Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 39. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: gospa Ksenija Korenjak Kramar, dr. Mirjam Bon Klanjšček, gospa Vojka Šergan od 15. ure, dr. Simona Kustec Lipicer od 16. do 18.30, Violeta Tomić od 13.30 dalje, gospod Primož Hainz od 17. do 20. ure, gospod Roberto Battelli, gospod Matjaž Nemec od 16. ure dalje, gospod Ivan Hršak od 15.30 dalje, gospod Ivan Škodnik, dr. Mitja Horvat od 13.30 do 16.30, mag. Dušan Verbič do 17. ure, mag. Branislav Rajić, dr. Franc Trček do 13. ure, Luka Mesec do 11.30, gospod Janez Janša in Matjaž Hanžek. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 19. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O MEDNARODNI ZAŠČITI. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 19 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 14 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja mag. Branku Grimsu.
Spoštovani, vsem prav lep pozdrav! Stvari so se spremenile, v vseh državah okoli nas so desne vlade, vlada Mira Cerarja je bila zadnja leva vlada v tem delu sveta, ki je padla pred nekaj dnevi. To seveda spreminja marsikaj. V Italiji napovedujejo izgon 600 tisoč ilegalnih migrantov, v Avstriji 50 tisoč, v Nemčiji in drugih severnih državah govorijo o reimigraciji, to se pravi o vračanju migrantov po poti, od koder so prišli. Povsod se stvari spreminjajo, razen v Sloveniji, kjer Ahmad Shamieh še vedno lepo špancira po Ljubljani in se ima fino na račun slovenskih davkoplačevalcev, ampak to je pač stvar slovenske vlade in politike. Tisto, kar pa je problem, pa ste lahko sami prebrali v medijih oziroma zasledili v medijih, kolikor so o tem poročali, da se dogaja, da se ljudi, ki so očitno ilegalni migranti, celo zaloti pri kaznivem dejanju ali neposredno po njem in potem se oni sklicujejo na pravico do azila in se sprožijo postopki in to seveda stane. In če se bo to v okoliščinah, o katerih sem govoril, okoliščinah, kjer je treba povedati še nekaj, da oživlja tudi balkanska pot, da je priliv migrantov po njej trikrat večji, kot je bil v primerljivem obdobju lani, in to po novi poti, ki pelje preko Bosne, preko ozemlj vahabitov, kar bi nas iz varnostnega vidika moralo še toliko bolj skrbeti. Ob upoštevanju vsega tega je seveda potrebno storiti pravočasno – to se pravi, preden se stvari zaostrijo – vse, da Slovenija ne postane pribežališče za vse tiste, ki bi jih bodisi izgnale druge evropske države bodisi da v Sloveniji storijo dejanja, ki sodijo pod kazenski zakonik. Že utemeljen sum seveda je ustrezno definiran v slovenskih predpisih in ker vsi vemo, kako dolgo traja do pravnomočnih sodb, je edino smiselno, da se zgledujemo po možnostih, ki jih imamo in ki jih uporabljajo tudi nekatere druge države. Mimogrede vse evropske države v tem trenutku praktično brez izjem zaostrujejo migrantsko zakonodajo in obenem sprejemajo dodatne mere za zaščito svojih meja. Francija, če kdo ne ve tega, sprejema v tem trenutku v paketu zakonodaje, da bo po novem spet, tako kot pred leti, prehod meje kaznivo dejanje, ilegalen prehod meje, ne samo, da je ilegalen prehod meje prekršek, tako kot je, recimo, tudi v Sloveniji. Treba se je zavedati, da ima Italija kopensko mejo s Francijo, Švico, ki je zaprta, z Avstrijo, kjer so posebne enote vojske v pripravljenosti, da Brenner zaprejo, pa Brenner že itak ni ravno pretirano zanimiv za migrante. Potem je edina meja, ki še ostane, meja s Slovenijo. Tudi to je razlog za rešitve, ki jih predlagam. Po teh rešitvah bi se bistveno skrajšali postopki, v katerih bi morala država sprejeti odločitev, predvsem pa bi se zaostrili pogoji za možnost oddolžitve prošnje za azil. Vlogo za azil bi se zavrnilo po pravnomočni obsodbi za kaznivo dejanje, če bi nekdo predstavljal nevarnost za Republiko Slovenijo, če bi bil očiten, utemeljen sum, da je nekdo storil kaznivo dejanje, preden je izrazil namen za vložitev vloge za azil, še posebej, seveda, če bi bil pri tem neposredno prijet, kar je popolnoma jasno, in pa v primerih, ki jih že sicer pogosto naštejemo. Se pravi, skrajšali bi se postopki in zaostrili pogoji. Cilj tega zakona je torej en sam – večja varnost ljudi, večja varnost državljank in državljanov, zlasti ranljivih skupin v Republiki Sloveniji, pocenitev in skrajšanje postopkov in prilagoditev slovenske zakonodaje temu, kar se dogaja povsod v Evropski uniji, kjer se pogoji za pridobitev azila sploh za možnost vlaganja vloge za azil in pa za izgon ljudi, ki storijo kaznivo dejanje oziroma zanjo obstaja utemeljen sum, da so to storili, bistveno bistveno zaostrujejo. Treba je misliti pravočasno, torej sedaj, preden do večjih težav pride. Še enkrat povem, govorimo o remigracijah sedaj v Evropski uniji, napoveduje se izgon. Kdor mislim, da bodo ti ljudje čakali, da do izgona dejansko pride, se hudo moti. Kaj se v tem primerih dogaja, da je to še poseben varnostni problem? So žal primeri od Švedske pa tja do Italije znani, takrat je verjetnost napadov, tudi terorizma, še največja. Zato je seveda pospešitev postopkov ne samo v finančnem, ekonomskem interesu, ampak predvsem v varnostnem interesu Republike Slovenije.
Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade ministrici za notranje zadeve, ki opravlja tekoče posle, mag. Vesni Györkös Žnidar.
Hvala za besedo. Spoštovani predsednik, spoštovani poslanke in poslanci! Vlada Republike Slovenije je Predlog zakona o spremembam in dopolnitvah Zakona o mednarodni zaščiti proučila in sprejela mnenje, da predlog zakona vsebuje določbe, s katerim se kršijo določbe Konvencije o statusu beguncev kot tudi določbe evropskega pravnega reda, s področja mednarodne zaščite. Zato predloga ne podpira. Naj v nadaljevanju povzamem bistvene ugotovitve Vlade Republike Slovenije. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o medarodni zaščiti je v 1., 2., 4., 5. in 7. členu določa, da je pri obravnavi prošenj za mednarodno zaščito potrebno upoštevati vsa kazniva dejanja, ki so kot taka predpisana v Republiki Sloveniji, ter s tem v zvezi predlaga opredelitev pojma kaznivega dejanja kot razloga za izključitev iz statusa begunca in statusa subsidiarne zaščite. Glede predlaganega pojasnjujem, da razloge za izključitev iz statusa begunca določa Konvencija o statusu beguncev v 1. členu, v točkah d., e., in f. V obsegu konvencije pa jih opredeljuje tudi Direktiva Sveta o standardih, glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani tretjih držav ali osebe brez državljanstva, da se jim prizna status begunca ali osebe, ki iz drugih razlogov potrebujejo mednarodno zaščito in o vsebini te zaščite tako imenovana kvalifikacijska direktiva. Kvalifikacijska direktiva določa tudi razloge za izključitev iz statusa subsidiarne zaščite, ki smiselno sledijo razlogom za izključitev statusa begunca. Zakon o mednarodni zaščiti tako razloge za izključitev iz stasa begunca in subsidiarne zaščite v celoti povzema po navedenih pravnih aktih. Nadalje predlog zakona v 3. členu določa, da mora tujec, ki želi vstopiti v Republiko Slovenijo pri pristojnem organu takoj izraziti namen za vložitev prošnje in hkrati navesti razloge za vložitev prošnje, prošnjo pa vložiti v treh dneh od vstopa v Slovenijo, pri čemer ne more uveljaviti razlogov, ki jih ni navedel, ko je izrazil namen za vložitev prošnje. V povezavi s tem predlogom pojasnjujem, da veljavna zakonodaja v skladu z mednarodnimi obveznostmi ne določa roka, v katerem mora oseba zaprositi za mednarodno zaščito, dopušča pa, da se prošnja, ki brez utemeljenega razloga ni bila vložena v najkrajšem možnem času, zavrne kot očitno neutemeljena. Direktiva o skupnih postopkih za priznanje ali odvzem mednarodne zaščite, tako imenovana postopkovna direktiva in zato posledično tudi veljavni zakon o mednarodni zaščiti določata, da se prošnja za mednarodno zaščito ne sme zavrniti niti ne izključiti iz obravnave zgolj zato, ker ni bila vložena v najkrajšem možnem času. Pri tem pa je treba pojasniti, da se časovne okoliščine izrazitve namena za vložitev prošnje za mednarodno zaščito vselej presojajo individualno in za vsak primer posebej ter glede na vse druge vsebinske okoliščine konkretnega primera. Tudi v zvezi z določbami 8. in 9. člena predlaganega zakona, da se status mednarodne zaščite odvzame tudi v primeru težjih kršitev hišnega reda, pojasnjujem, da so predlagane določbe v nasprotju s Konvencijo o statusu begunca in pravnim redom Evropske unije.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Levica, zanjo dr. Matej T. Vatovec.
Najlepša hvala, predsednik. Lep pozdrav vsem! Najprej si moramo razjasniti eno stvar. Vlada Mira Cerarja v odstopu je že pred leti dosegla vse, kar je bilo še možno doseči na področju azilne zakonodaje. Kaj to je? Pred dobrima dvema letoma je dokončno znižala vse standarde na še možen minimum, ki ga dopušča Evropski pravni red. In ta minimum je res sramoten. V resnici je ta vlada že takrat izpolnila vse želje, ki jih v SDS pridigajo še danes. Pod pretvezo tako imenovanih odvračalnih ukrepov je Slovenijo naredila neprodušno, kar potrjujejo tudi vse uradne statistike. Še več, vladna koalicija je z amandmajev v zakon želela pripeljati celo protipravno določbo, da v pospešenih postopkih pritožba ne zadrži izgona. Na srečo na koncu vsaj to ni bilo sprejeto, ker je bil na seji zbora sprejet amandma Levice. Poglejte, Slovenija ima že sedaj eno najbolj rigoroznih in trdnih azilnih zakonodaj. Ne sprejema niti beguncev iz Sirije, raje jih deportira na Hrvaško. Odstotek pozitivno rešenih prošenj se zadnjih deset let giblje okoli 6 %. Turčija je tudi za Kurde opredeljena kot varna izvorna država, vladna koalicija pa je z novim zakonom o mednarodni zaščiti možnost za pridobitev azila še dodatno zaostrila in krepko skrčila obseg pravic, nato pa še sprejela protiustavni zakon o tujcih, ki možnost vlaganja prošen za azil celo suspendira. Koalicija je nato z zastraševanjem in izpostavljanjem spremenjenih varnostnih razmer sprejela še paket represivne zakonodaje, uzakonila masovni nadzor, vojski dodelila policijska pooblastila in za vsak slučaj na koncu še kupila vodni top. Ampak vse to je očitno za SDS premalo oziroma skrajno premalo. Oni bi namreč šli do konca in še naprej. Zato je pravzaprav najmanj cinično, če ne neokusno, da se Vlada v svojem mnenju k spremembam Zakona o mednarodni zaščiti, ki ga predlagajo v SDS, sklicujejo ravno na to, da predlogi SDS sedaj gredo čez rob, da se obrisom minimalističnih evropskih standardov pač več ne da preseči, da smo dosegli že tisti minimum, ki je točka nič. In zakaj? Ker je to seveda storila še sama. Tako da, dragi Branko, tukaj vam je SMC že z notranjo ministrico na čelu porabila že vse patrone. In tudi zaradi tega mi nikakor ne gredo iz glave nedavne besede kolega Grimsa, citiram: »To bo zadnja leva vlada, ki bo padla v tem delu sveta, povsod okrog nas je že vse desno.« Konec citata. Zdaj, če pustim ob strani, da ta vlada ni bila leva, se moramo zamisliti, kakšen je ta desno, ki nam ga pravzaprav slikajo z današnjim predlogom. Pa poglejmo, kakšna je ta desna prihodnost po SDS. Začnimo na zahodu, v Italiji. Prikličite si samo v spomin nedavne podobe iz predora Bombi v Gorici, to je tisti predor, kjer je spalo in živelo več sto beguncev v nečloveških pogojih zaradi tega, ker jim oblasti niso našle ustreznega bivališča. Spomnite se nedavnega streljanja v Macerati. Član Severne lige, italijanske stranke, tudi njihov kandidat na lokalnih volitvah, je v avtomobilskem strelskem pohodu ranil več priseljencev. Ob Severni ligi pa obstajajo različne protofašistične in neofašistične stranke kot so Fatelli d'italia, Casapound, Forza nuova itd. Fašistični oziroma rimski pozdrav, kot mu pravijo danes, postaja nekaj vsakdanjega in, kar je še najbolj zaskrbljujoče, sprejemljivega. Dalje, Avstrija. Od leta 2016 se je zaradi desnega podpihovanja sovraštva do beguncev podvojilo in še narašča število napadov na namestitve za begunce z zažigalnimi predmeti, molotovakami. Širijo se grafiti z nacističnimi simboli, vzkliku Adolfu Hitlerju, nacistične rune, svastike itd. Ljudje javno grozijo s streljanjem na pse, s tem pa mislijo na ljudi, ki so pribežali pred vojnami, ki jih netita Bruselj in Washington. In tudi tam ni nič nenavadnega dejstvo, da so skrajno desne neonacistične stranke v vzponu. In še na koncu Madžarska, kjer pripadniki policijskih in vojaških enot pretepajo pribežnike na mejah, kjer humanitarne organizacije poročajo, da so ljudi v času najhujše zime polivali z vodo in jih puščali zunaj na mrazu po tem, ko so jim odvzeli topla oblačila. Ta desna Madžarska, ki zavrača vsakršne solidarnostne mehanizme znotraj Evropske unije, prvakinja v skupini V4, v katero bi nas tako radi pripeljali v SDS. Sprašujem se, ali so to vrednote, ki jih zagovarjajo, v resnici je to ta novi desni svet, ki ga slikajo. Očitno je, da begunci v Sloveniji niso zaželeni. Ne želi jih vladna politika, še manj pa skrajna desnica v obliki SDS. Pa pustimo ob strani, da mora tistih nekaj, ki se še skuša prebiti v to tako negostoljubno državo, najprej prečkati prvo oviro, ki je naravna, to je mrzlo in smrtonosno Kolpo, takoj za njo jih pričaka umetna ovira, Cerarjeva žiletna in panelna ograja, in zdaj si predstavljajte še tretjo, v tej novi podobi vsedesne prihodnosti, ki si jo želijo v SDS, prileteli bodo na najbolj abstraktne ovire, to so negostoljubne Grimsove zakonodaje. Zdaj, kaj je hujše, ocenite sami. V Levici si take prihodnosti za Slovenijo ne želimo, zakona seveda ne bomo podprli, sodelovati v tej farsi, ki je v sramoto humanitarnemu, azilnemu in mednarodnemu pravu, pa ne nameravamo.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ja, bom povedal do konca, potem vam bom pa dal za postopkovno. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Marko Ferluga, ki naj počaka, saj ima postopkovno gospod mag. Branko Grims.
Gospod predsednik, vemo, da v stališčih praviloma dovoljujete karkoli, vendar, če nekdo tako podtika, kar je sicer značilnost Antife po celi Evropi, kot je to ravnokar počel predstavnik Levice, potem si za to zasluži najmanj opomin, če že ne izključitev mikrofona. Jaz sem govoril o varnosti ljudi, o varnosti slovenskih državljank in državljanov, on pa govori o nacizmu in ne vem čem še vse. Če ima kdo težave s totalitarnimi znaki, je to Levica. V SDS smo vse oblike totalitarizmov vedno zavračali, jaz osebno pa sem bil dvakrat predlagatelj za Evropsko konvencijo o evropski zavesti in totalitarizmih, ki absolutno in kategorično zavrača vse totalitarizme – nacizem, fašizem in komunizem – in vse njihove znake in pojavne oblike. Naj vam bo to za zgled.
Zdaj pa ima za predstavitev stališča Stranke modernega centra besedo gospod Marko Ferluga.
Hvala za besedo. Pozdrav najboljši ministrici in sodelavki! Na tej zadnji redni seji Državnega zbora ponovno obravnavamo zgolj propagandni program Poslanske skupine SDS o begunski krizi. Nič novega. SDS je namreč v začetku februarja letos v zakonodajni postopek vložila dva predloga zakonov, ki imata en sam namen, da torej tik pred državnozborskimi volitvami na politično agendo vrneta Esdeesovo zimzeleno politično begunsko krizo, seveda po vzoru nam bližnjih držav, kjer politične stranke, kot so Kurzova Avstrijska ljudska stranka in Salvinijeva Liga, Orbanov Fidesz in podobne, s takimi temami naskakujejo oblast. Gre torej za zadnji letošnji poskus izkoristiti begunsko krizo za lastno strankarsko in ideološko promocijo. To nas sicer v Poslanski skupini SMC ne preseneča, saj to počno že vse od dne, ko so našo mejo prestopili prvi begunci. Sicer gre tudi v tem primeru za poskusa SDS za reciklažo že videnega. Tudi decembra 2015 so poskusili z istim dvojčkom zakona o mednarodni zaščiti in varstvu javnega redu in miru. Namero z burkami in nikabi je preprečil gospod Möderndorfer z novelo, ki je sicer v zakonodajnem postopku obstala. Drugi del, kar se tiče zakonske ureditve mednarodne zaščite, pa se je SDS glede na to, da leta 2015 ni uspel s predlogi za hujše kršitve mednarodnega prava EU, odločil, da bo tokrat oziroma leta 2018, tik pred volitvami, poskusil z načelom manjšega zla. Kot kaže, menijo, da imajo volivci in volivke kratek spomin in da ne ločijo med kaznivimi dejanji in hujšimi kaznivimi dejanji, kot so na primer vojni zločini ali zločini proti človeštvu, zato se tudi tokrat niso potrudili, da ne bi kršili Konvencije o statusu beguncev v 1. členu in v točkah d, e in f, ki jih v obsegu konvencije opredeljuje tudi Direktiva Sveta 2011/95/EU z dne 13. decembra 2011 o standardih glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani tretjih držav ali osebe brez državljanstva, da se jim prizna status begunca. Tudi reciklirane določbe glede odvzema statusa mednarodne zaščite odvzame v primeru težjih kršitev hišnega reda, so v nasprotju s Konvencijo o statusu begunca, ki predstavlja temeljni akt s področja zaščite beguncev, in direktivo 2011/95/EU, ki določa razloge za prenehanje in odvzem statusa begunca. Glede na to, da veljavni zakon v popolnosti sledi določbam omenjene konvencije OZN in direktiv EU, predlog SDS de facto pomeni nespoštovanje mednarodnih obveznosti Slovenije, hkrati pa predstavlja vodo na mlin tistih, ki spodkopavajo takšno legitimnost kot tudi veljavnost mednarodnega prava in s tem tudi obstoja in delovanja obeh mednarodnih organizacij, kot sta OZN in EU, katerih člani smo. V Poslanski skupini SMC predlog zakona ne podpiramo. Kljub temu pa se zavedamo, da so današnje migracije globalen problem in s tem seveda vseevropski problem. Nobena država članica se z migracijami ne more uspešno spopadati sama in ne more tega reševati parcialno. Zato potrebujemo nov evropski, bolj harmoniziran pristop in ne delitve, ki jih vsiljujejo nekateri. Podaljšan nadzor na notranjih šengenskih mejah kaže na to, da če želimo Evropsko unijo brez notranjih meja, potrebujemo drugačen azilni in integracijski sistem, pri tem pa ne smemo pozabiti na načelo humanosti in nuditi zaščito in pomoč beguncem pred pregonom. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospa Anja Bah Žibert.
Spoštovani! Največji varnostni izziv za Slovenijo in Evropsko unijo predstavljajo migrantski tokovi. Razprave o varnostnih vprašanjih, povezanih z migracijami, so zato potrebne in večkrat bi se morali vprašati in odgovoriti na vprašanje, ali v zadostni meri zagotavljamo varnost naših državljank in državljanov ter njihovega premoženja. Zaskrbljujoč je namreč podatek, da so slovenski policisti lani obravnavali tisoč 930 nelegalnih prehodov državne meje, kar je skoraj 80 % več kot leto poprej. Pri tem ne gre za organiziran migrantski tok, ampak prihaja do razpršenega toka, ki pa se mu priključujejo različne kriminalne združbe. Prav tako je bilo po podatkih policije samo v letu 2017 v Republiki Sloveniji odkritih več kot 850 oseb brez ustreznih listin, več kot 3 tisoč 800 oseb pa so obravnavali zaradi nedovoljenega bivanja v Republiki Sloveniji. Ob tem je seveda treba poudariti, da gre za odkrite in obravnavane osebe, realno število je zato še bistveno večje. Nenazadnje je treba spregovoriti tudi o tem, zakaj ostajamo edina država na migrantski poti, ki ni spremenila azilne zakonodaje, ki bi sledila pritiskom migrantskega vala in dala ustrezne odgovore nanj. Tu je tudi vprašanje kvotnega sistema, ki se mu upira in vse bolj nasprotuje vse več evropskih držav v Evropski uniji. Res je, da v Slovenski demokratski stranki že vse skozi opozarjamo na problematiko migracij, pravočasno smo predlagali tudi številne ukrepe in rešitve, ki pa jih je koalicija SMC, SD in Desus ob pomoči Levice ignorirala, sprevračala in zavračala. Nekaj tega smo danes slišali tudi v stališčih. Od koalicije smo bili deležni celo očitkov o pretiravanju in strašenju za predlagane ukrepe, ki pa jih je, ko je sprevidela, da s svojo pasivnostjo povzroča nepopravljivo škodo, na koncu, čeprav z zamudo, koalicija le sprejela. Slovenijo je nezakonito prečkalo preko pol milijona migrantov. Danes je znano, da so bili številni od njih udeleženi v različnih oblikah kriminalnih, nasilniških ter terorističnih dejanjih širom Evrope. V Nemčiji so že v letih 2015 in 2016 zabeležili kar 10,4 % povečanja števila prijavljanja nasilnih dejanj, pri čemer je bilo 92,1 % teh dejanj pripisanih migrantom. V tem državnem zboru smo bili priča tudi absurdni situaciji, ko je koristne predloge ministrice za notranje zadeve, ki danes našemu predloga sicer nasprotuje, sesuvala njena lastna koalicija, medtem ko je opozicija njene predloga podpirala, saj se je zavedala njihovega pomena, ko gre za zaščito naše države. S predlaganimi rešitvami Zakona o mednarodni zaščiti bistveno ne odstopamo od dosedanjih ciljev veljavnega zakona. Rešitve, ki jih predlagamo, zasledujejo tisto, kar bi morali v tem državnem zboru podpreti vsi, ki se zavedamo, da smo na poslanske funkcije s strani državljank in državljanov izvoljeni z namenom, da v prvi vrsti poskrbimo zanje, da poskrbimo, da se bodo v državi počutili varno, da bo varno naše skupno premoženje in da bodo živeli dostojno življenje in se ne bodo počutili kot drugorazredni državljani. Posledično v predmetni noveli predlagamo zaostritev okoliščin, po katerih se status mednarodne zaščite ali subsidiarne zaščite ne prizna, če obstaja utemeljen sum, da je oseba na območju Republike Slovenije storila kaznivo dejanje. Obenem se dopolnjuje določilo, ki opredeljuje, kdaj je prošnja nedopustna, in posledično, kdaj se vloga s sklepom zavrže, in sicer v primeru, če je prosilec pred tem storil kaznivo dejanje na območju Republike Slovenije in bil pri tem prijet, ali pa če je prosilcu druga država članica EU izrekla pravnomočno odločbo o izgonu. In še nekaj, upam, da smo v tem času, ko smo vendarle veliko govorili o migracijah in migrantskih tokovih, le sposobni narediti ločnico med migracijami oziroma migranti in begunci. Spoštovani, nobena deklaracija ne določa, da ko govorimo o migrantih, se naj ne bi upošteval pravni red države članice Republike Slovenije, torej tudi za njih morajo veljati enaki zakoni in enaka pravila v tej družbi. Spoštovani, ob dejstvu, da v Sloveniji živi več kot 300 tisoč ljudi na pragu revščine oziroma pod njim, ob dejstvu, da mnogi ta položaj skrivajo, pa čeprav sami niso krivi, da so se znašli v njem, ob dejstvu, da mnogi upokojenci dobesedno životarijo, pa čeprav so celo življenje trdo delali in pri tem izgubili celo svoje zdravje, in ob dejstvu, da našo državo zapuščajo mladi, ki v njej ne vidijo perspektive, ni dopustno, da tistim, ki ta država upravičeno, velikokrat pa tudi neupravičeno nudi zatočišče in številne ugodnosti, le-to izkoriščajo in si celo privoščijo povzročanje kaznivih dejanj, s čimer ogrožajo življenja in premoženja drugih ter kršijo pravni red in mir v tej državi. V takšnih primerih ne gre za potrebo po pomoči, ampak za grobo in nedopustno izkoriščanje, ki je nikakor ne smemo tolerirati. V 34. členu Ustave je zapisano, da ima vsakdo pravico do osebnega dostojanstva in varnosti. S takšno migrantsko politiko pa Vlada jemlje to lastnemu narodu. Ne pozabimo tudi na podatek Računskega sodišča, da povprečen strošek prosilca znaša najmanj tisoč 963 evrov, zato so kazniva dejanja iz njihovih strani še toliko težja in nedopustna. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo predlog zakona podprli. V sami razpravi, spoštovani, pa bom navedla tudi konkretne primere, iz katerih boste lahko sami videli, da ne gre za begunce, ampak migrante. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Benedikt Kopmajer.
Spoštovani predsednik, spoštovana ministrica s sodelavko, kolegice in kolegi, lep pozdrav! Za Poslansko skupino Desus tak predlog, ki so ga vložili poslanci in poslanke SDS, ni nobeno presenečenje. Dejstvo je, da smo v tem mandatu pogosto razpravljali o beguncih oziroma o migrantih. Z desnega pola je bilo in prepričani smo, da bo tako tudi danes, slišati mnogo neprimernega govora, zbujanje nestrpnosti ter strahu med državljani Republike Slovenije. Republika Slovenija se je od oktobra 2015 znašla pod izjemnim migracijskim pritiskom, a poudariti moramo, da je kljub visokem številu oseb, ki so prečkali Slovenijo, prošnjo za priznanje mednarodne zaščite v Republiki Sloveniji do danes podalo zelo malo število ljudi. Kljub hudim migracijskim pritiskom se do danes ni zgodilo nič posebnega, zato smo v Poslanski skupini Desus mnenja, da zaostrovanje pogoja za pridobitev statusa mednarodne zaščite v tem trenutku ni potrebno. Predvsem pa smo mnenja, da je treba pri spreminjanju zakonodaje na področju migracij upoštevati Konvencijo o statusu beguncev kot tudi Direktivo o standardih glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani tretjih držav, da se jim prizna status mednarodne zaščite. Veljavni zakon o mednarodni zaščiti sledi navedeni direktivi, s sprejemom predlaganega zakona pa bi nesorazmerno posegli v pravico do mednarodne zaščite, zato ga poslanke in poslanci Desus ne moremo podpreti. Kot smo že povedali ob obravnavi podobnih predlogov, je dejstvo, da odsotnost skupne evropske migracijske politike povzroča iskanje enostranskih rešitev migracijske politike posameznih držav, kar pa je že povzročilo učinek domin, tako predvsem v Grčiji in Makedoniji ostaja na tisoče beguncev, zato bi bilo vsekakor treba pomagati tem državam. Pri vsem tem pa je treba povedati, da Slovenija nikakor ne more biti žrtev neusklajenih politik držav na severu, kajti ob neupoštevanju dogovorov bo tudi Slovenija prisiljena sprejeti še bolj odločno ukrepanje nad svojimi. Kot sem že povedal, v Poslanski skupini Desus menimo, da je Vlada že sprejela ustrezne ukrepe in dodatno zaostrovanje v tem trenutku ni potrebno. Seveda pa razumemo predlagatelje, da so le dva mesece pred volitvami prišli s takim predlogom, to je vendarle njihova volilna kampanja, kar smo lahko zasledili že na jumbo plakatih ob cestah, s katerim na veliko bode v uči znak stop, s katerim tujcem sporočajo nedobrodošlico v Republiki Sloveniji. A kje je to humanitarno pravo? Kje se je izgubil občutek za sočloveka, ki se je znašel v hudi stiski in ki beži iz rodne države, da bi rešil življenje sebi in svojim družinam? Seveda si vsi želimo, da zagotoviti varnost vseh državljanov, o tem ni nobenih dilem. In prav vsi ti ukrepi, ki jih je do sedaj sprejela Vlada, so omogočali varnost naših državljanov in nenazadnje omogočajo tudi varnost pribežnikov. V Poslanski skupini Desus vedno znova ljudi pozivamo k mirnosti, solidarnosti in nudenju pomoči potrebnim. Žal smo bili v zadnjih letih priča ravno nasprotnemu. Desni politični pol je migracijsko situacijo izrabil v korist nabiranja političnih točk, kar pa v dani situaciji nikakor ni sprejemljivo. Ne smemo pozabiti, v prvi vrsti bi morali strmeti k humanitarnosti, nikakor pa ne hujskanju v politične namene. Predloga SDS ne podpiramo. Menimo namreč, da je vladni zakon o mednarodni zaščiti, sprejet februarja 2016, že zadostno zaostril pogoje za pridobitev statusa mednarodne zaščite. S sprejemom omenjenega zakona pa je mogoče tudi zelo hitro ugotoviti, kdo resnično potrebuje zaščito in kdo do zaščite ni opravičen. Za konec pa. Papež Frančišek je ob svetovnem dnevu beguncev in migrantov januarja 2018 dejal, citiram: »Greh je odpovedati se srečanju z drugim, z drugačnim, z bližnjim, ki je privilegirana priložnost za srečanje z gospodom.« Konec citata. Kaj pa vi? Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospod Zvonko Lah.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci! Temeljni postulat človekove varnosti in varnosti državljanov Republike Slovenije je nacionalna varnost. Gre za zaščito, zavarovanje in obrambo naših nacionalnih interesov in ciljev. Za večino državljanov je varnost na lestvici vrednot pozicionirana najvišje. V tem mandatu se je Slovenija soočala z vprašanjem nezakonitih vstopov v državo. Ne begunci, pravih beguncev je bilo, temveč ilegalni migranti, ki so množično in brez vsakega nadzora prehajali naše ozemlje, so bili in lahko še bodo naš glavni problem. Vendar je jasno, da Slovenija ni zavezana sprejeti neomejenega števila migrantov, ki v državo vstopajo nezakonito, dolžna pa je zagotavljati javni red in notranjo varnost. Dolžna je zavarovati svojo suverenost in ustavne dobrine, javni red in notranjo varnost in s tem povezane človekove pravice svojih državljanov. V Novi Sloveniji ponovno poudarjamo nekaj dejstev. Evropska unija pri odločanju o nujnih ukrepih, ki bi zaščitili njene zunanje meje in tako pripomogli k vzpostavitvi ustreznega nadzora nad migrantskimi tokovi ter ga omejili, ni pokazala nobene odločnosti. Ker celovite skupne rešitve ni na vidiku, nastale razmere vsaka država zase rešuje po svojih močeh. Ker skupna evropska politika v odnosu do migrantske krize ne deluje, mora tudi Slovenija odločati in ukrepati sama tako, da bo zavarovala svojo suverenost in zagotovila varnost državljanov. Slovenija kot demokratična, pravna in suverena država ne sme privoliti v koncept prostega in nekontroliranega priseljevanja v Evropsko unijo. Danes vemo, da rešitve na samem izvoru krize, torej v državah Bližnjega vzhoda, še dolgo ni mogoče pričakovati. Glede na vse večjo verjetnost, da prihod migrantov v njim želene države, to je Avstrijo, Nemčijo in Švedsko, ne bo več mogoč, bo brez dvoma postala ciljna država tudi naša Slovenija. Samo poglejmo okrog sebe. Avstrija znova in znova podaljšuje nadzor na šengenski meji. Svobodnega gibanja med sosednjima državama ni več. Madžarska in višegrajske države vodijo ostro in odločno protimigrantsko politiko. Tudi Hrvaška je dobro zaščitila svoje meje. Sicer danes res ne govorimo na glas toliko o beguncih in ekonomskih migrantih, kar pa ne pomeni, da se situacija iz jeseni 2015 ne more ponoviti. Država je torej dolžna zaščititi naše meje, našo suverenost, našo kulturo in tisočletne slovenske korenine. Nezakonitim migrantom moramo reči ne, našo pomoč resnično potrebujejo le pravi begunci, teh pa je, kot smo že omenili, zelo malo. Mednarodne konvencije in sporazumi beguncem tudi ne dajejo pravice izbire države, kjer bodo zaprosili za azil, temveč morajo zanj zaprositi v prvi varni državi. V Slovenijo ne vstopajo tujci z namenom zaprositi za mednarodno zaščito, ampak največ migranti, ki vstopajo iz Hrvaške, torej iz varne države, in bi morali za azil zaprositi že pri sosedih. Tem migrantom, ki nimajo pogojev za vstop v državo, lahko povsem legalno omejimo vstop v državo. Dopustnost takšnih omejitev dopušča tudi slovenska ustava. Krščanski demokrati ob tem ponovno opozarjamo na preširoke možnosti priliva tujcev v našo državo preko instituta združitve družine. Krog oseb, ki imajo pravico do združitve družine, določa evropska Direktiva številka 2003/86/ES, ki od držav članic zahteva, da se pravica do združitve družine priznava samo zakoncu in mladoletnim otrokom tujcem. Naš Zakon o tujcih pa to pravico priznava bistveno širšemu krogu oseb. Medtem ko druge države članice Evropske unije zaostrujejo pogoje za združevanje družine, naša država še vedno ne naredi tega koraka, da bi to pravico omogočila le najožjim družinskim članom. Takšna širokogrudnost namreč pomeni tudi več sredstev v breme državnega proračuna, ki mora takšnim osebam omogočati vse druge pravice, zdravstveno varstvo, socialno varstvo, izobraževanje in zaposlovanje. Glede vseh omenjenih pravic so namreč ti tujci izenačeni z državljani Republike Slovenije. V Novi Sloveniji smo že ob sprejemanju novega zakona o mednarodni zaščiti leta 2016, predlagali zaostritev azilne zakonodaje. Predlagali smo, da mora tujec vložiti prošnjo za mednarodno zaščito najpozneje v roku 5 dni od vstopa v Slovenijo, sicer do azila ni upravičen in še šteje, da je nezakonito prešel državno mejo. Predlagali smo tudi, da se prosilcu za azil premoženje, ki presega 750 evrov, odvzame in nameni v korist državnega proračuna in da se pravica do nastanitve skupaj z osebo s priznano mednarodno zaščito prizna le najožjim družinskim članom azilanta. Prav tako smo menili, da se osebi, ki je bila pravnomočno obsojena za kaznivo dejanje, za vsako in ne le za težje kaznivo dejanje, ali je spoznana za storilca prekrškov z elementi nasilja, azil ne podeli oziroma se mu odvzame. Krščanski demokrati bomo predlog novele Zakona o mednarodni zaščiti podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo mag. Bojana Muršič.
Hvala predsednik za besedo. Spoštovana ministrica, spoštovani kolegice in kolegi! Predlog novele Zakona o mednarodni zaščiti je po mnenju in prepričanju predlagateljev usmerjen k zagotavljanju nacionalne varnosti, javne koristi, varnosti ljudi in premoženja tako, da zaostruje pogoje za priznanje mednarodne zaščite. Naj na kratko povzamem cilje te novele. Opredeljuje se rok, v katerem mora tujec, ki želi vstopiti v Slovenijo, pristojnemu organu izraziti namen za vložitev prošnje in hkrati navesti razloge za to. Prošnjo mora vložiti v treh dneh od vstopa v Slovenijo. Po sedaj veljavni določbi mora to storiti v najkrajšem možnem času. Zaostrujejo se okoliščine, po katerih se status mednarodne zaščite ali subsidiarne zaščite ne priznata, če obstaja utemeljen sum, če je oseba na območju Republike Slovenije storila kaznivo dejanje. Dopolnjuje se določba, ki opredeljuje, kdaj je prošnja nedopustna, in posledično, kdaj se vlogo s sklepom zavrže. Vse to se nanaša na primer, če prosilec pred tem stori kaznivo dejanje na območju Republike Slovenije in je bil pri tem prijet ali povezan s tem kaznivim dejanjem. Razlog zavrnitve pa je tudi pravnomočna odločitev države članice Evropske Unije o izgonu prosilca. Nenazadnje se posega tudi v opredelitev pojmov, in sicer se nanaša na kazniva dejanja, predpisana v Republiki Sloveniji. Vlada je v mnenju opozorila in ugotovila, da predlagani rešitvi za izključitev iz statusa begunca pomenita kršitev Konvencije o statusu beguncev in več direktiv Sveta. In to je tudi razlog, da predlagane novele Zakona o mednarodni zaščiti ne podpira. Socialni demokrati bomo sledili mnenju Vlade in bomo zavrnili Sklep o primernosti te novele za nadaljevanje zakonodajnega postopka. A spoštovani, migracije ali selitve, kakorkoli že to poimenujemo, zaradi iskanja dela, zaradi iskanja novih življenjskih izkušenj, zaradi pomanjkanja hrane, vode oziroma primernih življenjskih razmer, zaradi bežanja iz vojnih območij, zaradi bežanja pred negativnimi vremenskimi vplivi so del sodobnega sveta in izziv 21. stoletja, Slovenije, Evrope, sveta. A treba je poudariti, da ta novela k reševanju tega globalnega izziva ne prispeva popolnoma nič. Hvala lepa.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona.Besedo dajem predstavniku predlagatelja, mag. Branku Grimsu.
