en parlem, parlem del Congrés dels Diputats i parlem d'alguns dels greatest hits que vostès sempre treuen, que pot haver-hi pandèmia, no pot haver-hi pandèmia, però hi han coses que per a vostès no canvien, i que és on dediquen bona part del seu temps. Algunes que són errònies, com acostumen a fer, doncs, amb dades parcials que contribueixen a dibuixar un panorama bastant allunyat de la realitat. Parlava vostè de les negociacions de l'estat d'alarma. Li sonen els treballadors de la Conca d'Òdena, que no es van poder acollir a una incapacitat temporal quan va haver-hi el confinament perimetral? Que va haver-hi una modificació acordada amb Esquerra Republicana? No limitada només a la Conca d'Òdena, perquè qualsevol millora per a un treballador, sigui d'on sigui, sigui de Catalunya però sigui de la resta de l'Estat, per nosaltres és un bon resultat d'una negociació. Doncs, per exemple, aquesta és una de les coses que vam negociar. Però, hi insisteixo, si un dia vol fer una interpel·lació al senyor Gabriel Rufián, vagin al Congrés dels Diputats i tindran l'oportunitat de fer-l'hi. En tot cas, jo estic aquí com a membre del Govern de Catalunya, i el que sí que li explicaré és la feina que estem fent amb els col·lectius afectats per la situació econòmica, per la Covid-19, precisament, doncs, com a Govern de Catalunya. Permeti'm, però, que li desmenteixi algunes coses. Vostè diu que hem destinat 15 milions a TV3. No. Hem destinat... No, no, hi ha una..., com a totes les empreses públiques que veuran caiguts els seus ingressos i se'ls compensa per no entrar en dèficit, que igualment hauria de cobrir la Generalitat de Catalunya, doncs, els compensa una part d'ingressos. De fet, hem destinat menys diners a compensar la pèrdua d'ingressos de TV3 que la que vostès han destinat a compensar la pèrdua d'ingressos de la televisió d'Andalusia, on vostès estan governant. També, precisament, els denuncien allà que ho fan servir per a aquells fons Covid de caiguda d'ingressos. Però, en tot cas, anem comparant. Suposo que fer això amb una empresa pública a Catalunya és una mostra de separatisme català irredempt i que mereixeríem estar tots a la presó; quan vostès fan una cosa similar des de la Junta d'Andalusia, doncs, és una bona gestió. Bé, en tot cas, és una manera de tenir uns prejudicis que crec que no fan honor al que hauria de ser, doncs, un bon argumentari polític com el que vostès podien fer aquí. Han tornat a treure les famoses ambaixades. Torno a recordar que el pressupost de delegacions exteriors de la Generalitat de Catalunya és inferior al pressupost de delegacions exteriors de la Junta d'Andalusia. Vaja, en tot cas, vostès ho coneixen perfectament, no? I jo a la presidenta de la Comissió Europea el que li vaig plantejar, fonamentalment –fonamentalment–, és la necessitat que els fons europeus, el fons de reactivació, que és un gran pas endavant –és un gran pas endavant– des del punt de vista de la construcció europea, però també és una resposta àgil, malgrat totes les dificultats que es troba –ara mateix, doncs, està en discussió per l'oposició d'Hongria, Polònia, respecte a algunes de les condicionalitats que es volen posar en aquest fons, en aquest mecanisme de recuperació i resiliència–, és una gran oportunitat... I, de fet, és una oportunitat que Catalunya ha d'aprofitar, i el que volem és que l'aprofiti plenament, i, per tant, que es puguin gestionar aquests fons des de Catalunya, i explicar les potencialitats de l'economia catalana, precisament, per aprofitar-ho. Això és el que vam explicar, fonamentalment, a la senyora Von der Leyen, a la presidenta de la Comissió. I, evidentment, vaig explicar per què hi era jo i no hi era el president Torra. Perquè en la mateixa convocatòria hi havia un llistat de presidents i un que no ho és, i que, en tot cas, exerceix unes funcions d'acord amb el que preveu la llei d'aquest Parlament, i vaig haver-ho d'explicar. Crec que és de persona ben educada explicar què fas en un lloc on, en principi, no hi hauries de ser tu. Com que ho vaig fer en anglès, algun president al qual vostès donen suport, com el de Castella - la Manxa, es va molestar perquè era l'idioma d'un país que se quiere marchar de Europa, obviant que la senyora Von der Leyen va fer la intervenció en anglès. Però bé, en tot cas, coses del nacionalisme espanyol, que també són aquests prejudicis que vostès comparteixen. En tot cas, mesures que hem portat a terme –mesures que hem portat a terme. Miri, em fixo només en aquestes darreres setmanes: 125 milions