Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam nadaljevanje 17. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnjega nadaljevanja seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Franc Jurša, Milenko Ziherl po 14.00 uri, Anton Anderlič, Zmago Jelinčič Plemeniti, Renata Brunskole in Jožef Jerovšek. Vse prisotne lepo pozdravljam! Izvolite, gospod Anderlič, proceduralno.
Prosim, da korektno preberete opravičilo. Opravičilo je samo za to točko dnevnega reda, ne za celotno današnjo sejo, ker bom potem prisoten; razen, če potem ne smem priti nazaj.
Hvala lepa. Ne vem, če je to moja zadeva. Vendar bi rad povedal, nikdar nismo povedali ob naštevanju imen, zakaj kdo manjka. Tak seznam, kot sem ga dobil, sem prebral. Če manjkate, lahko zapustite dvorano. Prehajamo na 23. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZA RAZREŠITEV PREDSEDNIKA DRŽAVNEGA ZBORA. Predlog za razrešitev predsednika Državnega zbora je v obravnavo zboru predložila skupina 31 poslank in poslancev, s prvopodpisanim Jožetom Tankom. Za dopolnilno obrazložitev predloga za razrešitev dajem besedo predstavniku predlagateljev, gospodu Jožetu Tanku. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Vsem lep pozdrav! 31 poslancev je vložilo zahtevo za razrešitev predsednika Državnega zbora. Zahtevo smo vložili tako, da bi se ta točka obravnavala na izredni seji Državnega zbora. Zato naj uvodoma povem, da točka, ki jo obravnavamo sedaj, ni na to sejo uvrščena v skladu s Poslovnikom Državnega zbora, ampak pa v skladu s samovoljo predsednika Državnega zbora dr. Pavla Gantarja. 7. maja 2010 po določitvi dnevnega reda na Kolegiju, ko smo vložili zahtevo za razrešitev predsednika Državnega zbora, smo štiri dni kasneje, 11. maja 2010, s podpisi 27 poslancev zahtevali še obravnavo predloga za razrešitev, ki bi se opravila na izredni seji. Če bi bil spoštovan poslovnik tako, kot to zahteva v zadnjem primeru od gospoda Anderliča, potem bi bila ta točka danes obravnavana na tej seji le, če bi predlagatelji zahtevali pisno širitev dnevnega reda te seje Državnega zbora in če bi o tem tako odločil Državni zbor z glasovanjem. Nič od tega se ni zgodilo. Niti ni bila vložena taka zahteva, niti ni bilo glasovanja. Te zahteve za razrešitev se torej ne obravnava v skladu z zahtevami predlagateljev, torej na izredni seji, ampak jo je predsednik Državnega zbora samovoljno, mimo ustavnih in poslovniških določil, uvrstil na redno sejo. Razlog za zahtevo za razrešitev predsednika Državnega zbora na izredni seji je nespoštovanje 85. člena Ustave Republike Slovenije in prvega odstavka 58. člena Poslovnika Državnega zbora, saj predsednik Državnega zbora ni v predpisanem roku na zahtevo več kot zadostnega števila poslancev kar na dve zahtevi sklicev izredne seje Državnega zbora, na kateri bi obravnavali finančne, likvidnostne, delovne in druge probleme pri izgradnji Športno-poslovnega kompleksa Stožice, v ozadju ali pa v ospredju katerega sta Mestna občina Ljubljana in župan Jankovič. V 85. členu Ustave je zapisano naslednje: "Državni zbor dela na rednih in izrednih sejah. Redne in izredne seje sklicuje predsednik Državnega zbora. Izredno sejo mora sklicati, če to zahteva najmanj četrtina poslancev Državnega zbora ali predsednik republike." Prvi odstavek 58. člena Poslovnika pa določa, izredno sejo skliče predsednik Državnega zbora na zahtevo najmanj četrtine poslancev Državnega zbora ali predsednika republike, najkasneje v 15 dneh. Obe določbi sta nedvoumni. Torej je predsednik Državnega zbora tudi časovno zavezan, do kdaj mora zahtevo 23 ali predsednika republike izvršiti. Ob tem, ko predsednik Državnega zbora seje ni sklical, je kršil še drugo in šesto alinejo prvega odstavka Poslovnika Državnega zbora, ki določata, da predsednik Državnega zbora sklicuje in vodi seje Državnega zbora in šesta alineja, ki pravi, da skrbi za izvajanje tega poslovnika. Čeprav je predsednik Državnega zbora dr. Pavel Gantar na 25. seji Kolegija, 21. maja 2009 dejal naslednje: "Prva stvar, ki je, če hoče parlament delati korektno, mora striktno upoštevati Poslovnik. Ne moremo se igrati okoli tega." In tega se ne drži. Pri svojem delu ne spoštuje ne ustavnih in ne poslovniških določb in tega ne ugotavljamo samo v SDS, v zadnjem času to čedalje bolj pogosto ugotavljajo tudi v koalicijskih strankah. Pritožbe so tudi tam že pisne. Kaj se je dogajalo v našem primeru? 30. marca sta v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke in Slovenske nacionalne stranke na podlagi 85. člena Ustave in prvega odstavka 58. člena Poslovnika Državnega zbora prvič vložili zahtevo za sklic izredne seje, na kateri bi obravnavali predlog sklepa v zvezi z obravnavo financiranja projekta Športnega parka Stožice s strani bank v večinski državni lasti v času najhujšega kreditnega krča v Sloveniji. Gre za zahtevo za obravnavo številnih problemov in nevarnosti, ki jih v sebi nosi trenutno največja investicija v Republiki Sloveniji, ki poteka pod patronatom Mestne občine Ljubljana in njenega župana Jankovića. Gre za županov predvolilni projekt športnega in nakupovalnega parka v Stožicah, velikih športnih in poslovnih dimenzij, katerega izvajanje se je začelo brez zaprte finančne konstrukcije, torej brez zadostnih finančnih sredstev na obeh delih, na športnem in trgovskem. "Lako ćemo," si je najbrž mislil župan, ko je začenja ta projekt. Tistih 200 milijonov evrov se bo že nekako zbralo, nekaj s prodajo poslovnih površin in prostorov, nekaj z donacijami, morda nekaj z zamiki plačil in stiskanjem izvajalcem, veliko pa bi lahko primaknila država. Nekaj neposredno z nepovratnimi sredstvi, ki bodo kapnila mimo razpisov iz državnega proračuna, na osnovi dogovorov z ministri in predsednikom Vlade, nekaj pa bi bilo povratnih sredstev, ki bi jih zagotovile banke v večinsko državni lasti, kot so NKBM, NLB in pa SID. Vlada levega trojčka mu je bila do sedaj, županu namreč, vseskozi zelo naklonjena. Tudi koalicija v Državnem zboru. Morda bo tudi tokrat izkazala hvaležnost, ker jim je veliko pomagal, da so zmagali. Pa tudi Ljubljana kot glavno mesto potrebuje dva velika stadiona: enega v Stožicah, to je novega, ki bo s Titovo cesto povezan z avtocesto, in obnovljenega bežigrajskega, ki je ob bivši Titovi cesti in očitno brez Tita v Ljubljani ni veliko poteznih projektov. Za kakšne težave gre pri športno-poslovnem parku Stožice. Na športnem delu, ki je skoraj gotov, manjka okoli 50 milijonov evrov, na trgovskem, ki se dinamično izvaja, pa okoli 200 milijonov. In gre tukaj v obeh primerih za veliko denarja. Tak pristop z nepokrito investicijo je nevaren, ker povzroča veliko nelikvidnost izvajalcem, še večjo podizvajalcem in vsem naslednjim v tej verigi. Gre za problem plačilne nediscipline, v katero je vpletena javna inštitucija, to je Mestna občina Ljubljana in njen župan. Plačilna nedisciplina je rak javnih financ. Ker morajo izvajalci in vsa veriga najemati kredite, če sploh želijo izvajati investicijo, nimajo pa zadostnih ali skoraj nobenih plačil, jih ima veliko težave. In znan je tudi že tragičen primer. Ker so veliki problemi s plačevanjem zaposlenih ali najetih delavcev, ki imajo slabe delovne in bivalne pogoje in prekomerno delajo nadure in inšpekcija ne delovna, ne finančna, ne druge, pa ne opazijo ravno veliko. Zgodi se celo, da župan za največji in edini delavski praznik navdušeno nagovori delavce na tradicionalnem srečanju na Rožniku, še isti dan pa kontrolira, kako polagajo travo na stadionu v Stožicah, kar je veliko licemerje. Ker se investira v nekaj, česar je že v Ljubljani preveč, ker smo sprejeli zakon o jamstveni shemi in iz tega se bo najbrž del teh sredstev zagotovil za poplačilo teh zadev, ne dobijo pa teh sredstev firme, ki so jim namenjene, ki imajo projekte z bistveno večjo dodano vrednostjo in ker tudi ta projekt prinaša malo delovnih mest, in ker je delovno mesto v Stožicah nekajkrat dražje od proizvodnih ali drugih dejavnostih. In ker se bodo s tem tudi povečala slabe naložbe bank, povečala se bo bančna nedisciplina, povečalo se bo izpostavljenost tveganju, kapitalska neustreznost bank in tako naprej. Pojavljale se bodo tudi zahteve za ponovno dokapitalizacijo in najbrž bo o tem treba tudi kasneje reči kakšno besedo. Zaradi tega smo predlagali veliko sklepov, osem sklepov, v katerih smo nalagali Vladi Republike Slovenije, da pripravi pojasnila kako lahko banke v večinski državni lasti financirajo sporen projekt izgradnje športnega parka Stožice, pozivali smo Vlado, da pripravi poročilo o finančnih posledicah izgradnje športnega parka Stožice za davkoplačevalce in stabilnost finančnega sistema, če bodo ta projekt financirale banke v večinski državni lasti. Zahtevali smo tudi poročilo o zavarovanjih v okviru jamstvene sheme in tako naprej. Potem smo tudi pozvali Vlado, da v okviru svojih pristojnosti naredi kaj za izboljšanje plačilne nediscipline v Sloveniji, hkrati pa tudi, da poroča o finančnih posledicah izgradnje športnega parka Stožice, o stanju zapadlih in neplačanih obveznosti do podizvajalcev s strani naročnika in da se tudi javno objavi. Vladi smo predlagali, da v okviru svojih pristojnosti preveri, ali so bili izpolnjeni zakonski pogoji za začetek investicije. Tudi predlagali smo, da organi v sestavi ministrstev preverijo, ali je pri izvajanju projekta Stožice upoštevana finančna, delovna in druga zakonodaja. Državni zbor bi tudi predlagal nadzornim institucijam, da čim prej, po možnosti takoj, opravijo pregled stanja projekta Stožice, to se pravi tožilstvo, policija, Računsko sodišče, Urad za varstvo konkurence. In potem smo na koncu pozvali, da bi Državni zbor tudi obsodil kršenje delavskih pravic, še posebej temeljnih človekovih pravic in dostojanstva delavcev, ki gradijo ta športni park, saj so kršitve zaradi uveljavljanja ozkih političnih interesov in sporne finančne konstrukcije tega projekta še posebej številne, hude in izstopajoče. Predlagali smo poziv Vladi, da v okviru svojih zakonskih zmožnosti in pristojnosti stori vse za izboljšanje socialnega stanja in zaščite delavcev in tudi, če Vlada meni, da so trenutne zakonske možnosti in pristojnosti nezadostne, da pripravi ustrezno zakonodajo oziroma popravke zakonodaje. 9. aprila nam je predsednik Državnega zbora poslal dopis, s katerim nas je seznanil, da izredne seje ne bo sklical, ker naj bi bila naša zahteva za izredno sejo neskladna z veljavno zakonodajo. Od kdaj je ta sklep s pozivi ali s predlogi Vladi ali nadzornim institucijam neskladen s pravnim redom, kot je zapisal v odgovoru predsednik Državnega zbora, s katerim je zavrnil zahtevo za naš sklic izredne seje. Vladi in Banki Sloveniji nismo ničesar naročili, še manj ukazali, ampak smo obe instituciji le pozvali in priporočili in jima s tem dali tudi možnost, da se sami odločita, kako bosta ravnali. Tak primer ni nič neobičajnega, kajti tudi pri obravnavi nekaterih drugih zadev Državni zbor sprejema priporočila. Ko sem isti dan 9. aprila na Kolegiju predsednika Državnega zbora dr. Gantarja vprašal, zakaj seje ne skliče je dejal naslednje: "Tudi če bi vladna služba oziroma Zakonodajno-pravna služba dala drugačno mnenje, pa je dala zelo ostrega, tudi v tem primeru bi se moral odločati, da tega ne bi sklical, ker je to tako temeljno v nasprotju s tem, kar si predstavljam in kar zagovarjam v politiki in kot demokratično načelo. Lahko to stori nekdo drug, in ne jaz." Mimogrede, mnenje Zakonodajno-pravne službe pred uvrstitvijo točke na dnevni red oziroma v program dela Državnega zbora v poslovniku ni nikjer predpisano, še manj zahtevano. Tako se torej dela v Državnem zboru. Kar je všeč dr. Gantarju in je v skladu z njegovim pogledom, gre na Državni zbor, kar ni, pa ne gre. Predsednik Državnega zbora si torej vzame pravico, da ustavno določbo, v kateri piše "mora" pretvori v "lahko" ali v "hoče", običajno noče, kakor je pač pri volji. Kljub vsemu smo 20. aprila isti podpisniki popravili in dopolnili zahtevo za sklic izredne seje, v kateri smo sklep preoblikovali na naslednjih pet točk: Prvič. Državni zbor predlaga Banki Slovenije, da mu v okviru ustavnih in zakonskih določil poroča, ali banke v večinsko državni lasti pri projektu financiranja izgradnje Športnega parka Stožice izvršujejo določila Zakona o bančništvu, ki govorijo o upravljanju s tveganji. Drugič. Državni zbor predlaga Vladi Republike Slovenije, da mu v okviru ustavnih in zakonskih določil poroča, ali gospodarske družbe in samostojni podjetniki posamezniki, ki sodelujejo pri izgradnji Športnega parka Stožice, izvršujejo določila Zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnostni in prisilnem prenehanju, ki govorijo o finančnem poslovanju družb in drugih pravnih oseb. Tretjič. Državni zbor priporoča proračunski inšpekciji, ki deluje v okviru Ministrstva za finance, da v okviru svojih pristojnosti in pooblastil opravi nadzor nad izvajanjem Zakona o javnih financah v primeru gradnje Športnega parka Stožice. Četrtič. Državni zbor priporoča pristojnim nadzornim institucijam, da v okviru ustavnih in zakonskih določil čim prej opravijo pregled izvajanja projekta gradnje Športnega parka Stožice. Tu je mišljeno Vrhovno državno tožilstvo, Generalna policijska uprava, Računsko sodišče, Urad za varstvo konkurence in tako naprej. Petič. Državni zbor poziva Vlado Republike Slovenije, da v okviru svojih zakonskih možnosti in pristojnosti stori vse za izboljšanje socialnega stanja in zaščite delavcev. Če Vlada Republike Slovenije meni, da so trenutne zakonske možnosti in pristojnosti nezadostne, ji Državni zbor predlaga, da pripravi ustrezne popravke obstoječe zakonodaje. 22. aprila smo potem vložili še zahtevo za splošno razpravo. 4. maja smo prejeli dopis dr. Gantarja, v katerem je zapisal, da tako oblikovana stališča, 1 in 2, ne sodita v pristojnost Državnega zbora, čeprav smo predlagali, da tako Banka Slovenije kot Vlada poročata v okviru ustavnih in zakonskih določil. Če se zahteva dotakne Stožic in ljubljanskega župana Jankovića, dr. Gantar že vnaprej prepreči, da ne sme nihče poročati Državnemu zboru niti v okviru ustavnih in zakonskih določil. Ne Vlada in ne Banka Slovenije. Janković je torej zaščiten kot kočevski medved. Predsednik Državnega zbora vsako takšno zahtevo v kali zatre - podpisnikom jo je že dvakrat. Po mesecu in pol je ta zadeva sicer precej izgubila na teži, kajti v tem času naj bi kreditni odbor Nove Ljubljanske banke za projekt Stožice že odobril zajeten kredit. Podobnih primerov, ko je predsednik Državnega zbora na neustaven način ščitil svoje politične somišljenike, šefe, koalicijske partnerje, je več. Zahtevo, da bo Državni zbor na izredni seji obravnaval kreditiranje Ultre, je realiziral šele v tretjem poskusu, praktično po dveh mesecih. Vsakič se je skliceval na mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki ga ta služba pravzaprav ne more pripraviti, dokler točke niso uvrščene v program dela Državnega zbora. Šele potem, ko se zadeva začne obravnavati na seji Državnega zbora, ko je uvrščena na dnevni red, ta služba opozori, če je kaj narobe, če obstaja kakšna neskladnost z ustavnim in pravnim redom in potem poslancem prepusti, da odločijo o tem, in to tako ali drugače. To se pravi, da upoštevajo ali ne upoštevajo njihovo mnenje. Predsednik je v tem primeru in teh primerih ravnal drugače. V teh primerih on odloča, kako bodo delali poslanci. Seveda pa ima predsednik Državnega zbora dvojna merila. Medtem ko zahteve opozicije na tak način zavrača pa veljajo za točke, ki jih predlaga Vlada ali koalicija, povsem druga navodila. Če bi za vladne akte veljal tak pristop, potem v Državnem zboru ne bi nikoli obravnavali družinskega zakonika, zakona o integriteti, ki ga sedaj na silo uvrščate v nadaljevanje na izredno sejo, itd., kajti na ta dva in na številne druge zakone je bilo vloženih več pripomb in amandmajev, kot so imeli število členov, pa predsednik ni ugotovil ničesar. Tudi izgovori predsednika, da zahteve opozicije ne sodijo v pristojnost Državnega zbora, ne držijo. Prvi odstavek 32. člena Poslovnika pravi, da se v Državnem zboru ustanovijo delovna telesa za spremljanje stanja na posameznih področjih, za pripravo odločitev o politiki na teh področjih, za oblikovanje stališč do posameznih vprašanj ter za obravnavo predlogov zakonov in drugih aktov Državnega zbora. Torej pristojnost delovnih teles Državnega zbora je določena, kumulativno pa to pomeni tudi obseg dela Državnega zbora, obravnava politik, stanja na posameznih področjih. Šele, če se tako naredi, so na vrsti zakoni, najprej pa politike in stanja. Zanimivo je, da je ob istem poslovniku v prejšnjem mandatu, ko je Državni zbor vodil gospod Cukjati, tedanji poslanec dr. Pavel Gantar vložil zahtevo za izredno sejo, na kateri smo obravnavali morebitno gradnjo plinskih terminalov v Tržaškem zalivu, torej na italijanski strani. Ni šlo neposredno za problem Slovenije, pa tudi ni bilo nikakršnih težav ne s sklicem in ne z najavo časa. V primeru Stožic pa gre za probleme v Sloveniji. Gre za razpravo o izvajanju finančne in delovnopravne zakonodaje, za politike in stanja v Sloveniji. Isti poslanec, ki se mu je v tem mandatu sicer spremenil položaj, ravna ob istih pravilih povsem drugače. Vloga Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora je opredeljena v 27. členu Poslovnika, v prvem odstavku, in pravi, da ima Državni zbor Zakonodajno-pravno službo, ki daje mnenje o skladnosti predlogov zakonov, drugih aktov in amandmajev z ustavo in s pravnim sistemom ter o zakonodajno-tehničnih vidikih predlogov. Kar pomeni, da Zakonodajno-pravna služba stopi v postopek in z oblikovanjem svojega stališča šele, ko je točka uvrščena na dnevni red Državnega zbora ali delovnega telesa. Šele tukaj se mora do akta opredeliti ta služba. Tako predsednik Državnega zbora tudi ravna, kadar predloži akt Vlada ali koalicija. Tako imata obe možnost, da v postopku obravnave akt dopolnita, popravita ali pa tudi ne, pa tudi ostali imajo možnost, da predlagajo svoje amandmaje, čeprav je vsak tak napor v primeru opozicije bolj ali manj zastonj. V primerih, ko pa zahteve za izredne seje Državnega zbora vloži opozicija, pa predsednik Državnega zbor, ne da bi imel poslovniško podlago, zahteva že predhodno mnenje Zakonodajno-pravne službe, tako kot je bilo v opisanem primeru, na osnovi katerega potem do nezavesti zavrača zahteve Slovenske demokratske stranke in drugih opozicijskih strank. Sprašujemo se, zakaj tako različna ravnanja. Zakaj ob istem poslovniku veljajo za opozicijo drugačna pravila? Ob tem je zanimivo, da ustreznost akta, če ima akt predpisane poslovniške sestavine, preveri pristojni sekretar delovnega telesa in ne Zakonodajno-pravna služba. Obe naši zahtevi sta imeli vse obvezne sestavine. Bili sta torej tehnično primerni. Recimo za primer, zakon o preoblikovanju Kada, ki smo ga obravnavali včeraj, in ni imel vseh obveznih sestavin, imel je celo lažne navedbe, vendar ga predsednik Državnega zbora, ker ga je predlagala Vlada, ni zavrnil. Naj navedem še en primer dvoličnega diskriminatornega ravnanja predsednika Državnega zbora. 4. maja sta dve skupini poslancev, s prvopodpisanima Anderličem in Jurijem, vložili dve noveli zakona glede ustanavljanja občin Mirna in Ankaran ter zahtevali sklic izredne seje Državnega zbora. Hitro, že 7.5., tri dni po tistem, je Kolegij že obravnaval potrditev skrajšanih postopkov in tudi zahtevo za sklic izredne seje. Na Kolegiju je bilo to uvrščeno takoj. Danes, ko smo imeli Kolegij ob 9. uri, sta ista predlagatelja pet minut po 9. uri vložila zahtevo, da se točki uvrstita na sklic izredne seje - člani Kolegija nismo niti videli gradiva, predsednik pa je tej zahtevi takoj ugodil. Deset minut čez devet, ko je zadeva tekla, je to prišlo na dnevni red. Pa v tem primeru pogoji iz poslovnika, spoštovani predsednik, niso izpolnjeni, ker ne gre ne za nujne postopke, ne za nujne primere, ne za ničesar drugega. Gre za splošno obravnavo in splošno razpravo. Ko pa to mi vlagamo, ko mi vlagamo svoje zahteve, pa Ljubljanica teče in teče in se ne zgodi nič. Tudi ko smo vložili predlog, dali pobudo, da se pri teh dveh zahtevah za novi občini preveri procedura, zdaj je že deset dni mimo, predsednik Državnega zbora pa ni pripravil še ničesar, ne čuti nobene potrebe, točka pa bo na izredni seji Državnega zbora. Na Kolegiju je predsednik Državnega zbora dejal tudi naslednje: "Jaz moram reči, da seveda formalno gledano šele potem, ko bo sprejet postopek in uvrščena zadeva v sam zakonodajni, torej proces sprejetja tega zakona, bo prišlo mnenje Zakonodajno-pravne službe, v zvezi s katerim se bo treba odločiti. Oba zakona v formalnem smislu izpolnjujeta pogoje, nanašata se na vsebino, ki jo je Državni zbor... ima te formalne kvalifikacije za ta zakon. Seveda pa osebno menim, da je ta postopek - bomo videli, kakšno bo mnenje Zakonodajno-pravne službe - vprašljiv, in mislim pravzaprav, da bomo ta postopek morali začeti od začetka." Logično - z navodili predsednika Državnega zbora in z rokovnikom, ki je bil tudi v tem konkretnem primeru. Sicer je iz tega teksta težko razbrati, ker je tudi tako povedan, vendar začeti je treba po vrstnem redu in ne kje vmes. Čeprav je tudi v primeru teh dveh občin predsednik Državnega zbora dr. Gantar javno podvomil v korektnost postopka, se je odločil za glasovanje. Šele potem, ko bi se glasovanje izteklo, bo pridobil mnenje Zakonodajno-pravne službe. Ne prej, ampak šele potem. Pri koaliciji, to se pravi, pri Juriju in Anderliču je en koncept, en model, pri opoziciji in Stožicah pa je to čisto drugo. Kako predsednik Državnega zbora razume ustavno določbo in poslovniško obvezo glede sklica izredne seje, se je torej nazorno pokazalo prav v konkretnem primeru Stožic. Po končani točki na Kolegiju, v kateri smo določili dnevni red seje, ko smo obravnavali že eno od naslednjih točk Kolegija, smo vložili zahtevo za izredno sejo in za razrešitev predsednika Državnega zbora dr. Gantarja. Že naslednji trenutek po vložitvi zahteve je sledil klic enega izmed uradnikov generalni sekretarki Državnega zbora na Kolegij, in ta je nemudoma obvestila predsednika Državnega zbora. In predsednik Državnega zbora je, ne da bi sploh videl, kaj v zahtevi piše, kako je točka oblikovana, ne da bi sploh preveril, ali ima vse potrebne sestavine, ne glede na to, da smo dnevni red seje že določili, s to zahtevo takoj, kar nekje pri neki iks točki, razširil dnevni red seje, ki je že imela zaključeno vsebino, zaključeno specifikacijo. Vendar bi rad opozoril, da v primerih, ko razlogi za širitev dnevnega reda nastanejo po določitvi dnevnega reda, se o taki zahtevi za širitev odloča pri potrjevanju dnevnega reda na začetku seje Državnega zbora. Vendar poslanci Slovenske demokratske stranke niti kdo drug širitve ni zahteval, tudi predsednik Državnega zbora, je ni ne zahteval in ne predlagal. Enostavno je to razširil kar sam od sebe, brez odločitve poslancev. Predsednik Državnega zbora je torej vse stvari vzel v svoje roke. Nista pomembna ne ustava ne poslovnik, ampak le njegovo osebno mnenje do zadeve. Ker se pri svojem delu ne drži ustavno določenih norm in ne tehnoloških postopkov, ki so predpisani s Poslovnikom Državnega zbora, je predsednik Državnega zbora postal glavni generator problemov pri delu Državnega zbora. Sproža številne nepotrebne konfliktne situacije, omejuje delo v Državnem zboru, zavrača vlaganje amandmajev z obrazložitvijo, da so amandmaji diametralno nasprotni, zavrne vložitev amandmajev zato, ker bi potem zakon bil brez členov itn. On odloči, kaj se lahko vloži, kaj lahko poslanska skupina vloži in česa ne sme. In tako naprej. Preprečuje tudi razprave o škodljivih in nevarnih problemih, ki jih sprožajo in povzročajo njegovi politični sopotniki, se pravi tudi zapre razpravo recimo o arbitražnem sporazumu. Tukaj bi le želeli številne odgovore predsednika vlade Pahorja, pa jih ni bilo. Zapre razpravo o Zalarju, Golobiču, Kresalovi, Križaniču. Zato predlagamo Državnemu zboru, da se predsednika Državnega zbora dr. Pavla Gantarja razreši s funkcije predsednika Državnega zbora in tudi predlagamo, da koalicija predlaga drugega, primernejšega kandidata. To bo navsezadnje dobro tudi za ugled Državnega zbora. Hvala lepa.