Edini cilj predlagateljev iz Slovenske demokratske stranke, iz SDS torej, je bil zagotovitev večje varnosti. Za koga zaostrujemo mi zakonodajo? Samo za tiste, ki bi storili kaznivo dejanje oziroma bi za to obstajal utemeljen sum, in seveda za tiste, ki bi jih izgnala neka druga država, in obenem pospešujemo postopke v največji možni meri, ker je to v ekonomskem, socialnem in razvojnem interesu države Slovenije, kajti vsi veste, da vsak mesec vsakega azilanta v Sloveniji po ugotovitvah Računskega sodišča stane najmanj tisoč 963 evrov slovenske davkoplačevalce, medtem ko slovenski zaposleni delavec dobi 600 evrov na mesec, upokojenec je pa srečen, če dobi toliko. To se pravi, trikrat več za enega ilegalnega migranta kot za državljanko, državljana Republike Slovenije. To je lažen humanizem, gospe in gospodje, to je lažna solidarnost, to je uničevanje lastnega naroda in njegovih razvojnih potencialov. To je v bistvu največja veleizdaja, ki sploh obstaja, izdaja nad lastnim narodom. Govorite o mednarodnih aktih, veste, če bi se spoštovalo mednarodne akte, se nič od tega, kar se je zgodilo v zadnjih letih, sploh ne bi moglo zgoditi, kajti beguncev po mednarodnih aktih v Sloveniji ni pa tudi v Evropski uniji jih ni, jih ne bi smelo biti, vsaj teh ne, ki jih veš čas ponujate. Pravi begunci so bili samo tisti iz Ukrajine, ki so se umaknili pred nasiljem proruskih enot, ampak teh pa, ne boste verjeli, evropske institucije ne obravnavajo kot prave begunce in sploh o njih ne govorijo, zanje ne obstajajo kvote, pa jih je en milijon samo na Poljskem pa še drugod po državah predvsem Višegrajske skupine. Nemčija jih je 99,9 % zavrnila že na sami meji v večno sramoto iste Nemčije, ki je sicer rekla za radikalni islam, pridite vsi, meje so odprte. In zato imamo norišnico, ki jo imamo, ker si je en del politike vzel pravico, da je kršil mednarodne akte. Ne se zdaj sklicevati nanje, to je bila groba kršitev slovenskih predpisov in mednarodnih predpisov, da se je meje tako odprlo, kot se jih je v preteklem obdobju, in s tem se je sprostilo zapornice in tej zadevi se sploh ne vidi konca. Po mednarodnih aktih si ti begunec samo v prvi varni državi v resnici, še najmanj je pa po mednarodnih aktih dopustno, da se kar sprehaja nekdo iz ene države v drugo in gre v eno ciljno državo, ker mu je tam najbolj fletno. Temu se reče azilni šoping, gospe in gospodje. To je bilo do pred kratkim kaznivo dejanje pa še zmeraj je po uradnih aktih kaznivo dejanje, samo nihče več tega ne preganja. Zdaj je to kar uradna politika in se celo nanje sklicujejo v imenu nekega humanizma. Pa bejžte no, še par let nazaj je bil poseben posvet v Evropski uniji, kako preprečevati azilni šoping, da bi nekdo šel kar sam v eno državo, ki mu ravno paše, prositi za azil. Tega pa niste vedeli? No zanimivo, pa odločate o stvareh, ki jih ne poznate. Izraženo je bilo, da je Slovenija neprodušno zaprla meje. Zdaj jaz ne vem, ali živimo v paralelnim svetovih ali pa so gospodje levičarji prileteli iz Lune na glavo, in to dvakrat? Skozi Slovenijo je šlo 500 tisoč, pol milijona ilegalnih migrantov in še vedno prehajajo, sicer ne več organizirano, o tistem, čemer smo rekli Cerar ekspres, ampak zdaj pač v razpršenem toku, vsi mogoči švercerji z njimi, delno sami, delno brezvestni posamezniki iz takega ali drugačnega razloga. Prestreže se, po hrvaških ocenah, to so uradne ocene njihovih služb, kvečjemu enega od petih. Toliko, da si predstavljate, koliko je tega. Tisto, da pa pri nas ni ostalo ne vem koliko azilantov, pa seveda ni niti slučajno rezultatov predpisov, ampak tistega, kar je tako lepo povedal tisti Sirijec, ki so ga vprašali: »Glejte, Slovenija je tako lepa, ali bi vi ostali tukaj, ko hočete naprej proti Nemčiji?« Pa je on odgovoril: »Slovenija? Tukaj? O, fuj, socializem, fuj, rdeča zvezda, fuj, Stalin, fuj, Lenin. Grem naprej.« Zato azilanti niso ostali tukaj. Ker smo tak rdeči eksot v Sloveniji po vaši zaslugi, da še azilanti bežijo drugam, ker jim je seveda jasno, koliko je ura. Res pa je, da so se stvari spremenile, kajti prej so povsod dobivali žepnino, prej so bili povsod sprejeti. Zdaj je seveda tako neumna samo še Slovenija. Slovenija je edina država, ki še daje žepnino migrantom za to, da pridejo sem prositi za azil oziroma dajejo vloge. Kvote so itak mrtve. To je treba jasno povedati. Naša vlada je edina, ki to še izvaja. Kvote so se ves čas izigravale, tudi tiste države, ki so se nanje najbolj sklicevale, recimo država, iz katere prihaja vrli vodja Evropske komisije, ki zdaj drugim vsiljuje kvote. A veste, kaj so oni naredili? To je javna skrivnost. Oni so pobrali vse tiste, ki so lahko pokazali kakšen milijonček evrov, so jih uvozili in zdaj vpijejo: »Glejte, kako širokogrudno smo sprejeli azilante. Zdaj jih pa dajte še vi.« Seveda, za druge pa ostanejo tisti, ki nič nimajo, in ki, mimogrede, predstavljajo vse prej, samo beguncev ne. Kakšni begunci pa so iz Maroka, Alžirije, Egipta in še ne vem od kje, da jih ne naštevam? To so države, kjer niti slučajno ni nobene vojne, pa je že dolgo ni bilo, ampak oni so večina, pa, mimogrede, med njimi je tudi ogromno prebivalcev Kosova, Albanije in tako naprej, da jih ne naštevam. To seveda z begunstvom nima nobene zveze, to je čista zloraba predpisov. Zloraba v imenu lažnega humanizma. Izdaja lastnega naroda, če na to pristajamo. In SDS ne bomo na to pristali, to vam garantiram. Kaj se potem zgodi? Bom parafraziral gospode iz Levice, ki so šli tako lepo nekaj podtikati. To se pravi, če je bilo tisto po njihovem vizija, kakšna bi bila desna Slovenija, bom pa jaz povedal, kako bi izgledala vizija leve Slovenije po enaki logiki, kot je bila prej predstavljena. Izgledala bi približno takole, Slovenija po levičarjih: stotine mrtvih v terorističnih napadih, na tisoče ranjenih, štiristo napadov s kislino – štiristo napadov s kislino je bilo v zadnjem obdobju samo v Veliki Britaniji, o tem se pri nas sploh ne poroča, to je zadeva, ki je pred vdorom radikalnega islama v Evropo v Evropi sploh ni nihče poznal. Umori iz časti. Zadnji vikend so v Nemčiji imenovali Messerstecherei vikend, ker je bilo toliko napadov z noži s strani ilegalnih migrantov. Ste to vedeli? O tem v Sloveniji nihče ne poroča. Potem umorjeni policisti, pokajoče bombe. Švedska, ki je bila nekoč zgled celemu svetu, vsi smo dejali, to je pa res država, kjer se imajo ljudje radi, kjer lepo živijo, bogata, mirna, prijazna država dobrih ljudi. Danes je to svetovna prestolnica posilstev, ker so šli ne samo skozi ilegalne, ampak skozi desetletja uvažati migrante iz področja radikalnega islama, ki imajo popolnoma druge predstave. To so ljudje, ki so drugače vzgojeni, ki imajo druge vrednote, ki pač v Evropo ne sodijo. To je treba zelo jasno povedati. Radikalni islam v Evropo ne sodi in nima tukaj kaj iskati. Ga je treba nagnati, od koder je prišel, sicer v Evropi nikoli več ne bo ne miru in ne varnosti za ljudi. Ne misliti, da je Slovenija pred tem imuna. Tudi v Sloveniji so zaradi ilegalnih migrantov oziroma azilantov že bila seksualna kazniva dejanja, poskus umora, hudo nasilništvo, pa ne samo eno, ropi, tatvine, vse mogoče in nemogoče oblike prekrškov javnega reda in miru. Tega je bilo kolikor hočete. Ali je kdo o tem poročal? Ko sem prvič omenjal, da je prišlo tudi že do seksualnega nasilja, spolnega nasilja, je večina medijev zapisala, da to ni res, edino Slovenske novice so bile tako korektne, da so šle to preveriti, in seveda je policija to potrdila. Pa vam dam še namig: ni bil samo en primer, preiskuje se jih več. Zakaj je to tako pomembno? Stvari, kot sem povedal, so se spremenile, gospe in gospodje. V pravu velja, da se, ko začneš en postopek, vedno uporablja bolj milo obliko zakona. Tisti zakon, ki je bolj v tvojo korist do dokončanja tistega postopka, zato je treba sedaj misliti, zaradi spremenjenih okoliščin, ne tako, kot se je leta 2015, ko sem takole opozarjal, delalo norca, ha, ha, kakšni migranti, vam se pa prikazuje nekaj, čez par mesecev je pa topotalo pol milijona migrantov, ilegalnih, čez Slovenijo, pa ni bilo nikomur več do smeha. Pa, ko se je že videlo, da bodo prišli, pa sem ponovno opozarjal, da bi morali postaviti ograjo, da bi morali skupaj z Zormanom razglasiti zaporo, da bi se ta tok usmeril drugam – mi ne moremo ubraniti cele Evrope, lahko pa ubranimo Slovenijo – pa se je spet posmehovalo, saj smo zmenjeni s sosedi, saj to je jasno, smo zmenjeni s temi, z drugimi, ni nobenega problema, samo strašite ljudi. Koliko časa je velja tisti dogovor? Tudi 24 ur ni veljal! Tisti hip, ko so prišli, je bilo konec vseh dogovorov. Pač se moraš zanesti samo sam na sebe. In to je treba pravočasno misliti. Zaradi teh spremenjenih okoliščin, gospe in gospodje, bo katastrofa, če se bo Slovenija oblikovala kot neko pribežališče za tiste, ki jih bodo drugi izgnali oziroma za tiste, ki počnejo bodisi kazniva dejanja bodisi hude prekrške s področja javnega reda in miru. Vse ostale vlade sedaj napovedujejo remigracijo, da bodo pošiljali ilegalne migrante, od koder so prišli azilanti, da bodo to maksimalno pospešili. Ravno v sosednji državi napovedujeta izgon izjemno velikega števila ljudi. Jaz ne vem, ali si sploh predstavljate, kaj je izgon 600 tisoč ilegalnih migrantov iz Italije, ki ga napoveduje desna vlada. Samo 1 odstotek tega pa bo Slovenija v zelo velikih težavah. Verjemite, da ti ljudje ne bodo čakali tam, oni bodo pač iskali izhod, da ostanejo nekje v Evropski uniji. Kam bodo šli? Macron v tem trenutku v Franciji sprejema poseben paket zakonodaje, katerega sestavni del je tudi to, da bo ilegalni prehod meje znova kaznivo dejanje. To bi morala Slovenija uvesti. Isto mejo imamo, z isto državo, z Italijo. Švica je s tanki zaprta, zaščitila je mejo. Tam nihče ne pride čez, tam se strelja, če je treba. Avstrija ima pripravljene posebne vojaške enote, je to že dvakrat prikazala. Z njimi lahko zapre Brenner, kadar hoče. Poleg tega Brenner zaradi svoje višine ni ravno priljubljen cilj ilegalnih migrantov oziroma azilantov za prehod. Katera meja, potem ostane? Slovenija. Slovenija, ki je že itak odprta proti jugu. Kjer je edino, kar se je izkazalo kot res dobro in učinkovito, ograja, žica na južni meji, pa se kljub temu, da se je izjemno dobro izkazala, kajti po uradnih podatkih policije praktično nihče ne gre tam čez, kjer je žica, ampak gredo ilegalni migranti sedaj čez tam, kjer te žice ni. Več kot 95 % jih gre tam, kjer žice ni, se pravi, da žica še kako dobro učinkuje preventivno. Pa kljub temu so v SD, Marjan Šarec, Levičarji za to, da se to ograjo takoj odstrani, da se opre meje v takih razmerah, ko so se stvari spremenile, ko je jasno, da nihče več ne bo zlahka odšel kam naprej in bo Slovenija postajala vse bolj žep, Slovenija bo postajala tudi ciljna država za ilegalne migrante oziroma azilante. Slovenija ni nikomur dolžna dajati azilne zaščite. Če bi bila v sosednji državi vojna, bi bila Slovenija prva varna država, bi jasno vse begunce sprejeli, ni nobenega problema, komur bi bilo ogroženo življenje. Sedaj je pa to tako, država seveda lahko kogarkoli razglasi za begunca, če to hoče, ni ji pa treba. Dokaz za to je bil tisti amandma same vlade, ki ga je nekoč predlagala gospa ministrica pa ste ga vi podrli, potem lastna koalicija, da nihče, ki vstopi v Slovenijo preko varne države oziroma iz varne države, nima pravice do azila v Sloveniji, kar je to popolnoma in edino, pazite, to je edino skladno z mednarodnimi akti, na katere se sicer vi sklicujete. In zaradi tega je treba misliti naprej. Potem še, kako se z lažnim humanizmom zganja demagogija. Gospe in gospodje, kaj smo prejle slišali od kolegov iz Desusa? Kam se je izgubil občutek za trpljenje sočloveka in humanitarnost? A dejte no?! Sedaj vas pa jaz vprašam, gospe in gospodje iz Desusa. Ves čas ste v Vladi, slovenski upokojenci so direktno oškodovani, glede na veljavno zakonodajo imajo prenizke penzije, ker ste jih vi oškodovali, ker ste bili vi v Vladi. Slovenski upokojenec danes životari s 600 evri, nekateri celo še z bistveno manj evri na mesec. Za ilegalne migrante, ki jih vi hočete uvažati pa tisoč 963 evrov na mesec. Sedaj vas pa jaz vprašam: Kje se je pa vaš občutek izgubil za trpljenje sočloveka v Sloveniji, za trpljenje slovenskega upokojenca, gospe in gospodje iz Desusa? Vse za tujce. Za Slovence pa nič. Ne, Slovenija prva. Najprej Slovenija. Najprej je treba poskrbeti za slovenske državljane, najprej je treba poskrbeti za slovenske otroke, za varnost Slovenk in Slovencev, potem je šele lahko na vrsti karkoli drugega in kdorkoli drug. In zato smo mi predlagali zakon, s katerim predlagamo samo to, da se zaostri pogoje za azil, da tiste, ki storijo kaznivo dejanje, se po hitrem postopku spremi do meje in se jih pošlje, od koder so prišli, da se pospeši postopke, da se za to ne zapravlja gore denarja, ki naj zato ostane za slovenske otroke, za zdravstvo, za varnost slovenskih ljudi, za šolanje slovenskih otrok, za razvoj slovenske ekonomije. To potrebujemo, gospe in gospodje! Ne pa uvažanja ilegalnih migrantov in odprte meje. To je itak propadla zgodba in tudi kvotam moramo takoj in za vedno reči konec. Jaz sem bil vedno proti. To je treba sedaj tudi uradno enkrat zaključiti to zgodbo, tako kot so jo praktično v vsej Evropi. Ali veste, koliko je v resnici izvršenih teh kvot? Tam 10, 20 % v večini držav. Samo slovenska vlada jih kar uvaža pa uvaža pa uvaža, zato ker se ji fino zdi. Pa ne misliti, ker je ponavadi potem na koncu tisti izgovor, ja, saj so večinoma odšli naprej. Ja, to je res, gospe in gospodje, samo če se sami sklicujete na mednarodne akte, potem morate zelo dobro vedeti, pa si zapomnite to, vse, kjer smo mi začeli postopek, lahko mi kasiramo nazaj, lahko da jih ne bomo, lahko se nas bo nekdo usmilil, jih bo sam delal, jih bo sam poslal, od koder so prišli, kakorkoli. Ampak zelo verjetno ob čedalje večjem problemu, ob čedalje bolj varčevalnih ukrepih, ki jih sprejema cela Evropa, se bo najbrž začelo sedaj pa res gledati mednarodne akte. In po mednarodnih aktih bomo vse te pokasirali na koncu mi nazaj v Slovenijo. In zaradi tega je treba tej norosti z ilegalnimi migarnti enkrat za vselej narediti konec. V prvi fazi pa je treba vsaj tam, ko prihaja pri ilegalnih migrantih do kriminala, do kaznivih dejanj, narediti konec bedarijam, da potem še naprej tečejo postopki za azil. Takega, ki to stori, se pač pospremi do meje in se mu reče zbogom.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Ljudmila Novak, pripravi na se dr. Vinko Gorenak. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav spoštovana gospa ministrica! Seveda, za nas vse je Slovenija prva. Vendar to ne pomeni, da se moramo pogovarjati na skrajni način. Nobena skrajnost ni dobra, ne leva ne desna. Je pa to takšna tema, ki seveda zbudi mnoga čustva, in lahko se čisto racionalno pogovarjamo o varnosti v Sloveniji, o varnosti v Evropi in na svetu ali pa se tudi pogovarjamo o nekih skrajnosti, ki se dogajajo. Sama sem vesela, da je Slovenija še vedno dokaj varna država. Vsi pa vemo, da se število terorističnih napadov in pa tudi drugih kriminalnih dejanj v Evropi, žal, povečuje. S tem pa tudi stiska ljudi, ki so prestrašeni, ki se tega bojijo, ki se morajo, žal, s tem pogosto soočati. Zato se v današnji razpravi lahko vsak sam odloči, v katero smer bo šel, ali se bo pogovarjal o realnih stvareh ali bo pretiraval v eno ali drugo smer. Sama menim, da na nobenem področju življenja skrajnosti in pretiravanja niso dobra. Moramo pa pogledati realno sliko. Jaz bi rada slišala od gospe ministrice čisto realne podatke, kakšno je stanje ilegalnih prehodov čez mejo, kako ukrepamo, kakšne nevarnosti grozijo v prihodnje in podobno. Torej, lahko ta predlog zakona uporabimo tudi za čisto realno razpravo o stanju v državi. Seveda mora biti naša prva skrb naša nacionalna varnost, varnost naših državljanov in zato se moramo predvsem boriti, zato moramo predvsem delati. Vemo, da moramo ločiti med begunci in pa migranti, veliko več je bilo migrantov, je migrantov. Predvsem pa želim, da beguncem, tisti, ki so v življenjski nevarnosti, pomagamo in sem proti temu, da kakorkoli ščitimo ilegalne prihode migrantov oziroma trgovino z ljudmi, tihotapce, ki služijo na račun stiske ljudi, tega pa ne smemo nikjer in nikoli podpirati in odobravati. Zato moramo spoštovati zakone, zato morajo naši organi, ki nas varujejo, ki nas ščitijo, narediti vse, da bodo zavarovali našo državo in pa naše prebivalce. Moti me, ker smo v Zakonu o tujcih dali preveč pravic glede združevanja družin, da smo tukaj pretiravali, da nismo zagotovili samo združevanja družin najožjih družinskih članov, kar je tudi po mednarodnih konvencijah, ampak, da smo to področje zelo zelo razširili pri združevanju družin, kar pa pomeni tudi, da smo s tem povečali število prosilcev oziroma upravičencev do različnih socialnih pomoči. Vsi pa dobro vemo, da se, žal, revščina v Sloveniji tudi povečuje, da je tudi veliko slovenskih državljanov, upokojencev in tudi tistih, ki imajo nizke dohodke, na pragu revščine in da je dolžnost naše države, da najprej pomaga ali pa poskrbi predvsem za naše državljane, ki so veš čas delali, ki so prispevali tudi v državno blagajno, ki so plačevali davke, zato je naša prva skrb namenjena predvsem njim. Seveda je Slovenija tudi solidarna do pomoči potrebnih, zato v Novi Sloveniji vedno pravimo, da ljudem, ki so potrebni pomoči, je treba pomagati, ne pa podpirati trgovine z ljudmi, tihotapcev, nelegalnih migrantov in podobno. Prav tako se ne morem strinjati z ravnanji posameznikov oziroma tudi posameznih poslancev, ki so v nasprotju z veljavnimi odločbami določene ljudi, ki so imeli zveze, pripeljali celo v parlament in jih tukaj skrivali ali pa si s pomočjo njih nabirali politične točke. To ni dopustno. Pred zakonom moramo biti vsi slovenski državljani enaki in tudi vsi prosilci za azil oziroma migranti, vsi moramo biti pred zakonom enaki. To se pričakuje seveda tudi od vseh funkcionarjev in še posebej od poslancev, ki smo zakonodajna veja oblasti, da spoštujemo zakone in ne ravnamo protizakonito in na ta način, da si s tem nabiramo točke. Seveda Slovenija, bomo rekli, na srečo ni bila v večini primerov ciljna država, ker mnogi tudi niso vedeli, da je kvaliteta življenja v Sloveniji izredno visoka, seveda so videli pomoči drugih držav veliko višje in zaščito veliko višjo, zato so hoteli prvenstveno v druge države. Nekateri pa so le upravičeni za azil v Sloveniji in kot pravim, tistim upravičencem, pomoči potrebnim, ki so prišli, ker so dejansko bili življenjsko ogroženi, je prav, da pomagamo. Zato bodimo solidarni, ne bodimo pa nespametni in si ne naložimo prevelikih bremen, ki jih ne bomo zmogli nositi, ki bodo povečala našo nevarnost, ogroženost državljanov, bodimo pa solidarno. Torej, bodimo solidarni, ne pa nespametni.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Vinko Gorenak, pripravi naj se gospod Zvonko Lah. Izvolite.
Hvala lepa. To, da meni gredo na živce ceglcbralci, to že veste, ali ne. Ker branje ceglcev pomeni lastno nesposobnost. Ampak vseeno, ni to tema, tema je sprememba zakona, ki smo ga predlagali. Naj za tiste, ki nas poslušajo oziroma gledajo, pravzaprav povem, o čem razpravljamo, ker branje listkov, visoko letečih besede pač ljudje ne razumejo. Zakaj smo mi vložili to zadevo in kaj predlagamo? Predlagamo preprosto to, da nekdo, ki pride v našo državo in tukaj zaprosi za mednarodno zaščito ali azil in hkrati naredi kaznivo dejanje, da ga pošljemo čez mejo tja, od koder je prišel. In drugo, da tiste, ki so jih tuje države izgnale, v Sloveniji seveda ne gostimo. Poglejte, v Ilirski Bistrici je bil pred časom primer, zdaj pa vzemite realno situacijo, ko je skupina prosilce za azil storila, mislim da, vlom, mislim, da je šlo za vlom. Zdaj pa vzamete situacijo, v Ilirski Bistrici imate vlom v hišo A, ki ga naredijo prosilci za azil, ki priletijo čez mejo, v hiši B imate pa enak vlom, ki ga naredijo slovenski državljani. Slovenski državljani gredo – kam? Na policijo pa v arest, prosilci za azil pa niso deležni takega postopka, ampak gredo v azilni dom. Ali se vam zdi to normalno? Se vam zdi to normalno? Če vlomi slovenski državljan, bo šel v zapor. Če vlomi azilant, bo šel pa v azilni dom, kjer bomo plačevali zanj tisoč 963 evrov, za njegovo nastanitev in oskrbo in vse to, kar mu pritiče. Če kdo v tej dvorani misli, da je to narmalno, potem je nenormalen. Potem je nenormalen in deluje proti interesom te države in državljanov te države. Ponavljam, ni mogoče prosilca za azil obravnavati tako, da ga bomo ujčkali, če pa je vlomil oziroma storil kaznivo dejanje. In nekaj najbolj naravnega je, da ga bomo poslali tja, od kode je prišel. To je prvo. Zdaj naj rečem nekaj o stanju v Evropi. Zadnje čase veliko hodim po Evropi, po Bruslju, in veliko razpravljamo tudi o tej problematiki. Poglejte, Slovenija je edina država, ne, slovenska vlada, jaz ne, je edina, ki zastopa interese, kakršne zastopajo na zahodu. Se pravi, razrahljajmo pravila, da jih bo čim več prišlo. Vse države nekdanjega vzhoda pa seveda ne ravnajo tako, niti Poljska, niti Češka, niti Madžarska, ne Romunija, ne Bolgarija. Ampak vsi po vrsti povedo: Ne, pomagati jim je treba tam, kjer je problem, pomeni v Turčiji, Siriji ali kjerkoli, ne pa jih vabiti sem. To je temeljna razlika. In zdaj, k sreči, da hodim vsaj na EPP, jaz, ki zagovarjam tovrstno politiko, ker hkrati pa povem, da jo naša država ne, ker ima pač neko ultra levo vlado in zato je stanje tako, kot je. In potem gre naš predsednik Vlade v Bruselj pa ga Juncker, saj vemo kaj, ne bom povedal kaj, saj je malo nerodno to povedati, in potreplja po rami, pa reče, kako je Slovenija fajn, ker spoštuje kvote. Ne vem, predsednik Vlade se s tem hvali. Ja bedarija, saj to sploh ni res. Ne vem, koliko ste jih pripeljali že, ministrica, v Slovenijo, tisoč nekaj takega iz kvot, nekaj čez mislim, da je bilo. Poglejte, saj jih je samo 15 % tukaj ostalo, vsi ostali so pa naprej šli. To sem v Bruslju zadnjič povedal Nemcem, so me malo debelo gledali, ampak to je res. Zdaj pa malo k stališčem poslanskih skupin. Gospod Kopmajer je tokrat prebral ta pravi ceglc. Čestitke piscem, ki ste mu ta ceglc napisali. Ja, ne, gospa. Ni ga zamenjal. Običajno ga on zamenja, pa bere nek drug ceglc, ki ni na dnevnem redu, tokrat pa je prebral pravega. Ampak poglejte, on govori o tem, kako vzbujamo nestrpnost. Ja, ljuba duša, pojdite k svojim volivcem tja dol, kjer so vas izvolili, pa povejte, zakaj zagovarjate to, kar zagovarjate. On se pa na papeža sklicuje. Na eni maši za domovino ga še nisem videl. To pomeni, da je ne spoštuje, najverjetneje, ali kaj jaz vem kaj. To je isto, kot da bi se jaz izgovarjal na Cheja Guevaro. Ne morem se, ker mi njegova stališča niso blizu. On pa papeža vleče v to razpravo. Naj raje pove, kaj in kako so stališča poslanske skupine. Ko smo imeli nikab in burke, je bil tudi proti, pa je govoril, da v Avstriji tega ni. V Avstriji zdaj to je, 150 evrov je kazen. In pa seveda poslanska skupina velike stranje, še ta velike stranke SMC, ne več dolgo, kakor kaže, govori o mednarodnih normah, mednarodnih pravilih iz tega področja. Ja, madona, kdo pa še spoštuje mednarodna pravila? Še Nemčija in Merklova ne, ker je rekla: »Welcome. Welcome.« Ja, saj še Nemčija tega ne spoštuje, vi pa se izgovarjate na spoštovanje mednarodnih norm. Ja, saj ni čudno, da smo tam, kjer smo. Skratka, če zaključim. Predlagamo, da tistim prosilcem za azil, ki storijo kaznivo dejanje, pokažemo vrata ne pa azilnega doma, ker gre slovenski državljan v zapor za vlom, medtem ko gre prosilec za azil v azilni dom. Predlagamo spremembo – da gre v zapor, iz zapora pa na mejo, pa tja, od koder je prišel. To predlagamo in pa, da ne sprejemamo tistih, ki jih drugod na tak način izženejo. To je normalno, to je naravno, vsaj za nas, za vas pa verjetno ni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Postopkovno. Izvolite, gospa Mag. Muršič.
Ja, hvala lepa, predsedujoči, za dano besedo. Jaz bi lepo prosila, ne vem, predsedujoči, če ste poslušali razpravo kolega Gorenaka, v bistvu je že kar na začetku navedel, da smo pač poslanci prebrali stališča poslanskih skupin. Še enkrat, v imenu naše poslanske skupine poudarjam, da je to stališče poslanske skupine, zato se ga tudi prebere. Želim [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Prosim, če lahko zaključim z besedo. Prav tako je kolegica Anja Bah Žibert prebrala vašo poslansko stališče, tako da bi resnično prosila, da zaščitite nas, poslance, ki dejansko predstavljamo stališča poslanskih skupin. Takrat, ko razpravljamo, pa govorimo v svojem lastnem imenu in velikokrat se zgodi, da takrat, ko razpravljamo iz klopi, govorimo v svojem imenu in se tudi zgodi, da to ni ravno mnenje poslanske skupine. Tako da, lepo prosim, da v nadaljevanju poskrbite za to. Hvala lepa.
Hvala lepa. Jaz mislim, da dr. Vinko Gorenak to natančno ve, ampak je pač rekel, kar je rekel. Gospod Zvonko Lah. Pripravi naj se gospa Eva Irgl.
