Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci, kolegice in kolegi, gospe in gospodje! Pričenjam nadaljevanje 32. seje Državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanci: gospod Anton Anderlič, Josip Bajc, Roberto Battelli, Aleš Gulič od 16.00 do 19.00 in mag. Franc Žnidaršič ter Samo Bevk od 11.00 do 15.00. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O JAVNI AGENCIJI ZA KNJIGO REPUBLIKE SLOVENIJE, v okviru rednega postopka Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Gospod minister dr. Simoniti, izvolite, imate besedo.
Spoštovani poslanci in poslanke! S predlaganim Zakonom o Javni agenciji za knjigo se uresničuje dolgoletna želja slovenskih literarnih ustvarjalcev, založnikov in drugih delujočih na področju knjige. Odločitev je zorela dolgo časa, predlog zakona, ki je pred vami, pa nikakor ni plod zgolj politične odločitve glede ustanovitve Javne agencije za knjigo, s katero se država bistveno distancira od oblikovanja kulturne in znanstvene politike na področju knjige ter od odločanja o financiranju programov in projektov na tem področju. Odločitev za ustanovitev Javne agencije za knjigo in za prenos velikega dela odgovornosti za stanje in razvoj področja z države oziroma Vlade na strokovno javnost temelji na dveh izpolnjenih realnih pogojih: prvič, na razvitosti oblik državnih podpor knjigi, ki zadeva podporo vsem delom verige knjige, ki se sklada z javnim interesom v kulturi; in drugič, na proračunskih sredstvih, namenjenih temu področju, ki so se od leta 2004 konkretno povečevala in omogočala izvedbo vseh načrtovanih ukrepov podpore. Bistveni razlogi, zaradi česar bo ustanovljena Javna agencija za knjigo, pa so: prvič, povezovanje instrumentov podpore knjigi, ki sta jih doslej ločeno izvajala Ministrstvo za kulturo Republike Slovenije in Ministrstvo za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo Republike Slovenije oziroma Javna agencija za raziskovalno dejavnost, v enotno organizacijsko obliko; drugič, izvedba nacionalnih predstavitev slovenskega leposlovja in znanstvene publicistike v tujini; tretjič, povezovanje s primerljivimi mednarodnimi organizacijami, z namenom, da se zagotovijo novi viri financiranja; četrtič, možnost pridobivanja neproračunskih virov financiranja področja knjige; petič, izvajanje promocijskih akcij, ki potekajo na nacionalni ravni in so usmerjene v promocijo avtorjev ter dvigovanje zavesti o pomenu knjige in branja. O osnutku zakona je tekla široka javna razprava, izvedena je bila obravnava na Nacionalnem svetu za kulturo, ki je osnutek podprl. Predlog zakona je podprl tudi pristojni odbor v Državnem zboru. Posebej je treba poudariti, da obstaja velik konsenz glede ključnih elementov zakona, glede določitve področja zakona, glede opredelitve načel zakona in glede bistvenega dela zakona, nalog Javne agencije, ki so opredeljene v 4. členu in ki jih lahko določi izključno zakon. Glede teh temeljnih določil nismo prejeli praktično nobene pripombe s strani strokovne javnosti, z izjemo Društva slovenskih pisateljev, ki je menilo, da bi morala agencija pokrivati tudi področje nabave gradiva v splošnih knjižnicah, vendar je bil s strani Ministrstva za kulturo dan argument, da gre pri založništvu in knjižničarstvu za dva sistema, ki delujeta povsem drugače, in da takšna nesistemska rešitev, ko bi na agencijo prešel zgolj en del izvajanja knjižnične javne službe, ne bi bila konsistentna. Največ pozornosti je bilo namenjene sestavi sveta agencije. Predlog zakona sledi sistemskemu normativnemu okviru, njega podlaga je javna agencija, za katero smo ugotovili, da omogoča izvajanje vseh tistih nalog, ki jih zakon predvideva. Na ministrstvu menimo, da je predlog zakona realen in da temelji na skladnosti s sistemskimi zakoni, zakonu o javnih agencijah, javnofinančnih zakonih in zakonov o uresničevanju javnega interesa za kulturo, saj zgolj to omogoča njegovo celovito izvajanje v praksi. Glede vprašanja sestave sveta agencije bodo imeli predstavniki stroke v svetu večino. Vprašanje glede financiranja agencije, pri katerem bosta svoj delež odgovornosti nosili ministrstvo za kulturo in ministrstvo, pristojno za znanost, pa je podana rešitev v zakonu sistemsko skladna in v celoti izvedljiva. Spoštovani! Prepričan sem, da je predlog zakona konsistenten in kvaliteten ter dobra podlaga za to, da slovenski knjigi, literarnim ustvarjalcem in znanstvenim piscem zagotovimo trajnejše pogoje za njihov razvoj, slovenskim bralcem pa bolj dostopno knjigo. Hvala lepa.
Hvala. Predlog zakona je obravnaval Odbor za kulturo, šolstvo in šport kot matično delovno telo. Prosim predsednika mag. Braka Grimsa, da predstavi poročilo odbora.
Hvala za besedo. Vsem prav lep pozdrav! Odbor Državnega zbora Republike Slovenije za kulturo, šolstvo in šport je na svoji 27. seji dne 11. oktobra 2007 obravnaval Predlog zakona o Javni agenciji za knjigo Republike Slovenije, ki jo je Državnemu zboru v obravnavo in sprejem predložila Vlada Republike Slovenije. Poleg predlagatelja zakona, Zakonodajno-pravne službe, predstavnikov Državnega sveta se je te seje udeležil tudi predstavnik Društva slovenski pisateljev in v razpravi tudi aktivno sodeloval. Razprava je bila precej obširna in se je dotikala tako nalog, ki bodo izvirale iz določil zakona in jih bo sedaj opravljala Javna agencija za knjigo, kot tudi sestave njenih delovnih teles. Predvsem pa se je dotikala ključnega namena, to je podpora slovenski knjigi, njenemu razvoju in prav v temu delu je bila dosežena visoka stopnja soglasja. Največ razprave pa je bilo o 6. in 11. členu, ki bosta verjetno tudi danes predmet razprave, saj so k obema členoma vloženi amandmaji. Sprejeli smo tudi precej amandmajev, tako so bili sprejeti amandmaji k 2., 4., 6., 7., 8., 9., 10. 11. in 13. členu, ki so s tem tudi odprti za eventualne amandmiranje na sami seji. Niso bili pa sprejeti amandmaji k 7.a in b ter 8. členu ter eden od amandmajev k 11. členu. Tako dopolnjeno besedilo predloga zakona je odbora v drugem branju na svoji seji tudi sprejel in predlaga Državnemu zboru, da to besedilo obravnava in po obravnavi tudi sprejme.
Hvala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Mag. Grims, bi vas kar povabil zopet za govornico, da boste predstavil stališča Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Hvala. Najprej moram reči, da obžalujem, da nas je v tem trenutku tako malo v dvorani, saj si slovenska knjiga zagotovo zasluži veliko pozornost predvsem v svetu, v katerem se nahajamo v procesih globalizacije, ko postaneta slovenski jezik in pa slovenska kultura v najširšem pomenu besede vrednoti, ki jim je potrebno posvečati še posebno skrb. Namreč, bil bi absurd, če bi Slovenci kot narod preživeli toliko stoletij, kot smo jih tudi brez svoje države, uspeli svojo državo vzpostaviti, uresničiti tisočletne sanje, potem pa bi nastale težave prav pri ohranjanju naše zavesti, naše kulturne dediščine, našega jezika in glede tega, kar danes obravnavo, slovenske knjige. Zakon, ki je pred nami, je po oceni Poslanske skupine SDS zelo pozitivna rešitev, za katero smo si prizadevali dolgo vrsto let. Spomnil bi, da že, ko so se sprejemale resolucije za področje kulture, pa tudi v drugih primerih, smo vložili več amandmajev, tudi amandmaje, ki so posebej poudarjali pomen ohranjanja in krepitve slovenske knjige, vendar jih je takratna koalicija, ko smo bili še mi v opoziciji, dosledno zavračala. Tako je prav tej koaliciji, tej Vladi uspelo, da je prvič predložila pravni akt, zakon, ki postavlja stvari na pravo mesto, ki omogoča, da se iščejo dodatni viri financiranja za razvoj slovenske knjige in ki predvsem poudarja pomen nadaljnjega razvoja in vzpostavlja pravni okvir za krepitev vloge slovenske knjige. To je iz razlogov, ki sem jih navedel, zaradi spremenjenih družbenih pogojev, zaradi spremenjenih pogojev v svetu, izjemnega pomena. Ne gre tukaj samo za knjigo v ožjem pomenu besede, tukaj lahko rečemo, da gre kar za ohranjanje pomembnega dela slovenske kulture in tudi za njegovo krepitev. Rešitve, ki so v zakonu, so po naši oceni zelo dobre, gre za uravnoteženo sestavo organov. Z amandmajem, ki je danes vložen s strani poslanskih skupini koalicije, po naši oceni zelo dobro sledimo zavezi, ki smo jo dali tudi na seji odbora, ko smo tudi predstavnikom društva pisateljev in drugim udeležencem zagotovili, da bomo storili korak v smeri, ki so ga želeli. In kot zanimivost naj povem, da prejšnji petek sem se imel priložnost sestati tudi z vodstvom Društva slovenskih pisateljev in tam je bil ta amandma ocenjen celo kot boljši kot tisti, ki so ga sami pripravili, iz več razlogov, zaradi operativnosti, ker gre za sedem ljudi, ker je lažje potem dosegati večino, pa tudi zaradi sestave, kar jim je zelo pomembno - namreč, če imaš direktno predlagateljstvo s strani več skupin in te skupine skupaj volijo enega, potem je zmeraj v prednosti tista skupina, ki je največja. Taka rešitev, kot je sedaj, o tem smo se takrat vsi strinjali, tudi Društvo slovenskih pisateljev, pa omogoča, da se vendarle izbere vedno uravnoteženo sestavo, da potem ne pride do tega, da bi bili na koncu lahko tisti, ki so neposredni, če tako rečem, ustvarjalci slovenske knjige odrinjeni ob rob oziroma celo zapostavljeni pri sestavi teh teles. Seveda pa tak način sestave daje večjo odgovornost tistemu, ki lahko s svojim ravnanjem tudi vpliva na to sestavo, kar v danem primeru pomeni odgovornega ministra v tistem delu, ko ima on to pristojnost. Nekateri, kot veste, imajo tudi možnost direktnega kandidiranja po tem predlogu. Kljub temu je bilo izraženih več pomislekov. Sam osebno menim, da so neutemeljeni. Taka je tudi ocena Poslanske skupine SDS. Kar pa se tiče krepitve financiranja, kar se tiče iskanja dodatnih virov, tukaj pa gre za preprosto dejstvo, da ves mandat te Vlade so se sredstva, namenjena slovenski knjigi, povečevala, realno in v številkah povečevala, in je popolnoma jasno, da je to politika, ki jo nameravamo tudi nadaljevati. [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]Logično nadaljevanje je tudi predložen zakon. Iz tega razloga, kot rečeno, Poslanska skupina SDS ta zakon pozdravlja in ga bo podprla.
Mag. Majda Potrata bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavcema. Spoštovane poslanke in poslanci! Poslanska skupina Socialnih demokratov načelno pozdravlja Predlog zakona o Javni agenciji za knjigo Republike Slovenije in se pridružuje tistim, ki ugotavljajo, da je predlog zakona nastajal dlje časa, ne nazadnje je ena od različic skrbi za knjigo zastopana ali izražena tudi v nacionalnem programu za kulturo, takrat res da še v obliki javnega sklada. In tudi pripravljavec gradiva je tehtal to možnost med javnim skladom in med javno agencijo in se zaradi vsega, kar se v zvezi z javnimi skladi pripravlja kot sprememba, odločil za normativni okvir in imamo tako pred seboj zakon o javnih agencijah. Pridružujemo se mnenju Državnega sveta, ki je v mnenju zapisal, da načelno je treba Zakon o Javni agenciji za knjigo podpreti. Če pa natančno sledimo ciljem in namenom predlagatelja tega zakona, potem bi vendar kazalo opozoriti na to, da če je temeljna naloga Javne agencije povečati vpliv strokovne javnosti pri odločanju o tem, kakšna naj bo politika na področju knjige, potem je vsekakor treba opozoriti na številne pripombe glede sestave sveta. Kajti tudi predlagatelj sam je v uvodu k zakonu zapisal [[berem zdaj poglavje "Razlogi za sprejem novega zakona, večja udeleženost strokovne javnosti"]] : "Agencija za knjigo se ustanovi z namenom, da se glede na vrsto in naravo njenih nalog zagotovi intenzivnejšo participacijo strokovne javnosti, ki deluje na področju knjige, s tem doseže večjo strokovnost odločitev o financiranju programov in projektov ..." - to pomeni, da za opravljanje nalog agencije ni potreben stalen in neposreden politični nadzor, kar je eden izmed pogojev za ustanovitev javne agencije, ki jih navaja 4. člen Zakona o javnih agencijah. Posebej poudarjam, da je v nadaljevanju tudi zapisano, kako bo strokovna javnost neposredno vplivala na program dela agencije ravno s svojo zastopanostjo v svetu javne agencije. In tu se začno težave. Res, da je za strokovne odločitve predvideno tudi četvero strokovnih komisij za knjižno in revijalno produkcijo, za leposlovje, za tako produkcijo tudi s področja znanosti, za literarne prireditve in razvijanje bralne kulture ter za mednarodno promocijo slovenskega leposlovja in znanstvene publicistike, vendar te strokovne komisije ne bodo neposredno zastopane v svetu, ampak je 7-članski svet agencije sestavljen iz 3 članov, ki jih neposredno imenuje ustanovitelj, zdaj po novem predlogu amandmaja tudi član oziroma predstavnik reprezentativnega združenja pisateljev, in 3 članov, ki jih na poziv ravno tako izbere, imenuje ustanovitelj. Sploh se zdi, da je v zakonu ali v uvodnem delu mogoče videti prepletanje državnega in javnega. Socialni demokrati menimo, da bi moral priti v delovanju Javne agencije za knjigo Republike Slovenije predvsem javni interes. In če je tako, potem bi morala biti zastopanost v svetu agencije drugačna, zlasti pa bi moral biti drugačen postopek imenovanja članov. To je zaenkrat prepuščeno aktu o ustanovitvi in ni mogoče ugotoviti ali zatrditi, da bodo upoštevane v tem aktu vse tiste pripombe, ki jih je k 6. členu predloga zakona zapisala Zakonodajno-pravna služba. Po izkušnjah sodeč je razlika med napovedmi in realizacijo v tem mandatu kar precejšnja. Druga stvar, ki jo je treba omeniti v imenu poslanske skupine pa je, da Javna agencija za knjigo bo imela osemčlansko ekipo, bistveno povečanih sredstev pa ne, v okviru predvidenih bo se vse gibalo. Hvala.
Hvala. Gospod Jožef Školč bo predstavil stališče Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Hvala lepa. Torej, gospod predsednik, spoštovane kolegice, kolegi! Jaz bi najprej rekel, da je le treba predvsem pohvaliti tiste, ki so na to razpravo prišli. Kar se tiče Poslanskega kluba LDS, smo mi tokrat ubrali neko taktiko in se zavestno odločili, da bomo ne glede na to, da imamo v svojem klubu ljudi, ki o tem veliko vedo, da bomo predvsem zagovarjali tisto, kar se da prepoznati kot javni interes in iz tega vidika sami kot klub nismo vlagali amandmajev, ampak smo šli in podpirali tiste predloge, ki smo jih dobivali iz zainteresirane javnosti in predvsem iz Društva slovenskih pisateljev. To smo počeli skupaj z drugimi kolegi poslanci, ki z nami delijo skrb za to področje. Kar se tiče razprave, ki je danes pred nami, je potrebno povedati, da je ta zakon o agenciji sigurno korak naprej od tega, kar je predvidela resolucija; korak je žal pozen, če ne prepozen. Mogoče se je ministrstvo odločilo za to agencijo tako pozno zaradi tega, ker ves čas ni hotelo organizirati sklada, h kateremu ga je zavezovala resolucija o delovanju na področju kulture. Sklad v tej resoluciji je bil ravno tako - in tu je navezava na diskusijo v prejšnjem parlamentu - ustanovljen na pobudo Društva slovenskih pisateljev in s podporo vseh poslank in poslancev prejšnjega sklica. O tem lahko merodajno govorim, ker sem tudi takrat organiziral te podpise, s tem da so takrat poslanci vseh strank zmogli to moč, da so glasovali tudi proti idejam gospe Rihterjeve v korist slovenske knjige. Danes je situacija žal drugačna. Ko govorimo o tisočletnih sanjah, mene vedno zaskrbi, ker takrat, ko kdo o tem govori, vedno vem, da je to priložnost za te sanje, ki jih sanja čisto neka konkretna politična opcija. In ta zakon v teh rešitvah pravzaprav pomeni uresničitev sanj SDS in uresničitev sanj ministra Simonitija in njegovih privržencev. Zagotovo ni res, da ti amandmaji, ki jih je vložila koalicija, v večji meri zadovoljujejo potrebe in interese Društev slovenskih pisateljev. Če je bil ta pogovor predsednika odbora za kulturo z vodstvom društva opravljen v četrtek in petek, ne bom govoril, koliko diskusij glede na korespondenco, ki ste jo vsi lahko spremljali tudi na elektronski pošti, je potrebno povedati, da je bil v ponedeljek, se pravi, nekaj dni za tem protestni zbor Društva slovenskih pisateljev in da je na tem protestnem zboru ta isti predsednik in vsi prisotni, bilo jih je baje več kot 50, da so soglasno zavrnili predlog koalicije kot nespodoben, kot neprimeren in kot takšen, ki pravzaprav pomeni alibi za ministra in njegove privržence [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]ne pa kot nekaj, kar koristi Javni agenciji za knjigo. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Marjetka Uhan bo predstavila stališče poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim.
Hvala lepa za besedo, predsednik. Spoštovani minister s sodelavci, poslanke in poslanci! Lepo pozdravljeni. V Novi Sloveniji se zavedamo, da je slovenska beseda v slovenskem, še bolj pa v evropskem prostoru zelo pomembna in slovenska knjiga je nosilka razvoja slovenskega jezika. V Novi Sloveniji smo prepričani, da je slovenski knjigi potrebno nameniti več pozornosti, pa ne samo v besedi, ampak tudi v dejanjih. Lahko rečemo, da se od svoje osamosvojitve naprej kaže potreba po bolj celovitem pristopu na področju knjige. Zavedati se moramo, da smo majhen narod, da se naša založniška dejavnost šteje v nekaj sto izvodih, ne pa v tisočih, kot je to v navadi pri številčnejših narodih. Prav zato je še toliko bolj pomembno, da slovenska država skrbi za slovensko knjigo. Vseskozi od osamosvojitve naprej se je kazala potreba po dejavnejši politiki, ki bi spodbudila razvoj področja knjige in večala njeno dostopnost. Veseli nas, da se povečujejo proračunska sredstva za knjigo. Tudi ustanovitev agencije za knjigo je pomemben sistemski korak v smeri, ki postavlja trdnejše temelje za prihodnji razvoj slovenske knjige. V Novi Sloveniji smo mnenja, da bo Javna agencija za knjigo prinesla novo dodano vrednost pri razvoju slovenske knjige, saj bo le-ta imela poleg podporne tudi koordinativno in izvajalsko nalogo. V svetu agencije bodo zastopani prdstavniki strokovnih krogov, prav tako pa bodo tudi v okviru agencije delovale strokovne komisije, kar pomeni, da bo zagotovljena strokovnost dela agencije. Poleg tega pa bo naloga agencije zagotavljati tudi druga neproračunska sredstva, ki bodo usmerjena v promocijo avtorjev, knjig in branja. Odkar je Slovenija postala del velike združene Evrope, je še kako pomembno, da ohranimo slovenski jezik in slovensko kulturo in v Novi Sloveniji vsa prizadevanja države v tej smeri podpiramo. Mnenja smo, da bo Javna agencija za knjigo zagotovila trajnejši pogoj za ravzoj področja knjige, da bo omogočila sistematično in dolgoročno izvajanje podpornih nalog, ki bodo omogočile boljšo dostopnost knjige slehernemu državljanu, in zato bomo Predlog zakona o Javni agenciji za knjigo podprli. Podprli pa bomo tudi amandma koalicije k 6. členu, ki govori o sestavi agencije za knjigo, in sicer amandma upošteva bistveni predlog Društva slovenskih pisateljev, da se enega izmed njih tudi deligira v svet agencije. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Marjan Drofenik bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Spoštovani predsednik, spoštovani gospod minister s sodelavkama, poslanke, poslanci! V Slovenski ljudski stranki vedno poudarjamo pomen slovenske kulture in slovenskega jezika, katerega razvoj in obstoj v največji meri zagotavlja gotovo slovenska knjiga. Zato razumemo, da se Javna agencija za knjigo ustanavlja ravno z namenom, da bo zagotovila obstoj in razvoj slovenske knjige in s tem slovenskega jezika. Agencija bo opravljala posamezne naloge, ki jih glede na njihovo narava in vrsto ni mogoče izvajati v okviru ministrstva za kulturo oziroma tudi za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo. S tem bo po našem mnenju uresničena tudi želja literarnih ustvarjalcev in založnikov. Lažja in bolj organizirana bo izvedba nacionalnih predstavitev slovenskega leposlovja in znanstvene publicistike v tujini ter povezovanje s primerljivimi mednarodnimi organizacijami vse z namenom, da se zagotovijo novi viri financiranja, možnost pridobivanja neproračunskih virov financiranja področja knjige in izvajanje drugih potrebnih nalog. V javni razpravi, v kateri je sodeloval po zatrjevanju ministra tudi Nacionalni svet za kulturo, je bil dosežen konsenz glede zakona. V teh razpravah je bilo največ pozornosti namenjeno sestavi sveta ter financiranju Javne agencije za knjigo. Zadnje čase pa se kljub temu v javnosti pojavljajo nekatera nasprotovanja in dvomi o dobrem namenu zakona, češ da predlog zakona ne določa niti števila niti sestave članov sveta in bo zato predlagatelj moral glede na raznolikost naštetih predlagateljev predstavnikov jasno določiti njihovo zastopanost in s tem zagotoviti, da ne bodo v svetu agencije zastopani le določeni interesi. To je bilo tudi storjeno. V razpravi, v kateri je sodeloval tudi predsednik Društva slovenskih pisateljev, je bilo največ govora o predloženih amandmajih k 6. členu, ki opredeljujejo sestavo sveta javne agencije, ter o predlogu, da se v 11. členu tudi opredeli, da bi se ocenjeni davek na knjigo postopoma v celoti vračunal prihodke agencije iz državnega proračuna. Mogoče bo enkrat v prihodnosti potrebno k temu tudi dejansko pristopiti, vendar smo v tem trenutku veseli, da je storjen prvi korak. Podprli bomo predlagan amandma k 6. členu, ki so ga predlagale poslanske skupine SDS, NSi, SLS in DeSUS, in zakon v celoti tudi podprli. Ker v Poslanski skupini SLS menimo, da je sprejem Zakona o ustanovitvi Javne agencije za knjigo v Sloveniji pomembno. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Majda Širca bo predstavila stališče Poslanske skupine Zares.
Lep pozdrav vsem skupaj! Ko se izteka nacionalni program za kulturo, ki narekuje, da naredimo na tak ali nekoliko soroden način to, kar delamo danes in v prihodnjih dneh, lahko rečem, da velja pozdraviti to odločitev, da končno dobimo agencijo za knjigo namesto načrtovanega sklada, ampak gre vendarle za sorodno organizacijo. Naj povem še, da pred dnevom reformacije je lepo, da obravnavamo pomembno rešitev; pomembno rešitev tako za knjigo, kot tudi za državo, ki knjigi na nek način vlada vsaj z načinom njene regulacije in odmere njenih sredstev. Skratka, s tem zakonom se knjiga vrača knjigi. In da bi, kot rečeno, pred dnevom reformacije ne preživeli z rdečicami, velja prisluhniti argumentom, ki bodo ob tej obravnavi še zadnjič dani. Na prvi pogled je z javno agencijo vse v redu. Odločitve s področja knjižne dejavnosti se selijo na avtonomno inštitucijo, ki naj bi se odmaknila od politike oziroma ministrstva, od vlade, kar je dobro tako za ministrstvo kot za knjigo samo. Hkrati pa je treba vedeti, da bo agencija izvajalec ali koordinator političnih odločitev, to se pravi, odvisna bo od količine sredstev in drugih smernic in ciljev, ki si jih bo zastavila vlada, tako v dolgoročnih kot kratkoročnejših ciljih. Torej bo agencija na nek način odvisno-avtonomen servis, pravzaprav drugače tudi ne more biti. Ampak da bi ta avtonomnost, o kateri govorimo, da bi to bilo res res, poglejmo, koliko gre dejansko zares. Porajajo se namreč neki dvomi, da je zakon preohlapen in da je ta avtonomnost omejena. Jaz te dvome tudi delim. Namreč, pušča odprto polje, ki ga bodo zapolnili, zajeli šele podzakonski akti. O tem, recimo, kako bo agencija delovala, kakšne kompetence bodo imele strokovne komisije, v kakšno širino bodo šle, kakšne kompetence bo imel sam svet v detajlih oziroma v nadaljnjih, ne samo tistih odločitvah, ki so ohlapno zapisane v zakon. Skratka, mislim tudi, da bo uspešnost agencije v veliki meri odvisna od teh aktov, za katere pa ne vemo, kako in kakšni bodo, ker so pač podzakonski akti in nimajo dovolj mesa in kosti, ki jim jih nudi ta zakon. Dvom gre tudi v zajetje vse knjižne dejavnosti, tako literarne, torej tako tiste, ki se prenaša z Ministrstva za kulturo, kot tiste, ki se prenaša iz Javne agencije za raziskovalno dejavnost. In to ne samo dejavnost, ki je vezana na knjižničarstvo, ki je zelo povezana s samo knjigo, ampak tudi tista, ki gre v partikularne druge interese. Vemo, da številna ministrstva danes po lastnem ali drugačnem okusu tudi financirajo, ampak zagotovo ne tako sistematično kot Ministrstvo za kulturo, knjižno dejavnost in to polje bo sedaj ostalo odprto. Kot tudi zelo specifična kataložna in druga, še posebej revijalna literatura, ki spremlja določena področja. Seveda je odprto ostalo tudi vprašanje združevanja kriterijev, tistih, ki sedaj veljajo na Ministrstvu za kulturo, in tistih, ki so na Javni agenciji, za znanstvene monografije, za strokovno literaturo, ampak to pomeni, da bo vendar zelo veliko dela pri tem, ko se bo sama agencija konstituirala. Ključni organ je seveda svet, ki je v predlagani obliki še vedno sporen, močno sporen. Danes slišimo, da so se dogajali neki dogovori, hkrati pa slišimo, da se niso dogajali. Vsekakor se soočamo s tremi rešitvami, tistimi, ki jih zagovarjajo od samega začetka predstavniki uporabnikov, najmočnejši, se pravi, društvo pisateljev, in smo jih povzeli nekateri poslanci, obstajajo korekture tistih, ki jih Vlada popravlja in oblikuje tako, da bo ta agencija delala po njenem okusu, in tako naprej - o tem bomo seveda več v nadaljevanju. Seveda je pa ključno vprašanje 11. člena, se pravi tistega, ki govori o tem, na kakšen način se bodo sredstva zagotavljala za knjigo nasploh. In čisto na koncu naj povem, da je ključno vprašanje, pred katerim je Slovenija danes, vprašanje, ki ga odpira Evropa in odpira nov način obdavčevanja tudi umetniške dejavnosti.
Hvala. Gospod Sašo Peče bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Spoštovani prisotni! Dejstvo je, da samo ime predloga zakona, ki je danes pred nami, naj bi na neki deklarativni ravni zagotavljalo boljšo prihodnost in boljše dni za slovensko knjigo, slovensko besedo in vse, kar je povezano s tovrstno dejavnostjo. Iz tega naslova so seveda predlo zakona, ampak samo iz naslova, je za podpreti in je za spodbujati. Dejstvo je, da z dnem vstopa v okvir evroatlantskih povezav, dejstvo je, da v dobi novih načinov komuniciranja slovenska knjiga izgublja žal na pomenu. Po drugi strani pa moramo poudariti, da je še vedno, jaz verjamem, da v ponos vseh nas, naša tradicija pisane besede, naša zgodovina pisane besede. In če pogledamo v omenjeni zakon in pregled amandmajev, potem moram s tega mesta sporočiti vsaj ministru in ostalim poslancem, ki imajo glasovalno pravico, dve hudi anomaliji, ki jih skušamo kot sopredlagatelji amandmaja k 6. členu v okviru omenjenega zakona popraviti. Prvič je seveda vprašanje financiranja, financiranja agencije. Po naši oceni je potrebno knjigo in vse, kar je povezano z vsebino knjige v najširšem krogu ali v smislu besede opredeliti kot, kakor pravijo v društvu "kot stabilen vir", ki bo seveda omogočal, da ne bo prišlo do dnevnopolitičnega vpliva na pisano besedo in, seveda, s tem nesmiselnost dojemanja vsebine posameznega dela. Po drugi strani pa moram opozoriti, da se nam zdi sam zakon brez morebitnega sprejema amandmaja k 6. členu, to je tisti člen, o katerem ste govorili skorajda vsi govorniki pred menoj, bi bil zakon dokaj prazen; bi seveda stvari urejal površinsko ali bolje rečeno, na polovičen način, torej polovičarstvo. Po naši oceni zato agencija in pa seveda svet, ki bi moral biti eden izmed tistih organov, ki imajo izvršno vejo oblasti, ne bi smel biti pod vplivom, posrednim ali neposrednim, omenjenega resornega ministrstva, ampak izključno pod vplivom stroke in tistih, ki ustvarjajo pisano besedo. Zato s tega naslova seveda napovedujem podporo spremembam v obliki amandmajev k omenjenemu zakonu in v primeru sprejema teh amandmajev, ki po naši oceni resnično poskušajo ustvariti distanco med vplivom aktualne politike na ministra in ministrovim vplivom na knjigo. In potrebno je distancirati ministrov vpliv ali pa vpliv politike na knjigo. Knjiga mora biti samostojna, knjiga mora biti tista, ki odraža svojo vsebino in ne vsebine aktualne vladne politike. Hvala.
Hvala. Mag. Vasja Klavora bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani gospod minister, spoštovane poslanke in poslanci! V naši poslanski skupini bomo predlog zakona podprli z veseljem, ker ta predlog zakona pozdravljamo. Tudi zato, ker je besedilo predloga načelno usklajeno in ga podpira tako koalicija kot opozicija, predvsem pa tudi strokovna javnost, ki si za oblikovanje takega predloga in posledično tudi za njegov sprejem prizadeva že vrsto let. Predlog vsekakor na načelni ravni pomeni spodbudni izraz dosežene ravni kulturne politike na področju knjige kot vrednote v javnem interesu. S sprejemom le-tega pa bo tako knjiga kot vrednota v javnem interesu prepoznana tudi s strani države. Dejstvo je, da se je kulturna politika na področju knjige izrazito razčlenila, zato se poslanci naše poslanske skupine strinjamo s predlagano rešitvijo, ki omogoča celovito podporo vsej knjižni verigi. Predlog predvideva ustanovitev Javne agencije za knjigo in takšno namero v naši poslanski skupini podpiramo. Osnovni smisel agencije je predvsem celostna obravnava področja in njegova trajnejša zaščita, hkrati pa tudi nekatere nove naloge, ki jih zaradi pravnega statusa agencija lahko opravlja. Posebno pozornost pa je bila tudi na seji odbora namenjena sami formi predlagane agencije za knjigo. Tudi v naši poslanski skupini smo se osredotočili predvsem na vprašanje emancipacije stroke v vodenju in odločitvah agencije. Agencijo naj bi ob direktorju vodil svet, sestavljen iz predstavnikov ustanovitelja in predstavnikov strokovne javnosti, ki jih ustanovitelj izbere z javnim pozivom. Glede na osnovni smoter predloga zakona, in sicer da naj bi ta nova forma prispevala k večjemu vplivu stroke in s tem večji kakovosti sprejetih odločitev, smo v naši poslanski skupini ocenili, da je bilo prvotno besedilo preohlapno. V zvezi s tem je naša poslanska skupina, sicer udeležena pri podpisu koalicijskega amandmaja, vendar pa bomo podprli amandma, vložen skozi strani skupine poslancev, ki povzema strokovnejše rešitve, predlagane s strani Društva slovenskih pisateljev. Ta določa, da ima svet določeno število članov, sicer šest, od katerih polovico članov imenuje ustanovitelj na predlog uporabnikov, drugo polovico pa imenuje po svoji izbiri. Ocenjujemo, da bo takšna sestava sveta omogočala strokovno neodvisnost odločanja. Menimo, da je tudi financiranje agencije urejeno na zadovoljiv način, saj so finančna sredstva zagotovljena v proračunu Republike Slovenije, kar pomeni dokaj stabilno in tudi predvidljivo financiranje knjige, državni proračun pa predstavlja glavni vir financiranja. Glede na to, da ima Slovenija enega največjih davkov na knjigo v Evropski uniji, pa menimo, da bi bilo potrebno del tega pobranega davka tudi vrniti v področje knjige, zato se strinjamo z rešitvijo, ki to omogoča, in sicer da se sredstva državnega proračuna letno povečujejo za 20% pobranega davka na knjigo iz preteklega leta, tako da se praktično peto leto ta davek v celoti vračuna v prihodke agencije. Predlog pa tudi omogoča pridobivanje neproračunskih virov za knjigo, višina slednjih pa bo odvisna od sposobnosti same agencije. Naša poslanska skupina bo, kot je že rečeno, ta predlog podprla, saj ga ocenjujemo za kvalitetnega. Hvala.
Hvala. Gospa Maria Pozsonec bo predstavila stališča Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim. Zakon določa ustanovitev delovanja organizacijo, financiranje in nadzor nad Javno agencijo za knjigo Republike Slovenije ter opredeljuje njene naloge. Namen agencije za knjigo je opravljanje strokovnih, razvojnih in izvršilnih nalog v zvezi z izvajanjem strateških dokumentov in usmeritev na področju knjige. Agencija za knjigo opravlja tudi druge naloge, vezane na spodbujanje razvoja na področju knjige, skladno z namenom, določenim v aktu o ustanovitvi. Agencija za knjigo si bo zagotovila trajnejše pogoje za razvoj področja knjige na način, da skladno z javnim interesom, ki se veže na knjigo kot takšno, omogoči sistematično in dolgoročno izvajanje različnih podpornih nalog, ki se nanašajo na izboljšanje položaja ustvarjalcev, založnikov, knjigarn ter ki bodo omogočili boljšo dostopnost knjige slehernemu državljanu. V ta namen bo agencija za knjigo izvajala podporne naloge, ki bodo skladne z javnim interesom na področju knjige, ki bodo upoštevale kompleksnost in notranjo povezanost vseh členov verige knjige od avtorjev, založnikov, knjižnic, knjigarn do bralcev. Pomembno načelo pa se nanaša tudi na spodbujanje boljše prepoznavnosti slovenskih avtorjev in s tem slovenske kulture in slovenske države v svetu. Torej, srečno slovenska knjiga.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 23. oktobra 2007. V razpravo dajem 6. člen ter amandma skupine poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožefom Školčem, amandma poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS ter amandma Poslanske skupine Zares. Odpiram prijavo za razpravo. Kdo želi razpravljati o 6. členu in amandmajih k temu členu, naj se prijavi. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani zbor! K 6. členu sta, kot ste že izpostavili, vložena dva amandmaja. Enega je predlagala skupina poslancev s prvopodpisanim kolegom Jožefom Školčem, ta amandma sem tudi podpisal, vsebinsko pa jih je pripravilo Društvo slovenskih pisateljev. Če se spomnim razprave na matičnem odboru, potem je bil narejen določen napredek, saj je tudi amandma koalicijskih poslancev, ki je tudi vložen k temu členu, šel v smeri, da vključuje tudi članstvo reprezentativnega Društva slovenskih pisateljev v svetu javne agencije. Seveda pa si Vlada tu še vseeno s tem amandmajem ohranja zelo veliko pristojnost. Namreč, svet je zelo pomemben organ in mislim, da če gre za Javno agencijo za knjigo Republike Slovenije, da mora biti čim bolj avtonomen in samostojen ter strokoven v svojih odločitvah. V Nacionalnem programu za kulturo smo zapisali, da je treba pospeševati dostopnost knjige v slovenskem jeziku s spodbujanjem izvirne ustvarjalnosti, kakor prevodne književnosti, s posebnim namenom širiti in poglabljati bralno kulturo. Tam smo zapisali tudi nekaj ciljev, da je treba zvišati število prodanih knjig, da je treba povečati dostopnost do knjige. Potem, da je treba zviševati naklado knjig in regij, da je treba spodbujati razvoj knjigarniške mreže, dvigniti raven bralne kulture. Naj mimogrede rečem, da se baje v enem izmed ministrskih predalov že nekaj časa nahaja tudi nacionalni program za bralno kulturo in prav bi bilo, da bi ga v Državnem zboru čim prej dobili na mizo. Poleg tega pa bo svet imel zelo velike pristojnosti in bo razpolagal z relativno velikimi sredstvi. Že danes na ravni Vlade - ti podatki so sicer za leto 2005 - za knjigo namenjamo 2 milijardi 157 milijonov tolarjev [[takrat smo imeli še tolarje, zato so podatki v tolarjih]] . No, agencija pa bo sedaj združevala tisti del sredstev za knjige v okviru Ministrstva za kulturo, to je bilo milijardo 883 milijonov tolarjev, in sredstva, ki so bila na Javni agenciji za raziskovalno dejavnost v višini 332 milijonov tolarjev. Se pravi, skupaj bo samo s proračunskimi sredstvi svet gospodaril z milijardo 715 milijoni tolarjev - se opravičujem, ker nisem preračunal v evre. Poleg tega pa bo pridobival tudi druge finančne vire za svojo dejavnost, tako da bi bilo prav, da prisluhnemo amandmaju, ki smo ga predlagali poslanci k temu 6. členu. Jaz mislim, da je dobro, da se ustanovi Javna agencija za knjigo Republike Slovenije, jaz bom to tudi podprl, ni pa dobro, da Vlada poskuša preveč kontrolirati vse podsisteme v družbi, tako tudi knjigo preko Javne agencije za knjigo. Ne glede na to, da so pripombe na določene rešitve v tem zakonu, mislim, da je to korak naprej, bomo pa lahko v nadaljevanju, morda že v naslednjem mandatu nekatere stvari v tem zakonu tudi popravili ali izboljšali, če danes koalicija ne bo sprejela tistih dveh amandmajev, ki smo jih predlagali na pobudo Društva slovenskih pisateljev. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Školč.
Hvala lepa. Smo pri členu in dopolnilih, ki bodo pravzaprav odločili, ali si ta zakon zasluži ime, da ustanavljamo javno agencijo, ali bo to v bistvu paravladna agencija za knjigo. Če hočemo, da se to imenuje Javna agencija za knjigo, je zagotovo potrebno zagotoviti to, kar je tudi minister v svojem uvodu rekel: večjo distanco - ne samo ministrstva, ampak tudi politike pri odločanju o problemih in projektih, ki so vezani za knjigo. Seveda se zmeraj moč skriva v tistih detajlih, ki nastavljajo mehanizme odločanja o teh vprašanjih. In tak ključen mehanizem odločanja je zagotovo svet agencije. Mi smo skozi vso to razpravo spremljali kar precejšen razvoj stališča ministrstva. Najrazličnejše variante je ministrstvo ponudilo javnosti, zato da bi jo prepričalo, da prenaša del tega ali pa vse odločanje na neko strokovno ekipo. Seveda je pri vseh teh mehanizmih, ki jih je ministrstvo predstavljalo, vedno ostala skepsa ali misli zares ali ne misli zares. Moje mnenje je seveda, da ne misli zares. Kajti na drugi strani je imelo cel čas možnost, da podpre tak svet agencije, ki bi bil avtonomen tudi po nastavitvi. Se pravi, avtonomen v tem delu, da zakon določi subjekte, ki sami predlagajo predstavnike v svet agencije, brez tega, da nastopi sito koalicije, brez tega, da nastopi sito ministra ali vlade. Minister se temu striktno upira in o tem je pač diskusija pri tem členu. Zato smo imeli na odboru eno rešitev, koalicija je sicer potem sprejela drugo, za katero se je zelo hitro izkazalo, da ni ustrezna. Seveda je ponudila še to zadnjo, ki jo imamo danes, kjer pa pravi, da bo šest teh predstavnikov izbrala izmed strokovne javnosti na nek poziv, sedmega pa bo lahko samo imenovalo društvo pisateljev. Tisto, kar je predlog na drugi strani, bom rekel, Društva pisateljev je, da tri imenujejo sami, tri pa minister na poziv. Se pravi, od teh treh, da ne bo nesporazumov, enega iz SAZU, enega na predlog univerz in tretjega iz DSP-ja. Razlika je očitna, ker imamo tri avtonomne in tri po izbiri ministra v enem primeru, v drugem primeru jih imamo šest po izbiri ministra in enega avtonomnega. Kaj si o tem avtonomnem misli Društvo pisateljev? Tukaj je bilo rečeno, češ da je to, bom rekel, korak naprej in da se jim prizna neka vloga. Kako to vlogo razumejo sami? Da ne bom tega interpretiral, vam bom pač prečital iz pisma, ki ste ga zagotovo tudi sami dobili, pa verjetno nehoteli prebrati. Citiram "za predlog reprezentativnega društva pisateljev je v tem amandmaju res zagotovljeno mesto v svetu agencije, vendar pa vse ostale člane sveta potem amandmaju še vedno imenuje ustanovitelj: tri neposredno, tri pa po javnem pozivu iz nepreglednega nabora izmed predlogov univerz, SAZU, društev in ljudstva. To seveda še vedno omogoča politiki, da po svoji meri in volji sestavi upravni organ agencije, hkrati pa bi v tem primeru samostojen predlog reprezentativnega pisateljskega društva lahko tej politiki služil zgolj kot alibi." Se pravi, da tudi tistega predloga, ki ga tu predlagate, ti ljudje ne sprejemajo za dobronamernega. In prav imajo, kajti izkušnje glede svetov, ki jih na področju, kjer je odgovoren za delovanje minister Simoniti, so pač take, da kjerkoli lahko politika imenuje ljudi v svete, se javni status zmeraj bistveno zmanjša in tudi zmeraj nastanejo veliki problemi. Spomnite se Javnega zavoda RTV, ki si zagotovo ne zasluži več naziva javni zavod, ampak je provladni servis koalicije, ali pa mogoče niti ne koalicije - ene od strank. In spomnite se vseh tistih postopkov, vmešavanja v Filmski sklad, kjer je zmeda taka, da pravzaprav nihče več ne ve, kako bi jo razvozlal. In minister si tu ravno tako poskuša z zakonom zagotoviti instrument, s katerim bi lahko zakonito preko parasklada [[o tem se tudi da prebrati v tem istem pismu gospoda Žabota]] zagotovil zakonito razdeljevanje sredstev svojim prijateljem. In proti temu seveda protestira, normalno, tudi opozicija in ljudje, ki znajo brati zakone, in tisti, ki znamo tudi razumeti manevre, ki jih koalicija v zakonodajnem smislu tudi izvaja. Zato, če se vrnem nazaj, bo mogoče o javni agenciji res govoriti takrat, ko bo od teh odločitev o sredstvih in politiki zares dalo ministrstvo prste stran. Ta moment te volje ni. In ne glede na to, da tehnično gledano cel mehanizem zgleda zelo spodoben, v bistvu ga minister Simoniti v eni potezi razvrednoti. In ta poteza je sestava sveta. Da mu je tu do neke mere nerodno, je jasno tudi iz tega, ker imamo opravka že s tretjo ali četrto kombinacijo, kako bi ta svet naredili in zadovoljili neke interese, ampak čisto v vseh kombinacijah si minister Simoniti v ozadju zagotovi večino, zato da odloča o teh stvareh. In to je definitivno korak od tega, kar zahteva NPK in kar pričakuje zainteresirana javnost.
Hvala. Gospa mag. Potrata, izvolite.
Hvala za besedo. Nadaljevala bom tam, kjer sem v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov končala, in pojasnila, da amandma skupine poslancev, ki ga je podpisal iz naše skupine Samo Bevk, pomeni, da Poslanska skupina Socialnih demokratov podpira amandma. Kje so razlogi za podporo amandmaju, čeprav sta v pregledu ponujena še dva? Najprej bom šla od tistega, kar je zapisala v mnenju Zakonodajno-pravna služba, ki se je s pripombami oglasila zlasti pri tej dikciji "in drugih nosilcev razvoja na področju knjige". Tako kot je to zapisano ni dovolj čist dikcija in ji je mogoče oporekati zaradi razlike med individualnimi in institucionalnimi zastopstvi v svetu. Seveda me bega vnovično zelo različno opredeljevanje dosežene usklajenosti predloga zakona. Tudi nekateri drugi pogovori so bili potem omenjani, ampak tako kot vsi drugi poslanke in poslanci sem tudi jaz dobila pismo Društva slovenskih pisateljev, ki tiste, ki razlagajo, kako je to vse skupaj bilo dobro usklajeno, vendarle postavlja v malo neroden položaj, kako razumejo usklajenost. V pismu Društva slovenskih pisateljev je jasno zapisano, da takšnega predloga 6. člena, kot je zdaj zapisan v zakonu ali kot ga ponuja koalicijski amandma, ne podpirajo. Ne bom znova odprla vprašanja sodega števila v svetu, ker smo si o tem že rekli kakšno besedo tudi na Odboru za kulturo, šolstvo in šport in ker predlagani amandma morebitno enako število razrešuje s tem, da predstavniku Slovenske akademije znanosti in umetnosti prisoja odločilno vlogo. Je tudi utemeljeno v predlogu Društva pisateljev, zakaj ravno predstavniku SAZU-ja in ne predsedniku, čeprav sem sama menila, da bi lahko tudi predsedniku. Je seveda ta rešitev boljša v tem primeru, če hočemo dosledno izpeljati umik politike iz odločanja v svetu Agencije za knjigo. Razumem, da je koalicija menila, da bo lahko pridobila Društvo slovenskih pisateljev z ekskluzivno vlogo, ki jo je v svetu temu predstavniku namenila, ampak mislim, da je predlagana rešitev v amandmaju bistveno boljša, ker vendarle omogoča, da se samovolja tistega, ki bo imel po tem zakonu možnost popolnega nadzorovanja nad svetom in s tem tudi nad delom agencije, v polni meri izrazi. Ne spregledati tistega, kar je zapisal Državni svet, ki je v mnenju tudi priporočil, da bi slovenski model agencije za knjigo bil skladnejši z modelom rešitev, kakršne najdemo v državah, ki imajo državne spodbude za knjigo urejene prek nedržavnih ali vzporednih samostojnih institucij. Državni svet je celo posebej poimenoval finski model. Sama bi poudarila še eno razsežnost tega, kako pomembno je, da v državi, ki ima omejen knjižni trg, skrbimo za knjigo. Tudi v nacionalnem programu za jezikovno politiko je mogoče najti kakšen ukrep ali kakšno spodbudo, s katero bi bilo treba pospešiti vlaganja v knjigo. Ampak tako, kot je sedaj zapisano v predlogu zakona, da se sredstva iz Agencije za raziskave in razvoj samo prenašajo v nespremenjeni obliki iz tiste agencije v Agencijo za knjigo, ni videti, da bi se ta skrb okrepila posebej zaradi tega, ker bo iz Agencije za raziskave in razvoj pravzaprav dvoje področij samo prenesenih. To je tisti del, ki skrbi za znanstveno periodiko in za izdajanje znanstvenih monografij. Treba je pa seveda skrbeti tudi za prevajanje iz tujih jezikov v slovenščino ali za objavljanje besedil slovenskih avtorjev, ki so bila za tujejezično območje napisana in so sedaj potrebna prevoda tudi v slovenščino. Torej teh nalog, ki Agencijo za knjigo čakajo, je po mojem veliko. Iz tega predloga pa ni videti, da bi se kaj bistvenega v finančnih spodbudah spremenilo. In to je tisto, kar ob siceršnjem načelnem soglasju ali podpori temu zakonu vendarle ostaja odprto vprašanje, posebej pa usoda amandmaja k 6. in nenazadnje potem tudi k 11. členu. In prav od teh dveh amandmajev bo odvisno, kako se bom pri glasovanju odločila. Hvala.
Hvala. Gospod Moge.
Gospod predsednik, hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi! Lahko bi vzkliknili "gaudeamus igitur", veselimo se torej, da je ta predlog zakona zagledal luč v Državnem zboru ravno malo pred državnim praznikom, 31. tega meseca. Treba je reči, da je knjiga odigrala važno vlogo v državnosti Republike Slovenije. Spomnimo se Primoža Trubarja in je prav, da sedaj, ko smo potopljeni v globalni bazen Evropske unije, temu segmentu vplivanja na nacionalno identiteto posvetimo pozornost tudi s tem predlogom zakona. Strinjam se s kolegico Majdo Potrato, da je zakon koncipiran kot takšen, kot je, ali bo potem ta denar, ki bo šel preko te agencije, zares smotrno uporabljen, ali bo tega denarja več, se pravi, ali bo zagotovilo več sredstev, se bo s tem položaj knjige na trgu izboljšal, ali bo ta denar kot prej postal plen recimo nekih strankarskih ali pa tržnih lobijev v Republiki Sloveniji, ki bodo poskušali preko mehanizmov, kot je pa zagotovo ta svet, o katerem zdaj razpravljamo, uveljaviti neke svoje tržne oziroma lokalne interese, zato je še kako pomembno in potrebno, da pogledamo, da bo ta svet, prvič, avtonomen, se pravi, da bo neodvisen od vseh teh stvari, o katerih sem prej govoril, in tudi, da bo ta svet strokoven. Zdi se mi, da amandmaji, ki so vloženi, gledajo v pretežni meri po strokovnosti, zato o tem ne bi toliko govoril. Večja stvar pa je v avtonomnosti tega sveta. Jaz mislim, da je, matematiki, temu pravimo, pozitivno definiten prvi amandma, ki ga je vložila skupina poslancev, s kolegom Jožefom Školčem, manj pozitivno definiten ali pa celo negativno pa je amandma, ki so ga vložile poslanske skupine. To se da iz teh dveh amandmajev in njihove vsebine popolnoma jasno razbrati. Prva amandma, če ga beremo natanko, razlaga, kdo naj bo v tem svetu in tudi zakaj je tak izbor članov tega sveta v amandmaju določen, poleg tega pa ta amandma zelo dobro, kar se tiče avtonomije, uveljavlja tudi določene kriterije, s katerimi bi nekako izločili politično ali pa tržno obravnavanje tega segmenta s strani sveta. Saj piše, [[...]]"pri čemer ne smejo biti neposredno voljeni funkcionarji ali funkcionarji, ki jih voli ali imenuje Državni zbor, Vlada Republike Slovenije ali predstavniški organ lokalne skupnosti. Člani sveta ne predstavljajo sveta tistih, ki so jih predlagali in imenovali, ampak so zavezani namenu, za katerega je agencija ustanovljena, in nalogam, ki so ji z zakonom določene." Ta del teksta v amandmaju nam zagotavlja del avtonomnosti, po drugi strani pa daje tudi ministru v roke atribut, da tistemu, ki je predlagan s temi društvi, ki jih lahko predlagajo notri, da lahko tak predlog zavrne, če predlagani kandidat ne izpolnjuje teh kriterijev. Če pogledamo pa v drugi amandma poslanskih skupin, ta pravi: "... na podlagi," in tako naprej, "Slovenske akademije znanosti in umetnosti in društev, ki delujejo na področju knjige..." Katera so tista društva, interesna združenja posameznikov, ki delujejo na področju knjige, je zelo širok pojem in ni definiran. Ali je to na primer Planinska zveza Slovenije, društvo, ki izdaja vodnike po slovenskih gorah in še bi lahko našteval? To je prva stvar, ki ni definirana tako. In druga, izmed uglednih avtorjev, kateri so ugodni avtorji. To je zopet vprašanje. Kdo to določa? Uglednost avtorjev je zelo vprašljiva, znanstvenikov je manj vprašljiva, ter nosilcev razvoja na področju knjige. Kdo pa je posameznik, nosilec razvoja na področju knjige? Tudi ta zahteva je takšna, da se lahko razume na en ali na drug način. Lahko imamo razširitev ali pa imamo lahko restrikcijo tega pojma. Pri čemer pa pravi še [[...]]" upošteva zastopanost predstavnikov avtorjev, založnikov, knjižnic in drugih nosilcev razvoja na področju knjige." Tri da notri, tu se pa kumulativno našteva, kdo naj bi bil in naj bi bili različni. Tudi ta stvar, če pogledamo iz nekega pragmatičnega vidika, ne ustreza temu, da bi bil svet res lahko sestavljen tako, da ne bi nihče, ki je predlagal kandidate za ta svet, imel občutek, da je bi izigran. Mislim, da tudi to, da pri prvem amandmaju prvopodpisanega kolega Jožefa Školča v primeru neodločenega glasovanja odloči glas člana, ki ga predlaga SAZU, je vprašljivo. Tudi kolegica Majda Potrata je nekoliko polemizirala s tem stavkom. Mislim, da bi bilo bolje, da taka odločitev, če jih je pol: pol, ne bi bila sprejeta. Zakaj pa morajo biti vse odločitve sprejete. In tu se začne klopčič razvijati, tako da mislim, da kakorkoli bo kateri izmed teh amandmajev sprejet, ima vsak dobre in slabe lastnosti. Dosti več dobrih ima amandma skupine poslancev, za katerega se bom jaz glede na povedano tudi pri glasovanju odločil. Mislim, da bo možnost, glede na to, katerikoli bo sprejet, tudi še v tretji obravnavi, glede na še povedano ta 6. člen še z amandmajem odloči. Zagotovo pa je nekaj, spoštovane kolegice in kolegi, če ne bo noben izmed teh amandmajev sprejet, potem tudi ni možnosti, da bi sam osebno tak zakon ali predlog zakona o Javni agenciji za knjigo podprl, kajti zdi se mi, da je ravno v tem segmentu, ko se govori o svetu, ki je v bistvu nek parlament te agencije, ki določa strategijo in politiko, pa tudi prinaša končne odločitve te agencije, še kako pomemben. In zdaj, ko smo v tržnem gospodarstvu, ne bi smel biti plen tega ali onega partikularnega interesa. Lahko rečem, da smo Slovenci poznani tudi po nekaterih pitijskih odgovorih. Eden je zagotovo tudi od knjige - kolegica Potrata se mi že smeji. Saj poznate tisto, ko ona vpraša, "ali te knjiga kaj briga," pa pravi, "knjiga me ne briga" ali pa "knjiga mene briga". Tudi v tej dilemi smo bili nekako v našem prostoru dostikrat provokativno z odgovori na določena vprašanja modri ali pa domiselni. In zaradi tega se mi zdi, da je pametno, da zmoremo toliko razuma, da vsaj en amandma k temu poglavju sprejmemo. Mislim pa, da če bi pogledali prakso, ki je v Državnem zboru, in pogledali, kako Državni zbor kot zakonodajalec sodeluje s temi posameznimi segmenti, ki naj bi določali ali pa predlagali kandidate za nov svet, potem imamo tu univerzo, Društvo slovenskih pisateljev. Vendar zdaj ne bi hotel biti kritik s tega javnega mesta, ampak moram reči za ti dve instituciji, da v zakonodajnem postopku zelo dobro in aktivno sodelujeta. Moram pa reči, da sem izredno žalosten, da pa se Slovenska akademija znanosti in umetnosti, ki bi morala biti nek naš svetilnik na področju znanosti in umetnosti, zadnje čase nekako aktivno ne odloča in ne sodeluje v teh zakonodajnih postopkih. Omenil bi samo, recimo, ko smo na Odboru za visoko šolstvo, znanost in tehnološki razvoj obravnavali Resolucijo o nacionalnem raziskovalno-razvojnem programu, jih ni bilo zraven, ko smo obravnavali proračun, ki je še kako važen segment, jih zopet ni bilo zraven. In bi jih pač s tega mesta vljudno pozval, z vsem spoštovanjem, naj vendar tudi oni v meri, ki jim gre hkrati s tem spoštovanjem, tudi čutijo dolžnost, da se v bodoče nekoliko bolj opredeljujejo do aktivnosti, ki se tičejo državnozborskih stvari. Hvala lepa.
Hvala. Ker je še interes po razpravi, ponovno odpiram prijave za razpravo o 6. členu in amandmajih k 6. členu. Gospa Uhanova, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Kot sem dejala že v uvodni predstavitvi stališča poslanske skupine, bomo poslanci Nove Slovenije podprli amandma k 6. členu, in sicer amandma koalicije. Mislimo, da bolje rešuje kot ostala dva, pa tudi kot osnovni predlog zakona. Tudi glede na aktivno vlogo Društva slovenskih pisateljev je bilo predlagano, da se v svet Agencije za knjigo predlaga enega člana iz Društva pisateljev. Tri člane ima ustanovitelj in tri se izbere izmed strokovne javnosti glede na javni poziv. Mislimo, da je naš predlog boljši od predloga opozicije, kajti pri tem se ne izključuje vso drugo strokovno javnost, razen SAZU-ja, univerz in pa Društva pisateljev, ampak se da možnost tudi drugim, da se prijavijo na poziv in so tudi morebiti izbrani. Torej ta svet bolje zagotavlja sestavo javne agencije, in sicer glede na področje, ki ga pokriva javna agencija za knjigo, in sicer ne izpušča avtorjev, založnikov, knjižničarjev, knjigarjev in drugim društev in dejavnikov. Zato bomo v Novi Sloveniji, kot rečeno, podprli amandma koalicije k 6. členu in s tem, upam, izboljšali tudi osnovni zakon. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Širca.
Tisto, kar bi bilo pomembno, da bi danes pri odločanju o teh rešitvah, ključnega 6. in 11. člena, vendarle se zavedali, je da ta zakon ni samo za eno leto. Namreč minister ve, da v letu 2009 verjetno ne bo več minister. Tako je tudi naredil proračun. Konec koncev v letu 2009 se za sredstva ne več ne skrbi, ne skrbi tudi več za izvajanje in podaljševanje kulturnega tolarja, niti nima v projekciji leta 2009 skrbstva za izgradnjo NUK-a in tudi v proračunu za knjigo je sredstev v letu 2009 procentualno manj kot v letu 2008, ne glede na to, da ni upoštevano, da bo javna agencija prenesena oziroma bodo sredstva šla javni agenciji. Hočem reči, da leto 2009 za ministra ni več važno, mora pa biti zato toliko bolj važen zakon, o katerem danes govorimo, ne glede na to, kje bo takrat minister. Pa ne, da bi poskušal potem izvleči iz tega prednosti pa na kakšnem javnem predstavljanju svojih dobrih del priložil potem tak zakon potem tudi kot dobro delo, ker če bo tak, kot ga je predlagal, ne bomo z njim zadovoljni. Pri 6. členu oziroma pri sestavi sveta smo vsi zelo pozorni zaradi slabih izkušenj. S slabimi izkušnjami je Vlada začela, s kadrovanji in s svojimi projekcijami želja in plenilskim nagonom je delala tri leta in dela tudi tokrat. Zato ni čudno, da je bil glas in tudi mnenja Društva pisateljev tako izrazito prijazno, seveda ponujena je bila njihova rešitev, ki smo jo sprejeli, in pametno bi bilo, minister, ne samo zaradi tega, da ko boste ponovno stopili pred javnost in govorili o svojih dobrih delih, mimogrede nekaterih jih z velikimi zadržki razumemo, ali pa sploh z nezaupanjem, rekli: "Pustil sem, da se avtonomno ukvarjajo s tem področjem zaradi tega, ker mogoče vedo več, kot vem sam oziroma kot ve Vlada sama. Sama pa tako ali tako Vlada v nacionalnem konsenzu odloča, mislim država, ne samo o proračunu, ampak tudi o ciljih in usmeritvah. Skratka, gre za servis, ki mora delovati avtonomno in naredil bi si uslugo, ne samo knjigi, ampak tudi temu letu, ki vam ostaja, da pustite dobrovoljno in dobronamerno in dobro rešitev, ki smo jo povzeli poslanci opozicije, ali pa celo tisto rešitev, ki smo jo predlagali v Zares. Prakse, kot pravim, so bile do sedaj slabe. V javnih zavodih je bilo kadrovanje v svete, upravne odbore tako dvomljivo, da so se nekatere inštitucije, kot je na primer Filmski sklad, dobesedno razsule, pa ni dosti razlike med agencijo in javnim skladom pri upravljanju, da ne govorimo o tem, da dobesedno na laž so se postavile v praksi vse trditve o dobronamernosti, ki ste jih izrekali tudi v tem prostoru, ko ste zagovarjali tako imenovano strokovnost in dobro rešitev pri sestavi sveta javnega zavoda RTV Slovenije in celo nadzornega odbora, ki se kaže v vsem svoje razkroju in v vsej svoji pomanjkljivosti in seveda posledično tudi v ujetostih tako dobesedno neumne in nelogične rešitve, kot je sedaj dana. Da ne bo preveč dela v prihodnje s spreminjanjem zakonov, predlagam, da danes vendarle prisluhnemo tistemu, kar so tudi z javnimi, kot pravim, prijaznimi, tudi zelo energično izrečenimi protesti v ponedeljek na Društvu pisateljev dejali pisatelji, ki vendarle vedo, kaj je prav in kako bi bilo smiselno, da se to področje ureja. Važno bo to področje, čeprav je to servisna dejavnost, bo poskrbela za velik del, ne samo delitve sredstev, ampak, upam, tudi evalvacij in tudi raziskovalne dejavnosti, ki bo usmerjala in dajala podlage kaj in kako narod s svojo knjigo v bodoče. Apeliram na prisluh podpori amandmajev, ne pa tisti, ki ste ga pripravile koalicijske vladne stranke, ker mislim, da je še slabši kot tisti, ki je bil v prvotni inačici, da pač nek resnično alibi s tem, ko reče: "Aha, naj se predstavnik Društva slovenskih pisateljev neposredno imenuje," ampak gre v kvoto tistega dela avtonomije, ki je bila prej zagotovljena s tremi predstavniki neposrednega imenovanja, ki so bila kot logična predstavljena za ta svet. Hvala.
Hvala. Gospod Gaber.