d'euros d'emergència social amb aportacions extraordinàries al Banc d'Aliments, a la Creu Roja, per necessitats alimentàries bàsiques; de suport a les àrees bàsiques de serveis socials, amb un augment del contracte programa, amb els ajuntaments; també per donar resposta al sensellarisme, que les persones que viuen al carrer estan en una situació sempre de vulnerabilitat, més en temps de pandèmia, i, evidentment, la necessitat d'ampliar la renda garantida de ciutadania. Hem impulsat un decret llei –que vostès rebutgen– per tal de que no es pugui desnonar ningú, amb el marge que tenim, i, probablement, imperfecte, no tot el que voldríem, però, com a mínim, creiem que cal donar una resposta des de les nostres competències. Una qüestió: vostè ha parlat d'impostos i de grans mesures, però les persones que han estat en un ERTO durant aquest any, i que hi estaran durant aquest any, l'any vinent moltes d'elles –moltes d'elles– es veuran obligades a presentar la declaració de l'IRPF amb una penalització fiscal, que ahir mateix aquest Ple, a proposta del Govern, perquè era un decret llei, doncs, vam establir una deducció per eliminar aquesta penalització fiscal. I suport als ens locals, suport als ajuntaments. Vostès, que tenen una presència en els ajuntaments –la que els ha donat la ciutadania a Catalunya, en tot cas–, doncs, suposo que ho podran valorar: un programa de fins a 120 milions d'euros d'ara 2020 i 2021 –20, ja, el que queda d'ara fins a final d'any– per tal que els ens locals, els ajuntaments, puguin tenir aquest suport de la Generalitat, perquè estan en primera lluita contra la pandèmia de la Covid-19. Quaranta milions d'euros en un primer tram d'ajudes a l'hostaleria, complementat amb 50 més que també han cobert altres sectors afectats per aquesta suspensió pràcticament total d'activitats. També, doncs, el decret llei que ha de permetre posar les bases per a una rebaixa del 50 per cent del lloguer dels locals afectats, i, per tant, nosaltres hem anat continuant; 17,2 milions d'euros en l'àmbit cultural. Per tant, és a dir, aquí no parem, i no parem perquè les necessitats són moltes. I no pararem, continuarem. En aquests moments tenim bastant avançat ja el que serà, doncs, aquest mecanisme permanent de suport als treballadors autònoms, perquè és evident que amb una subvenció o una ajuda puntual d'emergència qualsevol Govern es queda curt i nosaltres també ens hi vam quedar, i, per tant, cal un mecanisme de suport permanent i continuat, àgil, que no haguem d'esperar una resolució d'una sol·licitud que vingui al cap de set o vuit mesos, sinó un mecanisme àgil, i que posarem, doncs, en marxa ja, els primers passos, la setmana vinent, i que tindrà una dotació pressupostària molt i molt significativa. Per tant, nosaltres no ens aturarem en cap cas, i tampoc ens aturem en la gestió sanitària de la pandèmia. I, en aquest sentit, avui hem presentat el que és aquest pla de reobertura que al final és un pla de gestió de com conviure amb la Covid-19 en els propers dos mesos. Aquest pla de reobertura preveu una flexibilització, a partir del dia 23, de les restriccions. Encara hi hauran activitats restringides i, de fet, avui hem escoltat crítiques de sectors que creuen que no és just que encara hi hagi activitats que estiguin restringides, però ho fem perquè encara és imprescindible limitar la interacció social, que és la via de transmissió d'aquest virus. Som les persones, i quan ens relacionem, si som portadors del virus, podem contagiar. Per tant, aquestes mesures que hem pres avui han d'anar acompanyades de la màxima responsabilitat social. Podran tornar a obrir, amb limitacions horàries, amb limitacions d'aforament, activitats des de l'àmbit de l'hostaleria, des de l'oci i la cultura, també activitats relacionades amb l'àmbit de l'educació, i més endavant es preveu, si les dades epidemiològiques ho acompanyen, una reobertura dels centres comercials, evidentment, amb limitació d'aforament, com no pot ser d'una altra manera. Amb això, el que presentem és una evolució també per trams, que creiem que això dona seguretat, dona seguretat perquè, a través dels indicadors, i veient l'evolució, amb les dades transparents que són, doncs, qualsevol pot veure si va camí de flexibilitzar el que és la restricció o de mantenir-se la restricció o d'endurir-se. Per tant, nosaltres aquí és on estem centrats, en els esforços, i on seguirem centrats, perquè la nostra prioritat és la salut i és el treball de les persones. Gràcies, senyor president i senyora diputada.