Hvala lepa, predsedujoči. No, jaz bi pa Vinka malo dopolnil pri tistem, kar je na koncu rekel. Ne v zapor, ker zapor tudi stane, ampak čim prej nazaj čez mejo, ker tam nič ne stane. V naši poslanski skupini podpiramo ta zakon, zato ker je evropska zakonodaja bolj ostra kot naša, pa smo mi na šengenski meji, ki branimo evropsko mejo, pa imamo bolj ohlapno zakonodajo, kar se tega tiče. Če se že ta vlada oziroma zunanji minister hodi bolj na vzhod kot na zahod, naj bi se še po tem zgledovali po vzhodu pa bi meje bolj zaprli, ker smo praktično branik evropske meje. Mi se zavzemamo za to, da pač begunci, že begunci, ne migranti, ekonomski migranti, da zaprosijo za azil v prvi varni državi, ni to Hrvaška, je še kakšna prej, je že Grčija. To, če gre za begunce. Če gre pa za migrante, pa sploh nimajo kaj delati pri nas. Jaz sem prepričan, da tudi Nemčija, ki jih je sprejela ne vem koliko teh migrantov, da bodo z leti plesali polko in valček in se bodo morali prilagoditi, če ne, jih bodo pa počasi nazaj poslali tja, od koder so prišli. Pri nas bi jih pa imeli kot turiste lepo, da bi delali, kar hočejo, hodili povsod, kjer želijo, imeli pravic več kot državljani Republike Slovenije. Zato mi podpiramo to zakonodajo, ta zakon, da se zaostri prihod migrantov v Slovenijo in da se s tem tudi sprosti meja med Slovenijo in Hrvaško in še kakšno, ker ko bodo Avstrijci videli, da imajo Slovenci tako zaostren režim na meji kot oni, bodo nam Slovenci odprli svojo mejo, ampak mi se moramo pač držati reda oziroma zagotavljati tudi varnost naših državljanov. To je tako, kot je Levica razpravljala. Jaz ne bom nikoli pozabil gospoda Hanžka, ko je še bil član Levice ali Združene levice takrat, ko je rekel, da bi morali dopustiti 200 tisoč migrantov v Slovenijo. Saj res nimamo dovolj vojakov, bežijo iz vojske in samo to bi se nam še manjkalo, da bi jih še oborožili in v vojsko vzeli. Vidimo tudi v državah, kjer so jih sprejeli, da niso prišli zaradi tega, da bi delali. Včasih so južni bratje rekli: »Nisam došao da radim nego da zaradim.« Tudi ti so prišli samo, da bi dobro živeli, na sociali, na standardu, ki jih imajo te države. Jaz sem prepričan, da bo tudi Slovenija kmalu ciljna država. Zaenkrat tisti, ki v mrazu pridejo čez Kolpo in iščejo potem vrata, ni mreže po celi meji ob Kolpi, na določenih delih, in dobro vedo, kje se pride čez, ker ni mreže, in kje je Kolpa tako plitka, da se da v gumijastih škornjih priti čez. K sreči so naši državljani tam ob meji zelo gostoljubni, zelo prijazni, še, ker se ni še nič zgodilo. Kaj pa tisti policist, ki je umrl ob napada migranta? Kaj pa, če se to zgodi? Kdo bo kriv? Seveda vlada nič, zakonodaja nič, organi, kot je policija, nič, ker imamo tako zakonodajo, ki vse dopušča. Lahko se to zgodi. Zato mislim, da je ta zakon primeren, glede ne to, da smo na šengenski meji, zadosti dobro zaostruje vstop migrantov v Slovenijo. Če pride takšrn naval, kot je bil včasih, verjetno tega več ne bo, ampak da bodo manjše skupine, ker druge države bodo zapirale te prehode, in kaj kmalu lahko najdejo tisto državo, ki ne more ali noče varovati svoje meje, kot je treba, in najdejo tam prehod. Tudi iz Italije lahko pridejo v Slovenijo, tam, kjer je gro teh migrantov, vstopa v Evropsko unijo in počasi potuje. Že Italijani na severnem delu se zgražajo, koliko jih je v ta del bolj razvite Evrope prišlo. Če bodo oni zaostrili, bodo šli pa malo na desno v Slovenijo, kjer je meja kolikor toliko odprta še. Če mi ne bomo varovali svojih meja, drugi jih ne bodo. Zato ne vem, zakaj se Vlada spreneveda, čeprav ministrica je v določenih trenutkih dosti odločna in se je postavila tudi nasproti svojim kolegom, to je pohvalno, ampak samo ministrstvo ne more storiti nič, mi moramo, tisti, ki sprejemamo zakonodaje, sprejet tak zakon, Vlada in ministrstva, posamezna, in organi pa morajo to sprovajati, tako kot je prav, tako kot se šika za današnje razmere. Zato bomo in sam in poslanska skupina podprli ta zakon, čeprav sem prepričan, da ne bo sprejet, kot kaže, ker od največje poslanske skupine je v dvorani samo ena poslanka, očitno imajo dosti dela že z volitvami, pa vseeno bi lahko ta zakon sprejeli pa nekaj naredili, kar bo nujno narediti v naslednji vladi.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Eva Irgl, pripravi naj se gospod Žan Mahnič. Izvolite, gospa Irgl.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Naj začnem z vrednotami, ki se mi zdijo izjemnega pomena tudi za današnjo razpravo. Govorim o pravičnosti, o varnosti in o dostojanstvu. Zdaj vsi tisti, ki sedimo v tem državnem zboru, bi seveda morali vedeti, da je glavno vodilo pravne države prav pravičnost. Ampak kaj ta pravičnost v tem kontekstu dejansko pomeni? Pravičnost pomeni, da se v tem hramu demokracije sprejema zakonodaja, ki je dobra za državljanke in državljane, se pravi, da dela za skupno dobro, v interesu državljank in državljanov in v interesu njihove varnosti. Pravičnost v tem kontekstu tudi pomeni, da se potem spoštuje takšno sprejeto zakonodajo. In seveda pravičnost pomeni, da smo vsi enaki pred zakonom. Zdaj, če pogledamo malo v zgodovino, lahko vidimo, da je že Aristotel zelo lepo povedal, da je edina stabilna družba ali pa država tista država, v kateri so ljudje vsi enaki pred zakonom. In v tem kontekstu se mi zdi vprašanje pravičnosti še posebej pomembno. Druga vrednota, ki bi jo želela izpostaviti v kontekstu današnje razprave, je varnost. Že večkrat je bila omenjena, gre za vrednoto, ki je zelo krhka dobrina, treba jo je zelo skrbno čuvati in varovati, ni samoumevna. Prav je, da tudi mladi vedo, da se moraš za varnost vedno znova boriti. In prav je, da tukaj omenim, da smo bili leta 1991 na veliki preizkušnji, varnostni preizkušnji in da smo se morali boriti za lastno suverenost, za ozemlje in za državo in za državljanke in državljane. In v tem kontekstu je varnost izjemnega in ključnega pomena. Prva naloga vsakega politika, ki ima rad svojo domovino in ima rad državljanke in državljane, je ta, da zaščiti lastni narod, se pravi, da poskrbi, da bodo ti varni tako pred notranjimi kot zunanjimi grožnjami. Če to nekako naslonim na današnjo zakonodajo, torej Zakon o mednarodni zaščiti, je pa treba reči naslednje. Če imamo posameznike, ki so dokazano kršili zakon, potem morajo za to sprejeti odgovornost in morajo zato nositi tudi posledice. Tako kot mora vsak državljan Republike Slovenije, če je kaznovan oziroma če stori kaznivo dejanje, nositi odgovornost in posledice za takšno ravnanje. V tem primeru pa to pomeni v obliki zavrnitve oziroma nezmožnosti zaprositve za azil. Jaz bi v tem delu želela povedati, da tu ne gre za kakšno diskriminatorno obravnavo ali pa neko ksenofobno ravnanje, daleč od tega. Jaz osebno sem prepričana, da smo Slovenci narod, ki smo skozi dejanja pokazali, da znamo biti solidarni. Leta 1991 smo več kot 70 tisoč beguncem omogočili varno zatočišče v Sloveniji, zato ker so bežali pred vojno, da si ohranijo lastno življenje. Vendar tukaj ne govorimo o beguncih, ampak o ekonomskih, ilegalnih ekonomskih migrantih. In tu je seveda treba razločevati in je treba biti seveda v tem primeru pravičen do tistih, ki dejansko bežijo pred vojno, tem je treba pomagati. Tem je treba pomagati, zlasti ženskam in otrokom. Kakšni ljudje bi pravzaprav bili, če jim ne bi pomagali. Ti ljudje vendarle potrebujejo našo pomoč. V tem primeru moramo biti človečni in moramo biti tudi solidarni. In kar je najbolj pomembno moramo spoštovati drug drugega. Vendar pa, kot že rečeno, nekaj povsem drugega so tako imenovani ekonomski migranti. Če so med njimi tudi takšni, ki ne spoštujejo zakonodaje države, v katero so prišli, potem je treba to povedati na glas. Kajti zaradi različnih nesprejemljivih ravnanj postavljajo pod vprašaj varnosti tistih, ki pa živijo v določenih državah. Naj spomnim samo na dejanja, kjer so migranti posegli v nedotakljivost človeškega življenja, človeškega telesa. Najbolj se boste množično spomnili tega, mislim, da je bilo v Düsseldorfu. Takrat je bil množični poseg v nedotakljivost ženskega telesa. Jaz sem zastavila več poslanskih vprašanj tudi ministrici za notranje zadeve na to temo. In v teh primerih so bile na preizkušnji prav te vrednote, ki sem jih omenila v začetku razprave. Torej vrednota pravičnosti v tem smislu, da si je nekdo, ki je prišel v državo ilegalno, vzel v roke pravico, da stori nekaj, kar je v nasprotju z zakonodajo, in da stori nekaj, kar je v nasprotju z vrednotami, ki so del nas. Drugič, v tem primeru je umanjkala varnost, tista varnost, ki si jo državljanke in državljani zaslužijo, ko bivajo v neki državi. Se pravi, politika in država je tista, ki mora zaščititi lastne državljane, ampak v tem primeru je varnost odpovedala. Ni bilo več občutka zaščite, ki pa je nujno potrebna v nekem okolju, v katerem živimo. Tisto, kar se meni zdi ključno izpostaviti, pa so moji kolegi že večkrat povedali, če želijo posamezniki živeti v Evropi, ki izhaja iz judovsko-krščanske tradicije in je po II. svetovni vojni gradila, bom rekla, neko močno simbiozo na tem, da se zgradi mir, varnost in spoštovanje temeljnih vrednot, potem morajo seveda spoštovati naša pravila in spoštovati sistem vrednot, ki ohranjajo našo civilizacijo. Zato se mi zdi v današnji razpravi, še enkrat ponavljam, pomembno, da zagotovimo troje, ko obravnavamo takšno zakonodajo, torej pravičnost, varnost in dostojanstvo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Žan Mahnič, pripravi naj se gospod Jožef Horvat. Izvolite, gospod Mahnič
Hvala za besedo, podpredsednik. Gospa ministrica, kolegice in kolegi! V mandatu, ko smo imeli kljub gospodarski rasti oziroma še vedno imamo upokojence z mizernimi pokojninami, na 10 tisoče ljudi, ki živijo pod pragom revščine, številne tiste, ki niso brezposelni, ampak delajo in za svoje delo prejemajo mizerno plačilo, se je v Državnem zboru veliko pogovarjalo o ilegalnih ekonomskih migrantih, ki pridejo v našo državo in mesečno po podatkih Računskega sodišča, stanejo tisoč 963 evrov. Skratka, v tem mandatu smo izgubili priložnost, da bi temu naredili konec, ker so ilegalne ekonomske migrante podpirali v Levici, v Socialnih demokratih, v Desusu in v SMC. In glas na volitvah za katerokoli od teh štirih strank in tudi glas za kakšno novo stranko, ki ima podobno mišljenje v zvezi s temi zadevami, je glas za politiko odprtih vrat Slovenije in Evrope, je glas še naprej za drugorazredne Slovence v primerjavi s prvorazrednimi migranti in je glas za višje tveganje, kar se tiče varnosti državljank in državljanov Republike Slovenije. Kajti ljudje, ki prihajajo, ne bodo pozitivno vplivali na našo ekonomijo, ne bodo pozitivno vplivali na naše finance, ogrožali bodo temelje, na katerih je postavljena krščanska Evropa in ne bodo pripomogli k temu, da se bo Evropa še naprej razvijala v demokratičnem in svobodnem duhu. Če si to želite, potem boste volili stranke, ki sem jih prej omenil, sicer bo vaša odločitev, spoštovani državljanke in državljani, na volitvah drugačna. In sam bom podprl zakon, ki smo ga predlagali v Slovenski demokratski stranki, ker zakon ni nič drugega, kot zaščita državljank in državljanov Republike Slovenije in njihove varnosti. Lahko boste rekli, ja, nismo še imeli toliko primerov, ni bilo še toliko incidentov v Sloveniji, da bi potrebovali takšno zaostrovanje, ampak ne gre za zaostrovanje, to je prva zadeva, kajti ve se, kaj je kaznivo dejanje, ve se, kaj je hudo kaznivo dejanje, in zaradi tega resnično ne razumem, zakaj nasprotujete spremembi 29. alineje tega člena zakona. Kar se pa tiče druge stvari, vsak migrant, ki je prosilec za azil, kljub temu da je migrant, po mojem trdnem prepričanju neupravičeno prosi za azil, ni upravičen, če naredi kaznivo dejanje, ga je treba takoj izgnati. In mi se sedaj pogovarjamo ravno v času, ko turški diktator Erdogan zopet izsiljuje Evropo za nove milijarde evrov, kajti sicer bo odprl vrata in poslal migrante v Evropo. In Slovenija kot še zadnja socialistična oaza v tem delu Evrope – Nemčija, Avstrija, Italija, Srbija, Hrvaška, Madžarska, Češka, Poljska vse so to države, kjer so se volivci odločili, da je dovolj uničevalne politike s strani levičarjev in so se oblikovale ali pa se še bodo oblikovale desnosredinske koalicije, hvala bogu, vsaj te države bodo znale zaščititi svoje državljanke in državljane. Jaz upam, da se bo temu bloku držav, kjer imajo vlado desnosredinske stranke, tudi Slovenija pridružila bodisi po 27. maju bodisi po 3. juniju, kajti Evropa je postavljena na krščanskih temeljih, na krščanskih vrednotah. Evropa se je do te točke, kot je razvita danes, razvila ravno zaradi teh vrednot in islam, gospe in gospodje, sploh pa ne radikalni islam, ki ga prinašajo ti ilegalni migranti iz Sirije in ostalih držav, kjer ne poznajo takšnega islama, kot je bil, recimo, in je tudi v Bosni, kajti to so ljudje, ki tudi targetirajo in s svojo radikalno vejo islama posiljujejo tiste muslimane, ki mislijo drugače. Ti ljudje v Evropo ne sodijo. To so ugotovili že Avstrijci, Madžari že zdavnaj, Poljaki tudi. Sedaj to, upam da, hvala bogu, počasi ugotavlja tudi Nemčija z novim ministrom za notranje zadeve, ki je jasno povedal, kaj si misli o teh ljudeh, ki prihajajo rušiti red in pa stanje, kakršnega poznamo v Evropi. Pomoč je potrebna, ampak pomoč je potrebna v državah, kjer so izvorne države, z enakim denarjem kot v Sloveniji lahko tam pomagamo bistveno večjemu številu, tam pa res lahko rečemo, beguncev. In pa treba je izvajati ne takšne operacije, ki migrante pripeljejo v Evropo, v Italijo, in te probleme potem uvažamo sem, ampak je potrebno sodelovanje z oblastmi v Libiji, v ostalih delih severne Afrike, kjer bo glavna točka preprečevanje, da sploh zapustijo obale severne Afrike. Kajti, ko ti ljudje te obale zapustijo s čolni in ko jih ladje, tudi recimo iz operacije EUNaufor Sofia dobijo in jih dajo na svoj krov, potem jih pač morajo peljati v Evropo. Če bi obrnili, skačejo v morje, jih je potrebno reševati itn. Skratka, to ni rešitev. Edina učinkovita rešitev bi bila intenzivno preprečevanje, da se jim pač sploh ne dovoli odhodov. In kupčija, ki je s Turčijo, izsiljevanje Turčije glede migrantov v zameno za milijarde, danes zjutraj sem na enem od slovenskih portalov bral besede predsednika Erdogana, ko se je srečal s Tuskom in pa z Junckerjem, in mislim, da ni daleč dan, ko bo to, da Turčija zaustavlja migrante, pogojeval s tem, da bodo s strani Evropske unije prišli neki signali, da je Evropska unija pripravljena Turčijo sprejeti v svoje vrste. In s tistim dnem, ko se bo to zgodilo, pa bomo res lahko govorili, da je Evropske unije konec, da je projekt propadel, kajti tja, kamor pride radikalni islam, tam ne demokracija, ne svoboda, ne človekovo dostojanstvo, ne človekove pravice ne morejo uspevati.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat, pripravi naj se gospa Anja Bah Žibert. Izvolite gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica s sodelavko, dragi kolegice in kolegi! Izhodišče za mojo razpravo bom postavil v razpravi v Evropskem parlamentu, saj bilo jih je kar nekaj o Dublinski uredbi, in sicer lani, tam v sredini leta nekje je bila ena zelo dobra razprava v Evropskem parlamentu. Če zaključek te razprave v Evropskem parlamentu naredim z enim stavkom, bi se ta glasil takole: »Dublin je mrtev, naj živi Dublin.« Se pravi, Dublinska uredba je mrtva, Evropska reforma Dublinskega sistema oziroma dublinskega azilnega sistema je potrebna. Ampak tega še pravzaprav nimamo, zato je povsem normalno, da države same želijo spreminjati, konkretno v Sloveniji, zakon o mednarodni zaščiti, kjer pa pravzaprav prvenstveno govorimo in moramo govoriti o zaščiti državljank in državljanov. Se pravi, mednarodna zaščita se tukaj pravzaprav fokusira prvenstveno v zaščito državljank in državljanov te države. Kaj so po našem razumevanju bistvene rešitve tega zakona, za katerega smo napovedali, da ga podpiramo? Opisal jih bom v treh točkah. Prvič, tujec, ki želi vstopiti v Republiko Slovenijo, mora pristojnemu organu takoj, poudarek je na takoj, izraziti namen za vložitev prošnje in hkrati navesti vse razloge zanjo, prošnjo pa mora nato vložiti v treh dneh od vstopa v Slovenijo. Kakšna je razlika v primerjavi z veljavnim zakonom? Razlika je v tem, da veljavni zakon pravi, da to stori v najkrajšem možnem času. Torej, tukaj mi natančno definiramo v treh dneh. V čem je tu problem? Ni problema. Ker »v najkrajšem možnem času«, veste, kako je to. Vprašate 90 poslancev, dobite 90 različnih odgovorov. V treh dneh – zelo eksaktno. Druga rešitev, ki jo prinaša ta novela zakona, je naslednja. Status mednarodne zaščite ali subsidiarne zaščite se ne priznata, če obstaja utemeljen sum, da je oseba v Sloveniji storila kaznivo dejanje, in sicer ne glede na to, katero kaznivo dejanje, ne glede na to. Kaznivo dejanje je kaznivo dejanje in pika. V tem primeru se status mednarodne zaščite ali subsidiarne zaščite ne priznata. Tretja rešitev, ki jo prinaša ta novela zakona, prošnja je nedopustna in se zavrže, če je prosilec pred tem v Sloveniji storil kaznivo dejanje in bil pri tem prijet v povezavi s tem kaznivim dejanjem ali če mu je druga država članica Evropske unije izrekla pravnomočno odločitev o izgonu. Kje je tu problem? Ni. Po naši oceni ni. Vse te tri točke dejansko, kot pravimo velikokrat, pijejo vodo. Preprosto ne vidim razloga za izgovor, zakaj te rešitve niso dobre. Glede na to, da prepotrebne reforme Dublinske uredbe še ni, bilo bi gotovo najlažje, da imamo na nivoju Evropske unije neke rešitve, ki bi bile sprejemljive za vse članice, teh rešitev pa ni. Saj to poznamo, kako potekajo te zadeve, ko gre za uredbo, se države do takrat želijo same zavarovati tako, kot mislijo, da je to za njih najboljše, optimalno. Te tri rešitve, ki sem jih navedel, gredo v smeri zaščite, ja, tudi in predvsem slovenskih državljank in državljanov. Še enkrat, je tu kaj narobe? Po naši oceni ne. Zato mi te rešitve podpiramo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Anja Bah Žibert. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Že moje kolegice in kolegi pred mano so povedali, da je potrebno enkrat in za vselej ločiti status beguncev in pa status migrantov. Kar bom danes govorila, bom v večini govorila o primerih, ko gre za kazniva dejanja tistih, ki nimajo in ne morejo imeti statusa begunca. Če to imajo, potem je nekaj v tej državi še dodatno hudo narobe. Ampak naj najprej spomnim na v medijih kar precej znan primer begunca oziroma moram sama sebe popraviti, migranta Shamieha. Zakaj? Ministrstvo in potem vsi pravosodni organi so ugotovili, da ni več upravičen do bivanja v državi Sloveniji in bi moral to državo zapustiti. Vse je bilo urejeno v skladu z zakonodajo in tudi z uspešnim delom Ministrstva za notranje zadeve. Kaj se je zgodilo? Tisti, ki v Državnem zboru kričijo o tem, da mora biti Slovenija socialna država za državljanke in državljane Republike Slovenije, to je Levica in pa SD, so tega človeka pripeljali v Državni zbor. Praktično so ga skrili. In zdaj te iste – mimogrede, sicer je samo ena predstavnica tukaj notri – sprašujem, koliko takšnih ljudi, državljank in državljanov, so na primer skrili v Državni zbor pred deložacijami. Jih niso. Ker deložacije so se dogajale za drobiž, pa so bili lep čas, skoraj veš čas SD-ja v vladi. Malo je bilo časa v zgodovini, ko oni ali pa njihovi predhodniki ne bi bili v vladi. Skratka, da je bila mera polna, seveda je bila tukaj razprava o tem, ali je ministrstvo ravnalo pravilno ali ni ravnalo pravilno, danes se ve, ministrica je svoje stališče zagovarjala, imela je prav. Ampak, ministrica, jaz se čudim, da vi še vedno sprejemate to, da prihajate kot ministrica iz vrst SMC, ker v posmeh vam, je SMC tega gospoda povabil na svoj kongres stranke. Zdaj mi pa povejte, ali živimo normalni državi ali ne? Zagotovo ne, ker gospod Shamieh več v tej državi ne bi smel biti, ne pa da prihaja na kongrese največje politične stranke in seveda kaže in pokaže, kako se v tej državi dela – dvojna merila, ena so za migrante, ki nimajo nobene podlage, da živijo v tej državi, druga merila pa so za naše državljanke in državljane, ki izgubljajo hiše za drobiž, ki mimogrede dobijo nagrado v vrednostni 300 evrov, zato ker so 10 let pošteno delali v nekem podjetju, potem pa zgubijo status, pravice do pomoči otroškega dodatka in na ta račun zgubijo 800 evrov. To pa delamo, na primer, s svojimi državljani. Prav tako ne razumem stališča SD. Jaz ne vem, ali oni se med seboj ne pogovarjajo ali pa igrajo spet to svojo dvojno igro, zato da zavajajo državljanke in državljane. Danes so govorili, kako je to nepotrebno in ni pomembno, ali je kdo bral ali govoril na pamet, bolj pomembno je, da njihov vidni predstavnik župan občine Velenja, SD, piše spoštovanemu predsedniku države, predsedniku Vlade, predsedniku Državnega zbora, predsedniku Državnega sveta, ne vem, ministrica, očitno je vas spustil, čeprav ste se ves čas nekako borili za to, da se neke stvari res storijo tako, kot je prav pa, da se naredi delni red, sicer tukaj kaže, da vas je izpustil, ne glede na to, ampak v pismu opozarja, da je neverjeten porast priseljencev v Velenju in da stanje postaja kritično. Problem je v komunikacijah, problem je v zdravstvenih domovih, problem je na ulicah in tako naprej. Ampak SD pa v tem parlamentu povsem drugače. Jaz bi bila vesela, da se enkrat ta stranka zmeni pri sebi in da ne igra zgolj na političnih točkah, ker zdaj ne vem, kdo jih nabira, ali stranka v Državnem zboru ali župan Kontič na terenu. Ampak nekaj je zelo narobe. Prej sem v stališču povedala, da bom govorilo o konkretnih primerih. Ministrica, tukaj se ne morem z vami strinjati glede tega, da ste pač seveda govorili o Dublinski konvenciji. Se strinjam, ampak še vedno jaz govorim o migrantih, konvencija govori o beguncih. In zdaj poglejmo primer. V Ljubljani se je zgodilo, na Čopovi ulici, spoštovani, 3. februar, 13. februar, 16. februar, 17. februar, 18. februar, zgodile so se kraje, zgodili so se napadi in migrant iz Alžirije je celo napadel varnostnika. Jaz temu pravim hladno orožje, imel je razbito steklo in je grozil z ubojem. To je samo na Čopovi ulici. V nekaj dneh zaporedoma. Zdaj pa mi povejte, je to še varna ulica?! Spoštovani, to se je dogajalo sredi dneva, tudi takrat, ko po tej ulici hodijo otroci. Ogrožen je bil naš državljan Republike Slovenije, ki je kot varnostnik delal v eni od trgovin. Pomagali so mu številni drugi. Vse osebe, 7 oseb, verjetno jih je bilo še kaj več, jaz imam podatke za 7 oseb, so bili alžirski državljani. Zdaj pa mi povejte, so to begunci? Ne, iz Alžirije pač v Sloveniji ne morejo biti begunci. Vsi so bili moški stari od 19, ne vem, pa, mislim, da zadnji do 30 let, tudi s temi podatki operiram. Vse to se je zgodilo sredi belega dneva. V Nemčijo že obstajajo območja tako imenovanih no-go con. Pa mi povejte, zame, oprostite, in za tiste, ki hodijo po Čopovi, bo kmalu to tudi ta ulica. Ne vem, zakaj so si jo izbrali, ampak dejstvo je, da pač je na njej verjetno tako, da omenjeni najdejo največ možnosti za svoja kriminalna dejanja. Ampak, glejte, tukaj je šlo tudi za poskus umora. In jaz res sprašujem, kaj se je s temi ljudmi zgodilo. Bojda so jih odpeljali samo nazaj v azilne domove. Zdaj pa, če je to res, potem spremenimo, oprostite, pa naredimo tukaj divji zahod, in pustimo tudi državljankam in državljanom, da delajo, kar hočejo. Glejte, mislim, nekateri si privoščijo tovrstna dejanja, državljan Republike Slovenije bi se znašel verjetno že pred sodnikom in že verjetno v postopku, če je pač voden, za to bil tudi ustrezno kaznovan. In prav je tako. Ampak, kakšna sporočila dajemo mi našim državljankam in državljanom? Če pa upokojenec mimogrede, nekdo, ki je bil veteran vojne za Slovenijo, in je imel takrat nekaj let delovne dobe, je postal invalid, v tako zahtevni stopnji, da ni več mogel opravljati dela, nobenega dela in je bil seveda tudi invalidsko upokojen, ima 3 hčere, družino in dobi 200 evrov. 200 evrov, spoštovani. Zdaj pa če bi ta gospod, verjetno v trgovini vzel salamo, bi bil pa na prvi strani vseh medijev pod temo črna kronika. Ampak veste, jaz sem iskala te podatke, jaz jih v medijih nisem zaznala, da so se dogajale 3., 13., 16., 17. in 18. dobesedno kraje in poskus napada oziroma tudi umora, s strani migrantov, ki prihajajo iz Alžirije. In zdaj, človek bi še razumel, da so ti ljudje lačni, da so šli po, ne vem, kruh v trgovino, ampak ne, veste, potem pa se čudim, ko pogledam, kako se v teh azilnih domovih za te ljudi skrbi. Obrok 3-krat na dan, hrana mora biti zdrava, uravnotežena in ekološko pridelana. Tako mi poskrbimo za te migrante. Na jedilniku mora biti vsak dan meso in ostali zdravi izdelki v pravilnem sorazmerju. Pa mi povejte, ali socialno ogrožene družine imajo takšen jedilnik? Ali lahko mati zagotovi svojim otrokom iz teh družin, da jedo 3-krat na dan uravnoteženo hrano pa še ekološko pridelano? Ne. Pa ne govorim samo v socialno ogroženih družinah, govorim tudi o različnih bolnišnicah, si tudi ne morejo privoščiti ekološko predelane hrane, ampak za te ljudi je poskrbljeno. Zdaj mi povejte. Človek, ki dobi vse to, mnogo več kot naši lastni državljani, potem ogroža javni red in mir in tudi življenja naših državljanov. Pa povejte mi, v kateri konvenciji se dopušča, da se takšne zadeve tolerirajo in se ne sankcionira v skladu z zakonodajo lastne države? Sploh ko gre za vprašanje migrantov, spoštovani, ne govorim o beguncih. Jaz še vedno trdim, da tisti, ki je dejansko begunec [[…]]glejte, 70 tisoč jih je prišlo takrat, ko je bila vojna v Jugoslaviji na Balkanu. Ni bilo težav, vsi so jih sprejeli, nihče se ni ukvarjal s temi temami, ker smo vedeli, od kod prihajajo in bežijo. Ampak ti ljudje bežijo zaradi drugih stvari. Tem ljudem je blizu kriminal, tem ljudem je blizu nasilje. To niso ljudje, ki iščejo zatočišče. Kajti tisti, ki išče zatočišče, je hvaležen in v prvi vrsti verjetno ponudi pomoč tudi tisti državi po svojih zmožnostih, ne pa da dela takšnih stvari. In tega bo vedno več. Pa imamo primer v Kopru, pa imamo primer v Ilirski Bistrici. Sprašujem pa se, koliko je še teh primerov, za katere ne vemo, kajti tudi za te nisem našla podatkov iz javnih občil, čeprav vemo, da vsaka malenkost je pravzaprav v črni kroniki, ali je tam potrebna ali ne. Skratka dejstvo je, da takšna oseba nima kaj početi v tej državi, kajti ogroža to državo. Kot drugo, ni upravičena, da biva v tej državi, kajti ne prihaja več iz ogrožena okolja in tudi ni vstopila v to državo kot prvo možno državo. In ravno tukaj govorimo o spremembi zakonodaje, da se pač ukrepa v skladu s pravnim redom države Republike Slovenije. Pri takšnih ljudeh je treba v končni fazi absolutno takoj začeti postopek za izgon iz države. Tega bi se vsak zavedal. Poglejte, ti ljudje pa širijo svoje informacije naprej po svojih poteh. Rečejo, v Sloveniji je raj, greš v trgovino, malo ukradeš, če ti preveč težijo, pokažeš hladno orožje in potem greš nazaj v azilni dom, kjer dobiš še pošteno večerjo. O tem govorimo v predlagani spremembi zakona, o tem govorimo. Govorimo tudi o tem, da se bojo potem zmanjšale nepravilnosti tudi na drugih področjih. Zakaj? Mi imamo v Sloveniji kar veliko število tistih, ki začasno bivajo v tej državi. Poglejte, slišimo o tem, da začasno bivajo, dobivajo otroške dodatke, ampak v bistvu pa sploh ne bivajo tukaj, ampak grejo nazaj v svojo domovino, ampak seveda te zneske dobivajo, ta denar dobivajo. Kot drugo, na eno zdravstveno izkaznico jih pride 20, ker ni moč videti povsem identitete posameznika. To so opozorila, ki prihajajo. Jaz sem dala tudi poslansko vprašanje in upam, da bom čim prej dobila tudi konkretne odgovore, koliko je tega. Ampak, ko se bo videlo, da je v tej državi red za vse in da ni prvo- in drugorazrednih ne državljanov, ampak da imajo drugi prednost pred lastnimi državljani, potem se bodo tudi takšne stvari omejile, kajti vedeli bojo, da ne bojo za to nagrajeni, ampak bodo poslani nazaj. Hvala lepa.
Hvala lepa. Proceduralno, izvolite, gospod Igor Zorčič.
Spoštovani podpredsednik, jaz bi prosil, da kolegico Anjo Bah Žibert opozorite, da ne zavaja javnosti poleg vsega drugega, namreč izrekla je tudi to, da je Stranka modernega centra tega gospoda Shamieha vabila na svoj kongres. To seveda ni res, to je popolna laž. Jaz sem celo prepričan, da za tem stoji katera od opozicijskih strank, da se je on pojavil na samem kongresu. Prosim, da, če se že danes tukaj navajajo določene zadeve, seveda vse nepreverjena, da se kolikor toliko razpravljavci skušajo držati resnice in izogibati nekih zavajanj ljudi, kot smo bili priča, in tudi da se po mojem opozorilo kolegica opraviči. Hvala lepa.
Gospa Anja Bah Žibert je slišala vašo pripomb. Izvolite, gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa, predsedujoči, da ste mi dali možnost. V svojem izvajanju sem povedala, da je bil gospod Shamieh na kongresu največje politične stranke. Kako se je tam znašel, poglejte, s tem se jaz ne bom ukvarjala. Tam je bil. Če bi bil pravočasno deportiran, ga zagotovo tam ne bi mogli videti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo v splošni del splošne razprave. Besedo ima predstavnica Vlade gospa mag. Vesna Györkös Žnidar, ministrica za notranje zadeve. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! V uvodnem delu bom najprej odgovorila gospe Novak, glede njenih vprašanj, ki so se nanašala predvsem na stanja ilegalnih migracij v Sloveniji. V letu 2016 smo zabeležili tisoč 148 ilegalnih prehodov meje. V letu 2017 tisoč 930 ilegalnih prehodov meje. Ti podatki dejansko potrjujejo, da beležimo stabilen trend naraščanja ilegalnih migracij, na kar smo pa pravzaprav že opozorili ob zapiranju zahodnobalkanske poti. Pred nekaj leti, ko smo tudi opozorili, da bo to potem povzročilo porast klasičnih ilegalnih migracij, seveda z vso varnostno problematiko, ki pač iz tega izhaja, glede na to, da več ne gre za regulirane migracijske tokove, ampak za klasične ilegalne migracije. Delo po ilegalnih migracijah je stalna naloga slovenske policije, torej poostrena kontrola na zunanji šengenski meji, na mejnih prehodih oziroma tudi na zeleni meji. Poseben poudarek pa vsekakor je na razbijanju ilegalnih kriminalnih združb, ki delujejo tudi v tej povezavi, pri čemer je tudi naša policija zaznavno uspešna, kar je treba posebej izpostaviti. Pripravljeni so pa tudi načrti obvladovanja morebitnih povečanih oziroma masovnih migracij. Kar se tiče mednarodne zaščite, tukaj lahko povem, glede na to, da je bilo tudi to danes izpostavljeno, v letu 2016 je bilo vloženih tisoč 308 prošenj za mednarodno zaščito, ustavljenih je bilo 621 postopkov, 170 pozitivnih odločb in pa 96 negativnih, v letu 2017 tisoč 476 prošenj, ustavljenih 949 postopkov, 152 pozitivnih, 527 obravnavanih oziroma 89 negativnih odločb. Spoštovana poslanka Novakova je tudi v svojem izvajanju omenila določbe Zakona o tujcih, glede združevanja družinskih članov. Res je, naš slovenski zakon ima določbo, ki omogoča združevanje družinskih članov, torej odločbo, ki je širša, kot sta tako imenovana nuklearna družina, mati, oče in otroci. Vendar pa vas moram tudi spomniti, da je ta določba posledica odločitve Ustavnega sodišča v primeru somalijske deklice in vemo tudi, kakšno je bilo takrat stališče stranke, ki ji pripada gospa Novak, zato menim, da je bilo potrebno to ponovno nekako ponoviti oziroma poudariti. Glede kvot, o čemer je govoril poslanec Gorenak. Vemo, da kvote so en mehanizem, ki znotraj Evropske unije dejansko pomenijo nek izraz solidarnosti med državami članicami Evropske unije, in da gre, ko gre v bistvu za evropsko oziroma našo odgovornost, saj je popolnoma jasno, da tiste države, ki se nahajajo na zunanjih mejah Evropske unije, to Slovenija ni, ampak na zunanjih mejah Evropske unije, so boj obremenjene s prihodi migrantov. Če jih razbremenjujemo na način, da na svoje ozemlje v tem kontekstu sprejmemo ljudi, ki so zaščite potrebni, tiste ljudi, ki so varnostno preverjeni, in pa tiste, ki sodijo v tako imenovane ranljive kategorije, kot na primer mladoletniki, je vsekakor to nek kontroliran proces, ki preprečuje prehajanja potem teh ljudi nekontrolirano čez naše ozemlje ali pa ozemlje drugih držav. Glede številk, tudi to je zanimalo spoštovanega poslanca Gorenaka. Slovenska kvota za prevzem ljudi, ki so zaščite potrebni, je bila 567; do konca februarja 2018 je bilo v Slovenijo premeščenih 253 oseb, kar predstavlja 44 % kvote, pri nas pa se nahaja še 209 oseb. Ker so vsi roki iz pravnih podlag pretekli, so se te premestitve iz Italije in Grčije zaključile. To bo izziv tudi v prihodnje, tudi glede na vse, kar se dogaja na nivoju Evropske unije. Sama menim, da relokacija masovnih nekontroliranih prihodov v Evropsko unijo ni rešitev, je lahko le del neke rešitve, ne more biti pa to dokončna rešitev problema. Vsekakor vstop v Evropsko unijo bi moral biti odvisen od razloga zapuščanja matične države in temu bo treba v prihodnjih obdobjih tudi na nivoju Evropske unije nameniti ogromno truda. Poslanec Grims je omenjal asylum shopping oziroma tudi sekundarne migracije. Velikokrat smo to že povedali v preteklih razpravah, da je asylum shopping ni nek zaželen koncept, če želi Evropska unija sistem, ki bo vzdržen; ob dejstvu, da se bodo migracije nadaljevale tudi v prihodnje. Če pogledamo obstoječe podlage, se ta asylum shopping ne kvalificira niti kot kaznivo dejanje niti kot prekršek; ima pa Evropska unija en zakonodajni mehanizem, to je Dublinsko uredbo, o kateri smo tudi veliko že govorili, ki določa postopke v primerih takšnega prehajanja iz ene države v drugo; in tudi ne predvideva sankcij za ta dejanja. Če nadaljujem tam, kjer smo danes že v razpravi bili, pomen Dublinske uredbe se je pokazal tudi v nedavni medijsko odmevni zadevi, v kateri je tudi sodišče v Luksemburgu izdalo eno izjemno pomembno sodbo, še posebej za Slovenijo, ki je tranzitna država. Reklo je, da se Dublinska uredba mora uporabljati tudi v primeru masovnega migracijskega pritiska, in v tej zadevi je bilo tudi nekako izrečeno, da je za obravnavo prošnje odgovorna Republika Hrvaška. To je izjemno pomembna sodba, ker le tako bodo potem zdržali vsi tisti osnovni koncepti, na katerih bazira Evropska unija, torej enotno območje svobode, varnosti, pravic. Šengensko območje je za Slovenijo vitalnega pomena, ker je naš strateški interes in tudi upravljanje z zunanjimi mejami Evropske unije. Dejstvo je, da migracije so in bodo izziv za stabilnost Evropske unije ter tudi za njeno prihodnost. Menim tudi, da je migracijske tokove treba zaustavljati na zunanjih mejah Evropske unije, da bo na ta način potem tudi v smislu ženevske konvencije ostala odprta za tiste, ki jih legitimne okoliščine prisilijo v to, da iščejo mednarodno zaščito. Tudi v preteklosti sem večkrat povedala, da se ne strinjam s tem, da bi se migracijski pritisk na celotno Evropsko unijo moral reševati v Sloveniji, ki je obdana s samimi varnimi državami članicami Evropske unije, saj tudi mi ne varujemo zunanjih meja Evropske unije. Slovenija tudi mora imeti orodja za obvladovanje masovnega nedovoljenega priseljevanja. V tem kontekstu je relevanten tudi Zakon o tujcih, za katerega pa vemo, da je pred Ustavnim sodiščem. Če se mogoče navežem tudi na varnostno dimenzijo, ki je bila tudi danes izpostavljena. Nekontroliran pritok v Evropsko unijo ob dejstvu, da ga nobena država članica sama ne more obvladati, potem povzroča, da se to vprašanje obravnava kot pretežno varnostno vprašanje. Če popustijo mehanizmi Evropske unije, se ima vsaka država legitimno pravico zatekati k nacionalnim ukrepom. Kot rečeno, migracije so in bodo izziv tudi za prihodnja obdobja. Izziv bo tudi situacija, ki je posledica določenih zgrešenih politik Evropske unije, in sicer da se že sedaj na ozemlju nekaterih ekonomsko najmočnejših držav nahaja večje število oseb, nekaj 10 tisoč, ki prihajajo iz tretjih držav; ki jim te države potem niso priznale statusa, nimajo nobenih pravic, vrniti pa jih ne morejo. S tem se bo Evropska unija v naslednjih obdobjih morala zelo intenzivno ukvarjati in zato tudi Slovenija stoji na stališču, da je treba migracije reševati na zunanjih mejah Evropske unije. Menim tudi, da bi morala biti izvedena zelo jasna komunikacijska strategija, da nekontroliran pritok ni mogoč, seveda če želi Evropa sistem, ki bo v naslednjih obdobjih vzdržen. Naj zaključim. Danes je bilo tudi večkrat poudarjeno, da bi morali biti ob storitvi kaznivih dejanj prosilci za mednarodno zaščito za to tudi kaznovani. Seveda se s tem tudi strinjam kot ministrica za notranje zadeve, tudi vlada se s tem strinja; ker vsak, ki je v Republiki Sloveniji storil kaznivo dejanje in je bil za le-to obsojen, mora prestati dosojeno kazen, tudi prosilec za mednarodno zaščito. Tukaj ni popolnoma nobenega dvoma. Predlog Slovenske demokratske stranke gre tudi dalje in določa, da se tistemu, ki je storil kaznivo dejanje, ne prizna statusa begunca. Tukaj lahko povem to, da je treba vedeti, da po obstoječi zakonodaji, torej ureditvi, kot jo imamo, ne pomeni, da ne bo kaznovan, kot bi bil vsak drug, ki bi storil takšno kaznivo dejanje.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnik predlagatelja mag. Branko Grims. Izvolite.