Najlepša hvala, gospod predsednik. Bolj ko so družbe razvite, večji so pomeni majhnih razlik v družbah. Ali pa tistih razlik, ki so navidez majhne. Mi danes tukaj razpravljamo o tem ali bomo imeli Javno agencijo za knjigo ali pa državno agencijo za knjigo. Nekateri bodo rekli, da je tudi državna agencija za knjigo velik korak naprej v podpori knjigi v tej državi. Mogoče je reči tudi tako, vendar pa bi sam želel, da bi v Sloveniji zmogli narediti potem, ko po dolgih letih tega nismo zares vzeli, korak v smer odmika od državnega k javnemu. Dopolnilo Društva slovenskih pisateljev gre prav v tej smeri. Ne omogoča več, da bi katerakoli politika bodisi ta ali pa tista, ki bo prišla, in prihajale bodo politike po različnih volitvah zelo različne, bila v položaju, da izmed velikega števila navidez zelo demokratično izbranih, pravzaprav demokratično celo ponujenih ljudi izbere tiste, ki so njej povšeči. Takšen sistem imamo sedaj tukaj zapisan in vsakršno govorjenje o tem, da je politika pooblaščena, da so jo volivke in volivci pooblastili za to, da izbere svoje ljudi v upravne strukture skladov, agencij in kar je še podobnega, je nekaj, kar bi morali pustiti za seboj. Jaz sem prepričan, da bi bilo treba različne zakone na različnih področjih dopolniti v to smer, dopolniti jih torej tako, da bi tisti, ki na področjih delajo, ki tam imajo svoje interese in tudi odgovornost, imeli pomembno besedo na tistih segmentih. Rečeno še drugače, nič ni narobe, da ima v teh strukturah tudi Vlada svoje predstavnike in predstavnice, vendar bi bilo pametno, če bi se znala umakniti pod polovico. To, kar imamo pred seboj, pa je preprost sistem, od sedmih bo šest tistih, ki bodo po izboru politike in eno mesto je dano Društvu slovenskih pisateljev. Jaz sem vesel, da je društvo ugotovilo, kakšen tip ravnanja je v ozadju tega in da samo vztraja pri lastnem dopolnilu. Če bi bilo le mogoče, gospod minister, bi verjetno bilo, in pa koalicija, več kot pametno, če bi znali sprejeti odločitev, ki bi pa bila pomemben preboj, mislim, da šele drugi po Zakonu o visokem šolstvu iz leta 2004, preboj v točko resnega premika od državnega k javnemu. Mi govorimo namreč o javni agenciji. To ni državna agencija za knjigo. Kdor kaj ve o teh stvareh, mu je jasno, da mora biti opravljanje takšno, da je zares javno, in da torej ne more vsakokratna vladajoča politika, če jo zasrbijo prsti, ni nujno, da jo, pogosto pa jo, odločiti kako bodo ti organi sestavljeni.
Hvala. Gospod Grims.
Hvala za besedo. Prej je govoril en poslanec iz opozicije. Žal je šel potem takoj ven. Ampak rekel je eno tezo, s katero je vredno polemizirati: da slovenska knjiga v sedanjih razmerah izgublja na pomenu. Jaz moram izraziti svoje globo razočaranje nad to tezo, tudi protest. Predvsem pa sem prepričan, da je neutemeljena, kajti v razmerah, v katerih smo, v razmerah globalizacije, v razmerah, ko smo se postavili ob bok drugim demokratičnim narodom v Evropski uniji pa tudi v zvezi Nato, slovenska knjiga pridobiva na pomenu. Slovenska kultura ima s tem drugačne možnosti, večje možnosti in konec koncev tudi meje ne ločujejo več sestavnih delov slovenskega naroda na obmejna območja sosednjih držav in pa na Slovenijo, tako kot je bilo to včasih v preteklosti zelo zelo močno izraženo. Če izhajamo iz tega, da je slovenska knjiga pomembna, in da v modernih razmerah še pridobiva na pomenu, tako kot pridobiva na pomenu slovenska kultura, potem je jasno, da je potrebno stvari vzeti zelo resno. Drugo, kar bi iz tega potem sledilo, je, da je potrebno resno obravnavati tudi predloge, ki so spred nami. Danes sta tukaj dva amandmaja, o katerih želim razpravljati v zvezi z istim členom. Oba se dotikata sestave sveta. V resnici med njima ni tako velike razlike, zlasti pa ne tiste, ki jo želi opozicija tako vehementno prikazovati. Kajti tudi po njihovem amandmaju v resnici vse v svet imenuje ustanovitelj. Vse. Lahko citiram. Svet ima šest članov, katerih polovico članov imenuje ustanovitelj na predlog uporabnikov, drugo polovico pa po svoji izbiri. Torej vse imenuje ustanovitelj. To je tudi jasno zapisano v nadaljnjem členu. Na koncu je morda edina razlika v tistem stavku, ki določa, v katerem primeru lahko ustanovitelj zavrne predlog katerega od predlagateljev. Po drugi strani predlog, ki ga je oblikovala koalicija, določa da ima svet 7 članov, ki jih prav tako imenuje ustanovitelj. To se pravi, glede tega v resnici niti slučajno ni tako velike razlike. Ima pa ta člen eno veliko prednost, o kateri ste vsi v tem trenutku do sedaj molčali. Namreč, nalaga, da je potrebno pri imenovanju upoštevati zastopanost predstavnikov avtorjev, založnikov knjižnic in drugih nosilcev razvoja na področju knjige. In na prvo mesto, poudarjam, postavlja avtorje. To ni samo neko določilo, ampak je po mojem trdnem prepričanju zelo pomembno določilo, ki preprečuje, da bi tisti, ki jim je ta agencija in sredstva, ki jih bo delila, v prvi vrsti namenjena, na koncu ostali pravzaprav na nek način prikrajšani. Kajti pri njihovem predlogu, še zlasti zato, ker se konča z nekim členom, ki ga pravzaprav jaz težko sprejemam, in sicer, da v primeru neodločenega glasovanja odloči glas člana, ki ga je predlagala SAZU, bi se lahko zgodilo, da bi tisti s področja leposlovja, ki pa jim je po mojem prepričanju najbolj namenjena ta agencija, ostali pravzaprav praznih rok. Slovenska akademija znanosti in umetnosti, kot že ime pove, združuje tako ljudi s področja znanosti kot s področja umetnosti. In nihče ne more v naprej zagotoviti, da bo predlagala nekoga s področja umetnosti, še najmanj pa s področja leposlovja. Veste pa, da imajo tudi znanstveniki svoje interese, tudi ko gre za knjigo, ti so legitimni in jih je zagotovo tudi vredno upoštevati. Trdim pa, da ne morejo biti v tem primeru primarni. Kajti za izdajanje znanstvenih publikacij so tudi druge možnosti in drugi viti. To je treba vedeti. In zaradi tega je po mojem trdnem prepričanju predlog, kot ga je oblikovala koalicija, boljši in je bolj v korist ustvarjalcu slovenske knjige, predvsem tistih s področja leposlovja. In sedaj naj nadaljujem zgodbo, ki sem jo za hip omenil na začetku. Ne bi razlagal, če ne bi bilo v zvezi s tem toliko polemike. Ko sva z gospodom Žabotom razpravljala o tej zadevi, verjemite, nisva bila sama, bilo pa je to na Novi reviji konec prejšnjega tedna, smo mu razložili ves ta mehanizem in on se je strinjal. Rekel je, prvič, da ni bil podrobno seznanjen z amandmajem, ki ga je oblikovala koalicija do tistega trenutka, da je šele sedaj z njim bil podrobno seznanjen in da ocenjuje na osnovi teh informacij, predvsem pa vsega, kar smo tam lahko preigrali, da je tisti amandma boljši, kot pa to, kar je bilo pač prvotno pripravljeno. Zakaj je v ponedeljek spremenil mnenje? Tukaj pa, če mi dovolite, nekaj minut, imam pa o tem neko čisto drugačno tezo. Moje mnenje je, da je ta sprememba tako velika in tako močno odstopa od tistega, kar smo se tam pogovarjali, da je ne morem razumeti drugače kot odsev tistega, čemur z vso odgovornostjo rečem največji demokratični deficit, ki obstaja v državi Sloveniji. To pa je demokratični deficit neobstoja večjega števila res politično nevtralnih institucij civilne družbe. Obstaja dejstvo, ki je neizpodbitno, dokazljivo, da si je kontinuiteta, pač tisti politični del, ki ga pod tem imenom najlažje opredelimo, s pomočjo dolgoletnih kadrovskih in drugih vzvodov moči v zadnjih obdobjih na čelo institucij civilne družbe postavljala svoje ljudi. O tem priča bivši predsednik ene politične stranke na čelu ene institucije civilne družbe, kakšna poslanka te iste stranke na čelu neke druge institucije civilne družbe. In kadar ni mogoče vzpostaviti takega totalnega nadzora nad neko institucijo civilne družbe, se pa poseže po totalitarnem nadzoru nad to institucijo civilne družbe, kot si je privoščil podpredsednik SD-ja in je poslal študente kot majhne špiclje beležiti, kaj se ljudje pogovarjajo v neki instituciji civilne družbe. In to je ta demokratični deficit, ki govorim in s katerim bi se morali soočiti. In jaz sem trdno prepričan, da odsev tega dejanskega političnega vpliva, ki pa nikakor ni s strani vladajoče koalicije Vlade, ampak [[...]]
Oprostite, gospod Grims, da umirim nekatere poslance. Samo gospod Grims ima besedo, gospod Kumer [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] [[...]]
[[...]]se odraža tudi v tej spremembi tega mnenja, ampak jaz osebno sem vendarle prepričan, da moramo mi v prvi vrsti slediti ne posameznim mnenjem, ampak tistemu, za kar smo iskreno prepričani, da je v korist slovenske knjige. Temu nas konec koncev zavezuje tudi slovenska ustava. In še enkrat poudarjam in lahko še enkrat to preigram, če želite. Trdno sem prepričan in vsi argumenti govorijo za to, da je v korist slovenske knjige, predvsem pa leposlovja, boljši amandma, ki ga predlaga koalicija, ker se ne more zgoditi, da bi interesi tistih ustvarjalcev bili odrinjeni ob stran, ker jih je dolžan vsakdo, ki bo izvajal ta zakon, tudi upoštevati. Zaradi tega je ta amandma boljši in bom glasoval zanj, za ostale pa pač seveda ne morem glasovati. Pa še mogoče čisto za konec. Prej je ena gospa uporabila izraz "plenilski nagon". Mislim, da vzpostavljanje razmer, ki bodo v korist slovenski knjigi, nikakor ni mogoče imenovati s tem imenom. Vzpostavljanje totalnega nadzora nad institucijami civilne družbe ali pa celo uporaba totalitarnih metod kot v primeru podpredsednika Pahorjeve SD, to pa je "plenilski nagon". Ampak prosim, potem naj vsak pomete pred svojim pragom. Hvala.
Ker je še interes po razpravi, odpiram ponovno prijavo za razpravo o 6. členu in o amandmajih k temu členu. Prosim, da vsi, ki se želite prijaviti, da se prijavite. Gospod Bevk, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Predsednik Odbora za kulturo si je spet privoščil en izlet v svoji smeri. Tokrat v svojem imenu, ne pa v imenu odbora, kot ponavadi to počne za osrednjo govornico. Se mi pa res zdi čudno, da je podpredsednik Socialnih demokratov in univerzitetni profesor Igor Lukšič vplival na Vlada Žebota, da je spremenil svoje mnenje čez vikend. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Grims, imate repliko. Izvolite.
Samo prosil bi, da se pa res upošteva, da sem poslanec, enakovreden vsem drugim, in imam vso pravico govoriti v svojem imenu, kar je bilo iz mojih besed, mislim, da dovolj jasno poudarjeno in da je kakršnokoli povezovanje tega z vodenjem odbora povsem neprimerno in neustrezno. Hvala.
Hvala. Gospod Gaber, izvolite.
Najlepša hvala, gospod predsednik. Sam ne bom komentiral te epizode, mislim, da je bila iz serije Izgubljeni v vesolju. Bi pa želel reči nekaj zelo preprostega. Primerjati dopolnilo vladne koalicije z dopolnilom Društva slovenskih pisateljev je zelo preprosto nekorektno. Razlika je očitna in tudi zelo preprosta. V primeru amandmaja vladne koalicije vse, razen predstavnika Društva slovenskih pisateljev, imenuje oblast, medtem ko v tem drugem dopolnilu se pač ve, da jih akademija, društvo in pa univerza imenujejo sami. Razlika, da bo ponazorjeno, bo še v tem, da Blatnik, Moederndorfer, Mozetič v enem primeru ne bodo imenovani, Žižek v drugem primeru ne bo imenovan, sicer bodo pa imenovani tisti, za katere se bodo imenovani odločili, da bodo imenovani.
Hvala. Gospa Širca.
To, kar je zanimivo in žalostno, je to, da predsednik Društva pisateljev na matičnem odboru je bil tako rekoč zignoriran, potem je bil v nekih prostorih uslišan, govorimo o njegovih odločitvah danes posredno. In zelo, zelo se bojim, da gre za neko neprimerno manipulacijo, ki lahko doseže še kakšen protest. Hkrati naj poudarim, da tisti, ki ste sedaj podpirali koalicijski amandma, amandma Vlade, vendarle ste postavili stvari na pravo mesto. Zaradi tako imenovanega deficita civilne družbe, demokratičnega deficita civilne družbe, ki je v vašem razumu, če je razum, gospod Grims, se sedaj pojavlja absoluten suficit in absolutno prevladovanje, potrdili ste sami z razlago 6. člena, tistih razmišljanj, ki zaradi tega deficita postavljajo strukturo politične premoči nad javno agencijo. In to ni dobro, zato je treba še enkrat razmisliti in dati prednost tistim rešitvam, ki javno agencijo dejansko definirajo kot javno agencijo.
Hvala. Gospod Školč.
Hvala lepa. Dve vrsti pripomb bom k temu, kar sem slišal, povedal. Najprej bi pozval kolega Grimsa, če meni, da res niso tako velike razlike med tema dvema amandmajema, naj torej podpre tisti prvi amandma, ki ga podpiramo ne samo v opoziciji, ampak tudi v širši zainteresirani javnosti, ki jo v največji meri reprezentira Društvo pisateljev, tako kot so se odločili že njihovi kolegi v DeSUS in koaliciji in se bo morebiti lahko skozi to diskusijo odločil še kdo. Če res meni, da so te razlike tako majhne, da so nepomembne, potem se mi zdi, da smo blizu tega, da lahko pripravimo tak svet, s katerim bodo zadovoljni vsi. Res je, kot on pravi, da vse imenuje Vlada, ampak za tri imenovanje lahko zavrne samo, če ne ustrezajo določenim, z zakonom predpisanim pogojem. Ne more jih pa izbirati izmed kogarkoli, ampak lahko reče, ta pa ta ne more biti v agenciji, zato ker je, recimo, župan tam in tam. In so še druge ovire. In to je bistvena razlika. Stvar avtonomnosti predlagateljstva je v tem, da v njihov izbor ne more posegati Vlada, niti jih ne morejo določiti neki listki, kot smo jim bili priče, recimo, pri Zakonu o RTV, kjer je bila solucija podobna, kot jo sedaj predlaga koalicija in Vlada, da so lahko iz zainteresirane strokovne in druge javnosti predlagali kandidate, potem se jih je pa določilo s tistimi listki. In to je bilo prav žalostno videti tu v parlamentu, kako je to teklo. To glasovanje bo sedaj seveda celo odmaknjeno od oči javnosti. In proti temu smo. Zato, kolega Grims, če se vam tisto ne zdi sporno, podprite. Vsi pa, ki bodo člani sveta, ne glede na to, kako bodo imenovani znotraj tega amandmaja, ki ga sam podpiram, so zavezani ne temu, da so naravoslovci ali znanstveni in ne vem kaj vam gre tu še po glavi, ne vem, v čem vam tako nezaupanje v ljudi, ki so člani, recimo, SAZU-ja, ampak so po zakonu zavezani namenu, zaradi katerega je agencija ustanovljena, in nalogam, ki so ji z zakonom določene, gospod Grims. Oni tam ne predstavljajo ne sami sebe ne SAZU-ja, oni tam ne reprezentirajo, bom rekel, atomske fizike ali umetniškega razreda, ampak so tam zato, da zaradi svojega ugleda uresničujejo naloge iz tega zakona. To v našem amandmaju piše. Imenovani so pa tja zato, ker uživajo oni in njihove institucije nek ugled, za katerega menimo, da ni potrebno, da potem še minister ali pa vlada presoja ali je dovoljšen ali ni. Kar se tiče tega dogovarjanja s predsednikom Društva pisateljev, to postaja v tem zboru malo degutantno. On nima pravice, da bi tukaj povedal, kako so te stvari tekle ali ne. K temu dogovarjanju lahko povem še to, da to usklajevanje očitno ni bilo tako kvalitetno, da bi bili predstavniki društva ali celo urednik Nove regije pritegnjeni k oblikovanju tega amandmaja, na katerega se sedaj sklicujete, kajti ta amandma, tudi vaš, sem jim posredoval jaz, ne pa minister in tudi ne predsednik Odbora za kulturo. Tudi sam sem sedel dan pred tem v teh istih prostorih in na osnovi tega, kolikor vem, so se potem dobili tudi z vami. Ampak to je irelevantno, kaj je kdo tam rekel. Mi imamo pred seboj pismo društva, ki pravi, tega ne sprejemamo, nočemo biti alibi za rabote, ki jih nameravate narediti s tem zakonom. To pač tukaj piše. Za tem stoji, če prav razumem, in to tudi tako piše, preko 50 pisateljskih umov, različnih starosti in verjetno tudi različnih opredelitev. Dvomim, da je čisto na vse padel tak totalitarni odsev, o katerem govori gospod Grims. To se mi zdi ponižujoče pravzaprav do društva in do vseh teh ljudi, ki so tam. Jaz lahko rečem, da sem kot v očeh gospoda Grimsa ostanek starega režima brez težav tudi v starem režimu sodeloval s predsednikom Društva pisateljev, recimo gospodom Šeligom in vsemi naslednjimi predsedniki in nikoli nismo imeli takih težav v razumevanju, kaj kdo hoče na področju kulture, kot prihaja sedaj v razcepu med vladajočo politiko in društvom. Nikoli. Tukaj nisem popolnoma razumel, na kakšen način se je kontaminiralo tisto društvo, da je naenkrat postalo zaslepljeno, da ne razume luči, ki jo prinašate na področje knjige. Gospod Grims, jaz tega ne razumem in nekako naivno verjamem, da so to ljudje, ki so bolj ali manj samostojni, kot so bili, bom rekel, ne samo zadnjih nekaj let, ampak zadnjih 25 let, ker bi vas kljub temu spomnil, da so določene stvari se začele pa tudi na Tomšičevi 14 in da so bili tam zraven, kolikor se spomnim, od vsega začetka tudi ti ljudje, ki spadajo v generacijo gospoda Žabota in tudi on sam zraven. Njemu očitati, da je sedaj, bom rekel, neka podaljšana roka CK-ja, to pa pomeni, da ste ravnokar pripotovali iz južne Amerike v Slovenijo in prvič, stopili v ta prostor. To si pa že upam reči, da tako malo poznate polpreteklo zgodovino, če tem ljudem lahko to očitate.
Hvala. Ker je še interes po razpravi odpiram ponovno prijavo. Gospod Petan, izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Ko poslušam nekatere razprave, enostavno ne morem razumeti, zakaj nekateri ne znajo svoje razprave opraviti brez žalitev. Bom kar povedal. V zadnjem času smo deležni s te ženske kvote, s te strani, konkretno gospe Širce, toliko žalitev, kar naprej na primer "ali je v vas sploh kaj razuma, če sploh je kaj razuma". To se je zgodilo tudi pred nekaj minutami na račun mojega kolega, ki vodi odbor. Ampak če bi to bilo prvič, v redu. Ko je bilo to drugič, tudi nisem reagiral. Ko je bilo to desetič, sem bil tudi tiho, ampak danes, ko je to že stotič, ko kar naprej poslušamo žalitve, ali je v nas kaj razuma, potem pa enostavno ne razumem in zato sem se tudi oglasil. Govorim o rešitvah v 6. členu. Rešitev v 6. členu, ki je predlagana s strani opozicije, je, kar se tiče volitev, popolnoma enaka. Razlika je v številu članov, to priznam. Ostalo pa, ko gre za Društvo pisateljev je rešitev identična. Zato ne razumem zakaj toliko žolča in žalitev nas poslanskih kolegov in pa toliko zgražanja nad tem, češ, da gre za vladni nadzor na društvom, če pa sami predlagate isto rešitev. Res pa je v številu članov. O tem pa ne razpravljam, tu pa sprejmem tudi vašo kritiko, če je potrebno, ampak takšen je pač predlog. Kar pa se tiče imenovanja, pa je popolnoma enako. Društvo pisateljevem, kolikor vem, je ena inštitucija civilne družbe. Lahko razpravljamo, v kakšni obliki, tudi to sprejmem, ampak je inštitucija civilne družbe. Govorite o nadzoru Vlade. Jaz se seveda s tem ne strinjam, ampak samo analiziram to, kar vi govorite. Vlada je voljena s strani ljudstva posredno, in to je v demokracijah popolnoma normalen sistem. Je še samo ena druga stran, recimo v nedemokratičnih, v diktaturah, kjer tisti, ki je na čelu diktature, z vojaškim udarom določi polovico parlamenta, ostalo polovico pa določi, ne vem, njegov brat ali pa njegova žena. Ampak v demokracijah je tako, kot ima to urejeno Slovenija. In nič drugače. Vladni nadzor, kot vi pravite, kar jaz pravim, da ni res, ampak toliko zgražanja. Potem bi vas pa samo spomnil in vas vprašal, zakaj se pa nič ne zgražate, ko podpredsednik ene od strank, dr. Lukšič, svojim študentom naroči naj špicljajo, tako kot je rekel, pa uporabim izraz, ki je bil že danes uporabljen, špicljajo pri nekaterih organih civilne družbe, ki je tudi cerkev, in naj dajo poročila, kaj se tam govori, verjetno še tudi kaj drugega in potem naj to oni analizirajo, češ, da je to neka raziskovalna naloga. Zakaj pa tu ne protestirate, da gre za nadzor politične stranke, ne Vlade, ampak politične stranke nad neko civilno inštitucijo? Pa dajte še tu malo protestirati. In ne vem, zakaj toliko gneva nad rešitvijo v 6. členu, kjer je izvolitev popolnoma enaka tistemu, kar do neke mere vi predlagate. Še enkrat pa povem, res pa je, da je število članov malo drugače. Ampak tista inštitucija, o kateri govorimo, pa pridobi člana obvezno v vsakem primeru na popolnoma enak način. Pa jaz ne žalim nobenega. Res je, da se tudi v tem primeru ne strinjam z vami, ampak nobenega ne pozivam ali pa sprašujem o razumu ali kaj podobnega. Če bom kdaj to storil, prosim, da me kar krepko okorite. Seveda da nasprotujem, to pa imam vso legitimno pravico in tudi vi jo imate, ampak žaliti pa ni treba nas, da nimamo razuma ali pa ne vem kaj vse. Jaz bom seveda podprl, da mi potem ne bo treba obrazlagati, amandma k 6. členu pod številko 2. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Gantar.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani gospod minister s sodelavko in sodelavcem! Jaz se oglašam v podporo prvemu in tretjemu amandmaju k predlogu zakona. Seveda najprej moram reči, da ni res, da sta si ta dva predloga prvi in oziroma tretji, zelo podobna drugemu. Samo na prvi pogled. Dejstvo je, da je zelo pomembna razlika v tem, kdo predlaga te člane. In dejstvo je, da se pričakuje, da Vlada v predlogu sprejme na znanje in jih tudi potrdi. Takšna je, navada in neka kulturna oblika politične kulture, ki bi morala v vsaki razumni vladi prevladovati. Druga stvar, za katero bi rekel, je to, da sta ta dva amandmaja sta pomembna zato, ker se dejansko odloča o tem, ali je agencija javna ali državna. Razlika je velika, pomembna, o njej je bilo nekaj rečenega. Jaz bi rekel samo to, da verjamemo, kot smo že večkrat ob drugih zakonih poudarili, v neko vrsto relativne avtonomije posameznih družbenih podsistemov, verjamemo v samoregulativne sile znotraj takšnih podsistemov, tudi kulturnega in knjižnega in tako naprej in verjamemo, da naj država posega v to samo toliko, kolikor je nujno potrebno in nič več in seveda tudi nič manj. Zato seveda jasno podpiram ta dva amandmaja. Sam bi vendarle omenil to, da se mi zdi pa skrajno neokusno, da eden od naših kolegov poslancev vehementno razlaga, kaj misli predsednik Društva slovenskih pisateljev. Kakšna so njegova stališča, kako misli in kako svoja stališča tudi spreminja. Od kod temu našemu kolegu poslancu ta nebulozna ideja, da on najbolj ve, kaj mislijo drugi ljudje in predsednik Društva pisateljev in še številni drugi ljudje. Naj se enkrat ta naš kolega poslanec odpove temu dejstvu in naj razmišlja o tem in naj govori o tem, kaj on misli, ne pa o tem, kaj mislijo drugi ljudje in kako on predstavlja njihove misli. To bi bilo najmanj kulturno, če že ne knjižno korektno. Se pa seveda tudi jaz strinjam s tem, kar je rekel kolega Petan in mu pritrjujem in tudi polagam na srce moji kolegici Majdi Širca, da nima smisla več se pozivati na razum in da je to nepotrebno delo in tratenje minut. Sicer pa sem jaz pesimist. Pesimist, ker sem danes prebral v Dnevniku v zvezi z razstavo v Cekinovem gradu v zvezi s kipoma Jožeta Pučnika, ki pa na razstavo ne sodita, ker so tam prikazana zgodovinska dejstva, medtem, ko je kip interpretiran individualno, odgovarja minister za kulturo dr. Vasko Simoniti. Ta ždanovščina v sproščeni obliki nam seveda pove in nakaže, da ni upanja, da bo sprejet amandma, ki bi naredil agencijo javno in ne državno, in da za kulturno politiko, ki v Sloveniji v tem trenutku se vodi na knjigi, filmu ali kjerkoli drugje ni več upanja vsaj za obdobje še dodatnega enega leta. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Grims, izvolite.
Hvala. Tisto, zaradi česar sem se javil, je bila trditev enega od kolegov, ki ga zdaj žal spet ni v dvorani, ki je ponovno razlagal, kot da je pri imenovanju po enem ali po drugem amandmaju velika razlika. Dejansko, in to še enkrat opozarjam, lahko pa tudi še enkrat preberem oba člena, razlike v imenovanju ni, ker v obeh predlogih opravi imenovanje vseh ustanovitelj. Vsa razlika je samo v enem majhnem delu. Namreč, po obeh predlogih se imenuje enega na predlog univerz, po obeh predlogih ima svojega člana zagotovljeno reprezentativno društvo pisateljev oziroma po enem predlogu je kar imenovano, Društvo slovenskih pisateljev, po obeh predlogih ima posebno mesto Slovenska akademija znanosti in umetnosti, ki ima ravno tako [[...]] [[Oglašanje v dvorani.]] Gospod Školč, jaz sem vas lepo pozorno poslušal in vam nisem segal v besedo. Predlagam vam, da najdete toliko moči tudi sami pri sebi in to storite, ravno tako kot kolega, ki je neposredno pred mano govoril. Namreč, če povem kaj takega, česar ne slišite radi, zato še ni treba segati v besedo oziroma protestirati na ves glas. So mnoge stvari v tej državi, ki bi si zaslužile protest. Recimo, oživljanje oblik totalitarnega nadzora je zagotovo med njimi daleč na prvem mestu in bi si zaslužilo, da se o tem spregovori v tej dvorani z vso odločnostjo, pa tudi na drugih institucijah; mislim, da tudi na institucijah v Evropski uniji bi o tem kaj morali reči. Ampak to presega to razpravo zdajle, zato se vrnem nazaj na člen, namreč tisto, kar je pomembno. Ob teh predlagateljstvih ima torej možnost ustanovitelj, da te ljudi imenuje. Da ima pravico tudi koga zavrniti, izhaja tudi iz člena, ki ga predlaga opozicija, saj posebej določa, v katerih primerih lahko nekoga zavrne. Tisto, kar menim, da skorajda v praksi ne bi moglo priti v poštev, če vam odkrito povem, ker si težko predstavljam, da bi nekdo na ministrskem položaju zavrnil nekoga, ki ga predlaga, na primer, Slovenska akademija znanosti in umetnosti ali pa, če želite, Društvo slovenskih pisateljev. Tisto, kar pa je boljše v predlogu, ki ga daje koalicija, pa je tisti zadnji dodatni član. Prvič je s tem število članov neparno in potem ni treba segati po precej nenavadnih rešitvah, kot je tista, da ima zadnjo besedo nekdo, ki predstavlja SAZU. No, ampak kar je pomembno, tukaj je pa posebej poudarjeno in na prvem mestu, da se imenuje enega tudi tako, da je upoštevana zastopanost predstavnikov avtorjev. Kako v praksi tak mehanizem razumemo, če beremo člen kot celoto? Če bi, recimo, Slovenska akademija znanosti in umetnosti imenovala za svojega predstavnika in predlagala v dokončno potrditev nekoga, ki bi bil s področja leposlovja, potem bi verjetno glede na upoštevanje črk določila, ki je pred nami, minister moral izbrati nekoga iz vrst drugih nosilcev razvoja na področju knjige. Če pa bi Slovenska akademija ne izbrala nekoga s področja umetnosti, potem pa bi po vsej verjetnosti, upoštevaje pač to določilo, moral minister izbrati nekoga s področja predstavnikov avtorjev in to bo avtorjem samo v korist. Na ta način se prepreči tudi kakršnakoli možnost, če hočete, ki bi bila lahko tudi splet okoliščin, odvisno od teh ekskluzivnih predlogov, da bi bili na koncu pa celo avtorji odrinjeni ob rob. Iz tega razloga, še enkrat poudarjam, je ta predlog boljši, je boljši za ustvarjalce slovenske knjige, je boljši za pisatelje, je boljši za pesnike, je boljši za vse, ki ustvarjajo slovensko knjigo v najbolj pozitivnem pomenu besede. In zaradi tega, še enkrat poudarjam, sem trdno prepričan, da je vredno temu amandmaju dati prednost. Vsem tistim pa, mimo grede, ki ste sprevračali moje besede, če kdo misli, da je katerakoli od institucij civilne družbe imuna pred vplivanjem politike, naj se spomni, da je tudi Društvo slovenskih pisateljev po obdobju gospoda Šelige, ko je zagotovo doživelo najbolj svetlo obdobje v svoji zgodovini, vodil nekdo, ki je bil predsednik politične stranke, ene manjše sicer, ampak bil je predsednik politične stranke.
Hvala. Ker je še interes po razpravi, ponovno odpiram prijavo. Gospa Jeraj, izvolite.
Hvala za besedo. Mogoče še nekaj poudarkov. Prej je eden izmed poslancev rekel, da je treba pripraviti tak svet oziroma tak način imenovanja, da bodo zadovoljni vsi. Verjetno bi tak predlog težko oblikovali. Skoraj nikoli ali pa dvomim, da kdaj so zadovoljni čisto vsi. Zakaj podpiram amandma koalicijskih poslanskih skupin? Sami ste že nekateri omenili, da je razlika, ali imenujemo 6 oziroma ali je 6 ali 7 članov. Človek ima občutek, da želite stvari zakomplicirati in otežkočiti delo, če bo članov 6, ker bo dejansko lahko prišlo do neodločenega izida in potem - kdo ima tisti odločujoči glas, ne vem. Pričakovala bi tudi od drugih predlagateljev amandmajev, da bi vseeno se raje zavzeli za rešitev, ki predvideva neparno število članov sveta. Nekateri ste govorili, ali sta si amandmaja podobna ali si nista, torej amandma gospoda Školča ali pa skupine Zares. V določenih stvareh sta si morda podobna, v eni pa ne, ko govorite, da ustanovitelj lahko predlog zavrne za člana samo, če ne izpolnjuje kriterijev iz drugega odstavka itn. Če je nekdo ustanovitelj in je tudi ustanovitelj tisti, ki mora izvajati nadzorno funkcijo, torej nadzor nad tem, verjetno mu moramo dovoliti, da postavi ljudi oziroma jih imenuje, tiste, ki predvideva, da bodo delali stvari tako, kot se jih mora. Ne more biti nekdo ustanovitelj, potem naj pa drugi o tem odločajo, ko bo pa kaj narobe, tako kot smo priča dejansko pri Filmskem skladu, je pa potem minister kriv, ker ni naredil ali pa bi moral narediti kaj drugega in kaj drugače. Ob tem samo to - kdo pa je predlagal oziroma sprejel tak zakon in takšno rešitev, da ko direktor Filmskega sklada odstopi, da morajo znotraj nadzornega poiskati nekoga in tako naprej? Skratka, so bile zelo slabe rešitve pripravljene že enkrat pred časom, ne v tem obdobju, v tem obdobju se samo rešuje tisto, kar se je z vsemi temi postopki zakompliciralo. Poleg tega govorite mnogi o tem, da želi politika vplivati na vse, da v svet agencije ne želimo dati strokovnjakov in tako naprej - vem, da ne govorimo o 8. členu, ampak 8. člen govori o strokovnih komisijah agencije, ki so tiste, ki bodo dajale mnenje in ocene k predlogu programov in projektov s področja knjige, v postopkih razdeljevanja sredstev predlagajo ukrepe kulturne politike, ukrepe znanstvene politike, druge razvojne ukrepe. Tako težko govorimo, da bom zdaj vso strokovnost nekam porinili na obrobje in bo zdaj politika odločala o vsem. Zato ne morem te teze sprejeti in še enkrat ob vseh teh velikih besedah o skrbi za knjigo v času naših pristopnih pogajanj k Evropski uniji, torej pristopu Slovenije k Evropski uniji, bi se od tistih, ki ste tako hudi zagovorniki in vas tako zelo skrbi za slovensko knjigo, pričakovalo, da boste takrat uveljavljali nižji davek za slovensko knjigo, tako kot so mnoge države to naredile, zdaj smo pa mi to zamudili in nam očitate, da določenih stvari nismo naredili. Torej, skrb za knjigo najbrž ni od včeraj in bi jo lahko izkazali že tudi kdaj prej, jaz mislim, da z Zakonom o Javni agenciji za knjigo Republike Slovenije ta Vlada to dela, in sem vesela, da pri tem sodelujemo in mi je žal, da nismo bili v stanju ali pa nismo mogli tega delati takrat, ko smo se pridruževali in bi dejansko lahko za našo knjigo še kaj več naredili. Tisti, ki pa ste bili in bi lahko to naredili, pa tega niste. Tako bom podprla amandma koalicije pri 6. členu.
Hvala. Gospod Školč.
Hvala lepa. Se opravičujem, če sem prej mogoče res prehitro rekel, da ni res to, kar govori kolega Grims, ampak seveda ni res, nista oba dva amandmaja enaka. Poglejte, po enem amandmaju, tem, kjer sem prvopodpisani, minister lahko imenuje tri, tri pa avtonomno imenujejo, kot smo že večkrat rekli, društvo, SAZU in univerze. Po drugem dopolnilu, ki ga je tretjič ali četrtič popravila koalicija, pa minister imenuje 6, društvo pa enega. Se pravi, v enem imamo razmerje 3:3, javnost : politika, če poenostavim, v drugem pa 6:1, politika : javnost. To je to. Da ne bi, recimo, ministrstvo ali koalicija zavrnila predloga Društva pisateljev. Ta je še bolj debela. Ne vem, zakaj bi vam to verjeli. Ko se je imenovalo v svet RTV, na bom se spomnil sedaj vseh imen, ker jih je bilo na stotine, ampak spomnil vas pa bom, da je Društvo predlagalo dva, mogoče celo tri. Vem, da ste zagotovo zavrnili s tistimi listki, vašimi internimi, dr. Ihana in dr. Kosa - mlajšega, seveda. To ste naredili. Ne mi reči, da vam bomo sedaj verjeli, da od sedaj naprej ne boste tega delali! Zavrnili ste gospoda Grafenauerja, za katerega mislim, da ga je predlagala tako Akademija kot Nova revija. Ne mi reči, da si ne boste izmed akademikov izbrali tistega, ki je vam bolj poslušen. O tem govorimo. In nalijmo si čistega vina. Vi hočete manipulirati, mi vam soglasja za to ne damo. To je vsa zgodba. Če gre za isto rešitev, če mislite, da je isto, če to leporečje hočete komu prodati, potem podprite to rešitev, ki smo jo dobili iz Društva. Žal mi je, da tukaj ne more tudi moj dolgoletni znanec gospod Žabot povedati, kaj ste se in kaj se niste menili. Ne bom v njegovem imenu govoril, ampak zagotavljam vam, da stoji za tistim, kar je podpisal in kar imajo v rokah vsi poslanci. O tem sem se prepričal tudi danes zjutraj in zato se mi zdi, da njegov podpis šteje vsaj pred to javnostjo in upam si reči tudi pred slovensko javnostjo več kot vaše pravljice. Velikokrat smo vas že ujeli na kratkih nogah.
Hvala. Gospod Grims, replika.
Čisto na kratko. Žaljivk ne bom komentiral. To pač priča o človeku, ki to počne, saj ni prvi, tudi kakšna gospa je bila že pred njim, tako da ima prijetno družbo. Vsaj to. Tisto, kar bi samo na kratko odgovoril. Že prej je bil en namig, kako je z Novo revijo in podobno. Zagotavljam vam, da pri tem pogovoru je bil zraven tudi kdo iz vrst Nove revije in je bil mimogrede absolutno za to, da se da prednost amandmaju v obliki, kot ga je pripravila koalicija, in tudi na osnovi ocene ljudi na Novi reviji, ki se s tem ukvarjajo, ki so tudi odgovorni za to, konec koncev, saj so oni založniki, da je to za leposlovje in pa za slovensko knjigo nasploh boljša rešitev. Pa mimogrede še to, kar ste nekateri stalno podtikali, jaz v nobenem primeru o nikomer nisem govoril, kaj je mislil. Povedal sem samo nek dogodek, ki je po mojem mnenju relevanten za razumevanje te zgodbe, in povedal sem tudi, da mislim, da spremembe, ki se dogajajo potem v stališčih posameznikov, so po mojem trdnem prepričanju odraz tega, da se pač da tudi politično vplivati v posameznih okoljih, in sem to seveda prej tudi, mislim da, dovolj nazorno ponazoril.
Hvala. Ker je še interes po razpravi, odpiram ponovno možnost prijave. Gospod Jerovšek, izvolite.
Jaz moram reči, ko poslušam te razprave, se seveda spominjam tudi malo nazaj. In v zvezi s tem moram reči, da ima kolega Školč izjemno bogate izkušnje za politično kadrovanje na področju kulture. Lahko bi rekli celo, da ima odličen "know-how" za plasiranje kadrov liberalne akademije v inštitucije in da je bil zelo uspešen, da je bil zelo uspešen. Mislim, da je eden takšnih primerov bil svet za kulturo tudi. Zdi se mi, da to, kar danes govori, je nek "salto mortale" glede na prejšnja stališča in sem kar s skrbjo ga gledal, kako kljub temu stoji, ker pri teh "salto mortale" se včasih zlomi hrbtenica. In zaradi tega nekje se mi zdi, brez da kaj dosti študiram, ta predlog, ki so ga tri stranke postavile, nekje sredina med tistim, kaj je včasih zastopal, kaj zdaj zelo zelo lepo zavito, v izjemno dragocen celofan zavito, pač predlaga. In zaradi tega bom tudi podprl ta drugi amandma. Bi pa še rekel to, da sem prej slišal, da se Programski svet RTV kaže v vsem svojem razkroju. Morda je v zadnjem času bil imenovan ali pa izvoljen kdo, ki skuša prispevati h kakemu razkroju, samo ne vem, če je to stvar programskega sveta, ampak prejšnji teden, ko danes govorimo o knjigi, sem gledal to oddajo, za katero je kolega Moge rekel, da se malo pitijsko sprašuje "Knjiga mene briga". In v tisti oddaji jih knjiga ni brigala. So pa obravnavali neko knjigo, mislim, da gospoda Vezjaka, ki ste ga vi predlagali v ta programski svet, in šlo je za najnižji nivo političnega boja na temelju kulturnega boja. In žal je tudi ikonografija nekoga tam v kratkih hlačah pri takšni razpravi v večernem terminu dodatno prispevala k temu. To pa je poskus razkroja. Vendar to ni stvar programskega sveta, to bi lahko marsikoga pravzaprav skrbelo. Ampak po drugi strani pa je ravno tista oddaja neizpodbiten dokaz, da ni res tisto, kar govorite o cenzuri in ne vem čem in kar ti isti ljudje, ki so tam v kratkih hlačah govorili, pa mislim, da je bil zraven še nek doktor znanosti iz novinarstva, dokaz, materialni dokaz, da pravzaprav tisti, ki so najbolj glasni in največ o cenzuri govorijo, imajo izjemen dostop do možnosti pljuvanja. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Gulič.
Spoštovani predsednik, cenjene kolegice in kolegi! Jaz bom amandma k 6. členu, ki ga je predlagala skupina poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožefom Školčem, podprl, zaradi tega, ker pač takšen, kot je, omogoča, da ne spreminjamo pomena besede "javno", da to ostane v resnici javno in ne postaja državno, vladno, zasebno v kakršnemkoli pogledu. Pravzaprav se ne bom odzival na to, kar je gospod kiropraktik zdajle povedal. Ampak kulturni boj je vedno posledica tega, če se ukinjajo demokratični dialogi. In kar naprej nas v koaliciji opozarjate, pri kakršnemkoli zakonu, da se gremo kulturni boj. Torej, ste že spravili očitno demokracijo v tisto pozicijo, da je treba pač tudi kakšne druge mehanizme začeti uporabljati. Je pa tudi moralni razlog, zakaj bom podprl predlog gospoda Jožefa Školča oziroma predlog Društva slovenskih pisateljev. Gospoda Vlada Žabota poznam kakšnih 27 let. Srečala sva se, ko je bil pisatelj začetnik, ljubitelj, in v 27 letih je bil vedno mož beseda, vedno, pri vseh zadevah. Koalicijske predloge, da ne bom govoril o ljudeh, poznam tri leta, devetkrat manj, in redko so se izpeljali tako, kot je treba, da bi za njimi stal nekdo, ki bi mu rekel, da je mož beseda. Če pogledamo zadnji tekst drugačne objave predlogov na spletu, kot so v resnici: pritiski, izsiljevanja in na konec očitek kulturnega boja. Kot da bi bilo to kaj slabega. Še to po vrhu vsega. Tako mislim, da bi bilo dobro, da se vendarle tudi pogledate v zrcalo, se pomenite tudi sami s sabo in potem odločate. To, da za to Vlado velja "argentum non odor" je povsem jasno. In ker je to povezano z oblastjo, je potem tudi jasno, da so vsi predlogi kateregakoli zakona, ki ga tukaj obravnavamo, vredni predvsem vpogleda v to, kje je tisti člen, ki govori o tem, kam se morajo usmerjati sredstva, moč, oblast. Samo to vas zanima. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Jeraj.
Hvala še enkrat. Poglejte, po amandmaju, ki ga predlagamo, in tudi še v prvotnem 6. členu, je Vlada zapisala, da "na poziv ministrstva bodo lahko predlagali kandidate vsi tisti, ki se jih zadeva s knjigo tiče". Torej ne samo - vi določate z vašim amandmajem predstavnika Slovenske akademije znanosti in umetnosti, predstavnika univerze in Društva slovenskih pisateljev. Ob tem izključujete vse tiste, ki so tudi zavezani k skrbi za knjigo ali pa dela intenzivno na tem. Če pogledate 1. člen, kjer govorimo, kaj vse naj bi s tem zakonom zagotavljali, torej pogoje za izdajanje knjig, se pravi, imamo tukaj izdajatelje knjig, ustvarjalce s področja leposlovja in znanosti, se pravi, izključujeta avtorje. Razvijanje bralne kulture, razvoj knjigarniške mreže, se pravi knjigarne, knjižnice itn. Po predlogu, ki ga predlaga Vlada, že prvotno pa še posebej potem z [[...]] [[izklop mikrofona]] [[...]]
Hvala gospa Jeraj, čas je potekel. Ker je še interes oziroma [[...]]Ali je še interes, sprašujem? Eno roko sem videl. [[Ne.]] Ja, gospod minister, vi ste se še javili.
Hvala lepa, gospod predsednik. Torej, kar veliko je bilo izrečenega in tudi veliko stvari se je ponavljalo. Pa bom skušal vendarle odgovoriti nekoliko po vrsti določenim stvarem ali se bom pa še kasneje dopolnil, če bo potrebno in bo čas dopuščal. Najprej je bilo rečeno o tem, kako je ta zakon pred nami pozen, če ne prepozen, in neka duhovitost o tisočletnih sanjah, ki jih nekateri imajo v zvezi s knjigo. O tem je treba predvsem povedati, da nihče ni govoril o tisočletnih sanjah in da tisto o svetosti knjige vam lahko naredim predavanje o tem, kdaj se o svetosti in teh zadevah neha govoriti, ampak pri nekaterih se govori s povsem drugih razlogih. Drugače pa je to stvar že konec 18. stoletja. In na svetosti knjige mimogrede, počiva cela Evropa in se vse države izgovarjajo na to. Tako, v kratko informacijo glede na globoko znanje, ki sem ga tukaj slišal. Sicer pa se govori o knjigi pri nas od leta 1995, v glavnem o takih predlogih raznih združenj za ustanovitev agencije, intenzivneje pa tam od leta 2000, ko je Rudi Šeligo s svojim programom to postavil. Mislim, da samo nadaljujemo neko širše hotenje v zvezi s tem. Rekel bi, da tukaj ne gre za kakšno posebno ogroženost knjige, ampak gre za to, da ustrezno mesto vsekakor ima. S tem se vsekakor strinjamo. Imamo svojo državo, ki je nacionalna država. Imenuje se po narodu, ki je oblikoval vse nacionalne in politične institucije, ki zagotavljajo obstoj takega naroda, njegovo identiteto in kulturo. Torej imamo državo, ki s svojimi ekonomskimi, materialnimi podlagami in kulturnimi in materialnimi in duhovnimi podlagami zagotavlja to samostojnost in suverenost, ki se izkazuje tudi na področju kulture. In tukaj država, moram reči, izraža že v preteklih letih, vsekakor pa tudi v zadnjih, dovolj izdatno in podpira kulturo in se zaveda svoje maloštevilnosti, če hočete, in tudi v zvezi s tem kulture in knjige v zvezi s tem. In v zvezi s tem kulturi oziroma knjigi se je v preteklih letih na Ministrstvu za kulturo, tudi že pred mojim mandatom, vendarle namenilo veliko pozornosti - to, o čemer je že prej gospa poslanka Jerajeva govorila - : subvencijam knjig založnikov, odkupom knjig, sofinanciranjem knjig za programe, sofinanciranjem knjižnih sejmov, vzdrževanjem knjižnic, knjižničnim nadomestilom, pesniškim in pisateljskim srečanjem, festivalom, financiranju Društev slovenskih pisateljev se mi zdi kar izdatno, celi vrsti znanstvenih in beletrističnih revij, prevodom, v tuje jezike, literarnih turnejam in tako naprej. Tukaj bi težko rekli, da umanjka neka volja, da je umanjkala v preteklosti in da je tudi sedaj ni. Jo je veliko, zavedamo se tega in zato smo tudi prišli v tem času do tega, da oblikujemo seveda tudi agencijo za knjigo. In tisti, ki govorite, da je pozno, pač bi storili to prej. Mislim, da niste želeli in da ste imeli vedno figo v žepu, da bi vi kontrolirali s svojimi političnimi, takim ali drugačnimi, pritiski tako stvar. Glede sveta, ki je bil problematiziran - v zakonu o javnih agencijah je zelo jasno napisana sugestija, kako naj bo svet pravzaprav sestavljen: ali z neparnim številom, sugestija je od 3-9 članov in to jasno pove, da želijo, da je intenca, da naj bo neparno število, ki je seveda iz prakse ven izšlo in ima, logično, tudi podlago in razlago. Tudi pri javni agenciji za znanost pravzaprav, ki je v okviru ministrstva za znanost in tehnologijo oziroma jo ta ustanovilo, je svet sestavljen iz štirih članov, ki jih imenuje Vlada, in iz treh, ki jih imenujejo pravzaprav drugi, pa ni bilo v zadnjih letih nobenih posebnih polemik, nisem o tem nič slišal. Mimogrede, morda malo skačem, ampak kolikor se je o RTV govorilo; to je parlament izglasoval in v svetu sta dva člana Društva pisateljev. Mogoče pa niso komu pogodu, pa zaradi tega mislijo, da pa niso. Dva člana Društva pisateljev sta v svetu RTV. Glede Nacionalnega programa za kulturo, ki govori o skladu že leta 2004. Tam se govori predvsem o proračunskem skladu, ne pa o javnem skladu, niti o agenciji in ta javni sklad oziroma agencija, ki jo vzpostavljamo sedaj, pomeni velik kvalitativen preskok v primerjavi s proračunskim skladom. Proračunski sklad, veste, je v okviru ministrstva in gre samo za posebno postavko in za relativno kozmetično, bi človek rekel, zadevo, ne pa za kakšno posebno veliko avtonomnost, ki jo pa zagotavlja po mojem mnenju prav ta naš predlog zakona. V njem je zelo jasno zapisano, da tri imenuje ustanovitelj, to so tisti trije pravzaprav, ki jih dejansko financirajo, če hočete to, ministrstvo za kulturo, ministrstvo za visoko šolstvo in znanost in ministrstvo za finance, štirje pa iz popolnoma strokovnega okolja, in na kar se da, po mojem mnenju, demokratičen in fer način. Nekdo je govoril, da se vsi izgovarjamo na pomen knjige, da se proračun za knjigo ni povečeval ali pa da se ni v zadostni meri. Poslušajte, storili bi v preteklih letih, vsako leto bi vsaj za 10% povečali sredstva za knjigo, pa bi bilo v redu! Jaz mislim, da se je to povečevalo v zadnjih letih veliko bolj intenzivno - tudi pod prejšnjo ministrico, mimogrede v zadnjem letu njenega mandata se je izdatno povečalo. Tisti, ki pa se bili ministri in ki drugim očitate o tisočletnem hrepenenju, potem ste bili pa ministri, pa ste naredili pravzaprav zelo malo ali pa nič, zlasti pa niste ustanovili agencije za knjigo, kjer bi naredili na tisti način demokratično, avtonomno, neodvisno kot predlagate sedaj. Predlagam, vam in tudi v javnih zavodih in povsod po celi Sloveniji so sveti takšni ali drugačni, vedno parni in neparni. Mislim, da gre za podobne stvari vplivanja, če hočete, in pozivam danes tukaj in zdaj, torej da tisti, ki ste še v svetih, ki jih ta minister grozni ni zamenjal, da daste odstopno izjavo, da tako izstopite iz raznih svetov modernih galerij in ne vem česa, kjer ste še zraven. Dajte, če ste tako nepolitični in ne vem kaj! Ena gospa je bila v svetu Kinoteke, kjer je skrbela bolj za lastne osebne interese kot pa za to, da bi Kinoteka delala. Kinoteka dve leti sploh ni delala, saj je bila v popolnem razsulu, in očitajo danes ne vem kakšno razsulo. Rad imam tiste latinske pregovore, ki se večkrat pojavljajo, torej jaz bi odgovoril z vašimi predlogi, ki jih tako vehementno zagovarjate v smislu demokratičnosti in čistosti, da bi najrajši politike sploh ne bi bilo več nikjer, torej en latinski pregovor pravi: "cartata non erubescid", upam, da si boste sami prevedli, kaj to pomeni, če kdo ne ve mu bom prevedel. Sicer pa, vse se lahko v zakonu zapiše, samo vprašanje je pravzaprav, če so takšni predlogi tudi pravno dejansko izvedljivi ali če niso samo manever za neke manipulacije in vzburkanje neke politične klime, da ima nekdo figo v žepu in da hoče vplivati na knjigo. Oprostite, v zadnjih desetih letih, ko agencije ni bilo - koliko se je na knjigo vplivalo neposredno in določalo, kdo bo katere naslove izdajal in podobno? Lahko pogledamo tudi za več let nazaj. Glede članov sveta, ko se je govorilo o konfliktu interesov v zvezi z amandmajem koalicije. Torej, zelo jasno je zapisano, da gre za izločitve tistih, ki pridejo v konflikt interesov, po zakonu je to tudi po upravnem postopku in po zakonu o javnih agencijah, tako da so ti očitki popolnoma neprimerni. Torej, govorimo sedaj tudi pri svetu, ki ga predlaga skupina LDS, da naj bi predsednika izvolili v svet izmed svojih članov, na drugi strani pa, če bi pa prišli do neodločenega glasovanja, naj bi pa prevagal glas člana SAZU-ja. Torej, ponavadi glas prevlada od tistega, ki je predsednik sveta, in je zelo zanimivo, sedaj predsednika sveta bodo izvolili člani sveta in mu izrazili zaupanje kot njegovo odličnost, da bo to lahko vodil, potem pa ne bo, recimo, član SAZU-ja, bo o zadevah, kjer bi bilo parno število - sicer v nobenem svetu tega ni, recimo pa, da bi tukaj bilo - odločal pa član SAZU-ja. Ne vem, to se mi zdi velik paradoks in konfliktnost, ki jo povzroča. Tudi med samim člani sveta bi to povzročilo konfliktnost in bi bilo precej nekonsistentno in po mojem mnenju tudi bi povzročali velike težave. O politični nadmoči in o raznih primerih iz filmov: Izgubljeni v vesolju in Prvinski nagon - zanimivo, da pade o knjigi ob kateri, govorimo, ljudem na pamet pravzaprav primerjava iz filmskega sveta. Pomeni, da raje v kino hodijo kot berejo knjige. Glede tiste, kako bi rekel, "glave Pučnikove", ne bom govoril, ker se mi zdi, da že malo z indignacijo [[...]]Sprejemam te očitke, predvsem pa, da ni upanja, je rekel eden od poslancev. Poslušajte, izražam, da ni upanja ob tem, ko je nek predsednik stranke idejni, ideološki vodja prebegnil v drugo stranko in javno govoril, kako je kot pajace postavljal gospodarstvenike po svoji šahovnici, hkrati je opisal to, kako je medije obvladal in kako je tudi privatno smatral neko obveščevalno službo za svojo. To so vsi javni dokumenti in takega človeka imate še vedno med seboj in nam govorite, da ni upanja. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Školč, replika? Izvolite.
Rad bi pojasnil, da te strahove, ki jih je sedaj minister glede sestave sveta dal prav v tem oziru, da gre za sodo število in da v primeru, ko je število glasov prepolovljeno, da odloči predstavnik SAZU-ja, da so to stvari, ki so bile zelo domišljene, prediskutirane in da pravno v celoti zdržijo. To niso strahovi, ki bi lahko ogrozili sprejem takega amandmaja. Zagotovo velja to določilo, da se priporoča, da naj svete agencij sestavlja med 3 in 9 članov. Po nobeni interpretaciji tega ni mogoče razumeti tako, da ni mogoče, da so 4, 6 ali 8. Med 3 in 9, vsaj do sedaj je veljalo v razumni interpretaciji, da je tudi število 4, 6 in 8. Dikcije glede tega, čigav je odločujoč glas, ni predlagala Liberalna demokracija, kot poskuša s svojim - on pravi: "Ne vem kdo, verjetno Liberalna demokracija." To je dikcija, ki je prišla iz Društva pisateljev. Njeno ustreznost je preverila tudi Zakonodajno-pravna služba parlamenta. Zakonodajno-pravna služba parlamenta je dopustila možnost, pa tudi Društvo je imelo zunanje pravne svetovalce na Pravni fakulteti in so jim to možnost dopustili. Dopustite tudi nam, da verjamemo, da je to pravno korektno. Lahko, da je po svoje nenavadno, da ima nekdo dvojni glas, drugi pa teoretično vodi ta svet agencije, ampak tu gre za to, da se z zakonom nedvoumno reši problem, kaj takrat, ko je glasovanje neodločeno. In formalno gledano je to popolnoma vseeno, ali se dvojni glas da predsedniku ali se ga a priori da nekomu od predlaganih. S tem seveda ni nobenih težav. Mogoče so težave s tem, ker si vi že predstavljate, kdo bi bil predsednik, in ga boste že imenovali in bi vam bilo zoprno, kajne, če ne bi imel dvojnega glasu takrat, ko bi moral, recimo, odločati o nekih hitrih sredstvih, če bo kdo zamudil, recimo, na razpis, kar se vam je že zgodilo in se zdaj temu vsi na različne načine čudijo. Hkrati pa se mi zdi zelo pomembno tudi to, kar ste povedali, glede tega, da sta v Svetu RTV 2 člana Društva slovenskih pisateljev. Ne dvomim. Ampak ravno o tem se pogovarjamo, da tiste, ki jih je Društvo predlagalo, je vladna večina zavrnila, tiste, ki ste si jih sami izbrali, jih poslancem napisali na listke, pa ste imenovali v ta svet. To je ta zgodba in to je, bom rekel, vsa vsebina razlike v 6. členu. Radi bi, minister, in tu ni nobenega dvoma, da bi vam uspelo povečati sredstva za knjige, o tem bomo pri naslednjem členu razpravljali, ampak radi bi tudi, da boste imeli prste zelo daleč stran od tega, ko se denar razdeljuje, da ne bo treba pojasnjevati, zakaj ene in iste založbe vsa ta leta na izrednih teh postavkah dobivajo več kot druge.
Hvala. V razpravo dajem 11. člen ter amandma skupine poslancev s prvopodpisanim Jožefom Školčem. Odpiram prijavo za razpravo o 11. členu in o amandmaju k temu členu. Gospa Širca, izvolite, imate besedo.
Hvala. Moja beseda bo po navodilu mojega kolega bolj emocionalna in manj racionalna, kar je razumljivo. Smo pri 11. členu, ki je z vidika prihodnosti delovanja in razreza sredstev, ki bodo namenjena knjigi zelo pomemben. Člen namreč govori o financiranju in amandma, ki ga podpiramo opozicijske skupine in je nastal na predlog razmisleka Društva pisateljev, da povzamemo, ima neko smiselno vgrajeno logiko v sebi, izhaja iz že davno potrjenega načela, da se vrednost pobranega davka od knjige vrne knjigi. Ta amandma, skratka celotno besedilo delovanja oziroma zakona o javni agenciji bolj osmisli. Država sicer zavrača, Vlada zavrača ta amandma, koalicijske stranke tudi, z za nas zelo neotipljivim argumentom, češ da država ne ve, koliko je tega davka, skratka tistega davka, ki nastane od knjige. Nam se zdi to nelogično in zato mislimo, da mogoče noče vedeti. Nelogično je tudi s tega vidika, da v zadnjem času, mislim, da v lanskem letu v oktobru smo vendarle dobili odgovor Ministrstva za finance, ki je bil podan poslancu Jožefu Školču, ko je spraševal o tem, koliko tega denarja je. Skratka, gre za obvezujoče določilo, če boste prisluhnili temu amandmaju, gre za obvezujoče določilo, s katerim se zakon izogne nekim abstraktnim dikcijam in ki pravi, da je potrebno denar knjigi oziroma založništvu povečevati skladno z izračunom, kot ga predlaga. In izhaja iz tiste filozofije, da se vrača davek na dodano vrednost, ki prihaja od knjige, knjigi nazaj. Jaz razumem ta amandma tudi kot strah oziroma nelagodje vseh, da morebiti se bo situacija - ne glede na razloge, zakaj - ampak vendarle poslabšala za knjigo in da je na ta način zagotovljen nek stabilen vir financiranja. Ti strahovi so povsem upravičeni. Mi vemo, da se v tem trenutku srečujemo tudi z nekaterimi ukinjenimi programi v bodočnosti, to je, recimo, s kulturnim tolarjem, ki na področju knjižničarstva založništva, vendarle ima veliko podporo tej kulturni politiki na področju knjige. In konec koncev številni znaki so - prej sem govorila o zmanjšanih sredstvih v letu 2009, indeks je namreč samo 96% - in tako zagotovilo, kot je predloženo bi pomenilo, da se vsako leto sredstva v 20% pobranega davka iz knjige iz preteklega leta povečujejo. S tem moram tudi povedati, da agencija bi po vsej verjetnosti, to kar se sedaj ne dogaja, na ministrstvu za finance - očitno, če imajo take težave - in ne na kulturi, zgodile evalvacije in tudi preračuni, kakšen delež prinaša knjiga znotraj gospodarstva oziroma dejavnosti in kakšen je ta odstotek; če do sedaj ne znate izračunati, SURZ pa ga je, recimo, in govori o velikih vsotah. Skratka, s tem amandmajem bi se nestabilna prihodnost knjige, lahko, morebitna nestabilnost prihodnosti knjige, izboljšala oziroma bi dobila neke okvire varnosti. Nestabilnost pa je prisotna na vseh korakih oziroma nek strah pred tem, da se bo pomen knjige zmanjšal, ne glede na to, da na njega prisegamo vsi po vrsti in na njeno vlogo knjige znotraj narodne identitete. Knjiga je na razporedu - recimo, prej smo poslušali, kako dobro je, da se o knjigi razpravlja na sproščen način. Govoril je gospod Jerovšek, ampak on se je spraševal o vsebini, kar se, recimo, notraj tega prostora ne bi potrebovali spraševati. Ni se pa spraševal o tistemu, kar bi se lahko - zakaj je razmislek o knjigi tako rekoč v zelo zelo poznih nočnih urah na programu. Sprašujejo se tudi o članih programskega sveta. Jasno, da se sprašuje gospod Jerovšek, kaj načenja gospod Vezjak, predstavnik Sveta RTV Slovenija, in da mu ni všeč, kaj počne, ker razmišlja in postavlja pod vprašaj, recimo, članstvo sveta v RTV Slovenija, ki je zaznamovano s politično funkcijo politični stranki. Govorim o gospodu Pivcu, ki je funkcionar politične stranke v Mariboru, vodja stranke, hkrati pa je tudi član Sveta RTV Slovenija. Skratka, knjiga nima tako stabilnega in ni tako samoumevno, da ima neko stabilno pozicijo, zato je smiselno, če se sredstva, ki prihajajo oziroma ki jih knjiga proizvede s tem, ko se od nje odvaja davek, vrnejo nazaj k njen in ta amandma to omogoča. Bilo bi zelo prav, če bi ga podprli in s tem zagotovili tisto, čemur pravim večja stabilnost financiranja knjige.
Hvala. Gospod Školč.
Hvala lepa. Torej, sam bi razumel, če bi temu dopolnilu nasprotoval minister za finance, da pa mu nasprotuje minister za kulturo, pa mi povsem razumljivo. Ne bi razpravljal o tej višini sredstev, ker smo ne nazadnje tudi na tem ponedeljkovem zboru slišali, da ni vse tako lepo, kot se prikazuje, ampak težave z denarjem za ta in za druge namene so zagotovo bile zmeraj in bodo tudi, ne glede na to dopolnilo. To dopolnilo pa je pomembno predvsem zaradi tega, ker utrjuje moč agencije in povečuje, bom rekel, gotovost za povečevanje sredstev za namene, za katere je ustanovljena agencija. Zato se mi zdi smiselno to podpreti. Dopolnilo je tudi utemeljeno na tistem večletnem prizadevanju različnih subjektov, ne samo pisateljev tudi knjigotržcev, da se velik del pobranih davkov oziroma ves vrne nazaj v to verigo za knjigo. Zato je napisan amandma tako, da se za podlago vzamejo sredstva v lanskem letu, neke izračune, ki so jih pripravili na statistiki imamo, in se potem ta sredstva v petih letih povečuje po neki stopnji. To bi kazalo podpreti, to bi pomenilo tudi da lahko, v bodoči agenciji bolj zanesljivo načrtujejo akcije in porabo sredstev.