Za predstavitev mnenja dajem besedo predsedniku Državnega zbora. Gospodu dr. Pavlu Gantarju. Izvolite, gospod predsednik.
Kolegice in kolegi! Oprostite, ali sem zgrešil prostor, sem zgrešil čas, ali naj vas pozdravim z imenom spoštovani mestni svetniki in spoštovane mestne svetnice občine Ljubljana ali kako drugače, ali me je nekdo čez noč preimenoval v župana Mestne občine Ljubljana ali mogoče gospod Janković že ve, da ni župan in da funkcijo mestnega sveta opravlja Državni zbor? Tako bi namreč lahko sklepali iz jedra zagovora in predloga o razrešitvi nekoga, ki se piše Pavel Gantar in je predsednik Državnega zbora v Republiki Sloveniji. Jaz moram reči, da lahko svoj zagovor vržem stran, ker je nepomemben in nepotreben, ker je že samo ta, lahko bi rekel, utemeljitev za moj odstop, pokazala da gre v bistvu za popolnoma druge stvari, da je v bistvu ta nesrečni predsednik Državnega zbora kriv za to, ker noče razpravljati in noče dopustiti, da Državni zbor razpravlja o nekih tretjih zadevah, ki s tem Državnim zborom nimajo zveze, imajo pa veliko zveze z mestom Ljubljana, z investicijami, športom, nogometom, trgovskimi centri. Ali želite, da vam o tem razlagam svoja osebna stališča? So zelo zanimiva in marsikdo bi jih rad poslušal in mogoče bi se nemara celo strinjal z njimi celo s te strani, ampak mislim, da so popolnoma nepomembna v tem prostoru, v tem kraju in tem času. Zato, gospodje, seveda se moram vprašati kaj ta Državni zbor počne in kako to počne. In seveda je prav, da se ima predsednika Državnega zbora posebej pod lupo kritike in še posebej pod lupo kritike opozicije. Predsednik Državnega zbora nikoli ne more narediti vsega prav, ker je v Državni zbor vgrajen, in to je pravilno, sistematičen in nadzorovan in poslovniško določen, če hočete, v narekovaju, "konflikt" med različnimi predstavniki v Državnem zboru, če hočete, med pozicijo in opozicijo. To je esenca našega dela. To je, zaradi česar smo tu, in prav zaradi tega je predsednik Državnega zbora tudi človek, ki lahko ob svojih odločitvah, lahko so takšne, lahko so drugačne, včasih tudi kakšna napačna, se ni mogoče izogniti napakam, marsikdaj bi se lahko odločil rugače, če bi imel to možnost, vendar vedno je odločitev bila v najboljši veri in tudi odločitev takšna, da sem spoštoval poslovnik, zakone in ustavo, ki jih moram spoštovati. In moram reči, da lahko namesto predsednika Državnega zbora, namesto podpredsednikov Državnega zbora tam gor inštaliramo Poslovnik Državnega zbora, ki bo sam sebe bral, sam sebe interpretiral in sam od sebe vodil seje Državnega zbora. Poskušajte to narediti, jaz pri tem ne bom sodeloval. Spoštovane kolegice in kolegi, obstaja vsaj ena slaba lastnost funkcije predsednika Državnega zbora, in ta je, da načelo nevtralnosti, nepristranskosti, ki spada k tej funkciji, tistega, ki opravlja to funkcijo, omejuje v razpravi, čeprav to sicer ni izrecno nikjer napisano, je vendarle del tradicije v našem parlamentu in v drugih parlamentih ter velja, da naj se predsednik Državnega zbora ne vpleta v aktualne politične spore v parlamentu, naj navzlic temu, da je njegova politična opredelitev jasna, da ne posega z avtoriteto svoje funkcije v politične razprave. Zato, kot veste, sem se od izvolitve za predsednika le malokrat kot poslanec izrazil svoje mnenje o posameznih zadevah v Državnem zboru. Čeprav priznam, da mi je bilo včasih težko, saj bi se rad vključil v kakšno razpravo, sem se vendar zadržal in samoomejil. Zato sem pobudnikom za mojo razrešitev, če gre za razrešitev z mesta predsednika Državnega zbora, na nek način hvaležen, saj so me s predlogom za razrešitev na nek način vsaj danes in za nekaj ur, ali pa za vedno, postavili izven te moje funkcije in bom torej lahko in smel povedati tudi tisto, kar sicer ne bi nikoli izvedeli, in mi navsezadnje omogočili, da vendar vsaj deloma uresničim svojo strast do razprave, tisto strast, ki sem jo z veseljem gojil v prejšnjem mandatu. Spoštovani! Jaz se danes ne mislim braniti, ne mislim tudi napadati, želim pa argumentirati. Želim izrabiti vse tiste vrline demokracije, ki so to politično ureditev postavile kot najbolj uspešno obliko politične vladavine. Za demokratično razpravo je pomembno argumentiranje, razvijanje, predstavljanje, komuniciranje stališč in pogledov v primerjavi s stališči, pogledi in argumenti drugih. Logika argumentiranja odstopa od svojega vnaprejšnjega prav in nasprotnim stališčem dopušča enako možnost veljave, kot jo ima moje stališče. Spoštovanje nasprotnih stališč, čeprav mislimo, da so napačna, predstavlja in predpostavlja, da jih ne sprevračamo, ne diskreditiramo, da komuniciramo iskreno, da iz določenih dejstev ne poberemo samo stvari, ki nam trenutno koristijo, druge pa zanikamo in zatajimo ali prikažemo v sprevrženi obliki. Tega je malo. Iskreno moram reči, tega je malo predvsem na moji desni strani. Argumentirano razpravo nadomeščajo sodbe, obsodbe, kvalifikacije in diskvalifikacije. Očitno velja ljudski rek Beseda ni konj, in torej lahko izrečemo vse na kakršenkoli način, saj gre samo za besede. Če kje, potem prav diskurzivna narava demokracije sporoča, da je ta ljudski rek Beseda ni konj napačen. Beseda je konj. Besede v parlamentu so dejanja. Z besedami lahko ubijate, spreminjate življenje ljudi, vplivate na delovanje številnih akterjev v družbi. Lahkotnost izrekanja besed, ki so sodbe in obsodbe o drugih ljudeh in stanjih, me v tem našem zboru skrbi, še posebej zato, ker so utemeljeni na moči, ki jo daje poslanska funkcija, ne pa na moči argumenta. Kot ste opazili, predlagatelji moje razrešitve, v sicer izredno skopem besedilu, kar ni v njihovi navadi, navajajo, da rušim ustavni in pravni red - kolikor vem, nimamo ločenih ustavnih in pravnih redov, imamo samo en pravni red -, ker sem zavrnil sklic seje o financiranju projekta Športnega parka Stožice, kar ste že slišali. Že tu naj takoj opozorim na neko nepodrobno malenkost, da se, če sem prav razbral iz časopisov, to financiranje nanaša na kreditiranje, na financiranje trgovskega centra in ne športnega parka, stadiona ali dvorane, in naj bi kršil 85. člen Ustave, ki med drugim pravi, da moram izredno sejo sklicati, če to zahteva najmanj četrtina poslancev Državnega zbora ali predsednik republike. Kršil naj bi tudi Poslovnik, drugo in šesto alinejo dela predsednika, in 58. člen Poslovnika in njegov prvi odstavek. Spoštovani! Tako kot bi se glasilo vprašanje in odgovor na Radiu Erevan: Ali je res, da ste kršili ustavo? Na to vprašanje odgovarjam: V načelu res, vendar je nisem kršil, ampak branil. In sicer tako, da sem preprečil zlorabo 85. člena proti vsem drugim členom ustave, najprej in najbolj pa proti 3. členu Ustave, ki govori o delitvi oblasti na zakonodajno, izvršno in sodno. Že Montesquieu je opozarjal na pomen te delitve in na nevarnosti, da eno in isto telo sprejema zakone, izvaja zakone, nadzoruje njihovo izvajanje in sodi na njihovi podlagi. Ideja "check and ballances", ideja uravnovešene oblasti pa je tako ali tako vgrajena v večino sodobnih demokratičnih ureditev, seveda najbolj v ZDA. To pa, spoštovani kolegi, pomeni, da Državni zbor, četudi je najvišji organ zakonodajne oblasti in izvaja nadzorno funkcijo nad izvršno oblastjo, ki jo tudi postavlja, ne more početi karkoli in kadarkoli se mu zljubi. Čeprav on sprejema ustavo, je prav zato ne more in ne sme kršiti. Čeprav on sprejema zakone, ti zakoni veljajo tudi zanj. Očetje ustave v Sloveniji so izjemno poudarili pomen delitve oblasti, tako recimo je izključena skupna funkcija poslanca ali ministra, kar v nekaterih državah ni in tako naprej. 85. člen Ustave in njegove izvedbe in določila v Poslovniku Državnega zbora so poleg institucije interpelacije, ustavne obtožbe, poslanskih vprašanj, preiskovalne komisije močan instrument nadzora nad izvršno vejo oblasti, vendar ne morejo izven okvirov pristojnosti Državnega zbora. In zdaj seveda najbolj pomembno. Moja odločitev, da zavrnem navedeno zahtevo za sklic izredne seje, ni temeljila na nekakšni samovoljni presoji, pač pa sem ob upoštevanju načela delitve oblasti in dejstva, da je tudi Državni zbor sam podvržen spoštovanju zakonov, ki jih sprejema, da je ta zadeva, ta odločitev bila oprta na trdne argumente in pravno podlago, ne pa na mojo samovoljno odločitev. Zakonodajno-pravna služba je v vseh mnenjih zahtev za sklic izredne seje, kar je bila seveda vprašana, eksplicitno zapisala, da mora biti zahteva, poleg tega, da je podprta z ustavno določenim številom podpisov poslancev, ustavnopravno dopustna tudi po svoji vsebini. Vsebina zahteve torej ne more biti poljubna, ampak mora izpolnjevati tudi druge pogoje, ki izrecno ali smiselno izhajajo iz drugih ustavnih, zakonskih ali poslovniških določb, ki urejajo delo in pristojnosti Državnega zbora. V vsebinskem torej materialnem smislu mora biti podana zahteva za obravnavo zadeve, ki sodi v pristojnost Državnega zbora oziroma sprotna, da seje Državnega zbora ni mogoče sklicati, če gre za zadeve iz izključne pristojnosti drugih vej oblasti oziroma drugih državnih organov oziroma zadeve, ki sploh niso zajete v ustavno, zakonsko in poslovniško določene pristojnosti Državnega zbora. Državni zbor ne more in ne sme razpravljati in vplivati na dogovarjanje zasebne investicijske družbe, ki gradi nek objekt, nek trgovski center s konzorcijem bank, v katerem naj bi bila tudi ena od bank v kateri ima država večinski delež. Državni zbor se ne sme vmešavati v avtonomijo delovanja gospodarskih ali tudi kakšnih drugih akterjev, saj jim pravni okvir tega delovanja in dopustnost delovanja določajo tako abstraktne pravne norme kot konkretna pravila in delovanja. Ali naj torej ukinemo kreditne odbore v bankah in ukinemo uprave bank, njihove nadzorne svete, lastniške funkcije in prenesemo odločanje o posojilih v pisarno kakšnega poslanca, ki se je podpisal pod zahtevo za mojo razrešitev. Sam bi takoj sklical sejo, če bi predlagatelji želeli razpravljati ter sprejemati sklepe in priporočila o politiki Vlade v zvezi z bankami v delni državni lasti in njihovo realno ali domnevno izpostavljenostjo tveganim kreditom. To je tisto, kar je bilo tudi prej rečeno, razpravljanje o politikah, o odgovornostih, o nadzoru izvršne veje oblasti. Vendar to očitno nikogar ne zanima, pač pa konkreten primer v kontekstu prihajajočih volitev v Ljubljani in v primeru katerega formalno proračun ni vložil niti enega samega evra. Moram poudariti, da je zahteva za mojo razrešitev nenavadno skopa in formalistična. Dejansko se mi zdi, da pri tem na prangerju niti nisem jaz, temveč mesto Ljubljana, njegov župan, gradbeniki, stadion ali športna dvorana. Očitajo mi zavlačevanje. Pri vseh sejah, tako tistih, ki so bile sklicane, kot tudi tiste seje, pri kateri sem zahteval dopolnitve, so dopolnitve prišle, so bile ustrezne, in so bile sklicane. Pri vseh teh sejah so bili striktno spoštovani poslovniški roki, še posebej 15-dnevni rok za sklic seje. Zato moram odločno zavrniti te navedbe [[kasneje v razpravi bom to lahko storil še bolj podrobno]] . Mislim, da zahteva za mojo razrešitev, ki sem jo prej ali slej pričakoval, ni neke vrste ožji del, ampak je del širšega političnega konteksta, konteksta boja, v katerem boga ni in je vse dovoljeno. V katerem se pač tisti, ki imajo neke politične cilje, zatekajo k vsem sredstvom in načinom, kako jih uveljavljati, prav zato, da bi te svoje cilje tudi dosegli. V tem smislu danes ne bomo razpravljali toliko o tem, kdaj in koliko sem kršil Poslovnik Državnega zbora in Ustavo, ampak o tem, za kakšno pot se bo Slovenija odločila v tej dilemi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod mag. Borut Sajovic, v imenu Poslanskega kluba LDS.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi, še enkrat dobro jutro! Prepričan sem, da se bodo danes ob tej razpravi zbudili tudi tisti, ki so šli malo kasneje spat. Zagotovo bo to eden velikih in pomembnih dni za slovensko demokracijo. O njej bi z velikimi črkami pisali slovenski fantomski brezplačniki, če bi še obstajali. Zagotovo bo tudi eden najpomembnejših protikriznih ukrepov, saj bo na stadionu, ki ga potrebujemo, in v okolici dobilo delo kar nekaj sto naših državljanov. Skupina poslancev, s prvopodpisanim Jožetom Tankom, meni, da je predsednik Državnega zbora dr. Pavel Gantar, ko je zavrnil predlog za sklic izredne seje Državnega zbora o financiranju projekta Športnega parka Stožice s strani bank v večinski državni lasti, rušil ustavni red in pravni red Republike Slovenije. Moram reči, da ocenjujemo, da predsednik Državnega zbora dela dobro, da spoštuje zakone, poslovnik, in da takrat, kadar so številne nejasnosti in dvomi, tisto, kar zakonodajalcem do zdaj še ni uspelo zapisati in uveljavljati, da kot svobodomiseln demokrat, z veliko mero uspešno uporablja tudi zakon razuma in zdrave pameti. Tarča očitkov na tej seji v resnici ni Pavel Gantar, ampak župan Zoran Jankovič. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije menimo, da skupina poslancev zlorablja Državni zbor in institut predsednika Državnega zbora za potrebe predvolilne kampanje v Mestni občini Ljubljana. V zvezi z županom Zoranom Jankovičem imamo dobronameren nasvet: raje skušajte premagati z argumenti, ne pa z blatenjem ljudi, ki jih sami povezujete z njim. Podoben scenarij ste zrežirali tudi v primeru interpelacije zoper Katarino Kresal, ki je bila kriva zgolj tega, da pozna ljudi. Želite besedo? [[Gremo naprej, hvala lepa za prijaznost in pa razumevanje.]] Da ponovim, ker sem bil zmoten, poden scenarij ste zrežirali tudi v primeru interpelacije zoper Katarino Kresal, ki je bila kriva zgolj tega, da pozna ljudi, ki niso člani SDS. Sicer pa se nenehno trudite diskreditirati oziroma zbuditi nezaupanje v čisto vse inštitucije te države. Pri tem niste imeli nobenih zadržkov vložiti neutemeljeno obtožbe proti kar samemu predsedniku države, tistemu, ki je bil izvoljen na neposrednih volitvah. Nenehne interpelacije proti številnih ministrom, ki so že bile in zagotovo še bodo. Da ne govorimo o sprenevedanju in neargumentiranem zavračanju arbitražnega sporazuma. Zaradi egoističnih strankarskih interesov ste pripravljeni očitno požgati in zažgati tudi državo. Gre za zelo znano formulo ali, bolje rečeno, kopijo političnega propagandizma, ki sta ga do podtankosti razvila fantomska medija, Slovenski tednik in pa Ekspres. Slednja sta v predvolilnem času leta 2008 objavljala tekste z enim sami namenom: diskreditirati vsakega in vse, ki imajo skupni imenovalec biti ali si upati biti naš politični nasprotnik. Ta teden smo tudi videli, da je lahko od takšnega blatenja oziroma sovražnega govora do nasilnih razdalj zelo kratka razdalja. Naša današnja razprava pa ima še en namen. Ponovno se bomo predvsem na pobudo SDS nekaj tednov prerekali o tem, ali je Pavel Gantar česa kriv ali ne - na koncu bo pa ta ista stranka, ki je to razpravo povzročila, Vladi očitala, da se koalicija spet ukvarja sama s seboj, namesto s protikriznimi ukrepi. To so znane metode, ki pa žal nimajo nič skupnega z odgovornim upravljanjem opozicijskih nalog. To je tudi del širše komunikacijske strategije opozicije, predvsem pa stranke, ki to predlaga, ki želi v javnosti ustvariti vtis, da je v državi, ki ji Vlada kdorkoli drug, ne pa oni, vse obrnjeno na glavo in pa vse narobe. Vse to dogajanje razumem tudi v luči letošnjih, in pa še bolj tistih volitev čez dve leti in pol. Metode dela so znane, preizkušene, nenehno sklicevanje izrednih sej z argumentacijo, da so ugotovljena nova dejstva, kot dokazno gradivo pa se uporabljajo izpiski v strankarskih časopisih in drugih medijskih sorodnih slavnih predvolilnih brezplačnikih. Če pa se predsednik Državnega zbora postavi po robu takšnemu razvrednotenju Državnega zbora in številnim drugim inštitucijam, na katerih sloni naša državnost, potem je pa zopet in pa spet vse narobe in je treba takoj predsednika zbora privezati na sramotilni steber. Takšne seje kot je današnja in kot jih je bilo že nekaj in jih bo zagotovo še veliko, nas samo odmikajo od tistega, čemur bi morali dati prioriteto. Predsednik Državnega zbora si mogoče kdaj res zasluži grajo, vendar ne zaradi tega, ker ni ugodil eni od vaših neštetih izrednih zamisli, ampak zato, ker vam je kot svobodomiselnež in demokrat najbrž ugodil že prevečkrat. V poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije kljub temu ne bomo podprli predloga za razrešitev predsednika Državnega zbora, si pa tudi mi želimo, da bi spremenil način dela tega visokega zbora na ta način, da se bomo bolj posvečali resničnim problemom Slovenk in Slovencem in manj predvolilni muhavosti te ali one politične stranke. Predsednik Državnega zbora ni storil ničesar, pa resnično prav ničesar, kar bi zahtevalo prvo tovrstno zamenjavo v samostojni Sloveniji in v skladu s predstavitvijo tega stališča bo tudi naše glasovanje. Enotno ga bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bojan Kontič v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani predsednik parlamenta, kolegice in kolegi! Iz dopolnilne obrazložitve predlagatelja za razrešitev predsednika Državnega zbora je bilo moč razbrati, da bi želeli zamenjati predsednika parlamenta, še raje pa župana Mestne občine Ljubljana. O prvi bomo odločali mi tukaj v parlamentu, o drugi pa občanke in občani Mestne občine Ljubljana. Verjetno bodo temu poizkusu sledili še drugi poizkusi, verjetno bodo sledile zahteve za razrešitev posameznih predsednic oziroma predsednikov delovnih teles. Zahteva za razrešitev predsednika Državnega zbora je nadaljevanje že videnega. In če sem povsem iskren pričakovana. Interpelacije, predlog za ustavno obtožbo predsednika republike, pozivi predsedniku Vlade po odstopu, pozivi kar celotni Vladi po dostopu. Vsi ti postopki odpravljajo ovire in tlakujejo pot v drugo republiko Janeza Janše. Nekateri so to vzeli dobesedno. In tako smo dva dni nazaj lahko videli obsojanja vredno tlakovanje. Razlogi za današnjo razpravo so navedeni na dveh straneh. Skromni, kratki. Seveda jih je mogoče zapisati tudi tako, kot so jih predlagatelji zapisali. Sklicevanje na 85. člen Ustave, ki med drugim določa, da mora predsednik Državnega zbora sklicati izredno sejo Državnega zbora Republike Slovenije, če to zahteva najmanj četrtina poslancev v Državnem zboru, seveda stoji in ji ni moč oporekati. Pri tem je treba upoštevati 58. člen Poslovnika v celoti, tudi tisti del, ki ni naveden v zahtevi za razrešitev predsednika. V zahtevi in predlogu za sklic izredne seje morajo biti navedeni razlogi za nujni sklic, zahtevi za sklic mora biti priloženo gradivo o zadevah, o katerih naj Državni zbor odloča. In še nekaj, kar se običajno pozabi ali spregleda, zadeva oziroma vsebina mora soditi v krog zadev, ki so v pristojnosti Državnega zbora. V nasprotnem primeru bi namreč razpravljali o vsem mogočem, le o zadevah iz naše pristojnosti ne. In če predsednik s svojimi sodelavci oceni, da zahteva ni ustrezna in ne skliče izredne seje, zahtevate njegovo zamenjavo. Iz mnenja Zakonodajno-pravne službe pri eni izmed takšnih zahtev je zapisano, da zakon in poslovnik Državnega zbora ne vsebujejo določb, ki bi izredno urejale kakšna je lahko oziroma sme biti vsebina zahteve za sklic izredne seje Državnega zbora. To sicer po eni strani pomeni, da je lahko taka zahteva po vsebini poljubna, toda po drugi strani ima ta možnost izbire tudi svoje ustavne meje, kajti 85. člen ustave, ki daje podlago za sklic izredne seje Državnega zbora, je treba razlagati v kontekstu ustavnih, zakonskih ter poslovniških določb, ki urejajo položaj in pristojnosti Državnega zbora. V skladu z načelom delitve oblasti ter v skladu z ustavno opredeljeno vlogo Državnega zbora je mogoče in hkrati nujno vztrajati pri takšni interpretaciji ustave, in posledično seveda tudi poslovnika, ki dopušča sklic redne ali izredne seje le o zadevah iz pristojnosti Državnega zbora. To po nasprotnem sklepanju pomeni, da redne ali izredne seje Državnega zbora ni mogoče sklicati za obravnavo zadev, ki so na primer v izključni pristojnosti drugih vej oblasti oziroma drugih državnih organov: Vlade, sodstva, še manj pa tiste, ki so v pristojnosti Mestne občine Ljubljana. Ta zadnji stavek je dodan, vse prejšnje pa je iz mnenja Zakonodajno-pravne službe. Katere funkcije opravlja Državni zbor? Na kratko jih lahko opredelimo na zakonodajno, volilno in nadzorno funkcijo. Pristojnosti Državnega zbora so določene v ustavi in tako imenovani mali ustavi Državnega zbora, to je naš poslovnik, ki ga je treba dosledno spoštovati. Predsednika je seveda moč razrešiti, če Državni zbor ni zadovoljen z njegovim delom. Potencialna možnost za njegovo zamenjavo je tudi v primeru oblikovanja nove koalicije. Nič od tega danes ni izpolnjeno. Koalicija je stabilna, prepričan pa sem tudi, da ni večine v Državnem zboru, ki bi bila nezadovoljna z delom predsednika. Za Poslansko skupino Socialnih demokratov to, kar ste zapisali, ni zadosten razlog, da bi predsedniku z glasovanjem izrazili nezaupnico. Seveda pa ne odrekamo pravice predlagateljem, da z glasovanjem preverijo, ali imajo večino v Državnem zboru za svojo zahtevo. Pri tem pa je treba spoštovati vlogo in položaj predsednika Državnega zbora, ne glede na to kdo to funkcijo trenutno opravlja. Zapleti glede uvrščanja točke o razrešitvi predsednika Državnega zbora na dnevni red redne ali izredne seje imajo jasno sporočilo. Res je, da so predlagatelji zahtevali izredno sejo, a je uvrstitev na redno sejo skladna s poslovnikom in kar je tudi pomembno, zelo logična. Zakaj bi čakali na izredno sejo, če to lahko opravimo na redni? Možno bi bilo tudi prekiniti redno sejo in to obravnavati na izredni. Seveda tudi ta možnost je. Toda kakšno je sporočilo? In to je bistvo: želi se izredna seja, ker je namen ustvarjati zgodbe, ne pa obravnavati zahteve in o njej odločati. Na koncu še poudarek. Vedno znova nas predlagatelji opozarjate, da se ukvarjamo sami s sabo. Verjetno bo takšna ocena tudi danes, morda ne danes. Morda jutri, v naslednjih dneh. Kdo so že predlagatelji interpelacij, ustavne obtožbe predsednika Republike Slovenije in predlagatelji razrešitve predsednika Državnega zbora?! Kdo so tisti, ki pozivajo na ulice - zdaj slišimo na miroljubne shode?! V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo glasovali proti. To povem, čeprav je glasovanje tajno! Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zvonko Černač v imenu Poslanske skupine SDS.