Pravica do varnosti je temeljna pravica. To je pravica, ki smo jo dolžni kot politiki zagotavljati vsakemu državljanu, vsaki državljanki. Nobena pravica nobenega tujca ne more biti nad to pravico. To je bilo vodilo, ki smo ga imeli, ko smo predlagali zakon, ki je danes pred vami. Zakon, ki omogoča lažji, bistveno hitrejši izgon azilantov oziroma ilegalnih migrantov, ki bi storili kaznivo dejanje na ozemlju Republike Slovenije ali nanj stopili tako, da bi jih že prej izgnala katera od drugih držav Evropske unije. S tem bi se izognili nevarnosti, ki jo je zdaj povedala tudi ministrica, da bi iz tistih skupin, ki se jih želijo rešiti tudi druge evropske države, bolj razvite in ciljne za azilante, Slovenija dobila zelo velik delež, ki bi zanjo pomenil trajno in očitno nevarnost ter predvsem nevarnost za življenje in zdravje ljudi ter njihovo imovino. Zakon, ki je pred vami, je pravočasen predlog, da se zaščiti življenje, varnost, zdravje in imovina slovenskih državljank in državljanov. Trdim, da je to temeljno vodilo, ki bi moralo biti vedno prisotno, ko obravnavamo to problematiko. Ta problematika, gospe in gospodje, ki se ji vi vedno znova skušate izogniti, je ključna za razvoj Evropske unije. Z vso odgovornostjo trdim, da v tem trenutku ni nobenega procesa, ki bi dolgoročno ogrožal ne samo nacionalnih držav, vključno s Slovenijo, ne samo varnosti državljank in državljanov, ampak celo celotno evropsko civilizacijo, kot je dotok migrantov s področja radikalnega islama. To Evropo spreminja v celoti. To je nekaj, kar je popolnoma nezdružljivo z vrednostnim sistemom Evrope, je nezdružljivo s civilizacijo, kot jo razumemo in kot se nam zdi samoumevna, je nezdružljivo z vrednotami, za katere verjamemo, da so pravilne, je nezdružljivo z evropsko in slovensko kulturo, tisto pravo, z našo tradicijo. Danes se z ohranjanjem svoje tradicije ukvarjajo vse države v okolici. Marsikatero mesto je to že izgubilo, marsikatera država, se bojim, na zahodu Evrope je to že izgubila. Slovenija lahko vse to ohrani, samo začeti mora zdaj in takoj. Kdo pravzaprav prihaja v Evropo? Veliko demagogije je bilo s tem – Prihajajo ubogi begunci, pomagajmo jim. Beguncev, gospe in gospodje, tukaj ni. Po mednarodnih aktih si begunec v prvi varni državi ali celo v varnem delu iste države. Ko greš od tam naprej, je to tvoja svobodna odločitev, ampak nisi več begunec. Če bi se tega izvornega pomena mednarodnih aktov držale vse evropske države, se nič od tega, o čemer govorimo, nikoli ne bi zgodilo. Zgodilo se je žal prav nasprotno, da so si nekateri vzeli pravico in kar suspendirali, preklicali, razveljavili en del veljavnega prava, pravno državo v najširšem pomenu, v Sloveniji in celotni Evropski uniji. Pravni red je mrtev. Kdo je zaradi tega prišel? Ali so prišle občutljive skupine – ženske, otroci, begunci? Prišli so zdravi moški, za boj sposobni in usposobljeni, dokazano, moški, stari od 18 do 30 let, izjemoma še nekje do 40 let; starejših, žensk in otrok praktično ni, minimalno. V največjih skupinah, kjer so bile najbolj številčno zastopane, so bile morda nekje do četrtine, kje še kaj več; ampak to je bilo vse. Prihajajo mladi, zdravi moški. In to prodajajo tukaj ljudje kot begunce. Kakšni begunci neki, to je organizirana invazija radikalnega islama na Evropo, to je točno tisto, o čemer je govoril Erdogan pred leti, ko sem bil zraven, ko je rekel: Mi ne želimo postati del Evrope, mi si bomo Evropo podredili. Pa takrat so vsi razen mene ploskali. Sem vprašal, čemu ploskate. Pa so odgovorili, da se heca. Nič se ne heca, točno to se dogaja. Nihče ni radikaliziral islama toliko in tako, kot je to storil Erdogan. Danes od tiste proevropske zapuščine Atatürka ni ostalo nič, danes je Turčija bližje enemu šeriatu kot pa Evropski uniji. Tega se je treba zavedati in tudi hkrati jasno povedati, da taka Turčija zaradi tega nima kaj iskati v Evropi, ravno tako kot ves radikalni islam nima kaj iskati v Evropi. Tukaj gre za temeljno razvojno vprašanje, ki odloča o vsem, treba se je zavedati, da vprašanje varnosti, o katerem govorimo, ni samo vprašanje fizične varnosti, gre tudi za temeljno razvojno vprašanje, ki se že dogaja. In verjemite, da se bo še bolj, da gre kapital tja, kjer se podjetniki počutijo varne, kjer nihče ne ogroža njihovih podjetij; in ta proces bo čedalje močnejši. Zaradi tega je treba storiti pravočasno tiste korake, ki jih lahko, ne samo lahko, ampak smo jih dolžni storiti za zaščito slovenskih državljank in državljanov, da se izognemo vsem tistim varnostnim posledicam, ki so možne, žal ne samo možne; ampak so že tragično dokazane v veliki večini evropskih držav. Tudi v Sloveniji je že bil umor policista in se je reklo, da to ni bil migrant. Bil je migrant, samo ni prišel ilegalno v Nemčijo pred tem, prišel je nekaj let prej zakonito. Ko v Sloveniji govorimo o tej problematiki, to problematiko bo treba prej ali slej zelo jasno razširiti, ker tukaj ni samo vprašanje ilegalnih migracij, o katerih govorimo. Ker zdaj rešujemo zaradi problemov v sosednjih državah, zaradi spremenjenih razmer v sosednjih državah, gre tudi za vprašanje legalnih migracij, kjer prihajajo predvsem s področja nekdanje Jugoslavije in ki jim nekateri tukaj – kolikor slišim, naj bi bila celo izredna seja – še vedno hočejo dati nek poseben status. Ampak tam se dogajajo gore nepravilnosti, sem govoril z nekaterimi policisti, so me opozarjali, kako se ponareja dokumente, kako se sklepajo lažne poroke in tako naprej. Tudi to je vprašanje migracij, s katerim se bomo morali zelo resno in odgovorno soočiti. Treba se je zavedati, če berete slovensko ustavo, je Slovenija oblikovana tako, da je to država slovenskega naroda; slovenski narod je neločljiv konstitutivni del Slovenije in zato moramo ustvarjati razmere, kjer se bodo ljudje počutili varne, da bodo tukaj ostajali, da se neha ta eksodus, ko tudi po 10 tisoč mladih podjetnikov, najbolj sposobnih, šolanih podjetnikov, odide v tujino. Potem pa Tanja Fajon iz Socialnih demokratov tvitne, da rabimo 10 tisoč novih migrantov vsako leto. Hvala lepa za take politike, gospe in gospodje, pa za tiste stranke, ki jim pripadate. Tukaj je treba biti zelo jasen. Mi moramo priti do zavesti, da vsak otrok, ki se rodi slovenskemu državljanu, je slovenski državljan. In vsak slovenski otrok je tudi naložba za prihodnost in da je to tisto, na čemur je treba graditi; ne pa uvažati migrante – legalno ali ilegalno – in se potem soočiti s takimi posledicami, o katerih danes govorimo. To je temeljni problem. V tem trenutku se je treba zavedati, da so se stvari v okolici spremenile, v neposredni okolici; in ne kje drugje. Po eni strani so postale sedaj že operativne desne vlade in napovedujejo izgon v zelo kratkem obdobju. V Italiji celo 600 tisoč ilegalnih migrantov, v Avstriji 50 tisoč, v Nemčiji nekaj 10 tisoč. Govori se o remigraciji bistveno večjega števila ljudi. Ti ljudje seveda ne bodo čakali. Oni so mladi, sposobni, bodo poskušali nekam iti, da tukaj ostanejo. Oni ne bodo čakali, da se jih odpremi nazaj. Zaradi tega mora Slovenija pravočasno sprejeti tiste ukrepe, ki jih lahko za zaščito varnosti svojih državljank in državljanov, za zaščito Slovenk in Slovencev. To smo dolžni storiti, gospe in gospodje. To je bistvo vsebine predloga, ki je pred vami. Morda komu kakšna beseda ni všeč, saj to je mogoče z amandmaji urediti. Neodgovorno, skrajno neodgovorno do varnosti ljudi pa bilo to sedaj zavrniti, ker posledice, če do njih pride, bodo nepopravljive. Vsak postopek, ko se enkrat sproži, teče po zakonu, ki je bolj ugoden. Če hočemo zaščititi ljudi, je treba vnaprej sprejeti ostrejše rešitve; ne pa kasneje, ko je že poplava, ko teče voda v grlo, takrat je prepozno. Tak je pač pravni red, razen če ima kdo že v naprej namen, da bo tudi sam kršil pravo. Jaz osebno sem za to, da se pravo spoštuje, ampak treba ga je spoštovati kot celoto. Popolnoma nevzdržno je to, kar počne Evropa – in je počela nekaj časa –, da suspendira, razveljavi, ne da bi se kdo v resnici za to odločil; ne izvaja enega dela pravnega reda. Tudi slovenska vlada ga ni in zato so sedaj posledice tukaj in zdaj. To nas bo teplo še zelo dolgo časa. Zato je vsaj za naprej treba stvari urediti z enim samim temeljnim ciljem. Vsaka državljanka, vsak državljan, vsaka Slovenka, vsak Slovenec, vsak slovenski otrok, vsaka ženska ima pravico živeti varno. Nobena pravica tujca ni nad pravico Slovenk in Slovencev, da živimo varno.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci ste dobili besedo. Želi še kdo razpravljati? Ne. Zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom odločali danes po prekinjeni 27. točki dnevnega reda. S tem prekinjam 19. točko dnevnega reda. Prehajamo na 22. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O POVRAČILU PREMOŽENJSKE ŠKODE IZ DRUGE SVETOVNE VOJNE. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 35 poslank in poslancev s prvopodpisanim dr. Milanom Brglezom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 18 poslank in poslancev s prvopodpisanim dr. Milanom Brglezom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predolga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja dr. Milanu Brglezu. Izvolite.
Ceneni kolegice, kolegi, državljanke in državljani! Klic slehernega ljudstva in naroda je prežetost s pretresljivi zgodovinskimi izkušnjami, pa naj bodo to izkušnje vojnih grozodejstev, zatiranja svobode ali pa teptanja dostojanstva. Nasilje, uničenje in razčlovečenje, ki so pač ustvarili te zgodovinske izkušnje, puščajo težke posledice in tudi hude krivice – od izgube najbližjih, psihološke in fizične travme, izgube materialnih pogojev za normalno življenje. Ko enkrat zgodovina naredi svoje, na oder stopi država, da popravi krivice, poskrbi za blaginjo in dostojanstvo tistih, ki so izgubili vse. To je po mojem mnenju najbolj temeljna moralna dolžnost in odgovornost sodobne demokratične države. Zakon, ki je pred vami, apelira prav na to, da je to moralna odgovornost Slovenije, da končno in dokončno, čeprav simbolično, svojo dolžnost izvrši v odnosu do žrtev vojnega nasilja, ki so med morijo 2. svetovne vojne izgubile domala vse. Slovenija se je sicer v treh obdobjih sodobne zgodovine soočila s tovrstnimi izkušnjami, ki so zaznamovali našo bit – z 2. svetovno vojno; s krivicami, povzročenimi za časa naše nekdanje skupne države; ter ob agresiji na samostojno Republiko Slovenijo. Dejansko je samostojna Republika Slovenija gmotnim in negmotnim oškodovancem popravila krivice v vseh teh treh naštetih zgodovinskih obdobjih in mislim, da je prav; ampak krivice moramo popraviti vsem, drugače ustvarjamo nove. Takšne krivice se danes še vedno, od takrat je že več kot 70 let, godijo tistim žrtvam vojnega nasilja, katere družine so med 2. svetovno vojno utrpele hudo premoženjsko škodo. Popis o tem je bil narejen relativno dobro leta 1945. Na podlagi tega lahko povemo, da je bilo po vojni najhuje prav tistim, ki so občutili najokrutnejšo raznarodovalno politiko okupatorja, ki so bili izgnani, pregnani, internirani, prisiljeni begunstva ter poslani v taborišča in na prisilno delo. Njihovo premoženje so zaplenili, poškodovali ali uničili. Okupator je njihove korenine iztrgal iz slovenske zemlje; ko pa so se vrnili, če so se sploh, so jih pričakali sumničava oblast, porušeni domovi ter požgana polja. Na premoženjsko škodo oškodovancev 2. svetovne vojne je Jugoslavija pozabila, ni zaprla v celoti teh poglavij. Povedano drugače, od nekdanjih agresorjev, z izjemo Nemčije, je sicer prejela odškodnino, a dejanske žrtve gmotnega uničenja niso videle nič od nje. Na žalost je za popravo krivic tem žrtvam vojnega nasilja tudi samostojna Slovenija imela le malo posluha in je vprašanje povračila premoženjske škode ostalo odprto. Prav tako dolg s tega naslova do Nemčije nikoli ni bil odpisan, ampak kaj več se notranjepolitično, kot da bi to ugotovili, nismo premaknili. Z Zakonom o žrtvah vojnega nasilja je Slovenija leta 1995 obljubila povrnitev vojne škode po posebnem zakonu, ki pa nikoli ni ugledal luči sveta. Po intervenciji Ustavnega sodišča je Državni zbor leta 2001 vendarle sprejel poseben odškodninski zakon, ampak tudi za žrtve vojnega nasilja; vendar so premoženjski oškodovanci ter poprava njihovih krivic izostali. Leta 2008 je bil pripravljen prvi osnutek predloga zakona, ki je danes pred vami, ob nepravem času; in zahteval je mnogo preveč. In nato je politika na te krivice pozabila za desetletje. Predlagatelji smo prepričani, da se mora zgodovina pozab in prelomljenih obljub danes končati. Zakon, ki je pred vami, zato širi polje ustavno zagotovljenega posebnega varstva žrtev vojnega nasilja iz 50. člena naše Ustave, omogočil bo pa tri naslednje ključne zadeve: prvič, vzpostavitev nujne pravne podlage za izplačilo simbolične odškodnine za nastalo premoženjsko vojno škodo. Ta podlaga je namreč potrebna, saj Slovenija za to škodo seveda ne more biti neposredno odškodninsko odgovorna; ima pa moralno dolžnost in odgovornost, da kot sodobna socialna in demokratična država dosledno poskrbi za popravo krivic žrtev vojnega nasilja. Drugič, simbolično popravo krivic in vračanje dostojanstva še zadnjim preživelim žrtvam vojnega nasilja, katerih krivice ostajajo popolnoma nenaslovljene že več kot sedem desetletij; in tretjič, izpolnitev mnogih predvolilnih zavez političnih strank, ki so jih do sedaj dajale, ko so vneto nagovarjale te žrtve. Danes imajo vse politične stranke priložnost, da te obljube spremenimo v realnost. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Igor Zorčič bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Kolegice, kolegi! Slovenija je v času 2. svetovne vojne utrpela veliko izgubo – človeško, moralno in materialno. Med vojno so bile nekatere vasi popolnoma požgane, mesta porušena, nemalo ljudi pa je preživljalo neposredne vojne grozote tudi na ta način, da so bili izgnani iz svojih domov, še posebej v vzhodnem delu Slovenije. Po osamosvojitvi Slovenije so ti izgnanci sicer dobili povrnjene nekatere osebne odškodnine, vendar pa je vprašanje odškodnin za gmotno škodo v celoti ostalo odprto. Bivša jugoslovanska diplomacija od Nemčije, ki se ni držala mednarodno dogovorjenih obveznosti o plačilu vojne škode, ni bila sposobna izterjati vojnega dolga; žal pa tudi v samostojni Sloveniji vprašanje povračila vojne škode ni dočakalo epiloga. Čeprav so vsakokratni nosilci političnih funkcij priznavali, da vprašanje povračila ostaja odprto, pa nek odločnejši korak naprej na žalost ni bil storjen. Gonilna sila pri reševanju statusa in zahtevkov oškodovanih je Društvo izgnancev Slovenije, ki v želji, da se povrne premoženjska škoda, ki je bila Slovencem povzročena med 2. svetovno vojno, že vrsto let apelira na slovenski politični vrh; vendar do danes žal brez uspeha. Oktobra 2008 je bilo usklajeno končno besedilo predloga zakona, ki bi predvideval povračilo premoženjske škode; takrat se je zdelo, da se bo reševanje tega vprašanja končno premaknilo iz mrtve točke. Ker pa celotna koalicija predloga zakona takrat ni podpirala, je bil to razlog, da ga takratna vlada ni dala v sprejetje Državnemu zboru. Sledile so volitve in od leta 2009 je reševanje problema stagniralo. Poslanci Poslanske skupine Stranke modernega centra smo s prvopodpisanim kolegom dr. Milanom Brglezom v zakonodajni postopek konec februarja vložili predlog zakona, ki rešuje vprašanje povračila premoženjske škode iz 2. svetovne vojne. Četudi gre le za simbolično višino odškodnine, se nam zdi prav, da se ta krivica iz zgodovine naše države končno odpravi, še zlasti zato, ker je od vrnitve slovenskih izgnancev in beguncev na svoje domove iz nemških taborišč ter od drugod minilo več kot 70 let. Hkrati s tem zakonom dokončno izpolnjujemo zavezo Zakona o žrtvah vojnega nasilja, od sprejetja katerega je minilo že 23 let. Veseli nas, da je predlog zakona, ki zapira vprašanja odškodnin za gmotno škodo, končno v zakonodajnem postopku. Ne samo predlagatelji, temveč tudi žrtve vojnega nasilja, ki so upravičeni do odškodnine za gmotno škodo, se nadejamo, da bi bil predlog zakona ne glede na aktualne dogodke sprejet še v tem mandatu. V nasprotnem primeru pa vsekakor pričakujemo širšo politično podporo naslednjega sklica Državnega zbora in naslednje vlade, da postopek reševanja tega velikega vprašanja nadaljuje in da bo predlog zakona v doglednem času tudi sprejet. Jasno je, da se slovenski izgnanci svojim upravičenim zahtevam v zvezi s tem ne bodo odpovedali, in tako je tudi prav. Gre za civilizacijsko vprašanje, ne gre za ideološko, gre za vprašanje pravice. Zato apeliramo tudi na vse ostale poslanske skupine, da predlog zakona podprejo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Marijan Pojbič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Spoštovani! Pred nami je Predlog zakona o povračilu premoženjske škode iz druge svetovne vojne, ki so ga v zakonodajni postopek vložili poslanci Stranke modernega centra. Cilj zakona je urediti pravno podlago za povračilo vojne škode, ki je nastala med 2. svetovno vojno na ozemlju Republike Slovenije na način, da bi se oškodovancu ali njegovemu dediču ne glede na dejansko višino nastale škode odmerila pavšalna odškodnina v višini 6 tisoč evrov. Tako bi skupni strošek povračila premoženjske škode po mnenju predlagatelja znašal 180 milijonov evrov. Povračilo premoženjske škode, nastale med 2. svetovno vojno, je vprašanje, ki je odprto že vrsto let in za katerega se že vrsto let išče ustrezne rešitve. Vložitev predloga zakona tik pred iztekom mandata pa ne more biti nič drugega kot odpiranje ideoloških tem za dnevnopolitične potrebe tik pred volitvami iz razlogov, navedenih v nadaljevanju. Če bi bil namen Stranke modernega centra iskren, bi takšen zakon lahko vložili kadarkoli v zadnjih štirih letih in zanj tudi zagotovili ustrezna finančna sredstva. Po predlogu zakona se bo vsakemu upravičencu oziroma dedičem do višine 6 tisoč evrov povrnila premoženjska škoda, kot je bila opredeljena v predpisih iz leta 1945; kot da Republika Slovenija ne bi imela svoje Ustave Republike Slovenije in opredelitve, kaj je premoženjska škoda. Gre za škodo, ki so jo v zvezi z vojnimi dogodki povzročile okupacijske sile in njihovi sodelavci ter celo narodnoosvobodilna vojska. Takšna pavšalna premoženjska škoda pa bo povrnjena samo tistim, ki so prijavili škodo v skladu s predpisi iz leta 1945, ki jih je oblikovala in izdala takratna totalitarna komunistična oblast. Takšen predlog zakona o povrnitvi premoženjske škode je po našem mnenju protiustaven vsaj iz dveh razlogov. Prvi razlog je, da se ne more vsem oškodovancem določiti pavšalnega zneska odškodnine v višini 6 tisoč evrov, saj je večina oškodovancev utrpela bistveno večjo škodo; v vsakem primeru pa so položaji oškodovancev različni in bi morali tudi biti obravnavani različno. Drugi razlog pa je očitna diskriminacija med tistimi, ki jim je bila povzročena premoženjska vojna škoda, in tistimi, ki jim je bila povzročena premoženjska škoda v zvezi z nasilno revolucijo. Poleg tega pa je poročilo premoženjske škode omejeno zgolj na tiste, ki so pri takratnih komunističnih oblasteh v skladu s predpisi iz leta 1945 prijavili premoženjsko škodo, nastalo med 2. svetovno vojno. Povsem logično je, da si tisti, ki so jim revolucionarji ali pa druge oborožene enote komunistične partije povzročili škodo, te škode niso upali prijaviti ali pa so bili ustrahovani oziroma jim ta škoda ni bila priznana. Popisa revolucionarne premoženjske škode, ki ni bila povzročena zaradi boja z okupatorjem, predpisi iz leta 1945 niso niti dopuščali. Takšni izključujoči kriteriji za postopek povračila škode pomenijo dodatno diskriminacijo in so v nasprotju z ustavnimi načeli o tem, da je treba enake položaje obravnavati enako, različne položaje pa različno. V poslanski skupini predlogu zakona v prvi obravnavi sicer ne bomo nasprotovali; bomo pa v nadaljevanju zakonodajnega postopka vložili amandmaje, ki bodo odpravili navedeno nepošteno in diskriminatorno obravnavanje zaradi ideoloških razlogov, z namenom nabiranja političnih točk pred volitvami.
Hvala lepa. Gospod Peter Vilfan bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, kolegice in kolegi! Piko na i v poplavi poslanskih zakonov, ki so več ali manj všečno priromali v zakonodajno proceduro tik pred koncem tega mandata, zagotovo predstavlja Predlog zakona o povračilu premoženjske škode iz druge svetovne vojne. Vložitev tega predloga zakona nas je v Desusu nekoliko presenetila, saj v tem mandatu, v tej vladi ni bilo nikakršnega govora o tej problematiki. Tega vprašanja, čeprav se tudi v Poslanski skupini Desus zavedamo odprtosti tega vprašanja, ni niti v koalicijskem sporazumu. Koalicijski partnerji smo se zavezali, da tem, ki so ideološko obarvane, ne bomo odpirali. Ob obravnavi tega predloga zakona pa se temu verjetno ne bomo mogli izogniti. V naši poslanski skupini pa se ob takšnih priložnostih zelo neradi postavljamo v vlogo sodnika in nas zelo boli, ko pride do zgodovinskih tem; pri tem pa vedno znova in znova poslušamo takšne in drugačne zgodbe ter trditve o dejstvih, ki so se zgodila pred 60, 70 ali 80 leti. Dodatno smo bili presenečeni tudi zaradi tega, ker so iz vseh dosedanjih odgovorov na poslanska vprašanja in pobude poslanskih kolegov na to temo v tem mandatu – in sicer odgovorov posameznih ministrov, Vlade kot celote in tudi samega predsednika Vlade – sledila razmeroma negativna stališča. Dr. Brglez pravi, da ta zakon vrača dostojanstvo in simbolično popravlja krivico tistim, ki jim je okupator vzel vse. Če se ustavimo najprej pri tem. Ja, tudi v Poslanski skupini Desus se strinjamo, da ljudje, ki so v vojni izgubili vse, zaslužijo polno spoštovanje in popravo krivice, ki so jo doživeli s strani okupatorja. Se pa v naši poslanski skupini bojimo, da bi se lahko vprašanje krivičnosti s tem zakonom še poglobilo. Glede na definicijo upravičencev po predlogu zakona kar hitro pridemo do novih krivic. Gledano z vidika številčnosti družine oziroma potomcev, ki so prav tako upravičenci do odškodnine, predlagane rešitve lahko pripeljejo do tega, da se bodo družine iz iste vasi po toliko in toliko povojnih letih ravno zaradi tega zakona, ker bodo ene dobile kumulativno višji znesek od drugih, začele grdo gledati, četudi so do danes morebiti že pozabile na to, kdo jim je pred davnimi časi požgal domovanje. Naslednje vprašanje, ki tudi lahko dodatno razplamti krivice, je enotnost odškodnine, kot jo predvideva ta predlog zakona, in sicer ne glede na obliko in višino povzročene škode. Če so nekomu odpeljali zgolj konje, drugemu pa uničili dom in gospodarska poslopja, ali enotna odškodnina lahko zadosti pravici?! Tudi glede tega lahko nastanejo velikanske razlike med družinami glede na to, kako in za koliko so bile med vojno v resnici materialno prikrajšane. Tudi če vse to odmislimo in če dobimo zagotovilo vsakega prizadetega posameznika, da se s simbolično odškodnino strinja, in če resnično slovenska družba lahko zaradi tega potem dokončno zapre to, za vse nas zelo pomembno, poglavje slovenske zgodovine, ostane še vedno odprto vprašanje virov, iz katerih se bodo črpale priznane odškodnine. Ker je finančna sredstva po predlagateljevem zapisu – v predlogu gre za 180 milijonov evrov, v kar pa v Poslanski skupini Desus odkrito dvomimo, saj hiter preračun pokaže krepko številko čez 200 milijonov – nekje je pač treba vzeti, je več ali manj jasno, da bo prizadeto še tisto preostalo državno premoženje, kolikor ga je še na zalogi, in državni proračun oziroma davkoplačevalci. V največji politični stranki, Stranki modernega centra, glede tega nimate nikakršnih zadržkov. Radodarno bi podelili denar in razprodali velik del srebrnine za nekaj, kar – kot sem že povedal – lahko povzroči nove konflikte med ljudmi. Za demografski sklad, ki bi nekoč lahko z dobrim upravljanjem državnega premoženja reševal pokojnine, pa ni bilo posluha ravno z vaše strani. Seveda nismo pozabili stalnih očitkov, ki nenehno, ko se pripravlja proračun in se je treba pogovarjati o usklajevanju pokojnin, prihajajo prav tako iz vaše strani, češ da Desus spet izsiljuje s pokojninami. Še naprej. Zakaj ste pod neko čudno pretvezo blokirali naš zakon, ki popravlja krivice upokojencem, to je več kot 615 tisoč ljudem, ki so zaradi zamrznitve pokojnin v času nedavne gospodarske krize prav tako utrpeli trajno škodo, da ga ne bo moč sprejeti v tem mandatu? Naj se vrnem še na to, kakšen odnos je imela ta vlada, z vami na čelu, do problematike vojnih odškodnin za škodo iz 2. svetovne vojne. Vsi podani odgovori te vlade, posameznih ministrov in tudi samega predsednika Vlade so namreč precej kontradiktorni temu, kar ste, dr. Brglez in ostali člani Stranke modernega centra, storili z vložitvijo tega predloga zakona. Kratko povzeta dosedanja stališča vseh naštetih so namreč v naslednjem. Prvič; ni mogoče zagotoviti finančnih sredstev iz proračuna Republike Slovenije. Predlagatelj pa realizacijo zakona in s tem finančne učinke zakona, ki bi ga sprejeli zdajšnji poslanci, zavezuje in prenaša breme na naslednji sklic vlade in poslancev. Drugič; Nemčija je trdno prepričana, da je bila škoda v celoti poplačana, in je zanjo to poglavje zaključeno; pri čemer se je Slovenija vseskozi trudila vzpostaviti dialog na to temo. Iz medijev je razbrati, da se je sam predsednik Državnega zbora z nemškim veleposlanikom že pogovarjal o tej temi, pri čemer pa nismo seznanjeni s tem, v katero stran se je obrnila tehtnica. Tretjič; ni dobro drezati v Nemčijo, saj je prva pomembna gospodarska partnerica Slovenije; pa tudi zato ne, ker bi ponovno odpiranje tega vprašanja za Nemčijo pomenilo dodatno tveganje in vzpodbudilo tudi države, da do Nemčije odprejo tovrstne razprave. Četrtič; trenutno se Evropska unija ukvarja z brexitom in posledično temu potekajo politični pogovori o nadaljnji usodi Evropske unije; predvsem pa je ena od glavnih nosilk teh pogovorov Nemčija. Zakonska vsebina odpira mnogo vprašanj. To je jasno. Res je, da je vsebina lahko modificirana v nadaljevanju zakonodajnega postopka, ampak vendarle to ni tako enostavna materija. Če je ni bilo moč primerno in dostojno ter predvsem pravično rešiti v vseh teh 73 letih, odkar se je vojna vihra končala, nam ne smete zameriti, če nas v Desusu skrbi, ali bi jo zlasti sedaj, tik pred volitvami, z rokohitrsko potezo lahko pravilno rešili. Poslanke in poslanci Desusa ne zavračamo možnosti, da poleg že uveljavljenega paketa tako imenovanih vojnih zakonov, ki v skladu s svojo izrazito socialno vsebino predstavljajo reparacijo nepremoženjske škode, dodamo še možnost poplačila premoženjske škode. Vlada v neki drugi sestavi, katere partner smo prav tako bili, je nekoč že pripravila in potrdila podoben zakon, ampak tudi takrat bi časovni moment sprejemanja zakona sovpadal s predvolilnim časom. Vendarle je takrat prevladal razum in težnja po širšem političnem konsenzu. Politična volja za ureditev tega vprašanja torej že vseskozi obstaja in je tudi danes celo širša kot samo znotraj tistih, ki predstavljajo politično koalicijo, kolikor o njej v tem trenutku še lahko govorimo. Se nam pa zdi, da če pet minut pred volitvami sprejemamo nek zakon, ki ga prej v 70 letih nismo zmogli, in pri tem povzročimo nove krivice, ki bi jih zagotovo morali naknadno odpravljati v naslednjih letih, je to neodgovorno in nespoštljivo do tistih, ki so slovenskemu narodu omogočili živeti pod svobodnim soncem. Ali bomo ta zakon danes v Desusu pospremili v nadaljnjo obravnavo, je odvisno od tega, kaj nam bo povedal predlagatelj. Tudi mnenje Vlade ni nepomembno in upam, da ga bomo danes lahko slišali, ker ga v pisni obliki namreč nismo prejeli. Slišali bi radi tudi mnenje drugih strank, saj smo prepričani, da to poglavje naše zgodovine lahko zapremo zgolj s političnim konsenzom velike večine predstavnikov ljudstva. Ne želimo namreč na vrat na nos spravljati v življenje rešitev, ki so plod zgolj ene od civilnih združenj, ne prinesejo pa pravičnega zadoščenja vsem deležnikom.