Hvala. Želi še kdo razpravljati? Ne. Potem zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 18. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 19.10. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ZAVAROVALNIŠTVU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Gospod državni sekretar, izvolite, imate besedo.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Dovolite mi, da na kratko predstavim bistvene rešitve iz predloga novele zakon. Temeljni cilj tega zakona je doseči popolno uskladitev s predpisi evropskega pravnega reda, in sicer z direktivo, ki ureja delovanje pozavarovalnic v Skupnosti. Ker direktiva sledi že uveljavljenim zakonodajnim rešitvam Skupnosti, bo novela zakona na tem področju dopolnila že veljavni zakon o zavarovalništvu, ki sicer delovanje pozavarovalnic v Sloveniji že sedaj dobro pokriva. Večji vpliv direktive se pričakuje na ravni Evropski unije, saj v določenih državah še vedno obstajajo ovire za delovanje pozavarovalnic. V podpoglavju zakona, ki govori o kapitalski ustreznosti zavarovalnic, se z novelo zakona jasno ločuje zneske, ki so potrebni za izračun kapitalske ustreznosti zavarovalnic oziroma pozavarovalnic. V istem podpoglavju se na področju kritnega premoženja na nekaterih mestih jasneje določajo pravila in omejitve, ki veljajo izključno za pozavarovalnice. Predlog novele zakona nadalje omogoča možnost prenosa portfelja za pozavarovalnice, ki pri tem niso dolžne uporabljati sredstva javnega obveščanja, pri obveščanju zavarovancev. Predvidena novost je tudi dopolnitev pri odtujitvah deleža, kjer se dodatno določi obveznost kvalificiranemu imetniku, da v primeru odtujitve delnice v višini, ki je enaka oziroma presega kvalificirani delež obvesti o tem predhodno Agencijo za zavarovalni nadzor. V noveli zakona velja omeniti še naslednjih pet dopolnitev. Prvič. Z določenimi spremembami in dopolnitvami se jasneje definira zavarovalne in pozavarovalne posle, ki jih opravljajo zavarovalnice oziroma pozavarovalnice iz držav članic in tretjih držav. Drugič. Podrobneje se opredelijo ukrepi revizorja v primeru ugotovitve kršitve zakonov ali drugih predpisov, kar dodatno prispeva h krepitvi nadzora in varnega poslovanja pozavarovalnic. Tretjič. Slovenskemu zavarovalnemu združenju se omogoča, da lahko združuje vse zavarovalnice, ki lahko opravijo zavarovalne posle v Republiki Sloveniji, s čimer se omogoči članstvo tudi zavarovalnicam iz držav članic EU ali iz tretjih držav. Četrtič. Statistični urad Republike Slovenije se formalno določi, da zbira in objavlja potrebne podatke, ki so pomembni za uporabo spola kot odločilnega aktuarskega faktorja pri izračunavanju premij in dajatev za namene zavarovanja in z njim povezanih finančnih storitev. In na koncu še petič. Novela zakona spreminja tudi zneske glob iz tolarjev v evre, pri čemer so bili razponi popravljeni v skladu z aktualnim zakonom o prekrških. Na koncu bi še dejal, da Vlada ocenjuje, da so navedene rešitve in predlagane spremembe ustrezne in potrebne. Predlog zakona je bil v postopku priprave tudi usklajen s predstavniki zavarovalniške industrije, se pravi s Slovenskim zavarovalnim združenjem kakor tudi z nadzorno institucije Agencijo za zavarovalni nadzor. Zato s strani Vlade predlagamo, da se predlagani zakon sprejme. Hvala lepa.
Hvala. Predlog zakona je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Prosim predsednika odbora gospoda Starmana, da predstavi poročilo.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani! Odbor za finance in monetarno politiko je na svoji 30. seji dne 9. oktobra 2007 obravnaval tudi Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o zavarovalništvu, ki ga je Državnemu zboru posredovala Vlada Republike Slovenije. Prejeli smo mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je dala pripombe k členom, kot so razvidne iz poročila. Te pripombe je odbor upošteval pri oblikovanju in sprejetju svojih amandmajev, ki so ravno tako navedeni v poročilu. V poslovniškem roku ni bilo vloženih amandmajev. Seji odbora so prisostvovali predstavniki Vlade Republike Slovenije oziroma Ministrstva za finance in Zakonodajno-pravne službe. Kot smo že slišali, je temeljni cilj predloženega zakona doseči popolno uskladitev z evropsko direktivo, ki ureja delovanje pozavarovalnic. Razprave ni bilo. Sprejeti so bili predlagani amandmaji, ki so pomenili uskladitev na podlagi priporočil Zakonodajno-pravne službe. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, za katerega predlagamo, da ga zbor sprejme. Hvala lepa.
Hvala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Dr. Marko Pavliha bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo. Spoštovani državni sekretar z ekipo, kolegice in kolegi! Pozavarovanje in pozavarovalno pravo sta z vidika laikov kot nekakšna črna magija v zavarovalništvu, saj se z njima peča le peščica strokovnjakov. Lahko pa tovrstno dejavnost opišemo najenostavneje kot zavarovanje zavarovalnic, recimo, z naslednjim praktičnim primerom: zavarovalnica zavaruje objekt v višini 10 milijonov evrov, potem se pa sama pozavaruje za, na primer, 30%, kar pomeni, da bo lahko v primeru katerekoli škode 30% odškodnine dobila povrnjene od pozavarovalnice, ji bo morala pa seveda plačati 30% celotne premije. Pozavarovanje je bilo tradicionalno urejeno zelo liberalno oziroma je bilo izključeno iz praktično vseh predpisov, ki so se nanašali na zavarovalništvo. Naj omenim, na primer, naš obligacijski zakonik, ki v poglavju o zavarovalni pogodbi pozavarovanje specifično izključno. Naj omenim bivši zakon o zavarovalnicah iz leta 1994 in tudi celoten acquis communitaire, torej evropski pravni red, ki je do nedavnega pravzaprav imel eno samcato direktivo iz leta 1964, ki je omogočala pozavarovalnicam neposredno opravljanje dejavnosti v vseh državah članicah. Potem se je v začetku tega tisočletja pripetilo nekaj katastrof. Spomnimo se samo na terorističnega napada na dvojčka v New Yorku, številne hurikane, katastrofe, potrese in kmalu je postalo jasno, da imajo nadzorni organi, ki so odgovorni za zavarovalništvo, premalo vzvodov, da nadzirajo tudi izpolnjevanje minimalnih kapitalskih zahtev z vidika pozavarovalnic. Ravno zato je prišlo do potrebe, da države tudi pozavarovanje uredijo na podoben način kot zavarovalnice in zavarovanje. Slovenija je bila tukaj napredna, saj je leta 2000 že sprejela zakon o zavarovalništvu, ki tako rekoč vse določbe smiselno uporablja in zahteva tudi za pozavarovalnice. Tako je sprejem direktive iz leta 2005, lahko bi rekli, samo še pika na i na celotno ureditev. V poslanski skupini Socialnih demokratov bomo zato to spremembo podprli. Prav tako podpiramo tudi druge omenjene spremembe, ki so nujne, na primer članstvo evropskih zavarovalnic v slovenskem zavarovalnem združenju, potem obveznost drugih evropskih zavarovalnic, da zagotovijo s potrdilom, da bodo financirale škodni sklad. Zanima nas sicer od kod znesek 30-ih odstotkov glede možnega investiranja kritnega sklada v različne investicije. Zakaj ravno 30%, ampak kot rečeno, drugače je novela dobra. Bi pa to priložnost želel tudi izkoristiti, da zdaj, ko smo uredili pozavarovanje razmišljamo seveda tudi, da največji slovenski pozavarovalnici Sava končno omogočimo nemoteno delovanje na ta način, da jo čim prej lastninsko preoblikujemo. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Ciril Testen, pa bo podal stališče poslanske skupine Nova Slovenije. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, predstavniki Vlade, poslanke in poslanci! V poslanski skupini Nove Slovenije bomo podprli spremembe in dopolnitve temeljnega zakona o zavarovalništvu. Zakon o zavarovalništvu ureja vprašanja v zvezi z ustanavljanjem, poslovanjem, nadzorom in prenehanju zavarovalnic. Zavarovalnice so pomembna skupina nedenarnih finančnih inštitucij in poslujejo v okviru zakonodaje, ki se uporablja za poslovanje gospodarskih družb. Statistični podatki kažejo, da se zavarovalna in pozavarovalna dejavnost razvijata v Sloveniji mnogo hitreje od celotnega gospodarstva. Vse bližje pa sta tudi evropskim zavarovalnim standardom. Kot na vseh finančnih področjih tako tudi v zavarovalništvu članstvo Slovenije v Evropski uniji prinaša precejšnje obveznosti. V zakonodajo in prakso smo morali prenesti evropske direktive. Čedalje bolj kompletne povezave na evropskih finančnih trgih zahtevajo tudi ustrezno zakonodajno ureditev. Bistveni razlog za spremembe in dopolnitve zakona o zavarovalništvu je prav nadgradnja in uskladitev obstoječega zakona z direktivami, zlasti z direktivo o pozavarovanju. Poleg uskladitve z evropsko zakonodajo predlog sprememb in dopolnitev zakona prinaša tudi nekatere jasnejše, bolj določne opredelitve pojmov in ravnanj. Med temi so najbolj izpostavljene naslednje. Jasno se ločuje uporaba zakona za zavarovalnice in pozavarovalnice. Bolj jasno se opredeljuje dolžnost obveščanja Agencije za zavarovalni nadzor v primeru prodaj. Bolj zavezujoče so določbe, ki se nanašajo na poročanje revizorjev. Tujim zavarovalnicam pa je dana možnost prostovoljne vključitve v slovensko zavarovalno združenje. V Poslanski skupini Nove Slovenije predlog sprememb in dopolnitev zakona podpiramo, saj želimo, da zavarovalništvo, ki se zelo hitro razvija, tudi čim bolj uskladimo z evropskim pravnim redom in evropskimi zavarovalnimi standardi. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Jakob Presečnik pa bo podal stališča Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki Vlade! Kolegice in kolegi! Novela zakona o zavarovalništvu je potrebna predvsem zaradi uskladitve z evropskim pravnim redom. Gre za direktivo o pozavarovanju, ki harmonizira pravila za delovanje pozavarovalnic na evropskem trgu. To bo prispevalo predvsem k večji preglednosti pozavarovalniškega trga v Evropi. Z vidika večje preglednosti in konkurenčnosti kot ustrezno rešitev sprejemamo tako imenovani enotni potni list,ki ga bo posamezna pozavarovalnica pridobila ob izpolnjevanju določenih pogojev. Izpolnjevanje teh pogojev pomeni predvsem možnosti za pozavarovalnico, da bo lahko svobodno ustanavljala podružnice ali sicer opravljala storitve na celotnem trgu EU. Poleg tega se z implementacijo omenjene direktive zagotavljata varno poslovanje in pogoji za zavarovalnice iz tretjih držav, ki želijo oziroma ki delujejo na območju EU. Vsa zakonodaja v smeri harmonizacije evropskega trga je pomembna. Slovenskim podjetjem, v konkretnem primeru pozavarovalnicam, omogoča enakovredno nastopanje na tem trgu, obenem pa seveda odpira tudi možnosti za enakovredno nastopanje tujih pozavarovalnic na slovenskem trgu. Slednji vsekakor prispeva k dvigu konkurenčnosti in s tem tudi k večji kakovosti storitev. V Slovenski ljudski stranki bomo predlagani zakon oziroma spremembo in dopolnitev zakona o zavarovalništvu podprli. Ne bi želel ponavljati vseh konkretnih rešitev, ki jih predlagana novela prinaša, pomembno se nam zdi še to, da je predlagana novela po zagotovitvah predlagatelja usklajena tudi z zainteresirano javnostjo, torej s predstavniki zavarovalniškega sektorja in Agencije za zavarovalni nadzor. Zakon bomo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podprli. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Bogdan Barovič pa bo podal stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvoli.
Hvala lepa, predsedujoči. Kolegice, kolegi! Gre za evropsko direktivo in veliko govoriti nima smisla, ne gre za subsidiarnost, gre za upoštevanje pravil igre kluba, v katerem smo. 10. december letos je rok za implementacijo. V imenu Slovenske nacionalne stranke naj dam poudarek na 12. in 16. člen. V 12. členu je prišlo do razhajanja med zahtevami direktive iz leta 2005, torej direktive Evropskega sveta in Evropskega parlamenta v zneskih, in sicer 50 milijonov evrov v primeru premijskega količnika in 35 milijonov evrov v primeru škodnega količnika za pozavarovalnice. Ti zneski so spremenjeni in so dvignjeni za tri milijone oziroma za dva milijona v drugem primeru. Pomemben je 16. člen, ki opredeljuje, da za krepitev nadzora skrbnega in varnega poslovanja pozavarovalnic je potrebno določiti, da so revizorji obvezani nemudoma poročati pristojnim organom, kadarkoli med opravljanjem svojih nalog ugotovijo, da obstajajo v skladu z direktivo iz leta 2005 dejavniki, ki lahko resno vplivajo na finančni položaj ali administrativno in računovodsko organizacijsko zavarovalnico oziroma pozavarovalnico. To sta dva bistvena elementa, po našem mnenju, ki sta z direktivo določena in ju moramo, hočemo ali nočemo spoštovati. Glede na to, da tudi na matičnem delovnem telesu ni bilo razprave o Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o zavarovalništvu, bomo v Slovenski nacionalni stranki spoštovali pravila igre in zakon tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Vili Rezman bo, se opravičujem, kolega Ivan Jelen bo podal stališče Poslanske skupine DeSUS. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Kolegice in kolegi, predstavniki Vlade! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o zavarovalništvu za sedanjo ureditev zavarovalništva ne pomeni večjih ali bistvenih sprememb, ampak jo na določenih področjih z namenom uskladitve z evropskim pravnim redom nadgrajuje. Druge spremembe in dopolnitve pa pomenijo redakcijske popravke, odpravo manjšin nedoslednosti pri prejšnjem prenosu direktiv in usklajevanja z drugimi notranjimi predpisi. V zvezi s prilagajanjem naše ureditve zavarovalništva z evropsko direktivo, ki želi harmonizirati področje delovanja pozavarovalnic na evropskem trgu, se v predlogu zakona sledi določilom te direktive. Tako se določa sistem izdajanja dovoljen pozavarovalnice, na podlagi katerega je možno delovanje v katerikoli državi članici Evropske unije. V ta namen se vzpostavlja tudi sistem nadzora s strani domače države članice. V skladu z načelom varnega in skrbnega poslovanja se vzpostavljajo pravila v naložbah sredstev, pravila o zahtevani kapitalski ustreznosti, pravila o minimalnem kapitalu ter o ukrepih, ki jih imajo na razpolago pristojni nadzorni organi v primerih ugotovitve kršitve pravnih predpisov. Nadalje se ureja možnost opravljanja pozavarovalnih poslov tujim zavarovalnicam, ki že imajo dovoljenje za sklepanje pozavarovanj tudi v naši državi, in sicer ob pogoju, da so zahteve glede poslovanja zavarovalnic v državi sedeža najmanj enake kot v Evropski uniji, opravljanje takih poslov pa bo možno tako preko podružnic kot tudi neposredno. S podajanjem definicij novih pojmov bo dopolnitev v tem smislu prispevala k jasnemu razumevanju področja posrednega opravljanja zavarovalnih in pozavarovalnih poslov. Dopolnjujejo se tudi določbe v zvezi s slovenskim zavarovalnim združenjem, in sicer glede zagotavljanja možnosti za združevanje v to združenje tudi tistih organizacij oziroma pravnih subjektov, v katera delovanja posega med drugim tudi na področje zavarovalništva, vendar je bila možnost za njihovo članstvo doslej izključena. Zagotovo je interes vsake države učinkovito delovanje dejavnosti zavarovalništva, ker predstavlja pomemben del finančnega sistema vsake družbe, zato je potrebno zagotoviti takšno urejenost pravnih podlag, ki omogočajo stabilnost in zanesljivost delovanja zavarovalništva. Prepričani smo, da se je področje zavarovalništva pri nas v luči stalnega razvoja primerno oblikovalo ter nadgrajevalo, med drugim tudi zaradi usklajevanja z evropskim pravnim redom. Glede na povedano in glede na to, da je zakon usklajen tako s predstavniki zavarovalnic kot tudi z Agencijo za zavarovalni nadzor, bomo predlagano zakonsko vsebino s področja zavarovalništva tudi podprli. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Gospa Maria Pozsonec bo predstavila stališče Poslanske skupine madžarske in italijanske narodne skupnosti. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Cilj predloga zakona je doseči popolno uskladitev z evropsko direktivo, ki ureja delovanje pozavarovalnic v Evropski uniji. Direktiva bo uredila pravila za delovanje pozavarovalnic na evropskem trgu, ki trenutno niso harmonizirana, s čimer bo olajšano delovanje v tem prostoru. Harmonizirana pravila za pozavarovalnice bodo prispevala k večji mednarodni finančni stabilnosti, saj bo na tem trgu prišlo do večje transparentnosti in manjše regularne arbitrarnosti. Uveden je sistem izdaje dovoljenja z določenimi pogoji, ki jih morajo pozavarovalnice izpolnjevati, da dobijo dovoljenje, in sistem nadzora s strani domače države članice. Izdano dovoljenje bo pomenilo enotni potni list za delovanje v katerikoli državi članici Evropske unije, bodisi preko ustanovitve podružnice bodisi preko svobode opravljanja storitev. Uvedeno bo tudi pravilo varnega in skrbnega poslovanja. Zakon velja podpreti. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Srečko Hvauc bo podal stališče Poslanske skupine SDS.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani! Zavarovalništvo je za vsako državo, tako za pravne kot za fizične osebe pomembna in specifično urejena storitvena dejavnost. Pomen zavarovalništva se med drugim izraža tudi v podrobnem zakonodajnem urejanju delovanja ponudnikov zavarovalnih storitev, v urejanju različnih vrst rezervacij in kapitalske ustreznosti zavarovalnic ter v posebej urejenem nadzoru nad zavarovalnicami. Gre torej za podobno specifično dejavnost, kot je bančništvo. Zato ni nič nenavadnega, da tudi slovenski parlament relativno pogosto odloča o spremembah zavarovalniške zakonodaje. To smo spreminjali leta 2002, 2004 in 2006, in tudi njenega prilagajanja pravnemu redu EU. Sedanje spremembe in dopolnitve Zakona o zavarovalništvu so najprej potrebne zaradi uskladitve z evropsko direktivo iz leta 2005, ki ureja delovanje pozavarovalnic. Ta direktiva je za pozavarovalnice določila podobna pravila za delovanje na enotnem evropskem trgu kot za same zavarovalnice. Tudi za pozavarovalnice velja izdano dovoljenje za opravljanje dejavnosti, za delovanje v katerikoli državi članici ter za nadzor s strani domače države članice. Drugič se s to direktivo urejajo pravila za njihovo kapitalsko ustreznost in naložbe. Za krepitev skrbnega in varnega poslovanja pozavarovalnic so v tem zakonu predlagane še dodatne obveznosti za revizorje pozavarovalnic glede takojšnjega poročanja drugim pristojnim organom. Naslednja sprememba, ki bo prispevala k večji varnosti zavarovancev, se nanaša na urejanje obveznosti za zavarovalnice drugih držav članic EU, ki pri nas izvajajo obvezna avtomobilska zavarovanja. Le-te bodo morale postati članice Slovenskega zavarovalnega združenja ter pristopiti v škodni sklad in škodni urad. Naslednja, po našem prepričanju, dobrodošla sprememba je predlog, da bodo članstvo v Slovenskem zavarovalnem združenju lahko dobile tudi druge družbe, ki delujejo na področju posebnih zavarovanj, kot na primer pokojninske družbe. S tem namenom se spreminja definicija pojma zavarovalnice kot članice združenja. Nadalje se s ciljem večje varnosti in preglednosti delovanja v zakonu natančneje določajo obveznosti zavarovalnic držav članic EU do Agencije za zavarovalni nadzor, ko bodo želele pri nas opravljati dopolnila zdravstvena zavarovanja. Spremembe zakona se nanašajo tudi na črtanje posebne obravnave Slovenske izvozne družbe, ki je bila od leta 1992 do 1996 državna zavarovalna agencija za zavarovanje gospodarskih poslov. S 1. januarjem 2007 pa je postala banka, s tem da je en del poslovanja, ki se nanašajo na zavarovanje, prenesla na drugo pravno osebo. To so najpomembnejše vsebinske spremembe zakona o zavarovalništvu, ki bodo prispevale k razvoju zavarovalništva, k njegovi večji varnosti oziroma trdnosti ter preglednosti v korist vseh zavarovancev, zato bomo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke te spremembe tudi podprli. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlog zakona amandmaji niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. V skladu s 139. členom Poslovnika zbora bomo glasovanje o predlogu zakona opravili danes v okviru glasovanj pol ure po prekinjeni 18. točki dnevnega reda. S tem tudi prekinjamo to točko dnevnega reda. Poslanke in poslanci, pa prehajamo na 20. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na obravnavo PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O JAVNIH SKLADIH. Obravnava poteka po skrajšanem postopku. Seznanjam pa vas, da imamo za to točko predvidenih 55 minut časa. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim kolegom Jankom Vebrom. V zvezi s tem predlogom zakona Odbor za finance in monetarno politiko predlaga Državnemu zboru sprejem sklepa, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Torej negativen sklep. Na podlagi tretjega odstavka 134. člena Poslovnika Državnega zbora dajem besedo predsedniku Odbora za finance in monetarno politiko kolegu Bojanu Starmanu za dopolnilno obrazložitev.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani! Odbor za finance in monetarno politiko je na svoji 30. seji 9.10. obravnaval tudi Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o javnih skladih, ki ga je Državnemu zboru Republike Slovenije v obravnavo in sprejem predložila skupina poslancev s prvopodpisanim Jankom Vebrom. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je predlagala, da bi kazalo vsaj prvi odstavek navedenega določila ustrezno dopolniti, poleg tega bi bilo potrebno v primeru sprejema zakona glede na to, da predlog vsebuje le dve spremembi in je brez dopolnitev v končni redakciji, v končni redakciji popraviti tudi naslov samega zakona. Poleg mnenja Zakonodajno-pravne službe je bil odbor seznanjen še z mnenjem Vlade Republike Slovenije, z dne 28.8.-2007, in z mnenjem Odbora Državnega zbora za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, z dne 8.10.2007, ki je zakonski predlog obravnaval kot zainteresirano delovno telo. Navedeni odbor predloženega besedila ni podprl in predlaga matičnemu odboru v sprejem sklep, da zakonski predlog ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Na seji odbora so poleg predlagatelja zakona prisostvovali tudi predstavnica oziroma predstavniki vlade iz finančnega ministrstva ter predstavnica Zakonodajno-pravne službe. Najprej je bil odboru posredovan sklep predlagatelja, proceduralni sklep, da se besedilo predlaganih sprememb zakona posreduje v mnenje lokalnim skupnostim. Ta sklep ni bil sprejet, zato se je nadaljevala potem obravnava samega predloga zakona. Z njim naj bi se omililo siceršnje oškodovanje občin, ki ne prejemajo dela odškodnine iz koncesij v državnih gozdovih niti od dela zakupnin za državna kmetijska zemljišča. Predlagatelj pa je poudaril, da gospodarjenje z gozdovi in kmetijskimi zemljišči močno obremenjuje lokalno infrastrukturo. Po daljši razpravi in argumentaciji iz ene in druge strani, tistih, ki so predlagano spremembo podpirali, in tistih, ki so ji nasprotovali, je bil na koncu sprejet sklep, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Predlagamo tudi Državnemu zboru, da sprejme enak sklep. Hvala lepa.
Hvala vam za predstavljeno poročilo. Besedo pa dajem predstavniku predlagatelja zakona. Kolega Janko Veber, izvolite prosim.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem v imenu predlagateljev. Naj povem, da zakon določa, da pri delitvi parcele, ki leži v območju zazidljivih površin in deloma v območjih kmetijskih površin, nosi strošek parcelizacije Sklad kmetijskih zemljišč. Do sedaj je v zakonu zapisano, da je to strošek občine. Torej predlagamo, da je to strošek sklada. Druga rešitev govori o tem, da zazidana stavbna zemljišča, ki so v lasti države, postanejo last občine. To sta dve ključni rešitvi, ki želimo s spremembo zakona o javnih skladih uveljaviti, vezano na 57. člen, ki govori o tej problematiki. Podlago in razlog za to vidimo tudi v tem, ker je Računsko sodišče in tudi nadzorni odbor sklada vedno pri svojih poročilih opozarjal, da sklad še nima urejenih evidenc zemljišč, s katerimi upravlja in gospodari v imenu države. Poleg tega pa ugotavljamo, da ima sklad zelo velike presežke prihodkov nad odhodki. Velik del teh presežkov pa ustvarja ravno s prometom stavbnih zemljišč. Dejstvo pa je, da presežke sklad ne želi nakazovati v državni proračun, kot mu to nalaga Zakon o skladu kmetijskih zemljišč. Zato menimo, da je takšna rešitev, ki jo imamo zapisano v zakonu, da stroške parcelacije nosi sklad in da postanejo stavbna zemljišča last občin, zelo dobrodošla pri izboljšanju finančne situacije v občinskih proračunih. Prav tako ugotavljamo, da pri zazidanih stavbnih zemljiščih sklad kmetijskih zemljišč nima pravne podlage za promet s stavbnimi zemljišči. Zato predlagamo, da postanejo last občine. Tudi ta rešitev zelo veliko pripomore k temu, da občine izboljšajo svoj proračunski položaj. Namreč dejstvo je, da občine se ne ukvarjajo s presežki v svojih proračunih, ampak se ukvarjajo s problemom prezadolženosti, sklad pa seveda ustvarja, kot sem povedal, presežke. Vlada nasprotuje tem rešitvam, vendar ugotavljamo, da se mnenje Vlade ne opredeljuje glede stroškov parcelacije, ampak Vlada dobesedno obsoja občine, češ, da s sprejemom prostorskih aktov namenjajo nove površine za pozidavo oziroma za razvoj in pravi, da s tem omogočajo večjo vrednost zemljišč in da s tem netransparentno dodatno financirajo svoje naloge oziroma povečujejo svoje proračune. Pri tem pa moramo opozoriti, da Vlada pozablja, da občine vlagajo lastna sredstva v prostorske akte, da občine vlagajo lastna sredstva v komunalno opremljanje stavbnih zemljišč, Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije, pa ne vlaga v komunalno opremljanje stavbnih zemljišč niti evra. Torej kakšno sprevrženo mnenje, stališče Vlade, ki ga je posredovala k temu zakonu! Tistemu, ki oplemeniti vrednost zemljišč, en pripadajo ti stroški, jih obsoja, da celo netransparentno financirajo svoje proračune, sklad kmetijskih zemljišč, ki ne vlaga popolnoma nič pa lahko mirno prodaja to na tržišču in ustvarja zelo visoke prihodke iz tega naslova. Enako zaskrbljujoče je stališče Vlade tudi pri spremembi lastništva stavbnih zemljišč, ki po našem predlogu pridejo iz državne lasti v last občin. Vlada je raje stavbna zemljišča prenesla s sklepom na družbo za svetovanje in upravljanje. Ta družba je nastala ob ukinitvi Slovenske razvojne družbe in ob prenehanju Agencije Republike Slovenije za prestrukturiranje in privatizacijo. In kaj dela ta družba za svetovanje in upravljanje? Lahko zasledimo, da financira objekt Ministrstva za notranje zadeve in generalne policijske uprave v višini 50 milijonov evrov. Ugotavljamo, da družba za svetovanje in upravljanje [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]odkupuje objekt za Ministrstvo za šolstvo in šport, ki mu ga bo dala v najem za 25 milijonov evrov. Tudi tukaj Vlada očitno skrbi zgolj za svoj žep in jo ne zanimajo občine. Zato, spoštovane poslanke in poslanci, predlagam, da ne prisluhnete mnenju Vlade, na podlagi katerih so tudi odbori oblikovali svoja stališča, da ne podpirajo ta predlog zakona, ampak predlagam, da Državni zbor podpre to spremembo in da sledi [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]življenjskim potrebam občin. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Na podlagi tretjega odstavka 134. člena Poslovnika Državnega zbora podajam besedo tudi predstavniku Vlade za uvodno predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa in do zakonskega predloga, ki ga je v parlamentarno proceduro pošilja skupina poslancev. Mag. Žiga Lavrič, državni sekretar, izvolite.
Spoštovani podpredsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Skupina poslancev s prvopodpisanim gospodom Vebrom je vložila v proceduro predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o javnih skladih po skrajšanem postopku. Vemo, kaj predlagatelji predlagajo, da se tudi zazidana stavbna zemljišča, kmetijska zemljišča, ki so dobila status stavbnih zemljišč s spremembami občinskih družbenih planov, in zemljišča, ki so jih v Sklad za razvoj v postopkih lastninjenja prinesla podjetja, na stroške Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov prenesejo na občine. V imenu Vlade lahko povem, da Vlada meni, da predlog ni primeren za nadaljnjo obravnavo. In mi s strani Vlade predlagamo, da se status teh zemljišč uredi z zakonom, ki ureja prenos pristojnosti na pokrajine. Rad bi še povedal, da zakon o javnih skladih sploh ne ureja delovanje Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov, ker je Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov ustanovljen s posebnim zakonom in deluje kot javni zavod. Ne Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov se v zakonu o javnih skladih nanaša samo prehodna določba, ki v ta zakon sistemsko sploh ne sodi. Predlagatelj predloga dopolnjuje ta že prej omenjeni presedan še s prenosom zazidanih stavbnih zemljišč, in to na stroške sklada in ne več občin, kar bi pomenilo oziroma pomeni, da bodo občine, ki so že doslej denar za stroške parcelizacij le založile in ga kasneje prevalile na kupce, dobile povrnjenega dvakrat. V letu 2007 sklad načrtuje prodajo stavbnih zemljišč v znesku 3 milijone 755.633 evrov. Če Državni zbor tako odloči ob sprejemu finančnega načrta sklada, se ta sredstva prenesejo v državni proračun. Ta denar bi po predlogu poslancev mimo državnega proračuna pripadel zgolj izbranim, predvsem mestnim občinam. Zaradi vseh teh razlogov se torej Vlada ne more strinjati s predlagano ureditvijo, po kateri bi občine s spremembami svojih prostorskih aktov spreminjale namembnost zemljišč v stavbna zemljišča in tako pridobivale pravico do državnih zemljišč, katerih vrednost s spremembo namembnosti skokovito poraste. Ob tem pa bi občine vse stroške parcelacije in prenosov prevalile na državo in jih zaračunale še kupcem zemljišč. Poudaril bi še, da poleg tega, da določbe o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov v zakonu o javnih skladih sploh ne sodijo. Vlada meni, da predlaganih sprememb in dopolnitev tega zakona o javnih skladih ni mogoče sprejeti, ne da bi se hkrati poseglo v Zakon o skladih kmetijskih zemljišč in gozdov in Zakon o prenosu pristojnosti Agencije za privatizacijo na Sklad Republike Slovenije za razvoj. Kot je bilo že omenjeno, Vlada pripravlja predlog o ustreznem prenosu pristojnosti Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov na občinsko in pokrajinsko raven. Iz vseh teh navedenih omenjenih razlogov Vlada meni, da predlog ni primerna podlaga za nadaljnjo obravnavo in zato predlagamo, da Državni zbor predlaganega zakona ne sprejme. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Mi pa prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin do zakonskega predloga. Kolega Drago Koren bo podal stališče Poslanske skupine Nove Slovenije. Izvolite.
Lep dober dan predsedujoči, poslanke in poslanci in predstavniki Vlade! V Poslanski skupini Nove Slovenije bom podprli sklep, da Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o javnih skladih ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Takšno določitev je sprejel tudi Odbor za finance in monetarno politiko in tudi Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. Se pa v naši poslanski skupini zavedamo, da je temeljna oziroma najpomembnejša naloga oziroma pristojnost vsake občine, da opravlja oziroma razpolaga s prostorom. Občina odloča, in prav je tako, kaj bo počela s prostorom, ki je v tej občini. Sama bo odločila, katero zemljišče bo namenila za stanovanjsko gradnjo, kaj bo namenila za drobno gospodarstvo ali gospodarstvo, kaj za zelene površine in rekreacijo. Seveda pa to odloča in sprejema v skladu z veljavno zakonodajo, s predpisi in predpisanimi postopki. V razpravah, ki so potekale ob obravnavi predlaganih sprememb in dopolnitvah zakona, je bilo jasno izoblikovano stališče, da predlog ni sprejemljiv iz več razlogov, s katerimi se tudi v Poslanski skupini Nove Slovenije strinjamo. Kar se tiče stroškov parcelacij so po sedaj veljavnem zakonu naloženi tistim občinam, ki imajo interes za pridobitev stavbnega dela zemljišča. Menimo, da ti stroški niso tako veliki, da jih občina ne bi zmogla, saj občina tudi od drugih zasebnikov pridobiva zemljišča s podobnim namenom in tudi v teh primerih navadno občina krije stroške parcelacije, ker drži argument Vlade, da te stroške občina lahko vključi, ko potem opremljeno stavbno zemljišče proda eventualnim investitorjem. Druga stvar, prenos zazidanih stavbnih zemljišč. Tu se nam pa postavlja vprašanje, na katera zemljišča je predlagatelj dejansko ciljal, saj po izjavah predstavnikov sklada teh zemljišč sklad skorajda nima. Tu gre za posamezna kmečka gospodarstva, ki jih ima, drugače pa v bistvu zazidanih stavbnih zemljišč sklad nima oziroma jih nima veliko. Glavni argument, ki je narekoval, da v Poslanski skupini Nove Slovenije podpremo predlagani sklep, pa je ta, da se s predlagano pokrajinsko zakonodajo predvideva, da se tako zazidana kot nezazidana stavbna zemljišča prenesejo na občine, da pa se kmetijska zemljišča prenesejo na pokrajine. Tako prav v tem trenutku ne vidimo razloga, da bi podprli predlagani zakon. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Jakob Presečnik bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Veljavni zakon o javnih skladih določa, da se nezazidana stavbna zemljišča, ki so bila do 10.3.1993 družbena lastnina in so bila za obdobje 1986-2000 namenjena za gradnjo objektov, prenesejo na občine z vsemi bremeni in na stroške občin, na območju katerih ležijo. Predlagatelji novele zakona, to je skupina poslancev, pa predlagajo spremembo zakona v smislu, da bi strošek plačila za razdelitev parcel nosil Sklad kmetijskih zemljišč in ne občina. V Poslanski skupini SLS menimo, da strošek parcelacije za občine ne bi smel biti problem, saj ga te lahko v primeru parcelacije in morebitne posledične prodaje zemljišč vračunajo v prodajno ceno zemljišč. Parcelacija je tudi sicer v interesu občin. Tako ne vidimo pravega razloga za sprejem predlagane novele zakona. Še pomembnejši razlog, da ne podpiramo novele, pa je ta, da se s paketom pokrajinske zakonodaje spreminja tudi ureditev na področju pristojnosti in premoženja Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov. Ta se bo prenesla na pokrajinsko in občinsko raven. Poslanci Slovenske ljudske stranke zato predlaganega zakona ne bomo podprli in bomo glasovali za sklep matičnega odbora, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Bogdan Barovič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi, predstavniki Vlade! Povedal bom tako, da tudi tisti, ki nas mogoče gledajo in poslušajo, da bodo razumeli. Absolutno v Slovenski nacionalni stranki nasprotujemo negativnemu sklepu, torej da ni zakon primeren. Seveda je primeren. Zakaj je primeren? Pridete k meni domov, na moje dvorišče in začnete nekaj delati. In delate in potem ko končate s tem delom, si mojo zemljo kar vzamete in rečete: "To je pa sedaj moje." In potem čakate, da se zemlja umiri in potem mi mojo zemljo in vse, kar ste na moji zemlji delali, petkrat držaje prodate. To je to. Tipičen primer Rudnik Trbovlje-Hrastnik. Rudnik Trbovlje-Hrastnik Vlada zapira. Ima svoje razloge, raje da socialne transfere ljudem, kot da bi ljudem pustila, da delajo še naprej. Ampak ta rudnik Trbovlje-Hrastnik je v Trbovljah in Hrastniku in je naša zemlja, trboveljska, občinska. In, vsa ta degradirana področja, ki so jih v 200 letih uničili, "prihvatizirajo". "Prihvatizira" država, da Skladu kmetijskih zemljišč, češ, to je pa sedaj vaše. In sklad sedaj čaka, da se bo zemlja umirila in čez 5 let bo sklad meni ali pa županu občine Trbovlje to zemljo drago prodal. To je to. Zato seveda, gospe in gospodje iz vladajoče koalicije, nočete tega zakona sprejeti. Vse obešate na občine. Govorite o regionalizaciji, ki sploh še ni določena. Vse obešate občinam. Občina daj to, občina daj to, občina daj to, pa še tisto, kar imaš, pa ukradete. Dobesedno. In čez 5 let bodo prišli iz Sklada kmetijskih zemljišč in bodo rekli, "sedaj imate pa tule zemljo, ampak za njo dajte, ne vem, 500 enot denarja." To vi hočete, zato nasprotujete temu zakonu. Kaj je narobe, če občina dobi? Kaj je narobe, da ima občina? Saj mora biti občina dober gospodar, saj ima ravno tako nadzor. Hvala bogu, da ima občina zemljo. Pravijo, prestrukturirajte gospodarstvo. Zaprete rudnik, prestrukturirajte ga. O.K. Kam pa? Ja, tam pa ne morete. Zakaj ne? Zato, ker je v lasti sklada. Ja, kam pa naj gremo v tej hudičevi ozki dolini? To je od sklada sedaj. To ni več vaše. Če pa želite, pridite čez 10 let, ko bo mogoče zravnana zemlja in potem vam bomo to drago prodali. Ne se norca delati, gospe in gospodje! Bodite resni! Ta zakon je primeren in še kako primeren za obravnavo. S tem zakonom vsaj nekaj vrnete občinam, tisto kar je. Govorim o vsem obdobju, od leta 1990 naprej, oblast je kradla in ukradla. Vi hočete pa še to pobrabati. To je res. In tisti, ki ste v takšnih občinah doma, kot je naša, ali pa rudarska, morate vedeti, da je to res. 200 let uničujete, vzamete, daste skladu, sklad pa nam bo čez 15 let prodal. Mi pa naj rešujemo 1000 ljudi, kam bodo šli. Ta zakon je primeren za nadaljnjo obravnavo in v Slovenski nacionalni stranki nasprotujemo negativnemu sklepu, češ, da ni primeren. Pa vzemite še to, če želite. Pa, kaj boste s tem? Jaz vidim na degradiranih področjih, kaj se dogaja. Sklad je lastnik, nihče ne sme hiše postaviti tam, tam nihče ne sme nič delati, vse je pa zaraščeno, prepuščeno samemu sebi in je grdo videti. In nihče ne pride, da bi vsaj posekal drevesa, da bi požel, ne vem, travo. Nič. Sklad je lastnik in tam robidovje raste in je vse podivjano in nihče ne skrbi za to. Imamo pa ljudi, ki bi radi imeli, ne vem, skladiščenje odpadkov, karkoli že. Ali pa če želite Cigane, ki so toliko pošteni, vsaj v tem primeru, da hočejo imeti en košček zemlje, kjer bodo staro železje odlagali in ga ne dobijo. Jaz mu pravim: "Svaka čast, da si prišel vprašat, pojdi na Rudnik, naj ti dajo 20.000 kvadratnih metrov imajo." Ne dajo mu. "To ni naše, to je od sklada." Sklad pa, bog ne daj. Vse je pa zaraščeno in posvinjano in grdo. To je to. Občina bo naredila red in bo počistila, če boste vi sprejeli takšen zakon, očitno ga ne boste.
Hvala lepa. Kolega Ivan Jelen bo predstavil stališče Poslanske skupine DeSUS. Izvolite.
Še enkrat hvala za besedo. Predlagani zakon je oblikovno gledano zelo skromen, saj se spremembe in dopolnitve nanašajo zgolj na dva odstavka enega člena, in sicer na peti in šesti odstavek 57. člena Zakona o javnih skladih. Kljub temu pa iz vsebinskega vidika ni nezanemarljiv, saj predlaga popolnoma drugačne rešitve glede lastninskih upravičeni zemljišč, kot so uvedene. Osnovni zakon namreč določa, da se nezazidana stavbna zemljišča, ki so bila s prostorskimi sestavinami občinskega družbenega plana za obdobje od leta 1986 do leta 1990 in s prostorskimi sestavinami občinskega dolgoročnega družbenega plana za obdobje od leta 1986 do leta 2000 namenjena za graditev objektov in so bila do 10.3.1993 družbena lastnina, in zemljišča, ki jih je občina s sprejemom novega prostorskega izvedbenega akta namenila za graditev objektov, postanejo last občine, na območju katere ležijo. Stroške teh potrebnih parcelacij pa nosi občina. Predlagatelj ponuja rešitev, s katero bi se uredila lastninska upravičenja tako nezazidanih kot tudi zazidanih stavbnih zemljišč v državni lasti in v upravljanju sklada tako, da ta postanejo last občin, stroške parcelacij za razdelitev na nezazidana stavbna zemljišča in kmetijsko zemljišče pa naj nosi sklad in ne več občine. V Poslanski skupini DeSUS menimo, da predlagani zakon ni primeren za sprejem, saj ocenjujemo, da praktično nič ne rešuje in da skuša to, kar naj bi občine morale narediti same, za kar naj bi tudi imele interes, to je urediti lastništvo na teh zemljiščih, preložiti na pleča drugega. Dejstvo je, da prenos zemljišč še po toliko letih še ni zaključen, na kar je opozorilo tudi Računsko sodišče. Posledično tudi ni mogoče natančno oceniti površine zemljišč in posledično njihovo vrednost, s katero sklad upravlja. Predlagatelj meni, da občine niso zainteresirane za razdelitev lastništva ter da jim to predstavlja veliko finančno breme. Poslanci DeSUS-a pa smo prepričani, da ravno parcelacija in posledično s tem povezano urejeno lastništvo je interes občine. Občine bi naj bile zaradi visoke vrednosti stavbnih zemljišč predvsem na ceno, ki jo danes dosegajo, zainteresirane, saj bi bili stroški parcelacije ob ureditvi lastništva oziroma v nadaljnji prodaji zemljišča ne zanemarljivi. Poleg tega bi morebitni sprejem takšnih rešitev nedvomno postavil v drugačen položaj tiste občine, ki so bile aktivne in ki so to lastništvo uredile in tudi nosile stroške teh parcelacij. Iz tega razloga poslanska skupina DeSUS predlaganega zakona ne bo podprla. Podprla pa bo vsa racionalna prizadevanja, da se vzpostavijo vsi mehanizmi, ki omogočajo hitrejše odpravljanje pretiranih regionalnih razlik. K temu pa lahko prispevajo tudi občine same, če se bodo aktivne prizadevale za ureditev zemljiških razmer.
Hvala lepa. Poslanka Maria Pozsonec bo predstavila stališče narodne skupnosti. Izvolite.
Še enkrat hvala lepa za besedo. Osnovno načelo zakona je ublažitev oškodovanja občin, ker ne prejemajo dela odškodnine iz koncesij državnih gozdov in dela za kupnine za državna kmetijska zemljišča, čeprav gospodarjenje z gozdovi in s kmetijskimi zemljišči zelo močno obremenjuje lokalno infrastrukturo. Zakon bo pospešil prenos kmetijskih zemljišč iz občin na državo, saj Računsko sodišče ugotavlja, da prenos kmetijskih zemljišč po 12-ih letih še vedno ni zaključen. S predlagano spremembo se bo uredila lastnina zazidanih in nezazidanih stavbnih zemljišč v državni lasti in v upravljanju sklada, tako da ta postanejo last občine. Stroške parcelacij na parceli, ki leži deloma na območju stavbnih zemljišč in deloma na območju kmetijskih zemljišč, bo nosil Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije. Zakon bo pravičnejše porazdelil breme parcelacije zemljišč, če se bo pospešil prenos kmetijskih zemljišč na državo in stavbnih zemljišč na občine, s čimer se bo izboljšala razvojna možnost občin in izboljšala gospodarnost ter preglednost poslovanja sklada. Zakon predlaga vse to, vendar matično delovno telo in Odbor za finance in monetarno politiko je sprejel sklep, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Torej vse, kar bi zakon naredil, odpade. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Zvonko Černač bo podal stališče Poslanske skupine SDS. Izvolite.
Spoštovane kolegice in kolegi, vsi ostali prisotni! Skupina poslancev s prvopodpisanim kolegom Jankom Vebrom je v zakonodajno proceduro vložila spremembe zakona o javnih skladih v delu, ki se nanaša na prenos nezazidanih stavbnih zemljišč na občine. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke domnevamo, da je bila ambicija predlaganja te spremembe v ureditvi razmerij, ki jih je na nezazidanih stavbnih zemljiščih prinesla novela zakona v letu 2000, kjer je v postopkovnem izvajanju te določbe prihajalo do številnih težav. Tako kot je ta sprememba predlagana, pa ocenjujemo, da ne rešuje tistih težav in zapletov, ki naj bi jih rešila, da ne omogoča izvedbe dokončnega prenosa zemljišč na občine, ampak bi po naši oceni povzročila samo še dodatno zmedo na tem področju. Če želimo vedeti, o čem govorimo, mislim, da je prav, da to novelo preberemo oziroma da povemo, da naj bi se po tej spremembi zazidana stavbna zemljišča, ki so bila s prostorskimi sestavinami občinskega družbenega plana za obdobje od 1986 do 1990 in s prostorskimi sestavinami občinskega dolgoročnega družbenega plana za obdobje od 1986 do 2000 namenjena za graditev objektov, se pravi, zazidana in naj bi bila s tem planom namenjena za graditev, in tista, ki so bila do 10.3.1993 družbena lastnina, in zemljišča, ki jih je občina s sprejemom novega prostorskega izvedbenega akta, usklajenega z obveznimi republiškimi izhodišči, namenila za graditev objektov, ponovno zazidana, ki naj jih z novim PIA aktom namenila občina za graditev, prenesla v last občin. Takih zemljišč ni. Razumemo pa, v čem je bila ambicija predlagateljev. V praksi so se dogajali številni primeri, ko je nek plan zajel neko območje in je presekal zemljišča, ki so bila v enem delu pozidana oziroma zazidljiva, v drugem delu pa so ostala kot kmetijska zemljišča. Recimo, bili so primeri, ko je šlo za parcelo, veliko 1000 kvadratnih metrov in je en manjši delček, 100 ali 200 kvadratnih metrov, ostal izven tega. Na podlagi določb tega zakona je bila potrebna parcelacija. Sama vsebina je ni upravičila, ker so bili stroški večji. Začeli so se dogajati zapleti, en kup birokratskih postopkov, nepotrebnih, in tako naprej. Razumemo, da je bila to ambicija. Vendar tako, kot je zapisana v tem predlogu novele, ni ustrezna. S to spremembo ne bi dosegli ničesar. Iz tega razloga v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ocenjujemo, da je treba podpreti sklep matičnega delovnega telesa o tem, da ta zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo, in zakonodajni postopek zaključiti. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke pa ocenjujemo, da je potrebno v okviru obravnave pokrajinske zakonodaje, predvsem v okviru obravnave tako imenovanega tehničnega zakona, ta opozorila, ki so prihajala iz lokalnih okolij, upoštevati in v smislu sprememb, ki se predvidevajo omogočiti, da se ti postopki zaključijo. To pomeni, da se tista zemljišča, ki niso v funkciji kmetijske proizvodnje, naj prenesejo na občine. Mislim, da je to prava pot in pričakujemo, da se bodo tudi v Poslanski skupini Socialnih demokratov, ki so to novelo vložili v proceduro, aktivno vključili v sprejemanje bodoče pokrajinske zakonodaje in s svojim prispevkom in podporo omogočili, da bomo končno ta del procesa zaključili in da bomo tista zemljišča, ki niso v funkciji kmetijske proizvodnje, prenesli v last lokalnim skupnostim in s tem omogočili njihovo ustrezno nadaljnjo uporabo. In iz tega razloga in iz tistih razlogov, ki sem jih povedal prej, ocenjujem, da je primerno, da se ta zakonodajni postopek te neprimerne rešitve na tej točki zaključi, ker ne bi rešila ničesar in da se te ambicije, ki jih je Poslanska skupina Socialnih demokratov skušala skozi to novelo, moram reči, ponesrečeno izpostaviti, uveljavijo in izpostavijo v okviru sprejemanja te pokrajinske procedure. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Poslanka Breda Pečan pa bo podala stališče Poslanske skupine SD. Izvolite.
Dober dan vsem prisotnim, da ne bi naštevala. Poslanska skupina Socialnih demokratov ne samo zato, ker je vlagateljica Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o javnih skladih, ki odpravlja vsaj eno od nepravičnih rešitev, ki so bile sprejete v okviru Zakona o skladu kmetijskih zemljišč in gozdov in kasneje z Zakonom o javnih skladih, podpira ta zakon. Tako prvi kot drugi zakon sta izrazit dokaz, da se v naši državi od njenih najbolj zgodnjih začetkov, od zgodnjih 90-ih let prejšnjega stoletja naprej, vedno imeli interesi države prednost pred interesi občin, pa naj bo to na finančnem, na upravnem ali na razvojnem področju. Zato nam v Poslanski skupini Socialnih demokratov ni razumljivo, da sta tako Odbor za kmetijstvo kot zainteresirano delovno telo kot tudi matični Odbor za finance in monetarno politiko razglasila predlog zakona za neprimeren za nadaljnjo obravnavo. Ob neprestanem zatrjevanju vladne koalicije, da so in bodo cilji in metode njene politike popolnoma drugačne, kot so bila ravnanja njenih predhodnic v 12-ih letih pred triletnim obdobjem vladanja te tako imenovane reformistične vlade, bi bilo pričakovati, da bo vladna koalicija in s tem večina v obeh navedenih delovnih telesih z odprtimi rokami sprejela predlog, da dokončno odpravimo napake in nepravične rešitve v zakonodaji, ki jo je sprejemala prejšnja oblast. Tukaj bi še pokomentirala dejstvo, da govoriti o prenosu oziroma prihodkih državnega proračuna iz dobička Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov je, potem ko je bila sprejeta sicer neustavna obvezna razlaga Zakona o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov brezpredmetna. Dejstvo je, da bi morali predstavniki Vlade v tem Državnem zboru vedeti, kaj je Državni zbor, predvsem na njihov predlog, sprejel, in da lanskega dobička v letošnjem proračunu in tudi letošnjega dobička v proračunu 2008 ne bomo videli, zaradi tega, ker bo ta dobiček ostal na Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov. Ravno tako se mi zdi nenavadno, da pripisuje predstavnik Vlade, pa tudi oba odbora, neke dobičkarske namene občinam, ob tem da je dejstvo, da je Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov 14 let pobiral zakupnine za kmetijska zemljišča in koncesijske dajatve za gozdove, ki bi morali biti prihodek občin. Ni ravno dvomiti, da je bila strategija sklada prav v tem, da ni želel izvesti delitve množice parcel, ki so bile v solasti sklada in občin, ker bi s tem izgubili zajeten delež neupravičeno pridobljenih prihodkov. Vrhunec cinizma pa je v tem, da je bilo s sprejemom take dikcije 57. člena Zakona o javnih skladih iz leta 2000, poskrbljeno še za to, da je bil sklad razbremenjen celo stroškov parcelacije, ob tem da tudi vsa zemljišča, ki naj bi jih prenesel v last občin, bi bila polno obremenjena. Se prvi, vsa bremena, ki jih je eventualno sklad obesil na ta zemljišča, predhodno, gredo tudi občinam. In občine so v preteklih 14-ih letih izgubile zelo veliko denarja iz naslova zakupnin in koncesnin, sedaj pa jih nočemo razbremeniti niti stroškov za izvedbo parcelacije. Kje so vsi tisti zagreti zagovorniki občinskih interesov, ki smo vas včeraj poslušali na prvih bojnih linijah proti tako imenovanim bogatašinjam med občinami in hipotetično bogatašnjam med pokrajinam? Verjetno ste pri obravnavi Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o javnih skladih pozabili, da so zlasti manjše in revnejše občine plen požrešnosti Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov in da bi bilo samo zato samo po sebi umevno, da bi Državni zbor soglasno popravil krivico, ki se dogaja občinam že toliko časa. Vse poslanke in poslanci Poslanske skupine Socialnih demokratov smo prepričani, da je ta popravek Zakona o javnih skladih edina prava rešitev za odpravo dolgoletnih krivic, ki se dogajajo občinam v celotni Sloveniji, in bomo predlog zakona podprli ter glasovali proti sklepu matičnega delovnega telesa. Predlagamo pa tudi vsem drugim poslankam in poslancem, da temeljito razmislite, ali je res prav, da omogočamo Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov, da si že štirinajst let prilaščata dohodke, ki pripadajo občinam, in ni pripravljen poravnati niti stroške, ki omogočajo pravično razdelitev premoženja. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru točke glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 23. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O ZAKLJUČKU POSTOPKOV VRAČANJA PODRŽAVLJENEGA PREMŽENJA V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Seznanjam vas, da imamo za to točko dnevnega reda na razpolago 4. ure in 20 minut. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 14 poslank in poslancev s prvopodpisanim kolegom Miranom Potrčem zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Gospod dr. Šturm, minister za pravosodje, izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Dober dan vsem prisotnim! Zakon o denacionalizaciji je bil sprejet konec leta 1991 in je napovedal zaključek postopkov vračanja podržavljenega premoženja v enem letu - v enem samem letu. Upravni organi in v manjšem delu tudi sodišča bi morala skladno z zakonsko določbo v letu dni po vložitvi popolnih zahtev vrniti premoženje, ki je prešlo najprej v državno in nato v družbeno lastnino. Po 16 letih od sprejema Zakona o denacionalizaciji ugotavljamo, da se to še vedno ni v celoti zgodilo. Ustavno sodišče je večkrat opozorilo na prepočasno postopanje državnih organov v denacionalizacijskih zadevah. Pri tem je pozvalo vse državne organe na potrebo po hitrem reševanju odprtih zadev v zvezi z vračanjem premoženja. Prvo opozorilo je Ustavno sodišče sprejelo v zvezi z zadevo U1-107/96, to je letnica 1996, nakar so se vrstila ta opozorila, ki jih je Ustavno sodišče ponavljalo vrsto let. Hkrati je Ustavno sodišče opozorilo, da je v javnem interesu, da se vsi postopki vračanja odvzetega premoženja čim prej dokončajo. Ustavno sodišče je opozorilo, da nastajajo zaradi dolgotrajnih postopkov dodatni visoki stroški zavezancev, ki jim bo treba po končanih postopkih poravnati škodo, ki nastaja zaradi nezmožnosti uporabljanja premoženja. Neizvedba denacionalizacije ne ogroža le načel pravne države, ampak povzroča tudi veliko materialno škodo, kar ugotavlja v omenjenih odločbah Ustavno sodišče. Materialna škoda nastaja iz več razlogov. Zakon o denacionalizaciji na podlagi 72. člena denacionalizacijskim upravičencem omogoča uveljavljene odškodnine za nezmožnost uporabe denacionalizacijskega premoženja za čas od uveljavitve Zakona o denacionalizaciji do odločitve o zahtevku. Sodna praksa to tudi redno priznava. S pospešitvijo dokončanja denacionalizacijskih postopkov bi si zato posledično zmanjšali tudi proračunski stroški. Naj na tem mestu opozorim tudi na to, da seveda odločitev o tem, ali se premoženje vrne upravičencem v naravi, tu nastajajo ti stroški, ali pa v obliki obveznic Slovenskega odškodninskega sklada, ni arbitrarna odločitev organa, ki o tem odloča. Zahtevek o tem je v rokah denacionalizacijskega upravičenca in ob pogojih, ki jih za to zahteva zakon, ima vračanje v naravi prednost in je temu vračanju treba tudi ugoditi. Zato upravni organ v tem pogledu ne more izbirati med tema dvema rešitvama, ampak mora slediti izjavi volje upravičenca in zakonskim kriterijem. Škoda pa nastaja tudi samemu premoženju, ki je predmet postopkov denacionalizacije, saj teh nepremičnim tudi v gospodarskem smislu ni mogoče ustrezno izkoriščati za njihov gospodarski namen. [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]Vlaganje v to premoženje pa so zaradi neurejenih kasnejših razmerij nezadostna. Tudi pravni promet s temi nepremičninami ni mogoč, saj ta promet izrecno prepoveduje 88. člen Zakona o denacionalizaciji. V nekaterih slovenskih občinah so v veliki zagati, kajti zaradi nerešenih postopkov v denacionalizaciji z velikim delom zemljišč, tudi v urbanih predelih [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]razpolagati sploh nihče ne more z njimi. Cilj zakona je zato zagotoviti čim hitrejše zaključevanje postopkov vračanja podržavljenega premoženja in odpraviti nekatere pravne ovire za dokončanje [[....]]
Gospod minister, vaš čas je potekel. Seznanjam vas, da imate v okviru razprave na razpolago še dodatnih 30 minut, ampak v trenutku, ko pridemo na splošno razpravo. Zaenkrat pa hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Kolega Marjan Drofenik bo podal stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Gospod minister, poslanke, poslanci! V programu iz leta 2004 je Slovenska ljudska stranka med drugim zapisala: "Nedopustno je, da postopek denacionalizacije še po 13-ih letih ni dobil epiloga. Zato je razumljivo, da naši državljani dvomijo v učinkovitost našega pravnega reda. V Slovenski ljudski stranki se zavzemamo za čim hitrejši zaključek postopka denacionalizacije." Danes obravnavamo Predlog zakona o zaključku postopkov vračanja podržavljenega premoženja, katerega temeljni cilj je po 16-ih letih končno zaključiti oziroma pospešiti dokončanje še odprtih denacionalizacijskih postopkov. Zavedamo se, da je postopek denacionalizacije, zaradi mnogih dejavnikov zelo zapleten in da zaradi pogostega spreminjanja zakonodaje s tega področja prihaja do težav in nerazumno dolgih postopkov vračanja podržavljenega premoženja. V zvezi s trajanjem denacionalizacijskih postopkov se je večkrat oglasilo tudi Ustavno sodišče in pozivalo državne organe k čim hitrejšemu zaključevanju zadev v zvezi z vračanjem premoženja. Dejstvo je, da dolgotrajni postopki povzročajo velike materialne škode, obenem pa nastaja tudi posredna škoda, saj dolžina postopkov zelo resno načenja načelo pravne države. Ne nazadnje tudi država in s tem seveda vsi davkoplačevalci prispevajo k odškodninam, ki jih je oziroma jih bo država morala plačevati na podlagi odškodninskih zahtev zaradi nezmožnosti uporabljanja premoženja. Dejstvo, da se denacionalizacija še ni zaključila, povzroča veliko škodo tudi pri čisto konkretnih in vsakdanjih zadevah in projektih, ki so s premoženjem v postopku denacionalizacije le v posredni povezavi. Poznani so primeri, ko so veliki projekti, pa naj bodo zasebni ali državni, za več mesecev ali let zaostajali le zato, ker se je na nekem območju nahajal objekt, ki je bil v postopku denacionalizacije in zato zadev ni bilo mogoče rešiti oziroma nadaljevati z zastavljenimi projekti. Prav tako problematične so na primer propadajoče stavbe, ki se nahajajo sicer v urejenih mestnih središčih in jih ravno zato, ker so v postopku denacionalizacije, nihče ne vzdržuje ali kako drugače skrbi za njih. Zaradi vseh težav in dolgotrajnih postopkov v poslanski skupini Ljudske stranke pozdravljamo predlagani zakon, katerega glavni namen je, kot je zapisano v uvodni razložitvi zakona, čim hitrejše zaključevanje postopkov vračanja podržavljenega premoženja in odpraviti nekatere pravne ovire za dokončanje teh postopkov. Zaradi pogostega spreminjanja denacionalizacijske zakonodaje so se pojavile tudi mnoge nedorečenosti, ki povzročajo v nekaterih primerih kršitev načela enakosti oziroma v konkretnih primerih omogočajo nekonsistentne rešitve. Po mnenju poslanske skupine predlagani zakon dejansko poenostavlja postopke oziroma rešuje nekatera druga odprta vprašanja. Predlagani zakon tako ureja tudi možnost za vpis lastninske pravice na vrnjenem premoženju v zemljiško knjigo, ureja obveznost pridobitve lastninske pravice s strani upravljavca objektov v javne koristi, ko gre za denacionalizirana zemljišča in podobno. Zakon predvideva tudi izredno pravno sredstvo za pravnomočno končane postopke, v katerih so bili upravičenci zavrnjeni, bi pa bili na podlagi bolj jasno urejenih določil tega zakona dejansko upravičeni do dokončanja postopka v njihovo korist. Takšna rešitev je z vidika načela enakosti nujna in dobra, se pa ob tem vendarle postavlja vprašanje, koliko je takšnih primerov in ali bi lahko odpiranje teh spet prispevalo k dejanskim zapletom ali pri zaključevanju postopkov vračanja podržavljenega premoženja. Menimo torej, da je predlagani zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. V postopku sprejemanja zakona bo treba dobro premisliti, ali ima zakon kakšno pomanjkljivost, ki bi lahko postopke dodatno zapletla. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Poslanka Majda Širca naj bi predstavila stališče Poslanske skupine Zares. [[Je ni.]] Kolega Bogdan Barovič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvolite.