Gràcies, vicepresident. Per fer la rèplica, té la paraula de nou la diputada. Endavant.
Sí; gràcies, president. Bien, señor Aragonès, que me decía usted que si tengo ganas yo de interpelar al señor Rufián. No, yo le interpelo a usted, porque es usted el que está aquí tomando esas decisiones; es usted, por ejemplo, el que se fue a esa reunión de presidentes autonómicos allí a degradar la imagen de Cataluña ante el mundo. No tenía usted otra cosa que hacer ese día que ponerse allí a pedir un referéndum y, según usted, a dar explicaciones de por qué no estaba Torra. Torra no estaba simplemente allí porque resulta que cometió un delito de desobediencia. Punto y final. Y el resto de presidentes autonómicos sí estaban allí porque respetan la ley. Déjense ya de tanto victimismo, de verdad, porque es que llega un momento que ni siquiera cuela. Entonces, estaba usted allí en representación de todos los catalanes y, en lugar, insisto, de pedir ayudas para nosotros, para las familias catalanas que lo están pasando tan mal, usted de nuevo volvió a pedir para los suyos, como siempre. Y, sinceramente, a mí me da igual si usted lo hizo en inglés, en castellano, catalán o en chino mandarín; era vergonzoso lo que usted hizo allí. Porque usted iba en representación de todos los catalanes, no solo de Esquerra Republicana, no solo del sector separatista, de todos los catalanes. Y yo, desde luego, y muchísimos catalanes, no nos sentimos representados, y lo que sentimos fue vergüenza –vergüenza–, en esa reunión de presidentes autonómicos. Y fue usted, no el señor Rufián, y por eso le pregunto. [[Alguns aplaudiments.]] Le digo más: ¿a usted le parece normal anunciar a bombo y platillo, como hicieron, unas ayudas, como si fueran ustedes a salvar a todos los autónomos catalanes, para luego humillarles, para luego tenerlos allí horas delante del ordenador esperando a ver si tenían suerte y conseguían ser uno de los diez mil afortunados? ¿A usted eso le parece normal, señor Aragonès? O sea, que en Cataluña hay más de medio millón de autónomos y ustedes han concedido diez mil ayudas. Que es que es un 2 por ciento. Con lo mal que lo están pasando, señor Aragonès. ¿Cómo les hacen eso? Sinceramente –sinceramente–, ¿en qué empresas han trabajado ustedes en las que hayan visto ese criterio tan eficiente del «sálvese quien pueda? ¿Esto, ustedes, dónde lo han visto, señor Aragonès? Y me decía aquí, cuando yo le he sacado a relucir esos 15 millones de euros que han dado a TV3, «tienes que compensar las pérdidas a las empresas públicas. ¿Y a las empresas privadas que ustedes han cerrado, quién les compensa las pérdidas? ¿Quién ayuda a esos autónomos? ¿Quién ayuda a esas pequeñas empresas que lo han apostado todo en esos negocios, probablemente, los ahorros de toda una vida y que ahora no saben si van a poder abrir la persiana, si van a poder seguir subsistiendo en sus negocios? ¿Quién les ayuda? Que usted, por ejemplo, me ponía la ayuda de Andalucía. ¿Sabe qué pasa? Que es que en Andalucía no hemos cerrado, en estas semanas, los negocios; no ha hecho falta, por lo que sea. Yo no le digo..., bueno, el virus, pues, va como va. Pero allí no se ha tenido que cerrar. Entonces, allí, pues, no hay que compensar, insisto, estas pérdidas que han tenido estas empresas, por no hablar del número de trabajadores, que se lo he dicho antes: 133.000 personas en un ERTE solamente en estos meses que ustedes han cerrado los bares y la restauración. Que está muy bien que usted siga la política de Andalucía. Como veo que la sigue tanto, tendrá usted claro que la gestión o la actuación que hacen las delegaciones andaluzas en el exterior no se parece en nada a la que hacen ustedes. Primero, porque respetamos a toda la ciudadanía. Segundo, porque no vamos por ahí atacando a España. Y tercero, porque no vamos vendiendo las mentiras del nacionalismo, como sí hacen ustedes con el dinero de todos. No tiene absolutamente nada que ver. Usted, por ejemplo, hoy aquí no ha dicho algo que es evidente, se lo ha callado porque no le viene bien, que es que, por ejemplo, si eliminaran sus chiringuitos, las estructuras paralelas, las duplicidades, los enchufes, los carguitos puestos a dedo, pues, tendríamos 900 millones de euros más con los que ayudar a todos los catalanes. Así que