Hvala lepa. Gospod Matjaž Han bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala lepa za besedo. Pred nami je tema, ki je že dalj časa odprta, ki se nanaša na skupino ljudi, prizadetih med 2. svetovno vojno. Govorimo o vojnih oškodovancih, ki še vedno čakajo, da se tudi to poglavje zgodovine zapre. Čeprav imajo poskusi urejanja te materije na zakonodajni ravni že dolgo brado, vseeno bodeta v oči trenutek in način obravnave ter poskus zapiranja te težke teme. Zelo pomembno je, da pri tej temi nihče od tistih, ki bomo danes zadevo podprli, nima fige v žepu. Zelo pomembno. Če so v preteklosti poskus sprejemanja zakonodaje, ki naslavlja to tematiko, pospremile vsaj neke javne razprave, polemike ter vsaj minimalen napor uskladiti materijo do te mere, da bo deležna širše podpore v zakonodajnem postopku, smo sedaj priča temu, da je sam predsednik Državnega zbora skoncentriral ves proces v prekratke časovne roke, ki ne omogočajo zaključka zakonodajnega postopka, ne da bi v ihti in ob pomoči izrednih sej to spravili čez zakonodajno kolesje. Ta materija potrebuje vendarle nek konsenz, saj gre za občutne finančne posledice za javne finance. Socialni demokrati urejanju tega področja ne nasprotujemo; nasprotno, a nas resno skrbi tovrsten način odločanja. Gre za usode ljudi. Govorimo pa tudi, kar je sicer manj pomembno, o 200 milijonih, ki jih v tem trenutku, v naslednjih dveh letih žal nimamo. Vsi vemo, da ta zakon začne veljati, če bo sprejet, čez dve leti. Govorimo o nekem pavšalno določenem znesku, za katerega ravno tako ne vemo, ali je pravičen in ali bo tudi na simbolni ravni zadostil vsem potrebam ljudi, ki so trpeli. Menimo, da je odprtih več vprašanj in dilem, za katere pa dvomim, da lahko v tem kratkem času do volitev, ko so čustva pregreta, dobimo tudi pravo rešitev. Sprašujem se, kdo bo od tega poskusa v politični situaciji tik pred volitvami na nek način pridobil. Sam že od leta 2005 opozarjam na problematiko materialnih oškodovancev 2. svetovne vojne. V ustnem poslanskem vprašanju, ki sem ga zastavil takratnemu pravosodnem ministru, sem spraševal, kdaj lahko pričakujemo konkretne zakonodajne predloge, ki bodo razreševali to vprašanje. Isto problematiko sem ponovil leta 2007, zato morebiten očitek koga, katerega politični in zgodovinski spomin se je začel devet let kasneje, ko so leta 2014 prvič stopili na politični parket, gospe in gospodje, ne pije vode. V oceni stanja predlagatelji navajajo, da je nemški okupator ljudem in pravnim osebam na tem ozemlju protipravno in zločinsko zaplenil premoženje ali del premoženja, ali uničil premoženje ali del le-tega. Prav tako je okupator izvajal nasilje nad ljudmi, ki so ostali na okupiranem ozemlju, oziroma pravnimi osebami, ki niso bile razpuščene, na način, da je uporabljal njihovo premoženje za vojne namene in ga predajal v uporabo ali lastništvo drugim posameznikom; ter v boju proti narodnoosvobodilni vojski in partizanskim odborom Slovenije izvajal represije, ki so vključevale tudi uničevanje, razlastitve, razne druge zaplembe ali navadne tatvine premoženja. Podobna protipravna in zločinska dejanja je izvajal tudi italijanski okupator. Ocena skupne premoženjske škode, povzročene zasebnikom, znaša 23 milijard dinarjev. Predlog navaja, da so oškodovanci 2. svetovne vojne v podobnem položaju kot upravičenci iz denacionalizacije, zato je sedanjo vrednost premoženjske vojne škode smiselno ocenjevati na podlagi meril, ki so veljala za ocenjevanje vrednosti premoženja v postopkih denacionalizacije. Ocenjena sedanja vrednost premoženjske vojne škode, povzročene zasebnikom, znaša okoli 1,7 milijarde evrov. Nekdanja Jugoslavija je dobila od agresorskih držav povrnjen del vojne škode, in sicer v obliki reparacij, v bistvu nepovratnih sredstev; posredno pa tudi v obliki ugodnejših kreditov. Oškodovanci s tega naslova niso dobili povračila za premoženjsko vojno škodo, ki jim je bila povzročena med 2. svetovno vojno. Kdo naj to zdaj plača? Največja težava, če želite, ki spremlja potrjevanje tega ali temu podobnih predlogov iz preteklosti, je ravno to, kako doseči dogovor o viru, ki bo zagotovil sredstva za poplačilo odškodnin. Ravno to vprašanje je tudi razlog, da se je zaprtje te problematike, gospe in gospodje, toliko let zavleklo. Kdo bo enostavno plačal to škodo? Jasno je treba povedati, da to škodo bodo plačali naši davkoplačevalci ali pa morda kateri drugi. Predlagatelji ponujajo tudi odgovor, plačali bodo slovenske državljanke in državljani. S tem v naši poslanski skupini nimamo težav, če bi tak predlog imel soglasno podporo vseh političnih strank, vendar vem, da tega ne bo, vendar mi bomo ostali na tej strani, mi bomo tak zakon podprli. Če bi bile razmere drugačne, če ne bi bile volitve tako blizu, če bi se lahko nekateri vsak dan pogledali v ogledalo, bi lahko sprejeli tudi takšno stališče in bi terjali neko širšo soglasje, ker to si slovenski izgnanci zaslužijo. Vendar zaradi javnosti bom povedal, Stranka modernega centra ima 35 poslancev, predsednik Državnega zbora je prvi med enakimi in ima vso možnost, da skliče izredno sejo s podpisi 23 poslancev. Verjamem, da bo to predsednik Državnega zbora storil. In ko bo predsednik Državnega zbora to storil za slovenske izgnance, bomo Socialni demokrati to podprli. Seveda, predsednik Državnega zbora je menil, da je priznanje Palestine bolj pomembno kot priznanje in oškodovanje za naše izgnance. In verjamem, da bo tudi za naše izgnance to storil. Milan, jaz bom podprl ta predlog, ker gre za naše ljudi, in tudi Socialni demokrati bomo ta zakon podprli. Je pa vprašanje jutrišnjega dne, kako se bo kdo lahko pogledal v ogledalo. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Levica, v njenem imenu gospa Violeta Tomić. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Že na začetku naj povem, da bomo poslanci Levice predlog v prvi obravnavi podprli. Kako ga ne bi?! Tudi mi si od vsega začetka tega mandata prizadevamo za to, da bi izgnanci, interniranci, begunci in njihovi potomci prejeli odškodnino za premoženje, ki so ga uničili okupatorji in domači kolaboranti. Hkrati moram opozoriti, da naj bi po tem predlogu vojno škodo plačali slovenski državljani, ne pa naslednice držav, ki so to škodo povzročile. Na to rešitev pa res ne moremo pristati! V drugi obravnavi bomo predlagali, da se odškodnino izterja od teh držav. Po izračunu predlagateljev naj bi bilo za izplačilo upravičencem potrebnih 180 milijonov evrov. Ker je imela Nemčija predlani kar za tisoč 388 milijard evrov javnih izdatkov, 180 milijonov evrov res ne bi smel biti prav poseben problem. Dovolite pa mi, da podrobneje razložim naše stališče. Fašistična Italija, nacistična Nemčija in njuni sateliti so 6. aprila brez vojne napovedi napadli Jugoslavijo, jo okupirali in si priključili njeno ozemlje. V aprilski vojni in v štirih letih narodnoosvobodilne vojne so skupaj z domačimi kolaboranti povzročili nepopisne človeške žrtve in materialno škodo. Okupatorske države, zlasti Nemčija, niso nikoli povrnile premoženjske škode, ki so jo povzročile na javnem in zasebnem premoženju, zato je bila na volitvah 2014 ena od programskih točk Levice izterjava vojne škode. Prvič, skladno s tem sem 30. marca 2015 dr. Cerarja pozvala, naj v pogovorih z Nemčijo sproži vprašanje vojne odškodnine. To je bil čas, ko sta to vprašanje nemške vojne škode zastavili tudi Grčija in Poljska. Dr. Cerar, predsednik stranke predlagatelja, je odgovoril, da bi naše zahteve »privedle do poslabšanja odnosov med našo državo, Zvezno republiko Nemčijo in še nekaterimi drugimi državami, skratka z evropskimi partnericami«. Naprej, 7. julija 2016 sem isto vprašanje naslovila na Vlado. Pozvala sem jo, naj izkoristi krizo evropskih institucij, ki je nastala po odločitvi Britancev za brexit, da odpre vprašanja vojne škode. Vlada mi je odgovorila, da si »Republika Slovenija prizadeva za pričetek dialoga z Zvezno republiko Nemčijo na tem področju, a doslej še ni bila uspešna«. Kdaj, kje in kako so potekala ta prizadevanja, niso navedli, zato predpostavljam, da jih v resnici sploh ni bilo. Tretjič, 11. julija 2016 sem se obrnila še na ministra za pravosodje mag. Klemenčiča, ki mi je odgovoril, da »povračila vojne škode od Nemčije ali Italije po zanesljivih izkušnjah in mnenju našega zunanjega ministrstva ni pričakovati«. Zakaj vse to navajam? Ne zato, da bi izpostavila dvoličnost Stranke modernega centra, ki, dokler je bila na oblasti, ni hotela ničesar slišati o povračilu vojne škode; vedno so celo glasovali proti našim predlogom, všteto tudi z dr. Brglezom. Pred volitvami pa vložite zakon, ki ga danes obravnavamo. To izpostavljam predvsem zato, ker je krivično, da bi škodo, ki so jo povzročile okupatorske vojske in kolaboranti, prevalili na naše državljane, ne da bi jo vsaj poskušali izterjati od Nemčije. Vlada Mira Cerarja tega niti ni poskušala narediti. V 19. členu predloga navajate, da naj bi se 180 milijonov evrov odškodnin izplačalo iz treh finančnih virov: prvič, na podlagi pogodb z nekdanjimi okupatorskimi državami, zlasti Nemčijo; drugič, s prenosom finančnega in stvarnega premoženja Republike Slovenije na SDH; in tretjič, iz proračuna Republike Slovenije. Prvič je treba državljanom jasno povedati, kaj to pomeni. Cerarjeva vlada ni storila prav ničesar, da bi izterjala vojno škodo od Nemčije. To potrjujejo odgovori njenih funkcionarjev na moja vprašanja. Tudi prvopodpisani dr. Brglez je sedel tukaj in poslušal vse te odgovore. Bil je na primer zelo ostro proti notifikaciji Avstrijske državne pogodbe, da se slučajno ne bi zamerili Avstriji. Ne morem si predstavljati, da bi dr. Brglez zahteval izplačilo vojne škode zdaj, ko naši diplomati prosjačijo Nemčijo in druge velike države za podporo glede arbitraže s Hrvaško. Drugič, drugi vir je premoženje Republike Slovenije, ki bi se preneslo na SDH. Z drugimi besedami, vi predlagate, da bi del teh 180 milijonov evrov pridobili s privatizacijo državnih podjetij. V Levici privatizaciji seveda kategorično nasprotujemo. Vlada Mira Cerarja je razprodala ljubljansko letališče, NKBM in še več drugih podjetij. In prepričana sem, da večina oškodovancev ne bi hotela, da bi bile njihove odškodnine izgovor za privatizacijo podjetij, ki so jih prav oni ustvarjali. Tretjič, torej nam za izplačilo odškodnin ostane samo državni proračun. In tu je problem. Vlada Stranke modernega centra nadaljuje politiko varčevanja, še vedno so zamrznjeni skoraj vsi socialni prejemki. Varčuje se pri pokojninah in podobno. Poleg tega vlada načrtuje zmanjšanje obsega javnih izdatkov in javnih prihodkov. To pa pomeni, da bo denar za izplačilo odškodnin treba vzeti nekemu drugemu sektorju. Za Levico so edina rezerva, ki bi jo lahko uporabili za odškodnine, sredstva, ki so predvidena za izpolnitev ciljev Nata za Slovenijo. Vlada namreč namerava za vzpostavitev dveh bataljonskih bojnih skupin porabiti 1,2 milijarde evrov. Za 56 oklepnikov boxer naj bi plačali 280 milijonov evrov. Skratka, edini proračunski vir za odškodnine so ti izdatki za Nato. Seveda me zanima, od kod bi 180 milijonov evrov za odškodnine vzel predlagatelj dr. Brglez. In upam, da mi boste to v nadaljevanju pojasnili. Ostale pripombe bomo predstavili v nadaljnji razpravi. Nič takega ni, kar se v drugi obravnavi ne bi dalo popraviti. Osnovni problem so vedno finančna sredstva. V Levici se zelo dobro zavedamo, da so imeli begunci, interniranci, izgnanci in druge žrtve praviloma zelo težko življenje. Ko so se vrnili iz Nemčije ali iz begunstva, so pogosto našli izropane ali v celoti uničene domove. Jasno je, da se je družina, ki se je vrnila v uničen dom, bistveno težje prebijala tudi v miru. V Levici se tudi zelo dobro zavedamo, da večina izgnancev, internirancev in njihovih potomcev živi na Bizeljskem, v Posotelju in nasploh na podeželju. Pogosto so to revni upokojenci, upokojenci s kmečkimi pokojninami ali celo brez pokojnin. Velikokrat so to prav ljudje, ki jim je Pahorjeva vlada leta 2012 odvzela državne pokojnine in varstveni dodatek. Njim in njihovim družinam bi 6 tisoč evrov prišlo res zelo prav. In če bi bili poslanci Levice populisti, za kar nas včasih razglašate, bi brez pripomb glasovali za. Ampak Levica zastopa stališče, da moramo prav vsem, ki živijo v revščini, zagotoviti dostojne socialne prejemke; seveda tudi žrtvam vojn in njihovim potomcem. Pri tem pa mora biti glavni kriterij to, kako naši prebivalci živijo tukaj in zdaj, ne pa škoda, ki jo je okupator povzročil pred 75 leti. Slovenija je v celoti odgovorna za blaginjo svojih prebivalcev; za vojno škodo pa so odgovorne naslednice držav, ki so nam to škodo povzročile. Zato bomo zakon danes podprli, v nadaljevanju pa si bomo prizadevali za to, da odškodnino izterjamo od Nemčije; ne pa da jo preložimo na naše državljane. Edina druga opcija, ki je še sprejemljiva, je, da se odškodnine, kot sem že prej povedala, krijejo iz sredstev, ki so predvidena za oboroževanje. Privatizacija podjetij pa nikakor ne pride v poštev. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Predstavnik predlagatelja dr. Milan Brglez dobi besedo kot prvi, potem pa vsi ostali. Izvolite, gospod predsednik.
Hvala, gospod podpredsednik. Zahvaljujem se za to možnost, ki je običajna po predstavitvi stališč, da predlagatelj pove vsaj nekaj odgovorov, ki so bila izpostavljena, ali pa zavrne tiste najhujše insinuacije, ki so bile izpostavljene. Najprej, ne gre za ideološko temo, razen če kdo meni, da je naša ustava ideološka in da je tudi ideološki tudi zakon o žrtvah vojnega nasilja iz leta 1995, na katerega se ta sklicuje. Seveda se ga je skušalo spremeniti z ideološkimi nameni, vendar ga leta 2005 ni bilo mogoče spremeniti. In tisti, ki so upravičeni do poplačila, so zgolj tisti, ki ta status žrtve vojnega nasilja imajo. Ali ga imajo zaradi tega, ker se jim je vojno nasilje neposredno zgodilo ali ker so bili potomci, ni pomembno; pomembno je, da ta status žrtev vojnega nasilja imajo in ta zakon je osnova. Ta zakon je obljubil plačilo odškodnine oziroma škode v skladu s posebnim zakonom. Da je prišlo do te odškodnine, smo morali počakati do leta 2001, ko je šlo za Zakon o plačilu odškodnine žrtvam vojnega in povojnega nasilja, ki se je osredotočil zgolj na negmotno škodo, torej na škodo ali pa telesno in duševno trpljenje ter izgubo bližnjega kot osnovo za to. Ampak če gledamo vso problematiko poprave krivic, vemo, da je še nekaj zakonov, ki so pomembni. Prej sem povedal, tri primerljiva obdobja. Tisto, ki je vezano na 2. svetovno vojno, na prejšnji sistem in na našo osamosvojitev. Tisto, ki je vezano na povojno obdobje, tukaj je Zakon o denacionalizaciji primerljiva zadeva v toliko, kolikor se nanaša na premoženjsko škodo. Tisto, kar se nanaša na osamosvojitveno obdobje, smo leta 1991 sprejeli Zakon o delnem povračilu škode, povzročene z vojaško agresijo na Republiko Slovenijo v letu 1991; medtem ko je to vprašanje gmotne škode vsem žrtvam vojnega nasilja med 2. svetovno vojno ostalo odprto. In kot sem prej tudi zelo jasno povedal, brez posebne pravne osnove do tega poplačila sploh ne more priti. Slovenija ni pravno odgovorna, je pa moralno odgovorna, da zapre to vprašanje, dokler so te žrtve še žive. Bodimo odkriti, lahko čakamo še nekaj časa, kar bi najverjetneje vsi najraje naredili, potem tega vprašanja preprosto ne bi bilo več. Vsekakor jaz to delam s čisto vestjo, če hočete, pogledam se v ogledalo, kadar hočem, spim zelo dobro in bom spal še naprej tako dobro, dokler bom pač delal tisto, za kar verjamem, da je prav narediti. To je osnovno, kar bi o teh zadevah hotel reči glede vprašanja ideološkosti, osnov. Drugo vprašanje, ki je bilo izpostavljeno malo tako s strani, da mi je Palestina bolj pomembna kot to vprašanje. Dokler ni opravljena splošna razprava in dokler ne vemo, kakšna je končna usoda te splošne razprave, tudi izredne seje ni mogoče glede tega vprašanja Palestine vložiti. To vsi dobro vemo. Vprašanje Palestine se je pojavilo kot eno od vprašanj, ki ga je najverjetneje vredno v tem mandatu dokončno zapreti, nisem bil pa tisti, ki bi na tej točki z izredno sejo to kot prvi izpostavil. Sem pa v bistvu spet sledil tistemu, čemur sem konstantno glede tega vprašanja govoril; so pa to vprašanja na različnih nivojih pomembnosti. Niso sploh primerljiva, niso primerljiva, res niso; in jih ne bi skušal na ta način preprosto izenačiti. Kot tudi ni primerljivo razpravljati o odgovoru na poslansko vprašanje, ki ne privede do nobene rešitve. Privede do tega, da imamo šest ur splošne razprave o določeni temi brez zaključkov, to dobro vemo. V tem mandatu smo to celo enkrat izkusili in je bilo zelo neproduktivno. Bolj produktivno je sprejeti kakršenkoli akt kot karkoli takega narediti; je pa tisto klasična zadeva, da kadarkoli se poslansko vprašanje postavlja, se potem pravi, da si pač proti določeni zadevi. Ne, nisi proti tisti zadevi, si proti razpravi o tej zadevi, ki nima nobenega končnega učinka; si pa lahko za zakon, za akt ali za karkoli drugega. Prav tako je povsem neprimerljivo gledati ali pa primerjati s tem vprašanjem odločanje ali pa utemeljitev tega, zakaj na določen način gledaš na Avstrijsko državno pogodb. Nima velike veze, razen da je treba pogledati vso kompleksnost Avstrijske državne pogodbe. Če po 25 letih spremeniš kurz, to lahko pomeni nekaj zelo neprijetnega glede tvojega dosedanjega kurza, ki je imel na eni strani tudi mednarodnopravne implikacije in na drugi strani se je treba zavedati vse kompleksnosti vprašanja nasledstva tovrstnih pogodb, preden poskušaš to zadevo primerjati. Naslednja zadeva, ki bi jo rad izpostavil na samem začetku, se pa nanaša na, kot je bilo rečeno, »izterjati od Nemčije«. Dejansko to vprašanje nikoli v razmerju do Nemčije ni bilo povsem zaprto; na drugi strani je pa tudi res, da čeprav so obstajali sklepi Vlade, ga dejansko naša diplomacija nikoli niti poskušala ni odpreti, kaj šele zapreti. Beseda izterjati pa pomeni ne samo, da je odprto, ampak da se strinjamo o tem, kakšna je višina, da se strinjamo še o marsičem drugem in da imamo sredstva, s katerimi to počnemo. Dejstvo, da se predvideva tudi kakšna mednarodna pogodba, s katero bi lahko, seveda v razmerju do določene države, in to je Nemčije, to zadevo pomagali reševati, je vsaj za njihove razmere, tudi sama višina, precej drugačna od tiste, do katere je prišla tako imenovana Šturmova komisija, ki je to zadevo pripravila. In simbolični vidik tega je ravno v tem, da nikoli ne moreš vedeti, v kakšnem času bi tovrstno diplomatsko delo lahko obrodilo posredne ali neposredne sadove. Ker pa človek ne more obremenjevati tudi, predvsem na koncu, proračuna, to se pa strinjam, zaradi tega je ta simbolična omejitev, do katere smo prišli, po mojem smiselna, upravičena, če jo poskušamo. Zadeva je taka – ali gremo v celoti reševati celotno zadevo in pridemo do rezultata, da tega niti pod razno v nobenem kontekstu ne moremo narediti; ali pa skušamo to vprašanje reševati na razumski, simbolni način. Škoda, ki je bila storjena, ni bila simbolna. Ampak vsaj na simbolni način dajmo priznanje za to škodo, ki je bila takrat storjena; še zlasti tistim, ki jim je zgodovina 75 let nekako zanikala tisto osnovno mesto, ki so ga imeli v primerjavi z drugimi, ki so bili tudi na nek način žrtve 2. svetovne vojne. Še zlasti mislim pri tem, dobro veste, na izgnance, ki se jih je kar malo pozabilo na takšen ali drugačen način. Vložitev zakona in njegovo sprejemanje je lahko nek simbolni dolg, ki smo ga dolžni; ampak dolžni bomo v pravnem pogledu šele, če bo ta zakon sprejet. V nasprotnem primeru ni nobene osnove, ker je prosto polje presoje, tudi po mnenju Ustavnega sodišča, tako široko, da bi lahko zgolj žrtev za trpljenje ali pa škoda za trpljenje bila dovolj, da bi bila osnovna ustavna norma izpolnjena. Potrebna je politična volja, da to zadevo zapremo. Potrebna je v tistih okvirjih, če je to ideološko mogoče narediti. In kot sem že prej rekel, če je ideološko sporen zakon iz leta 1995, potem smo vsi lahko v takšnem; ampak tudi takrat, ko se ga je skušalo spremeniti, se ga leta 2005 ni spremenilo v tem državnem zboru na tisti temeljni točki, kjer se za koga lahko ta zadeva postavlja kot takšna. Če pa ne bi bilo vseh teh osnov in če ne bi bilo dobro opravljenega medresorskega dela tudi v vašem času, potem nekaterih rešitev, nekaterih možnosti tudi v tem zakonu ne bi mogli domisliti, ker takšni zakoni vedno predpostavljajo medsektorsko usklajevanje, do katerega pa glede na to, kar je bilo povedano, v tem mandatu niti ni moglo priti. To je temeljna razlaga, zakaj je bil ta zakon vložen šele zdaj. Vsekakor je bil pa vložen mnogo pred tem, ko se je zgodilo z mandatom vlade tisto, kar se je zgodilo. Teh stvari ne bi na ta način izenačeval, vsaj ne na tej točki. Toliko je bilo dobro za izhodišče razprave, pa še v nadaljevanju.
Postopkovno, gospa Violeta Tomić.
Jaz bi vas prosila, da dr. Brgleza opozorite, da ne zlorablja vloge predlagatelja za polemiko, ko mi še nimamo replike. Bi rekla, da nikakor ne morete polemizirati z mojim stališčem, kajti moje navedbe zagovarjajo to, da vendarle zagovarjate hlapčevsko držo do zahodnih držav. Res ne morem verjeti, kako boste od Nemčije zahtevali 180 milijonov evrov, če si ne upate zavzeti za notifikacijo Avstrijske državne pogodbe, ki za Avstrijo dejansko ne bi imela nobenih posledic. Če pa poslansko vprašanje po vašem mnenju, kot ste rekli, ne privede do rešitve, potem ne vem, čemu jih imamo. Poslansko vprašanje predvsem opozicijskih poslancev je namenjeno temu, da se odpre to vprašanje in da tudi slišimo, kaj vlada misli o tem vprašanju; kajti pet, šest poslancev pri takšnem nasprotovanju, kot ga je pokazal dr. Cerar in vsi vaši ministri, res ne bi imelo smisla. Prosim, da se vzdržite polemik, kajti potem mi nimamo možnosti povedati ničesar. Hvala.
Velja, saj mislim, da smo se razumeli. Predlagam, da nadaljujemo z razpravo. Kot prva dobi besedo gospa Marinka Levičar.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Lepo pozdravljeni vsi, ki ste tukaj, čeprav vas je bolj malo! Jaz moram najprej povedati, da jaz ideološko s tem predlogom zakona nimam nobenega problema, ampak meni se zdi škodljiv prav zaradi tega, ker bodo to breme plačali naši državljani. Okrog 200 milijonov evrov naj bi to stalo, tako so izračunali predlagatelji; izračunali pa so na osnovi tega, da je zdaj okoli 40 tisoč upravičencev po zakonu o žrtvah vojnega nasilja. To število pač upada, ker se ljudje starajo. Ampak jaz sem prepričana, da v tem številu po Zakonu o žrtvah vojnega nasilja prav gotovo niso zajeti vnuki. Po tem predlogu zakona naj bi odškodnino dobili tudi vnuki teh oškodovancev, torej predvsem teh izseljencev, izgnancev. Jaz razumem ta zakon v tem smislu, da bodo to odškodnino dobili na prvem mestu predvsem izgnanci, to so ljudje, ki so bili izgnani iz Posavja, okolica Krškega, Brežice, tisti konec, pa tudi na del Štajerske. S tem, kar je rekla kolegica Violeta, da gre predvsem za kmečka področja, da so ljudje tam bolj revni, da težko živijo, se ne strinjam v celoti, ker so se ti ljudje razselili, ker gre tudi za vnuke, ker gre za otroke teh izgnancev, ki živijo po celi Sloveniji. In naj samo mimogrede omenim, da sta tudi moja dva otroka vnuka izgnancev. In jaz ne vidim nobene upravičenosti mojih otrok, da bi sedaj to odškodnino dobili, res ne. Nihče od njiju ni socialno ogrožen, tudi otroci tasta in tašče niso ogroženi. Toliko samo mimogrede za začetek. Meni se zdi ta zakon krivičen zaradi tega, ker sem skoraj v celoti prepričana, da bo šlo to v celoti na breme državnega proračuna leta 2020. Ne verjamem, da se bomo kaj pogajali z Nemčijo in da bomo to pereče vprašanje z Nemčijo odpirali. Razlogi za to so bili že tudi navedeni, da to pač ne bo nekako dobro za Slovenijo. In bojim se tudi, da bo res zato ta zakon prinesel še več krivic po 73 letih drugim kategorijam. Tudi to, da so različno velike družine bile takrat izgnane. Sedaj se bo to število samo množilo, ker je vedno več vnukov. To se mi nikakor ne zdi v redu. Predlagatelj ni povedal ene ključnih dilem, ki jo imam jaz pri podpori tega zakona, in sicer zakaj zakon ni šel preko vlade. Zakaj je bil vložen šele v zadnjem obdobju? Zakaj je bil vložen kot poslanski zakon? Zakaj ni to zakon te vlade, saj je Stranka modernega centra glavna stranka oziroma vodilna v tej koaliciji, ima tudi ministrico za finance, ki se ni mogla nič izreči o tem zakonu, pa tudi predsednika Vlade. In da sedaj to breme prelagamo na novo vlado, ne vem, ali Stranka modernega centra ne misli sodelovati v novi vladi, trudijo se, da bi bili. In ne vem, zakaj se sedaj to breme prelaga na novo vlado? Naj se potem v začetku naslednjega mandata to vprašanje začne, naj ga začne takrat vladna koalicija; ali pa bi ga ta morala bistveno prej začeti. Ne vem, zakaj to v zadnjem hipu, v tem obdobju, ko nima več ne vlada ne mi, poslanci; bomo samo še na izrednih sejah delali in bo delo bistveno bolj oteženo. Res ne vidim razloga, da po 73 letih sedaj hitimo s sprejetjem tako pomembnega zakona. Zlasti jaz vidim velik pomen – vsaj tako kaže, čisto realne ocene tako kažejo –, da bo moralo iti vse to iz proračuna. Vemo pa, kaj vse bi moral proračun zagotoviti v dobro vseh državljanov. Vemo, kakšno je stanje na področju zdravstva. Moram reči, da sem bila prav zgrožena, ko sem poslušala televizijsko oddajo o stanju v mariborskem kliničnem centru, ko nimajo denarja niti za nabavo novih osnovnih diagnostičnih aparatov niti za vso bolnišnično opremo; pa da ne govorimo o pokojninah, o javnih uslužbencih in tako naprej. To, kar so opozorili že v našem stališču poslanske skupine, s čimer se v celoti strinjam. Hvala.
Besedo ima gospod Matjaž Han.
Zelo na kratko. Ravno zaradi te razprave pred menoj si takih razprav naši izgnanci ne zaslužijo, da bomo kazali s prstom drug na drugega, kdo je kriv, kdo je manj kriv in kdo je bolj upravičen do kakšnih finančnih sredstev. To ni fer do naših izgnancev, to ni fer do naših ljudi. To, Milan, si naredil samo ti. Zakaj? Ti dobro veš, kolikokrat smo se pogovarjali, kolikokrat smo dali poslanska vprašanja. Jaz govorim za moje izgnance v mojih Radečah. Jaz sem za ta zakon izvedel pet minut, preden ste šli na novinarsko konferenco; in to ni fer. In zdaj si bodo zaradi takšne ihte izgnanci, ki so pretrpeli med 2. svetovno vojno in vse do devetdesetega leta naprej, zaslužili takšne razprave. Nimamo denarja za to, si ne zaslužijo in tako naprej. Tega si oni preprosto, tega jaz ne bom dovolil. Jasno je treba povedati, da lahko denar zagotovimo samo iz državnega proračuna. Jaz sem za. Iz državnega proračuna, to je prvič. Jaz nisem za to, da obremenimo slovenska podjetja, to, kar si zapisal, da pobiramo denar iz SDH. Kako ga lahko pobiramo? Samo na tak način, da bomo prodali slovenske firme. Jaz nisem za to. Sem pa za to, da gre iz državnega proračuna, zavedajoč se, da ima državni proračun vsaj neke omejitve; ampak če bo zakon, ga bomo morali spoštovati. Tukaj pisati, da ne bojo plačali davka, to piše notri, ko bodo dobili ta sredstva, tudi s tem se strinjam. Da bo SDH reševal vse administrativne zadeve, da se bo SDH s tem ukvarjal – pa to so nonsensi! SDH se ne ukvarja in ne dela s slovenskim premoženjem. Naša naloga pa je, da spišemo tak zakon oziroma ga popravimo, da jasno povemo ljudem, ker na balkonu je tudi predsednica Društva izgnancev, da bojo dobili čez dve leti denar, ampak da bo ta denar iz državnega proračuna. Samo imejmo obraz do ljudi, zato sem jaz rekel, da se je treba pogledati v ogledalo. Ljudem je treba jasno povedati, da si zaslužijo, dali bomo to iz državnega proračuna in pika. Ker tudi če je ta zakon sprejet pred volitvami, bodo ljudje prvi del najprej dobili 1. januarja 2020, drugi del [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Besedo ima gospa Violeta Tomić. Izvolite.
Odkar sem v tem parlamentu, vidim marsikaj, česar ne bi vedela in verjela, če me ne bi bilo. Tako kot ne bi razumela tudi Prešernovega verza: »Ne vedel bi, kako se v strup prebrača vse, kar srce si dobrega obeta.« V Levici od vsega začetka skušamo in se zavzemamo za povrnitev vojne škode. Tudi v ta parlament so me prinesli glasovi izgnancev in pozdravljam predsednico Društva izgnancev, ki je na balkonu. Ravno zato smo v Levici za to, da se ta tema konstruktivno obravnava, čeprav se ne morem izogniti občutku, ki je zelo neprijeten. Spoštovani dr. Brglez, imam občutek, da bi vi za svojo predvolilno kampanjo državljanom mirno zaračunali 180 milijonov, ne glede na to, da bi tudi prodali državna podjetja za to. Tukaj pa imam velik problem. Ta zakon, kot ste ga tukaj pripravili, je krivičen, ker je krivična ta opredelitev. Verjetno ste se tudi zelo kratek čas ukvarjali s to tematiko. Tako na horuk je to prišlo. Zakaj krivičen? Ker zakon predvideva, da izgnancem in še nekaterim kategorijam oškodovancev, ki imajo status žrtev vojnega nasilja, ni treba predložiti dokazil o povzročeni vojni škodi. To je seveda prav. Mi vemo, da je ta dokazila po tolikih letih težko dobiti, in vemo tudi, da so arhivi o popisu vojne škode, predvsem na območju Krškega in Brežic, izginili v poplavah leta 1990. Tam je bilo tudi največ izgnancev. Ampak zdi se mi krivično, da ta izjema ni predvidena tudi za internirance, begunce, taboriščnike, osirotele otroke in druge oškodovance, ki so bili v zelo podobnem položaju. Ko so se vrnili domov, so bile njihove hiše porušene, živina, konji in orodje so izginili, morali so izsekati vinograde, ki jih ni nihče oskrboval ta čas. Skratka, zakaj tudi za njih ne velja ta izjema? To, kar je rekel prej kolega Han, povzroča veliko stisko med izgnanci, kajti prepričana sem, da si prav nihče od njih ne želi, da bi prodali podjetja, ki so jih ustvarjali z lastnim delom, zato da bi se popravila krivica. Od Nemčije je treba izterjati to vojno škodo. In če bomo mi ponižno tiho napram svojim partnericam, sosedam, ne bomo s tem nič bolj državotvorni. Imamo neko nagnjenje po samokaznovanju. Sami smo utrpeli škodo in sami si bomo škodo poplačevali. Tako ne gre. In da ilustriram to stisko tudi drugih oškodovancev, vam bom prebrala nekaj vrstic pisma, ki sem ga v teh dnevih dobila: »V medijih smo zasledili, da predsednik Državnega zbora vlaga v obravnavo zakona o povračilu premoženjske škode žrtvam iz druge svetovne vojne, predvsem izgnancem. Apeliramo na vas s prošnjo, da bi bilo pošteno prej povrniti škodo za izgubljeno življenje naših staršev, česar nekatere žrtve vojnega nasilja nismo bile deležne. Gre za otroke padlih borcev, ki smo izgubili enega ali oba starša v borbi ali v taboriščih med 2. svetovno vojno. Sicer so nam pred leti dodelili status žrtve vojnega nasilja, nam izplačali 15 tisoč tolarjev, kar je 600 do 800 evrov, in obljubili, da bomo končnega poplačila deležni kasneje; nato pa so nas kar pozabili. Po vojni smo ravno otroci brez staršev najbolj trpeli in s svojimi otroškimi rokami ogromno prispevali k obnovi domovine. Že šest in sedemletni otroci smo morali pomagati na kmetiji, da smo pridelali hrano zase in za obvezne oddaje pridelkov. Naše otroštvo je bilo zaznamovano in uničeno ob težkem fizičnem delu, mnogi smo pustili tudi šolanje, nekateri smo z učiteljevim dovoljenjem hodili v šolo le dvakrat tedensko jeseni in spomladi, ko je bilo veliko dela. Kljub temu da smo bili odlični in nadarjeni učenci, nismo nadaljevali šolanja, ker nas je mama potrebovala za delo na domači kmetiji. Tako je bila naša usoda vnaprej določena in nadaljevanje šolanja je bilo omogočeno zgolj najmlajšim od nas. Naš oče je bil ujet kot borec 10. Ljubljanske brigade pri Podpeči jeseni leta 1943. Odpeljan je bil v zapor v Begunje, od tam aprila 1944 v taborišče Mauthausen, podružnica Melk. Kot prisilni delavec je delal v tovarni orožja, kjer je že čez pol leta zaradi izmučenosti in izvajanega nasilja umrl. Zapustil nas je pet otrok, vse v starosti do devetih let. Pomanjkanje očeta je najbolj prizadelo najstarejšega brata, ki je pri sedemnajstih letih naredil samomor. Želimo vas opozoriti na razlike v obsegu priznanih pravic otrok umrlih borcev internirancev v primerjavi z otroki domobrancev. Z veliko gotovostjo vam lahko opišemo primer v naši širši družini, ko je njihov oče, sodelavec domobrancev, po vojni pobegnil v Argentino, od tam pošiljal gmotno in denarno pomoč, njihova mati pa je po njegovi smrti dobila tudi pokojnino. Vsak od živih otrok je dobil 10 tisoč evrov odškodnine v enkratnem znesku. Deležni so tudi mesečne rente pri pokojnini in oproščeni plačevanja dodatnega zdravstvenega zavarovanja. Po umrli sestri pa so trije vnuki od domobranca, rojeni okoli leta 1960, dobili vsak po 3 tisoč evrov. Zastavlja se nam vprašanje, čemu so otroci in vnuki domobrancev večvredni kot mi, otroci umrlega borca. Čemu se storjeno krivico popravlja z delanjem nove, še večje? Na podlagi česa oziroma katerega zakona taka razlika v višini odškodnine? Prosimo vas, da se ob tej priložnosti zavzamete tudi za našo stisko in prestano gorje. Tako zaznamovanih s težo let in boleznijo nas je z vsakim dnem vse manj. Ob nizkih pokojninah si moramo plačevati še dodatno zdravstveno zavarovanje, katerega plačila so nekateri s statusom žrtve vojnega nasilja oproščeni. Apeliramo na vas, da se zakonsko uredi in izenači obseg pravic, višina odškodnine, oprostitev plačila dodatnega zdravstvenega zavarovanja, renta in tako naprej iz naslova oziroma statusa žrtve vojnega nasilja.« Zakaj sem to prebrala? Ker je treba ljudem pomagati s prej navedenimi oprostitvami plačila zdravstvenega zavarovanja in podobnimi stvarmi, da bodo vsi lahko enako živeli; in nikakor ne z enim segmentom, ki ga bomo zdaj rešili. Kot sem že rekla, v Levici bomo tvorno pomagali. Spoštovani gospod Brglez, vi niste dali rešitve, vi ste postavili kup vprašanj pred nas tik pred iztekom mandata. Eno teh vprašanj je tudi naslednje. Upravičenci po zakonu bi bili, kot ste napisali – upravičenci sami, kakor tudi njihovi otroci in vnuki. Teh oškodovancev je zdaj zelo malo, ker se je vojna končala pred 73 leti. Večinoma bodo upravičeni otroci ali celo vnuki. V vašem predlogu zakona sploh ni jasno določeno, koliko te odškodnine bodo zares dobili, tako da bi rekla, da je ta številka zelo anekdotična. Naj vam navedem dva primera, recimo da imamo na eni strani oškodovanca, ki nima živih potomcev ali pa so živi samo njegovi pravnuki in bo prejel 6 tisoč evrov; na drugi strani pa imamo oškodovanca, ki je pokojni in ima tri otroke. In le-ti naj bi dobili vsak po 6 tisoč evrov, kar pomeni, da naj bi družina dobila 18 tisoč evrov. In če bi imel oškodovanec 10 vnukov, bi družina dobila desetkrat 6 tisoč evrov, torej 60 tisoč evrov. Lahko pa se bere tudi tako, da en oškodovanec dobi 6 tisoč evrov, pa da se deli med potomce. Vidim, da kimate; tega niste jasno opredelili v tem predlogu zakona in je zavajajoče ter tudi zaskrbljujoče. Te stvari je treba premisliti, močno premisliti, da ne bi povzročali dodatnih krivic. Za konec bom rekla, da ne smemo bremena krivic prevaliti na druge državljane Slovenije. Jasno je treba tudi povedati, katera podjetja ste predvideli za prenos na SDH, katera podjetja bi za ta namen prodali, kajti nikakor tega ne moremo podpreti. Od vas bi pričakovali, da se javno zavežete, da bodo sredstva izterjana od Nemčije; in da se javno zavežete tudi za to, da v primeru, da Slovenci plačamo to odškodnino, grejo ta sredstva iz proračuna za Nato. V tem primeru boste imeli našo popolno podporo, kajti prepričani smo, da morajo izgnanci po toliko letih končno doživeti poplačilo vojne škode na pravičen in pravi način. Hvala.
Besedo ima kot zadnji gospod Igor Zorčič. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz se opravičujem, če bom kaj zakašljal, malo se me prehlad loteva, ampak to me ni ustavilo pri tem, da pridem na to točko in razpravljam o zakonu, ki se mi zdi zelo pomemben za odpravo določenih krivic, povzročenih med 2. svetovno vojno. Presenečen sem danes malo nad to razpravo, sploh od kolegov iz Levice, Desusa, SD; Slovenska demokratska stranka me niti ne preseneča toliko, nekako predvidljivo je bilo, da bodo v razpravo o zadevi, ki sama po sebi ni ideološka, prinesli spet neke zgodbe iz 2. svetovne vojne in začeli odškodnine za premoženjsko škodo prepletati z zadevami, ki so se dogajale predvsem po 2. svetovni vojni. Preseneča me ta razprava kolegov v tem smislu, češ zakon nekako podpiramo; po drugi strani pa se predlagatelju očita, da cel kup novih vprašanj, da dela celo krivico izgnancem in oškodovancem, da se mora vprašati, ali se lahko pogleda v ogledalo, da vse skupaj ni fer. Mislim, da so to tako grobi očitki, ki kažejo kvečjemu na nek dvoličen pogled na celotno zadevo, ki je skozi našo zgodovino tudi rezultiral temu, da mi takšnega zakona, kot ga obravnavamo danes, še nismo obravnavali v tem državnem zboru, pa bi ga že zdavnaj morali. Mislim, da so takšni očitki v smislu napadov na predlagatelja, češ da si je drznil kot prvopodpisani od nas, poslancev, ki smo dali podpise za ta zakon, vložiti zakon, ki odpira neke zadeve, neke rane, neutemeljeni, kontraproduktivni in ne bodo nikoli privedli k rešitvi tega vprašanja, ki ga nekateri čakajo že celo življenje, nekateri ga pa niso in ga ne bodo nikoli dočakali. Razprava o tem, da se je v parlamentu odprla nekakšna razprava kontra izgnancem – takšni očitki so seveda neutemeljeni. Mislim, da se izgnanci nimajo pred komerkoli počutiti zapostavljene ali pa da jim kdorkoli očita, da so sprožili to vprašanje. Prav nasprotno, oni imajo svojo pravico vse od takrat, ko so bili oškodovani, in so tisti, ki imajo nekakšen moralni višek proti vsem ostalim, nam, ki moramo odločiti o tem, kdaj in kako bodo prišli do svoje pravice. Če se nekatere vlade te države in naše prejšnje države niso spravile k reševanju tega vprašanja, to ni naša krivda; pa vendarle če lahko mi skozi določene ukrepe, tudi skozi sprejetje določenih zakonov oziroma zakona, kot je ta, prisilimo to ali naslednjo vlado, sploh pa naslednjo vlado ali pa naslednje vlade, da se lotijo tega vprašanja, potem menim, da je na mestu, da takšen zakon podpremo ne glede na to, da odpira določena vprašanja. In če mislite, da se kdo od oškodovancev, izgnancev ali pa upravičencev po tem zakonu počuti nekako zapostavljenega ali pa v nekem slabšem položaju od vseh ostalih, sploh do tistih davkoplačevalcev, ki naj bi jih takšen zakon prizadel, naj omenim, da smo bili v naši kratki zgodovini priča številnim odškodninam, ki so se izplačevale iz proračuna, tudi odškodninam Rimskokatoliški cerkvi, raznoraznim plemičem z naslova denacionalizacije in postopkov, ki so sledili postopkom denacionalizacije. Mislim, da moramo to, ker to ni nikakršna posebna praksa v naši državi, vedno znova uporabiti tam, kjer je pač to potrebno, da se rešujejo določene pravice. Ocenjujem, da je ta zakon žal leta 2018 – žal, lahko bi bil prej – prvi korak, da se o tem v tem državnem zboru pogovarjamo v neki izvedbeni fazi, ne kot neko poslansko vprašanje ali pa vprašanje določeni vladi; ampak kot vprašanje o tem, ali naj bo določena rešitev zapisana v zakonu in ali naj bo ta zakon sprejet. Jaz sem vesel, da smo to predlagali v Poslanski skupini Stranke modernega centra. Predvolilni čas je tukaj, očita se, češ da je ta zakon predvolilni, ampak če je to edini očitek zakonu, potem jaz nisem prepričan, da vemo, zakaj se zakoni sprejemajo. Upam, da bo ta zakon šel skozi v tem mandatu; pa tudi če ne, sem prepričan, da je to vprašanje ostalo odprto že za začetek naslednjega sklica parlamenta in vlade. In če me danes vprašate, zakaj nimamo odgovora Vlade ali kaj podobnega; saj mi smo slišali neke pomisleke Vlade že pri vprašanjih, ki so se pojavljala ob poslanskih vprašanjih. Moramo vedeti, da so določeni zakoni lahko poslanski in o njih odločamo samo poslanci. Ne glede na stališče vlade jaz verjamem, da ima recimo ministrstvo za finance lahko drugačen pogled kot ministrstvo za delo ali pa ministrstvo za gospodarstvo. Skratka, ne glede na to moramo mi ob pretehtanju vseh okoliščin, za katere bomo izvedeli tudi ob nadaljnjem odločanju o tem zakonu, danes smo šele pri splošni razpravi, bomo pač v pretehtanju vseh teh okoliščin ugotovili, ali zakon lahko gre skozi na ta ali na drug način. Če so odprta določena vprašanja, bomo nanje odgovorili tudi z ustreznimi amandmaji; me pa moti razprava v tem smislu, češ zdaj ste pa vsega vi krivi, ker ste predlagali ta zakon. Očitno nekdo to izgovarja z občutkom določene krivde, ker se podobnih rešitev ni poslužil sam v preteklosti. Sem pa zadovoljen po drugi strani, ker ta reakcija kaže na to, kako občutljiva je ta tema in kako nujno jo je rešiti. Hvala lepa.