Dober dan! Še enkrat hvala za besedo, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi, minister! Govorimo o novem zakonu, ki naj bi v minimalno kratkem času rešil postopke, ki se vlečejo že leta. To ste povedali vsi do sedaj. Očitno se je nekdo, po presoji Slovenske nacionalne stranke, v tem primeru Rimskokatoliška cerkev naveličala čakanja na tisto, kar bi rada imela. Ampak dobro. Predlagatelj pravi, da objekti, ki čakajo na odločitev o denacionalizaciji, propadajo, ker z njimi nihče ne gospodari. Zakaj potem ne sprejmemo predpisov, ki bi omogočili ali imeli obligatorno nalogo, da bi nekdo lahko vzdrževal te objekte. Zakaj ne sprejmemo takšnega zakona? In smo spet tam, kjer smo bili pri prejšnji točki. Zakaj ne daste pravice, možnosti ali pa zakonskih določil ljudem, da bi skrbeli za tisto, kar je naše, kar je vendar nekaj vredno v tem času. Možnosti za vlaganje zahtevkov za denacionalizacijo se razširjajo tudi na jugoslovanske državljane iz preteklega obdobja, na tiste, ki so bili rojeni v Republiki Sloveniji, katerih starši so bili rojeni v Republiki Sloveniji, in sicer, da ni potrebno več upoštevati pogoja vzajemnosti, kot je bilo to do sedaj urejeno. Spet nekaj nejasnega. Novi zakon predlaga, določa, da mora sodišče o zahtevku odločiti v treh mesecih od dneva, ko ta zakon stopi v veljavo. Prav zanima me, kako bo to izvedljivo, če pa v, mislim, da v 17-ih letih tega nismo mogli urediti! 17 let ne moremo, zdaj bomo pa v treh mesecih! Bistvo pa je, kako bo ta zakon poskrbel za zaščito najemnikov, ki živijo v stavbah, govorim tudi o najemnikih poslovnih prostorov, v stavbah, ki so predmet denacionalizacije. Kako bo ta zakon zaščitil najemnike pred zvišanjem najemnin oziroma pred tem, da tisti, ki dobijo stanovanje nazaj, le-tega prodajo? Kako ta zakon zagotavlja trajnost najemnih razmerij? Kako ta zakon zagotavlja varnost najemnikov? Kako zagotavlja realne vrednosti vlaganj najemnikom v primernem roku? Kako zagotavlja udeležbo zainteresiranih najemnikov v nezaključenih postopkih denacionalizacije? Zlasti pa, kako naj se predvidi učinkovit model za razrešitev problema najemnikov in lastnikov denacionaliziranih poslovnih prostorov in stanovanj? Kako se drži ta zakon načela, s katerim je bil pripravljen Zakon o denacionalizaciji, da se s popravljanjem krivic ne smejo povzročati nove krivice? Poudarjam, nove krivice! Obstaja upravičen sum, nekateri menijo celo strah, da bo želja po čim hitrejšem zaključku denacionalizacije prinesla, ne da bo, bo nove spore o lastništvu. Novi spori bodo zasuli slovenska sodišča, ne glede na kratke roke, ki jih ta zakon predvideva. O tem, da se zaradi denacionalizacije in predvsem vračila objektov v naravi morajo izseliti ugledne institucije, še ni nihče spregovoril. Te institucije so si v dolgih, dolgih letih v teh prostorih ustvarile pogoje za delo. Ampak o tem nismo in ne bomo slišali nobene besede več. Vlada se s tem ne ukvarja in jo ne zanima. Šole in fakultete se morajo spopadati z iskanjem nadomestnih lokacij, namesto da bi se šole in fakultete ukvarjale s svojim poslanstvom, s pedagoškim delom. Je to cilj, kolegice in kolegi? Je to cilj? Po nekaterih izračunih naj bi Rimskokatoliška cerkev na koncu z denacionalizacijo, govorim po nekaterih izračunih, dobila 220 približno milijonov evrov vrnjenega premoženja. Bolj natančno 218 in pol, da me ne bo kdo za besedo držal. Seveda, če bi bil jaz ta ustanova, bi se mi mudilo, da čim prej dobim nazaj vse, kar naj bi bilo moje. In da bom čim prej gospodaril in služil s predmeti denacionalizacije. In ravno tega ne razumem: pri obravnavi prejšnje točke je stališče tukaj, v obravnavi te je pa stališče tukaj. In sedaj se pogovarjajmo, kolegice in kolegi, spoštovani! Imejmo enaka merila za vse, za vse! Ne sedaj, to bo pa moje, to bom hitro vzel, tisto na drugi strani je pa stališče popolnoma drugačno. Mislim, poglejte, meni je najbolj hudo, ker imate Slovenske in Slovence za malo [[...]], da ne razumejo, o čem se pogovarjamo, gospe in gospodje. Ne biti takšni. V Slovenski nacionalni stranki se ne moremo strinjati, da bomo v treh mesecih rešili tisto, kar nismo rešili v 17 letih. Ne moremo! Počakajmo! Počakajmo, če smo 17 let čakali, bomo pa še eno leto ali dve ali tri. Hitrost ubija, gospe in gospodje. Jaz nimam nič proti, če se dokaže lastništvo nekomu in mu to pripada. Ampak naj se dokaže. Potem lahko začnemo iskati vsak po svojih rodbinah, kje smo bili, kaj smo in kaj je naše. Bodimo pošteni do sebe in do drugih. Prav je, da se zadeva uredi, ampak naj se uredi za - "hudimana" bom rekel po trbovsko - , naj se uredi pod normalnimi pogoji, ne pa po 17 letih v treh mesecih. No, kolegi! Lepo ali pa ne - res je! Vi v treh mesecih ne morete rešiti tistega, kar se 17 let ni rešilo. In potem bo nekdo prišel in bo rekel, ja, saj to je kriva tista prejšnja oblast. In bi prišel iz tiste prejšnje oblasti, pa bo rekel, zdaj je pa kriva ta oblast. Pa ne gre za oblast, gre za to, da so Slovenke in Slovenci, naši prijatelji, naši sodržavljani in imajo enake pravice vsi. Ne glede, ali ima zelen, bel, rdeč ali črn suknjič, ne glede na to. "Prihvatizacija", še enkrat poudarjam, ima eno napako, črko "h" vmes. Ampak to je to. Kapitalizem je v Angliji trajal 400 let. 400 let. A mi bomo pa v 17-ih letih vse naredili? Ne gre. Ne moremo, gospe in gospodje. Lahko se smejete, lahko poveste, imate možnost, zato pa je demokracija, hvala bogu, povejte svoje stališče, svoje mnenje. Nihče ne "osporava" lastništva, če je dejansko dokazano, nihče. Ampak, kako bo dokazano, 17 ga nismo mogli, zdaj ga bomo pa v treh mesecih z enim zakonom! Kdo misli ob tem zakonu na ljudi, ki so nas, mene in vas izvolili v Državni zbor? Nihče. Mi moramo izpolnjevati neko komando in moramo to narediti. Jaz nimam nič proti, še enkrat pravim osebno, Bogdan Barovič, če nekdo dokaže, da je nekaj njegova last in jo prejme. Ampak reševati zadeve v treh mesecih kar na pamet, počez in kakorkoli že - ne gre. Ne gre! Res je, 1991. leta se je zgodba začela, v enem letu naj bi se končala, pa se v 17-ih ni. In se ne bo tudi v treh mesecih, ker bo povzročila nove in nove in nove in nove spore. Kot veste, ljudje smo vsi enaki: pri "denarju", star pregovor, se vse konča. Ni več ljubezni. Ampak ne gre tako. Ne moremo kar vzeti tisto, na pamet v treh mesecih, kar 17 let, poudarjam sedmič, nismo. Bodimo pošteni, bodimo pametni. Če smo mi toliko pošteni, da priznamo, da je pač zasebna lastnina z vsemi dokazili možna in seveda hvala bogu, da jo ljudje dobijo nazaj, hvala bogu. Bodite tudi vi toliko pošteni, da rečete prav, ampak pojdimo po zakonu, po zakonu, po zakonu, po pameti in s predpisi. Izgovarjati se, da nekaj propada zaradi tega, ker ta denacionalizacija ni bila izvedena, je malo, tako kot smo prej govorili. Lastništvo, kmetijskim - pač tistemu organu, o katerem smo prej govorili, in on to pusti, samo da je moje. Samo, da je moje, pa naj raste robidovje, naj bo "svinjarija", ampak samo, da je moje. Ne gre! Pustite, uredimo s predpisi najprej, da se ti objekti, ki so pod vprašanjem, uredijo oziroma urejajo. In vsak, ki je tam, je dober gospodar, pa ni važno, ali je v SDS-u, ali je pa v LDS-u, ali kjerkoli že - naj pač skrbi za tisto. Mi pa z zakonodajo uredimo vendarle enkrat normalno te postopke, ne pa, še enkrat pravim, gospe in gospodje, ne govoriti 17 let nič, sedaj pa v treh mesecih. Ti trije meseci so problematični. Jaz vem, da je volja, jaz vem, da je želja in jaz vem, da je tudi pohlep, ampak pohlep nikoli in nikdar ni pripeljal daleč. Mogoče je rešil za leto, dve, tri neko državo, potem pa je pohlep pripeljal v pogreb. Jaz spoštujem voljo in željo, da se zadeva uredi dokončno, še enkrat pravim, da se uredi dokončno, vendarle gospe in gospodje, imejmo pamet, ne v treh mesecih! Po 17 letih v treh mesecih! Ne gre, ne bo šlo in ne more iti. Takšno je stališče Slovenske nacionalne stranke. Ne moremo in nočemo in ne bomo podprli tega zakona. Ne bomo! Ker v treh mesecih, veste, še sami ne bomo vedeli, kje smo, ko bomo začeli predsedovati EU. Vsi ste podpisali papirje, da ne boste nagajali Vladi, razen Slovenske nacionalne stranke - "nagajali Vladi", govorim v narekovajih. Kar pomeni, briga nekatere, briga vas za Slovenijo in Slovence, samo da "sfuramo" to, kar moramo "sfurati" do decembra, potem nam pustiti do junija, julija mir, to, kar bomo naredili, bomo naredili, potem nam je tako ali tako vseeno, ker bodo volitve. Ni res! Do zadnjega dne smo mi "poslanke in poslanci" izvoljeni z glasom ljudstva, ljudi in njih moramo zastopati, ne pa interese enih ali pa drugih, v tem primeru ne interesa Rimskokatoliške cerkve, ki jo spoštujem - blagor mu, ki veruje - ampak ne zato, da bodo vse dobili v treh mesecih. Blagor mu, ki veruje! Prav. Z vsem spoštovanjem, ne pa na tak način. In bodite pošteni in si poglejmo vsi v oči. Ne gre tako in ne bo šlo, vsaj kar se Slovenske nacionalne stranke tiče ne! Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Stališče Poslanske skupine SDS bo predstavil kolega Mitja Ljubeljšek.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, spoštovani minister! V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke podpiramo odločitev Vlade Republike Slovenije, da je v zakonodajni postopek vložila Predlog zakona o zaključku postopkov vračanja podržavljenega premoženja, ki odpravlja dosedanje zakonske nejasnosti in pomanjkljivosti, ter s tem daje pravno zakonsko podlago, da se postopki čim hitreje zaključijo, da se odpravijo nekatere pravne ovire za dokončanje postopkov ter da se zagotovi pravica do odločanja v primernem roku, s poudarkom na tem, da do širjenja kroga upravičencev ne sme priti, prav tako ne tudi do nastanka novih obveznosti ter do nobenih javnofinančnih stroškov. V vseh teh letih po osamosvojitvi je bila problematika vračanja podržavljenega premoženja tudi ena od odmevnih in vsiljenih političnih tem za takšne in drugačne razprave v javnosti, v medijih, v predvolilnih kampanjah in podobno. V razpravah in zapisih je bilo veliko političnega populizma, nasprotovanja brez argumentov, bile so pavšalne osebne ocene, z edinim ciljem nasprotovati vračanju podržavljenega premoženja. Pri vsem tem pa se je tudi zavestno pozabljalo, da je v sklopu te problematike množica oškodovancev, ki zaradi nedorečene zakonodaje, neusklajenosti odgovornih institucij in organov, neenotne sodne prakse, počasnosti sodnih postopkov in tako dalje ne pridejo do svoje pravice oziroma do svoje nezakonito odvzete lastnine. Primeri, ki so nastali, na primer, z razpadom bivše skupne države in posledično s prevzemanjem drugih državljanstev, izguba pravice do denacionalizacije zaradi političnih kazenskih sodb, vračanje večstanovanjske hiše, v kateri je, na primer, eden ali več etažnih najemnikov, podnajemnikov ali celo lastnikov, vračanje rekonstruiranega objekta v javni koristi, vračanje zemljišča, na katerem je zgrajena javna cesta ali drug javni objekt, in tako dalje, so problemi dosedanjih denacionalizacijskih postopkov, ki so težko rešljivi ali celo nerešljivi brez dopolnitve obstoječih zakonskih podlag. S temi problemi in stiskami upravičencev smo se soočali tudi v naši poslanski skupini, tako na podlagi pisnih prošenj in pritožb kot z njihovimi neposrednimi predstavitvami v poslanski skupini. Krivično in nepošteno bi bilo, če bi za tako evidentno problemsko stanje krivili le dosedanje vlade in zakonodajno vejo oblasti, ki so se verjetno trudili, da bi postopki tekli v načrtovanih rokih in se tudi končali. Nesporno pa je, da se ni v vsem tem času pravočasno sprejela dopolnitev zakonodaje, ki bi odpravila poprej navedene ovire in pomanjkljivosti. Danes pa imamo torej končno dopolnjeno zakonodajo s predlaganim zakonom v prvi, splošni obravnavi. Že leta 1991 je bil sprejet Zakon o denacionalizaciji, ki je nerealno napovedoval zaključke postopkov v enem letu po vložitvi popolnih zahtev oškodovancev. Tudi Ustavno sodišče je večkrat opozorilo na prepočasne postopke v denacionalizacijskih zadevah in pozvalo državne organe k hitremu reševanju odprtih zadev. Opozorilo je tudi da nastajajo zaradi zamud visoki stroški zavezancem, ki morajo ali pa bodo še morali poravnati škodo zaradi nezmožnosti uporabljanja premoženjskih pravnih lastnikov. S svojimi odločbami je Ustavno sodišče želelo pospešiti denacionalizacijske postopke s tem, da je razveljavilo posamezne določbe Zakona o denacionalizaciji ali pa je s svojimi obrazložitvami vplivalo na vsebinsko odločanje pristojnih organov. Na osnovi teh določb Ustavnega sodišča je bil zakon tudi večkrat dopolnjen in spremenjen. Poleg Zakona o denacionalizaciji pa poteka vračanje premoženja tudi na osnovi Zakona o izvrševanju kazenskih sankcij, s tem da se vrača zaplenjeno premoženje v kazenskih postopkih, ki so bili končani do 31.12.1958. Veliko teh postopkov je še v teku, pri čemer pogosto potekata istočasno tako upravni kot sodni postopek. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo prepričani, da ravno ta dvotirnost ob vseh ostalih zakonskih pomanjkljivostih zavira učinkovito zaključevanje denacionalizacijskih postopkov. Predlog novega zakona vsebuje določbe, ki na zakonski podlagi operacionalizirajo ureditev obeh dosedanjih zakonov, istočasno pa vključuje tudi zakonske rešitve in dopolnitve, ki jih dosedanja zakona nista imela. Naj naštejem le nekatere poglavitne rešitve. Osebam, ki so bile rojene na območju Republike Slovenije in so bili na istem območju rojeni tudi njihovi starši in so praviloma slovenske narodnosti, kasneje pa so se iz različnih razlogov preselili na območje bivših republik in imajo sedaj državljanstvo ene izmed držav bivše države, se prizna status upravičenca. Uvajajo se roki za zaključevanje postopkov na vseh stopnjah odločanja, urejajo se pravne možnosti za vpis vrnjenega premoženja oziroma za vpis lastninske pravice v zemljiško knjigo. Določeno je, da mora upravljavcev javne ceste pridobiti lastninsko pravico ali začeti postopek razlastitve, kadar so bile brez pravne podlage na zemljiščih, ki so predmet vračanja, zgrajene javne ceste. Razdelane so določbe o vzajemnosti. Določeno je izredno pravno sredstvo neprave obnove pravnomočno končanega postopka in še druge rešitve in dopolnitve. Torej, zaradi dosedanjih pomanjkljivih zakonskih podlag nastajajo dolgi sodni postopki, ki imajo negativne predvsem stroškovne posledice tako za upravičence kot za zavezance, predvsem pa za državo. Stroški teh postopkov, ki jih krije državni proračun, so zelo visoki. Veliko postopkov teče že od leta 1991 in še vedno niso pravnomočno zaključeni. Velikokrat se uveljavlja tudi odškodninska odgovornost države zaradi kršitve pravice do sojenja v razumnem roku. Upravičenci lahko uveljavijo odškodnino za nezmožnost uporabe denacionalizacijskega premoženja in tako dalje. Vse to narekuje sprejem predlaganega zakona z rešitvami, ki bodo pospešile zaključevanje postopkov, kar je v interesu tako upravičencev kot države. Ustavno sodišče ugotavlja in opozarja, da nedokončane denacionalizacije ne ogroža le načelo pravne države, ampak povzroča tudi veliko materialno škodo. Na osnovi vsega navedenega bomo v poslanski skupini Slovenske demokratske stranke v nadaljnjih obravnavah podpirali sprejem predlaganega zakona, podprli pa bomo tudi morebitne dopolnitve in izboljšave predlaganih določil, ki se bodo dorekle v konstruktivni razpravi v nadaljnjih postopkih. Po današnjem prvem branju pa bomo podprli tudi sklep, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala za pozornost.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Miran Potrč pa bo podal stališče Poslanske skupine SD. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Gospod minister! V Poslanski skupini Socialnih demokratov Predloga zakona o zaključku postopkov vračanja premoženja ne bomo podprli. Za to je mnogo razlogov, mnogo preveč, da bi jih lahko navedel v krajšem uvodu, zato bom navedel le najpomembnejše. Vlada trdi, da zakon ne bo povzročil novih materialnih obveznosti za proračun in druga javna sredstva države. Trditev, da teh obveznosti zaradi zakona ne bo, ne vzdrži nobene resne ocene in je le politični konstrukt predlagatelja, ki želi tudi na ta način zmanjšati pomen in posledice predlaganega zakona. Zakon namreč vzpostavlja nove pravice, vzpostavlja nove upravičence, ki jih doslej ni bilo, predvideva za njih tudi nekatera nova pravna sredstva, ki jih bodo vključila v reševanje, pospešuje postopke pred sodišči in upravnimi organi, ki bodo v krajšem času zahtevali dodatna proračunska sredstva. Nove obveznosti torej bodo že na tej podlagi, pa jih predlagatelj ne želi prikazati. Drugo. Zakon izhaja iz predpostavke, da je razlog, da določen obseg zadev še ni rešen, nedelavnost in premajhna zavzetost upravnih in sodnih organov in da bodo zato z "instukcijskim" rokom, ki jim ga določa zakon, za njihovo dokončno rešitev odpravljeni vzroki za zamude in vse zadeve rešene. To je netočna in nerealna predpostavka, ki izhaja iz prepričanja predlagatelja, da je le zlonamernost dosedanjih oblasti razlog, da denacionalizacijski postopki niso že zdavnaj in v celoti rešeni. Ker pa ta predpostavka ni točna, temveč je pomemben razlog za prepočasno reševanje tudi v slabem zakonu, v mnogih njegovih dopolnitvah in ustavnih judikatih, ki so vsi in vedno znova morali precizirati nejasnosti, so pa na žalost tudi širili pravice, bo izhodišče predlagatelja v praksi imelo pomembne posledice. Pravosodni in posebej še bolj politično odvisni upravni delavci bodo vsebino rešitev v zakonu logično razumeli kot namig in usmeritev, da Vlada od sedaj naprej od njih pričakuje, da je pomemben le rok in dokončna rešitev zadeve, ne pa tudi njena vsebina in pravna korektnost. In žalostno je, da bodo v glavnem imeli celo prav, saj predlagatelj v vsem svojem dosedanjem ravnanju zastopa takšno politiko. In, ker je cel sistem denacionalizacije narejen tako, da ima praktično možnost ugovora in pritožbe samo upravičenec, bo pač rešitev tudi, če ne bo utemeljena, postala dokončna. Za Vlado je važno, da se ugodi upravičencem, tudi če bo ob tem po nepotrebnem oškodovana država. Zato se po novem spreminjajo ravnanja zavezancev, vse se praviloma vrača v naravi, četudi bi obstajale podlage za ugovor vračila v naravi, posebej tudi zato, ker se v premoženju opravljajo za državo in družbe koristne dejavnosti, javne službe, nekritično se presoja vlaganja v času od denacionalizacije in do vrnitve in tudi odškodnina za neuporabo vrnjenega premoženja. Doslej smo na to opozarjali le politične stranke, posebej Socialni demokrati in slišali kritiko, da govorimo neresnico. Vlada je namreč trdila, da je vračanje naravi in to takoj za državo cenejše. Toda pravobranilec, ki naj bi varoval interese države in ima pravico delovati v tem primeru, tako ima po novem pravico zastopanja in pritožbe le na podlagi izrecnih pooblastil ministrstev, ta pa delujejo po svojih političnih interesih, ne pa v cilju varovanja interesov države, kar velja posebej pri vračanju premoženja Rimskokatoliški cerkvi in potomcem lastnikov, ki so zapustili Slovenijo po koncu druge svetovne vojne. In govoriti o tem, da zakon ne bo imel materialnih posledic, je res debela laž in sprenevedanje. Na to velja opozoriti posebej tudi upoštevaje mnenja državnega pravobranilstva, ki sem ga prej že omenil, ki v svojem zadnjem poročilu opozarja, da so postopki vračanja v naravi praviloma težji, praviloma bolj zapleteni, povezani z zahtevki za odškodnino za nezmožnost uporabe in zato praviloma bremene državo bolj kot vračilo v obliki odškodnine. Prav bi bilo, da si te ugotovitve državnega pravobranilca prebere in zapomni tudi Vlada, da ne bo zavajala javnost, da so takšni postopki za državo ugodnejši. In posebej, kar poudarja pravobranilec, da bi bilo zato potrebno pred umikom ugovora o nezmožnosti vrnitve nepremičnine v naravi, kar sedaj nekritično forsira ta Vlada in dokončno uzakonja ta zakon, presojati tudi finančne posledice takšne odločitve v celoti. Zanima me, ali bo Vlada tako ravnala, saj doslej ni. To tokrat torej ni nobeno politično stališče, ampak strokovno mnenje odgovorne inštitucije državi in predlagatelj, Vlada, če bi mu šlo za interese države, ne pa za politične cilje, bi to moral upoštevati, ne pa da takšna stališča ignorira. In s sprejetjem tega zakona bo ignoriranje takšnih stališč postalo ne le politika Vlade, ampak tudi politika Državnega zbora. S takšno politiko se Socialni demokrati ne moremo strinjati. Prepričani smo namreč, da škodi interesom države, in je ne bomo podprli. Ne moramo namreč pristati, da se zaradi političnih ciljev oškoduje država in vse njene državljanke in državljani. Kar cerkev in politični somišljeniki niso dobili vrnjeno doslej, bodo po novem dobili na podlagi tega zakona po hitrem postopku, nekritično in mnogokrat tudi brez dejanske pravne podlage. In to je cilj tega zakona, ki se prikriva. To morajo vedeti državljanke in državljani, ko bodo ugotavljali, zakaj država nima sredstev za bolj pomembne naloge. Ko bo država tudi s pomočjo tega zakona Cerkvi in svojim političnim somišljenikom vrnila vzeto premoženje, podlaga za to pa je tudi ta zakon, zakon o denacionalizaciji, o izvrševanju kazenskih sankcij o popravi krivic in drugi zakoni o vračanju premoženja, pa tudi sodbe o razveljavitvi povojnih obsodb, ne glede na razloge, bo istočasno ta Vlada v drugih primerih trdila, da upravičene poprave krivic, ki prav tako izhajajo ali iz II. svetovne vojne ali pa iz ravnanja Slovenije po osamosvojitvi ne more popraviti, ker nima sredstev. Takšen očiten primer je, recimo, povrnitev materialne škode oškodovancem II. svetovne vojne. Temelj za povrnitev škode je nesporen, II. svetovna vojna, priznava ga tudi Vlada. Višina škode in oškodovanci so znani, vendar država odklanja rešitev z izgovorom, da za to nima sredstev. Enako nesprejemljivo je ravnanje države do najemnikov v denacionaliziranih in hišniških stanovanjih, ki jim je krivice povzročila že samostojna Slovenija, Demosova vlada v letu 1991. Tudi za popravo teh krivic ni denarja. Denarja tudi ni za poštene pokojnine slovenskim državljanom, ki so delali v drugih republikah bivše skupne države, pa jim Republika Slovenija ne prizna, da je naš standard in da so naše cene nesprejemljive za višino pokojnin, ki jo te Slovenke in Slovenci, naši državljani, dobivajo iz drugih republik. Tudi za kompenzacijo nesprejemljivega povišanja cen življenjskih potrebščin ni sredstev in volje. Predsednik države celo pravi, da živimo bolje kot kdajkoli, saj iz zabojnikov za smeti gledajo cele štruce kruha. In ob tem se država, posebej tudi pravosodno ministrstvo, gre popravo krivic in želi zagotoviti pravice tudi tam, kjer niso neposredno potrebne! In končno, da ne bo nesporazumov, predlagatelj se zavzema za dosledno in takojšnjo izvršitev zakona, ki je, to velja še enkrat povedati, unikum v Evropi. Nobena država v tranziciji ni sprejela takšnega denacionalizacijskega zakona, po katerem bi vračala vse odvzeto premoženje, in to po možnosti v naravi in še s plačilom odškodnine za nezmožnost uporabe. Celo bogati Nemci so v obrazložitvi rekli, da bi vračanje vsega premoženja v naravi povzročilo preveliko gospodarsko škodo in da bi plačilo odškodnine v celotni vrednosti bilo v nasprotju z načelom socialne države. Še in še bi se torej dalo govoriti o nesprejemljivosti predlaganega zakona, posebej, če ga primerjamo z Zakonom o lastninjenju. Po njem so namreč vse državljanke in državljani dobili certifikate le za manjši del vrednosti premoženja, ki so ga desetletja ustvarjali, pa še to je bilo kasneje v veliki meri razvrednoteno. Prav je, da se, četudi poenostavljeno in na kratko, vse to pove. Če bi bilo kaj pravičnosti, ta Vlada ne bi skrbela samo za del svojih političnih somišljenikov, temveč za vso državo ter za vse državljanke in državljane. Ker pa ni tako in ker ravna izrazito različno do ljudi, je prav to povedati. Če že ne moremo zagotoviti pravičnih rešitev, želimo vsaj pomagati odpirati oči volivkam in volivcem. Hvala.
Hvala lepa vam, kolega Potrč. Kolega Anton Kokalj bo predstavil stališče Poslanske skupine Nova Slovenija. Izvolite.
Spoštovani gospod minister, spoštovani podpredsednik, spoštovane kolegice poslanke in poslanci! Država je zaradi ljudi in ne ljudje zaradi države. To je rekel nekdo, ki je umrl pred 90-imi leti in naredil ogromno dobrega za te ljudi in seveda posredno tudi za državo, takratno. Bil pa je slučajno tudi član neke skupnosti, o kateri danes precej slišimo - ali pa ne slučajno, ne vem. Če v spletni brskalnik vtipkamo besedo "denacionalizacija", so na drugem mestu med najdenimi spletnimi stranmi, ki vsebujejo ključne besede, kot so: denacionalizacija še ni zaključena, dolgotrajna denacionalizacija, prepočasna denacionalizacija. Zakon o denacionalizaciji, ki je bil sprejet v letu osamosvojitve, je pretenciozno napovedal, da bodo popolno vloženi zahtevki za vračanje podržavljenega premoženja rešeni v letu dni. Kljub temu da so se v zadnjem času denacionalizacijske zadeve reševale prednostno, smo v 15-letnem zaostanku, saj vsi zahtevki še vedno niso rešeni. Za tako dolgotrajen proces gotovo obstaja več vzrokov. Pri denacionalizacijskih zadevah obstaja veliko možnosti pritožb ali pa je treba rešiti mnoga predhodna vprašanja, bodisi glede državljanstva ali glede raznih uradnih cenitev, ki si tudi večkrat nasprotujejo. Ne nazadnje je s posegi v zakon na prepočasno reševanje zahtevkov s številni odločbami opozarjalo tudi Ustavno sodišče. Dolgotrajnost povzroča visoke stroške, tako za državo kot za upravičence. V objekte, ki so predmet zahtevkov, ravno zaradi neurejenega položaja nihče ne vlaga in jih ne obnavlja, zato nezadržno propadajo. Med njimi so tudi zelo pomembni kulturni spomeniki, kot na primer Križanke in kompleks Kostanjevica, ki še čakajo na rešitev lastništva. Če se ne ve, kdo je lastnik, je onemogočen prostorski in ekonomski razvoj krajev ter gospodarjenja z nepremičninami in objekti. Upal sem, da smo si enotni, čeprav sem slišal danes, da si očitno nismo, da je treba postopke čim prej pripeljati do konca. To si je za eno od prioritet zastavila tudi sedanja koalicija po 12-ih letih drugačnih vlad, ki niso imele te prioritete. Od tod tudi verjetno taki zaostanki. Vlada je z različnimi ukrepi skušala zadeve pripeljati do konca, vendar pa naslovljene upravne enote in ministrstva niso v celoti upoštevala smernic. Tako iz poročila stanja spremljanja denacionalizacijskih zadev iz junija letošnjega leta razvidno, da so največji zaostanki na Ministrstvu za kulturo, med Upravnimi enotami pa je po število nerešenih zadev v ospredju upravna enota Ljubljana. V Poslanski skupini Nove Slovenije menimo, da si morajo za dosego cilja prizadevati vsa ministrstva in vsi organi, ki imajo na voljo različne mehanizme za povečanje učinkovitosti. Upamo, da bo zakon o zaključku postopkov vračanja podržavljenega premoženja, ki ga danes obravnavamo, pospešil in dokončal začetek postopka vračanja podržavljenega premoženja. Temeljno načelo zakona je preprečiti nekonsistentnost pri vodenju postopkov, kar se je v preteklosti pogosto dogajalo. Možnost reševanja zadev tako po zakonu o denacionalizaciji kot tudi po zakonu o izvrševanju kazenskih sankcij je včasih pripeljala do različnih rešitev, ki pa niso v skladu z načelom pravne varnosti. Predlog zakona v dveh členih določa upravičence, ki do sedaj niso mogli vlagati zahtevkov, vendar po zagotovili ministrstva s tem ne bo prišlo do širjenja kroga upravičencev niti do nastanka novih obveznosti - pa tudi če. Država mora popraviti krivice, to je njena osnovna dolžnost. V Poslanski skupini Nove Slovenije se nam zdi zelo pomembna vsebina 4. člena predloga zakona, ki določa roke za postopke. Roki so postavljeni zato, ker očitno organi niso resno vzeli določb, da se denacionalizacijski postopki vodijo kot prednostni. Sodišče bo zavezano, da mora o zahtevku na prvi stopnji odločiti v roku treh mesecev od dneva, ko bo ta zakon stopil v veljavo. Isti rok bo veljal tudi za odločanje o vseh rednih in izrednih pravnih sredstvih. Upravno in Vrhovno sodišče sta zavezana še krajšim rokom, in sicer 30 dni za odločanje o zahtevku in za odločanje o pritožbi ali reviziji prvostopenjskega sodišča. Poleg ostalih pomembnih novosti zakon nalaga upravljavcem objektov v javni koristi, kot so na primer javne ceste, komunalna infrastruktura, da v roki šestih mesecev po uveljavitvi tega zakona, pridobijo ta zemljišča, če so bili objekti zgrajeni na zemljiščih, ki so predmet postopkov vračanja. Upravljavci lahko sklenejo prodajno pogodbo, pogodbo o prenosu zemljišč ali pa začnejo postopek razlastitve. Kljub temu da je ostalo nerešenih samo še okoli 5% zahtev, so to postopki, ki se zaradi svoje kompleksnosti vlečejo že zelo dolgo časa. Že prej je bilo omenjeno, da se povzroča velika materialna škoda, čedalje več pa je tudi odškodninskih zahtev za nezmožnost oziroma za nemožnost uporabe nepremičnin v času od uveljavitve zakona o denacionalizaciji do vrnitve upravičencem, kar prinaša visoke stroške za državni proračun. V Poslanski skupini Nove Slovenije se zavedamo, da bodo morali pristojni organi vložiti precejšen napor, da se začeti postopki končajo. V preteklosti je bilo reševanje denacionalizacijskih postopkov potisnjeno na stranski tir. Razlogi pa so poleg že omenjene kompleksnosti, očitno po nekaterih današnjih predstavitvah tudi politične narave. Krivice, ki so bile po II. svetovni storjene v nasprotju z vsemi civilizacijskimi normami, je potrebno popraviti čim prej in omogočiti pravo reparacijo vsem oškodovancem. Na koncu bi rekel samo še to, da mislim, da je osnovno načelo pravne države načelo pravičnosti. In mislim, da je ta zakon napisan izključno v tej funkciji. Kot sem že uvodoma rekel, država je zaradi ljudi in ne ljudje zaradi države, zato se zavzemamo, da se končno popravijo krivice, ki so bile storjene. Krivice se lahko popravijo pod določenimi pogoji, ki so znani, in seveda se ne delajo te zadeve na pamet, kot je bilo mogoče sklepati iz nekaterih razprav danes. Hkrati pa ugotavljam in tudi prosim predsedujočega, da bi nekako ostala razprava v okviru zakona, ki nam je predložen, in bi pač glede na njegovo ponavadi doslednost vodenja razprav za to tudi poskrbel, da se ne bomo ukvarjali tudi s pokojninam in z drugimi zadevami, ki v ta zakon ne sodijo. Čisto na koncu bi rad samo eno opombo za kolege poslance in poslanke. Tisti, ki pač imate potrebno da ali zaradi političnega marketinga ali zaradi vašega osebnega prepričanja "mlatite" po Rimskokatoliški cerkvi - jaz razumem to, da smo v demokraciji, in tega sem vesel, da lahko vsak pove, kar misli. Zato bom tudi sam sedaj povedal kar mislim, da se zavedate, da po definiciji je Rimskokatoliška cerkev skupnost vernikov, v katero spadamo tudi nekateri poslanci. In teh vernikov je mnogo več kot tistih, ki operativno to vodijo. Zato se pač morate zavedati, ko govorite o tem ali ko "mlatite" po tej inštituciji, "mlatite" tudi po nas. Morate se zavedati, da nam ni vedno vseeno, če se govori na pamet. Nikakor vam ne želimo preprečevati vašega svobodnega govora, vendar samo toliko v vednost. Jaz bi si želel, tudi kot eden od tistih, ki skrbim za enega od kulturnih spomenikov, 300 ljudi skrbi za eno majhno cerkev, v katero je treba vlagati veliko prostovoljnih prispevkov in časa in tako naprej, in služi ljudem, služi skupnosti, ni lahko poslušati take floskule in take očitke. Zato bi prosil, ko govorite, da se zavedate tega, da ta lastnina, o kateri se govori, in številke, o katerih se govori, številke se ne dajo oceniti, ker to premoženje je neprecenljive vrednosti za Slovenijo, to sem prepričan, zato so vse številke premajhne, o katerih govorite. Bi pa lepo prosil, da se dejansko zavedate tega učinka. Seveda bo Nova Slovenija predlagani zakon podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Tekom predstavitev stališč poslanskih skupin smo spregledali poslanko Majdo Širco, ker je v trenutku, ko bi morala biti na vrsti, prihajala skozi vrata. Zato ji dajem besedo, da zdaj kot zadnja predstavi stališče poslanske skupine. Izvolite, gospa Širca.
Hvala za razumevanje. Naj se odpravijo krivice, je dejal moj predgovornik, vendar jaz pravim, naj se ne dela novih krivic. V Poslanski skupini Zares vemo, da je res, da bi morala biti in da bi bilo dobro, da bi bila denacionalizacija že zaključena. 16 let na 50 let podlage, bi kdo rekel, je preveč. Ampak treba je vedeti, da ne gre za enostavne primere, da ne gre za enostavna vprašanja. Tudi prejšnja vlada se je tega zavedala in tudi prejšnja vlada je vedela, da bi morala že dokončati te postopke, a jim ni bila kos. Kako so zakomplicirani in koliko odprtih vprašanj je pustila tista rešitev iz leta 1991 in še vse ostale kasneje, se zavedamo danes. Toda vseeno pravim, čeprav si vsi želimo, da bi bili denacionalizacijski primeri čim prej končani, lahko rečem, da ne za vsako ceno. Primeri so preveč zapleteni, da bi jih sedaj na hitro zaključili in prišli do rešitev, ki ne bi bile konsistentne, ali pa celo prisilili sodišča, da preskakujejo, ravnajo morebiti pod pritiski in da ne zajemajo vseh dejstev, ki so v takih primerih potrebna, in da mogoče tudi v taki vnemi celo naredijo krivice. Zagotovo tudi tistim, ki se jih je obravnavalo prej po nekem rednem, po drugačnem postopku, sedaj pa se bo druge obravnavalo po drugih pravilih. Resda se jih je nekoč po predolgih, a vendar kratki postopki ne opravičujejo tega hitenja. Ostali so najtrši orehi denacionalizacije in prav najtrše bi želeli streti sedaj s silo. Najtrši orehi so gozdovi, kulturni spomeniki, kmetijska zemljišča v javni lasti in podobno. Skratka, veljati bi moralo načelo hiti počasi. Ni prav, in vsi vemo, da ni smiselno, da so odločitve hitre, temveč menimo, da je smiselno, da so odločitve pravične. Hitra pravica, ki je načelo tega zakona, se lahko spremeni v hitro krivico. Razumemo sicer željo, da se ta denacionalizacijski ognjemet zgodi čim prej. Še eno leto je časa, ampak vendar, dovolite, da predstavim pomisleke Zaresa, zakaj so morebiti tudi dobre želje lahko tlakovane, tiste, ki so tlakovane z dobrimi željami prinašajo neprimerne ali pa krivične rezultate. Skratka, ponovim: v Poslanski skupini Zares podpiramo vsa upravičena, ponavljam upravičena, prizadevanja Vlade Republike Slovenije, ki lahko prispevajo k temu, da bo Slovenija zaključila denacionalizacijske postopke v celoti, saj gre za proces, ki obremenjuje lastniška razmerja in tudi gospodarjenje z nepremičninami. Ampak, snovalci nove zakonodaje po našem mnenju niso upoštevali dejanskih težav slovenske denacionalizacije. In vemo, že moji predhodniki so poudarili, da zakon, ki je bil sprejet konec leta 1991, je bil večkrat dopolnjen, spremenjen, tudi Ustavno sodišče je z odločbami in razveljavitvami posameznih členov vplivalo in dodatno zapletlo položaje. Zapletenost nerešenih zadev je razumljiva, saj Zakon o denacionalizaciji v nekaj členih ni mogel razrešiti vseh tistih razmerij, ki so se odvijala 50 let. Nekatere druge države so to naredile, mogoče jim je danes žal za njihovo hitenje, in vendarle minister je poudarjal sam in tudi v materialu beremo, da je kar nekaj napredkov bilo narejenih. Naglica in prisila nas zato še posebej čudita zato, ker sami ugotavljate, gospod minister, da napredek pri reševanju upravnih sporov na Vrhovnem pa tudi na Upravnem sodišču, ko ste sprejeli določene ukrepe za pospešeno reševanje denacionalizacijskih zadev, imajo sadove. Še posebej velja pohvaliti v tem primeru Upravno sodišče, okrajna sodišča, vemo, da delež pravnomočnih zaključenih zadeve na tej stopnji je kar 92,3%, in med upravnimi enotami je na nacionalni ravni delež pravnomočno zaključenih zadev glede na vse vložene zahtevke kar 95,6%. Dejansko nerešenih zadev na upravnih enotah jih je sedaj nekaj več kot 900, o vrnitvi odvzetega premoženja, razen na upravnih enotah, pa vemo - na prvi stopnji pa moramo odločati predvsem ministrstvo za kulturo, okolje in prostor in za finance, kjer je naštetih 101 primer. Ministrstva kot pritožbeni organi na drugi stopnji pa imajo skupaj nerešenih 77 denacionalizacijskih zadev, ni veliko hkrati je pa mnogo glede na to, da vemo, da gre za najtrše orehe. S predlagateljem se zagotovo strinjamo na tistem mestu, ko pravi, da je treba odpraviti nekatere pravne ovire za dokončanje teh postopkov, ampak problematičen za nas je širši cilj zakona, ki kaže na pravi namen predlagateljev, in sicer na neke vrste izsilitvi hitrih in s tem tudi nekvalitetnih odločitev in s tem tudi zadovoljitev koristi posameznih denacionalizacijskih upravičencev na račun nastanka novih obveznosti zavezancev, še zlasti države, kar pomeni, da bo zakon povzročil proračunske in javnofinančne stroške. Hkrati nas tudi skrbi to, da so na pristojnem ministrstvu pripravljali spremembe zelo potiho, brez večjih odzivov in javne diskusije, kar pomeni, da bodo te rešitve še poglobile vse probleme, s katerimi se soočamo. To postopkov zaključka denacionalizacije ne bo pospešilo, temveč bo ta zakon, kot sem že dejala, uzakonil neke vrste nasilja in omejil že tako okleščene procese in materialne pravice države. Zakon namreč uvaja tudi roke za zaključevanje sodnih postopkov, čeprav se denacionalizacijski postopki vodijo kot prednostni, kar pomeni, da bodo sodišča prisiljena soditi po načelu hitre pravice. Lahko pride s tem do naglice pri dokazovanju materialne pravice, kar pomeni, da v ničemer ne bo zakon prispeval k spoštovanju ustavnega načela pravne države; in to bi moralo skrbeti. Razumem, da si imate mnogo za povedati, spoštovani poslanke in poslanci, ampak pravna država naj bi vendarle ne ostala preslišala - kaj ne? Zavedati se moramo, da denacionalizacija ni samo pravni proces, ampak proces, ki bi moral biti zavezan načelu pravičnosti, saj se ne more popravljati krivic enim na račun tega, da se ustvarijo nove krivice ali pa škoda drugim. In krivico, ki se dogaja, pa najbolje ponazarja primer, če ga na hitro omenim, primer, spomnite se vsi Gozdnega gospodarstva Nazarje, zoper katerega je bil sprožen likvidacijski postopek. Omenjam primer zapletenega denacionalizacijskega in mogoče krivičnega postopka, kjer je podjetju, ker podjetju ni uspelo pridobiti dela gozdov, ki so bili v denacionalizacijskem postopku, vrnjeni ljubljanski nadškofiji, in takrat je ostalo brez dela 137 delavcev, do likvidacije podjetja pa je prišlo prav zaradi tega, ker z nadškofijo niso uspeli skleniti ustreznega dogovora glede dela gozdov, ki so sedaj v njeni lasti. Spomnimo se tudi, da Nadškofiji Ljubljana so ponudili vse oblike možnega sodelovanja, vključno s tem, da Gozdno gospodarstvo Nazorje v družbo, ki opravlja z gozdovi, vstopi kot solastnik in škofija se s tem naslednjim ni strinjala, ni pristala na to, ker se je potem Gospodarstvo Nazor želelo maščevati in tako po mnenju Nadškofije nikoli ni poskušalo pospešiti postopka denacionalizacije. Skratka, vemo za to krivico, vemo za mnogo drugih in zavedamo se, da je med večjimi projekti, vlade Janeza Janše na mizi še zgolj eno nedokončano poglavje, poglavje denacionalizacije, ki se bo s tem pospeškom mogoče sprožilo v tej smeri, da določeni postopki bodo lahko obravnavani s silo, na hitro in s tem, kot že rečeno, lahko ustvarilo neenakopraven položaj v primerjavi z drugim. Recimo, spomnimo se, kakšen postopek oziroma kakšen primer, ki je bil ranljiv za marsikoga, se je zgodil v Mariboru takrat, ko je Vlada z odškodnino mariborski nadškofiji, recimo, diskretno odobrila vrnitev mariborski nadškofiji za časa prvega vladnega obiska v Podravju že leta 2005, ko je podpisala pogodbo, da vrača v naravi objekte na Vrbanski cesti, kjer sedaj domujejo tri šole, se pravi, kmetijska fakulteta, srednja kmetijska šola in srednja šola za kmetijske mehanizacije, kljub dejstvu, da se je z vrnitvijo objektov v naravi ogrozilo delovanje več javnih inštitucij. Skratka, takrat se je Vlada odločila za vračilo v naravi. Takrat je morala na stroške davkoplačevalcev zagotoviti tudi nadomestne objekte v vrednosti 10 milijard tolarjev. Za povrh pa je še sprejela sklep o povračilu skoraj dveh milijard tolarjev škode Rimskokatoliški cerkvi, ker mariborska nadškofija zadnjih 15 let v tem času denacionalizacijskega postopka ni mogla uporabljati stavbe srednje kmetijske šole. Skratka, že iz podatkov finančnega ministrstva izhaja, da je denarna odškodnina, ki je bila tam, bila zelo visoka in da je presegala razumne meje. In zato lahko rečemo, da gre za eklatantni primer izvenproračunskega financiranja Rimskokatoliške cerkve. Skratka, čudimo se, da se ministrstvo in Vlada zavzemata za takšne rešitve, da bi v čim večjem številu primerov prišlo do vračanja v naravi po hitrem postopku. Vemo, da je med številnimi odprtimi primeri zelo pereč problem vračanja zahtevka na območju Triglavskega narodnega parka, kjer gre za vprašanja ogromnih hektarjev zemljišč. Vemo, da gre za številne druge primere, kjer se bojimo, da zaradi tega hitenja bo prišlo do novih krivic, do hitrega reševanja in prehitevanja postopkov, kjer se bojimo, da so intence zelo jasne in da bodo nekateri prišli s preskakovanjem do tistega, kar bi se moralo reševati po taki poti, kot se je reševalo drugje. Hvala lepa. Gospod Jerovšek, seveda, hotela sem tudi vam sporočiti, da takega hitrorokega zakona v naši poslanski skupini ne moremo podpreti.
Kolega Jerovšek, mislim, da greste zadnji čas res predaleč. Če ima kdo vročino, zadržite to za sebe. Poleg tega pa, dovolite, maloprej ste prišli v službo, mislim, da s skoraj šesturno zamudo, in od takrat dalje, mislim, da ste že vsem kolegom povedali, kaj ste popoldan in ponoči počeli, ampak dajte to opraviti zunaj. Tu je parlament, parlamentarno zasedanje, obravnavamo zakone, vi pa ne samo, da motite predstavnico skupine Zares, temveč ste izjemno neotesani in nekultivirani, vsaj tako ste se nazadnje izkazali s svojo opazko. Trenutno nadaljujete s svojim početjem, zato prosim, prekinite ga. Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na splošno razpravo poslank in poslancev. Pred tem vas obveščam, da je s seznama prijavljenih k besedi pomotoma izpadel kolega Rudi Veršnik, ki se po novem na seznamu nahaja za govornikom Bogdanom Barovičem. Prvi pa ima besedo poslanec Janez Drobnič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Seveda od poslank in poslancev pričakujem komentarje, ki strokovno vzdržijo, in bi želel, da se tudi nekako odrečemo ideološkim predznakom, temveč predvsem gledamo lastnino, vračanje premoženja kot demokratičen standard. Torej, od tega zakona pričakujem uveljavljanje demokratičnih standardov. Eden od temeljnih postulatov demokratičnih standardov je lastnina, je tudi svoboda in odgovornost. In če bomo na teh stvareh gradili, potem se nam ni bati za prihodnost. Zato je povsem nesmiselno postavljati vprašanja, kot so, komu vrniti in komu ne. Denimo, v imenu Poslanske skupine Nacionalne stranke je bilo rečeno, da se je treba vprašati, komu bi dali ali ne. Če se dokaže, da je nekdo lastnik, mene kot državljana čisto nič ne zanima, ali je on levi, desni, ali je to Rimskokatoliška cerkev, ali je to nekdanja predvojna politična stranka ali kdorkoli. Če uveljavljamo te standarde enakosti, potem jih moramo tudi na tem področju. In tu ni nobene dileme, s tem se samo smešimo pred svetovno javnostjo, sicer pa lahko tudi povem, tudi pred evropsko javnostjo in pred Evropskim sodiščem. Namreč, vsi tisti, ki so zavirali postopke vračanja podržavljenega premoženja, so dajali vtis, da delajo v dobrobit države, dobrobit davkoplačevalcev. Ampak kaj se na koncu pokaže - da so delali v škodo državljanov, davkoplačevalcev. Zato, ker bo ta lastnina definitivno vrnjena, v kolikor se dokaže, ne samo na osnovi zakonov Republike Slovenije, ampak tudi Evropskega sodišča, poleg tega pa so upravičeni še do odškodnin. Torej, dvojno breme. In zato je nesmiselno vprašanje, zakaj tako hitimo. Jaz se sprašujem, zakaj nismo tega že naredili v 17 letih. Ali naj potemtakem čakamo sto let, da bodo obremenitve za davkoplačevalce še bistveno večje. Lepo prosim, ne nalagajte nam kot davkoplačevalcem tega bremena in ne prelagajte obveznosti do lastnikov na poznejše obdobje. Lastnino je treba spoštovati. Tudi ti primeri, ki kažejo, kako je z najemodajalci in najemniki. Glejte, najemnina, toliko, da nam je jasno, najemnina lastnika se uporablja, če jo seveda daje nekomu v najem, za ohranitev vrednosti, za vzdrževanje, tekoče in seveda dolgoročno obnavljanje. Kajti lastnina, če se ne obnavlja, potem gre po principu entropije v nič. In zato so ti primeri, kako so ti delavci izgubili zaposlitev morda na prvi pogled krivični, ampak definitivno pomenijo, nekdo bo moral opravljati to vzdrževanje v gozdu. Če niso ti delavci, bodo potem neki drugi delavci, ki bodo morali to opraviti. Če pa niso imeli kaj opravljati, je pa definitivno taka družba obsojena na propad, ker ne bo mogla poslovati. In to je osnovno načelo, zato takšni primeri niso relevantni za argumentiranje vseh teh zadev. Torej enaka merila za vse. Zagotovo ne velja, da je potrebno hiti počasi in da hitrost ubija. V pravnem žargonu in na pravnem področju to ne velja. Na pravnem področju in področju pravic velja drug rek: pravica preložena je pravica odrečena. In o tem kriteriju se lahko pogovarjamo, ne pa da preveč hitimo. Potemtakem naj upravičenci čakajo še morda 50 ali 100 let? Enaka merila za vse. To pričakujejo državljani, ne glede na to, ali gre to za pravno osebo ali gre za fizično osebo, če izkazuje svoje lastništvo. Nobene utemeljitve ni, da se tega ne vrača: ne pravne, ne moralne, ne katerekoli druge. To je pa pravzaprav bistveno, kar bi morali imeti v mislih. Zakon meri v to smer. In v tej smeri ga tudi podpiram kot poslanec, kajti rad bi, da bi Slovenija, kar se tiče teh standardov, tudi glede lastnine bila v tistem krogu primerjalnih evropskih držav.
Hvala lepa, kolega Drobnič. Proceduralno, izvolite, kolega Jerovšek.
Spoštovani gospod predsedujoči. Prej ste prekoračili meje dovoljenega, bili ste neotesani, čeprav ste to meni očitali, ki sem medklic, ki je klasičen inštitut evropskega parlamentarizma, izrekel. In vi ste rekli, da sem z zamudo šestih ur prišel v parlament in v službo. Jaz sem danes tukaj že govoril v dopoldanskem času, vas pa ni bilo. In, če je podzavest iz vas izbruhnila in ste imel slabo vest, da vas ni bilo, da ste "špricali" to parlamentarno zasedanje, potem opravite sami s seboj. Kolegici Majdi pa sem rekel, da govori z vročino, ker je govorila nesprejemljive zadeve. In na vročino se je zgovarjala takrat mi pisno, ko je enkrat v govoru v parlamentu govorila, da Grosman, avtor prvega slovenskega filma, je Prlek in da je Ljutomer središče Prekmurja in je odgovorila, da naj kot opravičilo sprejmem, da je govorila z vročino. Domnevam, da je tudi tukaj govorila z vročino. Hvala lepa. Bi se pa vi morali opravičiti za takšen očitek, da nisem prišel v službo.
Moram priznati, da ste kar nekaj časa potrebovali, da ste odreagirali. Drugo pa, ne verjamem, da ste vi v položaju, ki bi ocenjeval:, kdo govori nesprejemljive zadeve, pa najsi bo to za kolegico Širco ali kogarkoli drugega. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima poslanec Dimitrij Kovačič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Kolegice, kolegi! Če nekdo reče, da je zakon, ki ga danes obravnavamo, namenjen oziroma je v interesu samo ene kategorije ljudi, potem gre tukaj bodisi za neznanje bodisi pa za zavestno zavajanje. In glede na to, da je to izrekel nekdo, ki ima visoko izobrazbo, ne verjamem, da gre za neznanje, ampak dejansko gre za zavajanje. Dejstvo je, da je zakon namenjen vsem kategorijam ljudi, vsem, ki izpolnjujejo pogoje za to, da na podlagi tega zakona uresničijo vračanje podržavljenega premoženja ne glede na to, komu se je to zgodilo, kot posamezniku ali kot inštituciji. In govoriti tako neresno in tako manipulativno, da gre samo za eno kategorijo, ki je zajeta v tem zakonu, je dejansko velika velika manipulacija, kar je pa verjetno bil tudi namen. Zanimivo je, da že več kot 15 let nekateri poskušajo na vsak način onemogočiti realizacijo zakona o denacionalizaciji, pa tudi zakona o izvrševanju kazenskih sankcij, kjer gre ravno tako na tej podlagi za vračanje, tokrat zaplenjenega premoženja. In zanimivo je tudi, da marsikdo od teh tako velikih kritikov za to, da bi se zakon izvršil do konca in da bi se premoženje vrnilo, so v začetni fazi zakona o denacionalizaciji sami zelo dobro poskrbeli za sebe in svoje ožje družinske člane in so dejansko že v enem letu, kot je takrat zakon predvideval in zavezoval, da je treba vrniti premoženje, so oni to dobili, potem pa so iz sebičnih nagibov vsem drugim pa to preprečevali in se zavzemali za to, da se ne bi nikoli v celoti zakon izvršil. To je neverjetno. Veliko jih poznam teh najhujših kritikov, ki so za sebe in svoje najožje družinske člane poskrbeli. Dejstvo pa je, da glede na to, da na podlagi zakona o denacionalizaciji in tudi na podlagi zakona o izvrševanju kazenskih sankcij še vedno ni prišlo do izpolnitev vseh obveznosti, ki jih oba zakona nalagata, se mi prav gotovo zdi prav, da kot zakonodajalec naredimo vse, da storjene krivice, ki so se v preteklosti zgodile tudi popravimo. Mislim, da je to naravno in to bi moral biti cilj vseh nas, torej, da odpravimo tudi hkrati vse težave, ki še vedno obstajajo, bodisi zaradi zakonodaje same bodisi zaradi preveč toge realizacije zakonskih določil, pa seveda tudi zato, da se prepreči nadaljnje povzročanje škode. Ta nastaja tako v državi kot tudi drugim pravnim ali tudi fizičnim osebam, kajti premoženje, ki je predmet različnih postopkov vračanja, ni aktivno premoženje in zato lahko propada, bodisi da propada ali pa ga zaradi tega ni mogoče tako ali drugače oplemenititi, kar je ravno tako povzročanje škode. Vse te težave narekujejo, da tudi na zakonodajnem področju poiščemo vse možne poti, da se postopki vračanja podržavljenega premoženja končno zaključijo. To je naša moralna dolžnost do vseh upravičencev, ki doslej še vedno zaradi številnih pravnih ali birokratskih ovir svojih upravičenj do vrnitve podržavljenega premoženja niso mogli uresničiti. Stroški, ki so doslej zaradi mnogih dolgotrajnih postopkov vračanja nastali in še naprej nastajajo in se kopičijo ter bremenijo tako upravičence kot zavezance, pa tudi državo, vse to skupaj prav tako narekuje, da to travmatično vprašanje, ki državljane Slovenije obremenjuje že toliko vrsto let, naposled le rešimo. Zato sam pozdravljam predlagani zakon, kot bom podpiral in pozdravljal tudi vse druge morebitne predpise in ukrepe, ki bodo prispevali k enaki rešitvi kot prispeva danes obravnavani zakon. Upam, da bomo v nadaljnjem postopku in pa opravljeni razpravi oblikovali takšno vsebino zakona, ki bo omogočala kar največjo učinkovitost, da bo namen, ki ga zakon zasleduje, tudi v celoti dosežen. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima poslanka Majda Širca. Izvolite. Se odpovedujete. Besedo ima poslanec Kristijan Janc. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovani predstavnik Vlade, kolegice in kolegi. Ko sem pozorno poslušal predstavnike strank in stališča, ki ste jih predstavljali, težko razumem, imam drugačno prepričanje in zame osebno je lastnina svetinja. To pomeni nekaj, kar bi mogli vsaj v tej hiši poslanci spoštovati in ceniti, pa ne glede, čigava je. Sploh ni pomembno. To je nekaj, kar je nedotakljivega, ker je v bistvu tudi zakon, ki je bil takrat sprejet mislim, da leta 1991, je bil takšen, kakršen pač je. Verjetno, da ni bil vsem pošeči, da verjetni tudi vse ni idealno zajel v takratni vsebini, ampak vendarle namen pa je imel dober in jasen, vrniti nazaj tisto, kar je bilo nekoč nepošteno odvzeto, pa naj bo to takšen ali drugačen lastnik. Sploh ni pomembno komu. Mislim, da je skrajni čas, da po 16 letih to zgodba zaključimo. In verjamem, da to, kar piše v naslovu predloga zakona, "o zaključku postopkov", vendar drži; da bomo to stvar zaključili v tej samostojni, demokratični državi. In da končno tisti upravičenci, ki še ostanejo, ki še živijo, kajti mnogi te sreče ne bodo dočakali oziroma je niso dočakali, dobijo nazaj tisto, kar jim je bilo na takšen način odvzeto. Mislim, da je konec koncev tudi za pravno državo, za vsako demokratično družbo nujno potrebno to dejanje do konca storiti. Se pa strinjam s tistimi, ki pravijo: ne povzročajmo novih krivic. Jaz upam, da ni bilo preveč povzročenih krivic, da pa vendarle s tem zakonom, ki ga imamo zdaj na mizi in s katerim želimo to pospešiti in poenostaviti, vendarle pridemo do cilja, kajti ta tekma traja predolgo. 16 let je pa res predolgo, zato je treba priti do cilja in to stvar zaključiti. In verjamem, da ta današnji predlog zakona o zaključku tega postopka daje meni upanje, predvsem pa številnim tistim, ki še čakajo v vrsti, da vendarle dobijo na koncu nazaj premoženje, ki jim je bilo nekoč odvzeto. V tem času je zagotovo nastala nova škoda, tako državna kot za upravičence, in ne nazadnje tudi veliko posredne in neposredne škode. Verjemite mi, kajti številni objekti, ki so v teh letih čakali na aktivnega gospodarja, na pravega gospodarja, so propadli in kažejo ne samo slab ugled kraja, ulice, trga, ampak postajajo že nevarni. Zato je zadnji čas, da jih dobi aktiven gospodar nazaj, da bo lahko z njimi gospodarno ravnal kot lastnik, kot dober gospodar in naredil iz teh objektov takšno in drugačno novo vsebino. Na podlagi vsega, kar je bilo povedanega, verjamem, da bo ta zakon dobil podporo v Državnem zboru, čim širšo, bi si želel, in da to stvar, ki so jo naši predhodniki, parlamentarci pred nami, sprejeli v dobri veri, tudi mi dokončamo v tem času, kot je predlagan. Poprava krivic iz preteklosti, mislim, da je to naša naloga, naša dolžnost in tudi naša odgovornost. Glede načela hiti počasi je po mojem že dovolj povedanega s tem, da smo 16 let hiteli počasi in da je vendarle čas, da pridemo do konca. Da pri tem upoštevamo zakonske okvire, ki jih je postavil takratni parlament, in tudi zaključimo v času in postopku, kot je predviden, ki je po moji oceni sprejemljiv in daje upanje, da bo vendarle stvar prišla do cilja in da bo tekma naposled končana. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Boštjan Zagorac. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Pohlep je lahko velik greh, ampak ta vlada se je odločila, da bo danes in jutri naredila še to zadnjo neumnost, zadnjo izpolnitev svojih predvolilnih obljub do RKC-ja. Danes bomo sprejeli to, v 17-ih letih se ni moglo vse vrniti - mi bomo to rešili v treh mesecih do novega leta. Kot da gre barka navzdol. Ampak zdaj pa resnično vidim, da barka gre navzdol, barka se potaplja in prve podgane jo že zapuščajo. Ampak vseeno je treba, preden se pa dokončno potopi, biti pa toliko konsistenten do ene inštitucije ali pa do nekaterih ljudi, da pa je treba te končne obljube še izpolniti. Prvo bomo to naredili danes, drugo spoštovane kolegice in kolegi, jutri. RKC v vse pore našega življenja. Bilo je kar nekaj govora o denacionalizaciji na štajerskem območju, od koder sam prihajam. Bil je omenjen že tudi Vrbanski plato, vemo, da se v teh inštitucijah nahaja med drugim tudi Kmetijski zavod Maribor kot ena posebna inštitucija z zaposlenimi 90 ljudi, ki jih bo ta neumnost denacionalizacijska vrgla na cesto. Nimajo kam, država jim pa ne želi priskrbeti neke nove lokacije, kot da niso pomembni. Ne želi. Zakaj pa tukaj ne rečete, da se dogaja krivica komu ali pa nekomu? Pokrajinski muzej v Mariboru je ena taka varianta - enaka. Zakaj pa tukaj ne govorite o krivici, pa o popravi krivice, pa ne vem, kaj vse? Tukaj pa ne. Kot da se to vas ne tiče! Betnava je tako ali tako poglavje za sebe, tam je iz farške inštitucije nastal celo adrenalinski park, za katerega mora vsak Mariborčan, če želi si ta adrenalinski park ogledati skupaj s svojim otrokom, plačati bodisi ali se odloči za črno varianto adrenalina ali pa za zeleno od 5 do 15 evrov. Ne 3 evre, toliko kot stane kino, ali pa 6, kot stane nogometna tekma; od 5 do 15 evrov. Sam tega nisem plačal, ampak so mi pa kolegi pravili, da menda celo, toliko da ne skoči en gospod v črno oblečeno, da te pa prestraši do konca, pa pozabiš na tistih 15 evrov, ki si jih dal na začetku, ampak te je adrenalinsko strah. Vmes pa seveda, ko tečeš ali pa hodiš, poslušaš pobožne pesmice o belem božičku, pa ne vem, komu še vse. To je trženje. To je pohlep, o katerem govorim. Vrnili smo gozd, da se danes na račun tega gozda hrani ena inštitucija, o kateri danes mi naj ne bi govorili. Čeprav vemo, da je daleč največji denacionalizacijski upravičenec po vašem prepričanju v tej državi. Ampak o njej danes mi naj ne bi govorili! Ampak ta inštitucija se napaja in hrani na ta račun. Zdaj se bo napajala še preko šol. In še in še je teh primerov. Nedolgo nazaj, ko smo tudi razpravljali v tem parlamentu, pa se spomnite T2. Čigav je T2? Kdo ti za 34 evrov na mesec, kolikor reklamirajo svojo ceno, ponuja tri kanale pornografskih vsebin? T2. In kdo je lastnik T2? Ta ista inštitucija, o kateri mi danes tukaj naj ne bi govorili, o kateri ne smemo govoriti in ki ni pohlepna. Tudi to je del vaše denacionalizacije in v treh mesecih, kot jih predvideva ta zakon, boste vrnili vse, na vrat na nos, kar je upravičeno in kar ni. Vse živo, samo da vrnete, da izpolnite svoje obljube, potem pa barka, "makar dol" ali pa nizbrdo. Že kolega Barovič je povedal v svojem nastopu: pobrati še tisto, kar je ostalo, drugo leto, ko so volitve, pa mogoče neka nova ekipa, ki pa dejansko ne bo več imela kaj pobrati in bo resnično delala za dobrobit te države. In danes vam lahko povem, da resnično upam, da vas na tej barki ne bo. Hvala.