Spoštovane kolegice in kolegi! Danes govorimo o razrešitvi predsednika Državnega zbora. Govorimo o tem zato, da bi lahko govorili še o nečem drugem, za državo pomembnejšem, kar pa je predsednik Državnega zbora preprečil s tem, ko se je postavil nad Ustavo. Da bi lahko govorili o financiranju naložb s strani državnih bank, ki so rizične z vidika povračila sredstev, in kjer je riziko, da bodo sredstva sploh kdaj vrnjena, približno podoben kot v primeru Grčije. V času, ko so na dan prišli podatki o tem, da je Slovenija na lestvici konkurenčnosti strmoglavila za 20 mest, Vlada podpira politično financiranje projektov, kakršen je projekt v Stožicah. Namen zavlačevanja s sklicem izredne seje na to temo je bil ravno v tem, da se preprečita parlamentarna razprava in odločanje, dokler ne bo zagotovljeno financiranje tega projekta, ki ne bo nikoli vrnil vloženih sredstev s strani državnih bank. Posledice pa bodo nosili vsi davkoplačevalci. O razrešitvi govorimo danes zato, ker si predsednik Državnega zbora parlamentarno demokracijo očitno razlaga in predstavlja po svoje in v tej razlagi poskuša zatreti demokratično parlamentarno razpravo in gre v teh rabotah celo preko Ustave. V parlamentarnih demokracijah pa je mesto dialogov v Državnem zboru. Ni treba biti ne filozof, ne sociolog, da bi razumeli, kaj se zgodi, če se razpravo v parlamentu duši in omejuje in če se to počne zaradi zaščite posameznih političnih botrov. V zadnjem letu dni smo bili večkrat priča temu, da pravna država velja za ene, za druge pač ne, da za ene veljajo na sodiščih ena pravila, za druge druga. Pri enih je sodišče sposobno odločiti še isti dan, drugi v istem primeru čakajo na pravico leta in leta. Pri enih inšpekcija deluje s svetlobno hitrostjo, pri drugih nimajo pooblastil za ukrepanje. Pri enih ovadbe za težka kazniva dejanja več let ležijo v policijskih predalih, domnevno zato, ker je premalo policistov. Pri drugih, če so pripadniki trenutne opozicije, pa sploh se obsodbe zgodijo še preden tisti, ki jih sprožajo, pojasnijo, kaj je pravzaprav predmet obtožbe. In v teh primerih je policistov očitno dovolj. In tisto, kar je najbolj perverzno, je to, da nam tisti, ki tako stanje vzpostavljajo s politično dirigiranimi policijskimi postopki proti posameznikom, predvsem iz opozicije, proti praktično vsem ministrom in bivšemu predsedniku vlade, želijo na teh politično dirigiranih postopkih dokazati, kako pravna država velja za vse enako. Res sprevrženo. Ob tem pa številne preiskave potekajo v postopkih, pri katerih ni nobenih elementov kaznivih dejanj. Na drugi strani pa ostaja nedotaknjen in nedotakljiv osumljenec številnih kaznivih dejanj. In to samo zato, ker je politični boter vladajoče koalicije. Še več, dosežena je bila sprememba zakona glede dodatnih sredstev za proračun Mestne občine Ljubljana, in to v času najhujše gospodarske krize in v času, ko se drugim občinam na številnih področjih krčijo sredstva. Parlament je bil do nedavna edina institucija, kjer smo bili vsaj, do neke mere, vsi enaki. In predsednik Državnega zbora prvi med enakimi, nič manj in nič več v službi ljudstva in demokracije, ne v službi kapitala ali gospodarsko političnih botrov, kar se dogaja v zadnjih dveh letih. Ustava v 85. členu določa, da mora predsednik Državnega zbora sklicati izredno sejo, če to zahteva najmanj četrtina poslancev. Te določbe ne more derogirati noben nižji pravni akt, ne zakon, ne Poslovnik, ne kakršnokoli tolmačenje katerekoli službe, še najmanj pa predsednik Državnega zbora z avtoritarno odločitvijo. Predsednik je tudi kršil 58. člen Poslovnika Državnega zbora, ki določa, da je izredno sejo potrebno sklicati najkasneje v 15 dneh. Nešteto primerov v zadnjem letu dni pa kaže, da je aroganca in nestrpnost, ki jo izraža predsednik Državnega zbora predvsem do predstavnikov iz opozicijskih vrst, vse večja. Poslancem je bilo tako preprečeno izvedeti kaj so policisti počeli v tej stavbi na neko nedeljo, ko so vstopili vanjo, zaradi domnevno nastavljene bombe. Kmalu zatem se je zgodila policijska preiskava hrama demokracije na podlagi odredbe, ki ni izpolnjevala formalnih pogojev za take vrste preiskavo. V paketu več kot 60 gospodarskih ukrepov, ki jih je vložila Slovenska demokratska stranka, je imel predlagatelj na voljo za predstavitev nekaj minut. V času, k je Slovenija na lestvici konkurenčnosti v letu dni strmoglavila za 20 mest, v času, ko Vlada ni želela poslušati opozoril opozicije, ko ni sprejela nobenega od številnih predlogov, ki smo jih vložili v zadnjem letu dni. Sedaj, ko je prepozno, pa jih uzakonja. V času, ko bi moralo skrbeti vse domačijsko in politično motivirano odobravanje kreditov, kar lahko prepreči samo transparentnost, smo v parlamentu priča temu, da niti razprava o tem ni dovoljena. Podatki se prikrivajo, parlamentu se odreka ena od njegovih temeljnih funkcij. Verjetno ni odveč poudariti, da je vzrok problemov, s katerimi se sooča Grčija, ravno v prikrivanju, pa tudi v prikrojevanju podatkov. Razprava, ki smo jo zahtevali za financiranje stadiona Stožice, predvsem pa predlagane odločitve, ki so šle v smeri zagotovitve nadzora nad odločitvami, ki se dogajajo očitno tudi mimo veljavnih formalnih postopkov in veljavnih določb zakonov, in odločitve, ki smo jih predlagali v zvezi z nemogočimi, celo suženjskimi razmerami delavcev, ki so pozimi v nemogočih razmerah gradili ta spomenik in s katerimi je bila javnost seznanjena iz medijev. Taka razprava, spoštovani gospe in gospodje, in take odločitve so nedvomno v javnem interesu. In mesto jim je v tem parlamentu in to iz več razlogov. Gre za trenutno največji projekt v državi, ki pa za državo ni najbolj pomemben. Zakaj bi ga torej morale financirati državne banke, ki odrekajo financiranje konkretnim gospodarskim projektom? Gotovo torej niso v ospredju motivi, ki veljajo v bančnem sektorju, sicer se ne bi iz financiranja umaknile številne komercialne banke, celo ena državna banka. Jankovićev stadion Stožice je dražji od primerljivih projektov po Evropi. Le zakaj? In zakaj bi se dražji projekt financiral? Financiranje poteka v času, ko gospodarstvo ječi in se v enem delu sesuva. Govorimo o 150-ih milijonih evrov, kar je polovica prispevka Slovenije Grčiji oziroma še enkrat toliko, za kolikor se je povečal dolg Ljubljane v času županovanja tega župana. Projekt sam po sebi ne bo prinesel novih delovnih mest, nove dodane vrednosti, od katere je odvisen nadaljnji razvoj Slovenije. Prinaša velikanske stroške za obratovanje in delovanje, ki bodo bremenili vse davkoplačevalce. Glede na bistven porast vrednosti investicij od začetka pa je tveganje za državne banke, da ta denar ne bo nikoli povrnjen veliko, preveliko. Sanacije pa bodo morali plačati vsi davkoplačevalci. Na tem mestu mislim, da je prav, da je potrebno poudariti, da je bil projekt na začetku zastavljen v skladu z zakonodajo s področja javno-zasebnega partnerstva. Spomnimo se - mesto je iskalo zasebnega partnerja, mestni svet je sprejel Akt o javno-zasebnem partnerstvu za izvedbo projekta izgradnje večnamenskega nogometnega stadiona ter spremljajočega objekta s pripadajočo infrastrukturo. Odstopilo mu je zemljišča. Zasebni investitor pa bi moral v skladu s 3. členom tega akta, kjer piše: "zasebni partner bo v celoti zagotovil financiranje projekta," - poskrbeti za to. In s tem ni nič narobe. Za financiranje projekta bi moral torej v celoti poskrbeti zasebni partner. Takrat naj bi bila ta pogodba podpisana v vrednosti pod 100 milijonov evrov. Kasneje se je baje podvojila, če ne celo potrojila. Očitno so se stvari zapletale. Projekt se je podražil. Bil je očitno slabo pripravljen. Iz podatkov, ki so bili posredovani javnosti, pa izhaja velika verjetnost, da naj bi finančno reševanje nasedle investicije, bremenilo davkoplačevalce preko sanacije bank. In čemu, če temu ni mesto v tem Državnemu zboru. Govorimo o 50, 100 ali pa celo 150 milijonih evrov. Tukaj v tem Državnem zboru smo bili priča stvarem, kjer je šlo za bistveno manjše vrednosti, pa je debata potekala več ur. In nihče ni oporekal, da je mesto temu v Državnemu zboru. Ko pa gre za odločanje o tem, ali je mogoče preprečiti odločitve, ki bodo bremenile vse davkoplačevalce, pa naj ne bi bilo mesto v razpravi v tem Državnem zboru. Tega ni mogoče razumeti in tukaj je predsednik Državnega zbora v zmoti. Žal. In če je vse to breme zasebnega investitorja v skladu s tem aktom, zakaj se s tem ukvarja župan? Zakaj župan klicari po bankah in išče kredite? Zakaj se v to zgodbo vpleta politika, visoka, vladajoča politika? In ali ni mesto v Državnemu zboru, da se o tem spregovori in enkrat za vedno izžene paradržavo iz teh institucij? Več kot dovolj je torej razlogov za parlamentarno obravnavo. Bilo je tudi več kot dovolj razlogov za to, da bi se sprejemale odločitve, ki bi preprečile nepotrebno škodo. Državne banke se verjetno v predrag projekt, ki nikoli ne more povrniti vloženih sredstev, ne bi spustile, Spuščajo pa se v času, ko vlada drugega za drugim črta pomembne infrastrukturne projekte, verjetno iz političnih vzgibov. Iz jasnega signala politične oblasti. Veste, za ta signal je dovolj, da se pojavi visok politični predstavnik na takem projektu in pohvali, kako stvari dobro tečejo. Ni treba drugega. V tem primeru smo bili priča številnim takim signalom. V tem obdobju torej se krčijo sredstva s strani Vlade za razvojne osi, za gospodarska središča, črtajo se iz resolucije o nacionalnih programih. Črtajo se sredstva za vlaganja v širšo družbeno in komunalno infrastrukturo. In to zato, ker ni denarja. Državne banke pa bodo očitno, če tega niso že storile, financirale projekt v Stožicah, očitno ne iz gospodarnih motivov. Težko se je znebiti občutka, da je edini razlog politične narave. Politika, vladajoča politika je v tem primeru očitno dala zelo jasen signal zaradi vračila uslug svojemu podporniku. In po nekaterih informacijah je bilo zavlačevanje predsednika Državnega zbora namenjeno ravno temu, da bi se odločitve o financiranju tega projekta sprejela na ravni državnih bank, preden bi bila opravljena razprava v Državnem zboru. Treba se je torej vprašati, v čigavem interesu deluje predsednik Državnega zbora in koga zastopa in predstavlja, do koga čuti odgovornost - do javnosti, poslank in poslancev, državljanov. Ta institucija vedno bolj postaja orodje politično-gospodarskega lobija paradržave, ki nikoli in nikdar ne bi smela dobiti prostora v parlamentu. Ob izvolitvi je predsednik Državnega zbora dejal, da bomo v tem Državnem zboru varčevali z vsem, samo z besedami ne. Številni smo mu verjeli. Prej kot v dveh letih se je tem besedam predsednik izneveril. Zato je čas, da koalicija poišče drugega predsednika. V Slovenski demokratski stranki bomo razrešitev podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Cvetka Zalokar Oražem v imenu Poslanske skupine Zares. Izvolite!
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovani predsednik Državnega zbora! Spoštovani kolegi in kolegice! Dva dni po tistem, ko je vodja SDS gospod Janez Janša na novinarski konferenci napovedal, so poslanci stranke SDS skupaj s kolegi iz Slovenske nacionalne stranke uradno predlagali razrešitev predsednika Državnega zbora Pavla Gantarja. "Predsednika Državnega zbora je treba zamenjati, ker je zlorabil: Ustavo, zakon in Poslovnik Državnega zbora." V doslej verjetno najkrajši obrazložitvi kakšnega njihovega predloga ali zahteve so svojega predsednika Janeza Janšo še dopolnili, saj naj bi Gantar ravnal v nasprotju z dosedanjo prakso. In kaj je predsednik Gantar takšnega storil, da bi ga morali takoj zamenjati? Ni ugodil zahtevi SDS za sklic izrednega zasedanja Državnega zbora, na katerem naj bi poslanci razpravljali o financiranju projekta Športni park Stožice s strani bank v večinski državni lasti. V obrazložitev predloga za razrešitev predsednika parlamenta so še zapisali, da izrednega zasedanja ni hotel sklicati samo zato, da bi preprečil razpravo o tej problematiki. Čeprav se je obravnava na nek način na Vizjakovi komisiji prejšnji teden vendarle odvijala in pokazala na vso absurdnost in nesmiselnost predloga. V Poslanski skupini Zares menimo, da je predsednik Gantar pri tem ravnal prav in je treba razpravo resnično preprečiti, kajti drugače se bo parlament še bolj spremenil v še hujše sejmišče, kjer vsakdo lahko govori o vsem, kar komu pade na pamet. Pa čeprav bi se s tem vtikali v privatno iniciativo, v načrtovano kreditiranje konzorcija slovenskih bank, ki sploh še ni realizirano. Bomo torej poslej v Državnem zboru vtikali svoj nos v odločitve banke, pa čeprav ne razpolagamo, na primer samo z analizami, podatki in podobno? In naj kar takoj zavrnem protiargument, da je to enako kot v primerih takoimenovanih tajkunskih kreditov namenjenih lastniškim prevzemom. Ni enako, še zdaleč ni enako. Saj smo takrat predlagali, da se državnih poroštev bankam, ki jih daje država, ne sme nameniti za takšne namene. In pri tem ravnali, po našem mnenju, prav, saj je bil s tem prekinjen škodljiv in nemoralen posel za številne tajkune tipa Šrot in Bavčar, kar so potrdili tudi preiskovalni postopki, kjer so se ugotovila velika oškodovanja. Naj pri tem povem tudi skromno mnenje, da je žalostno, da danes ti ljudje sodelujejo pri nekaterih proslavah, kjer lahko pojejo in govorijo in dajejo levite vsem po vrsti, le neke samokritične ocene o lastnem delovanju ne zmorejo. In pri tem mečejo zelo slabo luč na takšne proslave. A vrnimo se k odločitvi predsednika Gantarja. Zakaj te izredne seje ni sklical je predsednik Gantar javnosti in še posebej poslancem SDS že večkrat pojasnil. Vendar naj ponovimo še enkrat. Zato, ker po mnenju Zakonodajno-pravne službe ne gre za zadevo, ki bi bila v pristojnosti Državnega zbora. Če bi zahtevi SDS Gantar ugodil in izredno zasedanje na to temo sklical bi poslanci v bistvu razpravljali o zasebnem projektu, kamor država doslej ni vložila niti centa. Ponavljam, država v projekt Stožice ni vložila niti centra. Niti evra, niti ne v stadion, niti ne v dvorano, kaj šele v komercialni trgovski del. No, morda je to prej za zamisliti kot pa kaj drugega. Če ponovim Gantarjeve zadeve, o tem, kako bo neko zasebno podjetje, ki gradi trgovski center, dobilo kredite, Državni zbor ne more razpravljati. K temu ni kaj dodati. Državni zbor pač ne more biti nad tožnik in nad sodnik o vsaki tudi zasebni zadevi. In s tem bi bila lahko zadeva opravljena, a ne za SDS. Ko je predsednik Gantar napovedal, da bo predlog SDS in Slovenske nacionalne stranke za lastno razrešitev ne glede na absurdnost obtožb uvrstil na redno majsko zasedanje zbora, so v SDS brez utemeljitve vložili zahtevo, da se mora to za to sklicati izredno sejo Državnega zbora. Zakaj izredno, če lahko o tem razpravljamo na rednem zasedanju, vodja poslancev SDS gospod Tanko kljub pozivom na seji Kolegija ni pojasnil. Je pa to že veliko prej storil njegov predsednik Janez Janša, ki je na že omenjeni tiskovni konferenci prostodušno povedal, da je torej zahteva za Gantarjevo razrešitev edina možnost. Citiram: "Edina možnost in edini način, da razpravljamo o problemu, o katerem smo želeli razpravljati na izredni seji." To se vidi tudi danes, kajti o Gantarju govorimo malo. Bistveno več govorimo o Stožicah, Jankoviću in o tem, kaj naj bi bil problem. Gre torej za še eno očitno zlorabo Državnega zbora. Po tistem, ko smo na izrednih sejah obdelali ne le koalicijo in Vlado, pač pa predsednika Republike, sodstvo v celoti, protikorupcijsko komisijo posredno tudi Ustavno sodišče z oporekanjem izvršitve njihovih odločb o izbrisanih. Da o imenovanju ruskega veleposlanika niti ne govorimo, so takole mimogrede v svoj mlin potisnili še predsednika Državnega zbora. Kam vodijo takšna ekstremna in pretirana dejanja, se je pokazalo ob zadnjih študentsko, dijaških protestih. Potem, ko so organizatorji zvabili na ulice slovensko mladino, jo demagoško obdelali z neresnicami in pretiravanji, spodbujali sovraštvo in uporništvo za vsako ceno so se kreatorji v trenutku, ko so jim stvari ušle iz rok, potuhnjeno umaknili in skrili za objektivno neodgovornost ter se strahopetno distancirali od zadeve, otročje in neodgovorno. Z mnogimi potezami SDS ni nič drugače. Sklicujejo izredne seje. Rušijo avtoritete, ustvarjajo izredne razmere v že tako kritičnih in kriznih časih. Sejejo sovraštvo in nemir ter ljudi celo pozivajo na ulice. Upam, da so pred dnevi le dobili streznitveno dozo, ko se je pokazalo, kam vodijo ekstremizmi, sovraštvo in neodgovorno ravnanje. In vse to z enim samim namenom: priti in osvojiti oblast. No, naj si dovolim še en premislek. Ali si je morda predsednik Pavel Gantar glede na aktualno dogajanje prislužil maščevanje Janeza Janše zato, ker je preveč jasno in naglas spomnil na škodljivost blejskega dogovora med Janšo in Sanaderjem ter na škodljivost in razsežnost pristanka na razreševanje tega problema na haaškem sodišču? No, ampak, vrnimo se nazaj. Danes ne bomo prvenstveno razpravljali o Gantarjevem domnevno neustavnem vodenju Državnega zbora. Ampak predvsem, kot je bilo napovedano in kot vidimo že po uvodnih razmišljanjih, o ljubljanskem županu in Stožicah. Če bodo poslanci SDS sploh ostali tu, v dvorani, in se ne bodo tako kot pri razpravi o arbitražnem sporazumu izognili odgovornosti ter odšli iz dvorane. Prav to možnost je namreč vodja poslanske skupine, gospod Tanko, izsiljevalsko napovedoval, ko je predsednik Gantar zadevo uvrstil na redno sejo, kot to dopušča Poslovnik Državnega zbora. Pa bomo vendar o tem danes govorili ves dan, skoraj sedem ur. In ne samo to. Vse poslanske skupine, celo SNS, so podprle predlog, da sme predsednik Gantar dobiti možnost, da se obtožb na svoj račun brani. Le Tanko in SDS, ki se venomer pritožujejo, da se jim omejuje razpravo in tako ne morejo povedati vsega, kar bi želeli, mu te pravice do obrambe očitno ne priznavajo, ko se sprenevedavo sprašujejo: "Kje v poslovniku pa piše, da mu lahko, tako kot predlagateljem razrešitve pripada čas za pojasnila in odgovore na trditve iz obtožnice in razprave tožnikov?" O tem, kako SDS ta parlament spreminja v talca in orodje svojih političnih interesov, nima več smisla govoriti. Že sama statistika izrednih sej, ki jih je neposredno ali posredno zahtevala SDS, sklicujoč se na ustavno določilo, da predsednik mora sklicati izredno sejo, če to zahteva tretjina poslancev, je dovolj zgovorna. Po našem štetju smo imeli ob 17 rednih zasedanjih kar 23 izrednih zasedanj in kar polovica je bilo sklicanih na njihovo zahtevo. Predsednik Gantar je zavrnil samo dve zahtevi SDS po izrednih sejah. Že omenjeno o Stožicah oziroma o domnevnem klientelizmu župana Jankoviča in drugo o zlorabi policije v politične namene, ki jo je zahteval vodja SNS Zmago Jelinčič zaradi kriminalističnih preiskav proti poslancem njegove stranke. Ob tem je SDS zahtevala in razen nekaj izjem tudi dobila več kot 30 izrednih sej odborov in komisij Državnega zbora. Ob kontinuiranem političnem pritisku ene same stranke na delo parlamenta, kakršnemu doslej v 20 letih še nismo bili priče, torej ne gre dvomiti. Najbrž ni treba ugibati, da je eden glavnih političnih ciljev SDS v času pred lokalnimi volitvami čim bolj v javnosti očrniti ljubljanskega župana Zorana Jankoviča. Na to kaže plaz očitkov in obtožb, ki jih na njegov račun poslanci SDS ponavljajo ob vsaki mogoči priložnosti. Za to črno in grobo predvolilno propagando so uporabljena in izrabljena vsa sredstva, od poslanskih vprašanj do preiskovalne komisije, ki na zahtevo SDS preiskuje sume politične korupcije pri gradnji za državni denar. Zlasti predsednica te komisije poslanka SDS Alenka Jeraj se neverjetno trudi, a očitno s pičlim uspehom, da bi iz številnih zaslišanj prič našla kaj obremenilnega zgolj proti Jankoviću. Medtem ko ostale zadeve, še pet jih je v sklopu dela te komisije, ostajajo nedotakljive. Na primer, niti stavka še ni bilo izrečenega o gradnji Pediatrične klinike. V to predvolilno strategijo SDS sodi tudi ta današnja izsiljena razprava. Stvar posameznih strank je, kako se pripravljajo na volitve. Lahko organizirajo razgovore, javne tribune, celo demonstracije. Toda v tem primeru je narobe to, da se za propagando izrablja Državni zbor. Ali povedano drugače. SDS z zlorabo Ustave in Poslovnika Državnega zbora vodi predvolilno kampanjo, kot že rečeno, zoper župana prestolnice, ki jo na nek način plačujejo vsi davkoplačevalci. Predsednik Državnega zbora Pavel Gantar zagotovo ni človek, ki bi mu lahko očitali samopašno vodenje Državnega zbora. Nasprotno. Vse svoje odločitve, za katere je pristojen, vedno preverja pri strokovnih službah in sodelavcih. Je legalist. In mu ne pade na pamet, da bi deloval po domače. Tako je ravnal tudi pri sklicevanjih izrednih zasedanj in drugih posebnih zahtevah največje opozicijske stranke, ki izrablja dejstvo, da ima sama več kot četrtino poslancev. Še več, z veliko potrpežljivosti, po našem mnenju, prenaša vse mogoče muhe in sprenevedanja opozicijskih poslancev. Mnogokrat je - to moramo reči - celo strožji do nas koalicijskih poslancev. Še najbolj do poslancev svoje lastne stranke Zares. Zato bi bilo od opozicije za takšna ravnanje prej pričakovati pohvale, ne pa zahtev za razrešitev. Naj ponovimo, takole za osvežitev spomina, še govor predsednika države dr. Danila Türka ob ustavni obtožbi. Dvoje nam je takrat položil na srce. Rekel je: "Z državo moramo ravnati skrbno." In še: "Če ne bomo spoštovali lastnih institucij ne pričakujmo, da nas bodo spoštovali drugi." In predsednik Državnega zbora je institucija. Je naša institucija, je institucija poslank in poslancev, zato je vreden spoštovanja. Zato v Poslanski skupini Zares menimo,da ni nobenih razlogov za razrešitev predsednika Državnega zbora, in predloga ne bomo podprli.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jakob Presečnik v imenu Poslanske skupine SLS.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke predloga za razrešitev predsednika Državnega zbora dr. Pavla Gantarja ne bomo podprli. Razlogov je več. Zakonodajno-pravna služba v svojem mnenju, na podlagi katerega je predsednik Državnega zbora zavrnil zahtevo za sklic izredne seje kvalificiranih predlagateljev, izpostavlja načelo delitve oblasti in ustavno opredeljeno vlogo Državnega zbora. Vsi vemo, da načelo delitve oblasti izhaja iz zgodovinske izkušnje, da je vzvode moči in odločanja potrebno razpršiti oziroma da morajo sodna, zakonodajna in izvršilna oblast biti ločene. To načelo je še danes eno od temeljev delovanja sodobne demokracije. Skladno s tem načelom oziroma principom zavor in ravnotežja ima tudi vsaka od teh vej oblasti svoje odgovornosti in pristojnosti. Zakonodajno-pravna služba je smiselno z uporabo ustavnih zakonskih in poslovniških določb prisodila, da je sklic redne ali izredne seje Državnega zbora dopusten le o zadevah iz pristojnosti Državnega zbora. In nasprotno, redne ali izredne seje Državnega zbora ni mogoče sklicati za zadeve, ki so v izključni pristojnosti drugih vej oblasti. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ne vidimo razloga, da interpretacije Zakonodajno-pravne službe, da predlagana izredna seja Državnega zbora po vsebini ne sodi v pristojnost Državnega zbora, ne bi spoštovali. Tudi sami smo se že kar nekajkrat znašli v situaciji, ko nam mnenje strokovnih služb Državnega zbora ni bilo najbolj po godu oziroma nam je predstavljalo oviro na naši želeni poti. Vendar, če bomo začeli dvomiti o vsakomur, ki ne deli našega mnenja in naših želja, in vedno verjeli le v svoj lasten prav, potem bomo kmalu lahko začeli dvomiti tudi v temelje demokracije in samoupravno državo. Takšno razmišljanje je Slovenski ljudski stranki tuje. Predsednik Državnega zbora je torej v tem primeru ravnal v skladu z mnenjem Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora. Po drugi strani je verjetno marsikdo od nas poslancev nezadovoljen z delom marsikaterega predsednika, tudi matičnega delovnega telesa in verjetno res tudi samega predsednika Državnega zbora. Vendar po naši oceni to ni zadosten razlog za njihovo oziroma njegovo razrešitev. Težišče razprav v Državnem zboru bi po našem mnenju, ki smo ga že mnogokrat javno izrazili, moral biti v razreševanju hudih gospodarskih in finančnih problemov v Republiki Sloveniji, ki so že kako načeli socialni položaj slovenskega človeka. Vendar za pomanjkanje teh razprav in predlogov ni odgovoren predsednik Državnega zbora, ampak Vlada Republike Slovenije, ki tovrstnih predlogov ne pripravlja po našem mnenju pravočasno in dovolj razvojno usmerjeno. Kot rečeno, v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke predloga za razrešitev predsednika Državnega zbora dr. Pavla Gantarja ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Joško Godec, v imenu Poslanske skupine DeSUS.