Postopkovno, gospa Violeta Tomić. Izvolite.
Poslancu Zorčiču bi rada povedala, da ni prav in da je krivično, da nas mečete v isti koš recimo z Desusom, ki je jasno povedal, da predloga zakona ne bo podprl. V Levici se zavedamo, da je problematiko odškodnine izgnancem nujno urediti. Imamo pa pomisleke in bomo tudi v naslednji obravnavi predvsem zasledovali namen, da se vojna škoda povrne s strani Nemčije, ne da si jo bomo Slovenci sami, ki smo jo doživeli, tudi plačali. Vi imate dovolj glasov, vedno ste lahko počeli to, kar ste hoteli, tako da stvari ni vprašljiva, ali bo šlo skozi ali ne. Ampak v Levici se zavezujemo, da bomo konstruktivno sodelovali pri izdelavi tega zakona in pomagali, ponujamo roko. Pomisleki, ki jih imamo in ki so glede časa in načina predloga tega zakona, so legitimni. Ampak ko bomo reševali problematiko izgnancev, bo naše delo na tem zakonu vedno popolnoma konstruktivno in v smeri pravičnih rešitev. Hvala.
Vaš odziv bomo smatrali kot repliko, gospa Violeta Tomić, zaradi morebitnih postopkovnih preprek. Gospod Matjaž Han, imate postopkovno. Izvolite.
Rad bi povedal, da sem bil izrabljen in da me je gospod Zorčič vzel iz konteksta in govoril o Socialnih demokratih. Socialni demokrati smo zakon, ki ga imamo danes na mizi, dobili minuto prej v roke oziroma še v roke ne, preden ste šli v Stranki modernega centra sami na novinarsko konferenco. In mi o tem zakonu žal nismo vedeli nič. Mi ta zakon in njegovo smer absolutno podpiramo, bomo danes glasovali absolutno za; z nekaterimi členi znotraj tega zakona pa se ne moremo strinjati. Je pa zanimivo, Igor, oba veva, od kod prihajava, veva, kaj morava zagovarjati, če sva zelo iskrena; ampak pri nekaterih drugih zakonih si bolj upošteval pravne norme.
Postopkovno je to, gospod Matjaž Han. Gospa mag. Julijana Bizjak Mlakar, izvolite, imate besedo za postopkovni predlog.
Postopkovni predlog, naj se razpravljavci držijo tega, kako bodo oni glasovali o tem zakonu. Sama bom podprla ta zakon, čeprav smo mi posebej izpostavili, kaj vse je narobe v tem zakonu, kar pa ne pomeni, kako bom glasovala. Sama bom glasovala za zakon, vendar pa pričakujem, da bo predlagatelj sporne točke izločil v nadaljnjem postopku in dosegel soglasje. Dejstvo je, in zato sem tudi razočarana, da je predlagatelj vrgel jabolko spora med stranke, med poslance, češ zdaj se pa vi med seboj prepirajte. Jaz sem resnično imela dr. Brgleza za človeka dialoga, da smo se sposobni usesti skupaj in se o zadevah tudi pogovoriti. In zaradi tega sem seveda zelo razočarana nad tem zakonom. Mislim pa, da je sramota, kar smo danes tukaj doživeli, te različne razprave, včasih lahko rečem kar, pa mi oprostite, blebetanju, s katerimi se je užalilo mnoge ljudi, ki niso sami čisto nič krivi za to, da je prišel med nas takšen zakon. Menim, da bi morali izraziti vse spoštovanje do izgnanih ljudi, do vseh, ki so trpeli v vojni, pa tudi do njihovih potomcev. Krivda je na strani predlagatelja, to tudi sama menim. Prosim tudi, da se razpravljavci vzdržijo tega, kako bo kdo glasoval, preden povemo o tem, kaj bomo naredili, kaj bo naredil tudi posamezni poslanec. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobi besedo še predstavnik predlagatelja. Dr. Milan Brglez, imate besedo. Izvolite.
Najlepša hvala. Glede na vse to, kar sem zdaj poslušal, sem očitno sam kriv za to, da o tej temi sploh razpravljamo; ker če tega ne bi naredil, potem tega v tem mandatu ne bi bilo. Zato se opravičujem zaradi tega, ker sem zakon vložil. Ampak neodvisno od tega mislim, da je prav, da se te stvari uredi. Res gre za prvo branje in zakon je seveda mogoče na ravni odbora in potem v nadaljnji obravnavi, če bo do nje prišlo, popravljati. Predpostavka za le-to pa je, da je najprej kot takšen sprejet. Predpostavka za to, da se zakon vloži, je najprej v tem, da je primeren za to, da se lahko vloži. Nekatere formalne kriterije mora izpolnjevati in temu sta bili posvečeni zadnji dve leti. Dejansko pa je čas seznanjenja s to problematiko vsaj za mojo stranko, ki je tako mlada, zgolj tri leta. Med mandatom smo se seznanili s to zadevo, jo pripoznali kot tisto, kjer se dejansko dogaja krivica, tudi videli, da se na točki odpiranja znotraj mednarodne skupnosti ali pa v odnosu do Nemčije praktično ni zgodilo nič, neodvisno od tega, kaj je vlada glede tega vprašanja kadarkoli sklenila. Glede teh vprašanj ni nihče niti odprl ust. Zaradi tega je zdaj povsem neprimerno govoriti o hlapčevstvu in podobnih zadevah, povsem neprimerno pa je tudi iti z glavo skozi zid v mednarodni skupnosti, če nimaš načina, na kakršnega boš karkoli od koga izterjal. Zaradi tega so ti viri financiranja v tem trenutku v tem osnutku zakona trije alternativni, med katerimi je eden tudi sporazum. Računam na to, da je mogoče skozi dialog nekaj narediti, ne pa na grški način, ne z izterjavo in ne neposredno. To pa je ena stvar, ki jo je le treba zelo dobro razumeti, da lahko sploh poskušaš nekaj na tem področju narediti. Da se, vendar pa se je treba teh zadev lotiti tudi na ustrezen način. Da ni vladno usklajen; glede na to, kakšno je razpoloženje znotraj ministrstev, še naslednjih deset let ne bi bil vladno usklajen. [[oglašanje iz dvorane]] Ne, niso samo ministrstva Stranke modernega centra. To niti ni pomembno; pomembno je to, da je odpor do reševanja teh zadev takšen, da ga drugače kot na ta način, da zakon vloži poslanec oziroma poslanska skupina, sploh ni mogoče reševati. Absolutno mislim, ker je zadeva odprta, je odprta tudi nadaljnja pot, če bo danes sprejet v nadaljnjo obravnavo. Zato je povsem nepotrebno v tem trenutku pogojevati podporo s tem, onim, tretjim, s takšno, drugačno, tretjo, četrto zavezo, ki naj bi jo človek dal, čeprav sploh ne ve, če bo imel možnosti, da bo lahko kakšno od njih realiziral. Obljube kar tako dajati nima smisla. Tisto, kar lahko človek naredi, je – in v tem primeru to zakon omogoča – pravna osnova, da lahko sploh govorimo o reševanju gmotne škode na simbolni način, ker kaj več kot na simbolni način si ne moremo privoščiti. Če pa te pravne osnove ni, pa država tega nikoli ne bo dolžna narediti. Da ne bi polemiziral še bolj in prilival ognja, bi mogoče zaključil zgolj z besedami, ki sem si jih sicer pripravil za uvod, pa nekako nisem prišel do konca. Gre za besede velikega kanadskega državnika Wilfrida Lauriera, grejo pa takole: »Ni sovražen upor, temveč samodrštvo, ki ga sproža; niso sovražni uporniki, temveč tisti, ki kljub svoji moči ne izpolnijo svoje odgovornosti. To so tisti, ki imajo moč popraviti krivice; a onih, ki se na njih obračajo, ne želijo slišati. To so tisti, ki v prošnji za hlebec izročijo kamen.« Če pravilno razumem današnjo razpravo, bomo danes dali hlebec. Želim si konstruktivno nadaljevati tudi v prihodnje, da bi prišli do najbolj optimalnih rešitev in hkrati popravili to najstarejšo, ne bom rekel še edino ali karkoli takega, ker popravljanje krivic je korak za korakom, ampak to zelo pomembno rano ljudem. Mislim, da je to vredno, da to naredimo, in da je prav, da to naredimo. Najlepša hvala.
Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika zbora še kdo razpravljati? Ugotavljam, da interes je, zato vas vabim, da se prijavite. Prijava poteka. Besedo ima mag. Julijana Bizjak Mlakar, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Želela bi opozoriti na to, da smo tik pred razpustom parlamenta dobili na mizo cel kup različnih zakonov, katerih namen je bil bolj kot ne EPP oziroma pridobitev volilnih točk določene skupine ljudi. Zaradi tega se nam je zgodilo to, da so ti zakoni večinoma slabo pripravljeni, zelo slabo oblikovani, ker ni prišlo niti do javne razprave o teh zakonih, poleg tega ni sodelovala stroka; pač pa se je kakšna skupina zbrala skupaj in so se po trenutnem navdihu ti zakoni pisali. Zaradi tega imamo toliko problemov, zaradi tega se nam je verjetno danes tudi zgodilo, da smo dobili tako občutljivo temo na mizo, o kateri bi se morali predhodno, vsaj koalicijski partnerji, usesti in se temeljito pogovoriti, na kakšen način se lotiti takšne teme. V naši družbi, v državi je ogromno krivic, ki so nastale v preteklosti, ne samo tiste iz vojne, ampak tekoče krivice. V času od osamosvojitve je bilo uničenih ogromno podjetij, ljudem se je praktično ukradlo del pokojnin, zato so danes na socialnem dnu, zaradi tega težko živijo. In zaradi tega je vsaka takšna tema, ki pomeni razdeljevanje družbenega denarja, še toliko bolj občutljiva. Jasno je, v tem primeru ne gre za nobeno ideološko vprašanje, tudi sama menim, da je treba poskrbeti za potomce tistih, ki so sodelovali na strani okupatorja, ter tudi tiste, ki so sodelovali na strani partizanov, ko gre za to, ali jim omogočimo zdravstveno varnost, socialno varnost in tako naprej. Potomec – kaj pa je otrok nekoga kriv, da bi ga kaznovali s čimerkoli?! Ta družbena vprašanja bi morali reševati na zelo občutljive načine in ne povzročati novih krivic. In zaradi tega menim, da bi se morali o takih vprašanjih – in upam, da bomo tudi vnaprej zmogli toliko moči, ne glede na to, da smo pet minut pred razpustom parlamenta, da bomo vseeno te stvari pogledali in poskušali razumne odločitve sprejeti, ki bodo sprejemljive tudi za tiste, ki so doživeli določene krivice. Teh krivic je bilo veliko, prav gotovo jih je bilo. In tudi te krivice se dogajajo vsak dan, še vedno vsak dan. Sedaj nove spore odpirati na javni sceni, se mi zdi povsem neprimerno; hkrati pa vemo, da če se je že želelo na to področje poseči, bi bilo mogoče oblikovati primeren zakon bistveno prej. Imeli smo na razpolago skoraj štiri leta. Največja stranka je imela v rokah ministrstvo za pravosodje, tudi ministrstvo za finance, čeprav vem, kakšno je stanje tega ministrstva in kakšen posluh ima za krivice. Dejansko tam razumejo samo krivice kapitala, domnevne krivice, ki naj bi jih doživljal kapital, ki bi rad še bolj zniževal davke, da bi lahko čim manj dajal za socialno varnost ljudi in za zaposlene. Stvar je v tem, da če ta zakon ni ustrezno pripravljen, potem se ne bi smelo na tak način z njim iti v parlament in, kot rečeno, vreči tisto jabolko spora med poslance, med ljudi, ker to bi povzročilo samo še nove razdore v družbi, za katere mislim, da jih imamo že tako preveč in bi se jih morali vnaprej izogibati. Torej ravnati na ta način, da poskrbimo za ljudi in njihove potrebe. Vemo, da so starejši večinoma zelo ogroženi, tudi socialno in ostalo, ter da je tukaj veliko krivic narejenih, da se ni ne v tem mandatu ne v prejšnjih mandatih dovolj naredilo za starejše in da bi se morali zaradi tega čisto na drug način lotiti najbolj občutljivih tem v družbi. Ni dolgo, kar smo imeli stavkajoče. Vemo, kakšna je bila situacija in zakaj je tudi odstopil predsednik Vlade. Zdi se mi, da bi morali biti vsaj tisti, za katere sem mislila, da so res odgovorni [[izklop mikrofona]]
Besedo ima gospa Violeta Tomić. Izvolite.
Hvala za besedo. Dr. Brglez pravi, da se počuti sedaj krivega, ker je vložil zakon. Zelo manipulativno. Jaz sem dr. Brgleza gledala vsa ta štiri leta res drugače. Če bi vi imeli resne namene, bi verjetno spregovorili o tem vsaj s koalicijskimi partnericami, ne da ste jih obvestili o tem šele, ko ste vložili zakon. To temo, ki je zelo občutljiva in zelo ranljiva, ste si prisvojili za neko svojo predvolilno kampanjo. In to je tisto, kar je problematično in o čem polemiziramo tukaj. Kajti vsi razpravljavci tukaj, vsaj na levi strani, smo se strinjali o tem, da je treba poplačati vojno škodo žrtvam vojnega nasilja, vendar kako in na kakšen način; predvsem čas je neprimeren. To je zadnja seja in vi pridete s tem. Drugo kot populizem to ne more biti. Res ste vrgli jabolko spora, pa ne samo med poslance – mislim, da ste se zavedali tega, če se niste, dovolj žalostno –; vrgli ste tudi jabolko spora med vse oškodovance, ki se čutijo pri tem vašem predlogu zakona prizadete. Še enkrat bom poudarila, v Levici se strinjamo, da je treba rešiti ta problem in bomo predlog zakona podprli, ne glede na vaše namene, ne glede na časovnico, čeprav do leta 2020 vi ne boste od Nemčije izterjali niti centa, ne boste. In zato me res zanima, v imenu česa, saj državljani morajo izvedeti, vi ste tukaj dali en predlog zakona v vrednosti 180 milijonov, kje jih boste vzeli. Katera podjetja ste predvideli za privatizacijo? Kaj boste prodali, da boste ta denar dobili; oziroma če gremo na proračun, iz katere postavke proračuna boste ta denar vzeli? Predlagatelj, kar je bistveno, obljublja odškodnino, za katero denarja ni, niste zagotovili sredstev za ta ukrep. Bistveno je tudi to, da niste niti poskusili pri Nemčiji zagotoviti teh sredstev. Nemčija ne glede na to, da ima, kot sem rekla, veliko, mnogo več denarja, ampak je bistveno tudi to, da so Nemcem odpisali ves zunanji dolg po vojni, da bi se Nemčija lahko postavila na noge. In še to je bistveno, da je Nemčija zahtevala, da vrnemo vse dolgove, nas stiskala, grozila s trojko; ampak ona pa ni morala plačati. In ko so Grki rekli – v redu, stiska nas trojka, moramo plačati vse do zadnjega centa, kar je naš domnevni dolg; takrat je bil čas, da rečemo, da tudi mi pričakujemo, da če smo mi zavezani do plačila našega dolga, mora tudi Nemčija. Kaj je smisel reparacije vojne škode? Smisel je kaznovanje tistega, ki je škodo povzročil; ne pa da sam človek, ki je utrpel škodo, si jo potem tudi sam poplača na način, da proda tisto, kar je zgradil. Kje smo potem? Ne morem gledati na to potezo kot na predvolilno akcijo, kjer mečete bombončke ljudem. Ni prav, ni fer. V prvem branju bomo to podprli, takemu predlogu z moralnega, etičnega, niti političnega stališča ni mogoče nasprotovati. Dr. Brglez, škoda, da ste si na koncu mandata to privoščili.
Besedo ima gospod Igor Zorčič. Izvolite.
Hvala lepa. Toliko političnega blefa, kot sem ga danes slišal, pa že dolgo nisem. Po eni strani zakonu ni mogoče nasprotovati iz moralnih in ne vem kakšnih razlogov; po drugi strani pa cel kup gneva na predlagatelja. To je možno samo v našem parlamentu. Da bom začuden; nisem začuden, bom pa odgovoril na nekatere očitke. Kar se tiče očitka o tem, da je zakon predlagan pred koncem mandata; jaz sem prepričan glede na današnjo razpravo, da nikoli ni pravi čas za zakone, za katere ne obstaja širša podpora. In jaz sem prepričan po današnji razpravi, da ta podpora ne obstaja; sploh ko poslušam Desus, sem prepričan, da v tej poslanski skupini ni nikakršne podpore temu zakonu. Danes smo slišali cel kup razlogov, zakaj zakona ni mogoče sprejeti in kako je treba ob sprejemanju tega specifičnega zakona odgovoriti še na posebna, druga družbena vprašanja. Seveda je treba, ampak ne v tem zakonu. Sploh pa ne razumem, da bi morali razpravljati še o nekakšni – ne vem, če sem prav slišal – odškodnini pomočniku okupatorja. Upam, da sem narobe slišal, ampak že ta debata kaže na to, da je iskanje nekega zelo širokega konsenza pred vložitvijo zakona nemogoče. Nikoli ni prepozno najti politični konsenz za sprejetje zakona, do samega glasovanja. Spoštovani kolegi, tisti, ki vam je do rešitve tega vprašanja, boste predlagali določene rešitve, pa ne nemogočih, ampak neke razumne rešitve. Vprašanja upravičencev, vprašanja virov – zelo legitimna vprašanja, na mestu, verjamem, da bo o tem tekla diskusija; ne bi pa želel te teme širiti ali da se ta tema razširi na vprašanja, ki nimajo nobene zveze s tem zakonom, razen tisti, ki si to izrecno želijo, ker rešitvi tega vprašanja nasprotujejo. Mene veseli še nekaj. Kolega Han, omenil si, od kod prihajava. Mislim, da je to mogoče celo prednost, da v vzhodnem delu Slovenije mogoče še bolj poznamo tegobe, s katerimi se ti ljudje soočajo skozi življenje. Prepričan sem, da ne samo zaradi današnje maloštevilne udeležbe v Državnem zboru, tudi na splošno večina poslancev sploh ne pozna te tematike, pojma nima, zakaj se gre. Ne vedo niti, je kaj izgnanstvo v slovenski zgodovini, da obstaja tudi določen segment posebnih oškodovancev, ki so bili oškodovani samo zato, ker so živeli na določenem območju in ker so bili po narodnosti Slovenci. Prepričan sem, da marsikdo v tem parlamentu tega ne ve.Če bi bil o tem seznanjen, bi danes mogoče o tem razpravljal. Jaz imam pred sabo eno knjigo gospe Ivice Žnidaršič, ki mi jo je dala ob neki priložnosti. Mogoče bi bilo na mestu, da se takšna knjiga razširi med poslanci, preden se odloča o tej zadevi. Notri so zbrani raznorazni dokumenti, opisane aktivnosti Društva izgnancev. Jaz sem prepričan, da vsakdo, ki si prebere, kakšni napori so bili vloženi za to, da se najprej politika ozavesti o tem, potem pa da še karkoli ukrene, neki določeni ukrepi so bili storjeni, nekateri ukrepi oziroma pravice, ki so bile dodeljene, so bile kasneje, in to leta 2012, celo odvzete. Se pravi, prav bi bilo, da se vsakdo od nas seznani s tem, kaj je bilo doslej narejenega in kaj še mora biti narejeno. Jaz mislim, da ob točkah, kot je današnja, za katero sem vesel, da jo imamo vsi na mizah, ni mesta za to, da se po domače povedano prepucavamo, kdo je kriv in zakaj ne, ali je prišel zakon en mesec prej ali kasneje v Državni zbor. Jaz mislim, da bi bila danes bistveno bolj plodna razprava o tem, kaj točno, kateri člen je treba spremeniti, da bomo na koncu našli podporo celotnemu zakonu. Jaz upam, da bo v nadaljevanju razprava tudi tako potekala in da bo zakon naletel na večinsko podporo. Hvala lepa.
Besedo ima dr. Milan Brglez. Replika? Gospa Julijana Bizjak Mlakar, ni več replike v tem delu . Dr. Milan Brglez, izvolite.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Vsekakor mislim, da je tema, ki jo je ta zakon odprl, tema, ki si zasluži razprave v Državnem zboru, najverjetneje res razprave o samem problemu, ne o vseh zadevah, ki so ali pa niso z njim tako ali drugače povezane, razen če v bistvu je to tisti klasičen način, kako vse povezati med sabo. Potem se dejansko ne da rešiti nič. Lahko se rešuje zgolj ena stvar naenkrat, torej korak za korakom, mislim, da je to korak v pravo smer. Izbira, ki je vsaj meni oziroma, ja, predvsem meni preostala, je, ali pomagaš in pripelješ zadevo do tega, da jo lahko vložiš, da so izpolnjeni ti pogoji, da lahko zakon vložiš in s tem skušaš rešiti, kar se rešiti da še znotraj tega, ker je čas tisti, ki se nam izteka za popravo teh krivic, ali pa na drugi strani ne narediš nič in čakaš na to, da bo nekdo drug to storil namesto tebe. Ob taki dilemi pač narediš tisto, kar misliš, da je prav. V tem primeru sem presodil in sem hvaležen tudi celotni poslanski skupini, ki me je pri tem podprla, da ta zakon vložim. Tista stvar, ki jo je važno vedeti, je, da zakon ne more biti bolj krivičen, kot bi bila krivična katerakoli že poprava krivic iz 2. svetovne vojne. Če je krivična zakonodaja, na katero se naslanja, in to je zakon iz leta 1995, če ima kdo to v mislih, tega ne odpravlja. Ne skuša zadeve postavljati drugače. Skuša graditi na tem, zato da bi na simbolni način zaprl vprašanje, ki ga do sedaj nismo zaprli, smo ga pa v vseh drugih obdobjih delno ali pa v celoti zaprli. In ni prav, da ravno to, ki je najstarejše vprašanje, pustimo odprto. In edino zdaj je še čas, da to zadevo naredimo. Zaradi tega ni več vprašanje ta mandat, naslednji mandat, takšna, drugačna, konsenz, ker celotnega družbenega konsenza pri reševanju teh vprašanj pač žal nikoli ne bomo dobili. Bil sem zelo razočaran, ko sem pogledal diplomatske arhive, koliko je to vprašanje dejansko bilo kdajkoli kjerkoli odprto. In dejansko ni bilo, ni zabeležke. Zaradi tega praviti, da smo krivi, da nismo, ja, v bistvu [[…]]Mislim, da nekatere obtožbe so povsem neumestne. Ali nismo imeli volje ali si nismo upali ali pa nismo imeli znanja, najverjetneje pa je kombinacija vsega skupaj. Ampak vse to potrebuješ, da v mednarodnih odnosih kaj narediš. Jaz še vedno računam, da je možno nekaj narediti tudi skozi to. Ali je leto in pol dovolj časa za kaj takega, težko sodim, ampak če zadeva nikoli ni bila odprta, potem je situacija drugačna, kot če bi o tem pravzaprav že vodili dialog in bi lahko že skozi ta dialog prišli do rešitve, pri kateri bi bil zakon zgolj implementacija tega. Da pa bi računal na to, da je možno skozi relativno dober odnos z Nemčijo kaj od tega rešiti ali pa da nam jo pomagajo rešiti to zadeve, je pa drugačna zadeva, kot v bistvu zgolj zahtevati in se zaletavati skozi zid. V trenutku, ko nimaš pravne osnove, tudi mednarodnopravne, brez njihovega pristanka, da kakorkoli karkoli izterjaš, je tvoj jezik primernejši temu, če hočeš zadevo rešiti, če se pa hočeš skregati, pa ničesar ne boš dosegel. V diplomaciji je marsikaj podobno temu, kar se dogaja tudi v medosebnih stikih. Začne se na tem nivoju, začne se na tem nivoju in običajno se na tem nivoju tudi konča. Zahvaljujem se vsem, ki boste uvideli, da je ta zakon vredno podpreti in mu dati priložnost, da še v tem mandatu dokonča tisto, kar bi pravzaprav morali storiti že zdavnaj. Hvala.
Postopkovno, mag. Julijana Bizjak Mlakar. Izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik, morali bi ustaviti gospoda Zorčiča in ga opozoriti, ko je govoril neumnosti o odškodninah okupatorju, ker to nikoli ni bilo rečeno. Naslednja zadeva, ko je govoril o tem, da bo Desus glasoval proti temu zakonu. Jaz sem izrecno, bili ste prisotni vi in gospod Zorčič, povedala, da bom glasovala za zakon, ker smo za popravo krivic izgnancem, tudi ukradenim otrokom, smo pa opozarjali na neustrezno vsebino samega zakona, neustrezno pripravljeno vsebino, ki jo bo treba še močno močno popraviti. Kar se tiče knjige Ivice Žnidaršič, sem jo prebrala, prebrala sem tudi knjigo o ukradenih otrocih, pa ne bi bilo slabo, če bi jo prebral tudi predlagatelj tega zakona, pa tudi kakšen poslanec SMC, ki ima danes toliko za povedati. Hvala lepa.
Zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 27. točki dnevnega reda. S tem tudi prekinjam 22. točko dnevnega reda. Prehajamo na 28. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA RESOLUCIJE O NACIONALNEM PROGRAMU VARNOSTI IN ZDRAVJA PRI DELU. Predlog resolucije je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga resolucije dajem besedo predstavniku Vlade, in sicer državnemu sekretarju na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, gospodu Petru Pogačarju. Izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Pred vami je Predlog resolucije o nacionalnem programu varnosti in zdravja pri delu za obdobje 2018–2027. Sodoben sistem varnosti in zdravja pri delu, ki temelji na spodbujanju kulture varnosti in zdravja pri delu ter je naravnan v preprečevanje nezgod pri delu, poklicnih bolezni in bolezni, povezanih z delom, je temelj vsakega vključujočega trga dela in učinkovitega gospodarstva. Visoka raven varnosti pri delu v Sloveniji ter dobro zdravje delavcev sta nujen predpogoj za podaljševanje delovne dobe, aktivno in zdravo staranje. Resolucija o nacionalnem programu varnosti in zdravja pri delu si prizadeva povezati vse deležnike v sistemu varnosti in zdravja pri delu, da bodo po svojih najboljših močeh in v skladu s svojim poslanstvom združili moči in sodelovali pri uresničevanju splošno sprejete vizije na področju varnosti in zdravja pri delu v Sloveniji. Učinkovito zagotavljanje varnosti in zdravja pri delu brez nezgod pri delu, poklicnih bolezni in bolezni, povezanih z delom, je ne samo interes delavcev in ne samo obveza delodajalcev, temveč je nacionalni interes. Prizadevanje za dvig ravni kulture preventive v delovnem okolju mora postati skupna zaveza Vlade, socialnih partnerjev, podjetij in delavcev. Nacionalni program, ki je pred vami, je razdeljen na pet sklopov strateških ciljev. Prvi sklop je usmerjen v zagotovitev varnosti pri delu. Temelji na razumevanju, da je preprečevanje nezgod pri delu ena glavnih nalog zagotavljanja varnosti pri delu. Drugi sklop ciljev temelji na preprečevanju nezgod pri delu poklicnih bolezni ter bolezni, povezanih z delom. Spodbujanje in ohranjanja duševnega zdravja delavcev je bistvenega pomena za dvig produktivnosti, kajti samo zdrav delavec je zadovoljen in samo zdrav delavec je produktiven. Potreben je tudi sistematičen pristop k preprečevanju kostno-mišičnih obolenj, saj tovrstna obolenja in okvare predstavljajo enega glavnih razlogov za odsotnost z dela v Republiki Sloveniji. Tretji sklop strateških ciljev pa je usmerjen v spodbujanje kulture preventive, usmerjen v ozaveščanje vseh deležnikov, in sicer usmerjen v preventivo v delovnem okolju in upoštevanje raznolikosti delavcev, ki temelji na kampanjah. Kampanje predstavljajo učinkovit način za ozaveščanje delodajalcev, delavcev in širše javnosti o ključnih temah varnosti in zdravja pri delu. Prav tako je pomembno, da tudi mladim omogočimo varen začetek poklicne poti, zato jim moramo privzgojiti kulturo preventive že v dobi odraščanja. Četrti sklop strateških ciljev je usmerjen v zagotovitev varnosti in zdravja delavcev, ki delajo v novih oblikah dela in zaposlovanja. Pomembno je opozoriti, da je digitalizacija, ki se pojavlja na trgu dela, bistveno povečala učinkovitost, hkrati pa predstavlja in prinaša tudi nova tveganja za zdravje in varnost delavcev. Zadnji peti sklop strateških ciljev je usmerjen v spodbujanje socialnega dialoga na področju varnosti in zdravja pri delu. Za doseganje visoke ravni kulture preventive je ključnega pomena sodelovanje delavcev pri upravljanju. Programi skupnega usposabljanja menedžerjev in delavskih predstavnikov za varnost in zdravje pri delu pripomorejo k vzpostavitvi enotnega pogleda na to področje ter k boljšemu sodelovanju obeh pri raziskovanju vzrokov za nezgode pri delu in ocenjevanju tveganja. V predlogu nacionalnega programa so navedeni deležniki in ključni nosilci ukrepov, pri čemer predstavljajo triletni akcijski načrti izvedbene dokumente nacionalnega programa. S triletnimi akcijskimi načrti bodo določeni ukrepi, izvajalci ukrepov, finančni viri potrebni za izvedbo ukrepov, roke ter načine spremljanja izvajanja ukrepov. Po izteku vsakokratnega triletnega obdobja bo pripravljena analiza. Nacionalni program varnosti in zdravja pri delu je pripravljen na podlagi široke strokovne in javne razprave – to moram poudariti – ob izjemno tvornem sodelovanju in soglasju vseh socialnih partnerjev. Zato vas prosim, da Predlog resolucije o nacionalnem programu varnosti in zdravja pri delu podprete. Hvala.
Predlog resolucije je obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku odbora, in sicer gospodu Urošu Priklu. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je 8. 3. letošnjega leta obravnaval Predlog resolucije o nacionalnem programu varnosti in zdravja pri delu, ki ga je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Pri delu odbora so sodelovali predstavniki Vlade, obeh ministrstev, torej Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti ter Ministrstva za zdravje, ki jih direktno naveden dokument tangira, prav tako pa so pri delu prisostvovali predstavniki Državnega sveta ter Zakonodajno-pravne službe. Zelo na kratko, za kaj je pri nacionalnem programu gre. Bistvenih je pet sklopov. Prvi sklop ciljev je usmerjen v zagotovitev varnosti pri delu, temelječ na razumevanju, da je preprečevanje nezgod pri delu ena od poglavitnih nalog zagotavljanja same varnosti pri delu. Drugi sklop strateških ciljev je usmerjen v zagotavljanje zdravja pri delu, temelji pa na preprečevanju nezgod pri delu, poklicnih bolezni ter bolezni, povezanih s samim delom. Tretji sklop strateških ciljev je usmerjen v spodbujanje kulture preventive v delovnem okolju in upoštevanje raznolikosti delavcev. Temelji pa na razno raznih kampanjah. Četrti sklop strateških ciljev je usmerjen v zagotovitev varnosti in zdravja delavcev, ki delajo v novih oblikah dela in zaposlovanje. Zadnji peti, ključni ali pa eden izmed pomembnejših sklopov je peti sklop strateških ciljev, ki je usmerjen v spodbujanje socialnega dialoga na področju varnosti in zdravja pri delu. Sam nacionalni program navaja deležnike in ključne nosilce ukrepov, pri čemer so triletni akcijski načrti izvedbeni dokumenti nacionalnega programa. Ti bodo določili ukrepe, izvajalce ukrepov, finančne vire, potrebne za izvedbo ukrepov, roke in načine spremljanja izvajanja ukrepov. Kot rečeno, eden od sodelujočih deležnikov – Zakonodajno-pravna služba je predloženo resolucijo varnosti in zdravja pri delu preučila z vidika njene skladnosti z ustavo, pravnim sistemom in z zakonodajnotehničnega vidika ter podala nekaj pripomb, ki so bile upoštevane v predlaganih amandmajih. Komisija Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide je v svojem mnenju povedala zelo na kratko, da predlog resolucije podpira. Kot rečeno, so bili v poslovniškem roku vloženi amandmaji, pod katere so se podpisale koalicijske poslanske skupine in odbor jih je tudi sprejel. Odbor je v skladu z 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval tudi o vseh delih Predloga resolucije o varnosti in zdravju pri delu skupaj ter jih sprejel. Glede na te amandmaje, ki so bili na samem odboru sprejeti na podlagi prvega odstavka 133. člena našega poslovnika, je pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga resolucije, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Ta dopolnjeni predlog resolucije pa je sestavni del poročila, ki sem vam ga v teh nekaj minutah na kratko predstavil. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, za njo gospod Saša Tabaković. Izvolite.