Hvala tudi vam. Besedo pa ima poslanec Bojan Kontič.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Ministra ni. Težava je dejansko in s to težavo se soočajo lokalne skupnosti, ko želijo izpeljati svoje investicije, pa jih zaradi denacionalizacijskih postopkov dejansko ne morejo. Tudi kakšen objekt se najde v mestih, ki bi ga bilo potrebno obnoviti, potrebno tudi porušiti, ampak to ni mogoče zato, ker poteka denacionalizacija. Danes sem slišal v tej razpravi, in to me ravno najbolj skrbi, v zagovor temu predlogu zakona to, da je premoženje treba vrniti, pa ne glede na to, komu. Ravno to bo namreč ta zakon dejansko tudi omogočil. Naj pa povem, da me za denacionalizacijske upravičence res ni strah, sploh sedaj, ko imajo Vlado ali pa imamo Vlado, ki je zelo naklonjena denacionalizaciji, zelo naklonjena popravi krivic za preteklost, za nazaj, sedaj o teh krivicah, ki se dogajajo, pa bolj malo razmišlja. Kot me tudi ni strah za te novodobne bogataše, ki bodo seveda skupaj s temi, ki pridobivajo velika premoženja, tvorili najpremožnejši sloji v Sloveniji. Ko govorimo in razpravljamo o zakonu o denacionalizaciji o spremembah, se, sodeč iz današnje razprave, ni mogoče izogniti tudi vprašanju Cerkve. In tu nasprotujem vsem tistim, ki delajo enačaj med verniki in Cerkvijo kot institucijo. Pa ni to zraslo na mojem zelniku, to mi razlagajo ljudje, ki hodijo k obredom, ki so verni in torej tudi financirajo na nek način to svojo cerkev, pa imajo pomisleke pri denacionalizaciji, pri pridobivanju lastnine. Ne bom govoril tudi ne o gozdovih, ki sedaj spreminjajo lastnino, o nekdaj naših gozdovih. Bom pa pri tem opozoril samo na to, da se oglašajo domači slovenski lesarji, ki opozarjajo na težave, s katerimi se srečujejo, ki opozarjajo na to, kaj se sedaj v teh naših slovenskih gozdovih dogaja. In vedno manj "šumijo gozdovi domači", bi lahko povzeli eno izmed slovenskih pesmi. Osnovna napaka je v osnovnem zakonu, ki je dejansko določil pretirano vračanje lastnine v naravi in pretirane odškodnine za neuporabo tega lastništva. Razlogov, poleg tega, kar sem govoril za nepodporo temu zakonu, je več, med njimi tudi nelogičnost. Vloge bodo lahko vlagali novi upravičenci, dodatnih stroškov pa ne bo - "lari fari". Vloga pravobranilca, - posredoval bo le na predlog izrecnih pooblastil pristojnega ministra ali pa ministra. Zgodba je povsem jasna, ko pogledam te naše ministre in njihove aktivnosti v teh treh letih. Skrajšati čas - ni problem zgolj v času, problem je, ali je vračanje upravičeno ali upravičenci izpolnjujejo pogoje; vprašanje o tem, kako so posamezniki ali institucije to premoženje pridobili, pa je verjetno sploh bogokletno in ne sodi k temu zakonu. Tudi vprašanje, kdo bo to plačal, je odveč, ampak odveč je zaradi tega, ker natančno vemo, kdo bo to plačal - državljanke in državljani Republike Slovenije, nekaj rodov naprej, vsi tisti, ki v Sloveniji plačujemo ali plačujejo davke.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Mihael Prevc. K besedi pa vabim poslanko Darjo Lavtižar Bebler. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Ne morem se znebiti vtisa, da je tudi ta zakon pisan po načeli "a la cart". Torej, zavoljo tega, da se posebej ustreže nekaterim konkretnim subjektom, tistim subjektom, ki jih ta oblast favorizira in jim hoče zato olajšati postopke uveljavljanja njihovih dejanskih ali namišljenih upravičenj. Še posebej pri zakonih, ki prihajajo z Ministrstva za pravosodje, so nas izkušnje izučile, da se je vedno treba vprašati, le kaj oziroma kdo je zadaj. Naj spomnim, da sem tudi pri sprejemanju novele Zakona o kazenskem postopku imela neki čuden občutek, da je zadaj nemara namera pripraviti teren za razveljavitev sodbe zoper škofa Rožmana in za nekatere druge konkretne zadeve te vrste. Občutek je bil pravi, danes je to jasno. No, glede na odziv predsednika Vlade je bil tisti zakon vendarle pomanjkljiv, ker ni obenem določil tudi bolj primernega tajminga, kdaj sme Vrhovno sodišče takšno sodbo objaviti in kdaj še ne. Čeprav sem bila sama vseskozi prepričana, da se je Demosova vlada oziroma Slovenija od vseh postsocialističnih držav odločila za najmanj primeren in najbolj škodljiv princip vračanja podržavljenega premoženja, danes zagovarjam stališče, da je res treba denacionalizacijo čim prej zaključiti, čim prej določiti končne lastnike tega premoženja in tudi preprečiti nadaljnje finančne posledice za državo in davkoplačevalce. Z vidika uveljavljanja pravne države, pravne varnosti in zaupanja v pravo pa je vprašljivo, ali je mogoče pred koncem tega procesa spreminjati tudi nekatere pogoje materialnopravne narave. Vse to postavlja pod vprašaj tudi načelo enakosti pred zakonom. Denimo, doslej so upravičenci do denacionalizacije dobili odškodnino zaradi nemožnosti izkoriščanja podržavljenega premoženja, od sedaj naprej pa naj do te odškodnine ne bi bili upravičeni. Mislim, da je to zelo vprašljivo. Predlagatelj zagotavlja, da bo ta zakon bolj pravičen tudi do oseb, ki so bile v času podržavljanja jugoslovanski državljani, sedaj pa so zgolj državljani neke druge države, ki je nastala iz katere od republik bivše SFRJ. Sedaj ta krog upravičencev širi tudi na tiste, ki so bili rojeni na območju Slovenije in so praviloma slovenske narodnosti, pozneje pa so se iz različnih razlogov preselili na območja bivših Republik SFRJ. Nisem prepričana, da je to pravična rešitev. Nisem niti ne prepričana, da je takšna rešitev v skladu z Ustavo Republike Slovenije. Nekdo je bil lahko rojen tudi drugje, pa mu je bilo njegovo premoženje v Sloveniji kljub temu podržavljeno, nekdo je lahko bil rojen v Sloveniji, pa ni slovenske narodnosti, pa mu je bilo tudi podržavljeno nepremično premoženje v Sloveniji itn. Mimogrede, predlagam, da si tudi predlagatelj bolj natančno prebere 14. člen Slovenske ustave, kjer je govora o enakosti pred zakonom oziroma o človekovih pravicah in se tam omenja, da rojstvo, narodnost so tiste kategorije, ki tukaj nekaj štejejo. Pričujoča novela nalaga sodiščem in upravnim organom, da zadeve zaključijo v izredno kratkih rokih in da jih obravnavajo prednostno. V zadnjem obdobju smo kar pogosto priča zakonom, ki nalagajo sodiščem prednostno obravnavanje zadev. Ja, zdi se imenitno, toda kaj se bo zaradi takšnih zavez s sodiščem dogajalo s tistimi številnimi nerešenimi zadevami, ki že itak in tudi že predolgo čakajo na sodno razrešitev v razumnem roku? In ker sem že na začetku rekla, da je vedno treba biti pozoren na to, kaj oziroma kdo je zadaj, mislim, da zajec tiči v grmovju 2., 3. in 10. člena. V teh členih se srečujemo s pojmi, kot so "rojen v Sloveniji", "slovenske narodnosti", "ne glede na pogoj vzajemnosti", "kadar teče postopek po Zakonu o izvrševanju kazenskih sankcij" itn. Osebam, ki nastopajo v 2., 3. in 10. členu, naslednji 11. člen, daje možnost neprave obnove pravnomočno končanega postopka. Torej zanimivo, samo upravičencem ne pa tudi zavezancu. Upam, da nam je jasno, da ponovno odpiranje pravnomočno končanih postopkov ne prispeva k čimprejšnjemu zaključku denacionalizacije. Pa še nekaj. Nekateri od omenjenih pojmov nekako ne "pašejo" v Evropsko konvencijo o varstvu človekovih pravic. In nekje tam na koncu, veste, je Evropsko sodišče v Strasbourgu. Ne bodimo presenečeni, če se bo kakšna od teh zadev končala prav v Strasbourgu. Spoštovani! Bojim se, da tudi tajming sprejemanja tega zakona in vsebina tega zakona ne bosta mnogim všeč. Pa ne glede na to, ali so verni ali niso verni. Prepričana sem, da je ta predlog zakona nesprejemljiv in zato ga nikakor ne bom mogla podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Rudolf Petan.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani! Govorimo o denacionalizaciji. Kaj pa sploh je to? Če boste vprašali kakšnega staro Evropejca, Američana, Japonca, blage veze ne bo imel, kaj je to denacionalizacija. Iz preprostega razloga, zato ker je to posledica in oni vzrokov ne poznajo, ker pri njih ne poznajo nacionalizacije in v tem je ves problem. Brez nacionalizacije, ki se je zgodila po II. svetovni vojni pri nas, tudi danes ne bi govorili o denacionalizaciji. In mislim, da je res bila velika škoda, da se je v tistem času dogajalo to, kar se je, da so se dogajale nacionalizacije, da moramo še danes govoriti leta 2007 o denacionalizaciji. Dejstvo je, da mi ne želimo v treh mesecih rešiti tistega, kar se je dogajalo 17 let, pa ni šlo, kajti ta zadeva ne traja 17 let, ampak 60 let in še nekaj zraven, približno toliko. In sedaj verjetno, za božjo voljo, je že čas, da pozabimo na te travme, da rešimo to zadevo, ki nas bremeni, da odvržemo ta nahrbtnik, ki ga kar naprej nosimo in ga nekateri potegnejo takrat, ko se jim zdi prav, da bi oživeli kulturni boj. Drugače si jaz tega enostavno ne znam več razlagati. Drži, kar ste nekateri trdili, da so v nekaterih evropskih državah kapitalizem gradili nekaj sto let, mi bi pa sedaj radi to, ne vem, v 17 letih, tako da bi bilo to sedaj hitro. Ampak to tudi ni najboljši argument, kajti tudi Slovenija je kot država nastala šele leta 1991, prej je bila neke vrste diktatura, saj tako so mene učili v šoli, je šla leta 1991 kot država na pot demokracije in se je v 17 letih izgradila državo, spoštovanja vredno državo. Ko so nekatere druge države prehodile pot 100, 200 ali pa 300 let, Slovenija je leta 2004 postala članica EU, nekatere druge države članice EU so takšno pot mukotrpno delale 20 let in še več. Po šestih letih intenzivnega približevanja smo dosegli članstvo EU in po treh letih prevzeli evro. Nekatere države članice ga še niso prevzele, ker ga ene ne želijo, druge ga ne morejo, mi smo to intenzivirali, pa je šlo zelo uspešno. In dejstvo je, da mi smo bili na neki stranpoti v preteklih 50 letih, generalno gledano - vse seveda ni bilo slabo, to moram tudi povedati - ampak generalno gledano je bila stranpot. Danes bi bilo prav, da bi zaključili z vsem tem, kar nas teži, kar nas nekako obremenjuje, kar obremenjuje tudi bodoče rodove, če tega ne bomo zaključili in se spominjali samo tistega, kar je dobro - bilo je veliko tega tudi. In zakaj se moramo še danes ukvarjati s to denacionalizacijo, ki jo še po 17-ih letih nismo zaključili, druge države, kjer so imele nacionalizacijo, so to že opravile - tako ali drugače uspešno, manj uspešno, ampak to so zaključile. Ta nahrbtnik so odvrgli in se ne delijo več po tem, kar je bilo pred 60-mi in 70-mi leti. In čas bi bil, da tudi mi pozabimo na to in da se bolj ukvarjamo s tem, kako bo naprej. Ampak brez tega nahrbtnika, če ga ne vržemo stran, ga bomo imeli stalno na hrbtu in to nas bo stalno obremenjevalo, zato je res čas, da to zaključimo. Kar se pa tiče pohlepa, o čemer smo ga danes slišali, pa jaz nisem čisto prepričan katerega; pohlepa tistih, ki so včasih bili lastniki določenih nepremičnin, njim ne moremo očitati, njim je bilo odvzeto, njim je bilo odvzeto. Kvečjemu je potem lahko pohlep tistih, ki so si nezakonito pridobili pravico do uporabe lastnine ali pa tudi zakonito, vendar niso nič prispevali, so jo dobili. Tudi mogoče nič krivi. Jim je bila podarjena, jo lahko upravljajo, lahko gospodarijo z njo, ampak lastnina ni bila njihova. Ampak verjamem, če so si pa pridobili kakšno korist od tega, da pa sedaj se težko odpovedo temu tako ali drugače. In sedaj reči, to je krivica, da ne bo imel več pravice nad tem, kar ni bilo nikoli ne njegovo ne od njegovih staršev, je zopet velik problem. Zato je potrebno to enkrat zaključiti. In zelo pomembno se mi zdi to - ali pa najbolj žalostno tudi -, da je ta lastnina bila odvzeta ljudem ali krivica narejena ljudem zato, ker so bili lastniki nekega premoženja, kajti tistim, ki niso imeli premoženja, se jim ta krivica ni zgodila. In ti ljudje, veliko teh ljudi, vsaj jaz poznam takšne familije, njihovi ostanki danes ležijo na Teznem, v Teharjah ali pa v enem od 400 mest približno, kjer je zagrebljenih nekaj 10.000 Slovencev. Tam so tudi dojenčki, ki niso bili nič krivi, edino to, da so bili na tisti dan, ko se je to zgodilo, živi. In to se je dogajalo samo zato, ker so bili, recimo, starši ali oni osebno lastniki lepe hiše, tovarne, gozda, velikega posestva ali pa česa podobnega, kar se je splačalo odvzeti. To so dejstva. In to nas še vedno bremeni in mi bi morali to resnično čim prej zaključiti, končati, pozabiti na te travme. To, da se moramo še danes obremenjevati s tem v letu 2007, je resnično odveč in neproduktivno, ampak brez tega, da to zaključimo ne bo šlo, če ne bomo zdaj zaključili, bomo to vlekli še, ne vem, eno leto, dve leti, pet let - če bomo hiteli počasi. Ampak jaz mislim, da bi že morali zdavnaj tako pohiteti, da bi že zaključili. In mislim, da se moramo primerjati tudi z Evropo. Prav je tako, včasih nam sicer malo manj ustreza, ampak tudi evropski standard je, da se v letu 2007 pa res ne ukvarjamo več, ali pa vsaj ne intenzivno ali vsaj ne na zakonski ravni, s pravnimi okviri, s stvarmi, ki so nas bremenile in so se zgodile, leta 2007 pa nas še kar naprej bremenijo in nas še kar naprej razdvajajo. Kar poslušajmo današnjo razpravo, kako smo se tu nekako razdvojili popolnoma po nepotrebnem. Če bi ta tema bila rešena, potem danes o tem ne bi razpravljali in bi se ukvarjali mogoče s čim drugim, kar je mogoče stvar prihodnosti ali pa, kar se je zgodilo pred dvema letoma, ne pa pred 60 ali 70 leti. Mislim, da bi bilo to veliko bolj produktivno. Zaradi tega jaz zagovarjam ta zakon. Sama vsebina ni bila moja priljubljena tema nikoli. Ampak glede na to, da nas to še vedno obremenjuje, pa še moje otroke bo to obremenjevalo, je čas, da to zaključimo. Zaradi tega bom ta zakon podprl. Ne trdim, da je zakon najboljši, idealen. Če bi se dalo tak zakon narediti, bi verjetno že bil narejen, že pri prejšnji vladi pa pri predprejšnji vladi. Ampak očitno je stvar težka. Vendar mislim, da danes smo v taki situaciji, da to res lahko zaključimo. Kar pa se tiče strahu pred velikim bogastvom teh denacionalizacijskih upravičencev, pa mislim, da izkušnje v Sloveniji v tem trenutku kažejo, da temu ni tako. Najbogatejši so tisti, ki - kolikor jaz vem - niso ničesar dobili od denacionalizacije, sploh niso bili upravičenci, niti oni osebno niti njihovi starši, ampak so prišli do tega bogastva drugače. To je pa zopet, lahko rečemo, neka nacionalizacija, ki pa smo jo storili, ne vem, v prejšnji vladi pa predprejšnji vladi, če jo lahko tako imenujem, ampak to je zgodba za druge okvire in druge zakone. Hotel sem samo to povedati, da denacionalizacija verjetno velikih, tistih največjih bogatašev ne bo prinesla. Tisti so že formirani, največji bogataši, ki danes kupujejo podjetja in prodajajo, pa pri tem zaslužijo. To je druga zgodba. Strahu pred bogatimi ali pred bogataši na račun denacionalizacije ne bo. Čas pa je, da to zaključimo, da ta nahrbtnik odvržemo in se ne obremenjujemo z zadevami, ki so nastale pred 70 leti, pa jih mi še zdaj nismo uspeli rešiti. Samo za to gre in samo zaradi tega bom ta zakon podprl. Za vsebino pa upam, da so jo tisti, ki so zakon pripravili, dovolj intenzivno, dovolj kvalitetno in dovolj strokovno pripravili. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. K besedi vabim poslansko Barbaro Žgajner Tavš. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. No, veste, ko govorimo o denacionalizaciji, imamo v mislih premoženje, in to tisto premoženje v prvi vrsti, ki spet postaja cerkvena last. Pa mi dovolite, tisti, ki govorite na pamet in ki s prstom kažete na opozicijo, kako krivična je, ker si upa govoriti o nepravilnostih, ki se dogajajo v naši družbi tudi pod to Vlado. Franc Rode je pred davnimi leti dejal, da je bila Cerkev pred drugo svetovno vojno, pa ga bom citirala, "preveč bogata". Cerkev je imela premoženje, ki ni bilo potrebno za izpolnjevanje njenega poslanstva. Torej, premoženje, ki je izhajalo še iz fevdalne dobe. Sama bi se morala odpovedati svojim posestim in jih izročiti ubogim. To je dejal gospod dr. Franc Rode pred davnimi leti. Zato tisti, veste, ki ste primerjali Cerkev z verniki - sram vas bo, ker hočete na tak način manipulirati, manipulirati s širšo slovensko javnostjo. Verniki so nekaj, Cerkev pa je v današnjem času tudi zaradi te Vlade postala največji kapitalist na Slovenskem. Pa ne le največji kapitalist, RKC bo po končanih postopkih denacionalizacije tudi zaradi tega zakona, ki ga je pripravil gospod Šturm, najpremožnejše civilno združenje na Slovenskem. Toliko o poštenosti, toliko o enakopravnosti oziroma standardih enakosti, ki so jih nekateri iz vaših vrst zagovarjali danes na seji. O standardih enakosti - naj vas spomnim, kaj je zapisano ali pa kaj je cilj tega zakona. Cilj tega zakona je tudi, da bodo za pravnomočno končane postopke, v katerih upravičenci iz katerega izmed razlogov, ki so sedaj jasno urejeni v tem zakonu, se pravi, novih razlogov, niso uspeli po starem, je potrebno predvideti v kratkem roku možnost sprožiti nepravo obnovo pravnomočno končanega postopka. Pa ne se šaliti! Kje je, spoštovane kolegice in kolegi, tukaj standard enakosti? Jaz bi vas prosila, če boste upoštevali ta standard enakosti takrat, ko se je potrebno znotraj naše države, pa tudi pred evropskimi inštitucijami boriti za slovenske državljanke in državljane posameznike. Pa verjamem, da se tudi gospod Šturm spomni družine Šelih, tiste družine, ki je leta 1993 zaradi domnevne zdravniške napake izgubila sina. Ko zaradi učinkovitosti naših sodnih mlinov niso dočakali doma pravnomočne kazenske sodbe, ampak so morali iti pred Evropska sodišča za človekove pravice! Ampak tudi, ko je Evropsko sodišče reklo, da je država Slovenija dolžna izplačati, pa bom rekla zgolj 9 tisoč evrov odškodnine tej družini, se je Republika Slovenija, državno pravobranilstvo pritožilo znova pred evropske inštitucije. Kje je, spoštovane kolegice in kolegi, moralna odgovornost naše države? Padli smo na celi črti za 9 tisoč evrov. Danes pa govorimo, jaz imam podatek, da naj bi Rimskokatoliška cerkev po končanih postopkih denacionalizacije dobila več kot 200 milijonov evrov! Pa primerjate: 9 tisoč evrov na eni strani - ne, to je preveč za družino, ki je bila oškodovana v našem sistemu - 200 milijonov evrov - pa bomo dali Rimskokatoliški cerkvi, zgolj iz postopkov denacionalizacije. Pa bom tukaj odštela tisto odškodnino, ki jo je Republika Slovenija že ali pa jo še bo plačala. 8,1 milijona evra odškodnine za nezmožnost uporabe objektov, ki so bili predmet denacionalizacije, zgolj en primer. In veste, kaj je rekel minister Zver na to? Minister Zver je izjavil, da je bil to dober posel zgolj 8,1 milijona evrov odškodnine, dober posel zato, ker je Rimskokatoliška cerkev hotela več. Spoštovane kolegice in kolegi! Ne se šaliti. Ta zakon je pisan na kožo zgolj in samo eni, če hočete, pravni osebi v naši državi: Rimskokatoliški cerkvi. Ja, ker tudi preko tega zakona poplačujete tiste obljube, ki so bile še dane v času pred volitvami ali pa - verjamem, da jutri imela več tudi časa, da bom spregovorila o še eni veliki preveri te Vlade, ki se ji reče konkretno Mladinska knjiga. Veste, tudi tam je Rimskokatoliška cerkev večinski lastnik. Pa vam bom jutri prikazala, na kakšen način se Rimskokatoliška cerkev preko Mladinske knjige vsiljuje v učbeniški sklad oziroma na področju šolstva.
Hvala. Besedo ima gospod Veber.
Hvala za besedo. Denacionalizacija je zagotovo ena od tem, ki je še kako pomembna za razvoj Slovenije v bodoče, kajti finančne obveznosti, ki nastajajo zaradi denacionalizacije, so res enormne in bodo še večje tudi po tem zakonu. Hkrati pa je tudi res, da veliko stvari ta hip v državi stoji, ker denacionalizacija še ni končana. Vendar je treba tudi to povedati, da denacionalizacije ni končana zaradi tega, ker smo edina država, ki je sprejela tako obsežen zakon in tako obsežen način vračanja premoženja, seveda v naravi, če ne gre v naravi, potem z odškodninami. Če pa je tudi bilo vrnjeno v naravi, pa je potrebno potem še izplačati odškodnino za neuporabo tega premoženja. To je nenormalna obremenitev javnih financ in te javne finance naj bi bile predvsem v državnem proračunu, in prav zanimivo je, kako si Vlada upa zapisati v ciljih in načelih tega predloga zakona, da bo čim hitrejši zaključek postopkov vračanja podržavljenega in zaplenjenega premoženja, pri tem pa ne sme priti do širjenja kroga upravičencev in niti ne do nastanka novih obveznosti zavezancev, še zlasti države. Torej država res misli zgolj samo nase, navidezno, če govorimo o državi, ki jo predstavlja Vlada. To je mnenje Vlade oziroma predlagatelj je Vlada tega zakona. In ne drži to, kar je zapisano v teh načelih in ciljih, kar sem tudi prebral, kajti v členih zakona, ko jih bereš, zelo jasno piše, da bodo tudi tisti, pri katerih je že pravnomočno končan postopek o denacionalizaciji, lahko v roku treh mesecev ponovno vložili zahtevek za novi postopek in s tem do novih pravic. Če bodo vložili zahtevek za to, da bo to obremenitev za upravičenca, verjamem, da tega ne bodo naredili. Če bodo vložili zahtevek za to, da bodo dobili dodatno odškodnino ali dodatno premoženje, bodo to naredili. Torej to v ciljih in načelih, gospod minister, kar je zapisano v tem zakonu, resnično ne drži in je veliko zavajanje slovenske javnosti, predvsem pa zavajanje vseh tistih, ki prispevajo v javne finance, da se lahko potem te odškodnine izplačujejo. Zdaj, če že govorimo tudi o premoženju Rimskokatoliške cerkve, je treba tudi povedati, da je tudi veliko premoženja in tudi veliko poslov, ki jih opravlja ta ustanova, neobdavčeni, in če bi tudi vračala v javnofinančno konstrukcijo državnega proračuna, potem bi človek še nekako mogoče razumel, da dajmo še kaj upoštevati, ker bomo tudi iz tega naslova potem kaj dobili v proračun. Ampak temu ni tako! Želim pa opozoriti še na naslednje dejstvo. Prav žalostno je, da predlagatelj, to je Vlada, ne zapiše, da bo prišlo do dodatno javnofinančnih obremenitev tudi občin. Tudi občine so tiste, ki bodo izplačevale odškodnine za neuporabo premoženja v tistem obdobju, dokler to premoženje ni bilo vrnjeno. Naj samo ponazorim primer najemnin v poslovnih prostorih, recimo, kjer si upravičenec lahko dobesedno sam izračuna, koliko mu pripada za tisto obdobje, ko mu to premoženje ni bilo vrnjeno, dobesedno sam izračuna in občina mu mora to izplačati. Zdaj bomo ta krog upravičencev še razširili in bo teh zahtevkov še več. Ta zakon tudi pravi, da v šestih mesecih občine morajo odkupiti vsa tista zemljišča, katerih še niso premoženjsko uredili, niso postali lastnik, ki je, recimo, pod javnimi cestami, pod javnimi ustanovami, katerih je lastnik občina, in v šestih mesecih bodo morale občine skleniti pogodbe z upravičenci in jim izplačati to pogodbeno vrednost, ki bo izračunana. Verjamem, da tudi te pogodbene vrednosti ne bodo majhne, prej višje kot nižje in občina bo pravzaprav ravno tako v neki nemogoči situaciji, da bi se sploh pogajala o tej ceni, ampak bo ponujena cena, izvolite, toliko zahtevamo in toliko bo občina morala plačati. Pa to tudi še nekako razumem, da tisti upravičenec zahteva takšno plačilo in da je to v skladu s temi normami, veliko težje pa razumem, da se v ta zakon zapiše, da je lahko upravičenec upravičen do nadomestnih zemljišč samo takrat, ko bo Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije dostavil sodišču popoln seznam parcel, s katerimi gospodari. Danes smo že govorili o tem, pa bomo še nekajkrat, ko bo tudi poročilo o nadzornem odboru Sklada kmetijskih zemljišč za leto 2006, upam, da tudi kmalu na dnevnem redu, ugotovili, da sklad nima popolnih evidenc. Sklad kmetijskih zemljišč nima popolnih evidenc in ne more podati popolnega seznama parcel, s katerimi razpolaga. Torej ne bo moč tudi nekaterih zadev reševati na način, da se zagotovi nadomestno zemljišče, ker Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije nima popolnih evidenc. In to vsi, ki ta zakon pišejo, zelo dobro vedo, od ministra in vseh tistih, ki so sodelovali pri pisanju tega zakonskega predloga. Če pa poskušamo temu Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov vzeti en evro, je pa v tem parlamentu pravzaprav panika, predvsem na vladni strani, kaj se bo pa zdaj zgodilo. In za kaj pravzaprav gre pri tem skladu? Sklad je bil res ustanovljen za to, da izpelje denacionalizacijo čim prej. Ali je v interesu sklada, da to naredi, je ključno vprašanje. Niso bile upravne enote tiste, ki naj bi zavirale te postopke, največ problemov je bilo ravno pri Skladu kmetijskih zemljišč, ki pa je pod okriljem desnice skoraj ves čas, odkar je bil ta sklad ustanovljen. In zvračati krivdo na nekoga drugega, tretjega ali pa, recimo, da tudi mi nismo za to, da se zaključi postopek denacionalizacije, je daleč od resnice. Sklad kmetijskih zemljišč je praktični primer, da to ne drži. In dejstvo je, da občine od tega sklada ne dobivajo od koncesij v državnih gozdovih niti evra. To je edina koncesija v tej državi, ki je sklenjena na način, da občini ne pripada niti evra. Pa ji pripada po zakonu, po ustavi, po vseh predpisih, vendar se enostavno ne da spremeniti niti enega zakona, da bi do te spremembe prišlo. In zakaj pravzaprav nima Vlada interesa, da do te spremembe pride, da bi lahko tudi pri Skladu kmetijskih zemljišč občine dobile del teh koncesnin oziroma odškodnin za koncesije in tudi del zakupnin za državna kmetijska zemljišča iz enostavnega razloga: 10% teh prihodkov, ki jih ustvarja Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov, se namenja Slovenski odškodninski družbi, ki izplačuje potem tudi določene zneske in postopke za to, da upravičenci dobijo sredstva tudi iz naslova Slovenske odškodninske družbe. Če bi seveda 30, 40, 50% koncesnin in zakupnin pripadalo občini, bi seveda tudi Slovenski odškodninski družbi pripadalo manj sredstev, ker jih dobi toliko, kolikor jih dejansko sklad, torej 10% tistega, kolikor jih ustvari s svojimi pogodbami, ki jih pač sklepa na ta račun. In tukaj se zopet za hipec vrnem nazaj na to dejstvo, da bi Vlada morala zapisati v cilje in načrte tega zakona, če že zavaja javnost, da ne sme priti do javnofinančnih obremenitev zlasti države, bi morala zraven napisati, da tudi ne sme priti do obremenitev občin. Ampak ne samo, da se tega ne želi zavedati, zavrača prav vse rešitve, ki bi občinam omogočile, da pridejo do vira, s katerim bodo lahko izplačevala izgubo sredstev, ki jih bodo zahtevali upravičenci. Občine tega vira nimajo na razpolago, država ga ima v imenu Sklada kmetijskih zemljišč. In to mislim, da je resnično eden od tako velikih problemov, da ga je nemogoče reševati na ta način, kot je tukaj zapisano, da bomo zdaj pa v treh mesecih, kar vse zaključili. Ne, daleč od tega, dragi moji! S tem zakonom se bodo postopki še bistveno bistveno razširili in zavlekli, končali bodo na sodiščih in tudi to pravdanje na sodiščih seveda ne bo kar tako po enostavnem postopku zaključeno. Še huje pa bo, če se bo dejansko na ta sodišča pritiskalo, da zaključijo te postopke, pa ne glede na to, ali je vse pravno čisto ali ne. In če je minister v uvodu predstavitvi tega zakona govoril o tem, da gre za pravno varnost - ja, ta zakon ponovno odpira zelo veliko vprašanje pravne varnosti v naši državi, v kolikor bo sprejet. In mislim, da ga resnično v takšni obliki ne smemo sprejeti in dajmo raje se vprašati, ali ne bi zaključili denacionalizacijo na način: da ugotovimo, do tukaj smo po postopkih prišli, ugotavljamo, da so nekateri resnično ali nerešljivi in jih ne rešujemo na način, da se vrača v naravi, se oceni, kakšne odškodnine se temu upravičencu da, in si jutri podamo roko in gremo narazen. Vendar, ne! Gremo drugo pot, tako da bomo dejansko še bolj obremenili državni proračun, še bolj bomo obremenili občinske proračune, nekdo bo pa še vedno govoril, da je bilo to vse skupaj zastonj. Res ne razumem takšnih razlag in v izogib takšnim razlagam in takšnim zavajanjem je res težko podpreti tak zakon in pričakujem, da dejansko ta zakon ne bo podprt, ker ne prinaša nobenih pametnih, predvsem pa ne pravno čistih rešitev. Hvala.
Hvala. Gospod Žnidaršič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Prav gotovo ima ta zakon pomanjkljivosti, zaradi katerih ga ne bom podprl. Podprl ga ne bom zato, ker se ve, da je v nerešenih primerih lastninjenja, vračanja podržavljenega premoženja, da je ta zamuda pri rešitvah nastala zaradi praviloma neutemeljenih zahtevkov, zaradi spornih zahtevkov, zaradi nedokazanih upravičenj in tukaj hiteti pomeni, da bo prišlo do hudih napak, spodrsljajev in seveda zlorabe. In v tem smislu je zakon pisan na kožo tistih, ki bi radi dobili, pa niso upravičeni, in zaradi tega ni mogoče tega podpreti. Prav tako je znotraj tega zakona skrita želja in namera vračati tudi tistim, ki niti približno niso upravičeni do vračila podržavljenega premoženja. Pri tem mislim na tuje državljane, zlasti na avstrijske tuje državljane, ki so itak preveč dobili nazaj oziroma vse, kar so dobili, ne bi smeli, in treba bo pogledati, kdo je podpisoval in kdo je odobraval vračilo avstrijskim državljanom, katerih premoženje je bilo ostalo bivši Jugoslaviji in seveda s tem tudi Republiki Sloveniji na račun vojne škode. Ti državljani bi morali dobiti svoja upravičenja povrnjena od avstrijske države. Nekateri so to uresničili, nekateri najbrž niso, nekateri so zamudili rok, ki je bil s strani avstrijske države določen. In tistim naj bi mi sedaj velikodušno vračali premoženje. Zunanji minister je v nekem intervjuju izjavil, da je avstrijskim državljanom vrnjeno 90% vseh zahtevkov, da je bilo rešeno pozitivno. Kje je pamet tistih, ki to trdijo oziroma so to naredili? To je nezakonito! To je v nasprotju z interesom Republike Slovenije, to gre na škodo naših državljanov, tudi tistih, ki so med drugo svetovno vojno, na račun katere je to premoženje avstrijskih državljanov ostalo bivši državi in tudi naši! Kdo misli na tiste naše državljane, ki so izgubili vse svoje premoženje takrat premično, nekateri tudi nepremično premoženje, pa do danes niso dobili dinarja odškodnine? Mi bomo sedaj velikodušno vračali vsem po vrsti, seveda naši pa so zunaj zakona, zunaj možnosti dobiti del svojega premoženja nazaj prav iz tega premoženja, ki bi ga morali ne vrniti, pač pa prodati in dati našim, torej v sklad za povračilo vojne škode našim upravičencem. Tega ne delamo, to se odmika, Nemčija nam je dolžna nad 5 milijard ameriških dolarjev - o tem se ne pogovarjamo, ker smo dobri ljudje, ker dobre odnose kupujemo s ponižnostjo in z odpustki, ki so vredni milijarde dolarjev, napram našim državljanom pa se obnašamo neodgovorno in jih puščamo, da ne rečem, dobesedno v revščini, ker se po drugi vojni mnogi niso nikoli pobrali, ker so ob vse prišli, pa država - torej sedanje in prejšnje oblasti niso po tem vprašanju storile nič. Zaradi tega se jaz s takimi horuk vračanjem premoženja v treh mesecih ne morem strinjati. Tukaj se pojavlja še eno drugo zelo resno vprašanj, to je vprašanje sodnih zaostankov. Recimo, kje je logika, da bodo tisti, ki neupravičeno terjajo neko premoženje, sedajle takole pod roko na hitrico dobili v treh mesecih svoje rešitve, tisti, ki pa deset let čakajo na svojo pravično sodbo, bodo pa naprej čakali še malo dalj, na račun teh, ki jih bodo morala sodišča prednostno reševati. Vrstni red bi moral tam veljati za vse državljane. Marsikomu je sodba, ki ni izrečena, več vredna kot kakšno premoženje, ki še ni vrnjeno, pa bo čakal zaradi tega zakona še dalj časa. S tega vidika mislim, da to ne gre. Prav tako se v 3. členi skrivajo zanke, na katere je opozoril dr. Rode, in sprememba tega člena je taka, da manj natančno določa upravičenja kakor obstoječi veljavni zakon. Zaradi tega bi bilo treba ta člen spremeniti in mi bomo, če ne bo nihče drug, vložili ustrezen amandma v tem smislu, da se ohrani dikcija veljavnega zakona ne pa nova dikcija, ki pomembno spreminja pravi namen. Ne nazadnje je treba ugotoviti, da ta zakon postavlja denacionalizacijske upravičence v neenak položaj. In taki zakoni, ki postavljajo državljane v neenak položaj, so po mojem videnju nesprejemljivi in jih zaradi tega ni mogoče podpreti. Skratka, zakon je pisan na kožo nekaterim nestrpnim zahtevkom, ki nimajo temelja, postopki so dolgi zaradi tega, ker so neupravičeni vlagatelji za vrnitev svojega premoženja, in tega prav gotovo ne bi smeli pospeševati, čeprav bi še leta trajalo, treba je razčistiti do konca, kaj je s temi zahtevki, in potem pravično rešitev prinesti v skladu z zakonom, ki je že veljaven, ne pa zakon spreminjati zaradi tega, da se bo na hitrico reševalo, kajti na hitrico se lahko stvari ne naredijo dovolj natančno. V hitrih ravnanjih je mogoče storiti več napak in seveda tudi več zlorab. S tega vidika je zakon slab in ga prav gotovo ne bom podprl. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Gantar, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister, spoštovane kolegice in kolegi. Ko sem vzel ta zakon v roke, ga prebral, sem seveda rekel sam sebi: "No, saj sem vedel, končalo se bo tako, kot se je začelo, z revolucionarnim pravom." Leta 1945 in naprej so na revolucionaren način, z revolucionarnim pravom odvzeli in jemali komurkoli je bilo možno kaj vzeti v imenu neke družbene pravičnosti in tako naprej. In danes leta 2007 vračamo nazaj na enak način, kot se je vzelo, revolucionarno. In, če v tem Državnem zboru, kolegice in kolegi, včasih zavlada govor o preteklosti in ko se obtožuje, kdo je nosilec kontinuitete s prejšnjega režima ali ne, potem moram reči, da če kdo predstavlja kontinuiteto revolucionarnega prava, ga predstavlja ta Vlada in vi, gospod minister s takšnim zakonom. Dejstvo je, da je seveda denacionalizacija, tako kot je bila pri nas postavljena, velik in resen problem, nesrečno zastavljen problem. V bistvu je pojem napačen. Ne gre za denacionalizacijo, ampak v bistvu gre za restitucijo. In to je predlagana sprememba zakona, zakon o dokončanju restitucije. Zakon, ki želi vrniti lastniško pravna razmerja na leto 1945, ne da bi ob tem upošteval, da se je od leta 1945 zgodilo, kar se je pač zgodilo, na takšen ali drugačen način in da se tudi lastniška razmerja v tem času se spreminjala in tako naprej. Če bi želeli, bi rekel, takšen zakon, ki ga nima nobena država - nekoliko boljše poznam nemški sistem, tam je sistem jasen, več kot so ti vzeli, manj dobiš nazaj, relativno glede na vsoto ali pa na vsoto, ki so ti jo vzeli oziroma na objekte in praviloma seveda ne v naravi. In še danes trdijo, da so bili celo preveč širokogrudni. Dejstvo je, če bi šli po tej poti tudi lastnine kot demokratične pravice in standarda, ali boste obnovili in bi že morali vse hipoteke na zemljiščih in objektih, ki so bili takrat dani. Zakaj tega ni, zakaj ni obnove teh hipotek? Zakaj ni lastnina vračana in restituirana na leto 1945 v državi, ki je kljub temu preživela in družbi 60 let, zakaj to ni narejeno na takšen način? Jaz sem prepričan, da ni mogoče naprej v preteklost s takim zakonom in s takšno rešitvijo in ta zakon je pravzaprav logika vsega, kar se je dogajalo zdaj, njegova, bi rekel, dramatična, celo bi rekel, sarkastična dovršitev in zaključek. In v tem smislu ni naključje, da je tu. Sam sem se pogovarjal o tem, večkrat sem sodeloval, seveda sem tudi vračal v svoji funkciji to premoženje in se spominjam nekega pogovora leta 1991, 1992, takoj po sprejetju tega zakona. Mislim, da me je nek ugleden liberalni politik iz Anglije spraševal, kakšen zakon smo sprejeli, in sem mu razložil vse to, in da bomo vrnili nazaj v naravi, in on se je zelo čudil. On se je čudil: kako v naravi, kako pa mislite to v naravi vrniti po 60 letih in tako naprej. Kaj pa, če tisto, kar je bilo odvzeto v naravi, ne obstaja več v obliki, v kateri je bilo odvzeto, in se je lastninsko pravno in vrednostno to spreminjalo - kako boste vrnili to v naravi? In mi je rekel: "Zelo enostavno, poglejte, je rekel, "denacionalizacija je tako kot naravna nesreča. Vsakdo, ki ima lastnino, ve, da se to lahko zgodi. In vsakdo tudi ve, če se zgodi, in ko se popravi, nekaj boš dobil nazaj, vsega pa nikoli ne." In po tej logiki so narejeni vsi drugi zakoni o denacionalizaciji, razen slovenskega. In mislim, da nas ta zakon blokira v razvoju že 15 let, na način, kot je narejen, in na način, kot se bo zaključil. Pa tudi danes mi ne bomo vedeli, in to je problem, v tem času je njiva, ki je bila odvzeta, postala pot in potem je postala javna cesta. In imate 7. člen in 8. člen, ki ga bom amandmiral v drugem branju samo zato, da bom pokazal na, kako bi rekel, na neverjetno, lahko bi rekli, ironijo in sarkazem teh rešitev, ki so tu noter - na neverjetne norosti tega člena, ki ga bom amandmiral na poseben način. Tu bi rad povedal naslednje. Veliko tega premoženja, ki je bilo vrnjeno, že zdavnaj tudi ni več tam, kjer je bilo. Saj je tako tudi prav, svet se spreminja. Jaz vem iz prve roke, da je del finančnega premoženja, ki je bilo vrnjeno, in je bilo oblikovano v finančno premoženje, izginilo in izpuhtelo v zrak ob argentinski finančni krizi. Nič hudega, to se pač zgodi. Kar zadeva T2, bi jaz v nasprotju s kolegom Zagorcem ocenil in pohvalil investitorja, za katerim stoji največja slovenska cerkev, da je tako pogumno investiral v T2. In ker se malo bolje spoznam na telekomunikacije, mislim, da bo premalo, če dodamo še dva porno programa, da bi lahko rešili to investicijo, kajti tako močan je ta zalogaj. Iz tega je mogoče tudi razvidna ta denacionalizacijska lakota, ki še obstaja. Sam menim, da so nekateri členi takšni, da mi res vzbujajo strah in dvigujejo lase. Rekel bi, no, da je 7. člen nekaj takšnega, kar dobesedno zavrti državo nazaj v leto 1945. Ali lahko to naredimo? Dajmo poskusiti! Jaz ne vem, če se to da, da smo vsi, bi rekel, za 60 let starejši - mene še ne bi bilo! Ali to lahko naredite? In naredite, da se to ne bi zgodilo in potem vrnete zadevo nazaj. Jaz ne razumem kako boste vrnili neko javno sredstvo v last, če se občina ne bo smela pogoditi z nekom, ki še ni lastnik. Občina bo morala to odkupiti od nekoga, ki še ni lastnik. In če tega ne bo naredila bo potem meni nič, tebi nič ta upravičenec dobil in pot in lastnino nazaj in tako naprej. 8. člen, ki je kratek, je super. Jaz bom tu dodal amandma, in sicer: Če dobi nazaj zazidano zemljišče v smislu te določbe tega 8. člena, če dobi nazaj mora zgradbo na tem objektu porušiti v treh mesecih. Če jo legalizira, mora državi odšteti, ne državi, občinskemu proračunu odšteti prirastek, ki nastane v ceni med nezazidljivim in zazidanim stavbnim zemljišče. Že sedaj napovedujem amandma. Ti amandmaji so nonsens, ampak nonsens, ki bodo pokazali na nonsens teh določb tega člena. Res vas sprašujem, ali je treba to narediti na takšen način. Priznam, zadrege ob denacionalizaciji, denacionalizacijski zakon, tak kot je, in to vam povem iz prve roke, vodil sem postopke - ne jaz, ampak v službi, ki sem jo vodil - in vem, da je, kot bi rekli Angleži, v nekaterih določbah, bi rekli Angleži "selfdefiting" - samoizničevalen. In to zato, predvsem zato, ker naleti na toliko različnih konkretnih situacij oseb, okoliščin, neurejenih stanj, ki odstopajo od realnosti, da se zablokira samo sebi. In namesto da bi takrat naredili enostavne zakon, postavili neko načelo pravičnosti, ki bi, recimo, tistim, ki so izgubili manj, pa jih je več, vrnili čim več, in tistim, ki so izgubilo veliko, pa jih je malo, bi vrnili nek manjši delež, tako kot so naredili, recimo, v Nemčiji ali kjer drugje, in bi imeli danes te stvari rešene in kolikor toliko vzdržno, tudi etično in moralno vzdržno, situacijo glede tega. Tako imamo pa spore, konflikte in nerešene probleme. Jaz zakona v prvi obravnavi ne bom podprl, moja beseda in moj glas na sivi tipki ne bo štel nič, ampak napovedujem za drugo obravnavo vložitev amandmajev že zaradi tega, da bi opozoril na absurdnost nekaterih členov. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Jerovšek.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, gospod minister! V obdobju, ko se Slovenija pripravlja na predsedovanje EU, in znotraj tega je tudi dialog med civilizacijami in kulturami, medverski dialog, imajo eni kolegi tukaj probleme s civilizacijskimi normami. Ena od osnovnih civilizacijskih norm je seveda tudi vračilo ukradenega premoženja. Tu pa ti isti tudi širijo versko nestrpnost, s ščuvanjem, hujskanjem, podtikanjem in še čem, da ne govorimo o kulturi dialoga. Eni imajo očitno probleme s poznavanjem evropske krščansko-židovske civilizacije, bolj so navezani očitno na dediščino kavkaško-mongolskega idola Josipa Vasinjoroviča in so še danes očarani z njegovimi rešitvami, njegovimi idejami in trdno stojijo za njegovimi idejami oziroma za idejami njegovega kronskega princa Kardelja. Moram reči, da je očitno, da se jih civilizacijskih dosežki Evrope niso dotaknili in zaradi tega tukaj poslušamo tako neznosne, tako retrogradne, tako dogmatske izjave in izpade. Ampak prihajajo pa ravno tudi iz vrst, kjer so pa za svoje upravičence, ki so v kontakt z revolucionarnimi oblastniki prišli preko porok in vsega tega, za tiste in sami zase so takoj poskrbeli, ko so bili na oblasti. Prvi so bili denacionalizacijski primeri rešeni, ko so reševali te denacionalizacijske upravičence, ki so bili v trdih povezavah z vašimi strankami. Ko smo poskrbeli sami zase - je vaša filozofija - potem je treba preprečiti nadaljnje reševanje tega na podlagi civilizacijskih norm. Glejte, moram reči, da so vsi ti argumenti, ki jih navajate glede vračila gozdov, pa naj bo komur koli, neupravičeni. Takrat ste tulili, kot da bodo gozdovi odneseni, da bo v trenutku vse posekano, da bodo goloseki in sedaj - gospa, vi s Primorske, jaz se pa boljše na gozdove spoznam, ker sem jih dosti sekal na lastni kmetiji - sedaj so gozdovi bistveno boljši, se je začelo gospodariti in cena lesa je znatno padla, kajti prej sta z gozdovi upravljali Udba in partija in sta se financirali iz tega, kmet pa ni dobil nič. In recimo, plačevali so biološko amortizacijo, ampak gozdna gospodarstva niso pogozdovala. Na našem terenu je prej včasih bil kostanj plevel in ga ni bilo, v 60-ih letih prejšnjega režima je zaraslo ogromno kostanja, ki je pri lesni masi plevel, ker niso pogozdovali, čeprav so si zaračunavali biološko amortizacijo. Moram tudi reči, da takšno na pamet govorjenje me ne čudi oziroma se sprašujem, o kakšnih "naših gozdovih" je gospod Kontič govoril: "nekdaj naši". Ali je to preko tega, da je predsednik Zveze borcev ali je bil verjetno nekdanji funkcionar pri partiji ali še pri kakšni drugi organizaciji, ki je upravljala z gozdovi posredno, kajti jaz o tistih gozdovih, ki niso bili del naše kmetije, nisem nikoli govoril o "naših gozdovih". Očitno pa je imel neke povezave, da so bili vse to preko partije "naši" - tisti, ki so bili partijci. Tu "osporavate" tudi to, da prihaja pri takšni realizaciji takšnega zakona tudi do nekaterih napak. Jaz se strinjam, da so verjetno nekateri tuji državljani že bili poplačani. To je bil del sporazuma Tito-Kreisky in Tito-Brandt, vendar tisti, ki imate tu pri roki še Titove diplomate in imate neposredne povezave z njimi, niste nikoli povedali, kaj je v tem sporazumu bilo, kam je šel tisti denar, kaj je bilo določeno, nočete ga pokazati. In seveda so tisti tuji državljani danes lahko veseli, da jih bivši partijci ščitijo, da lahko ponovno vlagajo zahtevke, ker vedo, da je jugoslovanski del denarja šel v neke čudne žepe. Nič denarja niso dobili ti izseljenci, čeprav je gospod Žnidaršič zdaj očitno na strani tistih, ki so krivice delali, in tako naprej. Povejte, kam je šel tisti denar iz sporazuma Tito-Kreisky, kateri avstrijski upravičenci so dobili, da ne bodo še enkrat dobili v Sloveniji. Jaz se s tem strinjam, samo vi imate dokumentacijo, vi ste skrili, [[...]] [[Medklic iz klopi.]] vaši politični predhodniki in predniki so to delali. In zato ne sprejemam marsičesa tega. Gospa Beblerjeva je tudi razkrila še eno pomembno stvar in zaradi tega je takšna razprava dobra. Ona je dejala tudi, da ministrstvo, ki je pripravilo ta zakon, ni določilo bolj primernega tajminga, kdaj sme Vrhovno sodišče objaviti sodbo v zadevi Rožman. To bom povezal z njenim predlagateljem ali pa idejnim vodjem, gospodom Miheljakom, ki je včeraj govoril o Peterletu. Nekdo mu je spretno podtaknil Rožmana, teme kulturnega boja, a tega ni storila levica. Opa! Gospa, Beblerjeva se je izdala, je storila levica, seveda je storila. Ko govoriva o umoru v družini, skorajda ne bi dvomil, kdo je to storil, a vse skupaj spominja na umor iz ljubosumja. Da pride razsodba Rožman ven nekaj dni pred volitvami, ni naključje. Nisem marksist, a tukaj le velja tista njihova: naključja ni. In moram reči, da izjava, intriga gospoda Miheljaka je ne samo značilna za marksiste, ampak je na nivoju diplomiranca kakšnega iz univerze Džerdžinskega. Seveda pa se je gospa Beblerjeva s tem zelo zelo vpletla v neodvisnost sodstva. Ona je predpostavila, da je danes v sodstvu še tako, kot je bilo v času njihovega vladanja, da so pritiskali na sodstvo, in jaz trdno vem in upam, da bodo ravno sodniki zanikali to izjavo - danes so nekateri kandidati za ustavne sodnike. Jaz sem trdno prepričan, da je bila to planirana provokacija, pa vendar ne s strani tistih, ki jim Miheljak in Beblerjeva podtikata. In seveda moram vedeti, kako se nam manipulira v tej državi, tudi preko medijev. Treba je reči, da vam iz opozicije, ki včasih deluje kot obsedena, ko gre za denacionalizacije pridobitve - jim nasprotujete -, da ustreza zavlačevanje vračanja premoženja. Ustreza vam nereševanje tega problema, ustrezajo vam nedokončani procesi, kajti to je del vašega političnega orožja za kulturni boj in za vse drugo. Danes ste številne primere tukaj navedli, in boste storili vse, da bi se to podaljševalo v neskončnost. Čeprav, ko premoženje, ki je bilo ukradeno, zaplenjeno, dobi pravega gospodarja, so ti gospodarji, to pa je sedaj že dosti primerov, bistveno boljši gospodarji in bistveno bolj socialni do svojih delavcev, zaposlenih, kot so tajkuni, ki ste jih proizvedli vi in ste jim podarili in jim omogočili lastninjenje nekaterih slovenskih podjetij. Pa jim ni bilo nič ukradenega! Bistveno boljši in bistveno bolj socialni! In ti primeri so danes že navedeni - zadnjič sem na televiziji gledal delavce v nekih gozdovih, ki so rekli, da so bistveno boljši novi lastniki od prejšnjega gozdnega gospodarstva. Gozdna gospodarstva niso kriva, tam sta upravljali udba in partija. Ves dohodek je šel na ta dva naslova. Zaradi tega skušate prepričati, skušate zapeljevati, manipulirati s prebivalstvom in se s tem poglobljeno ukvarjati. Vendar, vračilo je civilizacijska norma. In z vašimi inkvizicijskimi metodami mračnjaštva se ne strinjam. Zaradi tega je skrajni čas, da se to leto oziroma v teh ne vem koliko letih od sprejema zakona konča in da se tudi tisti nekateri upravni organi, ki se tega iz ideoloških razlogov branijo na vse načine, morajo tudi obnašati kot se spodobi za uslužbence države in pravne države. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Beblerjeva ima repliko.
Hvala lepa, gospod predsednik. Jaz bom rekla vseeno, gospod Jerovšek, pa glede na to, da vi mene stalno poimenujete Beblerjeva, bi jaz vam morala reči Jerovškov. Glede tajminga, ja, sem govorila. Če sem pravilno prebrala in tudi slišala v prispevku na televiziji, se je predsednik Vlade pridušal čez to, da je kandidat na sedanjih volitvah, gospod Peterle, dobil tudi zato manj glasov, ker je Vrhovno sodišče ravno v tem času pred prvim krogom volitev objavilo razveljavitveno sodbo v zadevi Rožman. In glede na to je bilo razumeti, da je pač predsednik Vlade sodil, da tajming objave te sodbe ni bil pravi. In kot veste, se je predsednik Vrhovnega sodišča zelo jasno pravzaprav odzval na to trditev. In glede na to, ker nas čaka še drugi krog, sem prepričana, da je tajming priprave tega zakona tudi nepravi. Ker ne glede na to, ali so ljudje, ki naj bi volili Peterleta, verni ali ne, mnogi od njih se ne strinjajo s takšnim procesom denacionalizacije. Zato menim, da je tajming priprave tega zakona napačen, ker tudi ta utegne slabo vplivati na razpoloženje volivcev, od katerih bi se sicer pričakovalo, da bodo v drugem krogu volili gospoda Peterleta. No, sicer pa, ko govorite o naših političnih predhodnikih, pa, gospod Jerovškov, saj je tudi vaš šef eden od teh političnih predhodnikov. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Veršnik. Gospod Žnidaršič, niste bili citirani. Ja, oprostite. Izvolite.
Hvala lepa. Torej, naprej bi rad povedal, da Jerovšek govori o vsem, samo o zadevi, ki je na dnevnem redu, ne. In v tem smislu sem zadnji med tistimi, ki bi me lahko potiskali, gospod Jerovšek, na stran tistih, ki so delali take ali drugačne krivice v preteklosti. In to moramo povedati. Tako da svoje zmedenosti v tem smislu, da ne veste, o čem govorimo, ne smete uporabljati za to, da žalite ljudi z etiketami, ki jim ne pripadajo. Jaz sem bil takrat še zelo majhen, ko je bila izpeljana denacionalizacija. Sem žrtev vojnega nasilja, družina je izgubila vse premoženje, pa še dva člana zaradi tiste vojne, in v tem smislu ne zaslužim nobenih takih etiket. Bil pa sem član Zveze komunistov, tako kot vaš šef, ampak sem na tisti čas ponosen. Namreč, jaz sem mislil, da je to, da moraš biti solidaren, da moraš več delati kot drugi za enak denar, plačeval sem neko članarino, nikoli nisem bil na oblasti in nič ne vem o krivicah, ki jih je tisti režim komu naredil. Jaz med njimi nisem bil. Moram pa reči, da sem bil pa v svojih razpravah kritičen do takratne oblasti, za razliko od mnogih tistih, ki so do leta 1990 skrbno molčali in so zdaj junaki, ko ni več nevarno. Tako da v tem smislu bi vas prosil, da se vzdržite etiket, ki mi ne pripadajo. Hvala.
Hvala. Gospod Veršnik, imate besedo.
Hvala za besedo. Lep pozdrav gospodu ministru, vsem prisotnim! Kako lahko je nekaj vzeti in kako težko je neupravičeno odvzeto vrniti, lahko spremljamo od konca leta 1991, ko je bil sprejet Zakon o denacionalizaciji, in vse do danes, ko ugotavljamo, da še vedno ni v celoti vrnjeno po vojni neupravičeno odvzeto premoženje. Vračanje premoženja je bilo kljub zakonu, ki naj bi ga znali vsi enako brati, v veliki odvisnosti od volje birokratov na upravnih enotah in posameznih vlad oziroma pripravljenosti izvajanja zakona. Seveda pa je bilo pomembno, komu se je vračalo. Prepričan sem, da so tisti, ki so bili blizu oblastem, proces denacionalizacije končali kar hitro, ostali pa bitko za neupravičeno odvzeto premoženje bojujejo še dandanes. Kako se je odvijalo vračanje po vojni odvzetega premoženja, sem od blizu spremljal tudi sam. Prve težave so se začele že na upravni enoti, kjer ni bilo dovolj primerno usposobljenih kadrov. Na odločbo upravne enote se je prvi pritožil zavezanec za vračilo - na prvi stopnji, organ ministrstva. Za odgovor je bilo treba čakati eno leto. Naslednja stopnja je bilo Upravno sodišče, kjer je bilo treba ponovno čakati na odločbo več kot eno leto. Le-to je zadevo vrnilo upravni enoti in tako se je zadeva vrtela celih 15 let, s tem, da se je eno leto pritožba obravnavala tudi na Vrhovnem sodišču. Kljub nesporni odločenosti sedanje Vade, da se ta proces končno zaključi, se je Vlada odločila, da v parlamentarno proceduro pošlje predlog zakona o zaključku postopkov vračanja podržavljenega premoženja. Eden od ključnih členov je 4. člen novele, kjer so predpisani bistveno krajši roki odločanja na sodiščih, odslej bodo morala sodišča o zahtevku odločati v roku treh mesecev. Isti roki veljajo tudi za odločanje sodišč v vseh rednih, izrednih pravnih sredstvih. Upravno sodišče mora v skladu s predlagano novelo zakona odločiti v roku 30 dni, Ustavno v roku 60 od prejema popolne vloge za vse ustavne pritožbe. Rok 60 dni je določen tudi za postopek ugotavljanja državljanstva. Več novosti je tudi pri vračanju zemljišč, kjer se zahteva, da se upravičenec in Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije dogovorita v roku 60 dni, nasprotno upravni organ ali sodišče izbere nadomestno zemljišče kot obliko odškodnine. Vse navedeno, skupaj z ostalimi novostmi, ki jih prinaša Predlog zakona o zaključku postopkov vračanja podržavljenega premoženja, pomeni garancijo za dokončanje procesa vračanja neupravičeno odvzetega premoženja, ki je vse od osamosvojitve dalje prava sramota za pravno državo. Spoštovane kolegice in kolegi! Ne pozabimo, da je v Evropi privatna lastnina svetinja, mi pa smo polnopravni člani te skupnosti. Mar ne? Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Drofenik.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Gospod minister, poslanke in poslanci! Ko sem bil leta 1991, 16 let približno mlajši kot danes, se nekako takrat začne tudi moja, če tako rečem preprosto, politična kariera. In vem, da sem kot podpredsednik izvršnega sveta takratne skupščine občine spremljal sprejemanje te zakonodaje in pravzaprav razmišljal, kaj bo prinesla. In se spomnim, kakšne so bile takrat diskusije, podobne kot danes. Mogoče malo manj, celo ostre in naperjene nekatere zadeve, kot sem jih danes poslušal. Rekel bi, da sem takrat pravzaprav razmišljal, istočasno se je pa začenjal proces lastninjena po Markovičevi zakonodaji. Ustanavljale so se by-pass firme. Preko teh by-paas firm, skoraj vsak direktor večje trgovske firme je imel kakšno grosistično by-pass firmo, se je potem verižilo in nazadnje so se preko male firme kupile velike firme. In takrat sem pravzaprav razmišljal, dobro, verjetno gremo v kapitalizem, pa je potrebno, da na nek način olastninimo in olastninili bodo tisti, ki so sposobnejši. Istočasno sem pa razmišljal, potem pa naredimo vsaj to in vrnimo tisto, kar je bilo pred 45-imi leti ukradeno, vzeto po revolucionarnih zakonih. In pravzaprav izhajam iz družine, ki nima problemov, nič ji ni bilo vzeto, pa nič ni dobila vrnjeno, pa kljub vsemu podpiram denacionalizacijo. Zaradi tega, ker se mi zdi in sem trdno prepričan, da je zasebna lastnina tista lastnina, ki daje jamstvo gospodarjenju, ki daje jamstvo, da imaš neko zaupanje, da gradiš še več. In ta več, daje še več in to daje delo. Ko smo to gledali, istočasno sem bil takrat v tistem obdobju od 1992 leta naprej tudi štiri leta predsednik denacionalizacijske komisije. In ko smo izdajali prve odločbe in ko so prihajale pritožbe, po nastopu vlade LDS-a so praktično vse odločbe začele padati, ni deloval odškodninski sklad, ni delovalo nič. Prvih nekaj let je bil velik problem. In verjetno je še kdo drug, ki se je ukvarjal s to problematiko. Rekel bi, da je zadnji čas, da to zakonodajo oziroma to temo denacionalizacije spravimo z mize, mislim, da bomo vsi lažje delovali. Bi pa rekel, da se že dolgo, dolgo nisem tako neprijetno počutil, kot sem se počutil danes. Mislim, da smo unikum v Evropi, da je pri vsaki temi, pa naj gre za šolstvo, pa naj gre zdaj za denacionalizacijo, pa naj gre še za kakšen drug problem, se pojavi problem Rimsko-katoliške cerkve. Ni mi sram priznati, da hodim v cerkev, da sem veren. Pa moram reči, da tako neprijetno sem se počutil še samo v 60-ih, 70-ih letih, ko sem končal študij in ko sem bil zaposlen kot diplomirani strojni inženir in so me vsako leto enkrat spravljali v partijo. Takrat sem moral povedati, da ne bom šel v partijo, ker hodim v cerkev in potem mi je dopovedoval, kako sem starokopiten in tako naprej. Veste, to kar sem danes poslušal, to moram reči, da sem bil žalosten, čeprav bom rekel pa tole. Glejte, Rimskokatoliška cerkev je v zgodovini dobila neko premoženje. In to premoženje je služilo javnemu dobru, Slovencem, vernim in nevernim. Spomnimo se škofovih zavodov, spomnimo se samostanskih šol, spomnimo se še marsikaj drugega. Po 45. letu tega ni bilo sicer več. Danes, ko to dobivajo nazaj, zopet imamo škofove zavode, imamo v Mariboru gimnazijo, ljudje božji, saj ta denar gre v koristno stvar, brez tega tudi inštitucija kot cerkev ne more delovati. Zaradi tega sem rekel, da smo unikum. In takšnega napadanja institucije še nisem slišal v nobenem evropskem parlamentu kot se dogaja pri nas, na vsaki drugi, tretji točki dnevnega reda. Spomnimo se za nazaj, pri šolski zakonodaji, 80% na 100%, pa dajmo se malo zamisliti. Mogoče sem skrenil malo stran, vendar se mi zdi, da sem tu po šestih mesecih sedenja v tem parlamentu, priznam, da sem se danes počutil tako neprijetno, da bi me skoraj postalo sram, da hodim v cerkev. Hvala lepa.