Gospod podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, spoštovani gospod predsednik Državnega zbora dr. Pavel Gantar! Stališče poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev glede predloga za razrešitev predsednika Državnega zbora je sledeče. Uvodoma naj povem, da v Poslanski skupini DeSUS ugotavljamo, da je ostalo na seznamu politične diskreditacije članov iz sestav tega mandata še nekaj ljudi, katerih še utegnejo priti na vrsto v ringu, glede na politične moči in veličine. Seveda ta ring služi kot orodje določenih posameznih političnih opcij pri preprečevanju volilnega telesa za izrek pripadnosti. Žal so predstave, ki jih volivci dobijo na podlagi takih in podobnih ocen, katerim smo bili priča v tem mandatu, večinoma dimna zavesa za kaj drugega. Sploh pa vedno ne odražajo resnice in pravih dejstev. Takšne uverture za bližajoče se referendumsko odločanje in lokalnih volitev oziroma v splošnem smislu imajo seveda nek vpliv. Vendar niso redni primer, ko se zgodi, da povzročijo ravno nasprotni učinek kot zaželenega. Kar pa se tiče konkretnega predloga za razrešitev predsednika Državnega zbora gospoda dr. Pavla Gantarja, je mnenje poslancev Demokratične stranke upokojencev naslednje: Predsednik Državnega zbora ima jasno določene funkcije in pristojnosti po Ustavi Republike Slovenije in Poslovniku Državnega zbora. Med drugim sklicuje tudi seje Državnega zbora, redne in izredne. Pri tem, ali se bo določena zahteva uvrstila na dnevni red oziroma ali bo sklicana izredna seja Državnega zbora, pa njegova odločitev ne more temeljiti na zgolj njegovi prosti presoji. Torej arbitnosti, pač ko je vezana na izpolnjevanje pogojev predlagane zadeve za obravnavo na seji plenarnega zasedanja. Pri tem seveda po naši oceni ne zadošča samo izpolnitev pogoja o zadostno številčni podpori predloga za uvrstitev neke zadeve na sejo. Pač pa je treba zadostiti tudi pogoje primernosti oziroma z vidika vsebinske pristojnosti Državnega zbora, da določeno zadevo obravnava in o njej odloči. Če temu ne bi bilo tako, bi poslanci sedeli v klopeh parlamenta vsak dan in razpravljali o teh zadevah, ki so predmet razprav. Oprostite, vnaprej, v vsakdanji kovaški gostilni. Da se predsedniku morebiti ne bi očitala njegova strokovnost glede presoje o primernosti za uvrstitev predloga posamezne zahteve na plenarno zasedanje, so strokovne službe Državnega zbora tiste, ki preučujejo predloge z vidika skladnosti z Ustavo in pravnim sistemom ter poslovniškimi možnostmi in z zakonodajno tehničnega vidika. V strokovnost pristojnih služb pa v Poslanski skupini DeSUS zaupamo in ne dvomimo v pravilnosti njihovih mnenj. In naša ocena je, da je predsednik Državnega zbora v konkretnem primeru ravnal pravilno, saj je svojo odločitev utemeljil na obširno obrazloženem in argumentiranem mnenju strokovnih služb. Sicer pa dodajam, da smo poslanci Demokratične stranke upokojencev z delom predsednika zbora zadovoljni. Ocenjujemo, da delo Državnega zbora pod njegovim krilom poteka korektno in zelo cenimo tudi njegovo strpnost, ki jo pokaže tudi v situacijah, ko bi marsikdo od nas odreagiral drugače. V imenu vseh poslancev naše poslanske skupine izražam podporo našemu predsedniku dr. Pavlu Gantarju in mu še naprej želim veliko uspeha pri vodenju Državnega zbora. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miran Györek v imenu poslanske skupine SNS.
Hvala za besedo, predsedujoči. Kolegice in kolegi, spoštovani predsednik Državnega zbora! V Slovenski nacionalni stranki kot sopodpisniki predloga oziroma zahteve za razrešitev predsednika Državnega zbora gospoda dr. Pavla Gantarja utemeljujemo naš predlog na treh sklopih očitkov oziroma razlogov. Prvič, gre za našo 30. marca 2010 vloženo zahtevo za sklic izredne seje Državnega zbora. Torej zahtevo, ki jo je podpisalo 31 poslancev opozicijskih strank Slovenske demokratske stranke in Slovenske nacionalne stranke v zvezi z obravnavo financiranja projekta Športnega parka Stožice s strani bank večine v državni lasti v času najhujšega kreditnega krča v Republiki Sloveniji. Predsednik je zahtevo zavrnil v pisni obliki v aprilu. Zavrnil jo je pa kar ustno na seji Kolegija predsednika Državnega zbora z obrazložitvijo, da predlagana tematika naj ne bi vsebinsko ustrezala pogojem za obravnavo na izredni seji Državnega zbora, pa čeprav sva predstavnika predlagateljev, torej SDS in SNS utemeljila in obrazložila vso kompleksnost in dubioznost izgradnje športno trgovskega projekta Stožice. Čeprav je vsa Slovenija prek medijev obveščena o problemih in celo tragičnih dogodkih povezanih z aktivnostmi in samo izgradnjo navedenega projekta, gre namreč za očitne dubioze in utemeljeno pričakovane kršitve finančne zakonodaje. Kar bo čas v kratkem pokazal. Predvsem pa očitne grobe kršitve delovnopravne zakonodaje, kar nas je v Slovenski nacionalni stranki najbolj zbodlo v oči. Tovrstne kršitve presegajo namreč vse meje sprejemljivih civiliziranih socialnih standardov pri gradnji tega projekta oziroma objekta. Gre namreč za vsem Slovenkam in Slovencem na očeh prisotno izkoriščanje, izmozgavanje delavcev, kar presega meje samega gradbišča in dobiva žalostne znake za slovenski narod nesprejemljivega neoliberalizma, najbolj krutega izkoriščevalskega kapitalizma in istočasno humanitarno nacionalno sramoto za vse nas. Zatiskanje oči pred tem pomeni hkrati odobravanje nesprejemljivo strinjanje s takšnim sramotnim početjem delodajalcev. In prav o tem smo se želeli pogovoriti in pokazati javnosti, da kot odgovorni predstavniki slovenskega ljudstva takšnega početja ne sprejemamo, ga zavračamo kot necivilizirano početje. In prav tukaj vas, spoštovani predsednik, ne moremo razumeti. Kot da bi želeli, da se resnica ne razgali oziroma obelodani. Kot da potihoma odobravate vso to socialno humanitarno tragedijo, ki se odvija nam vsem pred očmi. Pri naši zahtevi gre, pa tudi za čisto formalnopravne kršitve Ustave Republike Slovenije in Poslovnika Državnega zbora. Naša zahteva za sklic je bila vložena v skladu s tretjim odstavkom 58. člena Poslovnika Državnega zbora. Torej je izpolnjevala vse pogoje za sklic in obravnavo predlagane vsebine. To ste zavrnili iz nam neznanih razlogov in zato utemeljeno razumemo takšno vaše početje kot samovoljno in tudi diskriminatorno. Popolnoma jasno je, da ste s tem kršili tudi Ustavo Republike Slovenije, konkretno člen 85, ki opredeljuje, definira zasedanja Državnega zbora in v eni alineji izrecno pravi, da predsednik Državnega zbora mora sklicati izredno sejo, če to zahteva četrtina poslancev Državnega zbora. Istočasno ste kršili tudi 58. člen Poslovnika Državnega zbora, ki prav tako določa to našo pravico ene četrtine vseh poslancev Državnega zbora in celo določa rok za sklic, to je 15 dni po vložitvi zahteve. S tem ste kršili ustavni in pravni red Republike Slovenije se s svojo samovoljo postavili nad zakon, nad Ustavo Republike Slovenije, kar si ne more in ne sme privoščiti noben državljan Republike Slovenije. Način dela predsednika pri vodenju Državnega zbora, se bom v nadaljevanju tudi tega dotaknil - ocenjujemo kot dejansko neke vrste privatiziranja na trenutke. Saj slednji ne spoštuje Poslovnika, zakone in Ustave. Njegovo delovanje, ki ga lahko označimo tudi kot despotsko včasih, po vsej verjetnosti izvira iz miselnosti, da mu je kot članu vladajoče koalicije dovoljeno prav vse. Ne morejo mu dovoliti popolne negacije demokracije in demokratičnih procesov. Gospod Gantar je bil tudi sam nekoč velik zagovornik demokracije in svobode, ko je bil v opoziciji, danes bi pa najraje ponovno uvedli izgleda člen 133. nekdanjega zakonika SFRJ. To je tako imenovani, kot se spomnite verbalni delikt za izrečene besede. Drugič, očitamo predsedniku v Slovenski nacionalni stranki tudi nesprejemljivo ravnanje v primeru prihoda policistov v prostore Državnega zbora in preiskave v prostorih Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, aretacije našega predsednika in to s strani v prostorih Državnega zbora oboroženih policistov. Šlo je namreč za najhujšo obliko kršenja hišnega reda, pa čeprav ste, predsednik, trdili, da je policija ravnala prav vse v skladu z zakonom, pa čeprav hišni red strogo prepoveduje vnašanje orožja v prostore Državnega zbora. Še na sodiščih morajo policisti odložiti/predati orožje, In tam očitno hišni red spoštujejo, v tem Državnem zboru pa je hišni red v takšnih primerih stvar, o kateri lahko posamezniki presojajo po svoje, izgleda. Človek bi še razumel, če bi obstajala za policijo utemeljena nevarnost in sum, da bi pri preiskavi prostorov Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke oziroma aretacijah poslancev in ministrov lahko bilo ogroženo življenje drugih ali tudi samih policistov. Za takšen presedan ni nihče prevzel nobene odgovornosti in o tem se nihče niti ne zamisli, kaj lahko to pomeni za slovensko demokracijo tudi v bodoče. In tretjič. V Slovenski nacionalni stranki vam očitamo nemalokrat nesprejemljiv diskriminatoren odnos do nas poslancev opozicije, nesprejemljiv način dela in vaše reakcije v razpravah poslancev opozicijskih strank, predvsem pa nekaterih poslancev Slovenske nacionalne stranke. V prvi vrsti mislim vmešavanje v razprave ob podajanju stališč nekaterih poslancev opozicijskih strank. Res je, da v teh primerih ne gre za čisto pravno-formalne kršitve, zakonske kršitve, poslovniške kršitve. Več ali manj gre za kršitve poslovnika vodenja sej oziroma za samo kulturo in pošten in sprejemljiv način vodenja in enakopraven odnos in enakopravno obravnavanje prav vseh poslancev v Državnem zboru. Vaše razlikovanje pa je žal vse prevečkrat tako očitno, da včasih že vnaprej vemo in pričakujemo vaše interveniranje in prekinjanje govorcev. Takšno prekinjanje komentarjev pri podajanju stališč nekaterih poslancev je bilo v preteklosti mnogo preveč. Kljub našemu nasprotovanju takšnemu početju trmasto nadaljujete s takšno prakso vodenja in vas zdaj ob tej priložnosti, gospod predsednik, javno pozivam in tudi prosim, da v primeru da se bo glasovanje za vas ugodno, pozitivno ugodno izšlo, kar tudi ne dvomim, da se ne bo, v bodoče pretehtate takšen način vodenja oziroma bolj tolerantno dopuščate tudi opozicijskim poslancem, da nemoteno izražajo svoja stališča. Spoštovani gospod predsednik! V Slovenski nacionalni stranki ne moremo, da ne bi omenili tudi vašega razumevanja takoimenovanega sovražnega govora, kar povzroča nemalokrat polemično vzdušje v tej dvorani, nelagodno vzdušje. Kajti tudi pri tem nemalokrat delite razpravljavce, poslance med tiste, ki si lahko privoščijo kaj več pri izboru besed. Druge pa za enake kršitve opominjate, komentirate in celo prekinjate. Saj je res, retorika in izbor besed je lahko zelo različno, smo si tudi mi različni. Eni, predvsem, kot veste, poslanci Slovenske nacionalne stranke včasih povemo kaj brez dlake na jeziku. Morda včasih tudi kaj prehitro. Nekateri pa ste vešči pri zavijanju besed v celofan, v aranžirani retoriki. V bistvu pa se lahko za tem celofanom skrivajo še hujše žalitve, še hujši sovražni govor, spodbujanje nestrpnosti v tej dvorani in to tudi ni sprejemljivo. Se pravi, če povemo nekaj takega kritičnega vsemu slovenskemu narodu z razumljivimi besedami, je lahko to sovražni govor. Je to lahko govor, ki vzbuja nestrpnost. Je lahko žalitev. Če pa zadevo zavijamo v celofan, jo okrasimo sintaktično z desetimi podredniki pa se še zraven cinično nasmejemo pa bo izpadel govor kot zelo prijazen. V bistvu ste pa lahko užalili marsikaterega med nami. Samo toliko okoli tega. Ne bom našteval. Nekaj primerov, gospod predsednik, ko ste me prekinjali, ker pač stališče oziroma vsebina mojega stališča ni ustrezala vašemu razumevanju vsebine oziroma problematike. Jaz vam ne zamerim, pač vi imate pogled na marsikatero zadevo takšen, jaz pa imam malo drugačen. Razumeti pa tudi morate nas, da smo dejansko 90 različnih oseb tukaj. Različno gledamo na stvari. In prav vi poudarjate tolerantnost, razumevanje drugače mislečih, razumevanje manjšin, razumevanje ranljivih skupin prebivalstva, sprejemate v tem smislu zakone, jih utemeljujete kot razumevajoči, do čim, do nas politično drugače razmišljujočih in tudi izražajočih, včasih pa imate kar takšen - kako bi rekli - diskriminatoren odnos. Dokaj agresiven včasih celo. Tako ne bom našteval primerov, ko ste me prekinjali me. V bodoče se bom tudi jaz potrudil pa pazil na besede, jih zavijal malo v celofan, da bodo izpadle lepše. Vi pa tudi - upam - malo več strpnosti, ker, gospod predsednik, mi dejansko nimamo nobenih težav. Ne vem - to je zanimivo - vodijo zadevo dosti bolj gladko. Morda malo več rutine s prakso pa jo boste tudi vi dobili. Hvala za razumevanje, gospod predsednik.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Miran Potrč. Izvolite, gospod Tanko. Kot predlagatelj? Želite besedo? Izvolite.