déjense de excusas de mal pagador, ¿eh?, de que no hay dinero, porque es que ustedes tienen dinero para lo que quieren, para lo que quieren, para eso sí hay dinero. Y les digo que estas improvisaciones y estas falsas esperanzas que están creando en esas familias tan necesitadas, me parece que es muy cruel, señor Aragonès, muy cruel, lo que están haciendo con ellos. Miren, los indultos, la persecución del castellano, la independencia, este escándalo ahora de presunta corrupción, que, además, salpica directamente a su partido, Esquerra Republicana, o ese referéndum que usted va pidiendo tan alegremente en todas partes, eso, ni salva vidas ni salva empleos. Nada de nada. Eso lo que hace es, pues, solamente dar de comer a unos pocos, que, curiosamente, son los de siempre, los de siempre con ustedes, señores del Govern. Mire, volvamos, por ejemplo, a los presupuestos generales del Estado, que yo sé que a usted no le gusta, pero es que es allí donde se negocia la política económica, la política de choque, la política de recuperación... Me decía usted que interpelara al señor Rufián. Pues interpele usted al señor Juan Marín, porque yo aquí de lo que le hablo es de esa negociación en el Congreso con el Gobierno, que afecta a todos los españoles, y, por tanto, también a todos los catalanes. Nosotros allí hemos presentado una batería de medidas, más de trescientas medidas, en forma de enmiendas a esos presupuestos que están pensando, evidentemente, en los más necesitados, en esos sectores más afectados por esta crisis. Y, como le decía antes, si ustedes ya no tienen ayudas, nosotros les cedemos estas enmiendas, cópienlas, impleméntenlas, de verdad, no nos importa, no se trata de ponerse medallas, se trata de ayudar a los catalanes. Y les digo que con Ciudadanos, y lo hemos demostrado así, ganan todos los catalanes. Ahora, con el separatismo solo ganan Junqueras y los implicados en ese caso de presunta corrupción, porque así ya llama Esquerra Republicana al Gobierno y le dice...
Diputada...
...«por ahí no. Ya acabo, ya acabo, señor presidente. Simplemente una última recomendación: déjense de tanta mesa y ocúpense de la silla, que falta nos hace.
Té la paraula el vicepresident del Govern, el senyor Aragonès. Endavant.
Moltes gràcies, senyor president. Senyor diputada, vostès fan una oposició dura. Jo crec que podrien treballar-s'ho més, però això, en tot cas, cadascú té la seva perspectiva. I potser estic equivocat, però toleren molt poc la crítica, toleren molt poc que els hi rebatem, perquè ha estat rebatre'ls alguns dels arguments i vostè ha tret, diguem-ne, vaja, tota la bateria d'arguments que sempre fan servir, que podrien renovar una mica. Crec que els podrien renovar una mica, no? Després parlarem dels pressupostos generals de l'Estat, perquè vostè va insistint..., i ha dit una cosa que té raó, diu: «Allà és on es decideix la política econòmica, venint a dir «allà és on es decideixen les coses de veritat. Sí, perquè són un estat, per això nosaltres també ho volem ser, i volem que aquí es decideixin les coses de veritat. I vostè desmereix el Govern de Catalunya i creu que és..., vaja, que considera una vergonya que expliquem el posicionament polític d'aquest Govern de Catalunya, però és que aquest Govern de Catalunya l'ha aprovat aquest Parlament, l'ha escollit aquest Parlament. Va escollir el president de la Generalitat, que va nomenar aquest Govern. I aquest Parlament representa la majoria de la ciutadania de Catalunya. I per tant... [[Veus de fons.]] Doncs molt bé, felicitats, primera força, però no van ser capaços d'obtenir prou suports de la resta de forces d'aquesta Catalunya plural i diversa. Vostès s'han quedat només amb el seu raconet, significatiu i molt important, però insuficient per poder governar. Però és que va així, vostès que sempre ens diuen «les lleis, les lleis, les lleis, doncs la nostra llei..., què diu l'Estatut d'autonomia? Doncs que la presidència de la Generalitat és qui té més vots d'entre els diputats d'aquesta cambra i aconsegueix més vots, no qui quedi primer en unes eleccions, amb trenta-sis diputats, val a dir; trenta-sis diputats de 135. Per això és necessari arribar a acords. Vostès prefereixen quedar-se en el raconet. Bé, doncs, escolti'm, és la seva opció, i suposo que els seus