Hvala. Gospod minister, izvolite, imate besedo. Vi se lahko javite kadarkoli k razpravi. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik Državnega zbora. Res sem prosil za besedo, pa se ne javljam vsebinsko, ampak proceduralno. Žal sem bil v to prisiljen. Najprej naj pojasnim to, da če ministra ni v dvorani, ker je nekdo od poslanske skupine združene liste v razpravi prej omenil, Socialnih demokratov, se opravičujem, to ne pomeni, da minister ne spremlja tega drugje. Tako sem razpravo tisti kratek čas, ko me tukaj ni bilo oziroma ne v vidnem polju, spremljal. Pač pa se sedajle oglašam zaradi nečesa drugega. Razpravo ves čas pazljivo spremljam, vendar spoštovanega predgovornika, ki je ravnokar govoril, nisem mogel dobro spremljati, kajti v Poslanski skupini Socialnih demokratov je zelo živahen medsebojni živ-žav, pogovor, in ko sem prosil najbližjega, spoštovanega poslanca Kumra, da, mimogrede sem rekel, da ne morem slišati, je odvrnil, saj vam ni treba poslušati. Moram reči, da sem ogorčen nad tem. [[...]] [[glas iz dvorane]] [[...]]Ne morete protestirati proti temu, kar se je zgodilo. Ja. To se je zgodilo. To sem slišal, to ste odvrnili in ste z medsebojnim živahnim pomenkovanjem nadaljevali tudi kasneje, tako da nisem mogel spremljati izvajanje spoštovanega predgovornika.
Hvala. Gospod Kumer, imate repliko. Izvolite.
Če bi to bilo res, kar je sedaj izjavil spoštovani gospod minister, bi se opravičil. Ampak sedaj pa prosim, da se minister opraviči meni, ker jaz tega izrekel nisem. Sem pa na glas izrekel, ko je kolega rekel, da nič niso imeli nacionalizirano, in tudi nič nazaj niso dobili, in je rekel, jaz sem eden od tistih, sem pa rekel, pri nas pa smo imeli nacionalizirano, pa nič nazaj nismo zahtevali. Edino ta stavek sem izrekel v tem kontekstu in nič drugega. Prosim, gospod minister, da se mi v parlamentu, kjer je moja hiša, naša hiša, ne vaša hiša izvršne oblasti, za to insinuacijo, ki ste jo sedaj izrekli, opravičite. Tukaj na istem mestu.
Hvala. Gospod minister, replike na repliko ni. Lahko se pa prijavite k razpravi. Izvolite.
Pač nadaljujem razpravo. To je bila glasna opomba, to je bila tista, ki me je motila, ki mi je preprečevala, da bi slišal, kar je spoštovani predgovornik govoril, zato sem vam preko klopi rekel, da prosim, da ne morem slediti razpravi in na kar ste dejansko odvrnili, saj vam ni treba. Pač povem to, kar sem slišal, kar sem povedal in več povedati ne morem.
Hvala. Besedo ima gospa Širca.
Če nadaljujem tam, kjer se je moj kolega, gospod Drofenik, ustavil. Ni čudno, da je ta tema, ki se dotika tudi Rimskokatoliške cerkve, tolikokrat v obtoku, glede na to, da skoraj ni več zakona, ki se je ne bi dotikal. Ali pa posledic tistih zakonov, ki so bili, še preden ste tukaj sedeli, deležni neke benevolence Rimskokatoliške cerkve. Ampak vendarle danes ne govorimo o tem, kdo je do česa upravičen, ampak govorimo, na kakšen način in na kakšne postopke lahko prepoznavamo, da je nekdo do česa upravičen. In moram nadaljevati, tudi meni je bilo prvo obdobje, recimo, v prejšnjem desetletju 90-ih let, mnogokrat neprijetno, ali nerazumljivo, ali se mi je zdelo krivično, ko so se določeni postopki odvijali in se mi je zdelo, čeprav zadostijo zakonskim določilom zakona iz leta 1991 o vračilu neupravičeno odvzetega premoženja, vendarle ne zadostijo neki notranji logiki. Spomnim se je sredi 90-ih let takrat še minister Peljhan hitro odločil, da se je cerkev Svetega Jožefa, v kateri je domovala Viba, vrnila v naravi in je zadostovalo, upravičeni so bili po zakonu, ampak hkrati je vrgla na cesto film, ki že leta in leta potem ni prišel do adekvatnih prostorov za to, da bi se lahko v njihovih okvirih dogajala filmska dejavnost. Takrat, ne samo, da je bila vrnjena cerkev Svetega Jožefa, ampak je bila tudi adaptirana, kar je konec koncev tudi, hvala bogu, to se zgodilo, da smo prišli do Plečnikovega oltarja in da se je razkril, ampak hkrati je film dobil neko posuto industrijsko halo v Stegnah, za katero pa ni bilo več denarja, da bi se lahko adaptirala, dokler pač ni prišla neka odločitev in in se je začelo leta 1998 vlagati tudi v adaptacijo teh studijev, ki so na srečo zdaj adaptirani, na žalost pa nimajo kaj delati, ker pač minister ne izvaja kulturne politike na področju filma tako, kot bi moral. Če se vrnem k predmetnemu zakonu. To, kar sem hotela tudi v začetku obravnave in predstavitvi stališča Poslanske skupine Zares poudariti, je, da se čudimo, da se ministrstvo in vlada zavzemata za takšne rešitve, da bi v čim večjem številu prišlo do vračanja v naravi po hitrem postopku, skratka, da bi se preskakovali in časovno omejevali določeni postopki, ki so bili do sedaj v teh nesrečnih 15-ih letih podvrženi drugačnemu tretmaju. In tukaj bo prišlo do neenakopravnega položaja. Hkrati naj opozorim, da je ključnih še kar nekaj odprtih projektov oziroma upravičencev, ki niso majhni in naj ponovim - Nadškofija v Ljubljani in tudi ostale nadškofije še nimajo rešenih najbolj zapletenih zahtevkov. In o delu zahtevka na območju Triglavskega narodnega parka, ki obsega skoraj 21 tisoč hektarov zemljišč, teče še vedno postopek ugotavljanja pravnega in dejanskega stanja, na podlagi katerega bodo določili odškodnino, odškodnino na področjih, kjer je nadškofija zaradi ovir pri vračilu v naravi do nje upravičena. Med nerešene postopke, ki sem jih jaz imenovala kot trd oreh, ki jih sedaj na silo in prehitro razbijate, med nerešene zahteve spada tudi vprašanje glede samostana v Kostanjevici, Arboretuma v Volčjem Potoku. Od večjih zahtevkov ni rešena tudi stavba Pokrajinskega arhiva Maribor, o čemer je bilo danes že govora, in še bi jih lahko naštevali. In zato se bojimo, da s takšnega vidika, iz takega zakona in, poudarjam, prioritetno smo za reševanje, ne pa z omejevanjem in ustvarjanjem neenakopravnega položaja, vizavi ostalih dosedanjih postopkov. Bojimo se, da ministrstva, ki so v postopku, in Vlada pri razreševanju teh trdih orehov bodo preskakovala ovire in se jih s tem ciljem, da pride čim prej do konca in do črno na belem rešitve, lahko tudi odrekala določenemu javnemu interesu. Zato se danes sprašujem, če bi reševali primer Blejskega otoka po tem zakonu, ali bi se zgodilo to, kar se je zgodilo, ko je Ustavno sodišče reklo ne v naravi, tisti teren Blejskega otoka ne, ker je bilo upoštevano določilo javnega interesa in skladno z drugimi zakoni. In s tega vidika in z vidika, da se soočamo še s številnimi, kot pravim, zelo zapletenimi - jasno, lažje primere se je rešilo prej, nekateri danes govorijo, da se jih je prej zaradi tega, ker so nekateri tako zrežirali, da so se prej, ampak lažje primere se je rešilo prej, poravnalo ali kakorkoli že. Nekateri primeri čakajo v Strasbourgu, to vemo. Gre seveda za vprašanje najemnikov, ki so se pritožili na Sodišče za človekove pravice v Strasbourgu. Skratka, ali se bodo s tem krčenjem postopkov morebiti skrčile pravice, to je problem. In problem je, ker se bojimo, da ne bo šlo v interes tistih, do katerega so upravičeni. Hvala.
Hvala. Gospa Tavš, izvolite.
Hvala lepa za besedo. No, upala sem, da bom dobila besedo že nekoliko prej, ampak ne glede na to, dovolite, da v okviru svojega proceduralnega predloga opozorim na to, da sem dobila občutek, da sem bila tudi sama glede na svojo razpravo napak razumljena. Veste, niti enkrat nismo želeli ali pa nismo poudarjali, narobe sem se izrazila, nismo poudarjali ali pa, grdo rečeno, pljuvali po ljudeh, ki so verni. Daleč od tega. Sama osebno zelo spoštujem ljudi in tudi njihovo izbiro, da hodijo v cerkev, da so verni. Hvala bogu! Rekla bom, spoštujem toliko bolj vero v boga v teh težkih časih, v katerih živimo, da. Ampak želim opozoriti, dovolite, gospod predsednik, tisto, kar sem sama želela poudariti v svojih predhodnih razpravah, je bilo predvsem opozoriti na nekorektno početje ministra Šturma in vladne politike v imenu enakosti in enakopravnosti. Zato prosim vse tiste, ki želite manipulirati in hočete enačiti [[...]]
Gospa Žgajner, to ni proceduralni predlog.
[[...]]Rimskokatoliško cerkev z verniki, in ki kažete s prstom na opozicijo, vsaj na del opozicije, kjer sedi Slovenska nacionalna stranka, je nepošteno. In prosim, da se v bodoče temu izogibate. Dovolite, gospod predsednik, bilo bi zelo smiselno, kajti reakcija ministra Šturma [[...]]
To je razprava, gospa Žgajner, bodite, no [[...]]Prosim, no!
Bom oblikovala, imam še čas v okviru svojega proceduralnega predloga. Pa naj opozorim, da [[...]]
Ni proceduralni predlog, v tem je problem.
Problem, v čem?
Vi hočete v okviru proceduralnega predloga razpravo in polemiko.
Poglejte, jaz sem napovedala svoj proceduralni predlog in bi prosila, kolikor vidim, mi tudi čas teče, v okviru Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. To je prva stvar, na katero bi opozorila. Druga stvar pa, tri minute imam časa za oblikovanje proceduralnega predloga. Kolikor veste, gospod predsednik, proceduralni predlog je treba oblikovati in obrazložiti. In v okviru razlage imam, kolikor razumem, 3 minute časa, da dokončno oblikujem proceduralni predlog. In če mi dovolite, samo zaključim. Reakcija ministra Šturma v Državnem zboru je bila neustrezna. Minister Šturm prihaja iz izvršilne veje oblasti in ni pošteno, da na tak način nastopa pred poslanci Državnega zbora.
Gospa Žgajner Tavš, moral sem počakati, da so vsi slišali, da ste zlorabili poslovnik. Besedo ima gospod Sajovic.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! O denacionalizaciji se da povedati veliko. Moram reči, da sem eden tistih, ki smo v družini izgubili kar precej premoženja, vendar ga nikdar in nikoli nismo zahtevali nazaj. Nisem bil nikoli v partiji, pa tudi v cerkev me občasno ni sram iti in zgodbo ne jemljem ideološko, pač pa predvsem, da se je enkrat zgodila krivica, danes sem pa prepričan, da se marsikje krivica dela še večja. Leta 1991 smo se s sprejemom tega zakona brez dvoma ustrelili v levo koleno, s popravkom, kot je pa današnji, vsaj v nekaterih členih, moram biti iskren in pošten, ne v vseh, pa se bomo očitno še v desno koleno. Denacionalizacija je zgodba mojih starih staršev. Jaz sem se rodil kakšnih 10, 15 let po tistem času, brez dvoma pa bodo to zgodbo drago, zelo drago plačevali moji otroci in pa tudi moji vnuki, če kdaj do njih pride. Kot župan se s to zgodbo denacionalizacije srečujem vsak dan. Petina občine je bila vrnjena potomcem enega denacionalizacijskega upravičenca. Proti temu kot župan nimam čisto nič, ker so dobri gospodarji, plačujejo davke in z njimi kot župan vzorno in v redu sodelujem. Imam pa v občini tudi druge nerešene zahtevke, kjer se ljudje iz vrst denacionalizacijskih upravičencev pritožujejo nerazumno, brez konca, ponovno in ponovno. ko mestna obvoznica stoji že 10 let, ker nam je onemogočen šestmetrski prehod čez neko tako zemljišče. In ko se že sporazumemo, ko gremo naproti k rešitvi, da rešimo, pa zopet pritožba, eno sodišče, drugo, tretje, četrto. Obogateli bodo advokati, sodišča izgubljajo čas, rezultata pa čisto nobenega. Poglejte, primer, recimo Vila Bistrica, ki je bila dana v last občine Tržič. Kot občina se borimo, občina je sestavni del države, za svoje premoženje in zdaj so me opozorili, ker nadaljujem te postopke, da ima že občina tam med 300 in 400 tisoč evrov dolga samo iz tega naslova, ker tistemu gospodu, ki je v Franciji, tečejo neke odškodnine, ker zadeve enostavno ne more uporabljati. Jaz sem kot župan bil izvoljen, da se borim in tolčem za javni interes proti nekemu zasebniku in na koncu zgodbe se bo zgodilo, da bomo seveda vsi v tej državi to zadevo plačali zelo drago. V tem postopku je bila evidentno napravljena tudi napaka s strani sodišča. Vendar sodišče svoje napake in pa zmote ne prizna. Njihovo napako bomo pa očitno drago plačali vsi, najprej v občini Tržič, potem pa tudi v državi Sloveniji. Kaj še reči o tej zgodbi? Mi za določeno lastnino, za določene nepremičnine, za katere se je postavil več kot utemeljen sum, da so ti ljudje, ki zdaj ponovno zahtevajo vračilo od Republike Slovenije, da so bili že poplačani s tako imenovano vojno odškodnino kot tuji državljani, smo pred časom poslali našega pooblaščenca v arhiv v Beograd in mi je bilo sporočeno nazaj, da je ime tega videl na spisku tistih, ki so odškodnino že dobili. Ko smo ga zdaj po dokument poslali ponovno, tega dokumenta tam kar naenkrat ga ni več za najti. Kar naenkrat tega papirja ni. Ko sem vprašal, kako je to možno, ja, so rekli, veš župan, možno, da se je oglasil tudi kdo iz nasprotne strani, ki ne želi, da bi se ta argument našel in očitno tehta več, kot tehtaš ti. In jaz tukaj izjavljam in zahtevam od ministra, ministrstva in te države, da pridobi spisek vseh teh ljudi, ki uveljavljajo zahtevek v postopku denacionalizacije in so bili tuji državljani, da se preveri, kdo je že kaj dobil. Baje takšen spisek poleg Beograda obstaja tudi še v Haagu. Ampak poslušajte, ali je racionalno in pa pametno, da se vsi posamezniki in pa vsi župani borimo za te spiske na dovoljene in nedovoljene načine, ali bi to, da državi ne bo treba plačati dvakrat, bila naloga ministrstva in pa države. Če nihče drug, bom ravno v tej smeri sam vložil amandma, da država tudi pridobi ustrezne spiske, kdo je odškodnino enkrat že dobil. Kajti obstaja kar nekaj utemeljenih sumov, da marsikdo, ki je imel svoje zemljišče takrat pod hipoteko, zadevo dobiva danes nazaj in da je nekdo zadevo prodal dvakrat ali trikrat. Prvič takrat, ko je najel kredit, dobil za to denar, potem, ker je bila hipoteka, zdaj mu bo pa slovenska država to vračala in plačevala nazaj še enkrat. Mislim, da smo na slabi poti. O tem zakonu lahko rečem, da podpiram dober namen, ki je bil za to, da se postopki hitro in v razumnem roku zaključijo. To je, moram reči, dobra in pozitivna stran zakona. Vendar upam, da ne bomo hiteli preveč, tako kot so hiteli preveč v tistih časih, ki jih velika večina v tem Državnem zboru obsoja, takoj po koncu druge svetovne vojne in so se takrat zgodile nerazumne napake. Polž je rekel, hitrica ni nikoli dobra, ko ga je vrglo iz ovinka. Mislim, da je treba proučiti vsa dejstva, odpreti arhive, vendar to mora narediti ministrstvo ali pa država v interesu vseh Slovenk in Slovencev. Moram tudi reči, da je zgodba denacionalizacije kot nek evergreen. Začeli smo leta 1991, najprej so bili na vrsti gradovi, potem gozdovi, še pred koncem te seje bomo govorili tudi o denacionalizaciji srnjakov, pojutrišnjem pa tudi o tem, da je treba denacionalizirati tudi gobe, borovnice, da morajo dobiti z denacionalizacijo svoje lastnike v naslednjem koraku prost prehod čez gozdove. Kaj bo pojutrišnjem, ne vem, mogoče si bo kdo od teh novih fevdalcev zaželel tudi, da postane absolutni lastnik sonca, zraka, vode in da si bodo kakšni tisti trenutek, ko čez njihove parcele leti kakšno letalo, lastili za tisti čas tudi to letalo. Zgodba gre brez meja in brez zdravega razuma. Potem je tu zanimiv 7. člen, ki pravi, da v primerih, kadar so bili zgrajeni ali rekonstruirani objekti v javni lasti, javne ceste, vodovodi, rezervarji in tako naprej, če se po uveljavitvi tega zakona v 6 mesecih ne doseže dogovora [[...]]S kom, s trenutnim lastnikom ali s potencialnim lastnikom? Mi imamo postavljena vodna zajetja, ki oskrbujejo 12.000 prebivalcev na nekem takem zemljišču gospoda, ki je potencialni denacionalizacijski upravičenec. Ni pripravljen na noben sporazum, na noben dogovor. Proti komu naj torej sprožim dogovor, če ni mogoč? Proti komu naj sprožim postopek razlastitve? Proti sebi, proti občini? Saj smo zdaj v Zemljiški knjigi napisani kot lastnik občina, nekdo pa uveljavlja ta zahtevek, ni pa za pameten in trezen dogovor. Bodo ljudje zaradi takšnih zgodb ostali brez vode? V Tržiču gradimo, ta trenutek se trudimo, da bi zgradili obnovljen javni vodovod, da zamenjamo salonitne cevi in pa azbestne in da zagradimo čistilno napravo. Ravno zaradi postopka denacionalizacije, zaradi nepridobljenih služnosti ali potencialnega lastništva, projekt, vreden nekje med 15 in 20 milijonov evrov, visi v zraku. Visi v zraku, ker se nočejo ljudje pogovarjati in dogovarjati, mi jim pa z lastnino in pa s tem zakonom dajemo še neko dodatno varnost in pa zaščito. Ustavno sodišče se je o lastnini velikokrat izjavilo, vendar velikokrat zapiše, da lastnina ni absolutna. Jaz spoštujem lastnino, jo cenim, sem za vsak razumen dogovor, vendar kadar to ne gre, takrat mora država presekati in povedati, tako je. Podpiram pa recimo 9. člen, da kadar gre za vračilo nekega kmetijskega zemljišča, da se pa to zemljišče, če imamo na skladu kmetijskih zemljišč tudi druga zemljišča, da se v roku dveh, treh mesecev to zamenja. Dva dni nazaj smo sedeli na Odboru za notranjo politiko in tam je recimo pritožba nekoga, ki mu je bila pred desetimi leti ponujena odškodnina za neko kmetijsko zemljišče, za njivo 2300 metrov v vrednosti takratnih 32.000 mark in oni se takrat s tem niso strinjali, so se že sedemkrat pritožili, zdaj bo še ustavni spor in ne vem kaj še. Poslušajte, to zemljišče, njiva, tam je šlo pa za travnik, je danes vredno manj kot 16.000 evrov, če to pretvorimo. In nekdo ima interes se pravdati, pritoževati, krasti državi čas, denar in pa sredstva, ni pa pripravljen vzeti tega zemljišča. S takšnim je treba zaključiti v treh mesecih, povedati, če nočete vzeti odškodnine, če nočete vzeti enako velike njive ali travnika na nekem drugem mestu, potem je zgodbe konec. Ne moremo biti mlade generacije in pa naši potomci ujetniki in talci te nore denacionalizacijske zgodbe. Podpiram pa predlog, ki ga je bilo danes tudi že slišati, da se tiste najtežje najbolj sporne primere zaključi z denarjem, enostavno, ker vračila v naravi ne gredo in so objekti takšnega pomena, potem je treba zadevo poravnati z denarjem. V pritožbah večkrat slišim in tudi v tej, ki gre zdaj na Ustavno sodišče, je bilo recimo zanimivo napisano, da se vrednost tega zemljišča danes spreminja in tako naprej. Brez dvoma, tudi vrednost tistih obveznic, kdor jih je takrat vzel in dobil, denacionalizacijskih, je danes precej, precej drugačna, kot pa je bila takrat, ko so jih ljudje dobili, pred 12-mi, 13-mi ali 14-mi leti. Pa tudi pri dohodnini in pri davkariji smo istim ljudem dali še dodatne bonitete in mogoče je celo prav takrat. Ampak enkrat je to zgodbo, za božjo voljo, treba ustaviti. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Peče.
Spoštovani prisotni! Med celotnim spremljanjem razprave, mislim, da smo vsi enotni samo v temu, da obstoječi zakon o denacionalizaciji ni dober zakon. Da je ta zakon po eni strani preohlapen, preobsežen, preradodaren in premalo natančno določa, v narekovajih, "upravičence". Po drugi strani, vsaj vladni poslanci govorite, da je slab zakon zaradi tega, ker postopki še niso končani, za katere vi ocenjujete, da bi že morali biti. Ob sprejemanju takrat sprejetega zakona o denacionalizaciji je bilo rečeno, da bo zakon omogočal v letu dni ureditev teh razmerij. Vidimo, da ni tako, da se je obdobje povečalo za več kot 10-krat. Danes prihaja Vlada z nadomestilom tega zakona in pravi, da bo, če bo zakon sprejet, v treh mesecih razrešila omenjene stvari. Vsi vemo, da tudi temu ne bo tako. Ampak problem tega zakona ni v tej časovni dimenziji treh mesecev, ki se bodo na koncu spremenila v tri, pet let. Problem tega je, ker nova novela zakona prinaša, vsaj po moji oceni, nekaj nevarnih vsebin ali pa momentov. Nedvomno je eden izmed njih poseg za nazaj oziroma določitev izrednega pravnega sredstva, ki bo v posameznih zadevah odprlo že pravnomočno končane zadeve. Po moji oceni je nevarnost, če boste zakon danes podprli v prvi obravnavi in če bo omenjena vsebina ostala, se bo na tem mestu pa res zgodila še večja katastrofa, kot jo imamo danes na področju denacionalizacije. Osebno sem eden izmed tistih, ki zelo nasprotuje zgodbam okoli denacionalizacije, ker sem prepričan, da je celotna zgodba podvržena, pa nočem načenjati teme, lahko pa se kdo odzove, torej vsebini in bogatenju Rimskokatoliške cerkve. In pa, da je celotna zgodba v drugem nivoju namenjena tistim, da se naj prijateljsko še bolj obogatijo ravno zaradi tega, ker v osnovnem zakonu o denacionalizaciji ni korektnih temeljev za ugotavljanje zgodovinskih dejstev. In da si aktualna oblast prilagaja, opravlja izvensodne poravnave in sodne poravnave na omenjeni vsebini v zasledovanju tistega cilja, torej da se ohrani na oblasti, po drugi strani pa tudi, če pogledamo časovno dimenzijo tega zakona, vidimo, da bo vpeljana v svoji vsebini, če upoštevam normalni zakonodajni postopek v tem mandatu, kar pomeni, da ima življenjsko dobo enako življenjski dobi Vlade Republike Slovenije, aktualni vladi. Iz tega naslova se bojim, da je namen zakona izključno ta, da bo enkratno dodatno nagrajevanje tistega elementa, ki je dejstvo in ne glede na to, ali bo nekdo zaradi tega zopet jokal v okviru dvorane ali ne, da je Rimskokatoliška cerkev najbogatejši gospodarski subjekt v naši državi in da je le del dela Rimskokatoliške cerkve skrb za onostranstvo, predvsem pa je skrb za finančno tostranstvo. Tudi če pogledamo gospodarske posle, finančno izpostavo omenjene inštitucije, potem vidimo, da ta zakon ne bi smel niti priti v parlamentarno proceduro. Vlada Republike Slovenije govori in nam prikazuje, češ, kako je ta zakon v redu, ker poenostavlja postopke. Ja, ampak ta zakon je približno tako, kot če bi na področju Kazenskega zakonika rekli, da je že samo sum dovolj, da človeka postavimo pred zid. Tudi v tistem primeru bi se tovrstni postopki - sumi, zelo hitro končali. Verjetno ne bi bilo čakalnih dob, verjetno ne bi bilo nesorazmerno dolgih sodnih odločitev in podobnih stvari. Ampak pravica in pa [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]poštenje pa bi tudi morala igrati določeno vlogo, ne glede na to, kdo aktualno vlada v naši državi. In še dovolite, ker je bilo nekajkrat izpostavljeno in večkrat omenjeno leto 1945, kako se je zasegalo premoženje Rimskokatoliški cerkvi. Iz tega mesta, bilo je leta 1939, tedanji minister Korošec, v okviru SHS-a je enostavno pripisal Rimskokatoliški cerkvi [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]gozdove na Pokljuki in Mežaklji, pa za to niti ni dobil žigan v okviru SHS-a. Ampak tako je nastal del premoženja Rimskokatoliške cerkve, za katerega danes vsi pravite, kako je bil prigaran. Nek minister je [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala. Gospod Kokalj.
Hvala lepa. Sicer mislim, da smo si danes pravzaprav že vse povedali. Tisti, ki zakon podpiramo, smo jasno povedali, da se nam zdi 15 let predolga doba za popravo krivic in za dosego osnovnega načela pravne države, to je načelo pravičnosti. Ne glede na to, koliko je bilo komu vzeto oziroma če je bilo vzeto veliko, je treba toliko vrniti. Če nekoga to moti, bi rad vrnil manj, kot je bilo vzeto, seveda to ni načelo pravičnosti in seveda takšnega stališča mi ne moremo podpirati. Slišali smo, da nekaterim upravičencem je primerno vračati, drugim pa nikakor ni primerno vračati. To je druga kršitev načela pravičnosti. Se pravi, zopet v tej demokratični državi, ki je postala članica Evropske unije, se zagovarjajo načela, ki pravzaprav ne zagotavljajo več enakosti pred zakonom. To jaz lahko razumem samo kot nevoščljivost in strah, da bi se stvari postavile na svoje mesto, tako kot so bile, hkrati pa iz razprave pravzaprav, ki je nekoliko tudi zmedena na trenutke, lahko razberemo, da pravzaprav točno ta zakon poskuša reševati in razbremenjevati strahov, posledic, ki so se tu prikazovale. Predvsem kar zadeva zemljišča, ki so sedaj v upravljanju ali pa ne katerih je javna infrastruktura, jaz mislim, da, hvala bogu, je tu en člen, ki poskuša to zadevo rešiti. Tu je govoril tudi gospod, ki je bil včasih minister za okolje. Cel kup javne infrastrukture je na privatnih zemljiščih in ni bil storjen niti en korak, da bi se to rešilo. Pa ne gre za zemljišča, ki so bila nacionalizirana, gre za privatna zemljišča, kjer se je včasih gradilo. Polovica cest ali tri četrt cest v Sloveniji poteka in ni bil sprejet noben zakonski akt, ki bi ta problem rešil. In tu mi potem nekdo govori o tem, kakšen problem se sedaj s tem zakonom vzpostavlja, ko se poskuša reševati vsaj tisti del zemljišč, ki so bila nacionalizirana in se poskuša najti neka rešitev v korist javni infrastrukturi. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] Ja, v korist seveda, za rešitev problemov v korist javni infrastrukturi, vsekakor, gospa Pečanova. Sicer pa se lahko prijavite za besedo. Vi vedno komentirate, ko drugi govorijo. Bi vas lepo prosil, če se odvadite tega, ker mi ne komentiramo, ko vi govorite. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] Ja, res je. Sam bi še enkrat poudaril, prej se je v razpravi navajalo tudi, češ, kako bo država na slabem, ker se upravičencem vrača neko premoženje, ki jim je bilo odvzeto, sedaj bo pa to pomenilo za državo dodatne stroške, dodatno obremenitev in se bo dobesedno oškodovalo državo. Še enkrat bom ponovil: Država je zaradi ljudi in ne ljudje zaradi države. Državljani so pred državo. Absolutno. Če so jim bile storjene krivice, je treba te krivice popraviti. In ta zakon ima namen, da konča to 15-letno agonijo in da že enkrat rešimo te krivice, ki so bile storjene pred mnogimi leti, da to tudi ne bo več, bom rekel, neka moteča zadeva tudi na politični sceni, da nas ne bo več motila, da bomo lahko enkrat začeli, ne glede na to, kako gledamo konkretno na ta problem, bolj konstruktivno gledati v prihodnost, vsi skupaj tisti, ki smo trenutno odgovorni za politične odločitve v tej državi. Jaz bi predlagal, da poskušamo ta zakon podpreti, ga popraviti v tistih členih, kjer mogoče ni idealen. Jaz mislim, da nekatere pripombe s strani kolegov so bile tudi upravičene, s katero bi se tudi lahko strinjal, s kakšno, ki je vezana tudi na sklad kmetijskih zemljišč, bi se tudi lahko osebno strinjal. In mislim, da je treba v zvezi s tem skladom tudi reči kakšno stvar. Vsekakor pa mislim, da ni dobro,da se ta zadeva zaustavi samo zato, ker pač ne more biti realizirana v tako kratkem času. Mislim, da ta razlog resnično ne šteje. Vlada, mislim, da je tudi korektno, da predlaga rešitve, ki jih je mogoče izpeljati v njenem mandatu. Mislim, da je to zelo odgovorno, da predlaga roke, ki jih je možno speljati v njenem mandatu. Jaz sem tudi prepričan, da bo ta Vlada naredila vse, da se ta agonija enkrat konča. Predvsem s tega vidika lahko še enkrat rečem, da bom sam podprl ta zakon. Prepričan sem pa tudi, da je Vlada in gospod minister pripravljen poslušati in upoštevati pripombe, ki bi ta zakon lahko izboljšale in dosegle učinkovitost dokončanja te denacionalizacijske zgodbe. Hvala.
Hvala. Gospod Potrč.
Hvala lepa. Mogoče je soglašati, da se morajo sprejeti zakoni izvršiti. Mogoče je soglašati, da izvrševanje tega zakona mnogo predolgo traja. Vendar je prav povedati, da doslej ni bilo volje, da bi se kakršnokoli opozorilo na nesprejemljivost vsebine veljavnega zakona upoštevalo, čeprav so bili dani utemeljeni očitki in utemeljene pripombe. Ves čas se je kazalo na mednarodne primerjave, pa nihče o tem ni bil pripravljen slišati niti besede. Spomnil bom, ker sem pač privilegiran, da sem bil v parlamentu tudi v času, ko smo sprejemali ta zakon, da je takrat pred parlamentom Geoffrey Sachs, ki ga je pripeljal Demos, da bi v Sloveniji propagiral lastninsko preoblikovanje in ukinjanje družbene lastnine ter uvajanje privatne, glede denacionalizacijskega zakona rekel, da je to nesprejemljiv predlog zakona, ki bo državi storil škodo, ljudi pa sprl med seboj. Na žalost je imel prav. Mi smo ga v mnogočem poslušali, na tej točki ga pa nismo bili pripravljeni poslušati. Drugo, kar bi rad poudaril. Da, državljani so pred državo in treba je spoštovati njihove obveznosti. Ampak zakaj samo nekaterih? Tega ne razumem. Zakaj samo nekaterih? Zakaj ta država vključno s tisto državo ali pa tisto vlado, v kateri sem bil tudi sam koalicijski partner, ni bila sposobna in pripravljena povedati, kaj se bo zgodilo s popravo materialnih krivic. Razen lepih besed in obljub, pa tu je aktualni minister storil morda še največ, ker je vsaj zbral vse podatke, povedal, kolikšen je skupen znesek, povedal, da sam ocenjuje, da bi bilo mogoče oškodovati ljudi s približno 30%, ne pa s celotno vrednostjo, in predlagal Vladi, da izvede nadaljnje ukrepe. Toda Vlada je ukrepala tako, da je dala te predloge v predal. Ampak tudi v tem primeru, če bi ministrov predlog, ki je bil sprejemljiv, bil sprejet, bi dali odškodnine v višini 30%. Denacionalizacijskim upravičencem smo dali 100%, poleg tega nismo upoštevali v celoti vlaganj, ki so bila v 50 letih v te nepremičnine. Danes se je Vlada odločila proti zakonu ali pa enostransko z vidika zakona, da se bo vračalo samo v naravi, tudi tam, kjer obstojajo realne ovire, da se v naravi ne vrača, ker se uporablja objekt v javno korist, ker se ne ugotavlja, ali bo nadomestni objekt stal več kot samo povračilo, ker je to rešitev, ki bolj odgovarja upravičencem. To je odločitev Vlade. Vlada se je odločila, da v nekaterih primerih sploh ne bo dajala pooblastil pravobranilstvu, da vlaga pritožbe ali da zastopa interese države, ker so interesi upravičencev pred interesi države. To se pač nam v Socialni demokraciji ne zdi prav. In to niso koristne rešitve. To so enostranske rešitve, ki ne bodo zagotovile ustreznega položaja upravičencev, morda kakšnega, povzročile pa bodo veliko novih sporov, s katerimi se bomo še leta srečevali. Izhajati iz sodišča, da je vse samo hudobija, ker ni bilo rešeno, ne pa, da je bil v marsičem zakon slab, enostavno ni točno. Izhajati iz predpostavke, da bo vsaka vrnitev v kratkem roku pomenila tudi vsebinsko korektno rešitev, ni točno. Že zdaj v upravnih organih vedo, da Vlada, aktualna ministrstva, ki o tem odločajo, želijo, da se postopki predvsem pospešijo in najdejo dokončne rešitve, tudi če se, kot sami pravijo, dlakocepsko ne pogledajo vse pravice in obveznosti. Toda to je reševanje, ki pomeni enostransko uveljavljanje interesov, ne pa interesov vseh. Pametno bi bilo, da država in Državni zbor razmisli o takih rešitev, ker bi potem lahko prišli do mnogo boljših, tako pa nekaj lepih besed, da bodo sprejeti tudi pomisleki, ki so jih izražali kolegice in kolegi, enostavno jim glede na izkušnje, ki jih imamo, ni mogoče zaupati.
Hvala. Gospod Ljubeljšek. Se odpoveduje, ker je premalo časa. Gospod minister, izvolite imate besedo.
Hvala za besedo, gospod predsednik Državnega zbora. Skrbno sem spremljal celotno razpravo in vse misli posameznih razpravljavcev. Vendar naj uvodoma povem, da je razprava bila v velikem delu današnjega dne usmerjena ne v predlog zakona, ki ga imamo pred seboj, ampak usmerjena je bila v zakon o denacionalizaciji, ki je bil sprejet leta 1991. Usmerjena je bila v temeljne rešitve zakona, ki je bil sprejet pred 16-imi leti in bi moral biti že zdavnaj uresničen. Zato se ne morem in ne želim opredeljevati do teh stališč, opozarjam pa le na to, da zakona, ki toliko časa velja, v vsebinskem pogledu nikakor ni mogoče spreminjati. Ta zakon bi bilo treba v tej obliki, kot je bil sprejet, leta 1991, pripeljati čim prej do konca. V razpravi, ki je bila mestoma tudi protislovna, pa je vendar bilo zapaziti pozive k čimprejšnjemu zaključku denacionalizacije. Res je, da so bili nekateri pozivi usmerjeni v to smer: dajmo čim prej dokončati postopke, tako da pač rešimo na ta način, da ne vrnemo nič, da ne ugodimo denacionalizacijskim upravičencem. Tudi to je ena od rešitev, seveda, če niso upravičeni zahtevati tega, kar želijo. Zakaj pa ne, se v celoti strinjam. Ampak seveda enako legitimno je treba potem povedati, da smo pa tudi za to, da je treba tistim, ki so upravičeni do zaključka njihovih zadev po Zakonu o denacionalizaciji, da tudi tem omogočimo, da rešijo svoje zadeve, pa čeprav njim v prid. To zahteva zakon, to zahteva ustava. Moram povedati, da sem bil na nek način zaskrbljen zaradi tonov, ki so se pojavili v današnji razpravi, kajti bili so v očitnem nasprotju s stališči, ki jih je izrazilo ponovljeno v vrstnem nizu let, v različnih sestavah in pod različnimi predsedniki Ustavno sodišče Republike Slovenije. Ustavno sodišče je pozvalo v tem svojem pozivu vse državne organe. Državni organi so seveda poleg tistih, ki odločajo v postopku denacionalizacije, tudi drugi državni organi, nenazadnje tudi Državni zbor - naj storijo vse za čimprejšnji zaključek denacionalizacije in naj upoštevajo, da Ustavno sodišče kot primarno in najbolj popolno obliko poprave krivic priznava vračanje v naravi. To je osrednje stališče Ustavnega sodišča. Zaskrbljen sem, ker sem v današnji razpravi zasledil nemalo odtenkov ali celo odkritih nasprotovanj temu očitnemu in jasno večkrat izraženemu in ponovljenemu - najmanj 20-krat je to Ustavno sodišče storilo - sporočilu Ustavnega sodišča. Ne bom se opredeljeval, ali so ga prejšnje Vlade upoštevale ali ne, ravno zato, da ne bo kdo očital, da govorim nekaj o prejšnjih vladah. Sedanja Vlada ga želi spoštovati. Tudi v uvodnem nastopu, uvodni predstavitvi sem opozoril, da odločanje o tem, ali organ v postopku, ki odloča o stvari ali odloča o vrnitvi v naravi ali v vračanju v obliki denarne odškodnine, ni v rokah upravnega organa. Je v rokah denacionalizacijskega upravičenca in v okviru zakona. Zakon je tisti, ki v tem pogledu določa pogoje. Če ti pogoji doslej niso bili spoštovani in če je kdo smatral, da je naloga državnih organov, da z dolgotrajnimi postopki in na vse druge načine izvajajo prisilo nad upravičenci, da jim zvijajo roke, da odnehajo in popustijo, da ne bodo zahtevali vračila v naravi, ampak da se bodo zadovoljili z odškodnino v obveznicah, potem seveda takšno ravnanje ni pravno ravnanje, ni ravnanje v skladu s pravno državo. In moramo si prizadevati, da ravnamo striktno v skladu z njihovimi zahtevami in s postulati, ki jih postavlja zakon. Naj pojasnim še nekaj. Zelo velikokrat je bilo v današnji razpravi slišati rok treh mesecev, češ, sedaj bomo pa na horuk ali celo revolucionarno je bilo slišati, sedaj bomo pa prisilil. Toda koga? Organ, ki odloča, naj zadevo reši v treh mesecih? Kdo pa je ta organ? To je sodišče ali upravni organ mora po zakonu rešiti v dveh mesecih. Ja, po tem, ko ima vse podatke, v dveh mesecih. Splošni zakonski rok, ki velja že od nekdaj. Ampak poslušajte, saj danes je bilo v Državnem zboru slišati pravzaprav zelo težke besede nezaupanja v naš pravosodni sistem, v sistem sodišč, v delovanje sodišč. Podton je bil. Sedaj pa bodo sodišča vračala revolucionarno. Ja, to je globoko nezaupanje v delo sodišč in dolžan sem ga na tem mestu odločno zavrniti. Menim, da si takšnega tona do tretje veje oblasti ne smemo dovoliti. Naj pojasnim še tudi to. Poglejte, to je eden od inštrukcijskih rokov. Takšnih inštrukcijskih rokov, spoštovane poslanke in poslanci, ste v tem Državnem zboru sprejeli že zelo veliko. To ni prvi niti ne zadnji. Sprejeli ste jih že mnogo, sprejeli jih boste še zelo veliko. Ali kdo ve, kateri je najkrajši? Ali bo morda kdo povedal, kateri je najkrajši rok za meritorno odločanje, za vsebinsko odločanje? Vam bom povedal. 8 dni. Ja. 8 dni velja za odločanje o azilu. Ali je takrat kdo protestiral, da je ta rok prekratek, da ni mogoče odločiti pravično. In v zakonih najdete še cel niz takšnih inštrukcijskih rokov. Vsi so stvarno upravičeni, tako kot je stvarno upravičen tudi ta rok. In naj povem še to. To seveda ne pomeni, da bo zadeva resnično tudi v treh mesecih rešena, kajti rok po konceptu, ki ga zakon ponuja, se bo štel takrat, ko je vloga popolna, ko so predstavljena stališča obeh strani, ko je torej zagotovljena popolna objekviteta oziroma dialog obeh strani v postopku. To pa traja še dlje, pred temi tremi meseci. In še naprej. Sodišče seveda nikdar ne odloči dokončno. Zoper odločbo sodišča je možna pritožba. Imamo pritožbeni rok in potem je treba znova šteti vse možnosti, da na pritožbo odgovori spet druga stran, kar pomeni, da ta rok, ki je potem ponovno na pritožbenem sodišču tri mesece, se ne more seštevati, tri mesece in tri mesece, ampak že prvi rok treh mesecev pomeni kar nekaj več kot tri mesece in tudi tisti drugi rok pomeni precej več kot tri mesece. Tako da je vsako govorjenje, jaz bi rekel celo, ne bom rekel podtikanje, rekel bom, govorjenje morebiti iz nepoznavanja postopkov, ki tečejo pred sodišči, ta rok je seveda precej daljši. Kar je pa pomembno, je to, da nedvoumno zagotavlja vsem organom, ki odločajo, tako upravnim organom kot sodiščem, objektivno stvarno presojo, natančno upoštevanje vseh okoliščin in s tem tudi korektno in nepristransko sojenje. In to je tisto, kar si pa želimo. Še nečesa ne smemo pozabiti. Te zadeve, če doslej niso bile rešene, se niso reševale 16 let, ampak 16 let niso bile rešene zato, ker niso sploh prišle na vrsto. Ker bodisi upravni organ ali pa sodišče sploh še zadeve ni začelo reševati, je sploh še ni vzelo v roke. To je glavni razlog, zaradi katerega želimo, da se te zadeve rešujejo s spoštovanjem inštrukcijskih rokov. Padla je tudi beseda, da je Ministrstvo za pravosodje pripravilo ta zakon v neki tajni skupini. To seveda ni res. Poleg uradnikov na Ministrstvu za pravosodje sta res sodelovala dva zunanja sodelavca. Vedno, kadar nas vprašajo, vsakemu povemo, kdo so ti zunanji sodelavci. Eden je bil nekdanji vrhovni sodnik in odličen poznavalec denacionalizacije, Jože Sedonja, drugi pa je bil nekdanji ustavni sodnik in zdaj profesor na Pravni fakulteti v Ljubljani, dr. Lojze Ude, zelo dober poznavalec in tudi pisec in avtor predloženega zakona. Hvala lepa.
Hvala. S tem zaključujem razpravo. O predlogu sklepa [[...]]Oprostite, sem prezrl. V skladu z 71. členom poslovnika, ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, odpiram prijave za vse, ki želite še razpravljati. Sedem prijavljenih, vsak ima štiri minute. Gospod Sajovic, izvolite.
Hvala lepa. Zakaj je tudi potrebno, da se ta denacionalizacija enkrat konča vendar na tisti pošten in pravičen način, je tudi to, da številne stavbe, ki so bile nekdaj v rokah drugih lastnikov, danes propadajo, se rušijo, ogrožajo varnost. Tudi tisti lastniki, če je to lokalna skupnost, pa v njih ne smemo posegati oziroma trošimo za nekaj kar ne vemo, ali bo ali ne bo naše veliko davkoplačevalskega denarja. Še enkrat pa postavljam tisto vprašanje, ki ga je minister prej gotovo preslišal: Ali bo država pridobila evidence vseh tistih, ki so že dobili odškodnino od tujih držav in to upoštevala? Ali bo pridobila tudi podatke, na katero denacionalizirano premoženje, ki se zdaj vrača v naravi, so bile takrat vložene hipoteke in za takrat pridobljen tudi denar. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Koren.
V tem današnjem dnevu ob tej razpravi moram reči, da sem bil osebno kar parkrat močno prizadet. Mislim, da je bilo v glavnem to tudi posledica nepoznavanja osnovnega zakona o denacionalizaciji in tudi obravnave današnjega zakona, in sem hvaležen ministru, da je na koncu še enkrat obrazložil ta glavna dejstva, ki so za ta postopek denacionalizacije pomembna. Vsak, ki se danes ne strinja s tem, da se storjene krivice popravijo na pošten način, mislim, da ne sodi v čas, v katerem živimo. Vrsto let, 50 let so bili lastniki prikrajšani za uporabo, za koriščenje te svoje lastnine, ki jim je bila neupravičeno odvzeta v prejšnjem sistemu, vrsto let bi lahko uživali dohodek od te lastnine, pa na žalost tega niso mogli. In sedaj, jaz bom rekel kar po spremembi našega sistema in spoznanju resnice, ko skušamo zadevo popraviti, ne morem razumeti, da nasprotujete tem dejstvom. Toliko let že poteka ta denacionalizacija in še je ne bi želeli zaključiti. Sam sem v prejšnji službi veliko delal na tem področju ne s samim odločanjem, ampak s pripravo podatkov, ki so bili v pomoč upravnim enotam, ki so vodile zadeve denacionalizacije in tudi določene zadeve hitro vrnile. Ne vidim pa nobenega razloga, da zadeve tako dolgo trajajo in da jih tako odlašamo. Veliko občin ima dejanske težave tudi zaradi denacionalizacije, ampak ne zato, ker je denacionalizacija, ampak zato ker denacionalizacija ni rešena. In če se bomo vsi zavzeli za to, da bomo to zadevo pospešili tudi s tem trimesečnim rokom, ki pomeni lahko tudi nekaj več časa, tudi kakšno leto, da bo stvar zaključena, mislim, da nam bo lahko vsem skupaj samo v korist. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Ljubeljšek.
Hvala lepa, gospod predsednik. Glede na to, da ni na razpolago veliko časa, bom povedal samo nekaj misli, bo pa verjetno v nadaljnjih obravnavah še čas, da se kaj pove. Rad bi rekel, da sam nikoli nisem bil in nisem obremenjen z denacionalizacijo. Ne spadam med tiste nesrečnike, katerih staršem je bilo premoženje denacionalizirano, niti nisem med tistimi srečniki, ki bi z denacionalizacijo kaj dobil, kajti imel sem revne starše. Trdno pa stojim za tem in bom vedno za tem stal, tako sem bil vzgojen, tako sem vzgajal svoje otroke, kot tudi verjamem, vsi vi, da je lastnina neodtujljiva in da je treba vsako lastnino, ki je bila odvzeta, ali nacionalizirana, ali ukradena, vrniti. Sam ne delim upravičence med fizične in pravne osebe, za mene za vse upravičence velja ista ustava, isti zakoni. Ta predlog zakona, ki je, smatram kot dobro podlago, da se dejansko odpravi dvotirnost, da se dodajo določene dodatne rešitve in dopolnitve, da bodo enkrat dokončani tudi te denacionalizacijski postopki. Bi pa rad vprašal vse tiste, ki tako nasprotujejo in so že vnaprej napovedali, da bodo nasprotovali sprejemu tega zakona. Kako bomo rešili to denacionalizacijo, saj enkrat jo je vendarle treba rešiti - ali bomo to pometli pod preprogo? Gospod kolega Žnidaršič pravi, da z njo zavlačujmo - do kdaj? Da bodo vsi pomrli? Saj bodo še vedno nasledniki! In enkrat jo je treba zaključiti, treba je biti toliko moder, da najdemo toliko skupnega konsenza, take rešitve, da bomo te zadeve tudi končali. Sam sem bil pozoren na določena "zapažanja", pripombe, tudi sam imam določene pomisleke, vendar verjamem, da tako nekaj že z obrazložitvijo gospoda ministra, kot tudi pri nadaljnjih obravnavah, da bomo, izpilili posamezna določila, da bomo po tretjem branju le našli toliko modrosti, da bomo sprejeli zakon. Verjamem pa, da se bo zmeraj našlo nekaj poslancev, poslank, ki bodo nasprotovali kakršnikoli rešitvi. Za njih je to pomembno, da se ta problem denacionalizacije nikoli ne reši.
Hvala. Gospod Jerovšek.
Hvala lepa. Zdi se mi zelo primerno, da je minister tako pravno eksaktno in pravno ekspertno obrazložil in zavrnil očitke, ki so bili tukaj navrženi, morda iz neznanja, verjetno pa iz nenačelnega ravnanja. In krasno je tudi, da je pokazal, da nekateri pravniki, tudi med poslanci, zavestno ali iz neznanja ne obvladajo pravne abecede in da se tudi zavzemajo za čudne vrednote. Tako je kolegica Darja Lavtižarjeva priporočala ministru prej, da ni pravi tajnik, češ ker bi bilo treba taktizirati, nespoštovati pravičnosti, enakosti, pravočasnosti, ampak biti nenačelen in odlagati. In to so čudne vrednote in krasna morala in upam, da se bo njen kandidat in sošolec gospod Türk ogradil od takšne morale. Prej se je tudi zavzemala, in je del tega izrazila tudi v svojem nastopu - globalno nezaupanje v delo sodišč, kot je bilo rečeno. Mislim, da je to navajanje, da je Vrhovno sodišče delovalo po nalogu oblasti v neki zadevi, vmešavanje v neodvisnost sodišča. Nisem pričakoval, da če že Miheljak na tak način intrigira, da bodo tu pravniki tako intrigirali in metali takšne intrige. Moram tudi odgovoriti kolegu Žnidaršiču, ker me očitno ni razumel, pa je prej reagiral. Jaz sem se zavzel in sem mu povedal, da je on tudi bil žrtev, jaz poznam zgodbo njegove družine in so mu tudi vzeli, upam, da so dobili vrnjeno po tem zakonu. Vendar žrtev so bili tudi v prejšnjem sistemu, ko iz sporazuma Tito-Brandt izseljenci niso dobili nič in se ne ve, kam je šel tisti denar. Opozoril sem pa, da se mi zdi čudno, da sedaj tuli s tistimi, ki so proti vračilu, proti popravi krivic. Tudi on je žrtev: dvakratna, med vojno, obeh totalitarnih sistemov. Zaradi tega upam, da bo spoznal, da takšne teze - pa tudi tista njegova, da so tudi mladoletni otroci lahko izdajalci. To je civilizacijski dosežek, da otroci niso krivi za dejanja, v katera so bili s silo porinjeni. Zaradi tega ta zakon gre v pravo smer in ta načela in te civilizacijske dosežke je treba nekje spoštovati in jih nekje uresničiti, da je odvzeto, ukradeno treba vrniti. Enostavno ne razumem tega nasprotovanja, da se tako upirate civilizacijskim rešitvam. Če je v zakonu kaj možno dodelati, in mislim,da je možno, predlagajte, ampak z dobrimi nameni, ne pa zaradi tega, ker na tem gradite na "fovšiji" in hujskaško svoj politiko. S hujskaštvom in "fovšijo" je treba prekiniti v takih zadevah. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Bebler, imate repliko? Izvolite.
Imam repliko ja, ker me je gospod Jerovšek ni pravilno razumel. Jaz sem nasprotno, ko sem govorila o tem predlogu zakona, govorila o tem, da vnaša neke elemente, ki so sporni z vidika enakosti pred zakonom in v tem smislu sem se jaz zavzela za to, da se dokonča denacionalizacija, vendar pa, da je treba v tem zakonu paziti na to, da ne bomo uvajali neenakosti pred zakonom. To je bilo moje opozorilo. In gospod Jerovšek, vaš "timing" je bil zdaj v redu, ker je bil v okviru teh minut, ki jih imate na voljo, ampak vsebina vaše izjave pa je bila povsem neustrezna, ampak ne morem pomagati, če niste razumeli, kaj sem prej v svoji razpravi skušala povedati. In še nekaj, dr. Türk ni moj sošolec, veste, ker on je dve leti mlajši od mene, jaz sem bila pa pridna študentka, sem v roku diplomirala in me nekako ni mogel ujeti na ta način, da bi bila sošolca. Bi pa seveda ne imela ničesar proti, da bi bila, ker kolikor vem, je on izvrsten strokovnjak na nekem drugem pravnem področju. Hvala.
Hvala. Gospa Pečan.
Hvala lepa. Torej, moram reči, da trditev, da bi moral biti že zdavnaj dokončan zakon o denacionalizaciji je seveda lahko zelo resnična, vendar bi morali malo pogledati, zlasti tisti, ki trdijo, kako necivilizacijski je, ker tako dolgo traja njegovo izvajanje, kako je denacionalizacija potekala, recimo, v Nemčiji, kako se sploh nikoli ni začela v Franciji, kako so, recimo, kompletno vsi objekti, ki so bili v lasti v začetku 19. stoletja v lasti Cerkve v Franciji še danes v lasti države Francije in tako naprej. Moram pa reči še tudi nekaj drugega. Ta zakon, ki ga danes obravnavamo, je sicer prikazan kot zakon, ki naj bi pospešil vse postopke restitucije, kot je rekel kolega Gantar, vendar pa zraven ima tudi po praski te Vlade, zlasti pa tega ministrstva, prilepljenih še nekaj drugih stvari, ki širijo zakon o denacionalizaciji. To je, recimo, 2. člen, ki omogoča kljub popolnoma drugačni razlagi v samem tekstu obrazložitve zakona tudi takšne kvazi upravičence, ki do sedaj niso imeli možnosti vračila premoženja, ki je bilo celo pridobljeno po fevdalni zakonodaji, kot so, recimo, Auerspergi, Windisch-Greatzovi, Attemsi, Žiči in tako naprej. Drugo, v 3. členu uvajamo pravico do vračila premoženja tistim, ki so bili obsojeni zaradi vojnih zločinov ali zaradi izdajstva, kolaboracije, kjer bodo na osnovi zakona o kazenskem postopku verjetno sodbe proti njim razveljavljene - baje je sedaj že 200 takih - in bodo lahko oni sami ali pa njihovi potomci zahtevali vračilo premoženja. Ker 3. člen govori o tem, da mora upravni organ šteti postopek, kot da bi bila zahteva za vračilo premoženja vložena pravočasno, v skladu z zakonom o denacionalizaciji. Mimogrede bi povedala še to, da je dr. Aleksander Bajc pripravil študijo, v kateri je ugotovil, da je ogromno vrnjenega premoženja v naravi ali v denarju, v odškodninskih bonih, ki je bilo do vratu in čez glavo pokrito s hipotekami ob koncu vojne oziroma na začetku druge svetovne vojne, pa je bilo kljub temu vrnjeno v celoti, ne da bi upoštevali to, da ti ljudje, ki so dobili vrnjeno premoženje, sploh nikoli niso teh kreditov plačali. Zdaj, ali je to kraja ali ni kraja, jaz bi rekla, da je to pravzaprav posredna kraja tisti banki, ki nikoli ni dobila vrnjenega denarja. In zato se lahko vprašamo, kako je to mogoče! Se pravi, da smo vrnili nekaj, kar sploh ni bilo v lasti tega človeka. Primer je, recimo, Huterjev blok, ki je bil vrnjen leta 1993 v Mariboru; tisti, ki ste iz Maribora, veste točno, za kaj gre. Ko govorimo o tem, kako skrbijo novi gospodarji za gozdove. Goloseki se dogajajo in so se dogajali, konkretno vem za Argentinca, za Slovenca iz Argentine, ki je dobil vrnjene gozdove na Dolenjskem - nikoli jih ni videl, ker nikoli ni bil tam. In je naročil podjetju, da je kompletno vse gozdove posekalo, naredilo golosek, denar je šel seveda v Argentino, gozdovi so pa padli. Lubadar - torej, gospod predsednik Kmetijsko-gozdarske zbornice ugotavlja, da zaradi zelo slabe skrbi za gozdove lubadar uničuje slovenske gozdove. Železniki in Kropa so se v veliki meri zgodili predvsem zaradi slabe skrbi za gozdove. Tako da bi lahko govorili o tem, kaj se zgodi z denacionalizacijo.
Hvala. Gospod Slavinec. Ja, gospod minister, na koncu ste vi. Gospod Slavinec.
Hvala lepa za besedo. Razprava o predlaganem zakonu je še bolj spodbudila polarizacijo v naši družbi. Predlagatelj je v bistvu s predlaganim zakonom še bolj spodbudil pomisleke o upravičenosti samih zahtevkov, o upravičenosti tistih, ki bodo nacionalizirano imetje dobili nazaj, in predvsem o tem, ali se to res počne na pošten način. Prav tako se je pogosto zameglila razlika med institucijo in posamezniki. Če sem mogoče bolj konkreten, če je med vojno Cerkev sodelovala z okupatorjem, to še ne pomeni, da so vsi verniki izdajalci. Prav zaradi tega se želim vrniti na samo izhodišče, na tisto, zaradi česar sploh rabimo denacionalizacijo, torej na samo nacionalizacijo. Sam vidim dva poglavitna razloga, zakaj je prihajalo po vojni do nacionalizacije. Prvi je bil družbenopolitični sistem, ki imetja ni dopuščal in zaradi tega se je tistim, ki so imeli več, kot je to bilo sprejemljivo, premoženje nacionaliziralo. Drugi primer nacionalizacije pa je bila kazen. Pravična kazen za sodelovanje z okupatorjem. In tistim, ki je bilo imetje, premoženje odvzeto zaradi takratnega družbenopolitičnega sistema, je pravično, da se jim vrne. Tisti, katerim je pa bilo nacionalizirano zaradi kazni za izdajo, za sodelovanje, za tiste pa mislim, da bi bilo najbolje, da se potuhnejo in se svoje izdaje sramujejo. In naj zaključim s tem, da podpiram, pozdravljam to, da se poenostavi postopke denacionalizacije, da se postopki denacionalizacij čim prej izvedejo, seveda tam, kjer so opravičene. Nikakor pa ne bi želel, da to poenostavljanje, to pospeševanje postane poenostavljenje za ustvarjanje novih krivic. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Kovačič.
Hvala lepa za besedo. Na nekatera stališča iz razprave se bom odzval na to zadnjo ekspertizo pravnega eksperta revolucionarnega prava iz preteklosti pa ne bom ugovarjal. Rečeno je bilo, nekdo je rekel, da bo tako ali tako država oziroma davkoplačevalci plačevali finančne posledice tega zakona. To seveda drži. Ampak davkoplačevalci bomo plačevali tudi vse stroške in vse odškodnine, ki se bodo in so se že plačevali zaradi 16-letnega postopka vračanja tega premoženja. Tako je ta primerjava precej neresna. Ne morem se tudi znebiti vtisa, da nekateri nasprotniki tega zakona izhajajo iz načela: mi smo svoje dobili, za druge pa bomo naredili vse, da se jim nič ne vrne. Rečeno je bilo tudi: zakaj hitimo. Ampak kako lahko nekaj takega rečemo, potem ko 16 let nismo uresničili tega, kar smo leta 1991 zapisali, da se bo to premoženje vrnilo v enem letu. Tudi mene žalostijo nekateri ksenofobih napadi na katoliško cerkev, ki so se danes pojavili, in to predvsem s strani tistih, ki vedno deklaratorno zelo zelo obsojajo ksenofobijo, nestrpnost itn. Sedaj so bili glavni protagonisti zelo hudih ksenofobih izpadov. In seveda bi rekel, da gre po mojem mnenju tukaj za to, da se zaradi tega zavzemajo za to, da samo po sebi vračanje premoženja ni nič narobe. Samo, da do tega vračanja ne bi bila upravičena katoliška cerkev, ne glede na to, da izpolnjuje enake pogoje za vračanje kot vsi ostali upravičenci. Torej takšnih pogledov nikakor ne morem sprejeti, da ne govorim o tem, da gre za izrazito zavzemanje za neenakopravnost in neenakovrednost ene kategorije ljudi. Poslanec, sedanji župan ene občine je rekel, da se zavzema, da je javni interes nad zasebnim interesom. Prav gotovo, to je zelo pohvalno, ampak seveda, javni interes pa ne more poteptati neko zasebno pravico, ki jo ima nekdo. Torej v imenu javnega interesa ne smeš poteptati zasebne pravice. In seveda, pri vračanju premoženja, kjer obstaja upravičenec do tega vračanja, mislim, da se nikakor ne sme to upravičenje poteptati na ta način [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]], da se reče, javni interes terja, da se premoženja ne vrne, pa čeprav je ta upravičenec do tega upravičen. Hvala.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik. Želim podati nekaj pojasnil k 2. in 3. členu predlaganega zakona, o katerem je tekla razprava. Prišlo je do napačne interpretacije 2. člena. 2. člen se nanaša samo na nekdanje jugoslovanske državljane, se pravi državljane držav, ki so nestali iz nekdanje skupne države, zato je tukaj kakršnakoli povezava z državljani držav nesmiselna. Pri 3. členu, k temu sta izrekla pripombe ena poslanka in en poslanec Državnega zbora, pa moram pojasniti, da gre za osebe, ki so že bile s pravnomočno sodbo sodišča v celoti in popolnoma rehabilitirane. Na podlagi pravnomočne obsodilne sodbe iz njihovih nekdanjih montiranih sodnih povojnih procesov se jim prizna pravica do odškodnine, do denacionalizacije na podlagi zakona o denacionalizaciji. Zato so obdolžitve, ki so bile izrečene, so primer žaljive obdolžitve do teh oseb in se čutim dolžan, da na to opozorim.
Hvala. S tem zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 18. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 18. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na obravnavo PRELOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O URADNEM LISTU REPUBLIKE SLOVENIJE. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Predlog zakona je obravnaval tudi Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Prosim podpredsednika gospoda Srečka Hvauca, da predstavi poročilo odbora. Izvolite.