Hvala lepa. Najprej moram pokomentirati oziroma odgovoriti na nekatere zadeve, ki so bile izrečene in ki ne držijo. Najprej je predsednik Državnega zbora v svojem bolj moralističnem nagovoru pri obrambi kot teh argumentacij o Ustavi in Poslovniku, ki jo pri delu v Državnem zboru uporabljamo, dejal, da vedno spoštuje mnenje Zakonodajno-pravne službe. Vas bi rad opozoril na mnenje iz 15. decembra 2008, ko smo vložili zahtevo za sklic izredne seje Državnega zbora, na kateri bi obravnavali dva zakona, in sicer Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini in Novelo o davku o dohodku pravnih oseb. In tukaj je Zakonodajno-pravna služba zapisala, da je pri takih sklicih potrebno upoštevati, da je ravno pravica zahtevati sklic izredne seje eno od temeljnih orodij, ki jih ima v okviru svojega parlamentarnega delovanja opozicija oziroma politična manjšina v Državnem zboru. Nadalje so zapisali, da ta zahteva opozicije izpolnjuje vse formalne razloge za sklic izredne seje. In tudi potem v nadaljevanju, da v primeru za sklic izredne seje Poslovnik Državnega zbora, predvsem pa Ustava, ne zahtevata, da se na izredni seji obravnava, ali je predlog zakona po nujnem postopku. Ne glede na kratek rok za sklic izredne seje je dejansko mogoče na izredni seji opraviti razpravo o predlogu zakona po 122. členu Poslovnika. Na koncu je Zakonodajno-pravna služba zapisala: Po našem mnenju je treba te zadeve izvrševati tako, da ne bo oviral ali celo preprečeval realizacijo zahtev za sklic izredne seje, za katero so sicer izpolnjeni vsi pogoji, ki izhajajo iz Ustave in Poslovnika Državnega zbora. Ta seja ni bila sklicana. Pa je mnenje Zakonodajno-pravne službe, spoštovani predsednik Državnega zbora, povsem nedvoumno. To je bila, mislim da, prva zahteva, ki smo jo vložili za sklic izredne seje. In prvo zahtevo je predsednik Državnega zbora eliminiral. Jo je zavrnil in s tem tudi postavil temelje za vse nadaljnje delo. Drugo, kar je in kar se nanaša na to zahtevo za izredno sejo, bi vas rad opozoril, spoštovani predsednik Državnega zbora, da ste 11. maja na osnovi naše zahteve, dveh naših zahtev pod 1.b točko uvrstil na sejo Kolegija zahtevo za sklic izredne seje za razrešitev predsednika Državnega zbora. Dve uri po sklicu je prišla odpoved 62. seje Kolegija. Razlogi se pa vmes niso spremenili. To se pravi, da je po mnenju predsednika, ki je ta sklic Kolegija odredil, da so bile izpolnjene zahteve za sklic izredne seje Državnega zbora, na kateri bi razpravljali o razrešitvi predsednika Državnega zbora. Pod točko 1.b se v dveh urah ni ničesar spremenilo. In predsednik Državnega zbora je sejo odpovedal. In danes obravnavamo to točko v okviru te seje oziroma redne seje Državnega zbora. Rad bi vas opozoril, da imamo tudi sicer Poslovnik Državnega zbora, katerega se je treba držati, ker je tu predpisan tehnološki postopek za vodenje sej, za ravnanje vseh, ki pri delu Državnega zbora sodelujemo. Danes, spoštovani predsednik, smo imeli primer, ko je bil sklican Kolegij za 9. uro in je bil vložen predlog ob 9. uri in 5 minut za uvrstitev točke na izredno sejo, ki bo šele sklicana. Vendar, če berete poslovnik, je treba dati zahtevo za sklic, kadar ne gre za nujni postopek. Ali kadar se ne pogovarjamo o določitvi časa, 5 dni pred sejo, ne 5 minut po začetku seje, ampak 5 dni pred sejo. In predsednik Državnega zbora je danes na Kolegiju zelo enostavno, vehementno rekel: "Tako sem se odločil. Tako kot v mnogih drugih primerih." Tu nam je bilo očitano, da sklicujemo marsikatere zadeve in marsikatere zahteve, interpelacije. Sklicujemo izredne seje. Danes smo imeli primer, ko smo določali izredno sejo in ko je najprej gospod Kontič predlagal oziroma dal vložitev zahteve za izredno sejo, koalicijski poslanec. Potem je prišla Vlada s svojim predlogom za izredno sejo. Potem sta prišla še dva prvopodpisana poslanca iz koalicije z zahtevo za izredno sejo. In tam se je vmes našel še naš predlog, kjer bi razpravljali o nekaterih zadevah, ki so se pač pojavile po razpisu referenduma o arbitražnem sporazumu. Pet, šest zahtev je istočasno koalicija vložila za to sejo. Nekatere celo brez podlage. Tudi koalicija zelo na nek način govori, kaj vse dela opozicija v tem Državnem zboru. Opozicija ima svojo vlogo, svojo nalogo in to nalogo izvršuje v skladu s Poslovnikom. Ni pa jasno, zakaj koalicija sklicuje izredne seje Državnega zbora ali nujne seje delovnih teles. To je pa težko pojasniti, ker so tako zelo dobro organizirani in ker tako dobro funkcionirajo. Tretjino preiskovalnih komisij v tem mandatu je odredila koalicija, je odrejenih na zahtevo koalicije. Polovico sklicev sej Državnega zbora je odrejenih, sklicanih na zahtevo koalicije ali Vlade. Zakaj? Tukaj je prej bilo še očitano marsikaj. Tudi glede tega, da tako koalicija s temi zahtevami oziroma opozicija s temi zahtevami, ki jih vlagamo proti, kot so interpelacije, nujne seje, izredne seje, zaviramo delo Državnega zbora. Ravno nasprotno. Mi smo decembra 2008 zahtevali razpravo o nekaterih zadevah in zahtevah s področja financ, Zakona o dohodnini, Zakona od dohodka pravnih oseb. Potem imamo zakon o sofinanciranju investicij in tako naprej, decembra 2008 in sta bila ta dva zakona, ti trije zakoni dvakrat ali trikrat zavrnjeni v tem postopku obravnave v Državnem zboru. Sedaj je pa Vlada prišla z zakoni po nujnem postopku z isto vsebino. Gospa Zalokar Oražem, opozicija ne zavira dela Državnega zbora. Mi smo s svojimi predlogi hoteli, da bi te zakone obravnavali pravočasno, takrat, ko je bilo na računih gospodarstvenikov, samostojnih podjetnikov še nekaj kapitala. Sedaj, ko ga ni več, tudi olajšav ne potrebujejo več ali pa so sofinancirani s subvencijami, investicij in tako naprej. Zato je tudi Slovenija med državami, ki se merijo, pravzaprav prišla na peto mesto med vzhodno evropskimi državami po konkurenčnosti. Pred nami so Poljaki, Čehi, Slovaki, Madžari. To je odraz te učinkovitosti in tega zavračanja teh zadev. Moram povedati, da Državni zbor ne bi prvič razpravljal o kreditih. Tudi ne o kreditih, ki se dajo gospodarskim družbam. Tudi ne o politiki na področju podeljevanja kreditov, ki jih dajejo banke. Spoštovani gospodje, rad bi vas opozoril, da te razprave smo že imeli v Državnem zboru in da je Banka Slovenije po zakonu tista, ki je dolžna poročati Državnemu o stanju, o politiki na posameznih področjih. Mi smo dali primer največje investicije v državi, kako zadeve potekajo. To je javno. Ampak za to je Državni zbor, kar zadeva politike na posameznih področjih, tudi pristojen. Za spremljanje politik na posameznih področjih ima Državni zbor ustanovljena delovna telesa, ki spremljajo te zadeve. Za finance imamo Odbor za finance, za izvajanje proračuna imamo Komisijo za nadzor proračuna, za človekove pravice imamo Komisijo za peticije, za okolje imamo Odbor za okolje, za promet in tako naprej. Vse politike lahko na teh področjih spremljamo. Nikjer v Poslovniku Državnega zbora ne našli ene omejitve, spoštovani predsednik Državnega zbora, kar zadeva politiko ali stanje na kateremkoli področju. Ene omejitve ni v tej knjižici. In predsednik Državnega zbora si vzame pravico in reče, to ni v pristojnosti Državnega zbora. Vse politike, ki se dogajajo v državi, so v pristojnosti Državnega zbora. In še nekaj. Veste, če primerjalno gledamo prejšnji in sedanji mandat, potem me pravzaprav zanima, kaj imamo v Državnem zboru s politiko, na primer, Furlanije-Julijske krajine ali Republike Italije pri načrtovanju plinskih terminalov v Tržaškem zalivu. To je bila namreč zahteva, ki jo je podpisal dr. Gantar, in se ukvarjamo s čezmejnimi zadevami. Slovenija bo pač nastopala ali nastopa kot zainteresirana država pri tem. Politika na področju izvajanja investicij, delovnopravne zakonodaje, plačilna politika, financiranja, kreditiranja in tako naprej v Republiki Sloveniji pa je v pristojnosti Državnega zbora. Ampak za tisto razpravo tam ni bilo omejitev in se je lahko realizirala, ker je bil prvopodpisani poslanec Gantar v prejšnjem mandatu. V tem mandatu pa ne moremo in ne smemo govoriti o svojih zahtevah. Mimogrede, ker ste, vidim, tako natančno preštudirali te zadeve, bi vas opozoril, da seja 10. decembra 2008 ni bila sklicana, o čemer sem prej govoril in je podprto z mnenjem Zakonodajno-pravne službe. Da je bila šele v drugem poskusu sklicana seja Državnega zbora, ko smo obravnavali izjave gospoda Vajgla. Da smo morali trikrat vložiti zahtevo za razpravo o Ultri. Se pravi, poleg Vajgla tudi gospod Golobič, član stranke Zares, ki ga je predsednik zelo zaščitil in mu na koncu ni bil jasen niti pojem "klientelizem". To je bila potem še zadnja zahteva, ki smo jo morali eliminirati. Rad bi ob tem povedal, da zahteva za Stožice ni bila sklicana kljub dvema vloženima zahtevama. In tudi dvakrat niste sklicali, odredili sklica seje, na katerih bi govorili o domnevni zlorabi policije v politične namene. Skratka, teh sklicev se je nabralo veliko, že samo za plenarne seje Državnega zbora. In to je nemogoče argumentirati, če berem mnenje Zakonodajno-pravne službe. Policija, nadzor ali pa razprava o politikah na področju policije ali o uporabi policije, zlorabah policije, najbrž to sodi v pristojnost Državnega zbora. Če sodi v pristojnost Državnega zbora, na primer, razprava o tem, ali se je generalna državna tožilka vtaknila v delo in sugerirala menda nekemu policistu, kako naj neko zadevo vodi mimo - ne vem, vsaj tako je bilo zaznati - ali pa v zadevo Berglund, potem sodi najbrž tudi politika na področju financiranja v pristojnost Državnega zbora, gospa Zalokar. Tudi to sodi. Še toliko bolj kot tisto, kar se dogaja znotraj neke institucije. To je pa medinstitucionalni problem. In tako naprej. Skratka, pri teh zadevah je veliko omejitev pri obravnavah točk, ki jih zahtevamo poslanci iz opozicijskih strank. Poleg tega, da se amandmajev ne dopušča vlagati, da se jih kar razglasi za diametralno nasprotne, kjer mimogrede v Poslovniku ni ene besedice na diametralno nasprotno zadevo. In s tem predsednik suvereno odloči brez pooblastila, ali se bo o neki zadevi razpravljalo in glasovalo ali se ne bo. Preprečuje vložitve amandmaja in s tem poseže v pravico odločanja poslancev Državnega zbora in tako naprej. Mi smo enkrat tudi že pozvali predsednika Državnega zbora, da odstopi. Ve točno, kdaj je to bilo. In glede na to, da takrat pri tistem primeru, ki ga bom lahko kasneje še obdelal, ni odstopil, s tem pa pokril tudi izjave svojih kolegov, kakšno bi bilo njihovo ravnanje v primeru ravnanja gospoda Golobiča, pravzaprav pokril in definiral stanje na tem področju. Odnos do določenih ravnanj, do prikrivanj, do načina dela in tako naprej. To so elementarne zadeve, ki so povezane z odnosom do določenih vrst dejanj, ki so sporna. So lahko tudi kazniva, ki so povezana s klientalizmom, ki prikriva določene zadeve. In če to predsednik Državnega zbora s svojo avtoriteto pokrije, potem pomeni, da ne moremo tudi pričakovati nekega statusa ali pa imidža Državnega zbora v javnosti. Mimogrede, včeraj je triumvirat, ki se je sestal na neki seji, Državno zbor obsodil za to, ker razpravlja o nekih zadevah, kot glavni vir, menda problemov, ki so se zgodili na ulici v Ljubljani.
Za besedo je prosil predsednik Državnega zbora dr. Pavel Gantar.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Poskušal bom komentirati nekatere zadeve, ki so bile dane v predstavitvi stališč in v razpravi. Jasno, da se ne bom spuščal v neke drobne prepirčke in očitanja. Jaz mislim, da tej funkciji predsednika Državnega pripada tudi, da je malo gosposka in da se ne ukvarja z vsemi drobnarijami in majhnimi prepirčki. Dal bom neka pojasnila, neke dodatne ugotovitve ali kakorkoli že, zato da bi razumeli moje ravnanje. Hkrati bi na začetku rad povedal, da sem na nek način, kako bi rekel, užaljen in razočaran, ker očitno nisem glavna točka moje točke, ker pravzaprav v razpravljanju o moji razrešitvi se razpravlja pretežno predvsem o drugih zadevah, predvsem o stadionu, Ljubljani, Jankoviću ali kakorkoli že. Kar zadeva očitek, ki je bil, da zahtevo po moji razrešitvi nisem dal na izredno sejo, naj povem, mislim, da so datumu, da je med Kolegijem, mislim, da v torek, 7. 5. 2010, prišla zahteva za razrešitev. Ko sem jo dobil, sem jo seveda takoj uvrstil na dnevni red redne majske seje. Domnevam, da je prišla prav zato v tem času, da bi še lahko bila uvrščena na to redno sejo. In mislim, da tako predlagatelj kot vsi mi smo zainteresirani, če do take točke pride, da je tudi uvrščena na dnevni red redne seje. O tem sem obvestil in seznanil Kolegij na licu mesta. Povedal, da bom uvrstil na dnevni red seje in to je bilo brez glasu proti sprejeto z - bi rekel - odobravanjem oziroma soglasjem. To je prva stvar. Potem šele je prišla zahteva za izredno sejo. In zdaj si predstavljajte, imamo že sklic redne seje, na kateri je točka razrešitev predsednika Državnega zbora. In potem pride sklic za izredno sejo in jaz skličem izredno sejo s točko razrešitev predsednika Državnega zbora. Mislim, da bi me res lahko zamenjali. Ker bi imeli dve seji, dva sklica seje z eno in isto točko. Pri čemer se rok za sklic izredne seje izteče 26. maja. Danes, 21. maja, pa obravnavamo predlog za razširitev izredne seje. Zdaj, če ne razumete tega, zdravorazumsko, z logično, racionalno, pametno presojo, če tega ne razumemo, potem, če se s tem povsem normalnim, logičnim postopanjem predsednika Državnega zbora in Kolegija ne strinjate, potem je treba zamenjati Kolegij in mogoče tudi predsednika Državnega zbora. Evidentno je tukaj bila poskušana zloraba institucija izredne seje, za katere ni treba sklicati hkrati. Tudi niso bili navedeni razlogi za sklic izredne seje, ki se v 58. členu, drugi odstavek - izredno sejo lahko skliče predsednik Državnega zbora na predlog Vlade ali po sklepu Kolegija, kadar gre za zadeve, ki jih ni mogoče odlagati in jih ni mogoče pravočasno uvrstiti na dnevni red redne seje. Redna seja je bila sklicana točno s to točko. Torej, kaj naj predsednik Državnega zbora stori? Lepo vas prosim. To je prva stvar. Mnenje Zakonodajno-pravne službe, kar zadeva vlaganje, torej pripravo gradiv za sejo in uvrščanje točk na sejo seveda ni obvezno, niti potrebno. Zakonodajni postopek, se ve, kako strokovni sodelavci preverijo zakone in, če izpolnjujejo te formalne pogoje in podobno, gredo naprej. Kadar gre za točke, ki so vsebinske, o katerih obstaja določen dvom ali dvom o tem ali izpolnjuje pogoje, ki se nanašajo predvsem na vsebino in pristojnost dela Državnega zbora, tedaj seveda zaprosi za pomoč tudi Zakonodajno-pravno službo in ta mi to sporoči. Načeloma moram priznati, Zakonodajno-pravno službo. To mnenje lahko upoštevam, lahko ne upoštevam. Praviloma ga upoštevam in naročim in zaprosim tiste, ki so sklicali ali pa dali takšno točko ali sejo, da popravijo takšen predlog in takšno točko ali takšno vsebino glede na pripombe Zakonodajno-pravne službe. In to je normalno, logično ravnanje. Jaz mislim, kot sem že prej omenil, da je zelo pomembno, da je Državni zbor kot sistem delitve oblasti, da je podvržen tudi sam Ustavi in zakonom in da ne more delati mimo njih. Zdaj se mi očita, da sem sklical razpravo, da preprečujem razpravo o neki investiciji v Ljubljani, da pa sem sklical razpravo o gradnji terminalov v Tržaškem zalivu. Mimogrede, dobro se spomnim, da sem to zahtevo za izredno sejo moral dopolniti, sklepe moral dopolniti, popraviti, da je šla zadeva naprej. To je prva stvar. To se dobro spomnim. Druga stvar. Jaz seveda nisem sklical seje in mi nismo sklicali seje o terminalu v Tržaškem zalivu. Pač pa o tem, da smo slovensko vlado, bi rekel, ji predlagali, razpravljali in priporočili, da v zvezi z gradnjo nameravanih terminalov v Tržaškem zalivu uporabi svoje politične in druge pristojnosti in da uporabi inštrumente, ki jih daje direktiva o čezmejni presoji vplivov na okolje in ESPO konvencija o čezmejni presoji vplivov na okolje, da mora uporabo teh dveh inštrumentov, ki naj presodita, kakšni bodo čezmejni vplivi na okolje teh dveh terminalov za Slovenijo, da v zvezi s tem moram iti v takoimenovani postopek dajanja soglasij. To ni bilo tako lahko doseči. Ampak spomnim se tudi seje Odbora za okolje in prostor in tudi same seje, ki je bila zelo konstruktivna in navsezadnje smo amandmirane sklepe koalicije, tudi opozicije, koalicije in Vlade, tukaj sprejeli. Mislim, da z vsemi glasovi. In da je bila to dobra zadeva - po mojem mnenju - in se je tudi naprej ta zgodba solidno odvijala in je nastala medresorska skupina, je bila dana zahteva za presojo čezmejnih vplivov, še se stvari dogajajo in podobno. To res nima nobene zveze s samo investicijo v Tržaškem zalivu, s tem, da bi se Državni zbor vnaprej odločil, da je investicija slaba ali ne. Mi lahko utemeljeno domnevamo, kdaj ima resne posledice. Ampak mi o tem nismo odločali, tako kot je v vašem gradivu za sklic seje v Stožicah, kjer že vnaprej veste, da je to napačna investicija. Kako? Kateri genijalci so tukaj zadaj, da to vedo? Kar zadeva neenaka merila. Moram reči, nikoli ne bom zanikal te možnosti, da kdaj človek napačno presodi, da nehote naredi napako v eno stran ali v drugo, tudi s strani koalicije. Včasih prileti pripomba, da imam kakšne - lahko bi rekli, če hočete - da nimam enakih meril. Ampak, lepo vas prosim, dejstvo je to, da enkrat uvrstim zadevo hitro na dnevni red, tako kot - recimo - tudi ne vem, zadnjo pobudo, vašo pobudo za izredno sejo v zvezi z novejšimi dogajanji, kaj jaz vem, v zvezi z arbitražnim sporazumom, nekaj je narobe. Ko zaradi razlogov, da pridobim mnenje, delam to znotraj poslovniškega roka. Če je malo pozneje, je zopet narobe. Kaj je prav? Enkrat sem prehiter, drugič sem prepočasen. Nikoli ni pravi trenutek. Kadarkoli to storim, je vedno nepravi trenutek. In, kar zadeva uvrščanje teh dveh zakonov o dveh novih občinah, domnevnih je pač zadeva bila uvrščena gor s podpisi poslancev, to je zakonska materija in to je materija Državnega zbora in upoštevajoč načelo, ki ga recimo zagovarja gospod Mozetič, potem dr. Pavčnik, da je delo Državnega zbora treba organizirati smiselno, učinkovito, hitro, racionalno, logično, je povsem normalno, da smo danes na Kolegiju, ne sam, odločili in uvrstili te točke na dnevni red, da jih pač, ker se tudi v primernem času, v čim hitrejšem tudi obravnavamo in seveda odločimo o njih tako ali drugače. Torej, vse stvari so se pa vedno dogodile znotraj zakonitih rokov. Očita se, da omejujem razpravo v parlamentu, da jo dušim in omejujem. Lepo prosim! Približno 70% izraba časa je v parlamentu, približno 70%. Včeraj bi morali končati razpravo ob 23. uri. Končali smo ob 14.05. Ob 14.35 smo imeli glasovanje. Časa tudi vi niste porabili, čeprav ste zmerni porabniki in lahko bi ta čas prinesli na današnjo točko. Načrtovali tako, da bi imeli več časa danes. Kakšno omejevanje časa vendarle? Toliko kot mi presedimo v tem mandatu, v tem Državnem zboru, deloma tudi zaradi - bom rekel - razmer, ki narekujejo to, da se moram ukvarjati s stvarmi v času te gospodarske krize. Toliko po mojem še ni noben mandat presedel. In jaz upam, da bo to tudi zadnji mandat, ko bom tako veliko časa presedel v parlamentu, kajti delo parlamentarca ni samo tukaj notri, delo parlamentarca je tudi med ljudmi. Delo parlamentarca je se strokovno usposabljati, pripravljati zakone, komentirati zakone itn., itn. In to je to. Jaz tudi v vprašanje, ki se nanaša na to, zakaj župan klicari, organizira kredite, mislim da je to bilo rečeno. Jaz ne vem. Vprašajte ga. Kaj pa vem, kaj dela župan Janković, če klicali in organizira kredite. Imate, vprašajte ga. Jaz ga nisem. On je, po pravici povedano, jaz sem predsednik mestne organizacije Zares v Ljubljani. Ja, on je moj konkurent. Na prihajajočih volitvah je moj konkurent. In vas lepo prosim, vprašajte ga in mogoče bo ta informacija koristila tudi meni takrat, ko se o začela predvolilna bitka. Zdaj, rečeno je bilo, očita mi, gospod Tanko, da nisem sklical seje v decembru 2008. Res je. To bi bila pa zadeva. Šlo je za dva zakona, ki ga je vložila po volitvah še prejšnja Janšina vlada, in Kolegij še ni odločil o vrsti postopka. Zato se zakonodajni postopek še niti ni začel. Dejstvo je, da je nova vlada presojala o teh dveh zakonih, da se je morala spraviti v sedlo in da je morala presoditi o njih in seveda ji na nek način v koaliciji jasno sugerirali, da vendarle počaka, preden presodi o tem. In potem je Kolegij odločil o tem in ta dva zakona sta bila potem obravnavana na eni od rednih sej, če se ne varam. In se ne. Zahteve za sklic izrednih sej. Zahteva na temo Vajgl, kar je, je bila sklicana na koncu tako, da ste vendarle uspeli definirati zadevo kot problem oblikovanja politike na področju zunanjih zadev, čeprav je razprava tekla predvsem in samo o Ivu Vajglu, kar po mojem ni bil dober znak za Državni zbor. Ker v tem Državnem zboru in v tej državi člen 133, ki prepoveduje in sankcionira verbalni delikt, ne obstaja več. Obstajajo v nekdanjem kazenskem zakoniku Socialistične Federativne Republike Jugoslavije. Vsak poslanec je svoboden pri izražanju svojih mnenj. Vsak poslanec. In zato ne more odgovarjati zoper njega. Načeloma ne bi smeli sklicevati izrednih sej in ga obravnavati kot obtoženca zaradi neke seje. Jaz sem absolutno bil proti temu, da bi recimo obravnavali nekatere druge primere v Državnem zboru, da bi postavljali poslance zaradi svojih stališč in jih obravnavali v tem Državnem zboru. To je nedostojno. To se ne spodobi. To seveda pomeni verbalni delikt. Še marsikaj, pravi gospod Tanko, da je seveda Državni zbor, da imamo tehnološki postopek. Mogoče je pojem "tehnološki postopek", jaz mislim, da ni primeren. Postopek v Državnem zboru je strogo reguliran skozi pravila, skozi poslovnik, skozi postopke, ki so nam znani, pa vendar ni povsem enako, kot je tehnološki postopek. Ne vem, predelave neke rude, pridobivanja neke kovine, izdelave nekega materiala ali orodja ali proizvoda. Ni, preprosto ni. Situacije, ki nastajajo v Državnem zboru ob tem procesu sprejemanja odločitev, so lahko unikatne, so lahko zelo specifične in ni poslovnika, ki bi lahko predvidel vse možne situacije, vse možne kombinacije, na osnovi katerih se odločamo. Seveda ta vaša utemeljitev in ta vaša sodba je seveda povsem napačna. Res je, da Državni zbor obravnava politike, stanje na področjih. Ampak skličite sejo na to temo. Jaz sem povedal, da bi takoj šel sklic seje na temo politika Vlade do državnih bank in njihovi izpostavljenosti tveganim kreditom, bi bila lahko takoj sklicana. Ampak je nočete zato, ker imate točno določen cilj in dobro veste, kakšen je do tega mojega političnega konkurenta v Ljubljani, moje stranke v Ljubljani - če smem tako reči. Da veste, da ga ne boste mogli zvrniti na volitvah s pomočjo glasov in da ga je treba odstaviti prej. In temu služi tudi ta seja. In, na žalost, na ta način je zlorabljen ta Državni zbor. Hvala lepa!
Hvala lepa. Besedo ima gospa Cvetka Zalokar Oražem.
Hvala lepa. Želim replicirati na predlagateljevo mnenje, predvsem v zvezi z razpravo o današnjem poteku Kolegija, ki mislim, da je izrazit primer pikolovstva. Danes smo imeli na Kolegiju celo vrsto zadev, ki so bile predlagane, da se obravnavajo. In v tem smislu želim reči, da tudi predlog SDS ni bil vložen v zvezi z arbitražo 5 dni prej. Pa nismo o tem nič govorili, nič problematizirali. Ampak smo rekli, vse teme, ki jih imamo, damo na izredno sejo. Nihče ni protestiral. Sedaj iz tega zganjamo tu velik teater oziroma iščemo dlako v jajcu. Mislim, da enostavno kolegi v SDS-u nočete videti - če rečem svetopisemsko - iveri v svojem očesu oziroma iščete iveri v našem očesu, bruna v svojem, ki je pa še kako velik, pa ne vidite. Jaz še vedno trdim, vi ste tisti, ki zavirate in ovirate velikokrat delo Državnega zbora, ga preobremenjujete in delate vtis nekih strašnih in izrednih razmer. Pri čemer so zadeve, če vzamemo ustavno obtožbo proti predsedniku države ali tisto izredno sejo, ki ste jo že prej omenjal v zvezi z izjavami našega bivšega kolega Ive Vajgla v Beogradu, ki naj bi bila tudi izredna seja o teh izjavah. To so bile enostavno stvari, ki so šle preko vseh meja nekih normalnih razprav tu. Obenem pa nočete videti, kako ste pa vi oziroma vaša poslanka ovirali to, da bi obravnavali poročilo varuhinje človekovih pravic v Državnem zboru, kar je naša dolžnost, pa ste počeli vse mogoče, da do te razprave ne bi prišlo. Kar se tiče današnje razprave, problem so Stožice in problem je Janković. Vi ste svoje namene že dosegli. Vi ste svoj namen že dosegli. To pa je, da bi bančniki bili enostavno pod takim pritiskom, da ne bi slučajno odobrili komercialnega kredita oziroma kredita za komercialni del projekta Stožice. To je vaš namen. Žugate bančnikom. Vrstijo se grozilni klici na njihove telefone, da naj si enostavno - bi rekla - simbolno se izražam, da naj si enostavno tega ne dovolijo naj ta projekt, v katerem je udeležen Janković, ne podprejo in to so dejstva [[...]]