votants jutjaran si val la pena seguir-los votant o no. Vostès..., hi ha algunes coses que jo els recomano que es revisin: quan diuen els 900 milions d'euros dels «xiringuitos, de les guinguetes, diguem-ne, que... I, clar, em posen tota la despesa en aplicacions informàtiques, tota la despesa en sistemes d'informació, que en qualsevol organització, petita o gran, són essencials. De fet, és una de les despeses que a nivell corporatiu més creix arreu i més hauria de créixer, perquè és el que ens permet avançar en una millor administració, en la millora de processos, en una gestió òptima de dades... Vostès, en el pressupost de la Generalitat de Catalunya, demanaven que del CTTI es traguessin la major part de partides, i això vol dir deixar les escoles sense ordinadors, perquè, clar, els ordinadors els compra el CTTI; vol dir que no es puguin fer servir aplicacions per a tots els tràmits online. Vostès sempre han vingut aquí, «l'Administració electrònica, doncs, miri, l'Administració electrònica es fa amb això. L'altra cosa és que a vostès els va bé per inflar l'argumentari, però crec que hem de ser una mica més seriosos, sincerament. I després, vostè ha explicat molt bé els pressupostos generals de l'Estat, no?, la il·lusió que els fan totes les esmenes que deuen haver treballat, està molt bé, i tots els grups parlamentaris ho han fet. I el debat de les esmenes, doncs, tindrà també aspectes que són estrictament pressupostaris i aspectes polítics. Perquè, clar, a vostè li sembla molt malament que nosaltres, com a independentistes, defensem l'agenda política independentista; en canvi, vostès posen com a condició per als pressupostos generals de l'Estat que aquella esmena que s'ha acordat per blindar la immersió lingüística es retiri –ara em sembla que ja l'han treta, aquesta condició. Per tant, no ho sé, és a dir, clar, resulta que la seva ideologia és bona, la seva ideologia és vàlida, la dels altres no és legítima. Escolti'm, la seva ideologia, les seves propostes són legítimes i ja tindran el suport que hagin de tenir; no és la meva, i està a les antípodes, però és legítima, jo els hi reconec. Tenen dret a fer les seves propostes, nosaltres també tenim dret a les nostres, no? I crec que això és absolutament fonamental. I com que vostès creuen que allà on governem els independentistes no tenim dret a fer les polítiques que creiem oportunes i vostès sí, arriben a la paradoxa de dir «és que, clar, les delegacions de la Generalitat a l'exterior fan política, fan política perquè defensen que a Catalunya es pugui votar el futur polític del país i es pugui votar a favor de la independència. En canvi, quan vostès, des de les delegacions a l'exterior d'Andalusia, el que diuen és que aniran a subvencionar per fer cursos de castellà a Catalunya, com si no es pogués aprendre el castellà a Catalunya..., vaja, que fins i tot la Federació d'Entitats Culturals Andaluses a Catalunya els van dir que anaven molt mal encaminats, que era una manera de dividir, i que va ser, sobretot..., ho van fer perquè vostès a la mínima cedeixen davant de Vox, com ho han tornat a fer, sí, a Andalusia, on avui han acordat el pressupost amb l'extrema dreta, el pressupost andalús per a l'any vinent. No crec que sigui gaire bo per a la ciutadania andalusa. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, vicepresident. Acabats els debats, cridarem a votació. [[Pausa llarga.]] Molt bé, doncs som-hi, passarem a les votacions. Abans d'iniciar-les, els recordo que avui noranta-dos diputats i diputades han delegat el seu vot, vint s'han acollit al vot telemàtic i vint-i-dos votaran de manera presencial. [[Decret llei 39/2020, del 3 de novembre, de mesures extraordinàries de caràcter social per fer front a les conseqüències de la Covid-19 (continuació)]] [[203-00062/12]] Votem, en primer lloc, el punt setè de l'ordre del dia, que correspon a la validació del Decret llei 39/2020, del 3 de novembre, de mesures extraordinàries de caràcter social per fer front a les conseqüències de la Covid-19. Comença la votació. El decret ha estat convalidat per 66 vots a favor –que corresponen a 46 de delegats i presencials i 20 de telemàtics–, cap en contra, 65 abstencions. Em correspon ara preguntar a la cambra... Sí? [[Pausa.]] Doncs votem si aquest decret llei es