Najlepša hvala, gospod predsednik. Odbor Državnega zbora Republike Slovenije za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je na 37. seji dne 3.10.2007 obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o Uradnem listu Republike Slovenije, ki ga je Državnemu zboru Republike Slovenije v obravnavo po skrajšanem postopku predložila Vlada Republike Slovenije. Na seji je predstavnik predlagatelja, direktor Službe Vlade Republike Slovenije za zakonodajo, podal dodatno oziroma dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Predlagane spremembe in dopolnitve so posledica spremembe lastniške strukture javnega podjetja, saj je sedaj edini lastnik in družbenik javnega podjetja Republika Slovenija, pristojnosti skupščine v imenu Republike Slovenije tako izvaja vlada, s predlogom zakona pa se število članov nadzornega sveta zmanjšuje s prvotnih 5 na 3. Predlagane spremembe pomenijo prav tako uskladitev z evropsko zakonodajo v smislu podelitve pristojnosti za objavljanje predpisov tudi nekaterim nosilcem javnih pooblastil. Na seji je mnenje Zakonodajno-pravne službe predstavila tudi predstavnica Zakonodajno-pravne službe in predvsem izpostavila pripombo k 1. členu. Predstavnik Državnega sveta Republike Slovenije in predsednik Komisije Državnega sveta Republike Slovenije za politični sistem je navedel, da predlog zakona podpirajo oziroma da nimajo pripomb. Članice oziroma člani odbora o predlogu zakona niso razpravljali. Ker k predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, odbor pa tudi ni sprejel nobenega svojega amandmaja, je odbor glasoval samo o vseh členih predloga zakona in jih tudi sprejel. Glede na to, da v drugi obravnavi predloga zakona na matičnem delovnem telesu k predlogu zakona ni bil predlagan in sprejet noben amandma, Odbor Državnega zbora Republike Slovenije za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje Državnemu zboru predlaga, da Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o Uradnem listu Republike Slovenije, skrajšani postopek, sprejme v predloženem besedilu. Hvala.
Hvala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Ivan Jelen bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev.
Še enkrat hvala za besedo. Novelo zakona o Uradnem listu Republike Slovenije bomo v Poslanski skupini DeSUS podprli. Gre namreč za spremembe na dveh področjih, ki jih ureja osnovni zakon, vendar se s tem ne posega v cilje in osnovna načela samega zakona. Prva sprememba se nanaša na statusno ureditev javnega podjetja, kar je posledica spremembe lastniške strukture tega javnega podjetja, saj le to prehaja nazaj v državno last. Javno podjetje Uradni list Republike Slovenije, d.o.o., je bilo ustanovljeno po izvedenem lastninskem preoblikovanju v skladu z Zakonom o Uradnem listu Republike Slovenije, do takrat časopisni zavod Uradni list Republike Slovenije. V sodni register je bilo podjetje najprej vpisano pod imenom Uradni list Republike Slovenije, d.o.o., sprememba firme in dopolnitev dejavnosti pa sta bili vpisani leta 2000, tako da od takrat dalje posluje podjetje z imenom Javno podjetje Uradni list Republike Slovenije, d.o.o. Predlagana sprememba v tej smeri bo tako tudi zakonsko uredila status tega podjetja, in sicer da je edini lastnik in družbenik tega podjetja Republika Slovenija. Posledično se predlaga tudi izvrševanje pristojnosti skupščine s strani Vlade ter zmanjšanje števila članov nazornega odbora, s čimer se v naši poslanski skupini strinjamo. Druga sprememba pa se nanaša na objavljanje predpisov v Uradnem listu. Veljavna ureditev določa, da v primeru ocene, da predpis ministra ni v skladu z veljavno zakonodajo, minister pa pri tej objavi vztraja, predstojnik službe o tem obvesti predsednika Vlade ter mu predlaga zadržanje izvrševanja tega predpisa. Po predlogu pa bi predstojnik službe predlagal zadrževanja objave predpisa. Tovrstne spremembe v Poslanski skupini DeSUS ocenjujemo kot primerne, zato bomo prispevali svoj glas k predlagani noveli zakona o Uradnem listu Republike Slovenije.
Hvala. Gospod Mitja Ljubeljšek bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, spoštovani predstavniki Vlade. Temeljni namen veljavnega zakona o Uradnem listu Republike Slovenije je zakonsko urejanje objavljanja pravnih aktov in predpisov, vsebuje pa tudi določbe o založniku tega glasila, ki je javno podjetje Uradni list Republike Slovenije in je po 12. členu o lastninski strukturi udeleženo z najmanj 51%osnovnega kapitala. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ugotavljamo, da je sprejem predlagane novele zakona nujno potrebno, saj se je v zadnjem letu spremenila lastniška struktura tega javnega podjetja. Republika Slovenija je postala edini lastnik in družbenik, temu ustrezno pa je potrebno spremeniti posamezna določila zakona, ki urejajo lastništvo in upravljanje tega javnega podjetja. Tako bo pristojnosti skupščine izvrševala Vlada, zmanjšalo se bo tudi število članov nadzornega sveta, in sicer s 5 na 3 člane, pri čemer bo skupščina imenovala na predlog Vlade 2 člana, enega pa bo imenoval svet delavcev javnega podjetja. V poslanski skupini podpiramo tudi istočasno izboljšavo določil, ki urejajo vsebinske postopke objavljanja predpisov ministrstev in po novem tudi predstojnika organa v sestavi ministrstva. Določila gredo v smeri hitrejšega in s tem tudi bolj učinkovitega uveljavljanja predpisov v praksi. Sedanji zakon določa, da predstojnik službe za zakonodajo opozori ministrstva, če meni, da predpis ni v skladu z ustavo, zakonom ali kakšnim drugim predpisom. Če minister še vedno vztraja pri objavi, predstojnik obvesti o tem predsednika Vlade in predlaga zadržanje izvršitve objavljenega predpisa. Z novelo pa se spreminja tako, da predstojnik predlaga le zadržanje objave razpisa, ne pa tudi zadržanje izvrševanja predpisa. Novela zakona daje tudi dodatne pristojnosti Službi za zakonodajo, da poleg pregleda predpisov ministrstev opravi tudi preglede aktov, nosilcev javnih pooblastil in predstojnikov organov v sestavi pred njihovo objavo v uradnem glasilu. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo predlagano novelo zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Anton Kokalj bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim.
Glavna dejavnost in bistvo obstoja podjetja Uradni list Republike Slovenije je izdajanje uradnega glasila Republike Slovenije Uradni list, njegove elektronske izdaje in zbirk posameznih letnikov v tiskani izdaji. Po zadnjem lastninskem preoblikovanju se je spremenila struktura lastništva, tako da je sedaj javno podjetje v stoodstotni lasti Republike Slovenije. Spremembe zakona o Uradnem listu so posledica tega zadnjega lastninskega preoblikovanja, zato se zmanjšuje število članov nadzornega sveta s 5 na 3 člane in njihova struktura. Od tega bo enega člana imenoval svet delavcev v skladu z zakonom o sodelovanju delavcev pri upravljanju, dva pa bo imenovala skupščina na predlog Ministrstva za finance in Službe Vlade za zakonodajo. Naslednja pomembna sprememba je sprememba 10. člena sedaj veljavnega zakona. Novela predlaga, da se lahko v primeru, če gre za oceno, da predpis ministra ni v skladu z ustavo, zakonom ali drugim predpisom Državnega zbora ali Vlade, minister pa vztraja pri objavi, o tem obvesti predsednika Vlade. Predsedniku Vlade se predlaga zadržanje objave predpisa, ne pa izvrševanja, kot je določeno v sedaj veljavnem zakonu. V Poslanski skupini Nove Slovenije bomo predlagane spremembe zakona podprli.
Hvala. Še gospod Marjan Drofenik, ki bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Spoštovani predsednik, predstavniki Vlade, poslanke in poslanci! Kot vemo, je po novem Javno podjetje Uradni list Republike Slovenije v stoodstotni lasti Republike Slovenije. Logična posledica lastniških sprememb so seveda tudi spremembe določb zakona, ki govorijo o upravljanju podjetja. Strinjamo se, da se ob tej priložnosti v zakon vnesejo tudi določene redakcijske spremembe, ki prinašajo večjo jasnost določb zakona. Spremembe zakona določajo, da je edini lastnik in družbenik javnega podjetja Republika Slovenija, pristojnosti skupščine podjetja pa izvršuje Vlada. Enega člana nadzornega sveta imenuje svet delavcev javnega podjetja, dva pa skupščina javnega podjetja, in sicer enega na predlog Službe Vlade za zakonodajo in enega na predlog Ministrstva za finance. Nadzorni svet naj bi se torej zmanjšal na tri člane, kar se nam zdi pravilno, saj v javnem podjetju ne bo večjega števila družbenikov. Po veljavni ureditvi Služba za zakonodajo pred objavo aktov opravi sistemski in nomotehnični pregled aktov in ima pristojnost, da opozori ministra na morebitno neskladnost predpisa z ustavo, zakonom, drugim predpisom Državnega zbora ali predpisom Vlade, in v nadaljevanju, če minister teh opozoril ne upošteva, predlaga predsedniku Vlade zadržanje objave predpisa in ne zadržanje izvrševanja predpisa, kot je določeno v veljavni ureditvi. Pomanjkljivost sedanje ureditve je, da predstojnik službe za zakonodajo nima enake pristojnosti za akte nosilcev javnih pooblastil in akte predstojnikov organov v sestavi. Ker se je v praksi pokazalo, da je tudi pri teh aktih potreben pravnosistemski in nomotehnični pregled, se strinjamo s spremembo zakona, ki omogoča Službi za zakonodajo poleg pregleda predpisov ministrov tudi pregled aktov nosilcev javnih pooblastil in aktov predstojnikov organov v sestavi pred objavo v uradnem glasilu. Zaradi navedenega bomo v Poslanski skupini SLS Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o Uradnem listu Republike Slovenije podprli. Hvala lepa.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj čez pol ure, to je ob 17.55. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 17.55.
Spoštovane poslanke in poslanci! Nadaljujemo prekinjeno sejo zbora. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverijo svoje glasovalne naprave. Nadaljujemo s prekinjeno 14. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o Javni agenciji za knjigo Republike Slovenije v okviru rednega postopka. Gospod Kumer, izvolite, proceduralno. Prosim.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Kolegice in kolegi! V skladu s tretjim odstavkom 73. člena Poslovnika Državnega zbora predlagam, da odločanje o Predlogu zakona o Javni agenciji za knjigo Republike Slovenije prestavimo na eno od prihodnjih sej. Tisti, ki ste bili prisotni danes v dvorani pri več kot triurni razpravi, ste lahko slišali večkrat izrečene besede, in to ne preveč dobronamerne besede predsednika odbora in našega kolega gospoda Grimsa. V tem času, ko je potem tekla seja naprej, se je oglasil predsednik Društva pisateljev Slovenije gospod Vlado Žabot in je napisal izjavo, v kateri protestira proti nekaterim navedbam gospoda Grimsa. Vi pa veste, da se je šlo v bistvu za 6. in 11. člen, o katerem smo diskutirali. Samo dva povzetka iz tega pisma, in sicer: "Kratko malo sem bil zgrožen ob skrajno žaljivem domnevanju poslanca gospoda mag. Branka Grimsa, češ da je Društvo slovenskih pisateljev ali jaz kot njegov aktualni predsednik lahko pod vplivom političnih struktur in metod iz starih komunističnih časov ali njihovih današnjih protagonistov spremenil svoje mnenje." In naprej. "Hkrati moram opozoriti, in temu je namenil gospod Grims že veliko govora, da je gospod Grims v današnji parlamentarni razpravi zelo po svoje interpretiral omenjeni pogovor o amandmajih v prostorih Nove revije." Tekst še gre naprej. "Za vse navedeno sem se pripravljen zagovarjati in ..."
Gospod Kumer, prosil bi vas, če poveste proceduralni predlog [[...]]
[[...]]proceduralni predlog moj je, da prekinemo to točko, damo na eno od naslednjih sej. Da pa pride gospod Vlado Žabot v ta Državni zbor in gospod Grims se mu naj pred nami vsemi in slovensko javnostjo opraviči za vse izrečene besede, ki jih je danes izrekel.
Ta vaš proceduralni predlog je po 74. členu Poslovnika Državnega zbora, ne po 73, tretji odstavek. Še enkrat ga, prosim, ponovite.
Predlagam, da se današnje odločanje o točki dnevnega reda, ki se glasi Predlog zakona o Javni agenciji za knjigo Republike Slovenije, prestavi na eno od naslednji sej. V tem času pa se povabi v Državni zbor gospoda Vlada Žabota in da pojasni, ker predsednik Odbora za kulturo in šport je gradil svojo argumentacijo, zakaj ne smemo podpreti amandmajev, ki jih je vložila opozicija in Društvo pisateljev Slovenje, na pogovoru in dogovoru, ki ga je imel s predsednikom tega društva. Sam predsednik pa je v izjavi, ki ste jo vsi dobili, ta pogovor demantiral, tako kot ga je predstavil gospod Grims v tem Državnem zboru. In zato predlagam, da se predstavi in da gospod Žabot pride sem v Državni zbor in da se mu gospod Grims za to opraviči.
Hvala lepa, gospod Kumer. Vendar po tretjem odstavku 73. člena Poslovnika Državnega zbora ne morem dati to na glasovanje. Nadaljujemo s sejo. Prosim, če si pogledate, sem si pogledal. Ne, o prekinitvi ne moremo govoriti. Ne, smo prebrali. Hvala lepa. Nadaljujemo s prekinjeno 14. točko dnevnega reda, z drugo obravnavo Predloga zakona o Javni agenciji za knjigo Republike Slovenije v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih. Odločamo o amandmajih skupine poslancev s prvopodpisanim Jožefom Školčem k 6. členu. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine. Gospod Školč, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Ta amandma bom podprl in tudi vse vas prosim, da ga podprete. Gospodje v SDS, prosil bi vas, če že niste poslušali te razprave, če ne berete pisem, ki jih dobivate iz društev, da poslušate to obrazložitev. Tudi mi je nerodno, da bi pred tem zborom govoril, da vsi po hodnikih tarnate, da bi sicer to podprli, ampak iz koalicijskih razlogov ne morete, da verjamete, da ima društvo prav. Če hočemo mi s tem zakonom zagotoviti, da bo ta agencija res javna in ne državna, potem je potrebno to dopolnilo podpreti. Samo to dopolnilo zagotavlja to, da trije subjekti sami predlagajo v svet agencije svoje predstavnike, to je društvo, slovenske univerze in SAZU, tri pa se predlaga na predlog ministrstva. Če bi ostalo pri drugih določilih, ki so bili sprejeti na odboru oziroma ki jih sedaj koalicija predlaga, pomeni, da bi vlada imela prevladujoč vpliv nad odločanjem v agenciji. Po zadnjem predlogu celo 6 proti 1 v korist Vlade in politike proti zunanji javnosti. Menim, da je to nedopustno. Včeraj smo imeli oziroma te dni smo imeli podobno razpravo o sredstvih za financiranje športnih programov, za financiranje humanitarnih in invalidskih programov. Povsod se kaže ista mentaliteta. Ta mentaliteta je pogubna, zaradi te mentalitete ljudje ne zaupajo politiki nasploh, ne samo vaši stranki. In kazalo bi premisliti in podpreti [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]taka dopolnila, ki omogočajo ne umik politike, ampak omejitev moči politike takrat kadar gre za javne zadeve. In ne nazadnje bi bilo potrebno glasovati za to dopolnilo tudi zaradi tega, ker se je predsednik odbora v tej diskusiji pravzaprav skliceval na neke dogovore, ki so se že v [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave]] [[...]]roku ene ure, dveh izkazali, da niso točni. Vsi ste dobili pismo, ki ga je bral kolega Kumar, dobili ste pred tem tudi drugo pismo v [[...]] [[Izklop mikrofona]] [[...]]
Hvala lepa, gospod Školč. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 30, proti 40. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Izvolite, gospod Školč. Proceduralno. Jaz mislim, da me dobro vidite in ste videli, kdaj sem pritisnil, da glasovanje teče in šele nato ste dvignili roko.
Gospod podpredsednik, predlagam, da to glasovanje razveljavite. Sam in še drugi kolegi smo hoteli obrazložiti tudi v svojem imenu glas, ne samo v naši poslanski skupini. Ne vem, zakaj se vam je tako mudilo, menim pa, da gre za zelo pomembno odločitev in če boste pač pripravljeni to glasovanje razveljaviti, sem se jaz pripravljen tudi odpovedati obrazložitvi v svojem imenu. Ne gre za to, da bi vam še enkrat to isto povedal ali pa, za kar mi je zmanjkalo besed, ampak tukaj [[...]]
Gospod Školč, prvič ne govorite v svoj mikrofon, to bi vas rad opomnil. [[...]] [[Iz dvorane medklic Aleša Guliča: Ja, ker je crknil.]]
Zato ker mi ne dela, gospod podpredsednik. Saj oprostite, ne bom razlagal, zakaj je tehnično tako, ampak slišimo se pa vseeno. Mislim, da s tem ni težav. Predlagam torej, da glasovanje razveljavite in da omogočite tudi kolegom in kolegicam, da pojasnijo svoje stališče. Ne nazadnje na to čaka lepo število zainteresirane javnosti in nikomur se kasneje ne bo potrebno opravičevati, da ni vedel, za kaj pri tej zadevi gre. Sicer boste odgovornost za to, da ljudje ne vedo, kaj si kdo misli o tem njihovem predlogu, vzeli nase. To ne bi bilo dobro.
Hvala lepa. Mislim, da sem ravnal pravilno. Dal sem možnost in povedal, da govorite v imenu poslanske skupine, ko ste končali, sem počakal, pogledal, čakal, pritisnil na glasovanje in takrat ste šele dvignili roko. Zato nadaljujemo. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS k 6. členu. V imenu poslanske skupine. Prijava teče. Gospod Jožef Školč, imate besedo. Prosim.
Hvala lepa. V tem primeru gre, bom rekel, sramotno dopolnilo, ki uzakonja, popolno oblast nad agencijo za knjigo v korist ministra Simonitija, da bo popolnoma jasno. S te vrste dopolnilom se bo tudi agencijo za knjigo poslalo na tisto pot, na katero je šla javna RTV Slovenija. S te vrste dopolnilom boste poslali slovensko knjigo na tisto pot, na kateri je slovenski film. In še bi lahko našteval. Tisto, kar je paradoksalno, je, da je verjetno potrebno neko dopolnilo sprejeti zato, da bo mogoče v tretji obravnavi poskusiti s tistim, kar je prav. Ampak sam bom takemu dopolnilu nasprotoval, zato ker nasprotujem vašemu principu, da je potrebno vse segmente družbenega življenja obvladovati, tudi tam, kjer deklarirate, da politika nima kaj iskati. Vprašanja knjige, koncepta zakona, vsaj tako kot je zapisan, bi morala biti rešena ravno nasprotno od tega, kar sedaj predlagate. Kako bo deloval ta svet in kako se bo imenovalo, smo videli pri zakonu o RTV in realizaciji tistega dopolnila, ki je imenoval svet. Takrat se je parlament, predvsem koalicija ponižal na, bom rekel, najbolj nizko raven, tako da so si poslanci koalicije dovolili, da so dobili "plonk cegelce", na katerih je pisalo, katere lahko volijo in katerih ne. Sedaj boste to pač prepustili ministru, niti mu ne bo potrebno vam pokazati. To je resnica tega dopolnila. Hkrati pa hočete kupiti Društvo slovenskih pisateljev, da bo alibi za to vaše početje. V pismu, ki ste ga dobili zjutraj, se vam predsednik društva za ta alibi zahvaljuje in ga zavrača. Vseeno jih silite [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]v to in še na ta način ponižujete.
Hvala lepa. Gospa Alenka Jeraj, izvolite.
Hvala. V naši poslanski skupini bomo ta koalicijski amandma seveda podprli. V prvotnem členu, 6. členu, je bilo dejansko precej nedoločno zapisano, koliko ima svet članov, da jih ima med 3 in največ 9. Prisluhnili smo nekaterim pobudam na seji matičnega odbora, zato je nastal ta amandma, ki stvari ureja bistveno bolje. Predlagamo, da ima svet 7 članov. Opozicijski poslanci so predlagali 6 članov in zraven še dodali, da naj bi potem imel možnost tistega odločujočega glasu predstavnik Slovenske akademije znanosti in umetnosti, ne pa predsedujoči oziroma predsednik, kot je to ponavadi. Človek bi mislil, da je tak predlog nastal zato, da bi stvari še malo bolj zakomplicirali in otežkočili svetu, kako naj deluje. Poleg tega je treba povedati, da so opozicijski amandmaji predlagali [[...]] [[Oglašanje v dvorani.]] Zato je tudi nastal naš amandma. Ker so predlagali in bi omejili možnost na tiste, ki lahko predlagajo člane v svet zavoda, samo na SAZU, društvo pisateljev in predstavnike univerze. Izključujejo pa vse, od knjižnic do založnikov do avtorjev. Naš amandma vse te vključuje. Na javni poziv bodo lahko vse te organizacije, ki so v Sloveniji povezane s knjigo tako ali drugače, lahko predlagale. Po amandmajih, ki jih pa predlagate vi, pa temu ne bi bilo tako. Zato, kot rečeno, bomo koalicijski amandma podprli, ker smatramo, da izboljšuje dikcijo, ki je bila v predvidenem 6. členu.
Hvala lepa. Želi še kdo obrazložiti svoj glas pred glasovanjem? Prijava teče. Gospod Aleš Gulič, prosim.
Spoštovani predsedujoči, cenjene kolegice in kolegi! Seveda bom glasoval proti temu amandmaju, zaradi tega, ker smo to zgodbo že enkrat slišali, videli, no, tudi rezultate poznamo. Ukinjanje javnosti, zanemarjanje javnosti, zanemarjanje njenega mnenja, pa naj gre za zainteresirano javnost ali za splošno, je postalo običaj. Ne samo da se zadeve spreminjajo v čisto državne, zdaj se spreminjajo pravzaprav že na nek način v čisto osebne, zasebne. To, kako se deli denar na Ministrstvu za kulturo, ste najbrž kje prebrali. Če se kaj pozabi, se potem zadeva reši. Mogoče je to sicer hvalevredno, ampak konec koncev v urejeni pravni državi to ne sme biti ne vzor ne izgovor. Vi predlagate 7 palčkov oziroma 7 članov, za Sneguljčico bo najbrž določen potem kar sam minister Simoniti. Dobra vloga! Jaz moram povedati, da tisto, kar se je dogajalo na RTV, kar se je dogajalo pri teh glasovanjih, pri imenovanjih, seveda govori o tem, da moramo vsi, ki smo tukaj, biti odločno proti takšni sestavi sveta. Obenem pa naj še enkrat povem: doslej se je Vlado Žabot vedno izkazal kot verodostojen človek. Vaši predlogi pa so iz dneva v dan [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]ob vsakem zakonu, ki ga predlagate, bolj neverodostojni. In zaradi tega, seveda, ne zasluži ta amandma nobene podpore. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Majda Širca, prosim.
Hvala lepa. Ostal bo odprt člen, kar me seveda veseli. Odprt bo pa v času, ko boste in ko se bomo spominjali Trubarja in ko bomo praznovali spomin na dan reformacije. Omenila sem zjutraj, da bi bilo prav, da bi na ta dan stopili brez rdečic, podobnih rdečic, ki jih lahko ima minister za kulturo, takrat ko stopa 8. februarja pred Prešernove nagrajence, potem ko je javno diskreditiral to nagrado. Jaz razumem občutljivost na člen, ki govori o tem, koliko se lahko politika vtika v tisto servisno in avtonomno inštitucijo, ki se ji reče javna agencija. Občutljivost je upravičena zaradi tega, ker so izkušnje izjemno slabe. Čeprav je javni sklad za filmsko dejavnost nekoliko drugačna inštitucija, zapade v isto kvoto avtonomnih inštitucij, ki skrbijo za eno področje, zato da to ni potrebno neposredno delati vladi in da se odmaknejo vzvodi odločanja o vsebini. Če ostane ta amandma, ki ga boste, postrojeni kot ste, zagotovo podprli, potem se bo zgodilo to, da bo upravljanje nad knjigo dejansko, in to samo ne delitev subvencij za literaturo in znanstveno publicistiko, ogroženo v duhu, ki jo poznamo sedaj. In to ne gre za eno leto, ampak za možnosti, ki se bodo odpravile tudi v drugih vladah.
Hvala lepa. Gospod Samo Bevk, prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! V poslanski skupini Socialnih demokratov smo podprli prejšnji amandma, ki ga je vsebinsko pripravilo Društvo pisateljev Slovenije in smo ga podpisali poslanci iz opozicije. Tega koalicijskega dopolnila pa ne bomo podprli, čeprav je besedilo tega amandmaja boljše, kot je rešitev v originalni verziji zakona. Vlada si namreč s tem amandmajem ohranja zelo velike, da ne rečem odločilne pristojnosti. Dobro pa bi bilo, da bi bil svet neodvisen in strokoven organ. Dejstvo je, da si Vlada sistematično podreja vse podsisteme v družbi, tako tudi slovensko knjigo preko tega sveta agencije. Dobro je to, kot je bilo danes že večkrat rečeno, da bo s tem ta člen vsaj odprt in ga bo mogoče izboljšati v tretji obravnavi. V Poslanski skupini Socialnih demokratov ne nasprotujemo zakonu o Javni agenciji Republike Slovenije za knjigo, kajti mislimo, da je to korak naprej. Mislim pa, da bo potrebno, če ne prej, pa vsaj v naslednjem mandatu novelirati ta zakon. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še en krog prijav. Gospod Jožef Školč, izvolite.
Hvala lepa. Jaz bi vas rad, da vas bo pekla vest, če jo kaj imate, spomnil na pismo, ki ste ga zagotovo prebrali in kjer se vam vnaprej zahvaljujejo za tako rešitev. Tudi zato bom glasoval proti. Piše pa za ta amandma tako: "Za predlog reprezentativnega Društva pisateljev je v tem amandmaju res zagotovljeno mesto v svetu agencije, vendar pa vse ostale člane sveta po tem amandmaju še zmeraj imenuje ustanovitelj, tri neposredno, tri pa po javnem pozivu iz nepreglednega nabora izmed predlogov univerz, SAZU, društev in ljudstva. To seveda še vedno omogoča politiki, da po svoji meri in volji sestavi upravni organ agencije, hkrati pa bi v tem primeru samostojni predlog reprezentativnega pisateljskega društva lahko tej politiki služil kot zgolj alibi." Zapomnite si to, kakšno uslugo knjigi delate, ko boste okoli govorili, da niste imeli pred seboj vseh elementov in da sta vas s svojimi argumenti prepričala gospod Grims in gospod Gaspari. Imate dokumente, ki vam pravijo, da to ni dobra rešitev.
Hvala lepa. Glasujemo. Obenem bi vam povedal tudi to, da če bo ta amandma sprejet, postane amandma pod številko 3 brezpredmeten. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 42, proti 23. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 23.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju skupine poslancev s prvopodpisanim Jožefom Školčem k 11. členu. V imenu poslanske skupine prijava. Gospa Alenka. Prosim.
Hvala lepa. Ob tem amandmaju je potrebno povedati, da nas zelo veseli, da je kar naenkrat tako velika skrb za slovensko knjigo, namreč, takrat, ko je bil čas za to, da bi naša knjiga morda imela dejansko ničelni davek, tako kot je marsikje v Evropski uniji, se očitno naši pogajalci v času pristopnih pogajanj tega niso tako zelo zavedali, Društvo pisateljev, ne vem, ali je takrat opozarjalo na to ali ni. Ampak, kakorkoli, zelo pomembno je, da se je ta čut prebudil vsaj zdaj, ko bomo praznovali 500-letnico Trubarjevega rojstva. Verjetno bi lahko takrat naredili več in verjetno bi Društvo pisateljev ne očitalo tega danes nam in predlagalo povečanje sredstev za knjigo. Treba je pa povedati še nekaj, da je ta Vlada v vseh teh letih vsako leto - torej, da se sredstva za knjigo letno povečujejo za 20%. Tako kot ste pa imeli težave že pred leti o ugotavljanju, koliko dejansko se nabere denarja od davka na knjigo, očitno tega še danes prav natančno ne moremo ugotoviti, vsekakor pa ta Vlada in ta koalicija namenja bistveno več denarja za knjigo, kot ga je bilo namenjenega kadarkoli. Tako amandmaja ne bomo podprli, ker menimo, da je ustrezna rešitev v predlaganem zakonu.
Hvala lepa. Gospod Jožef Horvat.
Hvala gospod, podpredsednik. Amandma je sicer všečen in bi ga brez razmisleka takoj podprli. Razmislek pa eksaktno pokaže, da amandma nima temeljev. V razmisleku mi v Poslanski skupini Nove Slovenije izhajamo iz realnega doseženega stanja na področju knjige, in sicer tako glede višine proračunskih sredstev, ki so namenjene knjigi, kot tudi glede razvitih oblik državnih pomoči in ne nazadnje kadrovske kapacitete, ki to področje pokriva na Ministrstvu za kulturo in Javni agenciji za raziskovalno dejavnost. Prav zato dosledno vztrajamo na rešitvah, ki so v celoti izvedljive, realne in skladne sistemsko zakonodajo na področju, na katerem bo delovala Javna agencija za knjigo, to je z Zakonom o javnih agencijah, z Zakonom o uresničevanju javnega interesa za kulturo in Zakonom o javnih financah. Ker ima knjiga številne prodajne poti, od katerih so knjigarne le ena, poleg tega pa zato, ker je knjiga obdavčena z nižjo davčno stopnjo, na podlagi katere lahko davčni zavezanci uveljavljajo razliko med vstopnim in izstopnim DDV-jem, po mnenju Dursa ni mogoče natančno oceniti obsega pobranega DDV-ja na knjigo. S tem dopisom, ki datira z 10. majem 2004, je bilo 1.7.2005 seznanjeno tudi Društvo slovenskih pisateljev. Predlog amandmaja tako temelji na, po naši oceni, vsaj štirih nedoločenosti. Prva, nobeden izmed pristojnih organov ne more podati podatkov o tem, koliko DDV-ja na knjigo se v Sloveniji letno odvede v proračun. Druga. Neprimerno je, da bi se proračunska sredstva, namenjena podpori slovenske knjige, določala glede na nekakšno oceno pobranega DDV-ja na knjigo, saj je ocena vselej zgolj ocena in kot takšna lahko vnaprej sproža različna mnenja glede prave ocene. Tretja nedoločenost. Prihodek od DDV-ja je proračunski vir in ne nek vir, ki bi bil lahko posebej dodan k proračunu. In četrta nedoločenost. Predlog amandmaja tudi ne upošteva časovne izvedljivosti. Predlogi proračunov se namreč sestavljajo precej prej, preden bi bila teoretično znana večina sredstev, pobranih od davka na knjigo. Se pravi, že pred tem, ko bi bilo sploh mogoče podati oceno o pobranem davku v tekočem letu. Mislim, da je s tem naš ne amandmaju utemeljen. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Majda Širca. Prosim.
O tem amandmaju ste, dragi kolegi, ki ste bili v tem zboru v prejšnjem mandatu, že glasovali oziroma o filozofiji, o konceptu tega amandmaja. Glasovali ste takrat, ko ste podprli dikcijo nacionalnega programa za kulturo, ki je prinašal, uvajal tako imenovani sklad za knjigo. Sedaj imamo agencijo, program pa je oblikoval sklad. Sklad je bil oblikovan na ta način, da je upošteval to določilo. Skratka, o tem ste v prejšnjem mandatu, tisti, ki ste bili tukaj, glasovali - in bili ste v opoziciji - sicer takrat program ne bi bil sprejet. Sledi filozofiji takratnega razmišljanja, spodbujenega z iniciativo in z voljo Društva pisateljev, da se knjigi vrne denar, ki se ga dobi od njene prodaje. Skratka, da davek od knjige vrne knjigo. Na nek moduliran način prinaša to rešitev ta amandma in šele ta amandma da tej agenciji meso na kosti, ki so zelo abstraktne. Šele s pomočjo tega bo varnost knjige zagotovljena, ker ne bo odvisna od vsakokratnega sprejemanja proračuna, morebitne volje, naklonjenosti večje ali manjše posamezne vlade knjigi. Tudi ni res, tudi ne drži, da izračunov o temu, koliko sploh poberemo davkov o knjigi, nimamo. Imamo, ker imamo statistični urad. In če gospod Horvat ve, in če obstajajo - se opravičujem -, če obstajajo poročila iz leta 2005, odgovori, obstajajo tudi iz leta 2006 in navajajo te vsote. Skratka, vsote so prepoznavne, sicer ne razumem, v kakšni državi bi živeli, če ne bi vedeli, koliko od neke dejavnosti davka poberemo, in se jih da prebrati in izračunati. Mogoče jih je komu težko povedati. Kar se tiče davka. Naj vas opozorim, da ta trenutek je v Evropski uniji odprta ponovna razprava obdavčenju celotnega sistema v EU-ju. In Slovenija se je, to smo obravnavali na odboru EU-ja prejšnji teden, odločila, da ne bo niti nasprotovala in ne bo zahtevala in ugodila tistim potrebam, ki so se ta trenutek po tolikih letih, ko smo v EU, prepoznale kot nujne in jih nekoč ni bilo mogoče uveljaviti zato, da smo čim prej vstopili v EU. Anglija je izigrala celotno Evropo, ima nulto stopnjo, ne bi je smela imeti in sedaj uveljavljamo tudi druge države - če hočemo in nekatere hočemo -, Vlada kot bo šla v Bruselj, pa očitno ne.
Hvala lepa. Gospod Jožef Školč. Prosim.
Hvala lepa. Najprej bi se rad opravičil gospodu Gaspariju, ker sem ga prej po nemarnem omenil v družbi z gospodom Grimsom, mislil sem seveda gospoda Simonitija. Kar se tiče tega amandmaja, je to amandma, ki zagotavlja pravzaprav temelj za to, da bo ta agencija zares delovala in da bo lahko načrtovala svoje akcije in tudi podeljevala sredstva za najrazličnejše namene. Tako, da kdor dvomi v temelj, ga lahko najde v nacionalnem programu kulture. Kdor dvomi v to, da ni mogoče izvedeti, koliko sredstev se zbere iz naslova DDV, potem dvomi v ministra Simonitija, v katerega sicer ne dvomite niti malo. Minister Simoniti je namreč zatrdil vsakič, ko smo ga spraševali, zakaj ni sklada za knjigo, da za namene, ki jih opredeljuje ta sklad, v celoti jih pa povzema tudi ta agencija, zagotavlja in porabi več sredstev, kot je pobranega DDV-ja. Ko smo ga vprašali, koliko je pobranega DDV-ja, smo dobili tudi ta odgovor. Se pravi, mi imamo številke, na katerih je mogoče graditi to stopnjevanje po 20% letni rasti po petih letih. Vse je premišljeno. Tudi kar se tiče prastare diskusije ob uvedbi DDV-ja - o tem nisem hotel govoriti, ker bi se moral v nasprotju s sedanjim ministrom pač na nek način tudi hvaliti, takrat so knjigotržci seveda odprli to diskusijo, in pisatelji, in takrat je ministrstvo za finance zagotovilo velika dodatna sredstva, da se je iz zalog tistih knjig, ki so bile subvencionirana in ki so jih knjižnice potrebovale, opravil nakup za vse slovenske [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]knjižnice. S tem je bil tudi sklenjen nek dogovor, da se to sprejme in tam se je začela razprava o tem, koliko sredstev je potrebno za subvencije. Sledila je ideja o skladu, kasneje agencija za knjigo. Ta potrebuje sredstva, vi ji jih odrekate. To je vsa resnica. Ko ste v [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]opoziciji ste za, ko bi lahko odločili, ste proti.
Hvala lepa. Želi še kdo? Prijava teče, v osebnem imenu. Gospod Samo Bevk, prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! V poslanski skupini Socialnih demokratov bomo ta amandma opozicijskih poslancev, ki je vsebinsko nastal na pobudo Društva slovenskih pisateljev, seveda podprli. Tako kot je napisan 11. člen v originalni verziji, bodo prihodki agencije za knjigo odvisni od vsakokratne sposobnosti kulturnega ministra ali pa ministrice in volje Vlade. Se pravi, da bodo lahko ti prihodki agencije za knjigo zelo nihali. S to rešitvijo, ki jo prinaša ta amandma, pa bo agencija pridobila stalen vir prihodkov, in sicer da bi letno povečevali za 20% pobranega davka na knjigo iz preteklega leta in tako bi bil ta davek v petih letih v celoti vračunan v prihodke agencije iz državnega proračuna. Se pravi, da uredimo sistem, ki bi vsako leto dodajal po 20% v naslednjih petih letih. Kajti vsi drugi viri v tem členu so zelo nestabilni ali pa nezanesljivi, recimo, prihodki, pridobljeni s prodajo blaga in storitev na trgu, iz naslova sponzorstva, donacij, dediščin, daril in seveda tudi drugi manjši prihodki, kot je to določeno s predpisi. Če ne sprejmemo tega amandmaja, potem bo ta agencija imela nezanesljiv vir dohodkov, zna se tudi zgoditi, da ne bo mogla uresničiti svojega programa, zato apeliram, spoštovane kolegice in kolegi, da podprete amandma skupine poslancev opozicije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod mag. Grims. Prosim.
Hvala za besedo. Mislim, da bo ta razprava veliko bolj oprijemljiva tudi za vse, če preberem nekaj številk: za knjigo je bilo leta 2001 namenjenih 710 milijonov, govorim še v tolarjih, da so številke primerljive, leta 2002 - 730 milijonov, leta 2003 - 750, 2004 - milijardo 70, leta 2005 približno milijardo sto, leta 2006 milijardo 200, 2007 milijardo in četrt in 2008 približno milijardo 360 milijonov slovenskih tolarjev. Če izračunamo povprečje minulega in sedanjega mandata, je v povprečju bilo namenjeno v prejšnjem mandatu približno 800 milijonov na leto, v tem mandatu pa ob upoštevanju še naslednjega leta, saj je proračun že tukaj, približno milijarda 200 milijonov na leto, kar pomeni povečanje za polovico. To se pravi, ko govorimo mi o knjigi, ji dajemo polovico več, kot je bila deležna v minulem mandatu. Jaz upam, da se tistemu kolegu, ki je zdaj rekel, da kadar gre za knjigo, da ji ne damo, da se mu je vsaj pošteno kolcnilo. Te številke so, seveda, preverljive in vsak se o njih lahko prepriča. Naj pa povem še en zanimiv podatek. Že v letošnjem letu po dosegljivih informacijah smo bili država, ki je dajala najvišjo subvencijo za knjigo, približno 4.800 evrov. Nobena druga evropska država ni dajala niti blizu tej številki, kar pomeni, da je tukaj očiten naš pozitiven odnos do knjige in je očitna politika, ki jo ta koalicija do knjige ima. In to je tisto, kar velja, ne pa neka pravna določba, ki je pomanjkljiva, kot je bilo tukaj že nekajkrat poudarjeno, in ki bi jo iz tega razloga tudi zelo težko podprl.
Hvala lepa. Gospod Aleš Gulič.
Spoštovani predsedujoči, cenjene kolegice in kolegi! Jaz bom ta amandma podprl zaradi tega, ker zagotavlja stabilen vir za agencijo. Težko sprejmem tudi argumente, da ne vemo, koliko je tega denarja, ampak ravno zaradi tega, ker ne vemo, vemo, da ga je preveč. To je za "radio Erevan", takšna argumentacija in prav gotovo ne vzdrži nobene presoje. Slovenska knjiga je v drugačnem položaju najbrž, kot so knjige pri drugih narodih. Vemo, kolikšen trg ima in zaradi tega jo je najbrž treba bolj izdatno subvencionirati in podpirati. Ali je to dovolj ali ne, to je druga stvar, ampak očitno slovenski pisatelji in pesniki in dramatiki seveda ne živijo tako dobro, da bi lahko se odrekli kakršnim koli subvencijam. Ta vir bi omogočal potem,da ta agencija normalno deluje, da nima kar naprej nekih težav, predvsem pa to, da ni odvisna od dobre ali slabe volje trenutne vlade, trenutnega ministra. Zato mislim, da je dobro, da podpremo ta amandma k 11. členu.
Hvala lepa. Odpiram še en krog prijav. Gospa Maria Pozsonec. Prosim? Hvala. Gospod dr. Slavko Gaber.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Sam bom dopolnilo podprl. Pri tem se ne mislim sprenevedati in mislim,da je nam vsem jasno, da je predlog takšen, da meri na izjemo od sistema, ki ga v tej državi poznamo. Slovenija si je enkrat tako izjemo, ki je bila koristna, že privoščila. Naj nas vse spomnim, da smo s cestnim tolarjem gradili ceste po tej deželi. Danes smo ponosni na to, da smo jih izgradili. Če bi, gospe in gospodje, se danes odločili za to, da utrdimo poti po deželah duha, bomo verjetno podobno ponosni čez kakšno desetletje in dve. Ponosen bi lahko bil na to tudi minister za finance, ki bi znal popustiti, tako kot je kakšen drug minister znal popustiti takrat, ko smo se za nekaj takšnega odločili. Takrat bi mu bilo potrebno manj telovaditi, ko pripravlja odgovore za nekatere od naših kolegov, v katerih po eni strani slišimo, da ne vedo, koliko je denarja pobranega od tega namena, po drugi strani pa vedo, da je vsekakor v knjigo vloženega več, kot je pobranega. Nekaj te telovadbe bi mu bile prihranjene. Jaz bi si jih zelo želel, da si to izjemo Slovenija, ker gre za celoten nabor knjig, za celotno polje duha v tej državi - privoščimo.
hvala lepa. Gospa Majda Širca. Prosim.
Na področju založništva in knjižničarstva, to se pravi literature, je v letu 2008 predvidenih 16 milijonov 240 tisoč evrov, v letu 2009 pa 15.500. To je 15 milijonov petsto, se pravi bistveno manj, kar sem že opozorila danes, ko sem dejala, da minister skrbi za svoj mandat, ne pa za mandat, ki ga bo prepustil nekomu drugemu. Zagotovo ga bo, ampak v tistem letu se sredstva ne zvišujejo. V takem primeru bi tak amandma nudil neko zagotovilo, da se kontinuiteta - ne samo tistega področja založništva, ki pokriva kultura, ampak tudi znanost - stabilizira. Hkrati ni načrtovanega projekta gradnje NUK, s katerim ste tako rekoč na široko mahali, preden ste prišli sem. In tudi ni nobenih investicij, so pa investicije v letalski muzej pa še v kakšen drug muzej, ki naj bi se podprle, čeprav niso v nobenem programu in v projektu prednostnih projektov. Na podoben način ste se odpovedali tudi tisti paradajatvi, če temu rečemo, nekemu stimulansu, ki bi zagotovil varnost, ko je šlo za Filmski sklad, ki naj bi se napajal tudi od svoje dejavnosti, ki naj bi se vračala k filmu. Skratka, odpovedujete se tistim projektom, za katere ste se zavzemali nekoč, danes pa glasujete proti njim.
Hvala lepa. Še kdo? Naj vas opozorim, da ne bo nesoglasij, obrazložitev v imenu poslanske skupine je že bila. In mislim, da je gospod Školč prav tako obrazložil v imenu poslanske skupine kot tudi drugi ostali. Zdaj je pa obrazložitev v svojem imenu. Toliko časa, dokler bodo prijavljeni, se lahko tudi večkrat prijavite, če želite. Izvolite.
Polovico časa ste mi že vzeli. Ampak, gospodje, če lahko poslušate te svoje zaupnike, se pravi, gospoda Grimsa in gospoda Simonitija, in verjamete na besedo, potem morate poslušati, pa ni treba verjeti tudi svojim kolegom iz opozicije. Jaz bom to dopolnilo podprl, ne samo zaradi tega, ker bo omogočilo Ministrstvu za kulturo, da se znebi dela in skrbi in da ima bolj reden dotok. Pri tem morate misliti, da se bo iz te agencije financiralo tudi veliko literature za potrebe šol in da se bo iz te agencije financiralo tudi publikacije za potrebe promocije znanosti. To je zagotovo tisto široko polje, pri katerem se mi zdi povsem nerazumno, da tako trmasto zavračate možnosti, ki se nudijo in za katere imamo podlago v že sprejetem dokumentu, o katerem sem govoril prej. Nisem še videl politike, ki bi tako sistematično zavračala možnost, da podpre napredek na področju znanosti, šolstva in kulture.
Hvala lepa. Ker vidim, da so še razpravljavci, odpiram nov krog prijav. Gospod Alojz Sok, izvolite, prosim.
Hvala lepa za besedo. Danes je že bilo v imenu naše poslanske skupine povedano, da tega amandmaja ne bomo podprli, in bom seveda tudi sam tako glasoval. Rad pa bi ob tej priliki spomnil na eno zadevo, ker sem že dalj časa poslanec v tem Državnem zboru. Zanimivo je, pravzaprav pravi paradoks, situacija se je samo obrnila. Ko smo bili mi v opoziciji, smo predlagali ob neki taki razpravi amandma, da bi knjige bile brez DDV-ja. Takrat ste, gospodje, ki ste danes v opoziciji, z argumenti, češ da to ne more biti, temu nasprotovali. In vi, gospod Školč, ste bili nekoč kulturni minister, bili ste potem pozicijski poslanec, tega, kar danes zagovarjate, niti kot kulturni minister niti kot pozicijski poslanec v prejšnjem mandatu, ko ste imeli dvotretjinsko večino, niste uveljavljali. Danes, ko pa imamo povsem drugačen sistem obračunavanja DDV-ja, pa zagovarjate ravno nasprotno in govorite tisto, kar sami niste želeli uveljaviti, ravno zato ne, ker je nemogoče oceniti, kakšna je stopnja DDV-ja pri tem ko se lahko in vstopni in potem izstopni DDV obračunava in lahko nekateri to, če imajo takšen sistem vodenja tudi [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]različno prikazujejo. Torej, enostavno to na takšen način ni možno in to je tudi finančno ministrstvo povedalo in mislim, da ni potrebno tukaj, kolega Školč, napadati finančnega ministra zaradi stališča, ki je povsem nedvoumno pravilno in je tudi bilo tukaj že obrazloženo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Rad bi vas opozoril, da gre za obrazložitev glasu pred glasovanje po 11. členu oziroma amandmaju. Toliko, da se spomnimo, o čem razpravljamo. Gospa mag. Potrata, izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Amandma k 11. členu bom podprla, tako kot bi podprla prvi amandma k 6. členu, če bi bila takrat v dvorani. Knjige ne podpiram samo na načelni ravni, tudi ne sodim med tiste, ki bi bili slabi nakupovalci knjig, ker se mi zdi, da tudi s tem, da sami kupimo knjigo, ne samo, da si jo izposodimo v knjižnici, storimo kaj za slovensko knjigo. Presenečena sem, da nekaterim ni mogoče pozabiti preteklosti in zamujene priložnosti vedno znova obujati. Saj če kdaj česa nismo dobro naredili, potem dajmo vsaj takrat, kadar se nam poraja nova priložnost. Kar pa zadeva navajanje različnih absolutnih številk o tem, koliko je bilo knjigi namenjenega v kakšnem obdobju, bi seveda bilo treba upoštevati še druge finančne kazalnike in priti do pravega podatka o tem, kolikšen delež bruto domačega proizvoda je bil za knjigo res v kakšnem obdobju namenjen. Zlasti zaradi tega, ker smo vajeni od koalicije poslušati različne preračune takrat, kadar gre, denimo za RTV naročnino, ta naj bi se [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]nižala pri isti številki, ko gre pa za socialne transfere, pa se pri isti številki ne nižajo - tako zagotavljajo predstavniki koalicije. Dajmo biti vsaj pri računstvu kolikor toliko konsistentni. Si pa seveda knjiga našo skrb zasluži, posebej poudarjam, da prihaja poleg posebne skrbi za leposlovje, izvirno slovensko leposlovje tudi izvirna znanstvena [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]misel, pa še prevodna. Dolžni smo to tudi zaradi resolucije o nacionalnem programu jezikovne politike kaj storiti in zvečati sredstva. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Breda Pečan, prosim.
Hvala. Podprla bom ta amandma, in sicer iz zelo racionalnih razlogov. Eden od teh je ta, da ob tem da ni, kot vse kaže, upanja, da bi Vlada Republike Slovenije v Evropski uniji poskušala doseči možnost, da bi davek na knjigo znižala vsaj na 6%, če že ne manj, kot recimo to v Belgiji, kjer imajo ničelni davek na časopise in 6% davek na dodano vrednost na knjige. Lahko bi storila še korak naprej in predlagala ničelni davek, vendar tega ni storila. Se pravi, da je treba za knjigo zagotoviti sredstva po drugi poti, na primer v tem konkretnem primeru tako, da bi postopoma celoten davek, ki se zbere s prodajo knjig, prelili v agencijo za knjigo. Mislim, da izgovori o tem, da prej ni bilo nič narejenega za to, da bi davek na knjigo bil ničeln in da zaradi tega je nesmiselno še na nek drug način zagotavljati dodatna sredstva za izdajanje knjig, je seveda prazna marnja. Zakaj to trdim? Zaradi tega, ker v treh letih, ko je vmes bil celo znižan davek na kapitalske dobičke, bi potem lahko v istem času, kot je bil znižan davek na kapitalski dobiček od kapitala, tudi znižali davek na knjigo. Ta davek, ki smo ga znižali na kapitalske dobičke, je bilo zanimivo, da nam ga je očital celo v svoji predsedniški kampanji sedanji predsednik [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] Republike Francije gospod Sarkozy. In mislim, da nam verjetno ne bi očital spremembe davka na dodano vrednost za knjigo na ničelni davek. Torej, ta amandma je treba podpreti, da najdemo vsaj drug način zagotavljati [[...]] [[Izključen mikrofon.]]
Hvala. Odpiram nov krog. Gospod dr. Mitja Slavinec.
Hvala lepa za besedo. Seveda bom podprl ta amandma in pri tem izhajam iz enega dejstva. Knjiga niso samo romani, pesniške zbirke, knjiga je veliko več. In mogoče včasih na to pozabljamo. Knjiga so tudi učbeniki, so tudi znanstvena dela. In prav na tem področju, prav na področju šolstva je še toliko bolj pomembno, da knjiga dobi poseben status, da učbeniki, ki jih naši učenci in dijaki, študentje uporabljajo, dobijo poseben status in tudi da imajo zagotovljeno sofinanciranje na tak način, da ne bodo predmet iz katerega se polni proračun, ampak da bodo predmet tistega, kar bo omogočalo izobražene ljudi, ki bodo lahko s svojim delom na drugih področjih ta proračun polnili. Prav zaradi tega amandma podpiram, si želim, da bi se v ta fond steklo čim več denarja in bi zaradi tega lahko razvijali vse, še posebej pa vse zvrsti knjige, učbenike, za katere sem se sedaj nekako zavzel, ne nazadnje tudi zaradi tega, da bo brezplačno šolstvo, o katerem je toliko govora, malo manj brezplačno oziroma bo tiste, ki morajo knjige kupovati, res stalo manj. Na koncu naj samo še spomnim kolega, ki je bil prejšnji mandat tukaj, da je bivši minister, takrat poslanec, v nacionalnem programu kulture sredstva iz pobranega DDV-ja vrnil nazaj knjigi, in takrat je to bilo sprejeto, ne vem, zakaj sedaj to jemljemo. In prav bi bilo, seveda, da neki standardi, ki so že bili doseženi, ostanejo, ne pa, da jih sedaj zmanjšujemo in krčimo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Kokalj, prosim.
Hvala za besedo. Samo ena pripomba v zvezi s pogajanjem glede olajšave davka na dodano vrednost v okviru Evropske unije. Mislim, da je nepošteno, da se tej Vladi naprtuje to krivdo, češ da se še ne bo šla pogajat za to. Vemo, da je tu zatečeno stanje, ki je pa posledica pogajanj prejšnje vlade, ki je imela možnost, da bi si izpogajala to oprostitev, ko smo vstopali v Evropsko unijo, in tega pač ni storila. Mislim, da je zelo nekorektno sedaj, ko je tako zatečeno stanje, ta začasni režim očitati tej Vladi.
Hvala lepa. Želi še kdo obrazložiti svoj glas? [[Ne.]] Glasujemo. Glasovalo je 74 poslank in poslancev, za 32, proti 41. [[Za je glasovalo 32.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil na naslednji seji zbora. Na podlagi tretjega odstavka 137. člena Poslovnika Državnega zbora predlagam zboru, da sprejme naslednji sklep: Predlog zakona za tretjo obravnavo pripravi Vlada Republike Slovenije. Glasujemo. Glasovalo je 74 poslank in poslancev, za 53, proti 6. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 6.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 8. točko dnevnega reda - tretja obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o zavarovalništvu v okviru rednega postopka. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona amandmaji niso bili vloženi, amandmajev v tretji obravnavi ni možno vlagati. Zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Na podlagi petega odstavka 140. člena Poslovnika Državnega zbora vas obveščam, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 69, proti nihče. [[Za je glasovalo 69.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 20. točko dnevnega reda - to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o javnih skladih, po skrajšanem postopku. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o javnih skladih ni primeren za nadaljnjo obravnavo. V imenu poslanskih skupin, prijava. Gospod Bogdan Barovič, imate besedo. Prosim.
Hvala lepa. Mnenje Slovenske nacionalne stranke je, da predlog zakona je primerne za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Janko Veber. Prosim.
Hvala za besedo. Naj še enkrat poudarim, da ta sklep, ki je predložne Državnemu zboru s strani matičnega odbora za finance, temelji na mnenju Vlade, ki ga je posredovala k temu zakonu. Želim še enkrat opozoriti, da mnenje Vlade resnično ni korektno; predvsem do občin, kajti obtožuje jih, da če opredelijo stavbna zemljišča v svojih planskih aktih in jih potem komunalno opremijo in potem prodajo na trgu, pravi, da je to nekorektno oziroma netransparentno financiranje občin. Takšno mnenje je resnično zelo žaljivo, lahko rečem, do občin, kajti to je vendarle njihov osnovni vir, eden pomembnejših virov financiranja. Hkrati pa Vlada meni, da pa Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije, ki ne vložiti niti enega evra, da ne rečem centa v komunalno opremljanje stavbnih zemljišč, lahko ta zemljišča mirno prodaja na trgu. Ob tej priložnosti vas želim samo seznaniti s poročilom nadzornega odbora za leto 2006, kjer nadzorni odbor ugotavlja naslednje. Obseg prodaje stavbnih zemljišč je predvsem posledica interesa občin, ki zemljišča potrebujejo za izgradnjo obrtnih in industrijskih con. Torej, občine od države, od Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov po ceni za stavbno zemljišče kupujejo zemljišča, zato da gradijo obrtne cone in industrijske cone. Resnično zelo neprimerno, nekorektno mnenje Vlade k temu zakonu in če lahko k temu dodam samo še vlogo Družbe za svetovanje in upravljanje - poglejte, ta družba očitno razpolaga z zelo velikim premoženjem. Samo v letošnjem letu želi investirati 50 milijonov evrov za potrebe Ministrstva za notranje zadeve in Generalne policijske uprave. Tudi za Ministrstvo za šolstvo in šport je kupilo objekt v vrednosti 25 milijonov evrov, ampak sredstva, ki jih dajemo, ki jih Vlada daje v to družbo za svetovanje in upravljanje, so sredstva tistih stavbnih zemljišč, ki so v posameznih občinah. In zakaj ne bi to premoženje raje ostajalo tam, kjer je ustvarjeno, ne pa, da se centralizira, prihaja v družbo za svetovanje in upravljanje in potem ta odloča, tako kot ji očitno predlaga Vlada. Zato predlagam, da vendarle upoštevate tudi razvojne potrebe občin in zavrnete predlog sklepa, ki ga je predlagal matični odbor. Hvala.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 45, proti 25. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 25.]] Ugotavljam, da je zbor sklep sprejel. Zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 23. točko dnevnega reda - prva obravnava Predloga zakona o zaključku postopkov vračanja podržavljenega premoženja v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o naslednjem sklepu: Predlog zakona o zaključku postopkov vračanja podržavljenega premoženja je primeren za nadaljnjo obravnavo. V imenu poslanske skupine prijava. Gospod Miran Potrč, izvolite, prosim.
Hvala lepa. Naša poslanska skupina meni, da Državni zbor ne bi smel sprejeti tega predloga zakona. Vlada predlaga zakon, ne da bi nam povedala, da uvaja nove upravičence, da uvaja nova pravna sredstva, ki bodo lahko zagotovili nove pravice, da ureja nekatera vprašanja za nazaj, posebej tudi v zvezi z lastništvom parcel, na katerih je prišlo do pozidav, v zvezi z novimi možnostmi pridobitve pravice do denacionalizacije na podlagi državljanstva in še mnogo drugih vprašanj. In drugo, kar je enako pomembno: Vlada ima dva različna kriterija; kadar gre za krivice, ki jih je tudi slovenska oblast povzročila, v mnogočem tudi z zakonom o denacionalizaciji, pa te zadevajo vprašanje vračanja materialne škode udeležencem v drugi svetovni vojni ali zadevajo pravice, ki jih niso pridobili najemniki v denacionaliziranih stanovanjih, je Vlada mnenja, da te pravice ne kaže urejati. Kadar gre za vprašanje denacionalizacijskih upravičencev, je mnenja, da jih je treba urejati ne samo v skladu z zakonom, ampak s svojevrstno uporabo zakona; s takšno uporabo zakona, da se pospešijo vsi postopki, da se vpliva na upravne delavce pa tudi poskuša vplivati na pravosodje - jaz upam, da ima minister prav, ko pravi, da se tega vplivanja vsaj na pravosodje ne bo dalo zagotoviti -, da se ne samo formalno pospešijo postopki, ampak tudi vsebinsko stvari rešijo enostransko. Vlada je že s spremembo zakona o državnem pravobranilstvu zagotovila, da so ministrstva, se pravi politika, tista, ki reče, po kakšnih postopkih se bo vodilo vračanje podržavljenega premoženja. Pravobranilec kot advokat države nima pravice lastne [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]presoje, kdaj je utemeljeno vložiti pravno sredstvo, kdaj je utemeljeno vračanje v naravi, kdaj pa takšnih pogojev ni. Zato opozarjam, naj država premisli, preden se odloča za takšne postopek. Vse to je vsebina tega zakona. Prav imajo tisti, ki pravijo: "Treba je denacionalizacijo izvesti, vendar zakonito in po pameti, ne pa z uveljavljanjem enostranskih interesov Vlade." Hvala.
Hvala. Gospod mag. Sajovic. Prosim.
Hvala lepa. V Poslanskemu klubu Liberalne demokracije Slovenije zakonu, ki seveda ne prinaša odgovorov na vsa številna vprašanja, ki jih je povzročila denacionalizacija, nasprotujemo. Gre na eni strani za to, da se stare krivice popravljajo z novimi krivicami na stroške slovenskih davkoplačevalcev in pa neko zgodbo preteklosti, zgodbo življenja naših dedov, bodo očitno plačevali tudi naši otroci in naši vnuki. Temu pa seveda nasprotujemo. Hvala lepa.
Gospod Bogdan Barovič, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Slovenska nacionalna stranka - bom še enkrat uporabi izraz - v takšnih kravjih kupčijah ne bo sodelovala. Napovedujem obstrukcijo na osnovi, mislim, da 65. člena Poslovnika Državnega zbora.
Besedo ima gospod Mitja Ljubeljšek.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo podprli predlagani sklep, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Predlagani zakon odpravlja sedanjo dvotirnost denacionalizacijskih postopkov tako po zakonu o denacionalizaciji kot po zakonu o izvrševanju kazenskih sankcij. S predlaganimi rešitvami odpravlja dosedanje zakonske nejasnosti in pomanjkljivosti ter s tem daje podlago, da se denacionalizacijski postopki čim hitreje zaključijo, da se odpravijo tudi pravne ovire za dokončanje teh postopkov ter da se zagotovi pravica do odločanja v primernem roku. Tudi Ustavno sodišče je že večkrat opozorilo na prepočasne postopke in pozvalo državne organe k hitrejšemu reševanju odprtih zadev. Opozorilo je tudi, da zaradi zamud nastajajo visoki stroški, tako za zavezance, upravičence, predvsem pa za državo. Ustavno sodišče je posebej opozarjalo, da nedokončanje denacionalizacije ogroža načelo pravne države. V naši poslanski skupini smo prepričani, da je Slovenija pravna država, še vedno z določenimi otroškimi težavami, kar nezaključena denacionalizacija prav gotovo je. To Sloveniji ne more biti v čast, ker s 1. januarjem prične predsedovati Evropski uniji, ki nacionalizacije ne pozna. V naši poslanski skupini ne ločujemo denacionalizacijskih upravičencev, kar je bilo danes v splošni razpravi s strani opozicije večkrat povedano. Za nas so vsi upravičenci enaki pred ustavo in zakonom. Trdno stojimo za načelom, da je lastnina ustavna kategorija in da jo je obvezno treba vrniti lastnikom, če jim je bila odvzeta in nacionalizirana. Zavlačevanje sprejetja zakonskih dopolnil, ki bodo omogočila dokončanje denacionalizacije, pomeni, da se Slovenija uvršča v skupino neevropsko razvitih držav, kjer se ne spoštujejo načela pravne države. V naši poslanski skupini bomo podprli predlagani sklep, podprli pa bomo tudi morebitne izboljšave v nadaljnjih obravnavah, z namenom, da se v tretji obravnavi doseže večinska podpora predlaganemu zakonu.
Hvala lepa. Odpiram prijave za obrazložitev glasu v svojem imenu. Gospa Zalokar Oražmova, prosim.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik. Kolegice in kolegi! Jaz bom glasovala proti temu zakonu, kajti zakon je v Državni zbor prinesel in mu ga predlagal minister, za katerega menim, da je prej kot minister Vlade Republike Slovenije in prej kot izvrševalec interesov naše države bolj v funkciji, za katero vsi vemo, da jo tudi ima, ki ima včasih tudi nekatere zelo sporne konotacije, bolj je v funkciji malteškega viteza. Menim, da je zakon pripravljen na tak način, da bo predvsem realiziral te zadeve in interese. Sama sem bila več let županja in gledala sem, kako smo milijone in milijone tolarjev nakazovali na račune v tujino, kako smo milijone tolarjev nakazovali ljudem, ki niso znali več slovenske besede in katerih denar se ni oplemenitil in porabljal in trošil v Sloveniji, pač pa je šel drugam. Mnogi naši državljani pa žal iz tega zakona in žal niso bile popravljene krivice in še vedno čakajo na to in mislim, da tudi sedaj zakon ni pripravljen tako, da bi bili narejen v funkciji teh interesov, pač pa predvsem interesov, ki jih mora zagovarjati minister, ki je malteški vitez. Hvala.
Hvala. Gospod Anton Kokalj.