Gospa Zalokar, jaz sem [[...]]
[[...]]enostavno so takšna, kot so [[...]]
Replika je. Tri minute so minile.
Hvala lepa, gospod podpredsednik.
Hvala lepa. Za besedo je prosil gospod Jože Tanko.
Hvala lepa. Predsednik Državnega zbora ni odgovoril, zakaj je najprej sklical sejo 62. Kolegija, na katerem je bila točka, ki smo jo zahtevali. Se pravi, zahteva za njegovo razrešitev in zakaj je potem odpovedal. Ni bilo nobene obrazložitve. Drugo, kar je. Spoštovani predsednik Državnega zbora! Naša zahteva za izredno sejo je vložena v skladu s prvim odstavkom 58. člena. Tu smo se našli in tu piše, da smo v istem položaju poslanci Državnega zbora - 23 podpisnikov in predsednik republike. Mi nismo vložili zahteve po drugem odstavku. Isto velja za druge primere, kar ste vi razlagali. Mi smo vložili zahtevo po prvem odstavku in ta je povsem nedvoumen. Tisto, kar vi komentirate je izogibanje odgovornosti in prenašanje odgovornosti. V drugem odstavku zahteve 23 poslancev ni nikjer napisane. In kar zadeva izrabo časa, spoštovani predsednik. Če včeraj ni bil izrabljen čas, najbrž veste, da ni bil zaradi tega, ker Poslovnik tega ne omogoča. Če ni vloženih amandmajev k zakonu, odpadejo vse najave časa pri razpravah. Če želite da tam razpravljamo, je treba popraviti poslovnik - predlagajte. Ne obtoževati poslancev in poslanskih skupin, da niso izrabile časa. Pač ga ni bilo možno, ker imamo takšen red in zaradi tega ni nihče protestiral. Ni pa prav, da nas tlačite v drugi odstavek 58. člena Poslovnika, če smo vložili zahtevo po prvem odstavku in prvi odstavek je skladen z določbo Ustave. In moraš biti, spoštovani predsednik, res genialec, da besedo, da predsednik Državnega zbora mora sklicati izredno sejo Državnega zbora, če to zahteva četrtina poslancev, da te seje ne skličeš. In to potem opredeliš, kot lahko ali pa ne bom. To pa moraš biti genialec, da lahko to ustavno določbo 85. člena Ustave in prvi odstavek 85. člena Poslovnika razložiš na tak način. Nikjer - ne v Ustavi in ne v Poslovniku ni napisano to, na kar se sklicuje predsednik Državnega zbora. Nikjer. In to kar delate, je popolna zloraba ustavnega instituta, ustavne pravice četrtine poslancev, ki je potem ubesedena tudi v prvem odstavku 58. člena Poslovnika Državnega zbora. Vse, kar počnete, je točno samo zato, da se o nekaterih zadevah in o nekaterih tudi osebah, ki so vam drage in ljube, ne bi razpravljajo. In to so zlorabe, spoštovani predsednik. Zlorabe. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Melita Župevc.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Jaz mislim, da vse gledalke in gledalci, ki spremljajo sejo Državnega zbora, sedijo doma na kavču, imajo v rokah to knjigo Poslovnik Državnega zbora in so šli natančno spremljat 3. člen oziroma tretji odstavek ne vem katerega člena. Bom jaz skušala biti bistveno bolj enostavna in plastična. Saj veste, tisti znani rek "Dobrota je sirota." Jaz mislim, da je to ključni problem tega predsednika Državnega zbora. To je, da je prepogosto preveč dober in morda celo preveč korekten do opozicije. "Dobrota je sirota!" Če kdaj, potem se prav v tem primeru kaže, da ta rek še kako velja. Številke namreč kažejo nekaj drugega, o čemer govorite vi. Poglejmo bilanco polovice tega mandata, o kateri je bilo danes nekaj že povedanega. 17 rednih sej Državnega zbora, 23 izrednih sej Državnega zbora in več kot polovico vseh izrednih sej je zahtevala opozicija. Ampak, kaj je zanimivo? Da, ko smo mi v tem parlamentu, v tej dvorani razpravljali na izrednih sejah, je imela opozicija na lagarju že napisane nove zahteve za nove izredne seje. Bom dala konkreten primer, da ne boste rekli, da govorim na pamet. Recimo, ko smo obravnavali pred kratkim interpelacijo proti notranji ministrici Katarini Kresal, je dan prej Slovenska demokratska stranka že napovedala novo izredno sejo. Torej, gre izključno za seje zaradi sej, ker vi namreč že vnaprej veste, da vas seje, ki jih sklicujete, ne bodo zadovoljile. Torej, izključno in samo za politični šov in nič drugega. Kot kronski dokaz proti predsedniku Državnega zbora Pavlu Gantarju navajate, citiram: "Da predsednik Državnega zbora precedenčno uvaja prakso, ki je v nasprotju z dosedanjo." Kakšna pa je bila dosedanja praksa vodenja Državnega zbora? Dajmo pogledati. 93. člen Ustave pravi: "Državni zbor lahko odredi preiskavo o zahtevah javnega pomena, mora", ponavljam, "mora pa to storiti na zahtevo tretjine poslancev Državnega zbora ali na zahtevo Državnega sveta." In spet se vračamo k zadevi Mercator. 30 poslank in poslancev tega Državnega zbora s strani opozicije je javno napovedalo, da bo vložilo zahtevo za parlamentarno preiskavo o zadevi Mercator. Slovenka demokratska stranka ob pomoči drugih je opozicijo prehitela in vložila svojo zahtevo za parlamentarno preiskavo, kamor je stlačila približno 90 podjetij. Zakaj je to naredila? Ne zato, ker ne bi imela pravice, da opozicijo prihiti. Ampak zato, da je tedanji predsednik Državnega zbora Cukjati lahko rekel, da preiskovalne komisije Mercator ne bo, ker je pač vsebovana v neki drugi preiskovalni komisiji in s tem jasno prekršil ta ista ustavna načela na katera se danes sklicujete. Ker ta preiskovalna komisija, ki je nato bila ustanovljena na pobudo SDS, je za zadevo Mercator porabila približno nekaj minut tako kot za vsa podjetja, več kot 80. 6 minut je porabila za zadevo Mercator. Ampak, predsednik Državnega zbora je presodil, tako kot je sam ocenil, da bi preiskovanje iste zadeve v dveh komisijah bilo, citiram: "nespametno." In tako naprej. Da ne razlagam o tem, kakšne telovadbe so bile takrat na Kolegijih predsednika Državnega zbora, ko ste že kar v naprej ugotovili za 100 podjetij oziroma 86, v katerih naj bi bile prodaje državnih deležev nezakonite, nepregledne in negospodarne. To ste že kar vnaprej vedeli. Ali pa še en drug primer, ampak grem namenoma zato v preteklost, ker se vi sklicujete na njo, da je bila prej praksa drugačna. Bila je slaba praksa. Ta parlament je bil nekaj mesecev brez enega podpredsednika Državnega zbora. Zakaj? Zato, ker se je tako odločila SDS, ker je naredila vse za to, da ta parlament ni dobil podpredsednika, ker namreč kandidati, ki so želeli postati podpredsedniki, tej stranki niso ustrezali. Ampak ti kandidati so bili iz vrst opozicije. Kajti točno ta knjiga, na katero se ves čas sklicujete, govori o tem, koliko podpredsednikov ima Državni zbor, od kje prihajajo, koliko jih je iz opozicije. Ampak, ta parlament je bil brez enega podpredsednika Državnega zbora mesece. In naprej. Opozicija predsedniku Državnega zbora očita, da je glavni generator problemov in da sproža konfliktne situacije. Ta je pa res bosa. S čim, kako? Jaz predlagam, da poveste, da bomo vedeli, ker jaz še danes ne vem, ker niste tega povedali, s čim to počne. Z navajanjem členom Poslovnika kot ste prej počeli, mene niste prepričali. To boste res težko obesili temu predsedniku Državnega zbora, ker v tej dvorani sedijo poslanci, ki si lahko privoščijo, da nad predsednikom Državnega zbora kričijo, ga zmerjajo, da ne bom uporabila še kakšne druge besede. Nič se ne zgodi in nič se ne zgodi in to na odprtih in na zaprtih sejah. Prej je eden predstavnik opozicije govoril, ja, jih prekinjate. Premalo jih prekinjate, premalo. Ker tako kričanje, kot smo mu priča zadnje čase ob - recimo - postavljanju poslanskih vprašanj predsedniku Vlade, ker, če je to za v parlament. Res, mene bolijo ušesa, ko poslušam nekatere, kako kričijo. Jaz zelo dobro slišim. Zanima me: Kaj bomo spremenili za tako nizek nivo politične kulture? Kdaj bodo v tem Parlamentu spet šteli argumenti in ne moč glasu? To so prave teme za razpravo, ugled Državnega zbora h kateremu daje delček vsakdo izmed nas. Predvčerajšnjem se je na hram slovenske demokracije zneslo veliko nezadovoljstva, veliko gneva. Govorile niso besede, ampak granitne kocke. Včasih ne vem, ali se jezik ulice seli v to dvorano ali je obratno. Ker ni več argumentov. So samo obtožbe, so nedostojne besede in še kaj drugega. Ko očitate, da ima predsednik Državnega zbora dvojne vatle, jaz bom povedala svoje opažanje. Kadar se jaz - recimo - pri obrazložitvi glasu javim za besedo, vidim predsednika parlamenta Pavleta Gantarja, ima že svoj prst na tipki, da me bo prekinil, izjemno tankočuten je do vsega, kar bom povedala. Če boste šli pogledat, kolikokrat je mene prekinil pri obrazložitvi glasu v primerjavi z vami, boste ugotovili, da je razlika več kot očitna. Sedaj pa še nekaj o gospodu Jankoviću. Danes je bilo rečeno, da je Janković, citiram: "Zaščiten kot kočevski medved." Halo, ali nima SDS ene preiskovalne komisije? Ali ni ta preiskovalna komisija ustanovljena točno za to, da gre v drobovje Zorana Jankovića in raznih gradbenih poslov v Ljubljani? Ker, če vaša argumentacija drži, zakaj pa potem ne širite zahteve za parlamentarno preiskavo? Ker, če lahko vašo tematiko obravnavamo na seji Državnega zbora, in jaz trdim, da je ne moremo, potem jo lahko tudi na parlamentarni preiskovalni komisiji, ki ste jo vi ustanovili. Zakaj tega ne predlagate, zakaj ne širite predmeta preiskave? Ali pa, zakaj niste tisto, kar želite vprašati gospod Jankovića, ga vprašali, ko je prišel na zaslišanje pred Parlamentarno preiskovalno komisijo? Ker, edina stvar, ki sem jo jaz izvedela iz medijev, ko sem spremljala, je bilo, da se župan rad pogovarja o imenu pa o športu pa da pije kavo. Jaz vse to že vem. Ker torej, če drži, da lahko temo, za katero vi zahtevate, da bi jo moral obravnavati ta Državni zbor, potem jo obravnavajte na svoji komisiji. Za konec samo še to. Ne bom ugibala, ali imate na lagerju že napisano kakšno zahtevo za novo izredno sejo. Saj res, v torek jo že imamo, izredno. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franco Juri.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Najprej, jaz bi želel čestitati predsedniku Državnega zbora, kolegu in prijatelju Pavlu Gantarju, za izjave in držo, ki jo je imel kot predsednik takoj po nasilnih dogodkih in po tistem poskusu napada na Državni zbor. Enako ne morem početi s prvim človekom največje opozicijske stranke, ki je dal zelo dvolično izjavo in s tem dokazal zelo nedorečeno ter dvolično držo do te institucije. Pavel Gantar je zapisan v zgodovini slovenske pomladi kot eden redkih predstavnikov te pomladi v Državnem zboru. Morda je za nekoga to trajno moteče. Zato mu nekateri pripisujejo strogost, nekateri pa celo preveliko ravnotežje do vseh poslanskih skupin. V Zaresu ga včasih nimamo za našega in mu očitamo, češ, prav nas najbolj kaznuje pri razpravah. Ampak, ker so predlagatelji po nemarnem omenjali tudi mene in pobudo, ki smo jo dali, in skušali primerjati tisto razpravo, ki je niso dobili, z drugo razpravo, naj povem, da je bila ena zakonodajna materija. In to je zakonodajno telo. V parlamentu razpravljamo o zakonih, tudi o zakonih, s katerimi se ustanavljajo občine. Kje drugje - samo v Državnem zboru lahko, ni drugih mest. Tisto, kar oni zahtevajo, pa je tema, ki obravnava Mestni svet v Ljubljani. Je tema, ki obravnava zasebnike in banke. Je tema, ki obravnava gospodarstvo. Državni zbor ni razpravljalni krožek in ni ring za lokalne volitve. Druga mesta so kvalificirana za take razprave. Torej, odločitev je bila vsebinska. In točno tako, ni bila proceduralna, je bila vsebinska. In Državni zbor oziroma predsednik Državnega zbora ima diskrecijsko pravico, zlasti če je podprta z mnenjem Zakonodajno-pravne službe. Zato se ne sprenevedati in ne zavajati javnosti. Ne gre za enako zadevo. Pavel Gantar je liberalec in demokrat. In to je večkrat dokazal, ne samo kot predsednik Državnega zbora, ampak tudi kot predsednik Državnega zbora. In ko govorimo o poseganju v razprave, v besedo nekaterih poslancev, mu osebno očitam preveliko tolerantnost. Ker tu imamo opravka s sovražnim govorom, spodbujanjem nasilja, z žalitvami in obrekovanji. In takrat je dolžan predsednik poseči v besedo. Mislim, da je to njegova dolžnost in je pri tem zelo, zelo strpen. Tako da je jasno, da je ta vsiljena razprava poskus Slovenske demokratske stranke, da začnemo volilno kampanjo o ljubljanski občini, o županu. In res ne razumem, zakaj stalno in stalno pristajamo na te kaprice SDS in na ta poskus stalne destabilizacije nekega normalnega parlamentarnega dela. To je pač vaše geslo od samega začetka, da se držite teh poskusov, teh načrtov. Ampak vam ne bo uspelo. Tudi danes ne, saj ne boste dobili potrebne večine. To veste, vendar vseeno zlorabljate parlament za svoje predvolilne kampanje. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Silven Majhenič.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovanje poslovnika in ustavnega reda je osnova za zakonito in pravično delovanje institucije in seveda se tiče vseh predstavnikov ljudstva, ki zastopajo svoje volivce v najvišjem zakonodajnem organu. Spoštovanje Državnega zbora in vseh tistih, ki so v tem spoštovanem domu, delajo, se je pokazalo takrat, ko je policija vdrla v Državni zbor in preiskala prostore Slovenske nacionalne stranke, seveda s privolitvijo predsednika Državnega zbora. Spoštovanje do Državnega zbora se je še posebej pokazalo, ko je mladini bilo ob demonstracijah omogočeno, da so lahko z neposredne bližine stavbe skandirali, žalili predstavnike ljudstva in razbili pročelje Državnega zbora. Da se bo to zgodilo, je bilo za pričakovati. Na to so opozarjali ljudje, ki niso strokovnjaki na tem področju. Ampak ne. Zgodilo se je tisto, kar se ne bi smelo. Zato mora odgovarjati tisti, ki je dal varnostno oceno in privolil vandalom, da opravijo delo, kot smo lahko videli. Le policistom se lahko zahvali. Kajti oni pa so res opravili delo korektno in profesionalno. V nasprotnem bi bile posledice dosti večje. Verjamem, da se predsednik Državnega zbora trudi voditi seje po najboljših močeh, vendar mu to zmeraj ne uspeva. Še posebej so odločitve prevečkrat zelo subjektivne narave, ko se odloča o prekinitvah nastopajočih iz Slovenske nacionalne stranke in SDS-a. To pa je tudi tisto, kar ga ne krasi kot predsednika Državnega zbora, prvega med enakimi. 85. člen ustave govori, da predsednik Državnega zbora sklicuje redne in izredne seje, če to zahteva najmanj četrtina poslancev. Seveda se to lahko razume ali razlaga drugače. Vendar je tega ob zavrnitvi bilo preveč in se je nerazumljivo zdelo tudi predlagateljem, ki pa jim tudi utemeljitve zavrnitve niso bile vedno prepričljive in v Ustavi takšni argumenti niso zapisani. Enako je zapisano v Poslovniku Državnega zbora v 58. členu in razlaga tudi v tem primeru ne more biti drugačna, kot je zapisana v ustavi. Sigurno je problemov v državi veliko. In kot je zaznati iz predlogov opozicije, za razpis izrednih sej, probleme vidi le opozicija. Kajti v nasprotnem bi bile izredne seje, ki so bile predlagane z obrazložitvijo tudi realizirane. Nikjer ne piše, da je odgovornost za slabe ali dobre odločitve le na koaliciji, ampak na vseh, ki smo predstavniki ljudstva. Zato bi bilo prav, da se znamo poslušati in da je dialog konstruktiven ter v dobro vseh državljanov. Verjamem, da se z zamenjavo predsednika Državnega zbora ne bi kaj dosti spremenilo, saj odločitve niso vselej odvisne le od predsednika Državnega zbora, ampak od odločitev tistih, ki državo vodijo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Dušan Kumer.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Nisem vedel, kako bi današnjo razpravo začel. Pa jo bom začel z eno prispodobo, ki sem jo enkrat že rekel. Tri velike neumnosti so na svetu: hoditi v hrib in kaditi, odseliti se od doma k tastu in razpravljati o investiciji športnega parka Stožice in to vzeti kot podlago za razrešitev predsednika Državnega zbora. In ker je veliko govora o poslovniku, bom tudi jaz izkoristil poslovniško določilo, ki ga uporabljamo pri tem, ko končujemo prvo obravnavo pri zakonih. Bom rekel, predlog za razrešitev predsednika Državnega zbora dr. Pavla Gantarja ni primeren za nadaljnjo razpravo. Ta smiseln predlog, ki sem vam ga dal, temelji na vsebinski obrazložitvi tega predloga, ki so ga v Državni zbor vložili poslanci, ki so podpisali to zahtevo. Saj le-ta temelji le na številnih podatkovnih, poslovnih, delovnopravnih in še kakšnih informacijah tudi polinformacijah, časopisnih člankih o projektu financiranja gradnje športnega parka Stožice. In nekaj podobnega se nadaljuje tudi v dosedanjih razpravah. Tisti, ki ste zagovarjali to izredno sejo danes. Čeprav predlagatelji te razprave menijo, da gre za politično financiran projekt, ki bi naj pomenil grožnjo stabilnosti predvsem finančnega sistema v Sloveniji, te svoje ugotovitve in ocene niso podkrepili z nikakršnimi dokazi, da uporabim to vašo besedoslovje. Res pa je, da je v obrazložitvi in današnji razpravi predlagateljev nametanih cela vrsta sumov o negospodarnem ravnanju, kršenju določil Zakona o finančnem poslovanju, Zakona o javnih financah kršenju delovne pravne zakonodaje, itd. Skratka, predlagatelji sumite, da je pri projektu športnega parka Stožice prišlo do nepravilnosti in tudi do nezakonitih dejanj. Je danes bilo nekajkrat povedano. To pa seveda pomeni, da mi nismo pravi naslov za razčiščevanje teh stvari. Če gre za širši kontekst gospodarskih naložb, je to Mestni svet Ljubljana, ki vodi ta projekt. Prav pa bi bilo, da predlagatelji, če res sumite, da vložite ovadbe proti, po vašem znanem storilcu, ki ga sumite nezakonitih dejanj in bi s tem pozvali pristojne organe v tej državi, ki imajo kompetence in naloge, da se s temi stvarmi ukvarjajo. Skratka, predlagatelji tudi v tem primeru z današnjo izredno sejo, s sklicem te izredne sej zlorabljate ta inštitut in ta Državni zbor za svoje ozke politične interese v tem predreferendumskem in še bolj v predvolilnem obdobju. Gre namreč za lokalne volitve jeseni. Zato je tudi naslov današnje točke "športni park Stožice" in kot persona na čelu tega sedanji župan in po vsej verjetnosti kandidat na prihodnjih volitvah, kar je že povedal gospoda Jankovič. Ilustracija ali potrditev te moje ocene ali trditve je tudi zahteva za sklic naslednje izredne seje, ki bo še širša. Vendar ste vi predlagali, da na tej izredni seji obravnavamo tudi arbitražni sporazum. Poleg tega, da imamo volilno kampanjo, ki že traja. In smo večkrat tudi na sejah Državnega zbora o tem razpravljali. In da imamo 6. junija referendum. Vi zahtevate izredno razpravo v Državnem zboru o arbitražnem sporazumu. Menim, da gre še za enega. In verjamem, ne zadnji poskus, ker do konca mandata je še kar precej časa, ko največja opozicijska stranka SDS skuša rahljati temelje te koalicije, ker se ne more sprijazniti s tem, da je septembra 2008 volitve izgubila. Od tega šoka se nekateri ne morete pobrati vse do danes. Res se je sicer izredno težko preleviti iz stanja, ko si iz dneva v dan v Državnem zboru štiri leta nastopal s parolo, ki sem si jo večkrat zapisal ob argumentaciji vaših ministrov, tudi sedanjega ministra, ki sedi v teh klopeh: "Mi smo se tako dogovorili. Mi smo tako sklenili in tako bo." Zdaj je stanje, ko seveda tega več ni. In to je res velik premik. Zato bom še enkrat ponovil in povedal tisto, kar sem dva dni nazaj, da ne bom več govoril, da govorite neresnico ali laži, temveč da naklepno klevetate. In bom omenil izredne seje. Veliko govora je bilo na začetku mandata leta 2008, katere izredne seje niso bile sklicane. Pogledal sem v bazo Državnega zbora. Mi smo nastopili s to Vlado mandat novembra 2008 in 22.12. smo imeli izredno sejo na vašo pobudo, na kateri smo že obravnavali prepočasnost Vlade pri odzivanju na krizo. In potem smo imeli 14. januarja. Vmes so pa bili novoletni prazniki, novo izredno sejo Državnega zbora na vašo pobudo, kjer smo obravnavali tri vaše predloge zakonov. In sicer, o dohodnini, o davku na dodano vrednost in o davku od dohodkov pravnih oseb. Ja, kaj bi še hoteli. Poleg rednih sej smo imeli v treh tednih dve izredni seji, vmes pa še božične in novoletne praznike. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Lojze Posedel. [[Smeh v dvorani.]]
Spoštovani!
Gospod Lojze Posedel. V redu?