Spoštovani, hvala za besedo. Kolegice in kolegi! Vpliv tehnološkega napredka in demografskih sprememb, ki smo jim priča v današnjem času, pronica na vsa polja družbenega življenja. To se še posebej odraža v delovnem okolju, s tem pa je nedvomno povezano tudi področje varnosti in zdravja pri delu. Pojavljajo se nove oblike dela, novi poklici ter nova tveganja, ki so posledica prehoda v četrto industrijsko revolucijo. Jasno je, da novi izzivi terjajo nov premislek v sistemu varnosti in zdravja pri delu, ki bo odgovarjal na aktualne izzive. Na žalost je število nezgod pri delu v Sloveniji kljub vsem sprejetim ukrepom še vedno veliko, zaradi česar trpijo v prvi vrsti delavci, ki utrpijo poškodbe, njihovi svojci, trpi pokojninska in zdravstvena blagajna ter ne nazadnje celotno gospodarstvo. V letu 2016 je bilo po podatkih Nacionalnega inštituta za javno zdravje več kot 14 tisoč primerov, ko so bili delavci z dela zadržani zaradi poškodbe pri delu ali poklicne bolezni. Nedvomno pa varna delovna mesta pozitivno pripomorejo tudi k višji stopnji produktivnosti delavcev. V Sloveniji je zakonodaja s področja varnosti in zdravja pri delu sicer jasna, vendar pa je zaskrbljujoče predvsem to, da je Inšpektorat za delo v zadnjem poročilu izrazil resno skrb glede naraščajočih kršitev na tem področju. Zato nas še posebej veseli, da danes obravnavamo Predlog resolucije o nacionalnem programu varnosti in zdravja pri delu, ki ne samo nadomešča predhodno resolucijo iz leta 2003, vendar jo ob upoštevanju družbenih sprememb tudi nadgrajuje. Opredeljujejo se nosilci, roki, potrebni finančni viri ter kazalci za spremljanje izvajanja ciljev, aktivnosti in ukrepov. Prepričani smo, da bodo deležniki, ki so identificirani v predlogu resolucije, s svojimi aktivnostmi in ukrepi v veliki meri prispevali k temu, da se stanje na področju varnosti in zdravja pri delu v Sloveniji pomakne na še višjo raven, pri čemer pa delodajalcem ne bo več bistveno samo zagotavljanje minimalnih zakonskih obveznosti, ampak bodo za voljo delavcev naredili še korak dlje. Namreč tudi v evropskem stebru socialnih pravic, ki predstavljajo osnovo za vodenje socialne politike in politike zaposlovanja v Evropski uniji do leta 2025, je eno izmed ključnih načel izpostavljeno zdravo, varno in primerno delovno okolje. Resolucija, ki je predmet današnje obravnave, je zato ključen korak na poti k uresničevanju tega načela. V Poslanski skupini SMC predlog resolucije podpiramo. Področje varnosti in zdravja pri delu s svojimi načeli, pravili in aktivnostmi ni samo zakonska, temveč tudi družbena obveznost. Le s tem, ko stremimo k višji ravni varnosti in zdravja pri delu, lahko delavcem omogočimo, da svoje delo opravljajo s polnim učinkom ter brez škode za njihovo zdravje. Ključno je, da zakonska določila, načela ter strateške cilje, ki jih določa predlog resolucije, spoštujemo, s tem namenom je ena izmed naših programskih zavez tudi učinkovitejše preprečevanje in kaznovanje zlorab delovnopravne zakonodaje. Hvala lepa.
Gospod Marijan Pojbič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Spoštovani! Delovni procesi se nenehno spreminjajo. Na eni strani je bliskovit tehnološki in informacijski razvoj, na drugi strani pa starajoča se družba pred nas postavlja nove izzive urejanja delovnega okolja. V splošnem velja, da je zadovoljstvo na delovnem mestu, ki je neločljivo povezano s skrbjo za zdravje, varnost in dobro počutje, ključni dejavnik visoke storilnosti in kvalitetno opravljenega dela. Prav zato je ureditev tega področja v interesu vseh deležnikov, tako delodajalcev kot zaposlenih. Preventivno ravnanje pa je ključ do uspeha pri uravnavanju tega področja. Zato cilje omenjene resolucije podpiramo, a opozarjamo, da to ni dovolj. Vlada v odhajanju je skozi ves mandat kazala, da je nagnjena k razmišljanju, poučevanju, načrtovanju in še bi lahko našteval. Posebej uspešna je bila pri outsourcanju teh analiz z zunanjimi izvajalci, a zaškripalo je v praksi. Od lepih besed, etike in morale ni ostalo nič, zato je naše zaupanje v implementacijo takšnih dokumentov upravičeno nizko. Še posebej, ker tudi dotična resolucija ni podprta s predlogom akcijskega načrta, niso znani nosilci, niti roki za implementacijo. Zato, draga vlada v odhajanju, hvala za lepe želje, vajeti bo očitno moral prevzeti v roke nekdo, ki jih je sposoben tudi udejanjiti.
Gospod Uroš Prikl bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Spoštovani! Zelo na kratko stališče Poslanske skupine Desus do Predloga resolucije o nacionalnem programu varnosti in zdravja pri delu. Ta resolucija, ki naslavlja nacionalni program za področje varnosti in za področje zdravja pri delu, je po naši oceni pomemben strateški dokument. Kot skupek predloga ciljev in ukrepov napotuje na nadaljnjo vizijo o tem, kako naj bo oblikovano delovno mesto, če želimo tudi v nadalje beležiti dobro počutje na tem delovnem mestu, posledično dobro poslovno uspešnost ter v končni fazi tudi višjo in stabilno gospodarsko rast, ki nam mora biti vsem za dolgoročen cilj. Pri pripravi dokumenta so bile upoštevane spremembe v družbi, potrebe delodajalcev in delavcev, napovedi novih tveganj, ocene aktualnega stanja na tem področju ter ne nazadnje analize izvajanja dosedanje resolucije ter opravljene področne raziskave. Delovno mesto, ki je človeku optimalno prilagojeno, ki razvija in neguje človekove sposobnosti, veča njegovo delovno storilnost in veselje do dela ter mu razvija zavest lastne vrednosti, prispeva k dobrobiti posameznika, prispeva k dobrobiti podjetja oziroma druge delovne organizacije in tudi družbe kot celote. Zato je pomembno, da se pomena varnosti in zdravja pri delu zavedamo vsi: delodajalec, delojemalec in seveda tudi država. Na delovnem mestu že danes dejansko preživimo najmanj eno tretjino dneva. Če prištejemo k temu še nekatera dejstva, značilnosti sodobnega delovnega okolja, ki ni vedno pozitivno, navedel bi izjemno veliko število opravljenih nadur, kjer smo Slovenci po podatkih nadpovprečni, če upoštevamo tukaj problem starajoče se družbe in s tem povezano težnjo podaljšanja delovne dobe, ko pregledamo izsledke, vezane na absentizem, nam skupek teh vedenj oziroma spoznanj daje zelo jasen signal, in to je, da bo treba v prihodnje vložiti dodatne napore v to, da se zagotovijo zdravju čim bolj varna delovna mesta, da se bo moralo več postoriti in narediti za večjo prijaznost celovitega delovnega okolja, da bo potrebne več medgeneracijske strpnosti, povezanosti, sodelovanja in še bi lahko našteval. Posebej v kontekstu starajoče se družbe in posledično kasnejšega upokojevanja bi v Poslanski skupini Desus med ukrepi, ki jih niza ta resolucija, želeli izpostaviti eksplicitno in pozdraviti tudi spodbujanje tako imenovanega vseživljenjskega učenja ter spodbujanje mentorstva v obeh smereh. Torej tok in prenos znanja in izkušenj z ene na drugo generacijo in obratno. Poslanke in poslanci Poslanske skupine Desus resolucijo razumemo in ocenjujemo kot ustrezno, dobro optimalno pripravljeno in relativno dovolj ambiciozno zastavljeno. Zato jo bomo soglasno podprli. Ob tem pa bi želel izpostaviti tudi našo eksplicitno željo ali apel, da ta dokument ne ostane le zgolj mrtva črka na papirju, ampak doseže svoj namen v praksi, predvsem pa v interesu in, poudarjam, v korist vseh ljudi, vseh zaposlenih, kar pa je tudi namen samega dokumenta. Najlepša hvala za vašo pozornost.
Gospa Marija Bačič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lepo pozdravljeni državni sekretar, kolegice in kolegi! Skupna komisija Mednarodne organizacije dela in Svetovne zdravstvene organizacije je na svoji 1. seji leta 1950 in s pridobitvijo 45 let kasneje opredelila zdravje pri delu. Citiram: »Zdravje pri delu naj si prizadeva za promocijo in ohranjanje najvišje ravni telesnega, duševnega in socialnega blagostanja delavcev v vseh poklicih, preprečevanje odsotnosti delavcev z dela zaradi zdravstvenih težav, povezanih z delovnimi razmerami, zaščito delavcev pred nevarnostmi, ki jih predstavljajo zdravju škodljivi dejavniki, umestitev in ohranjanje delavca v okolju, prilagojenemu njegovim fiziološkim in psihološkim sposobnostim. Skratka, za prilagoditev dela človeku in vsakega človeka njegovemu delu.« Konec citata. Pojem varnosti in zdravja pri delu po svoji vsebini in namenu obsega pravice in obveznosti delodajalcev in delavcev, da v skladu z zakonom in drugimi predpisi preprečujejo nevarnosti in škodljivosti pri delu, zagotavljajo raven varnosti in zdravja pri delu, zagotavljajo delavcu največjo možno mero zdravstvene in psihofizične varnosti. Hkrati s tem je delodajalec dolžan prilagajati svoje ukrepe za zagotavljanje varnosti in zdravja pri delu spremenjenim okoliščinam, stalno izboljševati obstoječe stanje oziroma stopnjo varnosti in zdravja pri delu. Razlogi za skrb za zdravje in varnost pri delu so moralni, pravni, pa tudi gospodarski. Ko govorimo o moralnih razlogih, pa govorimo predvsem o dolžnosti skrbnega ravnanja vseh prisotnih v delovnem procesu. Z gospodarskega vidika pa se je treba zavedati tega, da neustrezne delovne razmere pomenijo za državo pa tudi za delodajalca in delavca velike stroške. Zato je pomembno, da področje varnosti in zdravja pri delu opredeljujejo načela, pravila in aktivnosti, ki morajo posamezniku, torej delavcu, omogočiti uspešno opravljanje poklicnega dela s polnim delovnim učinkom in brez škode za njegovo zdravje od prvega delovnega dne pa do konca delovne dobe. Eden najpomembnejših dokumentov na omenjenem področju je tudi resolucija o nacionalnem programu varnosti in zdravja pri delu, o kateri teče beseda danes. Resolucija zajema pet glavnih strateških ciljev, usmerjenih v zagotovitev varnosti pri delu, zagotovitev zdravja pri delu, spodbujanje kulture preventive v delovnem okolju, zagotovitev varnosti in zdravja delavcev, ki delajo v novih oblikah dela in zaposlovanja in spodbujanje socialnega dialoga na tem področju. Moderen način življenja prinaša mnogo preglavic, frustracij in takšnih ali drugačnih zahtev, ki lahko posameznika spravljajo v stres. Ker je stres v povezavi z delom v našem okolju vedno bolj obsežen in prisoten, je zato še posebej pomembno, da s primernimi ukrepi naslavljamo tudi to področje. Tako v strokovni kot tudi laični javnosti je že dolgo prisotno strinjanje s tem, kako pomembno je, da se na delovnem mestu počutimo dobro, varno in da je poskrbljeno za naše zdravje. Zato še posebej pozdravljamo dejstvo, da se v resoluciji posveča prostor tudi področju psihosocialnega tveganja pri delu. V besedilu resolucije lahko preberemo, samo zdrav delavec je zadovoljen in produktiven delavec, k temu pa dodajamo, skrb za delavca, za njegovo zdravje, dobro počutje in blagostanje naj bo glavno vodilo v delovnem procesu. Socialni demokrati pozdravljamo besedilo resolucije, ki je v celoti usklajeno s socialnimi partnerji, kar ji daje dodatno težo in dobro popotnico za naprej. Resolucijo bomo torej podprli. Hvala lepa.
Gospod Miha Kordiš bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Predlagana Resolucija o nacionalnem programu varnosti in zdravja pri delu bo nadomestila sedanjo, sprejeto pred slabimi 15 leti. V Levici soglašamo s tem, da potreba po novem strateškem dokumentu na tem področju obstaja, predvsem zaradi spremenjenih razmer na trgu dela, ki se kažejo tako v novih tehnologijah kot tudi in predvsem v zdravstvenih tveganjih, ki jih je prinesel razrast prekarnega dela in posledično vse večji pritisk na redno zaposlene. V Levici nas zato bolj kot to, kar predlog resolucije vsebuje, moti tisto, česar ne. Če si preberemo naslov 4. poglavja: Strateški cilji, usmerjeni v zagotovitev varnosti in zdravja delavcev, ki delajo v novih oblikah dela in zaposlovanja, kot se ta naslov glasi, lahko upravičeno pričakujemo, da bo govora o preprečevanju zdravstvenih tveganj, ki so posledica vse večje prekarizacije trga dela. V Levici smo pričakovali, da bo resolucija vsaj z besedo omenila problem prisilnega samozaposlovanja in prikritih delovnih razmerjih, ampak smo bili očitno preveč optimistični. Zakaj? Zdravstveno tveganje pri teh delavcih je še posebej izrazito. Med drugimi je to potrdil tudi Nacionalni inštitut za javno zdravje, kjer so lani opravili pregled 16 mednarodnih raziskav v povezavi med statusom samozaposlenega in zdravjem. Te raziskave, objavljene v najuglednejših zdravstvenih revijah, potrjujejo, da je zdravstveno stanje samozaposlenih slabše kot zdravstveno stanje redno zaposlenih delavcev. Na to težavo smo v Levici že večkrat opozorili. Optimalna rešitev bi seveda bila, da bi se država resno spoprijela s problematiko prikritih delovnih razmerij, vpeljala ukrepe za odpravo prekarnih oblik dela, okrepila nadzor na trgu dela in na ta način zagotovila varstvo za vse delavce, ki so do njega upravičeni, oziroma na kratki rok zagotoviti vsaj osnovno varstvo za te dejansko sedaj drugorazredne delavce. Pri prikritih delovnih razmerjih in porastu prisilnega samozaposlovanja gre, kot vemo, za prikrivanje dejansko obstoječih delovnih razmerjih z različnimi pogodbenimi oblikami dela, največkrat za delo preko prisilno ustanovljenega espeja. Samozaposlovanje kot najhitreje rastoča oblika zaposlovanja v Sloveniji že več let izpodriva redne zaposlitve. Ampak pri večini teh novih samozaposlitev ne gre dejansko za obrtnike, male podjetnike, samostojne poklice, ampak za prekarne delavce, ki so v to samozaposlitev prisiljeni in ki delajo v de facto delovnih razmerjih. S takimi obvodi delovnopravne zakonodaje ste bili, kolegice, kolegi poslanci, v tem mandatu seznanjeni že ničkolikokrat, problema pa se vsaj na deklarativni ravni jasno zaveda tudi ministrstvo, ki je to resolucijo pripravilo. Vsi vemo, da so ti delavci prikrajšani za celoten obseg delavskih pravic, ki bi jim sicer moral pripadati, od plač do socialnega in zdravstvenega varstva. V kontekstu zdravja je predvsem problematičen delovni čas, ki je pogosto veliko daljši, in odsotnost pravice do počitka ter plačanega dopusta in pa, kar je v tem kontekstu še najbolj pomembno, odsotnost pravice do bolniškega nadomestila, kar vodi v prezentizem na delovnem mestu. Zlasti pereč je na primeru enoosebnih espejev in delavcev, ki dela opravljajo na podlagi franšiznih in kakšnih drugih pogodb. To smo lahko praktično spoznali na primeru prodajalcev v trafikah, ki v službo hodijo, četudi so bolni. Ta resolucija njih in njihovega zdravja ne zajema, saj slepo sledi napačni in kruti definiciji, da v teh primerih v resnici ne gre za delavce, čeprav praksa pravi nasprotno. Če ima ta dokument, kot je na odboru dejal gospod državni sekretar na Ministrstvu za delo Peter Pogačar, posledice za razvoj trga dela v naslednjih desetih letih, potem to pomeni samo to, da boste glede prekarizacije in njenih negativnih učinkov na zdravje ljudi še naprej mižali na obe očesi. Glede na to, da se tamle poslanci SMC-ja med mojim govorom o zdravju samozaposlenih veselo fotografirajo s telefoni in smejkajo, me tak odnos do prekarnih delavcev niti ne preseneča.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Amandmaji k dopolnjenemu predlogu resolucije niso bili vloženi. Odločanje o predlogu resolucije bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, in to pol ure po prekinjeni 27. točki dnevnega reda. S tem tudi prekinjam 28. točko dnevnega reda. Prehajamo na 27. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA RESOLUCIJE O NACIONALNEM PROGRAMU DUŠEVNEGA ZDRAVJA MED LETI 2018 IN 2028. Predlog resolucije je obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga resolucije dajem besedo predstavnici Vlade, in sicer državni sekretarki na Ministrstvu za zdravje, gospe Jožici Maučec Zakotnik. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane gospe, spoštovani gospodje! Resolucija o nacionalnem programu duševnega zdravja, ki jo opredeljuje Zakon o duševnem zdravju iz leta 2008, predstavlja prvi strateški dokument, ki v Sloveniji zarisuje celovito in dolgoročno strategijo razvoja na področju duševnega zdravja za naslednjih deset let. Zakaj je treba imeti dolgoročno strategijo in program na področju duševnega zdravja? Ker je dobro duševno zdravje prebivalstva vlaganje v narodno blaginjo, saj omogoča ter krepi kakovost življenja in razvojni potencial vsakega posameznika in celotne družbe. Slabo duševno zdravje pa ne vpliva le na kvaliteto življenja posameznika, ampak obremenjuje tudi zdravstvene, gospodarske, izobraževalne, policijske, pravosodne in druge družbene podsisteme. Stroški slabega duševnega zdravja znašajo najmanj od 4 do 7 % bruto družbenega proizvoda. Vsaj 20 % ljudi letno trpi zaradi različnih oblik duševnih težav in motenj. Stigma duševne motnje, ki je v Sloveniji velika, negativno vpliva na dostopnost oziroma potek zdravstvene obravnave. Nesprejemljivo je dejstvo, da osebe z duševnimi motnjami umirajo v povprečju 20 let prej kot ljudje z dobrim duševnim zdravjem. Kljub navedenim dejstvom je bilo v Sloveniji področje duševnega zdravja več desetletij zanemarjeno. Priporočila Svetovne zdravstvene organizacije za Slovenijo za področje duševnega zdravja iz leta 2015 usmerjajo državo v zagotavljanje večje dostopnosti do služb in storitev za duševno zdravje na primarni ravni in v skupnosti ter večjo zavezo duševnemu zdravju na ravni politike. Kaj nam torej prinaša resolucija? Resolucija naslavlja horizontalno odgovornost resorjev za boljše duševno zdravje prebivalcev v Sloveniji in uvaja sistemsko promocijo duševnega zdravja in preventivo duševnih motenj v vseh okoljih, šolah, vrtcih, na delovnem mestu in v lokalni skupnosti. Mreža regionalno povezanih, medresorskih in interdisciplinarnih služb, ki jo uvaja resolucija, bo zagotavljala zgodnjo in enakopravno dostopnost do storitev in programov na področju duševnega zdravja vsej populaciji. Okrepljena bo vloga zdravstvenih domov, v okviru katerih bodo dopolnjeni oziroma vzpostavljeni centri za duševno zdravje, ki se bodo povezovali s službami s področja socialnega varstva, izobraževanja in drugimi izvajalci na področju duševnega zdravja ter nevladnimi organizacijami. V vseh regijah se vzpostavlja skupnostna obravnava duševnih motenj, z medresornimi in interdisciplinarnimi mobilnimi skupnostnimi timi, ki vključuje zdravstvene, socialne in druge službe, zdravljenje, rehabilitacijo ter formalne in neformalne mreže pomoči predvsem osebam s hudimi in ponavljajočimi se duševnimi motnjami. Posebno pozornost v resoluciji posvečamo ukrepom za zmanjševanje stigme, samomora ter učinkovitejši obravnavi oseb, ki uživajo alkohol na tvegan ali škodljiv način. Resolucija uvaja oziroma nadgrajuje tudi razvojne ambulante s kadri za zgodnjo obravnavo otrok z razvojnimi motnjami, skladno z zakonom o zgodnji obravnavi. Resolucija naslavlja tudi izziv zagotavljanja zadostnega števila kadrov na področju duševnega zdravja ter sistemsko reševanje področja psihoterapije. V resoluciji je ustrezno zastopano tudi področje raziskovanja, spremljanja in sprotne evalvacije ter učinkovitega upravljanja implementacije resolucije v prakso. Resolucija ima tudi jasno finančno strukturo in vključuje tako proračunske vire kot vire Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije in druge vire za investicije v duševno zdravje. Veseli smo bili tudi široke strokovne in politične podpore, ki smo je bili deležni v času priprave in v javni razpravi. Mnogi odzivi pričajo, da je resolucija težko pričakovana. Želim nam veliko poguma in veliko vztrajnosti ter dobrega medsebojnega sodelovanja pri udejanjanju resolucije tako med sektorji na državni in lokalni ravni kot med in z različnimi službami, nevladnimi organizacijami, predstavniki uporabnikov in svojcev. Le tako bomo lahko uspešni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog resolucije je obravnaval Odbor za zdravstvo, kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsedniku gospodu Marijanu Pojbiču. Izvolite.
Hvala, spoštovani podpredsednik. Odbor za zdravstvo je na 30. seji dne 8. 3. 2018 kot matično delovno telo obravnaval Predlog resolucije o nacionalnem programu duševnega zdravja, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje predložila Vlada Republike Slovenije. Državna sekretarka na Ministrstvu za zdravje Jožica Maučec Zakotnik je v uvodni obrazložitvi podala poglavitne usmeritve in cilje predloga resolucije ter poudarila, da resolucija predstavlja strateški dokument, ki bo pomembno vplival na organizacijo in skrb za duševno zdravje v Sloveniji. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe Nataša Voršič je v nadaljevanju povedala, da je Zakonodajno-pravna služba predlog resolucije preučila z vidika njegove skladnosti z ustavo Republike Slovenije, pravnimi sistemom in z zakonodajnotehničnega vidika. Poudarila je, da je resolucija akt, s katerim Državni zbor ocenjuje stanje, določa politiko in sprejema nacionalne programe po posameznih področjih. Zakonodajno-pravna služba k predlogu resolucije nima pripomb, bo pa pred objavo resolucije v Uradnem listu opravila nekatere korekcijske in redakcijske popravke, ki pa ne spreminjajo vsebine predlaganega besedila. Mnenje Državnega sveta, Komisije za socialno varnost, delo, zdravstvo in invalide je predstavil mag. Peter Požun in poudaril, da komisija predlog resolucije podpira. Stališča do predloga resolucije so v nadaljevanju podali predstavniki Univerzitetnega kliničnega centra Maribor, Slovenskega društva za duševno zdravje – ŠENT, Foruma svojcev Slovenije, Slovenskega združenja za preprečevanje samomora, Združenja psihoterapevtov Slovenije, Zbornice kliničnih psihologov, Zdravstvenega doma Ljubljana, Zdravstvenega doma Sevnica, Društva Altra, Zbornice zdravstvene in babiške nege Slovenije, Zdravniške zbornice Slovenije, Nacionalnega inštituta za javno zdravje, Slovenskega združenja za otroško in medicinsko psihiatrijo, Slovenske krovne zveze za psihoterapijo ter predstavniki svojcev in uporabnikov. V razpravi so bile izrečene pohvale, da je po desetletju sporazum med vsemi deležniki vendarle dosežen in bo resolucija v Državnem zboru končno sprejeta. V poslovniškem roku so bili podani amandmaji, ki so morali biti vloženi do 2. 3. 2018. Bili so vloženi amandmaji poslanskih skupin koalicije SMC, SD in Desus k poglavju 5, Prednostna področja, podpoglavje 5.3.4 Psihološka in psihoterapevtska dejavnost; k poglavju 12, Priloga; k poglavju 13, Akcijski načrt; naslednji Poslanske skupine Nsi k poglavju 4, podpoglavju 4.3., k poglavju 5, Prednostna področja, podpoglavje 5.3.4, Psihološka in psihoterapevtska dejavnost; poglavju 12, Priloga. Odbor je sprejel amandmaje Poslanske skupine NSi k poglavju 4, podpoglavje 4. 3; poslanskih skupin koalicije SMC, SD in Desus in Poslanske skupine NSi k poglavju 5, Prednostna področja, podpoglavje 5.3.4, Psihološka in psihoterapevtska dejavnost; poslanskih skupin koalicije SMC, SD in Desus k poglavju 13, Akcijski načrt. Odbor ni sprejel amandmaja Poslanske skupine NSi k poglavju 12. Odbor je sprejel amandma k poglavju 12, v podpoglavju 4, Specialistični ambulantni timi na državni in regijski ravni za obravnavo otrok in mladostnikov s kompleksnimi motnjami in komorbidnimi stanji se črta besedilo, ki se glasi: »Cilj je zagotavljanje specialistov klinične psihologije in psihologov z dodatnimi znanji v klinični praksi«. V podpoglavju 5 Subspecialistični ambulanti in bolnišnični gerontopsihiatrični timi in timi za določene duševne motnje stanja se na koncu besedila doda zvezdica in naslednji stavek: »Cilj je zagotavljanje psihologov z dodatnimi znanji s področja preventive duševnega zdravja«. Tukaj gre pa za redakcijsko uskladitev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospa Nada Brinovšek bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Hvala za besedo, lep pozdrav vsem. Z Resolucijo o nacionalnem programu duševnega zdravja je treba zagotoviti pravico do optimalnega duševnega zdravja tako posameznikov kot tudi pogojev do enakega dostopa in pa kakovostne pomoči. Trenutno je to področje neurejeno, ministrstvo je štiri leta dopuščalo kaos na tem področju, posledice pa nosijo naši državljani. Pri natančnem pregledu resolucije in izjavah ministrstva pa se nam takoj pojavi dvom v samo voljo in željo do optimalnega duševnega zdravja posameznikov in enakega dostopa ter kakovostne pomoči. Državna sekretarka Ministrstva za zdravje je na seji matičnega delovnega telesa pri predstavitvi resolucije povedala, bom kar citirala: »Danes je zelo pomemben dan za vse nas.« Te besede nas nehote spomnijo na besede ministrice za zdravje, ki jih je izjavila v septembru 2016, ko je napovedala zdravstveno reformo. Takrat je ministrica dejala, »danes je za vse Slovence velik dan«. Ampak iz tega velikega dneva ni bilo nič, vsaj kar se tiče izboljšanja na področju zdravstva. No, nekaj malih popravkov je sicer bilo, ampak te spremembe zakonodaje, ki so se sprejemale po skrajšanem postopku in pa brez sodelovanja stroke, bomo ali pa bodo našemu zdravstvenemu sistemu vse bolj škodovale kot pa koristile. Dejstvo je, da smo v Sloveniji dolga leta zapostavljali skrb za duševno zdravje, kljub temu da v Sloveniji zaradi samomora vsako leto umre okoli 450 ljudi, s tem sodimo v sam svetovni vrh glede števila samomorov, da letno umre povprečno 881 oseb zaradi bolezni alkohola, da so bolniške odsotnosti zaradi duševnih in pa vedenjskih motenj na tretjem mestu po pogostosti, da je tretjina invalidskih upokojitev zaradi posledic v duševnem zdravju, da se je število prvih obiskov otrok in a mladostnikov zaradi duševnih in pa vedenjskih motenj povečalo za cca 26 % na primarni ravni in kar za 70 % na sekundarni ravni, da so v Sloveniji velike razlike o dostopnosti do storitev na področju duševnega zdravja, da še vedno nimamo nacionalne javne mreže na področju duševnega zdravja in zgodnjega odkrivanja motenj v duševnem zdravju in da je slaba kakovost obravnav na sekundarni ravni. To so razlogi, zakaj resolucijo o nacionalnem zdravju in pa kasneje spremembo zakonodaje na tem področju tako nujno potrebujemo. Na to smo v Slovenski demokratski stranki opozarjali vsa štiri leta. V Slovenski demokratski stranki se zavedamo, da bo sama implementacija te resolucije izredno težka. Ministrstvo pravi, da je pri pripravi resolucije sodelovala stroka, Zavod za zdravstveno zavarovanje, lokalne skupnosti, delodajalci, vendar pa resolucija ni bila medresorsko usklajena, vsaj takšen odgovor smo na seji matičnega delovnega telesa tudi dobili. Dejstvo je, da je resolucija napisana zelo splošno, premalo ambiciozno in brez točno določenih ciljev, glede na to da na tem področju, kar se tiče duševnih bolezni, sodimo v sam Evropski vrh. Čeprav je ministrstvo s strani koalicije prejelo aplavz ob sprejetju resolucije na matičnem delovnem odboru in kljub temu da je državna sekretarka ob sprejetju na Odboru za zdravstvo izjavila, danes je pomemben dan za vse nas, smo v Slovenski demokratski stranki seveda skeptični do vse te evforije. Zakaj? Prvič, ker ne verjamemo več besedam in pa dejanjem te ministrice in tega ministrstva in, drugič, resolucija v delu financiranja navaja, da bo izvedba odvisna od same zmožnosti, ponavljam, zmožnosti državnega proračuna, občinskih proračunov ter zdravstvene blagajne, da to o zmožnostih in pa volji gospodarstva oziroma delodajalcev, ki bodo po novem zelo obremenjeni, sploh ne govorimo. V Slovenski demokratski stranki bomo resolucijo kljub vsem tem našim pomislekom podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Tomaž Gantar bo predstavil stališče poslanske skupine Desus. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik. Lep pozdrav vsem! Področje duševnega zdravja postaja vse bolj aktualno tako v evropskem kot tudi svetovnem merilu in učinkoviti ukrepi na področju duševnega zdravja so ključni za napredek družbe, tudi za njeno gospodarsko uspešnost. Samo zdrav posameznik, ki se zna soočati z vsemi obremenitvami sodobne družbe in vsakodnevnim stresom, lahko prispeva tudi k učinkovitosti celotne družbene skupnosti. Podatki raziskav in zdravstvenih statistik za Slovenijo žal niso spodbudni in kažejo na izrazito povečanje težav na področju duševnega zdravja in nekaterih duševnih motenj. Razlogi so različni, mednje pa gotovo sodijo tudi današnji hiter tempo življenja, velika pričakovanja do posameznika, vedno večje socialno-ekonomske razlike, pa tudi osamljenost starejših oseb. Ob vsem tem je obstoječa mreža služb in strokovnih timov danes nezadostna, zelo različna pa je tudi dostopnost do teh zdravstvenih storitev med posameznimi regijami znotraj Slovenije. Čas je torej za sprejem strateškega dokumenta, ki bo lahko pomembno vplival na organizirano skrb za duševno zdravje Slovenk in Slovencev. Ob tem se velja zavedati, da predstavlja predlog resolucije le prvi korak k celovitemu pristopu problematike duševnega zdravja, od promocije in njegovega varovanja do programov za destigmatizacijo duševnih motenj, zgodnjo diagnostiko, interdisciplinarna obravnavo in rehabilitacijo oseb s težavami v duševnem razvoju. Predvidenih 25 regionalnih centrov za duševno zdravje naj bi kadrovsko in vsebinsko nadgradilo obstoječo mrežo, vendar pa bo treba pred tem poskrbeti za zadostno število ustrezno usposobljenih timov in za njihovo vključitev med izvajalce zdravstvenih programov. Brez zagotovljenih dodatnih sredstev bi lahko namreč Resolucija o nacionalnem programu duševnega zdravja postala le še eden izmed dokumentov brez prave vrednosti in pomena. Z Resolucijo o nacionalnem programu duševnega zdravja se torej približujemo evropskim standardom obravnave ljudi s težavami v duševnem zdravju, odpravljamo pa tudi sedanje nedopustne razlike na tem področju med posameznimi regijami. Zato bomo v Poslanski skupini Desus predlog resolucije v drugem branju podprli. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Bojana Muršič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik za besedo. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Duševno zdravje je temelj zdravja vsakega posameznika. Le dobro duševno zdravje ima pozitiven vpliv na socialno, družinsko in gospodarsko stabilnost, družbeno blaginjo ter kakovost življenja ljudi. Revščina, socialna izključenost in neenakost v družbi pa dokazano povečujejo tveganje za slabo duševno zdravje. Med dejavnike tveganja za duševne težave in motnje poleg spola, starosti, dednosti, osebnostnih značilnosti, življenjskega sloga spadajo tudi dejavniki okolja, hiter način življenja, velika pričakovanja do posameznika, naraščajoče socialno-ekonomske neenakosti in prikrajšanosti ter osamljenost starejših in onemoglih oseb. Zaskrbljujoča je visoka stopnja pojava duševnih motenj. Pojav je v tesni korelaciji z revščino, socialno izključenostjo ter neugodnimi razmerami na delovnem mestu oziroma brezposelnostjo kot enim izmed največjih povzročiteljev stresa. Izboljšanje duševnega zdravja je zaradi navedenega eden od strateških ciljev politike Evropske unije in mu je v zadnjih letih namenjeno veliko pozornosti in tudi političnih aktivnosti. To počnemo tudi v Sloveniji. Pri nas so velike razlike v dostopnosti do storitev na področju duševnega zdravja, precejšnje socialno-ekonomske in demografske razlike znotraj posameznih geografskih območij. Poleg prehodnih duševnih stisk, ki pestijo odraslo populacijo, ter stresnih in anksioznih in depresivnih motenj pri odraslih ter demence pri starejših sta v Sloveniji v ospredju javnozdravstvenega problema tudi škodljiva raba alkohola in samomor. Brez sprenevedanja, alkohol je velika težava. Tudi zaradi izjemne družbene tolerance in vsesplošne prisotnosti Slovenija spada med države z veliko porabo alkohola, le- ta pa je eden od pomembnih dejavnikov tveganja za težave v duševnem zdravju. Ponovno naraščanje samomorov pa nas mora pošteno zaskrbeti, saj naraščajo samomori zlasti pri starejših. Statistike iz uvoda v resolucijo nam ne laskajo in nas zavezujejo, da naredimo vse in še več, da jih naslovimo in da zavarujemo naše potenciale, ki jih predstavljajo naši otroci in mladostniki. Strinjamo se z zapisanim, da je zagotavljanje varnega in spodbudnega okolja, ki preprečuje duševne težave v otroštvu, naložba družbe, a ta ista družba mora tudi poskrbeti za tiste v skupini odraslih, pri katerih v zadnjih letih narašča predvsem število obravnav zaradi stresnih in prilagoditvenih motenj. Nacionalni program duševnega zdravja je podlaga za zagotavljanje pravice posameznika do optimalnega duševnega in telesnega blagostanja, do pogojev za razvoj in udejanjanje potencialov v poklicnem, družbenem in zasebnem življenju ter do dostopa do kakovostnih virov pomoči. Vse to bomo dosegli z okrepitvijo in ohranjanjem dobrega duševnega zdravja vseh prebivalcev Slovenije, s preprečevanjem težav in motenj od najzgodnejšega obdobja do pozne starosti, z zmanjšanjem stigme in diskriminacije oseb z duševnimi motnjami, z vzpostavitvijo podpornega okolja za dobro duševno zdravje, izboljšanjem kompetenc strokovnih služb na vseh področjih varovanja duševnega zdravja, približevanjem služb in storitev za duševno zdravje uporabnikov ter zmanjšanje institucionalizacije na tem področju. V naši poslanski skupini menimo, da je Predlog resolucije o nacionalnem programu duševnega zdravja, ki ga imamo v obravnavi, dober dokument, zato bo deležen tudi naše soglasne podpore. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Miha Kordiš bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Predlagani program predvideva vzpostavitev centrov za duševno zdravje v vseh 25 zdravstvenih domovih v Sloveniji. Čeprav smo imeli v preteklosti zelo solidno mrežo na tem področju, je bila zaradi privatizacije in podeljevanja koncesij uničena. Če nam jo bo uspelo zgraditi na novo, bodo lahko vsi prebivalci Sloveniji dobili brezplačno psihiatrično, psihološko in psihosocialno pomoč v svojem zdravstvenem domu. Poslanci Levice ta načrt podpiramo. Hkrati pa moram državljanke in državljane opozoriti, da bo program ostal mrtva črka na papirju, če bodo državo še naprej vodile politike ekstremnega centra. Duševne motnje in bolezni so v veliki meri posledica družbenih bolezni: brezposelnosti, revščine, neenakosti. In gospodarska politika strank ekstremnega centra povzroča trajno brezposelnost in revščino, ki ju njihova socialna politika ni zmožna niti ublažiti, niti odpraviti. Zato so se socialne razlike v Sloveniji tako povečale, da ima danes 10 % najbogatejših gospodinjstev v lasti skoraj polovico vsega premoženja, ki je v tej državi, najrevnejših 20 % pa samo 0,5 %. Predlani je bilo v Sloveniji 280 tisoč revnih prebivalcev, od tega 47 tisoč otrok. Po besedah ministrice Anje Kopač Mrak je polovica brezposelnih težko zaposljiva, druga polovica pa v tem trenutku ni zaposljiva. In ti prebivalci so popolnoma odvisni od socialnih prejemkov, ki pa so absolutno prenizki. Prenizki pa so zato, ker Slovenija za socialno zaščito nameni samo 16,7 % BDP, kar je bistveno manj od povprečja Evropske unije, in kar je 5 odstotnih točk manj, kot porabi Avstrija s podobno socialno strukturo naši. Čeprav imamo višjo brezposelnost kot Avstrija za brezposelne, porabimo trikrat manjši delež domačega proizvoda. Vse to so dejavniki, ki na veliko prispevajo k motnjam v duševnem zdravju in zakaj se naši ljudje obračajo po psihiatrično, psihološko in psihosocialno pomoč. Če hočemo te pojavi zamejiti in jih korigirati, moramo za začetek odpraviti vsaj skrajno revščino in na ta način preprečiti nastanek duševnih bolezni in motenj pri revnih prebivalcih z radikalno socialno politiko. Poslanci Levice smo v tem mandatu dosegli pomembne izboljšave socialne politike zlasti za šolske otroke. Boj proti revščini in duševnim boleznim, ki jih revščina povzroča, pa bo tudi v naslednjem mandatu prioriteta Levice. Naslednji problem, na katerega moramo opozoriti državljanke in državljane, pa je v tem, da so stranke ekstremnega centra v veliki meri privatizirale zdravstveni sistem in osiromašile zdravstvene domove ter bolnišnice. Čeprav je zdravje absolutna prioriteta naših državljanov, je Cerarjeva vlada predlani za to področje zagotovila samo za 6,7 % BDP javnih sredstev, kar je spet veliko manj od povprečja Evropske unije in bistveno manj od naše severne sosede Avstrije. Danes ob koncu mandata Cerarjeve vlade se invalidna mladina v Stari gori še vedno zdravi v barakah iz salonitk. Prenova še vedno ni končana, ker vlada v odhodu ni pravočasno zagotovila 3,8 milijonov evrov. A hkrati se Natovi birokrati že sončijo v novem sedežu Nata, za katerega smo morali slovenske državljanke in državljani prispevati več kot 8 milijonov evrov. Za izvajanje programa duševnega zdravja in za izboljšanje zdravstvenega sistema na sploh bomo potrebovali bistveno več javnih sredstev. Se pravi, da bomo morali povečati prihodke in spremeniti prioritete na strani odhodkov. Dodatna sredstva lahko pridobimo samo s pravično obdavčitvijo kapitala in premoženja velike vrednosti ter z ukinitvijo dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. Hkrati pa v Levici zahtevamo, da Vlada 1,2 milijardi evrov, kar je po dogovoru z Natom predvideno za oborožitev bataljonskih skupin, investira v razvoj, blaginjo in zdravje vseh prebivalk in prebivalcev Republike Slovenije. Le tako bomo lahko užili blaginjo za vse. Hvala.