tramita com a projecte de llei. Comença la votació. Aquest decret llei es tramitarà com a projecte de llei, atès que hi han hagut 69 vots favorables, 62 en contra –corresponents a 42 de delegats i presencials i 20 de telemàtics–, cap abstenció. [[Proposta de resolució sobre la celebració d'un debat específic en comissió sobre el fons Next Generation (continuació)]] [[250-01572/12]] Votem ara el punt vuitè, que és la Proposta de resolució sobre la celebració d'un debat específic en comissió sobre el fons Next Generation. Comença la votació. Aquesta proposta de resolució ha estat aprovada per unanimitat: 131 vots a favor, cap en contra, cap abstenció. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les polítiques socials per tal d'afrontar la crisi de la Covid-19 (continuació)]] [[302-00257/12]] Votem ara la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les polítiques socials per tal d'afrontar la crisi de la Covid-19. Atenent a les votacions separades que s'han sol·licitat, votarem, en primer lloc, el punt número 1. Comença la votació. Aquest punt ha estat rebutjat per 52 vots a favor, 62 en contra –que corresponen a 42 de delegats i presencials, 20 de telemàtics–, 17 abstencions. Votem ara el punt cinquè. Comença la votació. Aquest punt ha estat aprovat per 127 vots a favor, 4 en contra, cap abstenció. Votem ara el punt 6. Comença la votació. Aquest punt ha estat rebutjat per 65 vots a favor, 66 en contra –que corresponen a 46 de delegats i presencials i 20 de telemàtics–, cap abstenció. Votem ara els punts 9 bis i 12 bis. Comença la votació. Han estat aprovats per 69 vots a favor, cap en contra i 62 abstencions –que corresponen a 42 de delegats i presencials i 20 de telemàtics. I votem ara el punt 13, lletra d. Comença la votació. Ha estat aprovada per 91 vots a favor, cap en contra, 40 abstencions. Votem ara el punt 13, lletra e. Comença la votació. Be, ara, a banda dels resultats d'aquesta votació, m'apunten que hi ha un vot que no s'està computant bé, que és el del diputat Solsona. Per tant, parem i intentem resoldre-ho. En tot cas, proposo a la cambra que, atès que no hi ha hagut cap votació que hagi ballat per un vot, de no repetir les votacions. [[Veus de fons.]] Sí? Hi està d'acord? [[Veus de fons.]] Sí, ha anat d'un vot, però se sumaria, entenc, als vots positius. Per tant, la diferència seria de dos vots. No és que s'empatés, sinó que... [[Veus de fons.]] No? [[Veus de fons.]] Votarem aquest punt, i la resta, si els sembla, mantindrem les votacions com fins ara, d'acord? En tot cas, primer arreglem el vot del senyor Solsona. Sí? [[Veus de fons.]] Molt bé. Doncs votem. Abans de continuar, votem el punt sisè d'aquesta moció, que era al que s'havia produït aquesta petita diferència d'un vot. Per tant, votem el punt sisè del punt 18 de l'ordre del dia, és a dir, de la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les polítiques socials per tal d'afrontar la crisi de la Covid-19, d'acord? Sí? [[Pausa.]] Votem aquest punt sisè. Comença la votació. Ha estat rebutjat per 65 vots a favor, 68 en contra –que corresponen a 48 de delegats i presencials i 20 de telemàtics–, cap abstenció. Avancem ara. Estàvem en el punt tretzè d'aquesta moció. Per tant, votem el punt tretzè. Comença la votació. Ha estat aprovat per 97 vots a favor –que corresponen a 77 de delegats i presencials, 20 de telemàtics–, cap en contra, 36 abstencions. Votem ara el punt 14. Comença la votació. Ha estat aprovat per 77 vots a favor –que corresponen a 57 de delegats i presencials, 20 de telemàtics– 36 en contra, 21 abstencions. Votem ara el punt 15. Comença la votació. Ha estat aprovat per 77 vots a favor, cap en contra, 57 abstencions. I votem ara la resta de punts de la moció que no hagin estat votats. Comença la votació. Han estat aprovats per unanimitat: 134 vots a favor, cap en contra, cap abstenció. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'impacte de la crisi sanitària en els sectors productius (continuació)]] [[302-00258/12]] Votem ara la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'impacte de la crisi sanitària en els sectors productius. I, atenent a les peticions de votació separada, votem, en primer lloc, els punts 1, 4 i l'encapçalament del punt 6 –1, 4 i encapçalament del 6. Comença la votació. Han estat aprovats per 69 vots a favor, 65 en contra, cap abstenció. Votem ara la resta del punt 6, lletres a i b. Comença la votació. Han estat aprovades per unanimitat: 134 vots a favor, cap en contra, cap abstenció. Votem ara el punt 9. Comença la votació. Ha estat rebutjat per 29 vots a favor, 105 en contra –que corresponen a 85 de delegats i presencials, 20 de telemàtics–, cap abstenció. Votem ara el punt 10. Comença la votació. Ha estat aprovat per 65 vots a favor, 4 en contra i 65 abstencions –que corresponen a 45 de delegats i presencials, 20 de telemàtics. I votem ara la resta de punts de la moció. Comença la votació. Han estat aprovats per unanimitat: 134 vots a favor, cap en contra, cap abstenció. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la coordinació amb el món local durant la pandèmia de la Covid-19 (continuació)]] [[302-00259/12]] Passem ara a votar el punt vintè, que correspon a la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la coordinació amb el món local durant la pandèmia de la Covid-19. Comencem votant el punt 1. Comença la votació. Ha estat aprovat per 69 vots a favor, cap en contra, 65 abstencions –que corresponen a 45 de delegats i presencials i 20 de telemàtics. I passem ara a votar els punts 2, 4 i 18. Comença la votació. Han estat aprovats per 69 vots a favor, 65 en contra –que corresponen a 45 de delegats i presencials, 20 de telemàtics–, cap abstenció. Votem ara el punt 5. Comença la votació. Ha estat aprovat per 94 vots a favor –que corresponen a 74 de delegats i presencials, 20 de telemàtics–, cap en contra, 40 abstencions. I votem ara el punt 10. Comença la votació. Ha estat aprovat per 94 vots a favor, cap en contra, 40 abstencions. Votem ara el punt 19. Comença la votació. Ha estat aprovat per 94 vots a favor, 4 en contra, 36 abstencions. Votem ara la resta de punts de la moció. Comença la votació. Han estat aprovats per unanimitat: 134 vots a favor, cap en contra, cap abstenció. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la repercussió de la Covid-19 en el món local (continuació)]] [[302-00264/12]] Votem ara el punt vint-i-unè, que correspon a la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la repercussió de la Covid-19 en el món local. Votem, en primer lloc, els punts 1.1 i 2.5 –1.1 i 2.5. Comença la votació. Aquests punts han estat aprovats per unanimitat: 134 vots a favor, cap en contra, cap abstenció. Votem ara el punt 1.2 –1.2. Comença la votació. Ha estat aprovat per 69 vots a favor, 57 en contra, 8 abstencions. Votem ara el punt 1.3. Comença la votació. Ha estat aprovat per 69 vots a favor –que corresponen a 49 de delegats i presencials, 20 de telemàtics–, 57 en contra, 8 abstencions. I votem ara els punts 2.1 i 2.2. Comença la votació. Han estat aprovats per 109 vots a favor –que corresponen a 89 de delegats i presencials i 20 de telemàtics–, 17 en contra, 8 abstencions. I votem ara els punts 2.3 i 2.6.1. Comença la votació. Han estat aprovats per 117 vots a favor –que corresponen a 97 de delegats i presencials, 20 de telemàtics–, 17 en contra, cap abstenció. Votem ara el punt 2.6. Comença la votació. Ha estat aprovat per unanimitat: 134 vots a favor, cap en contra, cap abstenció. Votem ara el punt 2.4. Comença la votació. Ha estat aprovat per 117 vots a favor –que corresponen a 97 de delegats i presencials, 20 de telemàtics–, cap en contra, 17 abstencions. I votem ara el punt 2.7. Comença la votació. Ha estat aprovat per 93 vots a favor –que són 73 de delegats i presencials, 20 de telemàtics–, 40 en contra, cap abstenció. I votem ara el punt 2.8. Comença la votació. Ha estat aprovat per 98 vots a favor –que són 78 de delegats i presencials, 20 de telemàtics–, cap en contra, 36 abstencions. No hi han més punts a votar d'aquesta moció. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la salut mental (continuació)]] [[302-00260/12]] Per tant, passem al següent punt de l'ordre del dia, que és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la salut mental. Votem, en primer lloc, el punt 2. Comença la votació. Ha estat aprovat per 130 vots a favor, cap en contra, 4 abstencions. Votem ara el punt 3. Comença la votació. Ha estat aprovat per 69 vots a favor, 65 en contra –que corresponen a 45 de delegats i presencials, 20 de telemàtics–, cap abstenció. Votem ara els punts 4, 5, 6 i 9. Comença la votació. Han estat aprovats per 69 vots a favor, cap en contra i 65 abstencions –que corresponen a 45 de delegats i presencials i 20 de telemàtics. Votem ara la resta de punts de la moció. Comença la votació. Han estat aprovats per unanimitat: 134 vots a favor, cap en contra, cap abstenció. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'atenció primària (continuació)]] [[302-00263/12]] Votem ara el punt vint-i-tresè, que és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'atenció primària. Votem, en primer lloc, els punts 1.b, 1.e i 2.a. Comença la votació. Han estat aprovats per 69 vots a favor, 65 en contra i cap abstenció. Votem ara els punts 1.c, 2.f i 2.h. Comença la votació. Han estat aprovats per 69 vots a favor, cap en contra i 65 abstencions –que corresponen a 45 de delegats i presencials i 20 de telemàtics. Votem ara el punt 2.g. Comença la votació. Ha estat aprovat per unanimitat: 134 vots a favor, cap en contra, cap abstenció. Votem ara el punt 2.i. Comença la votació. Ha estat aprovat per 109 vots a favor –que corresponen a 89 de delegats i presencials, 20 de telemàtics–, cap en contra, 25 abstencions. I votem ara la resta de punts d'aquesta moció. Comença la votació. Han estat aprovats per unanimitat: 134 vots a favor, cap en contra, cap abstenció. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la corrupció a l'Administració de la Generalitat (continuació)]] [[302-00261/12]] Votem ara la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la corrupció a l'Administració de la Generalitat. Atenent a les votacions separades sol·licitades, votarem, en primer lloc, els punts 1, 2, 8 i 9. Comença la votació. [[Ferran Pedret i Santos demana per parlar.]] Digui'm.
[[Per raons tècniques, no han quedat enregistrats els primers mots de la intervenció de l'orador.]] ...ha demanat, o, si no, ho hauria d'haver fet, votació separada dels punts 8 i 9. És a dir, 1 i 2 per una banda i 8 i 9 per l'altra.
Molt bé. Doncs votem, en primer lloc, els punts 1 i 2, i votarem després 8 i 9. És així, eh? [[Pausa.]] Molt bé. Doncs votem 1 i 2. Comença la votació. Han estat rebutjats per 52 vots a favor, 65 en contra –que corresponen a 45 de delegats i presencials, 20 de telemàtics–, 17 abstencions. I votem ara els punts 8 i 9 –8 i 9. Comença la votació. Han estat aprovats per 69 vots a favor, 65 en contra –que corresponen a 45 de delegats i presencials, 20 de telemàtics–, cap abstenció. Votem ara els punts 4 i 6. Comença la votació. Han estat rebutjats per 57 vots a favor, 65 en contra –que corresponen a 45 de delegats i presencials, 20 de telemàtics–, 12 abstencions. Votem ara el punt 5. Comença la votació. Ha estat rebutjat per 65 vots a favor, 69 en contra, cap abstenció. Votem ara el punt 10. Comença la votació. Ha estat rebutjat per 57 vots a favor, 69 en contra –que corresponen a 49 de delegats i presencials, 20 de telemàtics–, 8 abstencions. Votem ara la resta de punts d'aquesta moció. Comença la votació. Han estat rebutjats per 65 vots a favor, 69 en contra, cap abstenció. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la gestió dels serveis penitenciaris durant la situació generada per la Covid-19 (continuació)]] [[302-00262/12]] Votem ara la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la gestió dels serveis penitenciaris durant la situació generada per la Covid-19. Comença la votació dels punts 1 i 3 –1 i 3. Comença la votació. Han estat aprovats per 77 vots a favor –que corresponen a 57 de delegats i presencials, 20 de telemàtics–, 57 en contra, cap abstenció. Votem ara els punts 2 i 4.a. Comença la votació. Han estat aprovats per 93 vots a favor –que corresponen a 73 de delegats i presencials, 20 de telemàtics–, 41 en contra, cap abstenció. I votem ara el punt 4, lletres b i c. Comença la votació. Han estat aprovades per 130 vots a favor, 4 en contra, cap abstenció. Votem ara el punt 4.d. Comença la votació. Ha estat aprovat per 90 vots a favor –que corresponen a 70 de delegats i presencials, 20 de telemàtics–, 4 en contra, 40 abstencions. I, finalment, votem el punt 4.e. Comença la votació. Ha estat aprovat per unanimitat: 134 vots a favor, cap en contra, cap abstenció. No hi ha més punts a votar. Per tant, s'aixeca la sessió.