Hvala lepa. Spol je enak, ne glede na to, kako vi vidite. Hvala za besedo. Na začetku se je spoštovani predsednik Državnega zbora dr. Pavel Gantar pošalil, da se čuti malce užaljenega, ker ni glavna oseba njegove točke. Prepričan sem, da je to izrekel, kot rečeno, malce šaljivo, ker kot eden največjih demokratov v parlamentu, pa tudi širše, ve, kako se stvari obračajo. Po drugi strani pa mu je tudi glede na poznavanje dogodkov v zadnjem času zelo jasno, da ni namen te točke razrešitev predsednika Državnega zbora, ampak da gre to v sklop teh silnih številnih napadov na vse institucije, ki se dogajajo. Težko je razumeti, sicer drugače, da bi lahko ljudje, še posebej mladi spoštovali vrednote, če jih tako sistematično želimo očrniti ali pa rušiti. To govorim zaradi tega, ker vsi govorimo o krizi vrednot. In zagotovo je vrednota tudi država. Vrednota je predsednik države, simboli, kot je zastava, grb in podobno, parlament. Težko je verjeti, da bodo ljudje spoštovali te vrednote, če imamo politika, ki že vrsto let - skoraj bomo lahko rekli - desetletja ponavlja in primerja našo lepo, predvsem našo zastavo z ovitkom za čokolado. Če imamo poslance, poslansko skupino, ki s pravim pravnim zmazkom vloži in zahteva interpelacijo zoper predsednika države. Pa tudi, če že to zahteva, da, ko predsednik države kot simbol države stopi v sejno sobo parlamenta, ni toliko spoštovanja ne do človeka, ne do simbola, da bi vsaj skupina, skupaj s predsednikom te skupine in pa stranke vstala. Kako naj se spoštuje parlament kot stavba, inštitucija, kot kulturni spomenik, če se javno poziva, da je čas za požiganje gradov? Zagotovo požiganje gradov v prenesenem pomenu. In da je gorelo sicer ne v, ampak zelo blizu parlamenta. In vsa ta dogajanja je treba obsoditi. Obsoditi zaradi tega, ker pregovor pravi: Kdor seje veter, žanje vihar. V tem duhu, sem prepričan, da je vložena tudi zahteva po razrešitvi predsednika Državnega zbora. Verjetno se tisti, ki nekako spodbujajo ali pa vsaj pri tem sodelujejo, uživajo, spremljajo. Se ne zavedajo dejstva, da če tisti, ki enkrat ne spoštuje simbolov, vrednot, ne bo spoštoval teh tudi, ko se bodo obrazi zamenjali. Tudi ko se bodo imena spremenila predsednika ali države ali Državnega zbora, bo njihov odnos do teh vrednot ostal enak. Se pravi, kvazi mladine, kvazi študentov je že tako pokvarjenih, da je vprašanje, ali bodo samo zaradi spremembe imena tudi spremenili svoj način nasilnega obnašanja. Tudi današnjo razpravo, upam, da se motim, ampak bom lahko to preveril, je gospod Tanko v svojem izvajanju dejal, da je bil včeraj nek sestanek nekega triumvirata, ki je nekaj sprejel. Upam, da je to rekel zato, ker mogoče ne pozna slovenskega prevoda te besede. Sestanek, ki ga je mislil je bil sestanek predsednika države, predsednika parlamenta in predsednika Vlade. Na sestanku, ki je bil nujen, potreben, so odločno obsodili dogajanja na teh demonstracijah ob tem shodu. In to zagotovo ni bil triumvirat. Tega pač v naši pravni ureditvi ni. Slovenski prevod te besede pomeni: pri starih Rimljanih je bila to skupna služba treh uradnikov. Gospod Tanko, če to niste vedeli, sedaj veste. Verjetno se lahko tudi opravičite vsem tem trem, ker takšna sporočila, takšen odnos do teh izvoljenih ali imenovanih ljudi se širi iz tega parlamenta med ljudi. In to zagotovo ni dobro. Sam ne želim polemizirati v tem delu, ali je bila vsebina vaše zahteve pravilna, ker sem prepričan, da se je predsednik parlamenta skupaj z vsemi strokovnimi službami pravilno odločil, da tega ni dal. Enako kot se mi ne zdi produktivno polemizirati na današnji seji, ali je vaša skrb za kredite in pa sistem bank v Sloveniji lahko ogrožen zaradi nekega projekta, pa četudi se imenuje projekt Stožice. V komisijah smo obravnavali tudi zaskrbljenost nad bančnim sistemom na osnovi časopisnih člankov in pa zneskih, par milijonskih kreditov. Verjetno z drugim namenom, kot pa sama skrb za bančni sistem. Sicer bi isti, ki to sprašujete, se vprašali v obdobju vašega mandata, kje je bila vaša skrb za bančni sistem, za stabilnost bančnega sistema, ko so se zneski kreditov iz bank v večini lasti države vrtoglavo dvigovali v sto milijonskih zneskih mesečno. Takrat ni bilo te skrbi za finančno stabilnost bančnega sistema, danes pa je. Tako sam zagotovo ne bom podprl vašega predloga in predsednik Državnega zbora uživa zagotovo še popolno zaupanje tudi naprej. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Anton Colarič.
Hvala lepa za besedo. Ko sem poslušal dodatno obrazložitev predlagatelja, mi je bilo seveda takoj jasno, da danes ne govorimo o spoštovanem predsedniku Državnega zbora gospodu Gantarju, ampak seveda o ljubljanskem županu gospodu Jankoviću, in da interpeliramo ljubljanskega župana. Moram reči, da je to vse že videno. Namreč, že pred leti sem podobne seanse doživljal v mestnem svetu, ko smo neprestano bili v fazi izrednih sej, tudi marsikdaj nedokončanih. Vedno se je razpravljalo o nekih problemih. Zdajle, ko sem razmišljal, sem se spomnil kar nekaj stvari za nazaj. Na primer, v mestnem svetu Ljubljana smo razpravljali o stanju nogometa v Ljubljani. Kolegi iz SDS-a so takrat seveda ga ocenili, da je sramotna kvaliteta. Razpravljali smo o stanju bežigrajskega stadiona takrat in SDS je smatral, da je to razvalina in sramota za Ljubljano. In sedaj, ko se gradi novi stadion, je zadeva spet sramota za Ljubljano in celo Slovenijo. Mislim, da je treba poseči vsaj, če kar govorimo predvsem o stadionu malo nazaj. To področje o katerem danes govorimo, Stožice, so bile kot prostor za izgradnjo stadiona opredeljene že konec 70. oziroma v začetku 80. let prejšnjega stoletja z dolgoročnim planom razvoja Ljubljane. Seveda kot marsikdaj v Ljubljani ni bilo politične volje, da pride do izgradnje, vendar zazidalni načrt za tisto področje je bil narejen in se je imenoval stadion. V 90. letih je bilo potem več pobud, da se tam prične z izgradnjo. In leta 2001 je mestna občina Ljubljana kupila zemljišče v opuščeni gramoznici za tedanjih 2,78 milijarde tolarjev, približno bi zdaj bilo to približno 11 milijonov evrov. Tedaj se je ustanovila tudi posebna družba Stadion d.o.o., ki je pričela z analizami možne izgradnje, pripravo načrtov itn. Še prej, konec 90. let pa je bil celo ustanovljen poseben odbor za izgradnjo ne samo stadiona, ampak dvorane. Takrat se je imenovala še univerzitetna dvorana Ljubljana, katerega predsednik je bil tedanji predsednik vlade. V tem odboru pa smo sodelovali tudi predstavniki mestne občine. Skratka, lahko vidimo, da so ta prizadevanja zelo dolga. Mislim, da je konec koncev tudi čas, da je prišlo do same izgradnje. Ne glede na vse zaplete upam, da se tukaj vsi strinjamo, da bo to velika pridobitev za Ljubljano, za Slovenijo, da bo tam moderna dvorana, ki jo potrebujemo, modern stadion, ki ga Ljubljana in Slovenija potrebuje. Če bo pa zraven še trgovsko središče, pa verjetno tudi ne bo posebne škode. Mimogrede, pri izgradnji Stožic - to, kar pravimo - gre pač za javno-zasebno partnerstvo MOL-a, izvedeno z javnim razpisom, na katerem je bil izbran ponudnik družbe Gradis, skupina G in Energoplan ter Merkur. To so bili osnovni ponudniki in s temi je MOL sklenila pogodbo o vzpostavitvi javno-zasebnega partnerstva za izgradnjo večnamenskega stadiona, športne dvorane ter spremljajočega objekta z vso potrebno infrastrukturo. Gradis, skupina G Energoplan sta potem pozneje s soglasjem Mestne občine Ljubljana 25. aprila 2008 sklenila z družbo Grep pogodbo o prenosu, s katero so nanjo prenesli pogodbo o javno-zasebnem partnerstvu in s tem je ta družba postala imetnik vseh pravic in obveznosti iz pogodbe o javno-zasebnem partnerstvu. Mimogrede, da povem tudi to, da je postopek izvedbe javno-zasebnega partnerstva bil predmet revizije Računskega sodišča Republike Slovenije konec leta 2009, ki v zvezi z njim ni ugotovilo nepravilnosti, saj ni odredilo pripravljalnih ukrepov oziroma pripravo odzivnega poročila. Če si kdo želi to pregledati, je poročilo dostopno na spletu. Skratka, vsi pogoji za izgradnjo so bili. Osebno smatram, kot sem že na začetku povedal, da danes ne gre za predsednika Državnega zbora, da gre za odnos do glavnega mesta, odnos do Ljubljane in predloga za razrešitev predsednika Državnega zbora zagotovo ne bom podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Ljubo Germič ne bo razpravljal. Besedo ima gospod Ivan Grill.
Hvala lepa. Gospod Colarič, predlagam, da si preberete magnetogram in boste videli, koliko ste razpravljali o predlogu razrešitve gospoda Gantarja in koliko ste razpravljali o problemih mesta Ljubljana. Drugače pa, ko danes poslušam zagovor predsednika Državnega zbora, ne morem verjeti, da je to ena in ista oseba, ker ga poznam že iz prejšnjega mandata kot opozicijskega poslanca, kjer je bil zelo zelo vnet zagovornik svobode govora in odkrite razprave v Državnem zboru. Tudi sam sem takrat delil to mnenje, da je parlamentarna dvorana mesto, kjer se mora razpravljati o vseh zadevah in je ni teme, ki bi jo lahko kdorkoli opredelil, da pa ni mesto za razpravo v Državnem zboru. Danes pa smo priča oziroma v tem mandatu, da se je stališče predsednika Državnega zbora spremenilo za 360 stopinj. Resnično me to preseneča. Kje so razlogi: ali so razlogi v tem, da je sedaj v koaliciji, ali so razlogi kje drugje? Ne spomnim se primera v prejšnjem mandatu, da bi kakršnokoli zahtevo, ki je bila s strani opozicije vložena po izredni seji, skušali zavlačevati ali pa zavrniti. Vse se je dosledno upoštevalo, predvsem, če je bilo to v skladu s poslovnikom. Svoje obrazložitve je danes predsednik Državnega zbora začel s tem stavkom: "Predsednik Državnega zbora ne more narediti vsega prav." Strinjam se s tem. Vendar je tako za vsakega poslanca, predvsem pa za njega Poslovnik Državnega zbora tisti akt, ki ga pa mora dosledno upoštevati, tukaj pa ni nobene dileme, ali si ga bo razlaga tako ali drugače. Predvsem, če so ta določila povsem jasna. In zahteva za sklic izredne seje je povsem jasno opredeljena in tudi na podlagi tega smo se odločili za sklic izredne seje, ki je seveda predsednik ni želel sklicati - vemo, zakaj -, ker je želel ščiti interese svojih strankarskih kolegov oziroma zaveznikov. Ni tukaj predmet sedaj, ali so to Stožice, ali bi bil to župan gospod Jankovič, ali kdorkoli drugi. Tukaj smo želeli razpravljati o poslovanju oziroma dajanju kreditov največje slovenske banke, ki je v večinski lasti države. In to banko smo že sanirali z davkoplačevalskim denarjem. Vemo, da so njihovi poslovni rezultati izredno slabi. Ponovno se poziva, da bomo sanirali to banko. A tukaj sedaj se ve, da bo projekt, ki je zagotovo osebni in političen projekt aktualnega župana Ljubljane, sedaj financiran tudi s strani te banke. A vemo, da naša gospodarstva, naša podjetja krvavo potrebujejo denar za svoje poslovanje, vemo, da se dejansko soočajo z velikimi likvidnostnimi težavami, pa seveda denarja ne dobijo. Zakaj ne? Zato, ker gre v povsem drugačne investicije. Strinjam se, tudi v Sloveniji, v Ljubljani je prav, da imamo soliden športni, kulturni in ne nazadnje tudi trgovski objekt. Ampak dajmo se vprašati, ali je zdaj situacija v Sloveniji takšna, da je to lahko za nas prioriteta. Jaz mislim, da ne. Gospod Gantar pravi, da se tukaj ne sme obravnavati nepomembnih zadev. Mogoče je želel uporabiti neko tako retoriko kot predsednik Vlade, da so to tretjerazredne teme. Jaz mislim, da niso. To ni tretjerazredna tema, to je izredno pomembna tema, da se tukaj seznani politiko, da se seznani javnost, kako poslujejo naše banke in ne nazadnje tudi, kako so, verjetno bi beseda nanesla tudi na to, kako se izkoriščali ali pa se izkoriščajo delavci, ki v nečloveških razmerah morajo loviti roke, da bo do volitev stadion Stožice tudi odprt. Gospod predsednik Državnega zbora navaja tudi, da se Državni zbor ne sme vmešavati v ostale veje oblasti, sodno in izvršno. Seveda se naj ne bi vmešaval. Vendar, kdo pa lahko poseže, če je to potrebno, če kršijo osnovna načela? Če se pa razpravlja v Državnem zboru o zadevah, kjer se opozarja na nepravilnosti, tako sodne kot izvršne oblasti, pa je tu edini pravi prostor, da o teh zadevah odkrito spregovorimo. Sam sem trdno prepričan, da bi predsednik Državnega zbora s takšnim načinom dela moral odstopiti sam. Upam, da bo dovolj podpore, da se ga razreši, da potem dobimo predsednika, ki bo spoštoval ustavo in poslovnik ter bo do konca mandata vodil seje Državnega zbora tako, kot je tudi prav. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Majda Potrata.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! No, če je kakšna korist od te današnje zahteve za razrešitev predsednika Državnega zbora, potem je njegov razmislek v odgovoru na obtožbe. V tem razmisleku je zapisal nekaj zelo tehtnih ugotovitev v zvezi z delovanjem Državnega zbora, stanjem demokracije in s tistim, kar je v Državnem zboru pravzaprav najbolj pomembno, to je beseda. Besede v parlamentu so dejanja, je rekel. In pri tem tudi razmišljal, kako to besedo v Državnem zboru uporabljamo. Soglašam z njim, da so argumentirano razpravo nadomestile sodbe, obsodbe, kvalifikacije in diskvalifikacije. Pa se sploh zavedamo, da so besede tiste, ki nam tako zlahka zletijo iz ust, kako zlahka zletijo obsodbe in obtožbe. In da so pred dvema dnevoma letele kocke. Ali si jemljemo na svojo vest tudi soodgovornost za vse izrečeno, če pristanemo na tezo, kakšno moč ima beseda? Oscar Wilde in Ivan Cankar sta že zapisala, da z besedo lahko tudi ubijamo. Pa nista mislila tako konkretno; upam, da toliko domišljije premorete, da je to metafora in da besede sprožijo dejanja. Ko razmišljam s tega vidika o vlogi parlamenta in vsem tem, kar se tu dogaja, potem, če razmišljam o argumentaciji, se soočim s tem, da opozicija hiperproducira besedila, ki nimajo argumentiranih zahtev, opira jih na formalne razloge, ki jih lahko dokazuje sicer s posameznimi poslovniškimi določili, ampak, če gledamo, kakšna je vsebina za tistim, pa vidimo, da je prazna. S kolegom Kumrom sva nedavno tega dokazala, koliko zahtev ali koliko predlogov zakonov je bilo vloženih v zakonodajni postopek in kako se je opozicija okitila s tem, kakšno skrb da ima za stanje v državi in kako je ta koalicija gluha za njihove pobude. Enako bi lahko rekla, da opozicija tudi producira zahteve za interpelacijami, za razrešitvami, za ustavnimi obtožbami, ki so zelo slabo argumentirane. Kaj naj s tem, s to zahtevo, ki jo imam tu v rokah, naredim? Gospod Grill se je škandaliziral nad mojim poslanskim kolegom Colaričem, da govori o Stožicah in ne o Pavlu Gantarju, če pa je tudi sam govoril o Stožicah, če imamo o Stožicah preiskovalno komisijo, ki jo vodi opozicijska poslanska in je na njej, da dokaže tisto, kar mislijo, da je treba dokazovati, in kaj naj jaz počnem s članki tudi iz tistih medijev, ki jih običajno opozicija šteje za neprimerne in neobjektivne in pod vplivom ne vem katerih lobijev. Če bi o spoštovanem predsedniku Državnega zbora Pavlu Gantarju razmišljala iz svojih poslanskih izkušenj, sem ga spremljala kot ministra, kot opozicijskega poslanca in zdaj kot predsednika Državnega zbora, pa mi je zaradi lucidnosti njegovih razprav žal, da ga kot razpravljavca več ne spremljam, pa se nisva vedno ujela v stališčih. Ampak, širina duha premore sprejemati tudi drugačne poglede in zmore tudi spoštljivo odgovarjati na tisto. Nekateri v tem Državnem zboru pa skušajo Državni zbor spreminjati v šolsko učilnico iz nekih prejšnjih časov, iz 19. ali 18. stoletja, in skušajo po šolmoštrsko ljudi sramotiti in jim dokazovati, kako je treba z njimi ravnati, da bodo končno kaj doumeli - po šolmoštrsko, žaljivo! In je to odlična razlaga in dokazilo za tisto, da sovražni govor ni vedno zmerljivka, sovražni govor je lahko tudi način kako obravnavaš posameznika in kakšen namen ima tisto. Zato bi si jaz želela, da bi predsednik Državnega zbora ali kod od podpredsednikov koga večkrat prekinil v njegovi razpravi, pa vem, da je vedno zelo težko odmeriti kdaj omejuješ svobodo govora in kdaj s posegom v govorčev nastop zaščitiš dostojanstvo tistega, čigar dostojanstvo je načeto. Pavel Gantar je menda kriv, zato ker ni sklical neke seje, za katero naj bi bili izpolnjeni formalni pogoji, pa bi rada, ker so se oprli sklicatelji tudi na tezo, da je to nadaljevanje neke uveljavljene prakse, da ta praksa pravzaprav moti delo Državnega zbora, ker smo imeli v rokah veliko zelo praznih zahtev za sklice sej, tudi nujnih. Če pogledate po poslovniku, kdaj se kakšna nujna seja skliče, mora poleg formalnih razlogov, da imate ustrezno število podpisov zbranih, da imate poimenovano točko dnevnega reda, da so predlagani sklepi, verjetno izpolnjevati temeljni pogoj, da je vsebina, ki je predlagana, primerna in zahteva nujnost obravnave na seji bodisi delovnega telesa ali Državnega zbora, pa ti pogoji navadni niso izpolnjeni. Zanimivo je, kako lahko ista zahteva usmerjena na dve različni delovni telesi, doživi različen odmev. Bom povedala iz čisto konkretnega primera brez poimenovanja, ampak tako. Sem predsednica delovnega telesa, ki je dobilo zahtevo za sklic nujne seje, sem jo sklicala v poslovniško predvidenem času in več kot uro poslušala očitke zaradi tega, ker sem jo sklicala tako hitro. Neko drugo delovno telo je imelo z isto vsebino tudi zahtevo za sklic nujne seje, tista nujna seja ni bila nikoli izvedena, je bila samo sklicana, pa odpovedana, pa nikoli izvedena - niti besede očitka o tem, da je kdo nespoštoval poslovnik. Bi lahko dodala še nekaj takih primerov. Sama sem bila kot predsednica delovnega telesa v prejšnje mandatu pogosto predmet obravnav različnih teles, tudi kolegija. Gre preprosto za to, da takrat, kadar predsednik delovnega telesa dobi zahtevo, ki je po eni strani, vsaj v enem delu lahko poslovniško utemeljena, v drugem delu pa ne in se obrne za razlago na Zakonodajno-pravno službo, jaz v tem ne vidim nič slabega. Za mnenje je vedno dobro vprašati, jaz se bojim tistih, ki vse vedo. In žal je v tej opoziciji kar nekaj takih ljudi, ki mislijo, da vse vedo, da vse znajo in da so edino oni poklicani za razlago poslovnika. Naj kandidirajo - pa ne morejo, ker tudi poslovnik določa, kdo lahko kandidira za predsednika Državnega zbora. Poslovnik tudi pravi, da predsednik tolmači poslovnik. Ali je kdo štel, koliko postopkovnih pobud ali zahtev je bilo sproženih pa niso imele niti najmanjše utemeljitve, niti najmanjše! Pogosto niso bile utemeljene in je šlo za grobo zlorabo poslovnika, je šlo za metanje časa stran - če bi bila kolumnistka v nekem strankinem glasilu, bi rekla, da je bila to potrata časa. Ampak veste, ko govorimo o tem, kaj je dobro in kako se seje vodijo, se meni zdi, da so nekatere teh zahtev, ki jih obravnavamo, in tudi nekateri zakonski predlogi takšni, kot da bi opozicija skušala dajati na preizkušnjo trdnost koalicije. Ampak, v isti sapi tej isti koaliciji očitajo, kako se koalicija ukvarja samo sam s sabo. In jaz bi s to zahtevo za razrešitev predsednika ali ob tej zahtevi zamahnila z roko in rekla: "No, dobro, saj bo tudi te seje enkrat konec," če me ne bi skrbelo to, da vidim tudi v tej zahtevi sistematično rušenje vseh institutov demokracije v tej državi. Sistematično rušenje, spodkopavanje tal pod nogami, avtoritete, dostojanstva in s tem tudi moči teh institucij. In zakaj bi se morala čuditi, da parlament pri ljudeh dosega tako nizko oceno. Mi smo se v isti sapi pripravljeni pogovarjati o tem, kako velik dosežek je opustitev enoumja in vpeljava večstrankarskega sistema, ampak potem pozabljamo, da je v večstrankarskem sistemu eno od načel tudi vgrajen konflikt med različnimi pogledi na strani. Ampak, ta konflikt se lahko v argumentirani razpravi tudi razrešuje, ne pa na način, na kakršnega se v naši razpravi pogosto dogaja. In ko razmišljam, ali imam argumente za to, da bi podprla zahtevo za razrešitev predsednika Državnega zbora dr. Pavla Gantarja, potem pravim, da ne vidim nobenega argumenta za takšno zahtevo, vidim pa argumente za to, da predsedniku na tajnem glasovanju, ko me ne bo nihče gledal, izrečem tisto, kar si o njem mislim - da je spoštovanja vreden mož.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jože Tanko.