Hvala lepa. Dr. Jasna Murgel bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovani! Naj povem takoj jasno in glasno, da nikoli nismo imeli resolucije o nacionalnem programu duševnega zdravja. Leta 2009 je bil sprejet Zakon o duševnem zdravju in takrat je bilo s tem zakonom rečeno, da bomo sprejeli to resolucijo. Sprejemamo jo danes. Od tega je skoraj deset let in, kot ponavljam, je nikoli nismo imeli, zato je danes pomemben dan za Republiko Slovenijo, da bomo končno dobili Resolucijo o nacionalnem programu duševnega zdravja za naslednjih deset let. Ne samo to, ne bo samo resolucija, ampak je zraven tudi akcijski načrt, ki pomeni to, da bomo imeli tudi finančni okvir za izpeljavo celotne resolucije. Zakaj je resolucija pomembna? Zato ker zagotavlja promocijo duševnega zdravja in tudi varovanje duševnega zdravja v Republiki Sloveniji. Pomembna pozornost se namenja programom za ranljive skupine ter programom opismenjevanja na področju duševnega zdravja. Zelo pomembno je, da resolucija temelji na tako imenovanem skupnostnem pristopu, torej na sodelovanju vseh deležnikov, ki so pomembni na tem področju. Torej poleg ministrstev, ki so pristojna za to področje, tudi vseh deležnikov v družbi, kot so na primer nevladne organizacije, uporabniki in podobno. Resolucija vzpostavlja javno mrežo služb za duševno zdravje za otroke, mladostnike, odrasle in starejše, kjer bo zagotovljena interdisciplinarna obravnava na lokalni ravni, vključno z mobilnim timom za skupnostno obravnavo v domačem okolju osebe s težavami v duševnem zdravju. Za otroke in mladostnike se pri zdravstvenih domovih na podlagi obstoječih tako imenovanih mentalno-higienskih dispanzerjev vzpostavlja 25 centrov za duševno zdravje otrok. Del te obravnave, ki je tudi zajeta v resoluciji, je razširitev razvojnih ambulant, kjer se bo zagotavljala zgodnja obravnava otrok s posebnimi potrebami. Te ambulante pa bodo tudi del izvajanja zgodnje obravnave in del akcijskega načrta za zagotavljanje duševnega zdravja v Republiki Slovenji v naslednjih desetih letih. Tako Zakon o zgodnji obravnavi otrok s posebnimi potrebami postaja del sistema Ministrstva za zdravje in del te resolucije, kar je zelo pomembno. Ocenjujemo tudi, da resolucija na primeren način naslavlja tudi problem revščine, izključenosti in neenakosti v družbi, ki dokazano povečujejo tveganje za slabše duševno zdravje. Zelo pomembno je, in to sem tudi povedala na odboru, ko smo obravnavali resolucijo, da je resolucija sprejeta ob velikem soglasju stroke. Na ta način bi človek pričakoval, da bi v vseh pomembnih projektih delovali tudi v Državnem zboru in da bi vse dokumente, ki so tako pomembni za našo državo, sprejeli ob takšnem soglasju stroke. V Stranki modernega centra menimo, da je skrajni čas, da po toliko letih sprejmemo to resolucijo, zato jo bomo seveda podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Amandmaji k dopolnjenemu predlogu resolucije niso bili vloženi. Odločanje o predlogu resolucije bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam 27. točko dnevnega reda in 39. sejo Državnega zbora, ki jo bomo z glasovanjem nadaljevali ob 16. uri.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Preden preidemo na postopek glasovanja, vas želim obvestiti, da bo Državni zbor glasovanje opravil po naslednjem vrstnem redu: 19., 22., 28., 27., 16., 20., 21. in 31. točka dnevnega reda. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 19. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o mednarodni zaščiti Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o mednarodnih zaščiti je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, mag. Branko Grims.
Hvala za besedo. Vsem prav lep pozdrav! V Slovenski demokratski stranki bomo predlog seveda podprli. Državljanke in državljani Republike Slovenije imajo vso pravico, da v Sloveniji živijo varno. Nobena pravica tujca ne more biti nad to pravico. Predlog zakona, ki je pred vami, zajema samo en del, ki bi moral biti vsakomur samoumeven, da nekdo, ki je zaloten pri kaznivem dejanju, ne more potem uveljavljati pravice do azila, da nekdo, »za katerega obstaja pravnomočna sodba in je nevaren za Republiko Slovenijo«, to je dobeseden citat v našem predlogu zakona oziroma za katerega obstaja utemeljen sum, da je to storil, je bil zaloten pri tem, da ne more potem več uveljavljati pravice do azila. S tem se zagotavlja večja varnost, s tem se zmanjšujejo tudi stroški, in samo v teh primerih. Treba je vedeti, da se bodo stvari na tem področju še zapletale in še zaostrile. Mednarodne razmere so se bistveno spremenile od časov pred tremi leti. Danes so vse okoli nas, vse okoli Slovenije desne vlade. Dve prvi sosedi napovedujeta, da bosta izgnali zelo veliko število ilegalnih migrantov. Italija govori celo o številki 600 tisoč, Avstrija 50 tisoč. Preostale evropske države, vključno z Nemčijo, govorijo o remigracijah, o pošiljanju teh ljudi nazaj. To niso nikakršni begunci. Gre za ekonomske migrante, saj se ve, iz katerih držav je večina teh, ki sedaj prihajajo: iz Alžirije, Maroka, Irana, pa potem iz Albanije, Kosova in tako naprej. So moški, to niso neke ranljive skupine, in najbrž je vsakomur jasno, za kaj tukaj gre. Gre pa predvsem za vprašanje varnosti, za vprašanje varnosti ljudi v Sloveniji, pa tudi za vprašanje odnosa do, kot je nekdo prej v razpravi dejal, občutka za sočloveka, do humanitarnosti. Če v Sloveniji nekdo, ki ima penzijo, životari s 600 evri, če nekdo dela cel delovni čas v podjetju za 600, 700 evrov, potem je nedopustno, je nevzdržno, je v nasprotju z vsemi načeli, na katerih je utemeljena samostojna Slovenija, da nekdo pa pride preko meje, očitno zlorablja mednarodne predpise, pri tem stori še kakšno kaznivo dejanje, uveljavlja pravico do azila in potem dobi od države Slovenije žepnino, stane pa slovenske davkoplačevalce tisoč 963 evrov vsak mesec. Postopki so po sedanjih normativih dolgi in seveda [[izklop mikrofona]]
Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 23, proti 44. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem 19. točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 22. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o povračilu premoženjske škode iz druge svetovne vojne. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o povračilu premoženjske škode iz druge svetovne vojne je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Levica, Violeta Tomić.
Poslanci Levice bomo predlog v prvi obravnavi podprli. Podprli ga bomo zato, da bi pomagali izgnancem, internirancem, taboriščnikom in njihovim potomcem. Nobenega dvoma ni, da so družine, ki so jih okupatorji in kolaboranti pregnali s svojih domov, tudi v miru potem živeli dosti težje, kot bi, če se to ne bi zgodilo. Nobenega dvoma ni, da veliko preživelih izgnancev in njihovih potomcev živi v zapostavljenih regijah Posavja, Posotelja in nekaterih delov Štajerske. Pogosto so to bili, ker so večinoma pomrli, revni upokojenci z mizernimi pokojninami. Številnim od njih je vlada Socialnih demokratov in Desusa, ki jo je vodil Borut Pahor, odvzela državno pokojnino in varstveni dodatek, zato bi jim teh 6 tisoč evrov prišlo zelo prav. Predlog dr. Brgleza izgnancem odškodnin namreč ne zagotavlja. Iz razprave je bilo jasno videti, da sredstva za izplačilo odškodnin niso zagotovljena. Konkretno, Cerarjeva vlada ni niti začela pogovorov z Nemčijo o povračilu vojne škode in do 1. januarja 2020 iz tega naslova od Nemčije ne bo dobila niti centa. Privatizacija državnih podjetij, ki jo predlaga dr. Brglez, nikakor ne pride v poštev, kajti njihovi dobički bodo vir prihodkov na dolgi rok, zato jih Vlada ne sme razprodajati. Zato bomo morali v drugi obravnavi najti sredstva za izvršitev tega zakona. Predlagamo, da se vse stranke, ki bodo podprle zakon, javno zavežejo, da bodo v naslednjem mandatu od Nemčije izterjale vojno škodo, in predlagamo, da se sredstva za odškodnine izgnancev zagotovijo tako, da se zmanjšajo izdatki za oborožitev. Cerarjeva vlada je za oborožitev dveh bataljonskih skupin, ki jih je obljubila Natu, obljubila kar 1,2 milijarde evrov. Te oborožitve Slovenija ne potrebuje, zato lahko del sredstev namenimo tudi za odškodnine. Zagotovo ne bi bilo prav, da bi zaradi odškodnin omejili druge socialne pravice. Kot rečeno, v Levici bomo ta predlog zakona podprli. Hvala.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu, gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Jaz se nisem prijavila pravočasno k razpravi in potem nisem mogla diskutirati, pa bi vseeno želela povedati, kakšno je moje stališče do tega zakona. Zakon o izgnancih je bil že večkrat pripravljen v prejšnjih mandatih, da bi bil sprejet, vendar nikoli ni bilo dovolj podpore oziroma energije med poslanci za to, da bi ta zakon zagledal luč sveta. Oglasila sem se tudi zato, ker je spoštovana kolegica Violeta prej govorila o pregnancih iz Posotelja, Posavja, se pravi predvsem tega dela na jugu naše države, moram pa opozoriti tudi na pregnance s Štajerske. Tukaj je, če se spomnite, Führer rekel: »Naredite mi to državo zopet nemško!« Zato so masovno izseljevali vse intelektualce, tako tudi iz občin, ki jih jaz pokrivam. Moram povedati, da sem zadovoljna, da je ta zakon vložen in da ga bomo danes lahko potrdili v prvi obravnavi. Seveda bi bilo bolje, če bi bil že prej, ker bi lahko bilo to že za nami in bi tudi ta postopek bil malo bolj pripravljen in dodelan in tudi sam zakon morda v kakem segmentu drugače zapisan. Podpiram ta zakon, tudi nekateri poslanci iz naše poslanske skupine in bom glasovala za. Hvala lepa.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu, mag. Julijana Bizjak Mlakar.
Hvala lepa za besedo. Tudi sama sem danes še enkrat povedala, da bom podprla ta zakon. Krivice izgnancem je zagotovo treba popraviti, mi je pa žal, da je ta zakon prišel tik pred razpustom parlamenta, zaradi česar ima tudi številne pomanjkljivosti, za katere upam, da jih bo možno odpraviti do tedaj, ko bomo zares odločali o pravi vsebini. Največja pomanjkljivost je ta, na katero je opozorila že ena izmed predhodnik govork, namreč, da niso zagotovljena finančna sredstva, da bi se lahko te odškodnine sploh izplačale. Gre za pomanjkljivost. Tudi v času, ko sem bila ministrica za kulturo, sem bila soočena z neko resolucijo, ki je ob proračunu za kulturo 150 milijonov evrov, obljubljala 800 milijonov, da se bo v tem obdobju dalo za namen kulture, vendar tega denarja ni nikoli bilo od nikoder. Zaradi tega me zelo skrbi, če niso to prazne predvolilne obljube, vsekakor bi prosila, če je možno, da se koalicija usede skupaj pa tudi morda opozicija, če bo za to, da pogledamo, ali je možno ta sredstva tudi realno potem zagotoviti oziroma kako pripraviti zakon na tak način, da bo realno potem tudi izvedljiv. Hvala lepa.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu, gospod Janko Veber.
Hvala za besedo. Tudi sam bom podprl sklep, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Gre za izjemno dolgoletna prizadevanja tako Društva izgnancev kot tudi vseh, ki jim ne nazadnje pripada ta odškodnina za premoženjsko škodo iz druge svetovne vojne. Ne nazadnje so bili tudi akti objavljeni v uradnem listu že takratne avnojske oblasti, kar vse daje pravno podlago, da je treba to odškodnino izplačati. Seveda ta zakon v celoti ne rešuje vseh odškodnin. Zagotovo je še eno odprtih vprašanj vprašanje materialnih oškodovancev. To pa je naloga, ki jo bo moral Državni zbor ali pa Vlada, če bo ta zakon predložila v Državni zbor, sicer pa poslanci v enem od prihodnjih sklicev ravno tako rešiti. Hvala.
Še kakšna obrazložitev? Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 42, 1 pa je bil proti. (Za je glasovalo 42.)(Proti 1.) Ugotavljam, da je zbor sklep sprejel, zato bo predlog zakona dodeljen v obravnavo Odboru za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matičnemu delovnemu telesu.S tem zaključujem 22. točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 28. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga resolucije o nacionalnem programu varnosti in zdravja pri delu. Amandmaji k dopolnjenemu predlogu resolucije niso bili vloženi, zato prehajamo na odločanje o predlogu resolucije. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog resolucije neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 57, nihče pa ni bil proti. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je resolucija sprejeta. S tem zaključujem 28. točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 27. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga resolucije o nacionalnem programu duševnega zdravja 2018–2028. Amandmaji k dopolnjenemu predlogu resolucije niso bili vloženi, zato prehajamo na odločanje o predlogu resolucije. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog resolucije neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 61, nihče pa ni bil proti. [[Za je glasovalo 61.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je resolucija sprejeta. S tem zaključujem 27. točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 16. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o zagotavljanju sredstev za nekatere nujne programe Republike Slovenije v kulturi. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o zagotavljanju sredstev za nekatere nujne programe Republike Slovenije v kulturi je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine Levica, Violeta Tomić.
V Levici bomo Predlog zakona o zagotavljanju sredstev za nekatere nujne programe Republike Slovenije v kulturi podprli. Kultura je od leta 2009 izgubila več kot 50 milijonov evrov in dodatna sredstva so nujna, sicer bomo še več kulturnih delavk in delavcev potisnili v revščino. Izgubili bomo tudi pomembno dediščino, kultura bo vse manj dostopna, kar bo vplivalo na duhovno raven vsega prebivalstva Slovenije. V Levici smo v tem mandatu opozarjali na tri ključne probleme kulture: slab socialni položaj samozaposlenih v kulturi, hiranje nevladne kulture, neustrezno varstvo nepremične kulturne dediščine. Zategovanje pasu je potisnilo premnoge kulturne delavce na rob revščine v prekarna delovna razmerja. Več kot polovica samozaposlenih v kulturi ne dosega minimalne plače, tretjina jih živi pod pragom revščine. V zadnjih letih tudi javni zavodi niso ustrezno financirani s strani ustanoviteljev in ne zagotavljajo niti nujnega kritja stroškov plač in programskih sredstev, kljub visoki gospodarski ravni tako ostaja še vedno kot v času pred krizo. Skratka, zategovanje pasu v kulturi se mora nujno prenehati. To pomeni vrnitev sredstev vsaj na 2,2 % proračuna, kot smo to imeli v letu 2009. V Levici se zavzemamo za stabilno javno financiranje in nasprotujemo privatizaciji in komercializaciji kulture. Želimo ustvariti normalne pogoje dela kulturnim delavcem, ki bodo za svoje delo prejemali pošteno plačilo in imeli tudi zagotovljeno socialno varnost. Kot rečeno uvodoma, Predlog zakona o zagotavljanju sredstev za nekatere nujne programe Republike Slovenije v kulturi bomo v Levici soglasno podprli. Hvala.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra, dr. Dragan Matić.
Hvala za besedo. Tudi v naši poslanski skupini bomo zakon podprli. Poudariti je treba, da predhodniki tega zakona so bili že trije. Po letu 2013 zaradi krize ustreznega ekvivalenta tem predhodnim zakonom, od takrat kulturnega evra več ni. V sedanji situaciji je to toliko bolj pomembno, ker tudi evropskih sredstev, ki bi zagotavljala nujna sredstva za obnovo kulturne dediščine in pa vzdrževanje kulturne infrastrukture, nimamo na voljo. Zato je toliko bolj pomembno, da se ta prepotrebna sredstva zagotovijo in verjamem, da bo zakon imel široko podporo. Kot rečeno, mi ga bomo podprli. Hvala.
Še kakšna obrazložitev v imenu poslanske? Ne. Obrazložitev glasu v lastnem imenu, mag. Julijana Bizjak Mlakar.
Hvala lepa za besedo. Zakon bom podprla, čeprav se dobro zavedam, da ko bodo ugasnile kamere, bo predlagatelj zakona spet pozabil na ta zakon pa tudi skrb za slovensko kulturo in kulturno dediščino kot običajno. Le redki posamezniki si bomo še naprej prizadevali za slovensko kulturo. Moram povedati, da smo v zadnjih petnajstih letih izgubili 830 enot kulturne dediščine, da od osamosvojitve naprej doživljamo palmiro. Slovenci ne rabimo ISIS-a. Slovensko palmiro povzročajo nekulturni predsedniki vlad, odborov za kulturo in njihove sluge. Zakon je skoraj identičen tistemu, ki sem ga kot ministrica po uspešno končani javni razpravi leta 2015 predložila koaliciji, pa se je zataknil v predalu predsednika Vlade in predlagatelja tega zakona. So pa pomembne razlike. Danes obravnavani zakon ni šel skozi javno razpravo, manjka tudi seznam najbolj kakovostnih in najbolj ogroženih objektov slovenske kulturne dediščine, ki bi jih morali sanirati. Ta seznam je v letu 2015 oblikoval Zavod za varstvo kulturne dediščine ob vseh strokovnih merilih dediščinske stroke. Naslednja pomanjkljivost, gre za bistveno manj sredstev za obnovo dediščinskih objektov. Z 32. milijoni evrov, kot jih je predlagatelj namenil objektom kulturne dediščine, je očitno, da bo prepuščena propadanju in uničenju več kot polovica najbolj kakovostne slovenske kulturne dediščine s seznama Zavoda za varstvo kulturne dediščine. Ali država v sedmih letih res ne zmore dodatnih 34 milijonov evrov za ohranitev najbolj kakovostne kulturne dediščine, se vprašamo. Za bančno luknjo pa se je našlo kar 5 milijard evrov. V času mandata ministrice smo obnovili številno kulturno dediščino, naj omenim Narodno galerijo, Vilo Vipolže, Plečnikovo hišo in drugo [[izklop mikrofona]]
Še kakšna obrazložitev? Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 48, proti 14. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 14.]] Ugotavljam, da je zbor sklep sprejel, zato bo predlog zakona dodeljen v obravnavo Odboru za kulturo kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem 16. točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 20. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o dopolnitvah Zakona o gasilstvu. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o gasilstvu je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, mag. Branko Grims.
Spoštovani! Gasilci so vedno prvi, ki priskočijo na pomoč. Gasilstvo je več kot samo poklic, gasilstvo je poslanstvo, poslanstvo v dobro ljudi, je izraz nesebične volje pomagati, je izraz slovenske kulture. Vse to so razlogi, zaradi katerih vedno znova lahko vsak zase in vsi skupaj rečemo gasilcem samo preprosto – hvala. V SDS smo predlagali zakon, s katerim se in tudi konkretno oddolžimo, ne samo v besedah, ampak tudi v dejanjih. Predvidevamo tri oblike, kjer bi država konkretno pomagala gasilcem. Stroški za to so v primerjavi z vsem, o čemer ste danes govorili, minimalni. Na to posebej opozarjam. Gre za plačevanje zavarovanja in zdravniških pregledov, po eni strani, po drugi strani, za vsak dan, ko so vpoklicani na opravljanje operativnega dela, da se jim plača posebno dodatno zavarovanje in plača pokojninsko zavarovanje za ta čas. In ne nazadnje je morda celo najpomembnejši tisti del zakona, tretja rešitev, ki je v njem, ki bi stimulirala zaposlovanje gasilcev. Želimo pomagati gasilcem, da ohranijo oziroma poiščejo novo zaposlitev, in sicer so predvideni v tem mehanizmi, da država pokrije del zavarovanja delodajalcu in ga dodatno davčno stimulira. Vse to so, kot rečeno, minimalni stroški, pomenijo pa zelo veliko. Pomenijo našo voljo, našo odločenost, da gasilcem rečemo hvala ne le v besedah, ampak predvsem v dejanjih. Za dejanja gre, za konkretna dejanja, tako kot so konkretna dejanja njihova. Oni so sedaj nekajkrat nosili naprodaj ne samo svoj čas, svojo energijo, ampak tudi svoje zdravje in celo svoje življenje. V nekaterih primerih, en konkretno je bil pred nekaj leti v Cerkljah na Gorenjskem, so žal s svojo željo pomagati plačali z najvišjo ceno, z življenjem. V primeru, ki je vsem dobro znan, ki je iz tega mandata, nedavno se je zgodil, ko je prišlo v Kemisu do požara, pa iz malomarnosti tam niso bili pravočasno opozorjeni za kako škodljive snovi gre, bodo lahko nekateri med njimi zelo verjetno imeli tudi trajne posledice. Vse to so konkretni dokazi, da je upravičeno, ne samo upravičeno, ampak, gospe in gospodje, nujno, da enkrat za vselej rečemo gasilcem iskrena hvala ne samo v besedah, tako kot vedno znova slišimo, ampak v dejanjih. Danes je priložnost in v SDS bomo vsi glasovali za.
Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 34, proti 28. (Za je glasovalo 34.)(Proti 28.) Ugotavljam, da je zbor sklep sprejel, zato bo predlog zakona dodeljen v obravnavo Odboru za obrambo kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem 20. točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 21. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o delovanju spletnih platform sodelovalnega gospodarstva. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o delovanju spletnih platform sodelovalnega gospodarstva je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 23, proti 20. (Za je glasovalo 23.)(Proti 20.) Ugotavljam, da je zbor sklep sprejel, zato bo predlog zakona dodeljen v obravnavo Odboru za gospodarstvo kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem 21. točko dnevnega reda. Prehajamo na 31. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA MANDATNO-VOLILNE ZADEVE. Prehajamo na obravnavo Predloga za izvolitev v sodniško funkcijo na sodniško mesto višje sodnice na Upravnem sodišču Republike Slovenije. Sodni svet je Državnemu zboru predložil predlog za izvolitev mag. Mojce Muha v sodniško funkcijo na sodniško mesto višje sodnice na Upravnem sodišču Republike Slovenije. Za dopolnilno obrazložitev predloga dajem v imenu Sodnega sveta besedo okrožni sodnici Maji Rozman.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani poslanke in poslanci! Na razpisu za prosto mesto višjega sodnika na Upravnem sodišču Republike Slovenije s predvideno razporeditvijo na Oddelek za javne finance je Sodni svet tokrat izbral mag. Mojco Muha in jo predlaga Državnemu zboru v izvolitev. Na Upravnem sodišču je v letu 2017 zaradi upokojitve sodnice, ki je bila razporejena na imenovani oddelek, ostalo eno sodniško mesto nezasedeno. Hkrati je v letu 2017 Upravno sodišče beležilo povečan pripad zadev. Na obravnavani razpis se je prijavilo 7 kandidatov, od katerih je ena kandidatka kandidaturo umaknila. Izbirni postopek je, kot ustaljeno, tudi tokrat potekal v več fazah s postopnim izločanjem kandidatov. Na podlagi razpisne dokumentacije mnenja predsednice Upravnega sodišča in opravljenih razgovorih je Sodni svet ocenil, da mag. Mojca Muha celostno gledano najbolje izpolnjuje pogoje, ki jih Zakon o sodniški službi določa kot potrebne za opravljanje sodniške službe na mestu višjega sodnika na Oddelku za javne finance Upravnega sodišča. Gre namreč za sodni oddelek, v specializiranost katerega sodijo zadeve s področja neposrednih in posrednih davkov ter carin. Mag. Mojca Muha, rojena 1980, je državljanka Republike Slovenije. Med kandidati je izstopala tako po doseženih študijskih rezultatih in rezultatih opravljenega pravniške državnega izpita kot izkušnjah z delom na področju davčnega prava. Na Pravni fakulteti Univerze v Ljubljani je diplomirala leta 2005 s povprečno oceno 8,43 in oceno diplomske naloge cum laude. Pravniški državni izpit je opravila junija 2008, s povprečno oceno 9. Leta 2016 je na Pravni fakulteti Univerze v Mariboru magistrirala s področja davčnega prava. Svojo poklicno pot je začela v odvetništvu, najprej kot pripravnica in odvetniška kandidatka, od novembra 2009 pa je v vpisana v imenik odvetnikov Odvetniške zbornice Slovenije in deluje kot odvetnica. Ukvarja se predvsem z gospodarskimi zadevami in znotraj tega tudi z davčnim pravom in pravom Evropske unije. V svojem dokončnem mnenju je predsednica Upravnega sodišča izpostavila, da ima mag. Mojca Muha ustrezno strokovno znanje na področju, za katerega je razpisano sodniško mesto. Mag. Mojca Muha je zelo uspešno opravila tudi razgovor s člani Sodnega sveta. Predstavila se je kot suverena in odločna oseba, z zelo dobrimi sposobnostmi ustnega izražanja. Zato jo Sodni svet predlaga Državnemu zboru v izvolitev na sodniško funkcijo za razpisano prosto mesto višje sodnice na Upravnem sodišču Republike Slovenije. Hvala.
Predlog je obravnavala Mandatno-volilna komisija, kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila komisije dajem besedo predsedniku dr. Mitji Horvatu.
Najlepša hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovani poslanke in poslanci! Mandatno-volilna komisija je na 43. seji 15. 3. 2018 kot matično delovno telo obravnavala predlog za izvolitev v sodniško funkcijo na sodniško mesto višje sodnice na Upravnem sodišču Republike Slovenije, ki ga je Državnemu zboru 20. 2. 2018 predložil Sodni svet. Iz predloga Sodnega sveta izhaja, da je bil razlog za razpis prostega mesta višjega sodnika na Upravnem sodišču Republike Slovenije upokojitev sodnice, ki je bila razporejena na oddelek za javne finance, ter povečan pripad v letu 2017. Sodni svet v predlogu ugotavlja, da kandidatka mag. Mojca Muha pozitivno izstopa v primerjavi z ostalimi kandidati glede na bogato znanje s področja gospodarskega prava, zlasti davčnega prava, ki ga je pridobila pri opravljanju odvetniškega poklica. Glede na izredno uspešen razgovor s člani Sodnega sveta, ta zaključuje, da je predlagana kandidatka najprimernejša za razpisano mesto sodnika. V razpravi je bil izpostavljen problem števila sodnikov in v zvezi s tem ocena, da glede na upad pripada zadev na sodišča ne potrebujemo več sodnikov, pač pa bi bilo treba znotraj sodstva reševati kadrovski primanjkljaj na nekaterih sodiščih s prerazporejanjem sodnikov iz drugih sodišč. Prav tako bi bilo treba vzpostaviti ustrezen sistem napredovanja sodnikov. Zunanji kadri so dobrodošli, vendar naj pričnejo kariero na prvi stopnji in na podlagi pridobljenih izkušenj in pozitivne ocene njihovega dela napredujejo na višja sodniška mesta. Izražen je bil tudi pomislek, da kandidatka prihaja iz odvetniške pisarne, ki ima velik vpliv v državi in pomembno družbeno vlogo, zato obstaja dvom o ustreznosti predloga Sodnega sveta z vidika spoštovanja načela nepristranskosti sojenja. Mandatno-volilna komisija predlaga Državnemu zboru, da na podlagi 130. člena Ustave Republike Slovenije, prvega odstavka 19. člena Zakona o sodniški službi in 112. člena Poslovnika Državnega zbora sprejme sklep, s katerim se v sodniško funkcijo izvoli mag. Mojca Muha na sodniško mesto višje sodnice na Upravnem sodišču Republike Slovenije. Najlepša hvala.
Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se v sodniško funkcijo na sodniško mesto višje sodnice na Upravnem sodišču Republike Slovenije izvoli mag. Mojca Muha. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 38, proti 3. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga za izvolitev v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrajnega sodnika na Okrajnem sodišču na Jesenicah Sodni svet je Državnemu zboru predložil predlog za izvolitev Tadeja Rebrica v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrajnega sodnika na Okrajnem sodišču na Jesenicah. Za dopolnilno obrazložitev predloga dajem v imenu Sodnega sveta besedo okrožni sodnici Maji Rozman.
Na razpisu za prosto sodniško mesto okrajnega sodnika na Okrajnem sodišču na Jesenicah s predvideno razporeditvijo na izvršilni oddelek je Sodni svet izbral Tadeja Rebrico in ga predlaga Državnemu zboru v izvolitev. Okrajno sodišča kranjskega sodnega okrožja so kadrovsko podhranjena, obenem pa so nadpovprečno obremenjena s pripadom zadev. Iz statističnih podatkov je razvidno, da pripad zadev na okrajnih sodiščih v okviru kranjskega sodnega okrožja v preteklih letih ni bil obvladovan kljub dejstvu, da je bilo na kranjskem sodnem okrožju rešenih več zadev, kot je znašalo povprečje na okrajnih sodiščih. Okrajno sodišče na Jesenicah se sooča z daljšimi odsotnostmi sodnikov zaradi bolezni, poleg tega je bila v letu 2017 predvidena upokojitev sodnice, ki je delala pretežno na izvršilnem področju. Ker so tudi ostala okrajna sodišča znotraj kranjskega okrožja zelo obremenjena ter se spopadajo z daljšimi bolniškimi odsotnostmi sodnikov, ni možnosti predodeljevati zadeve znotraj okrožja. Na obravnavi razpis se je prijavilo 11 kandidatov, od katerih je 1 kandidat kandidaturo umaknil. Na podlagi razpisne dokumentacije, mnenja predsednice okrožnega sodišča in opravljenih razgovorih je Sodni svet ocenil, da izmed 11 prijavljenih kandidatov Tadej Rebrica celostno gledano najbolje izpolnjuje pogoje, ki jih Zakon o sodniški službi določa kot potrebne za opravljanje sodniške službe na mesto okrajnega sodnika na izvršilnem oddelku. Kandidat Tadej Rebrica, rojen 1981, je državljan Republike Slovenije. Na Pravni fakulteti Univerze v Ljubljani je diplomiral leta 2007 s povprečno oceno 8,23. Diplomsko delo je zagovarjal z odliko. Pravniški državni izpit je opravil leta 2010 s povprečno oceno 8,28. Sodni svet je ugotovil, da je Tadej Rebrica že v času študija pridobil bogato pravno znanje, ki ga z rednim izobraževanjem še nadgrajuje. Po opravljenem pravniškem državnem izpitu se je zaposlil na Okrajnem sodišču v Ljubljani kot strokovni sodelavec, kjer je zaposlen še danes na izvršilnem oddelku. V času 7-letne zaposlitve na delovnem mestu strokovnega sodelavca je podrobno spoznal ureditev izvršilnega postopka. V okviru svojega dela samostojno vodi izvršilne postopke, odloča o izvršilnih predlogih in ugovorih ter drugih pravnih sredstvih in vodi določene naroke. Delo opravlja natančno in zanesljivo, rešuje najtežje zadeve, ki jih skrbno prouči. Iz ocen delovne uspešnosti je razvidno, da je njegovo poznavanje strokovnega dela na izvršilnem oddelku izjemno. Kandidat sledi sodni praksi domačih sodišč ter praksi evropskega sodišča in izjemno dobro pozna odločitve Ustavnega sodišča. Njegova delavnost in predanost je izražena tudi v dodatnem delu, saj je bil poleg službenih obveznosti aktiven tudi na področju izboljšanja učinkovitosti dela sodnega osebja tako s pripravo obrazcev za delo sodniških pomočnikov kot sodelovanjem pri delu projektne skupine za izboljšanje kakovosti sodstva pri Vrhovnem sodišču. Kandidat Tadej Rebrica je zelo uspešno opravil tudi razgovor s člani Sodnega sveta. Na njem se je ob osebni predstavitvi ter odgovorih na posamezna vprašanja članov potrdilo, da ima izjemno pravno znanje s poudarkom na področju izvršilnega prava, ob tem pa je izkazal tudi zelo dobre sposobnosti ustnega izražanja. Sodni svet ga zato predlaga Državnemu zboru v izvolitev na sodniško funkcijo okrajnega sodnika na Okrajnem sodišču na Jesenicah. Hvala.
Predlog je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročala. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrajnega sodnika na Okrajnem sodišču na Jesenicah izvoli Tadej Rebrica. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 40, proti 1. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o imenovanju člana nadzornega sveta RTV Slovenija Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Za predstavitev predloga sklepa dajem besedo predsedniku komisije dr. Mitji Horvatu.
Ponovno najlepša hvala, spoštovani predsednik, za dano besedo. Spoštovani poslanke in poslanci! Zakon o radioteleviziji Slovenije v prvem odstavku 26. člena med drugim določa, da ima RTV Slovenija nadzorni svet, ki šteje 11 članov, od katerih Državni zbor imenuje 5 članov, pri čemer mora upoštevati zastopanost političnih strank v Državnem zboru. Na podlagi sedmega odstavka 26. člena Zakona o radioteleviziji Slovenije se člana, ki je odstopil, nadomesti po postopku, ki je predviden za nadomestitev članov programskega sveta RTV Slovenija. Četrti odstavek 18. člena Zakona o Radio televiziji Slovenije določa, da se člana programskega sveta RTV Slovenija nadomesti po postopku, ki je predviden za imenovanje oziroma za izvolitev članov programskega sveta. Državni zbor je 14. decembra 2017 imenoval pet članov nadzornega sveta RTV Slovenija, izmed katerih je enemu zaradi odstopa prenehal mandat. Državni zbor se je na predlog Mandatno-volilne komisije na 38. seji 15. februarja 2018 seznanil z sklepom o ugotovitvi prenehanja mandata člana nadzornega sveta RTV Slovenija. Mandatno-volilna komisija je 16. februarja 2018 na podlagi sklepa 42. seje Mandatno-volilne komisije pozvala poslanske skupine, da ji do vključno 28. februarja 2018 posredujejo predloge kandidatov za novo članico ali člana nadzornega sveta RTV Slovenija, ki bo imenovan za preostanek mandata. V roku je prejela dva predloga in sicer Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov, ki je za člana predlagala Janeza Čadeža in Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, ki je za članico predlagala Lucijo Šikovec Ušaj. Mandatno-volilna komisija je na 43. seji 15. marca 2018 na podlagi 36. in 112. člena Poslovnika Državnega zbora določila kandidata za člana nadzornega sveta RTV Slovenija, in sicer predlaga, da se za člana nadzornega sveta RTV Slovenija imenuje Janez Čadež za čas do izteka mandata članov, imenovanih s sklepom o imenovanju petih članov nadzornega sveta RTV Slovenija z dne 14. decembra 2017. Najlepša hvala.
Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se za člana nadzornega sveta RTV Slovenija za čas do izteka mandata članov, imenovanih s sklepom o imenovanju petih članov nadzornega sveta RTV Slovenije z dne 14. decembra 2017, imenuje Janez Čadež. Glasujemo. Navzočih je 61 poslank in poslancev, za je glasovalo 43, proti pa 13. (Za je glasovalo 43.)(Proti 13.) Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem 31. točko dnevnega reda. Zaključujem 39. sejo Državnega zbora. Ker je to zadnja redna seja v tem sklicu, se vsem zahvaljujem za opravljeno delo. Strokovnemu osebju in zaposlenim v službah Državnega zbora tudi za vso podporo in potrpljenje, poslankam in poslancem pa tudi za prispevek k politični kulturi parlamentarizma v Republiki Sloveniji.