V Novi Sloveniji bomo podprli predlog zakona in tudi sam podpiram to rešitev, ki bo poskušala, upam, uspešno končati agonijo, ki se vleče 16 let. Gre za preprosto vprašanje, ali smo pravna država ali ne. Ali smo država, ki spoštuje načelo pravičnosti, se pravi, vrniti tisto, kar je bilo na silo odvzeto. In mislim, da dejansko tukaj ne more za nikogar od nas biti načelno vprašanje, ali je to prav ali ne, ne glede na to, kdo je bil lastnik in koliko je imel lastnine, ima pravico, da jo dobi nazaj. In to je osnovno izhodišče, zaradi katerega bomo predlog podprli. Tudi predvsem v tem duhu, da bi se končno tudi glede tega vprašanja nehala ta sporna dilema, ki deli Slovence v tiste, ki smatrajo, da nikoli ni bilo storjenih praktično nobenih krivic oziroma, da teh krivic ni treba popraviti z izgovorom, češ da ne bomo naredili novih krivic. Mislim, da po 16 letih bi se lahko pripravilo vse potrebno, da se novih krivic ne bi delalo, vendar na žalost, prejšnje vlade tega niso omogočile. Mislim, da je moralna, etična, predvsem pa državniška dolžnost te Vlade, da poskuša pa ta proces končati, da lahko začnemo graditi eno skupno prihodnost brez teh usedlin preteklosti, ki nas samo ovirajo.
Hvala lepa. Gospod Jožef Školč.
Hvala lepa. Verjamem in upam, da ta sklep, da je zakon primerna podlaga, ne bo sprejet. Zato sem ostal v dvorani in zato bom tudi glasoval proti, da bodo tisti, ki delijo enako mnenje - in upam, da tako mnenje delijo vsi tisti, ki ne bi radi nadaljevali sporov, ki se vlečejo že več kot desetletje -, da jih je več kot polovica. Skratka, glasoval bom proti, računajoč, da bo ta zakon hitro končal to svojo pot, sicer se bojim, da bomo v drugi in tretji obravnavi sprejem tega zakona tudi mi spremljali z balkona.
Hvala lepa. Gospod mag. Sajovic. Prosim.
Hvala lepa. Zakonov, ki prinašajo slabe, predvsem pa nedokončne rešitve, ne podpiram. Strinjam se z ugotovitvijo enega mojih predgovornikov, ki je rekel, da ta zakon Slovence deli. Brez dvoma, deli na tiste, ki bodo poplačani, in pa tiste, ki bodo to še dolgo poplačevali. Zakona pa seveda ne podpiram tudi zato, ker sem gospoda ministra dvakrat izrecno vprašal, sprašujem ga pa tudi tretjič, ali bo država, ministrstvo in sodišča pridobila spiske tujih državljanov, ki so bili po vojni že poplačani s strani Nemčije, tujim državljanom, pa zdaj pri nas ponovno vlagajo te zahtevke; in pa še, ali se bo preverilo, če tisti, ki so imeli svoja zemljišča in pa posesti pred vojno pod hipoteko, za to dobili denar in posojilo, zdaj pa te zadeve zahtevajo nazaj, ali bodo dobili zgodbo poplačano. Še enkrat hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Aleš Gulič.
Spoštovani predsedujoči, cenjene kolegice in kolegi! Jaz bom glasoval proti temu zakonu oziroma se mi ne zdi primeren za nadaljnjo obravnavo, ker že na prvi pogled prinaša nove krivice. Če se stare krivice popravljajo z novimi krivicami, ne vem, do česa pridemo. Obenem se spet povzroča nek spor, ki je popolnoma nepotreben in pa neproduktiven. Delitev Slovencev, pravite. Ja, slišali smo v razpravi tudi, da tisti, ki ne bomo za ta zakon, da smo ksenofobični. Na nek način vendarle gre za nekaj, kar imamo seveda proti temu, da bi tujci prišli do premoženja. Namreč smo proti temu, da tuja država, tuja skupnost pride do nezasluženega premoženja. To pa prav gotovo. Gospod minister, je tako kot ima navado, spet s svojimi sposobnostmi za šahovsko igro, preigral, seveda, ne samo dela opozicije, ampak predvsem koalicijo. Gre za staro igro, se pravi obiti vse, kar je normalno, obiti ustavo, obiti tudi to državo in dati kaj kateri drugi. Razumljivo. Že prej smo slišali, da je Maltežan in seveda kot tak mora tako ravnati.
Hvala lepa. Odpiram nov krog prijav. Gospod mag. Žnidaršič, prosim.
Hvala lepa. Ne sam, ne moji kolegi ne bomo podprli tega zakona, ker "cika" na to, da delavci v upravnih enotah in vsi tisti, ki naj bi izvajali in reševali vloge za denacionalizacijske postopke, jih niso želeli delati. In če je tako, ne vem, kaj je delal minister tri leta tega mandata, da ni vplival na te ljudi, da bi opravili svoje delo. Prav tako ne verjamem, da ti ljudje niso želeli delati, ker ne vem, da bi bil kakšen načelnik upravne enote iz krivdnih razlogov razrešen pred časom svoje funkcije iz naslova neizvajanja zakona o denacionalizaciji. Moram pa povedati, da je naša občina Trebnje bila leto in dan v blokadi svojega računa zaradi neke prehitre denacionalizacije, ki je vrgla desetine milijonov v naročje nekomu, ki jih ne bi smel dobiti, in potem zaradi zastaranja stvari same nikoli ni mogla izterjati tega nazaj, je pa morala plačati takrat v prvem zamahu na hitro rešene zadeve ta denar. Moram tudi povedati, da sam razumem ta zakon takole. Ker se postopki tistih, ki niso utemeljeno vložili zahtevkov, ne rešijo v skladu z njihovimi pričakovanji, bomo to z zakonom pospešili, pa je vseeno, ali je treba, ali ni treba vrniti. Namreč, sam sem še zmeraj prepričan, da se ti zahtevki vlečejo zaradi neupravičenih vlog in zaradi nedokazanih upravičenj do stvari same. S tega vidika je zakon, če vse druge pomanjkljivosti zakona odštejemo, za nas nesprejemljiv in ga zato ne moremo podpreti.
Hvala lepa. Dr. Gantar.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Jaz bom glasoval proti zakonu. Ne gre za vprašanje, ali smo pravna država. Gre za neko drugo vprašanje. Gre za vprašanje, ali smo mi kot zakonodajalci toliko drzni, da smo pripravljeni uporabiti in zlorabiti našo funkcijo zakonodajalca, da napišemo zakon, s katerim neposredno kršimo pravni sistem in pravne temeljne te države, proceduralne in druge, da zaščitimo neko skupino, neko inštitucijo, ljudi na škodo večine prebivalstva. O tem gre tu notri, tisti, ki ste uspeli sploh prebrati člene in če ste jih sploh uspeli tudi razumeti. Gre za vprašanje, ali je ta Državni zbor sposoben, drzen, in to povedati vsemu svetu, da je spodoben in drzen sprejemati revolucionarno zakonodajo. Gre za to, ali je ta Državni zbor sposoben sprejemati zakone na način in po vsebini takšne, kot so bili sprejemani leta 1945, in tako naprej. Če ste sposobni to naredite, jaz bom glasoval proti.
Hvala lepa. Gospod mag. Grims.
Hvala za besedo. Mislim, da je bil ravnokar en zelo pomemben, ampak obenem zelo žalosten trenutek za ta Državni zbor. Kajti ne samo eden, ampak več poslancev opozicije je izjavilo, da bodo glasovali proti zakonu zato, citiram, "ker ga je predlagal nekdo, ki je malteški vitez". Ja, oprostite, po eni strani hvala, ker ste se razgalili v vsej svoji bedi, ampak po drugi strani pa to v ta parlament pa res ne sodi. Kaj pa ima to zveze? Treba je gledati vsebino zakona, treba je gledati rešitve, ki jih prinaša, stvar, ki jo ureja, ne pa kdo ga je predal. Tukaj je šlo izrecno za opredeljevanje, ni važno, kaj je vsebina, važno je, kdo ga predlaga, in za čisto netenje, sovražno govorico kulturnega boja. "Ne spoštujem sogovornika, ker je pač malteški vitez in obenem bom glasoval proti, zato ker.." Saj veste, bomo igrali na predsodke in tako dalje, tako kot to zmeraj počnemo. To je vsebina, ki se ponavlja zdaj že nekajkrat v tem Državnem zboru in je tako neprimerna in tako neevropska in tako neetična in tako nedemokratična, da je to enostavno nepredstavljivo. Ljudje božji, ali vi sploh veste, da ste v Evropski uniji, da ste v zvezi Nato in da ste poslanci in predstavljate tukaj vso ljudstvo? Obenem pa še to za konec, gre tudi za zelo veliko sprenevedanja. Ko je šlo za njihove, so zelo hitro to uredili, postopek denacionalizacije za nekatere veljake iz takratne, kako se je sedanji Pahorjevi takrat reklo, mislim, da je bila takrat, se pravi ZKS, SDP v tistem obdobju, so neverjetno hitro dobili rešene postopke. Recimo takratni predsednik vlade v senci. Vsi veste, da je imel izredno hitro rešene sorazmerno velike postopke denacionalizacije, pri nekaterih drugih se pa to neverjetno dolgo vleče. In zdaj me nekdo prepriča, da je to naključje. Zato je ta zakon vredno podpreti, ker denacionalizacija je nekaj, kar od nas pričakuje ves demokratičen svet, če je nekje storjena krivica, jo je potrebno [[...]] [[izklop mikrofona.]] [[..]]
Hvala lepa. Želi še kdo? Prijava teče. Gospod Geza Džuban, prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Prepričan sem sicer, da tisti, ki nasprotujemo, počenjamo eno Sizifovo delo in da od tega početja ne bo nobene koristi. Moram pa reči, da ta denacionalizacija je potekala po zakonu, ki je bil sprejet novembra leta 1991. In tako zanič zakon, kot je bil ta, je redko kateri zakon, ki ga je sprejel ta Državni zbor. Ukvarjal se je s kmetijskimi in gozdnimi zemljišči pretežno in z različnimi objekti. Bil je tako zastavljen, da je v najidealnejšem primeru tekel postopek pet do šest let. Pomeni, da je v osnovi bil zakon zgrešen in zaradi tega so se postopki vlekli tako daleč, da sprejemamo danes zakon, s katerim popravljamo te norosti, ki so bile zapisane v tistem zakonu. Sam sem imel priliko prehoditi poti, ki jih je začrtal ta zakon in da samo na primeru rečem, če so tisti stoli številne parcele, ki so bile nacionalizirane in so bile potem v naravi vrnjene točno tam, kjer so nekdaj bile, vmes so se pa zgodili različni postopki, ko tistih parcel več ni bilo, so leta tekli postopki, da je vsak dobil res svojo parcelo nazaj, ki ni bila njegova. Formalno ja, popravljanju, do nje ni mogel, nič. Tisti zakon je bil ena preprosta norost, nesposobnost tistih, ki so ga naredili, naredila ga je pa DEMOS-ova oblast. In danes popravljamo to, kar je bilo takrat narobe narejeno. In take nesmiselne korekture tudi danes ne bom podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Alojz Sok.
Hvala lepa za besedo. Rad bi samo spomnil še enkrat, da to ni zakon o denacionalizaciji. Zakon o denacionalizaciji je bil tako, kot je kolega Džuban povedal, sprejet daljnega leta 1991. In res je za pravno državo nekaj nenavadnega, da po šestnajstih letih še vedno nismo teh postopkov končali. In pravosodni minister je v vladi zadolžen, za spremljanje, zadolžen je za to, da se ti postopki zaključijo. Mene zelo moti, da vedno znova pravite, ob vsaki priliki se ponovi, češ, da je malteški vitez itn., nihče pa ne pove, da je dr. Šturm bil tudi ustavni sodnik. To pa vedno pozabite povedati. In da kot ustavni sodnik, celo kot predsednik Ustavnega sodišča, s tega zornega kota gleda pravnost države, gospa Beblerjeva. Na dan 30.6.2007, ste dobili vsi poročilo, je bilo nezaključenih 936 denacionalizacijskih zahtevkov. Od tega več kot polovica s področja kmetijskih zemljišč in gozdov. Kje so tukaj razlogi, da se niso vrnila tista zemljišča in gozdovi, ko pa vendar obstajajo pravnoformalni zakon in pa postopki, da bi lahko to zaključili. Mislim, da ta zakon, ki je predložen, je treba podpreti, ne pa, da se tukaj lotevamo na čisto ideološki način takšnega področja in čisto iz ideoloških razlogov nasprotujemo temu, da bi se ta pravnost v tej državi tudi uveljavila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Janko Veber.
Hvala. Zakonu ni mogoče slediti iz razloga, ker je Vlada med svoje cilje in načela zapisala, da zakon glede postopka vračanja podržavljenega premoženja ne sme širiti kroga upravičencev, niti ne sme povzročiti nastanek novih obveznosti zavezancev, še zlasti države. Torej predlagatelj naj pripravi besedilo zakona, ki bo sledilo tem ciljem in tem predlogom in načelom, kot si jih je zadal, ko je obrazlagal ta zakon. Dejansko členi ne sledijo temu. Širi se krog upravičencev, nastale bodo finančne obveznosti in država misli samo na finančne obveznosti države, pri tem pa dosledno pozablja tudi na finančne obveznosti občin, ki bodo ravno tako zavezanci za izplačilo odškodnin upravičencem. Gre za veliko odprtih vprašanj in besedilo resnično bistveno odstopa od tistega, kar naj bi bili cilji in načela. In zato tega zakona ne bom podprl in pričakujem, da bo Vlada pripravila takšnega, kot si ga je zapisala, da ga bo vložila že v ciljih in načelih. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Dimitrij Kovačič.
Hvala lepa za besedo. O čem pa sploh govori zakon, ki mu nekateri s tako vehemenco nasprotujete? Govori preprosto o tem, da se omogoči vračanje podržavljenega premoženja vsem tistim, ki že po sedaj veljavnih predpisih izpolnjujejo pogoje in so upravičeni za to. In jaz ne morem razumeti, kako lahko nekateri temu nasprotujete, da se tem ljudem, ki so upravičeni do vračanja tega ne omogoči. Govorimo o tem, da se postopki, ki trajajo že bistveno več, kot je v samem zakonu o denacionalizaciji iz leta 1991 predvideno, torej tečejo postopki že 16 let, da se kar najbolj pospešijo in končajo. Nekateri v Državnem zboru to podpiramo, da se uveljavi upravičenje, ki jim gre po že dolgo veljavnih pogojih, določenih v veljavnih zakonih, nekateri temu nasprotujete, želite, da se to upravičenje, ki nekaterim gre po veljavnih predpisih, pomakne v nedogled verjetno. Jaz enostavno ne morem razumeti, da lahko nekateri tako gledajo na to stvar. To mi je popolnoma nerazumno. Mislim, da je to tudi nepojmljivo za demokratičen svet. Zato bom zakon, ki ga obravnavamo in ki ga danes sprejemamo, tudi sam podprl.
Hvala. Gospod Tomaž Štebe.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani vsi prisotni! Jaz se sprašujem, čeprav se sploh nisem mislil oglašati v zvezi s tem zakonom, ker se mi enostavno ne zdi vredno besed za tako temeljno pravico, človečansko pravico, da se zadeve rešujejo v razumnih rokih in da se spoštuje to, da je bil nekdo lastnik nekoč ali njegovi potomci, in da se ta lastnina vrne. Kje je šele odškodnina za vse tisto, kar je bilo zgubljeno, kje je tisto, za kar so bili ti ljudje prizadeti, ko se jim je ta lastnina vzela? Zakon izpred 16 let pa prav gotovo ščiti sedanje lastnike, družbene lastnike, ki so to lastnino dobili v last, ki jim je bila dodeljena. 19. člen, ki se izigrava in jih komisije v upravnih enotah si ga razlagajo tako ali drugače, pa tudi v primerih, ko je zadeva popolnoma logična in bi se morala vrniti, se ne vrača, ker pač ta člen omogoča interpretacijo na način, da ne sme biti sedanji lastnik, sedanji posestnik te lastnine, ki je bila nekoč odvzeta, bistveno prizadet. Jaz se čudim tistim tu v dvorani, ki so dobili vrnjeno, pa so to za velike denarje prodali naprej. In so tiho. Imamo tudi take primere. Bom pa navedel primer nekoga, ki mu je bila odvzeta ta lastnina, grad Krumperk v Domžalah, in to človeku, ki ni prepustil tiskarne v Mariboru Nemcem med vojno. Bil je deportiran, po vojni mu je bilo pa [[...]] [[Izklop mikrofona.]]
Hvala lepa. In še gospa Darja Lavtižar Bebler.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Sama ne bom podprla tega predloga zakona, tudi v tem prvem branju ne, ker nasprotujem temu, da bi tik pred zaključkom procesa smeli spreminjati in vnašati nove vsebinske kriterije v zakon. Nasprotujem tudi temu, da zakon uvaja neenakost pred zakonom, da slabi zaupanje v pravo, da razgrajuje pravno državo, pa če hočete to verjeti ali ne, in uvaja možnost obnove že pravnomočno končanih postopkov. Zakon je pripravljen očitno "a la cart", po naročilu, za povsem konkretne subjekte, ki naj bi s tem pridobili tudi tisto, do česar po sedaj veljavnem zakonu niso upravičeni. Seveda upoštevamo dejstvo, da je ta zakon pripravljal sodnik Ustavnega sodišča, saj nam je dobro znano, čemu je kot sodnik poročevalec določeno odločbo Ustavnega sodišča napisal tako, kot jo je. In tista odločba, veste, drage kolegice in kolegi, ni bila namenjena tako imenovanemu malemu človeku in popravi njegovih krivic, pač pa točno določeni instituciji civilne družbe. Hvala.
Hvala lepa. Odpiram še en krog prijav. Gospod dr. Mitja Slavinec, prosim.
Hvala lepa. Zakona ne bom podprl, kajti menim, da ne bo prispeval k odpravljanju krivic, ampak bo povzročil kvečjemu nove krivice. Po vojni je imetje, premoženje ljudem bilo nacionalizirano. Nekaterim zato, ker so imeli veliko, ker so imeli preveč za tedanji sistem, so imeli več, kot je bilo sprejemljivo za takratno ureditev in sistem, drugim pa je bilo odvzeto ne samo zato, ker so imeli veliko, ker so imeli več, kot je bilo sprejemljivo, ampak tudi zato, ker je bila to tudi sodno določena kazen za medvojno sodelovanje z okupatorjem. In prav te zadeve se najdlje vlečejo. Sedaj ta zakon želi, ta zakon bo omogočil, da bo imetje vrnjeno ne samo tistim, ki so do njega upravičeni, ki jim je bilo vzeto samo zato, ker so imeli preveč, ampak tudi tistim, katerim je to bilo odvzeto zaradi tega, ker so med vojno sodelovali z okupatorjem. In ne gre samo za vrnjeno imetje, ni stvar samo v tem, da si bodo pridobili imetje, gre še za nekaj pomembnejšega. Gre za simbolno raven, gre za to, da se jih s tem "de facto" pomilosti, da [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]se njihov sodni proces, kazen izniči in s tem na simbolni ravni "de facto" sodelavcem okupatorjev priznavamo, da tega niso počeli, jih na nek način želi zakon oprati krivde, kolaboracije med vojno. In tega seveda ne želim podpirati. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Rudi Veršnik, prosim.
Hvala za besedo. Poglejte, jaz enostavno ne razumem te neke bojazni, kaj se bo zdaj zgodilo z denacionalizacijo. Samo to bom rekel, vsi tisti, ki vas je pravzaprav polna usta neke želje po pravičnosti, poštenosti, pravni državi in tako dalje, ste danes proti temu predlogu zakona. Sprašujem vas, kje so tista nadomestila za psihično trpljenje tistih ljudi, ki jim je bilo odvzeto premoženje, ki jim je bilo odvzeto pravzaprav vse tisto, kar so ustvarjali in vsi življenjski pogoji, padli so na dno. Kje so tiste realne odškodnine, 100%? Zavedati se morate, jaz odgovorno trdim, da so vračila, razen mogoče zamenjave zemljiške posesti, vse ostale odškodnine so cca 30% realne vrednosti. Tega se zavedajte! In veliko je takšnih, ki jim je bilo odvzeto premoženje, ki bi želeli samo tolažbo oziroma priznanje, da jim je bilo premoženje odvzeto na silo in da so zaradi tega [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]postali tudi psihični, psihološki bolniki. Mislim, da je treba, da to sramoto končno enkrat popravimo do konca. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Breda Pečan. Prosim.
Sama seveda ne bom glasovala za ta zakon. Povedala sem že prej v razpravi. Menim, da ni primeren za nadaljnjo obravnavo in da bi bilo treba ministru, ki ga je pripravil skupaj z baje največjimi strokovnjaki za to področje, postaviti zahtevo, da zakon popravi tako, da bo dejansko dosegel cilje, kot so navedeni v gradivu, ki smo ga dobili za obravnavo: torej da ne bo širil kroga upravičencev. 2. in 3. člen krog upravičencev širita, in to tako, da je celo dana možnost, da se na novo odpirajo zahteve za vračilo odvzetega premoženja na osnovi sprememb Zakona o kazenskem postopku in Zakona o izvrševanju kazenskih sankcij. Pa še nekaj drugega. Glede na to, da v veliko primerih ugotavljamo, da s premoženjem, ki je bilo vrnjeno, je zelo slabo gospodarjeno z njim, in da v tako zelo opevani pravični in lastnino spoštujoči Evropski uniji v petnajstih starih članicah tistim lastnikom premoženja, ki slabo z njim gospodarijo, država tako premoženje enostavno odvzame. Mislim, da bi bilo treba tudi kakšno besedo reči o tem. In da ne govorimo o tem, kaj se je dogajalo z gozdovi v času, od kar je bila izvedena denacionalizacija, zlasti s tistimi gozdovi, ki so bili v Kraljevini Jugoslaviji določenemu pravnemu subjektu že plačani [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave]] [[...]]pa se je potem znova priglasil kot upravičenec in so ene najlepših gozdov, ki so bili v preteklih 50. letih zares dobro vzdrževani, vrnili.
Hvala lepa. Želi še kdo besedo? Mislim, da samo gospod Černač. Izvolite.
Hvala lepa. Danes, ko sem poslušal te razprave, moram reči, da sem dobil občutek, kot da smo v letu 1947, potem smo se malo preselili v 1958. leto, potem smo prišli do 1968., na koncu do 1991. Vendar poglejte, smo v letu 2007. V letu 2007 smo, govorimo o zakonu, ki naj bi zaključil postopke, ki jih je začel zakon iz leta 1991. Se pravi 16 let traja uresničevanje zakona, ki bi moral biti zaključen v enem letu. In sedaj, če ne verjamemo sami sebi, se pravi politiki, potem dajmo poslušati vsaj tiste, ki nam govorijo, in to je Ustavno sodišče. Ustavno sodišče je večkrat, prvič, po petih letih od izvajanja zakona in potem vsako leto opozarjalo, da vsako leto odlaganja, dokončanja tega procesa povzroča novo škodo. Vemo, zakaj. Govorimo o tem, da je potrebno te postopke zaključiti, in to je vse. Iz tega razloga je zelo težko razumljiva ta sprevržena logika, da je problem tisti, ki želi nekomu, ki mu je bil avto z nekim nelegitimnim revolucionarnim dejanjem odvzet, ki mu ga želi vrniti. Problem je tisti, ki mu želi ta avto nazaj vrniti, ne pa tisti, ki je naredil neko neumnost in je zaradi tega potem še javno sankcioniran in blaten. Tako mislim, da politika na pragu tretjega tisočletja in tudi ta politika v tem Državnem zboru se mora začeti ukvarjati z drugimi stvarmi in soočati mnenja na drugih vsebinskih stvareh, kako in na kakšen način bomo zakorakali v naslednje desetletje in tisočletje. Menim, da je prav, da te postopke zaključimo, zaradi tega bom ta predlog sklepa podprl, ker menim, da je postopek, ki je bil začet pred 16 leti, treba čim prej pripeljati do konca. Hvala lepa.
Hvala lepa. Glasujemo. Glasovalo je 69 poslank in poslancev, za 41, proti 28. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 28.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel. Zato bo predlog zakona dodeljen v drugo obravnavo Odboru za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 18. točko dnevnega reda - obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o Uradnem listu Republike Slovenije, skrajšani postopek. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev v tretji obravnavi ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Gospod mag. Žnidaršič, proceduralno.
Hvala, gospod podpredsednik. Na vsak način bi rad predlagal, da bi sejo Državnega zbora ob 20.00 prekinili, podrejeno pa nadaljevali, če mi bo Državni zbor zagotovil prevoz, ker bom zamudil zadnji vlak, če bo seja trajala še naprej. Ni mogoče sprejeti možnosti, da bi moral peš do Trebnjega, to je 50 kilometrov, oziroma da bi zaradi tega, da se to ne bo zgodilo, ne bil zraven pri glasovanju, ki se ga želim udeležiti. Tako sta v bistvu samo dve možnosti: da mi Državni zbor zagotovi prevoz, ker javnega ne bo več, ali pa, da se prekine seja Državnega zbora. Na to bi rad odgovor. Hvala.
Prosim za mir. Hvala lepa, gospod mag. Žnidaršič. Vaše proceduralno vprašanje bom prenesel generalnemu sekretarju Državnega zbora. Glasujemo o zakonu. Glasovalo je 68 poslank in poslancev, za 64, proti nihče. [[Za je glasovalo 64.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 29. TOČKO DNEVNEGA REDA - MANDATNO VOLILNE ZADEVE. Lepo vas bi prosil za sodelovanje, kajti imamo še kar obilico dela pred sabo. Zbor bo v okviru te točke obravnaval predloge predsednika Republike Slovenije za izvolitev petih sodnikov Ustavnega sodišča Republike Slovenije, pet predlogov sodnega sveta za izvolitev v sodniško funkcijo, predlog Vlade Republike Slovenije za razrešitev imenovanja članov Sveta sklada kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije, predlog sklepa o imenovanju člana Statističnega sveta Republike Slovenije, predlog sklepa o spremembah sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika ter članov in namestnikov članov preiskovalne komisije Državnega zbora Republike Slovenije za ugotovitev politične odgovornosti nosilcev javnih funkcij, ki so sodelovali pri pripravi in izvedbi pogodbe o nakupu pehotnih bojnih oklepnih vozil, srednjih oklepnih kolesnih vozil 8x8 zaradi suma, da je posel politično dogovorjen, voden netransparentno in da je negospodaren ter zaradi suma o prisotnosti klientelizma in korupcije in za ugotovitev suma o neposredni ali posredni povezavi med sedanjimi in nekdanjimi akterji ter nosilci javnih funkcij z orožjem v obdobju 1991 do 1993. Predloga odloka o spremembi odloka o ustanovitvi sveta za radiodifuzijo, predlog odloka o spremembi odloka o ustanovitvi sveta za elektronske komunikacije, sklep o ugotovitvi prenehanja funkcij, predlog sklepa o imenovanju podpredsednikov delovnih teles Državnega zbora Republike Slovenije, predlog sklepa o izvolitvi predsednika Komisije Državnega zbora Republike Slovenije za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb in predlog sklepa o izvoliti člana Komisije Državnega zbora Republike Slovenije po Zakonu o preprečevanju korupcije. Prehajamo na razpravo in odločanje o posameznih predlogih. Prehajamo na obravnavo predlogov predsednika Republike Slovenije za izvolitev petih sodnikov Ustavnega sodišča Republike Slovenje. Predsednik republike dr. Janez Drnovšek je z dopisom z dne 12. oktobra 2007 predlagal Državnemu zboru, da za sodnike Ustavnega sodišča Republike Slovenije izvoli dr. Mileta Dolenca, dr. Dunjo Jadek Pensa in mag. Miroslava Mozetiča, mag. Jadranko Sovdat ter mag. Kristino Ožbolt. Predloge je obravnaval Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Jože Tanko, v imenu poslanske skupine SDS.
Hvala lepa za besedo. Vsem lep pozdrav. Državni zbor je pred zahtevno in tudi občutljivo nalogo, saj mora odločati in odločiti o petih kandidatih za ustavnega sodnika. Gre za zamenjavo več kot polovice sestave Ustavnega sodišča, in to tik pred iztekom mandata predlagatelja, to je predsednika republike dr. Janeza Drnovška. Vsekakor je bil predsednik republike pred težko in zahtevno nalogo iskanja in predlaganja primernih kandidatov. Nič lažja pa ni naloga Državnega zbora. Vsi se zavedamo pomembnosti vloge ustavne veje sodne oblasti in tudi pomembnosti naše odločitve. V dosedanjih primerih iskanja kadrovskih rešitev za najpomembnejše funkcije v državi je bil pristop predsednika republike zelo različen. Lahko rečemo, da je ubral precej različne taktike. Na primer pri guvernerju je na osnovi poziva, na katerega sta se prijavila dva kandidata, brez pogovora s prijavljenima kandidatoma predlagal dotedanjega guvernerja mag. Gasparija. Ko ta ni dobil podpore, je prevzel drugega prijavljenega kandidata, dr. Boštjana Jazbeca, in predlagal neprijavljenega viceguvernerja Ranta. To je kazalo na to, da je predsednik republike želel predlagati kandidata iz dotedanjega najožjega vodstva Banke Slovenije. Ko tudi slednji ni dobil zadostne podpore poslancev, je predsednik republike le izbiral med nekaj monetarnimi in finančnimi strokovnjaki. Potrebno je priznati, da je izbral dobro. In resni in prodorni dr. Kranjec je dobil zelo veliko podporo poslancev na tajnem glasovanju. Očitno je potrebno tudi priznati, da je bila odlična tudi izbira in da dr. Kranjec zelo suvereno opravlja funkcijo guvernerja. Letos smo tudi že izbirali ustavnega sodnika. Namesto dr. Dragice Vedam Lukič smo izvolili prof. dr. Franca Grada. Zanimivo je, da je bil tudi v tem primeru izveden razpis oziroma javni poziv, na katerega so se prijavili trije kandidati: Miroslav Mozetič, Borut Stražišar in Jan Zobec. Vendar predsednik republike ni predlagal nikogar izmed njih. Kljub pomislekom nekaterih poslancev iz nekaterih poslanskih skupin pa je njegov predlagani kandidat dr. Grad dobil zelo visoko podporo. Tokrat, pa čeprav gre kar za pet predlogov kandidatov za ustavne sodnike, je predsednik republike izbiral izključno izmed prijavljenih kandidatov na razpis. V Poslanski skupini SDS menimo, da je imel predsednik pri oblikovanju na razpolago bistveno več manevrskega prostora, kot ga je v tem primeru izkoristil, sploh če upoštevamo prakso, ki jo je predsednik republike ubiral do sedaj. V naši poslanski skupini menimo, da že iz prispelih kandidatur ni izbral in predlagal najboljših prijavljenih kandidatov. V skladu z njegovo dosedanjo prakso za iskanje kandidatov za najvišje funkcije menimo, da bi bilo primerno, da bi ostal zvest in bi se tudi tokrat ozrl malo čez oziroma na okrog in da bi poiskal oziroma nagovoril še druge kandidate. Marsikdo, ki bi bil bolj primeren za kandidata za ustavnega sodnika od prijavljenih, se tokrat morda prav zaradi dotedanje prakse ali dosedanje prakse predsednika republike ni prijavil, saj razpisi niso imeli nikakršne teže. Priznani profesorji in drugi pravni strokovnjaki so morda ocenili, da se nima smisla prijaviti, saj se predsednik republike odloča po drugih kriterijih. Najverjetneje so pričakovali, da bodo zaradi svojega dela in dosežkov dovolj opaženi, da zaradi tega tudi lahko pričakujejo poziv predsednika republike za pogovor o kandidaturi, vendar se to najbrž ni zgodilo in na pogovore niso bili povabljeni. To je škoda, ker vemo, da ima Slovenija še kar nekaj vrhunskih pravnih strokovnjakov različnih področij, ki bi si zaslužili povabilo za kandidaturo za ustavnega sodnika. In če bi se odločili, bi nekatere tudi z veseljem podprli. V poslanski skupini smo razmišljali kaj storiti. Resnici na ljubo smo imeli tudi precej časa, saj je predsednik republike prestavil predložitev predloga Državnemu zboru iz septembra na oktober, da je celoten predlog nekako zaokrožil. Moram reči, da v poslanski skupini dolgo nismo sprejeli nobene odločitve, na koncu smo se odločili, da bomo podprli največ dva kandidata, vendar ima med kandidati le Miroslav Mozetič, ki je bil na razpis prijavljen tudi že spomladi, soglasno podporo poslanske skupine. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Dušan Kumer v imenu Poslanske skupine SD.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Najprej se moram opravičiti, da sam ne bom govoril v imenu poslanske skupine o načinu kadrovanja predsednika države za te najvišje funkcije, ker nimam tega pooblastila in bom govoril samo o izbiri in predlogu kandidatov za ustavne sodnike, ki jih imamo danes na mizi. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo podprli predlog predsednika države za izvolitev petih sodnikov Ustavnega sodišča Republike Slovenije ob zavedanju, da je res imel v tem primeru težavno delo, ko je izbiral le med prijavljenimi na javni poziv. Očitno je predsednik republike preveč resno vzel kritike, ko se je poslužil možnosti, ki jo ima, da lahko izbira tudi izven kroga prijavljenih, kar je storil v dveh primerih v preteklosti. Podpiramo tudi usmeritev pri izbiri, ki ji je sledil, da je zastopanost obeh spolov. Bili pa bi še bolj zadovoljni s kadrovskim predlogom, če bi bil med kandidati in kandidatkami še kakšen kandidat ali kandidatka iz akademskih univerzitetnih vrst. Poslanska skupina podpira predlog predsednika države, sam pa bom z velikim zanimanjem spremljal izid tega glasovanja, glede na to, da sem član Mandatno-volilne komisije, na kateri je bilo izjasnjevanje ali neizjasnjevanje in glasovanje izredno zanimivo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Jožef Školč v imenu Poslanske skupine LDS.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Prej se je nekdo v tej dvorani spraševal, ali smo morebiti v letu 1947. Ko smo se odločali o knjigi, da v tej dvorani prevladuje duh iz 1600, 1603, ko je zgorelo največ slovenskih knjig. Ko pričakujem to odločitev, kjer bo javnosti prizaneseno, da vsak pove, kako glasuje, me skrbi, da se morebiti ne bo pokazalo, da živimo pravzaprav v letu 1945. Da imajo možnosti samo tisti, ki so naši, ne pa tisti, ki so dobri. Če imamo srečo, so tisti naši tudi dobri. Če govorim v imenu poslanske skupine tudi za tiste, za katere vi menite, da so vaši, ne mislimo, da so slabi. Zato naša poslanska skupina ni imela resnega prigovora na nobeno od teh kandidatur, čeravno bi si tudi sami želeli, da bi videli še koga drugega na tem glasovalnem lističu. Za razliko od te klike, ki zdaj vlada v Sloveniji, pa mi ustavni položaj predsednika razumemo tako, da je dolžan po svoji vesti in mimo trgovine s strankami predlagati ljudi, ki bodo samostojno opravljali naloge na Ustavnem sodišču. Ni naključje, da je Ustavno sodišče posebno sodišče, s posebnimi pristojnostmi in ima svoj definiran položaj. To ni naključje, to vam zagotavljam, ker sem bil med tistimi ljudmi, ki so sodelovali pri sprejemanju te ustave in premisleku, kako to mora biti narejeno. Tudi ni naključje, da imenovanje ustavnih sodnikov ni bilo prepuščeno strankarski trgovini, ampak da se je to preložilo v roke nekomu, ki mora dobiti večino glasov na splošnih volitvah. Zato preko tega glasovanja ne sporočamo samo to, kaj si mislimo o kandidatih, ampak tudi, kako razumemo položaj predsednika v tej državi. Morebiti kdo misli, da če bo imel svojega predsednika, da mu bo ta njegov predsednik lahko ustregel, tako kot na vseh drugih področjih, tudi z ustavnimi sodniki. To je hudo narobe. To pelje v popoln razkroj sodobne demokratične družbe. In da vas spomnim, in s tem zaključim, tistega 1603. leta je bil duhovni oče nad vsemi temi prostranstvi, kjer mi živimo, papež Borgese.
Hvala lepa. Gospod Jožef Horvat v imenu poslanske - ne, se odpovedujete. Gospa Majda Širca v imenu Poslanske skupine Zares.
Predlog predsednika države za imenovanje novih ustavnih sodnikov smo podprli takoj, ne avtomatično, ampak ob prisluhu in tudi razlagi, zakaj se je odločil za kandidate, ki nam jih predlaga. Upošteva načelo zapolnitve tiste kvote, tistih področij, ki so pomanjkljive oziroma ki se bodo ob izpraznitvi zmanjšale in ki jih je že predlagal predsednik Ustavnega sodišča nekoč. Upošteva tudi načelo enake zastopanosti spolov in upošteva, uravnoteži pokrivanje tistih potreb Ustavnega sodišča, ki bodo nastale. Nismo imeli nobenih pomislekov, podprli smo predlog, ne bo nobenih fig v žepu, zato menimo in želimo, da bi se ta volja predsednika države izpeljala do konca tako, kot si jo je zaželel.
Hvala lepa. Sledi razprava poslank in poslancev. Med prijavljenimi gospod mag. Sajovic.
Hvala lepa, predsednik. Zdaj po stari in preizkušeni navadi dr. Drnovšek tudi tokrat predlaga dobre kandidate. Sam bom podprl vseh pet, ker se zavedam, da seveda sonce ne sije samo za nekoga, ampak da je treba zadevo seveda enostavno uravnotežiti in mislim, da ta predlog je tak, kot se spodobi. Ustavni sodnik bi moral biti odvisen predvsem od svoje vesti in ustave. Pri nas v Državnem zboru si pa očitno želimo, da bi bil odvisen in po godu politike. Sistem predlaganja je zanimiv in ima brez dvoma globlje razsežnosti. Predlaga te kandidate predsednik države, ki je neposredno in direktno izvoljen, to se pravi da uživa veliko zaupanje državljank in državljanov in nenazadnje k njegovemu razmisleku dajemo pečat tudi neposredno izvoljeni poslanci v Državnem zboru. Tudi če pogledamo zgodovino, tisti predlogi predsednika države, ki se na prvi pogled mogoče niso zdeli najbolj v redu ali povšečni, pa na takih zadevah, kot so volitve za predsednika države, dobivajo dober pomen. Gospod Gaspari očitno uživa veliko, veliko simpatij državljank in državljanov te države. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Geza Džuban.
Hvala lepa. Moram priznati, da predloga, ki ga je posredoval Državnemu zboru gospod Drnovšek, ne poznam dobro, razen nekdanjega kolega Mozetiča. In na osnovi komentarjev, ki so jih imele poslanske skupine po posredovanju tega predloga in tudi rezultata glasovanja na Mandatno-volilni komisiji, nimam zadrege, da ne bi tega predloga podprl. Vmes sem pomislil, da imajo morda nekateri prav, ko so tudi poslanske skupine Slovenska ljudska stranka, Nacionalna stranka, pa meni se zdi, da tudi Nova Slovenija, omenjale ime enega uglednega pravnika, sodnika, ki se pogosto pojavlja na tem prizorišču in da je napaka, da ni v izboru. Vendar meni se zdi, dva dni nazaj, ko je predsednik Vlade informiral javnost, da naj bi na sodišču obstajal nek center moči iz ozadja, kamor naj bi spadal tudi ta ugledni strokovnjak, v tem momentu nimam nobene zadrege več, da ne podprem te liste, ki jo je predlagal predsednik države dr. Drnovšek. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Jožef Školč. V imenu predlagatelja, morda želite gospa Tovornikova?
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci! Rada bi se zahvalila tistim, ki menite, da gre za pomembno odločitev, da se menjuje veliko število ustavnih sodnikov. Zaradi tega sem dolžna ponovno pojasniti, da je način, kako je predsednik oblikoval svoje predloge, lahko takšen ali drugačen. Pomembno pa je, da je zakonit. In tudi tokrat je bil predlog pripravljen na zakonit način. Zdi se, kot da nikoli ni prav, kadar je pozoren na tiste, ki so se prijavili na razpis, ali pa kadar izbira izven razpisa. Vendar pomembno je, kdo se prijavi na razpis in kakšna je samo kvaliteta, strokovna kvaliteta ljudi. Naj ponovim, da se je na prvi razpis za tri kandidate za ustavne sodnike javilo kar 12 dobrih kandidatov. Na drugi razpis za enega kandidata se je javilo 11 kandidatov. In na tretji razpis za enega kandidata se je javilo 6 kandidatov. Torej pri tako številčnem izboru, pri predlogih, ki so prihajali iz različnih strani, z ljudmi, ki so imeli različne izkušnje, ki imajo različne izkušnje je vendarle lahko razumeti, da predsednik ni posegel izven tega velikega kroga prijavljenih ljudi. Če dovolite, tudi zato ne, to je moje ugibanje, ker so izkušnje pri nekaterih drugih kandidaturah pokazale, da takim kandidatom nima kaj dosti obljubiti. Izbira predsednika zagotovo temelji na visoki strokovnosti. Če ste pogledali obrazložitve in če ste si morda, ni mi znano, vzeli tudi čas za to v poslanskih skupinah, da bi pet kandidatov podrobneje spoznali, kot je bila nekoč navada pri nekaterih drugih kandidaturah, potem ste morali ugotoviti, da imajo vsi že skoraj tri desetletja izkušenj, in to na pomembnih položajih. Drugič, kar ste lahko ugotovili, je, da je njihova strokovna usposobljenost na različnih področjih. Spomnili se boste tudi javnih razmišljanj in mnenj dosedanjega predsednika Ustavnega sodišča dr. Janeza Čebulja, ki je večkrat poudaril, da je potrebno pri tako veliki zamenjavi ustavnih sodnikov biti pozoren na to, da bo Ustavno sodišče zgrajeno tako, da bodo ustavni sodniki kos reševanju problemov na različnih področjih. In nenazadnje, v letu enakih možnosti, kot je leta 2007, je bil predsednik pozoren tudi na to, da je potrebno ohraniti enakost med spoloma, ni ga spreminjal, pet proti štiri, še vedno v korist moških, je ostalo tudi sedaj. Na nekaj pa predsednik Republike Slovenije gotovo pri pripravi tega predloga ni bil pozoren in ni želel biti. In to je, na kakršnokoli politično uravnoteženost. Tisti, ki se je zapisal sodstvu, je verjetno s tem službeno moral opraviti. Pravna država je tista država, kjer je sodna veja oblasti neodvisna. In kje drugje, kot v najvišjem državnem organu, kot je Ustavno sodišče, mora biti to pravilo. Menimo, da je predlog zelo strokovno pripravljen in zagotavlja uspešno nadaljevanje Ustavnega sodišča, zato vas prosim, da ga podprete. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo. Prehajamo na izvedbo glasovanja o predlogih predsednika republike za izvolitev petih sodnikov Ustavnega sodišča Republike Slovenije. V skladu s 163. členom Ustave Republike Slovenije ter prvim odstavkom 14. člena Zakona o Ustavnem sodišču Republike Slovenije o izvolitvi Državni zbor odloča s tajnim glasovanje. V skladu s prvim odstavkom 92. člena Poslovnika Državnega zbora vodi tajno glasovanje komisija, ki jo sestavljajo predsedujoči ter štirje poslanci, ki jih izvoli Državni zbor. Pri delu sodeluje tudi namestnik generalnega sekretarja. Poslanske skupine so mi že posredovale predloge za člane komisije, ki vodi glasovanje. To so Franc Jazbec SDS, Aurelio Juri SD, Rudolf Moge LDS, Ciril Testen NSi. Član te komisije sem tudi jaz kot predsedujoči. Ali kdo temu predlogu nasprotuje? Ugotavljam, da ne. Če ne, prehajamo na odločanje o taki sestavi komisije. Glasujemo. Glasovalo je 52 poslank in poslancev, vsi za, proti nihče. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je komisija o predlagani sestavi izvoljena. V skladu s tretjim odstavkom 92. člena Poslovnika Državnega zbora bo poslankam in poslancem vročenih pet glasovnic, tako da pride vsak poslanec k mizi predsedujočega in pove svoje ime in priimek. Glasuje se tako, da se na vsaki glasovnici obkroži za ali proti, beseda za ali proti. V skladu s petim odstavkom 91. člena Poslovnika Državnega zbora je neizpolnjena glasovnica neveljavna, neveljavna je tudi glasovnica, iz katere volja poslanke oziroma poslanca ni jasno razvidna. V skladu s prvim odstavkom 14. člena zakona o Ustavnem sodišču Republike Slovenije bo vsak predlagani kandidat izvoljen, če bo zanj glasovala večina vseh poslank in poslancev, to je 46 ali več. Glasovali bomo v dvorani v glasovalnih kabinah. Poslanke in poslanci bodo izpolnjene glasovnice oddali v glasovalno skrinjico, ki bo v dvorani na mizi ob kabinah za glasovanje. Prehajamo na izvedbo tajnega glasovanja. Prosim poslance, ki mi bodo pomagali pri glasovanju, da se takoj zglasijo v sobi 217, kjer bomo prevzeli volilni material. Glasovanje se bo pričelo ob 20.25 in bo trajalo do 20.45. Po končanem glasovanju prosim poslance, ki mi bodo pomagali pri glasovanju, da se zberejo v sobi 217. Prekinjam to točko dnevnega reda in sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 21.30.
Ne vem, kaj je s prevozom.
Jaz sem prej obrazložil, da bom o tem obvestil gospoda generalnega sekretarja. Ko ga bom srečal, ga bom obvestil.
Vlak čez pol ure odpelje. 5 minut pred deveto odpelje, ampak moram imeti rezervo, ker ni pred vrati.
Spoštovane poslanke in poslanci! Nadaljujemo s prekinjeno obravnavo 29.a točke dnevnega reda, po glasovanju o predlogu predsednika republike za izvolitev petih sodnikov Ustavnega sodišča Republike Slovenije. Prebral bom zapisnike glasovanja. Zapisnik o ugotovitvi izida glasovanja za sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije za dr. Mileta Dolenca. Glasovanje je bilo v prostorih Državnega zbora Republike Slovenije 25. oktobra 2007. Razdeljenih je bilo 73 glasovnic, oddanih 73, neveljavnih 6, veljavnih 67. "Za" je glasovalo 32 poslancev, "proti" 35 poslancev. Na podlagi izida glasovanja ugotavljam, da dr. Mile Dolenc ni bil z večino glasov vseh poslancev izvoljen za sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije. Zapisnik o ugotovitvi izida glasovanja za sodnico Ustavnega sodišča Republike Slovenije dr. Dunjo Jadek Pensa. Razdeljenih je bilo 73 glasovnic, oddanih 73 glasovnic, neveljavnih je bilo 7, veljavnih 66. "Za" je glasovalo 26 poslancev, "proti" 40. Na podlagi izida glasovanja ugotavljam, da dr. Dunja Jadek Pensa ni bila z večino glasov vseh poslancev izvoljena za sodnico Ustavnega sodišča Republike Slovenije. Zapisnik o ugotovitvi izida glasovanja za sodnika Ustavnega sodišča mag. Miroslava Mozetiča. Razdeljenih je bilo 73 glasovnic, oddanih je bilo 73 glasovnic, neveljavne so bile 4 glasovnice, veljavnih 69 glasovnic. "Za" je glasovalo 51 poslancev, "proti" je glasovalo 18 poslancev. Na podlagi izida glasovanja ugotavljam, da je bil mag. Miroslav Mozetič z večino glasov vseh poslancev izvoljen za sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije. [[Aplavz.]] Gospoda mag. Miroslava Mozetiča vabim, da pride v dvorano. Izvoljenemu ustavnemu sodniku iskreno čestitam! Prosim mag. Miroslava Mozetiča, sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije, da priseže pred Državnim zborom.
Prisegam, da bom sodil po ustavi in zakonu in po svoji vesti in da si bom z vsemi svojimi močmi prizadeval za ustavnost in zakonitost ter za varovanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin.
Hvala lepa. [[...]] [[Aplavz.]] [[...]]
Državnemu zboru, poslankam in poslancem, ki ste mi izrekli zaupanje, se iskreno zahvaljujem.
[[...]] [[Aplavz.]] [[...]]Zapisnik o ugotovitvi izida glasovanja za sodnico Ustavnega sodišča mag. Jadranko Sovdat. Razdeljenih je bilo 73 glasovnic, oddanih 73, neveljavnih 10, veljavnih 63, za ja glasovalo 34 poslancev, proti 29. Na podlagi izida glasovanja ugotavljam, da mag. Jadranka Sovdat ni bila z večino glasov vseh poslancev izvoljena za sodnico Ustavnega sodišča Republike Slovenije. Zapisnik o ugotovitvi izida glasovanja za sodnico Ustavnega sodišča Republike Slovenije mag. Kristino Ožbolt. Razdeljenih je bilo 73 glasovnic, oddanih je bilo 73 glasovnic, neveljavnih 5 glasovnic, veljavnih 68, za ja glasovalo 34 poslancev, proti 34. Na podlagi izida glasovanja ugotavljam, da mag. Kristina Ožbolt ni bila z večino glasov vseh poslancev izvoljena za sodnico Ustavnega sodišča Republike Slovenije. Ker kandidati niso prejeli zadostnega števila glasov poslank in poslancev, se skladno z drugim odstavkom 14. člena Zakona o Ustavnem sodišču Republike Slovenije opravijo nove volitve na podlagi novih kandidatur. Prehajamo na obravnavo petih predlogov Sodnega sveta za izvolitev v sodniško funkcijo. Sodni svet je Državnemu zboru predložil pet predlogov za izvolitev kandidatk v sodniško funkcijo na sodniška mesta okrožne sodnice na Okrožnem sodišču v Celju in štirih okrajnih sodnic na Okrajnem sodišču v Celju, Kranju, Ljubljani in na Ptuju. Predlog je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročala ter predložila predloge sklepov. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogih sklepov. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Petre Giacomelli na sodniško mesto okrožne sodnice na Okrožnem sodišču v Celju. Glasujemo. Navzočih je 59 poslank in poslancev, za je glasovalo 55, proti nihče. (Za je glasovalo 55.)(Proti nihče.) Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Sonje Verbovšek na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Celju. Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti nihče. (Za je glasovalo 53.)(Proti nihče.) Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo mag. Metke Furlan na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Kranju. Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti nihče. (Za je glasovalo 52.)(Proti nihče.) V dvorani pozdravljam tudi predstavnika Sodnega sveta prof. dr. Janeza Kranjca. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Vanje Tinta Tavčar na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Ljubljani. Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev, za 53, proti nihče. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Nataše Šonaja Žličar na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču na Ptuju. Glasujemo. Navzočih je 54 poslank in poslancev, za 49, proti nihče. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavanje predloga sklepa o imenovanju člana Statističnega sveta Republike Slovenije. Predlog je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o imenovanju člana Statističnega sveta Republike Slovenije za dobo štirih let. Gospod Moge, izvolite.
Jaz tega predloga ne bom podprl, kajti delo v Statističnem svetu je zelo odgovorno in po zakonu ima Državni zbor tri predstavnike v statističnem svetu. Doslej je Državni zbor vedno imel enega poslanca, torej enega izmed sebe v statističnem svetu, da je v statističnem svetu zastopal zakonodajno oblast in lahko vam iz izkušenj povem, ko sem bil v statističnem svetu, da lahko človek tam, če pozna zakonodajni postopek, pa vso zakonodajo, ki se izvaja v Državnem zboru, državi zelo dosti pripomore, da je statistika ugledna in da je taka, da jo tudi evropski statistiki uvrščajo v sam vrh te statistike. Ta povezava je bila izredno dobra in mislim, da smo si sami ustvarili nek črni madež s tem, ko nismo bili zmožni, ker ni bil pač naš, vsaj enemu poslancu, ki je bil pa tudi predlagan, da bi to tradicijo Državnega zbora nadaljevali. Dali smo mandat enemu človeku, ki ga, oprostite, jaz prvič slišim. Mogoče je dober, ampak ta nikoli ne bo živel med nami, ta nikoli ne bo poznal Državnega zbora, pa zakonodajni postopek in bo s tem Državni zbor, ko ga bo izvolil, napravil statistiki eno izmed slabih uslug. Želel bi si, da bi gledali tudi malo na to državo, ne pa samo na to, ali je nekdo naš ali nekdo njihov. Mi smo v tem primeru tudi na delovnem telesu oziroma so gledali samo, ne ali je naš, se pravi poslanec ali je član tega Državnega zbora, ampak ali je pristaš neke stranke, kajti drug, ki je bil naš, verjetno ni bil prave politične opcije, zato ni dobil glasu. Jaz sem nad takim ravnanjem Državnega zbora zgrožen in ne bom tega kandidata podprl.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 60 poslank in poslancev, za je glasovalo 42, proti 13. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 13.]] Ugotavljam, da je bil sklep sprejet. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o imenovanju oziroma o razrešitvi in imenovanju članov sveta Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije. Predlog je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje. Obrazložitev glasu. Izvolite, gospod Geza Džuban.
Hvala lepa, predsedujoči. Po moji presoji se je morda minister dobro odločil, da zamenja neko ekipo v svetu Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov. Vprašanje pa je racionalnosti te zamenjave, z ozirom na to, ker ta svet sklada nima več nobene pametne pristojnosti. Mi smo z zadnjimi spremembami zakona o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov v 10. členu prenesli vse pomembne ali večino pristojnosti iz sveta sklada na Vlado Republike Slovenije, kar je eden sicer tipičnih ali nerazumnih primerov. V 5. členu je res, da so ostale še zmeraj iste pristojnosti na svetu sklada, ampak v tej državi to, kar doživljamo zadnje čase in predvsem včeraj in danes, da ima Vlada absolutno oblast nad vsemi inštitucijami v tej državi, vključno z Državnim zborom, je seveda nesmisel, da ostanejo sicer pristojnosti svetu v 5. členu Zakona o skladu kmetijskih zemljišč, če ima Vlada v 10. členu vse bistvene pristojnosti v svetu sklada kmetijskih zemljišč. Tukaj je sicer ena protislovnost, verjetno ustavno sporna zadeva in se bo morda morala reševati na nek način, ampak zadeva je povsem nesmiselna in ta svet sklada nima nobene pristojnosti, tako je vseeno, če nekoga izglasujemo tam ali ne. Jaz se bom vzdržal glasovanja. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o razrešitvi in imenovanju članov Sveta Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije. Navzočih je 59 poslank in poslancev, za je glasovalo 46, proti 1. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo predloga Sklepa o spremembah sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika ter članov in namestnikov članov Preiskovalne komisije Državnega zbora Republike Slovenije za ugotovitev politične odgovornosti nosilcev javnih funkcij, ki so sodelovali pri pripravi in izvedbe pogodbe o nakupu pehotnih bojnih oklepnih vozil, srednjih oklepnih kolesnih vozil 8x8 zaradi suma, da je posel politično dogovorjen, voden netransparentno in da je negospodaren, ter zaradi suma o prisotnosti klientelizma in korupcije, in za ugotovitev suma o neposredni ali posredni povezavi med sedanjimi in nekdanjimi akterji ter nosilci javnih funkcij z orožjem v obdobju 1991 do 1993. Predlog je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine. Gospod Rezman, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Jaz bom zelo kratek, mislim pa, da bi bilo napak, če ne bi povedal, zakaj iz te preiskovalne komisije izstopam in zakaj se je tako odločila naša poslanska skupina tudi po posvetu z ministrom, ki je tukaj ključna oseba. Izstopam zato, ker na ta način, kakor dela ta preiskovalna komisija, in s takšnim načinom vodenja, kakršnega ima gospod predsednik Milan Cvikl, se absolutno, prvič, ne moremo strinjati in drugič, na ta način se ne da delati. Komisija pa je bila ustanovljena zato, da bi delala in da bi ugotovila, kaj je bilo prav in kaj ni bilo prav. Jaz ocenjujem, da je vodenje te komisije, prvič, ignorantsko, drugič, da je komisija vodena skrajno samovoljno, in tretjič, da je vodena tako, da se nenehno krši poslovnik. Gospod predsednik je uvodoma obljubljal, da bo to delo teklo konsenzualno. Delo teče tako, da smo v nenehnih sporih, v nenehnih prepiranjih, da je v sporih tudi z drugimi komisijami, s sekretarjem Državnega zbora in tako naprej. Skratka, kar naprej nekaj vre. In zaradi tega vrenja ni vzdušja, da bi se lahko res korektno delalo. Svoj način dela pa je, zapisniško lahko to preverite, imenoval celo kot primer dobre prakse. Če je to primer dobre prakse, potem jaz pač tega ne razumem [[...]]
Gospod Rezman [[...]]
Obrazlagam, zakaj izstopam iz te komisije.
Vem, ampak predsednika ni zraven, zato opustite, prosim.
Ja, jaz pa zaradi njega izstopam. To ne pomeni nič, naj bi bil tukaj, pa bi slišal to. Saj sem mu to povedal že tudi na seji. Naslednje, kar bi rad povedal, je, da sem ga dvakrat prosil, ne zahteval, prosil, da bi delal korektneje in da bi spoštoval poslovnik. Odklanjal je to. Eksplicite. Prosil sem ga, da bi servisiral člane komisije na ta način, da bi nam posredoval zapisnike in magnetograme. Odklonil je to eksplicite in pisno. Dokler ga ni opozorila na mojo pobudo tudi Zakonodajno-pravna služba, da krši poslovnik in da je z javnih sej magnetogram in zapisnik dosegljiv vsem, ne samo članom komisije, vsem! To so bile javne seje. In ker je verjetno tako odločen, da ne bo spoštoval poslovnika, tudi nobenega predloga, ki ga dajo člani komisije za sklepanje in če so iz koalicijske skupine, ne da na glasovanje in jih ni mogoče izglasovati. Niti proceduralnih sklepov ne, se o njih ne glasuje. Sklepi se pa sprejemajo tako, da po seji trojica tistih, ki so pač njegovemu načinu dela privrženi, sprejmejo manjšinske sklepe. No, najlažje bo delal najbrž, ko bo sam [[...]] [[Izklop mikrofona.]]
Hvala lepa. Prehajamo na odločanje. Navzočih je 54 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti nihče. (Za je glasovalo 49.)(Proti nihče.) Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo predloga Odloka o spremembi odloka o ustanovitvi Sveta za radiodifuzijo Predlog je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prijavljenih k razpravi ni. Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev, za je glasovalo 51, proti nihče. (Za je glasovalo 51.)(Proti nihče.) Ugotavljam, da je odlok sprejet. Prehajamo na obravnavo predloga Odloka o spremembi odloka o ustanovitvi Sveta za elektronske komunikacije Predlog je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu odloka o spremembi odloka o ustanovitvi Sveta za elektronske komunikacije. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 59 poslank in poslancev, za je glasovalo 59, proti nihče. (Za je glasovalo 51.)(Proti nihče.) Ugotavljam, da je odlok sprejet. Prehajamo na obravnavo predloga Sklepa in o ugotovitvi prenehanja funkcije poslanki Cvetki Zalokar Oražem ter poslancem dr. Pavlu Gantarju, Davorinu Terčonu in Viliju Trofeniku. Z dnem 12. oktobra je prenehalo članstvo v Poslanski skupini nepovezanih poslancev. Zato se je na podlagi drugega odstavka 20., 129., 112. člena Poslovnika Državnega zbora Državni zbor seznanil z naslednjim sklepom: Poslanki Cvetki Zalokar Oražem ter poslancem dr. Pavlu Gantarju, Davorinu Terčonu in Viliju Trofeniku je z dnem 12. oktobra 2007 prenehalo članstvo v Poslanski skupini nepovezanih poslancev. Zaradi prenehanja članstva v Poslanski skupini nepovezanih poslancev preneha dr. Pavlu Gantarju funkcija predsednika Komisije za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb ter funkcija podpredsednika za Odbora za okolje in prostor, Viliju Trofeniku funkcija podpredsednika Odbora za finance in monetarno politiko, Cvetki Zalokar Oražem funkcija podpredsednice Odbora za lokalno samoupravo, Davorinu Terčonu funkcija podpredsednika Odbora za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje ter funkcija člana Komisije po zakonu o preprečevanju korupcije. Poslanki in poslancem prenehajo funkcije z dnem seznanitve na seji Državnega zbora. Prehajamo na obravnavo predloga sklepa o imenovanju podpredsednikov delovnih teles Državnega zbora Republike Slovenije. Predlog je v obravnavo zboru predložila Poslanska skupina Zares. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o imenovanju podpredsednikov Odbora za okolje in prostor, Odbora za finance in monetarno politiko, Odbora za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje ter Odbora za lokalno samoupravo in regionalni razvoj Državnega zbora Republike Slovenije. Glasujemo. Navzočih je 60 poslank in poslance, za je glasovalo 58, proti 1. [[Za je glasovalo 58.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo predloga Sklepa o izvolitvi predsednika Komisije Državnega zbora Republike Slovenije za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb. Predlog je v obravnavo zboru predložila Poslanska skupina Zares. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu Sklepa o izvolitvi predsednika Komisije Državnega zbora Republike za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb. Ob tem vas obveščam, da bo na podlagi 10. člena Zakona o parlamentarnem nadzoru obveščevalnih in varnostnih služb sklep sprejet, če bo zanj glasovala večina vseh poslancev, to je 46 ali več. Glasujemo. Navzočih je 56 poslank in poslance, za je glasovalo 54, proti 1. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo predloga sklepa o izvolitvi člana Komisije Državnega zbora Republike Slovenije po Zakonu o preprečevanju korupcije. Predlog je v obravnavo zboru predložila Poslanska skupina Zares. Prijavljenih k razpravi ni. Prihajamo na odločanje o predlogu sklepa o izvolitvi člana Komisije Državnega zbora Republike Slovenije po Zakonu o preprečevanju korupcije. Glasujemo. Navzočih je 59 poslank in poslancev, za 56, proti nihče. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet in s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 2. točko dnevnega reda - s tretjo obravnavo Predloga zakona o sodelovanju v kazenskih zadevah z državami članicami Evropske unije v okviru rednega postopka. Državni zbor je v torek 23. oktobra 2007 opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je zbor na predlog predlagatelja zakona sklenil, da bo na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravil tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Na podlagi petega odstavka 140. člena Poslovnika Državnega zbora vas obveščam, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi sprejetih amandmajev predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev, za 57, proti nihče. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je bil zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 5. točko dnevnega reda - s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah obrtnega zakona, v okviru rednega postopka. Državni zbor je v torek 23. oktobra 2007 opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je zbor na predlog predlagatelja zakona sklenil, da bo na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravil tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Na podlagi petega odstavka 140. člena Poslovnika zbora vas obveščam, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi sprejetih amandmajev predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev, za 57, proti nihče. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 6. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo predloga zakona o digitalni radiodifuziji v okviru rednega postopka. Državni zbor je v torek 23. oktobra 2007 opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je zbor na predlog predlagatelja zakona sklenil, da bo na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravil tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Na podlagi petega odstavka 140. člena Poslovnika Državnega zbora vas obveščam, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi sprejetih amandmajev predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti 6. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 6.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 32. sejo Državnega zbora Republike Slovenije, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Dovolite, da podam še obvestilo. Takoj po končani seji, se pravi sedaj, nadaljuje svojo 44. nujno sejo v velikem salonu Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje. Lahko noč!