Hvala lepa. Spoštovani kolegi! Nekatere zadeve, ki ste jih dosedanjih razpravljavci odprli so take, da pravzaprav ne zaslužijo niti komentarja. Spraševati se o tem, zakaj ni bila odrejena druga preiskovalna komisija o isti zadevi v Državnem zboru, najbrž lahko tudi odgovori sedanji predsednik Državnega zbora. Brez problema. Lahko bi! Drugo, kar je, predsednik Državnega zbora nima nikjer nobene diskrecijske pravice, da odloči. Nima. Kdorkoli razpravlja o tem, da ima predsednik Državnega zbora diskrecijsko pravico - je nima! Odločamo poslanci Državnega zbora z glasovanjem na kolegiju o dnevnih redih, o postopkih, o uvrščanju točk na dnevni red in tako naprej. V Državnem zboru o tem, ali bomo kakšen amandma sprejeli ali ne, ali bomo zakon sprejeli. Predsednik Državnega zbora nima nobene ekskluzivne diskrecijske pravice. Tudi interpretacije, da lahko predsednik Državnega zbora nekaj stori ali pa ne - je ni, je ne more biti. Tako v Ustavi, kot v Poslovniku piše "mora". Ni nobene relativizacije tega, te trditve, te dikcije iz ustave in iz poslovnika. Nikjer, ne v ustavi, ne v poslovniku. Mora. In še naprej bi vas rad opozoril, da smo v tej konkretni zahtevi, ki smo jo dali za obravnavo Stožic, predlagali naslednje, še enkrat bom prebral: Državni zbor predlaga Banki Slovenije, da mu v okviru ustavnih in zakonskih določil poroča, ali banke v večinski državni lasti nekaj izvajajo. Izvajajo zakon o bančništvu. V čem je ta določba sporna? 152. člen Ustave piše naslednje, da Slovenija ima centralno banko. V tem primeru je to Banka Slovenije. V svojem delovanju je ta banka samostojna in odgovarja neposredno Državnemu zboru. In predsednik Državnega zbora, ko je preprečil, ko ni sklical te naše zahteve, je preprečil izvrševanje naslednje določbe. Preprečil je, da bi Banka Slovenije poročala Državnemu zboru o tem, kaj se dogaja v tem primeru. Celo eksplicitno smo napisali, če boste prebrali natančno, v okviru ustavnih in zakonskih določil. Celo navedli smo zakon o bančništvu, poglavja, ki govorijo o tveganjih. Zakaj Banka Slovenije, gospod predsednik Državnega zbora, ne more poročati in ne sme poročati? Ja, niste sklicali seje. Preprečili ste. To bo banka povedala. Niste vi tisti, ki boste odločil arbitrarno, ali lahko ali ne. Potem smo predlagali, da Državni zbor predlaga Vladi Republike Slovenije, da mu v okviru ustavnih in zakonskih določil poroča, ali gospodarske družbe in samostojni podjetniki, ki sodelujejo pri gradnji športnega parka Stožice, izvršujejo določila iz zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju. Zakaj ne sme Vlada Republike Slovenije, spoštovani predsednik Državnega zbora, v okviru ustavnih in zakonskih določil poročati Državnemu zboru? S tem, ko niste seje sklicali, ste vi to preprečili. Nimate te arbitrarne pravice. Lahko mi kdorkoli prebere poslovniško določbo ali pa ustavno določbo, ki to dopušča predsedniku Državnega zbora. Predlagali smo, da Državni zbor priporoči proračunski inšpekciji, da v okviru svojih pristojnosti in pooblastil opravi nadzor nad izvajanjem Zakona o javnih financah. Ali Državni zbor ne sme sprejeti nikakršnega priporočila nobeni javni instituciji, nobeni državni instituciji? Predsednik Državnega zbora je s tem, ko seje ni sklical, preprečil, da bi Državni zbor sploh priporočil nekomu, da nekaj stori. Instituciji, ki jo imamo specialno za to, da vrši nadzor nad izvajanjem zakona o javnih financah. In govorimo tudi navsezadnje o javni instituciji. Predlagali smo, da Državni zbor pozove Vlado, da v okviru svojih zakonskih možnosti in pristojnosti stori vse za izboljšanje socialnega stanja in zaščite delavcev. Zakaj Državni zbor ne more pozvati Vlado? Mi lahko, gospod predsednik Državnega zbora, argumentiramo obrazložite to? Na osnovi katerega člena poslovnika, katerega člena ustave Državni zbor tega ne sme storiti? Ali ne smemo priporočiti Vladi, da v primeru, če so na teh področjih zakonske možnosti in pristojnosti nezadostne, da pripravi ustrezno zakonodajo oziroma popravke obstoječe zakonodaje? Ali Državni zbor te pravice nima? Mi s tem predlogom nismo v ničemer posegli v delitev oblasti. Državni zbor pa jo v tistem, kar določa ustava in zakon in tudi poslovnik mora izvajati, mora izvajati. Če je predsednik Državnega zbora taka avtoriteta, da poslancem Državnega zbora prepreči, da naložijo institucijam, ki so dolžne po ustavi in po poslovniku poročati Državnemu zboru, da to storijo - potem se vprašamo lahko, ali je to privatna inštitucija predsednika Državnega zbora, ali je on direktor, ki odloča o tem, kaj se sme delati v Državnem zboru, kaj se sme predlagati, o čem se sme razpravljati in kako. To, spoštovani predsednik, je tisto, kar vas dejansko bremeni v tem primeru. In gre za neko investicijo, ki je trenutno največja v Sloveniji. In za investicijo, za katero iz medijev beremo, da je največja finančna luknja v Sloveniji. Nima pokritih virov, ne na javnem, športnem delu, če želite, ne na poslovnem delu. In župan Mestne občine Ljubljana javno poziva Vlado Republike Slovenije, da financira projekt, ker še ni dobil, menda kot edini, nič iz javnih sredstev. Mene zanima, na katere določbe v ustavi in na katere določbe v poslovniku boste oprli te vaše odločitve, spoštovani predsednik Državnega zbora, poslovnik vam tega ne dopušča, ustava vam tega ne dopušča. In če vam tega ne dopuščata ta dva akta, ki jih uporabljamo pri delu, potem ste kršili tako ustavo in ste kršili tako poslovnik. In to ni bilo prvič in to, verjetno, ne bo zadnjič. Ampak pričakovati, da bo predsednik Državnega zbora, nekje zelo dobro politično profiliran, ravnal drugače kot njegovi politični sopotniki, kot ravnajo ministri, ki jih pokrije s svojo institucionalno vlogo, ko prepreči razpravo o določenih zadevah, ko ovira, da se te zadeve pravočasno speljejo skozi Državni zbor in se določijo, recimo, sprejmejo se neke odločitve, ki bi nalagale institucijam, potem je to pač politično zaviranje, onemogočanje dela Državnega zbora. Opozicija je pač konstitutivni element tega državnega zbora in zato, ker je to opozicija, ker nima večine, veljajo zanje tudi posebne določbe, celo v ustavi napisane. In mi jih ne zlorabljamo, tako kot vi govorite tukaj, mi jih uporabljamo, zato da opozorimo na realne problem, ki so v tej družbi. Rad bi zelo nedvoumne odgovore, spoštovani predsednik, z argumentacijo in oporo na določbe, ki jih pri svojem delu uporabljamo, tako ustava, v zakonih in kot tudi v poslovniku. Menim, da boste imeli velike težave. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Pavle Gantar.
Nasprotno, kolega Tanko, nobenih težav ne bom imel. Prav nobenih. 85. člen ustave, ki zapoveduje sklic izredne seje, je treba brati skupaj s celotno ustavo in vsemi zakonodajnimi akti in ga ni mogoče uporabiti, tega člena, zoper ustavo v celoti. Prva stvar, ki je, tako kot vi to interpretirate, bi lahko v mojo pisarno prišlo: samo na podlagi 85. člena Ustave, sklicujem izredno sejo - brez naslova, brez vsebine in brez vsega. Nič takšnega. Izredno sejo je treba sklicati. Sklicujem izredno sejo, je preformativni akt dejanja in izredno sejo je treba sklicati. Če bi veljala ta načela tako danes kot tedaj, bi gospod Cukjati moral odrediti preiskovalno komisijo samo na Mercator. To je vsakemu jasno. Zato imate vi dvojna merila in ne jaz. Druga zadeva je. Zakaj nisem sklical seje na temo Stožic, da poenostavim. Zakaj pravzaprav nisem sprejel argumentov, da bi to sejo moral sklicati. Preprosto zato, ker tema, tako kot ste jo opredelili, ne glede na sklepe, ne sodi v pristojnost Državnega zbora. V pristojnost Državnega zbora ne sodi dejstvo, da nek konzorcij bank, med katerimi tudi je ena, ki je v večinski državni lasti, po časopisnih navedbah organizira konzorcij, posojilo za neko privatno družbo, ki bo gradila trgovski center. Ne more Državni zbor o tem razpravljati! In moram reči, da tega nikoli ne bi dopustil, v vsakem primeru ne. Zato, ker je to - tisti, ki imajo izkušnje iz demokratičnega boja, vedo, kaj je to pomenilo in kaj to pomeni. Vedo, da je to uvajanje totalitarne države in totalitarizma, skozi očesa in skozi oči državnega zbora, skozi Državni zbor. Tega si ne moremo privoščiti. Državni zbor lahko sprejema abstraktne norme o družini, družinskih zadevah, rejništvu, pravu in tako naprej. Državni zbor ne more razpravljati o posamezni družini. Državni zbor ne sme iti v spalnico. Državni zbor ne sme iti v podjetje, v privatno podjetje, Državni zbor mora znati, tako kot zahteva ustava, ločiti med javno in zasebno sfero. Državni zbor ni samooklicani vladar, ampak ga je izvolilo ljudstvo, mu je dalo mandat, ustavo in zakone, ki jih lahko spreminja, vendar se mora ravnati po njih. Zato, gospodje, je nemogoče sklicati sejo s takšnim naslovom, nemogoče je sprejeti sklep, tudi če bi bil formalno pravilen, naj Vlada ugotovi, ali sonce še vzhaja na vzhodu, in zagotovi, da bo tudi še naprej vzhajalo na vzhodu. Ko ste citirali Zakon o banki Sloveniji, pa to je primer, od banke ne moremo mi zahtevati poročanje o kreditu, ki ga očitno še ni in verjetno ga tudi ne bo, zato ker je, kot bi rekel eden od bivših guvernerjev Banke Slovenije, denar plaha ptica in vi ste svoj cilj po mojem mnenju že tako ali tako dosegli. Ker je vprašanje, kot se govori, preberem lahko, da bo do tega kredita sploh prišlo, ker ste ga že uničili; ker je plaha ptica, ker pravijo, zakaj bi se ukvarjali s tem, ves čas bomo imeli revizije, preiskovalne komisije, hodili bomo gor, dol in ste lepo uničili mogoče en projekt. Jaz ne bom govoril o tem, ali je ta projekt dober ali slab, to je moje osebno mnenje, ki naj vas ne zanima. Ampak, v času, ko vi govorite o tem kako je kriza v gradbeništvu, kako manjka projektov, bi človek nemara pričakoval, da če je projekt ocenjen od tistih, ki investirajo vanj, kot dober, da ga boste, če že ne drugega, vsaj pustili pri miru in da bo tveganje res nosil tisti, ki ga gradi in investira vanj. Saj to je elementarna zahteva, elementarna stvar neke povsem normalne demokracije, saj nismo v Iranu. In nimamo poslovnika in ne moremo interpretirati poslovnika, kot da se interpretira sam. Imava težave, gospod Tanko, zato, mislim, da imate preprosto težave z interpretacijo, z leksikalno, smiselno, s pomensko, s kontekstualno in da na ta način ni mogoče voditi seje, nobene od sej. Zasedanje Državnega zbora je medsebojna interakcija. Kot sem že omenil, ni poslovnika in ni zakona, ki bi lahko opredelil vse posamezne situacije in razmere, zato je to povsem neumestno in takšnih stvari se mi moramo otepati in tega ne smemo početi. Takšna razprava bi bila za Državni zbor, kot ste jo predlagali na temo Stožic, nedostojna, nezakonita, protiustavna z vidika, razen, če ne razumete demokracije v drugačnem pomenu, če ima za vas drugačen pomen ali pa če mislite, da je mogoče Državni zbor uporabiti in zlorabiti kadarkoli in kakorkoli. Mogoče, vendar brez mene! Zdaj bi še odgovoril na to, ko že govorim, kolega je tu, najprej okoli privolitve predsednika Državnega zbora za preiskavo prostorov poslanske skupine v Državnem zboru. Najprej bi bilo treba reči to, da sem jaz sprejel klic generalne sekretarke točno na vhodu na letališče Brnik, kjer me je obvestila, da je policija napovedala, da bo čez pol ure opravila preiskavo v prostorih ene poslanske skupine, da pa seveda ni hotela povedati, katera poslanska skupina bo to in da je seveda ona pripravila vse to, da je zagotovila, da ta preiskava ni brez nadzora in brez pogleda tudi varnostnih služb in služb, ki to spremljajo. Jaz sem potem šel na letalo in to sploh nisem vedel, kdo je bil preiskovan, in zakaj, itd. To je prva stvar. Druga stvar je ta. Nobenega pravnega akta v Sloveniji ni, ne zakona, ne ustave, ki bi prepovedoval, preprečil ali pa postavil neke drugačne postopke za tako imenovane hišne preiskave v Državnem zboru, ni ga. In policija je ravnala na osnovi zakonodaje, ki pač to omogoča. Zoper to se ni mogoče niti pritožiti niti preprečiti; razen, če ne želite, da rečemo, pravila veljajo za vse ljudi enako, razen poslancev. Da poslancem se pa to ne sme dogajati, poslanci so pa izvzeti. Če to rečete - in niste rekli in jaz bi protestiral, če bi to rekli -, bi seveda lahko pač vzbudili velik gnev v javnosti in sicer v družbi. Primerjalni pregled ureditev posameznih parlamentih v evropskih državah ugotavlja, da za večino evropskih držav tako ali drugače velja, da so v načelu odprti tem tipom, lahko bi rekli, preiskave ali pregleda, vsi parlamenti, ne glede na to, od kod so, itd. Tako ni tu nobenih posebnih določb in morajo pa spoštovati določbe, ki izhajajo iz zakona, ki ureja te stvari. Tako da je to tukaj. Seveda pričakujem, da bodo lahko ovadbe vložene ali ne, itd., kakšno pojasnilo, mogoče celo - mislim, da to ne bi bilo napačno - tudi razpravo na kakšnem odboru ali Državnem zboru, tega ne izključujem. Kar zadeva sovražni govor, kot je bilo rečeno. Pri sovražnem govoru ste sami opazili, da ko vodim sejo, uporabljam definicijo za sovražni govor striktno v tej definiciji, ki je v kazenskem zakonu ali kjerkoli že, kjer je sovražni govor opredeljen kot tisto govorno dejanje, ki neposredno ščuva, poziva na fizično in drugačno uničenje posameznikov ali diskreditacijo posameznikov, etničnih skupin, itd. Jaz ga jemljem striktno v tem smislu, jemljem ga v razmeroma ozkem smislu - tukaj se mogoče razlikujeva - in to zato ker menim, da je svoboda govora neprecenljiva, da je treba včasih tvegati celo tudi pri tej zadevi, samo da ne bi prizadeli svobode govora. Da mora biti v parlamentarni demokraciji to zagotovljeno. Zato seveda poskušam. In drugič, ko pride do takega govora, to šele ugotoviš, ko se že zgodi in takrat je izjemno težko prekiniti oziroma takrat pač prekinem ali prekinemo, tako kot je treba. Veliko je žaljivega govora, sovražnega govora je pravzaprav malo v parlamentu v tem smislu. Žaljivega je seveda več. Če je žaljiv - med nami samimi to že znamo poračunati. Včasih ekstremno žaljivost omejujem, kadar se nanaša na ljudi, ki se ne morejo braniti, so zunaj parlamenta, nimajo nič s parlamentom in lahko samo nemočno gledajo in poslušajo, kako jih ljudje v parlamentu obdelujejo, in to na skrajno oseben ali nekorekten način. Sicer tega ne omejujem - zakaj ne? Ker je vaš govor, ker moj govor - vaša, moja osebna izkaznica. Skozi ta govor se vi prepoznate v ljudeh, ne samo skozi to, kaj govorite, ampak kdo govori. Vsakdo, ki govori, naj se zaveda, da si vedno znova piše osebno izkaznico, po kateri ga prepoznavajo ljudje. In meni ni nič narobe, če si nekdo piše osebno izkaznico z ne preveč dobrimi kvalifikacijami, sam je odgovoren za to. In zato tega ne omejujem preveč, razen takrat, in mislim, da sem v dilemi, ko sem tam gor - in po mojem mnenju tudi vsi podpredsedniki, s katerimi, moram reči, da dobro sodelujem, odlično -, se vedno znova sprašujemo o tem, ali odločamo v tej zgodbi svoboda govora ali preprečitev škode drugemu, se poskušamo odločati na licu mesta, trenutno, včasih dobro - velikokrat dobro, včasih seveda tudi lahko narobe. To je pač umetnost ali skrivnost vodenja. Nekaj od tega se naučiš, nekaj imaš v instinktu, nekaj iz izkušenj, nekaj iz dobrih in slabih in tako to gre. Pri nobenem predsedniku Državnega zbora ni bilo drugače, vsak ima svoj stil, lahko ste opazili, da je moj stil malo drugačen od prejšnjega kolega gospoda Cukjatija, sedanjega podpredsednika. Jaz mislim, da je prav, da se stili malo zamenjajo, da so malo drugačni, da je diskusija in tako naprej, in to je to. Tako bi vas rad še enkrat opozoril: ne samo to, kar sem vam povedal v zvezi s Stožicami in nesklicem te seje, pač pa tudi to, da se morate znati sami omejiti, da morate vedeti, da če boga ni ali ker boga ni, kakorkoli hočete, prav zato ni vse dovoljeno. Prav zato ni vse dovoljeno. Prav zato morate paziti na svoja delovanja in svoja ravnanja, ker nad vami ni nikogar, ki bi vas lahko presojal in bi lahko presojal vaša dejanja. Ker ste to vi, ker vi morate vedeti, ali boste z delovanjem storili škodo drugemu ali ne. Ker vi morate sami ocenjevati, to je tista odgovornost, ki pripada samo vam in se ne morete sklicevati na neko drugo avtoriteto izven sebe; razen vas, vašega konteksta, drugih ljudi in soljudi. Česar ne želite, da bi drugi storili vam, tega vi ne storite drugim. Na tem, gospodje, temelji tudi ta demokracija. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kot predlagatelj, gospod Jože Tanko.
Hvala lepa. Točno na tem, spoštovani predsednik. In zato sem vas tudi vprašal, na katere določbe [[...]]Lahko?
Gospod Tanko, besedo imate. Izvolite govoriti.
Hvala lepa. Saj točno na tistem, kar je rekel gospod predsednik, temelji tudi naše vprašanje: Na katere določbe, na katero argumentacijo je oprl svojo odločitev? Ne na počez, ampak na argumentacijo. Ker, tu se kolegiji sklicujejo že celo večnost, najbrž v Državnem zboru, pa vedno piše: "na podlagi 21. člena, četrtega odstavka 21. člena poslovnika," itd. Sedaj pa bi bilo dobro, da bi predsednik Državnega zbora povedal, na podlagi katerega člena Poslovnika Državnega zbora je dovoljeno, da diskrecijsko odloči, katere zadeve bo sklic in katerih ne bo sklical. To bi rad in to sem prosil in bi rad to obrazložitev, ker tega s tem odgovorom, ki je sedaj trajal ne vem koliko časa, nismo dobili. Jaz rabim odgovor, zato da lahko vemo, na kaj je to oprto. Te argumentacije ni in, žal, bo najbrž to tudi težko dobiti, zato se predsednik Državnega zbora tudi tako izmika in se nekako pokriva z nekimi splošnimi izjavami ali ne vem čem. Spoštovani predsednik, na podlagi katerega odstavka, katerega člena Poslovnika Državnega zbora ste zavrnili osem zahtev za sklic izrednih sej Državnega zbora do sedaj. Ta je bila deveta, ki ste jo uvrstil na redno sejo? Na podlagi česa nismo mogli razpravljati o Stožicah na izredni seji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Alojzij Potočnik.
Hvala. Spoštovani. Predsednik Državnega zbora, tako ga osebno dojemam, je človek vreden spoštovanja in dostojanstva. Iz tega sledi zaupanje. Če zaupanja ni, potem na njegovo mesto navadno stopi strah, si ga kdo želi. Če družba in država temeljita zgolj na moči in prevladi, potem sta oblast in politična stabilnost šibki in utemeljeni na preganjavici. Citiram prof. dr. Zupančiča. In preganjavice ali celo zarote so potem povsod. Vidimo jih v poslovnikih, vidimo jih v ustavi, vidimo jih v Stožicah, vidimo jih v stadionih, v občinah, ustanovljenih in neustanovljenih, vidimo jih v bankah, vidimo jih v Banki Slovenije, v vseh drugih državnih institucijah in tudi seveda v drugih bizarnih dogodkih in izmišljotinah. So tu, v tem visokem domu so te preganjavice in so te zarote, in ta dom - upam, da se strinjamo - mora znati živeti brez trdosrčnosti, brez nedovzetnosti, brez ravnodušnosti in nedojemljivosti. Znati mora živeti z razumom in srčno kulturo. Na dr. Gantarja, spoštovana kolegice in kolegi, se bomo morali tudi zaradi uveljavljanja teh načel navaditi, tudi v dobro prihodnosti. Kolegu Grillu - dobro, da se je dr. Gantar obrnil za 360 stopinj, to so tiste navade, ki jih pri njem cenite. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Ja, spoštovani gospod predsednik, jaz ne bom sedaj s členi in takimi zadevami, ker se mi zdi, da nas ljudje malo težje razumejo, ampak bom precej bolj praktičen. Ko smo pred letom in pol ali nekaj več v Državnem zboru v teh kabinah glasovali o vaši kandidaturi za predsednika Državnega zbora, veste, da ste dobili tudi opozicijske glasove. Med njimi je bil tudi moj. Ampak, zakaj sem se takrat tako odločil? Zaradi tega, ker sva v prejšnjem mandatu, vi v vlogi predsednika neke komisije, jaz v neki drugi službi, sodelovala pri stvareh, o katerih ne morem govoriti; veva, zakaj ne, ker so tajne. In zdelo se mi je, da ste proti koncu prejšnjega mandata vodili delo tiste komisije, zlasti pri sklepih, ki so bili potem sprejeti tudi na javni seji Državnega zbora, korektno. Taka je bila potem tudi moja odločitev, zato sem se tako odločil. Danes moja odločitev ne bo taka. Rekel bom tako, kar nekajkrat se je zgodilo, da sem bil tudi sam prekinjen, pa verjetno nisem poznan v Državnem zboru po tem, da bi imel kak sovražni govor ali pa žaljiv govor; vsaj po kriterijih, ki so bili postavljeni med vami in gospo Potrata, se ne vidim ne v enem ne v drugem naboru poslancev. Pa vendar so se dogajala prekinjanja. Pa še nekaj, vi ste se zdaj sami odločili, da teme ne bo na dnevnem redu. Govorim o tisti prejšnji temi, finančni in bančni temi. Naj vas spomnim, da mi pravzaprav dajete lep zgled. Sam vas bom kot nov poslanec skušal posnemati na naslednjih sejah Odbora za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje in se bom v tem stilu o čem tudi sam odločil in vas posnemal. In potem naj se ne čudi koalicija, če pač česa na dnevnem redu morda ne bo. Govorili ste o tem, da mora biti na sejah interakcija. S tem se strinjam. Se pravi, mora biti neka medsebojna komunikacija. Naj vas spomnim, da je bilo delovno telo, ki ga vodim, to je Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje, lanskega, ne vem, mislim, da maja, sklicano brez mene. Sklical ga je nekdo drug, sklical ga je podpredsednik, in tam ni bilo nobene interakcije, pač je bila "mono akcija" koalicijskih poslancev, ki so nek zakon sprejeli mimo predsednika, mimo vsakega člana iz opozicije. Že takrat sem rekel, da bi predlagal podpredsedniku Cukjatiju, da skliče sejo Državnega zbora, pač mimo vas. Zakaj pa ne, če je koalicija sklicala sejo odbora mimo mene, potem, če tako tolmačimo Poslovnik Državnega zbora, lahko tudi opozicija skliče sejo mimo vas; ne vem, kaj bi storili. Ampak koalicija je to storila. Kar veliko je bilo danes govora tukaj številnih poslancev, gospe Potrata, gospod Potočnik je sedajle naredil lep govor, gospod Sajovic ima lepe primerjave, pa bom še jaz naredil kakšno primerjavo. Vsi ste govorili o tem, kako so izredne seje Državnega zbora ali delovnih teles in tako dalje nepotrebne, da so to nebuloze, še nisem sicer pogleda v slovar, kaj to pomeni, da zaviramo delo koalicije, da motimo delo koalicije, da vam delamo težave in tako dalje. Ja, ampak poglejte! Nič ni realnega v teh zahtevah opozicije, vse je izmišljeno, vse je podtikanje in tako dalje. Ne, gospodje! Poglejte Državni zbor, tista polovica je zaploskala, ko je odhajal minister Pogačnik. Premier je rekel, da stoji za njim. Danes poglejte medije, sedem koruptivnih ravnanj v zadevi Baričevič, o kateri smo veliko govorili. So to tiste nebuloze ali kaj že? So to neupravičene zahteve? Za mene niso. Mi smo v Državnem zboru imeli interpelacijo in veliko govorili o težavah in problemih in, za moje pojme, koruptivnem ravnanju ministrice Kresalove, celo Zares je to prepoznal in je ni podprl. Ali so to neupravičene zahteve? Ali so to naše neupravičene zahteve, ki vas motijo? Napadamo institucije, je nekdo rekel, predsednika Državnega zbora, predsednika Vlade, predsednika države in tako dalje. Gospe in gospodje, opozicija ima nekatere inštrumente, ki so predpisani v ustavi, ki so predpisani v zakonu in to so interpelacije, to so ustavne obtožbe, to so izredne seje, če želite v poslovniku, in tako dalje. Da mi to izkoriščamo? Poglej ga, zlomka! Pričakujem, da boste sklicali mono sejo Državnega zbora brez opozicije in spremenili ustavo in zakone, pa se bomo vrnili v obdobje pred letom 1990. Torej, ali ne smemo uporabljati teh inštrumentov? Ne tako govoriti. Kličete po nekem drugem sistemu. Meni se to ne zdi prav. Bil je tudi očitek, predsednik vi ste rekli, ja, vprašajte Jankovića. Ne moremo mi Jankovića spraševati. Mi smo dali predlog dnevnega reda izredne seje Državnega zbora, na kateri bi govorili o teh kreditih. Pa bi oni rekli, aha, to je odnos samostojnega subjekta Jankovića in neke banke. Prav, prav. Kdo pa je saniral to banko? Kdo pa je tisti, kjer je država še vedno lastnik te banke? Kdo jo bo jutri saniral, ko teh 150 milijonov, ali koliko že, naj bi šlo za kredite, ne bo povrnjenih? Takrat bo pa to stvar vseh državljanov. Vsi državljani bodo to plačali. Ne! Sedaj pa vsi državljani niso upravičeni do take seje. Kakšna dvoličnost! Ko je treba izpuliti denar iz davkoplačevalcev - da, ko pa je treba razpravljati o tem, zakaj je temu tako, pa niso upravičeni do tega. Oprostite, to je dvoličnost. Očitki okoli tega, da kdo ni vstal, mene boste prisilili, nihče mi ni naročil, naj ne vstanem, ko je vstopil predsednik države v parlament, in tudi če bi mi kdo naročil, tega ne bi spoštoval. Sam se bom po tem ravnal. Dokler predsednik države žali del državljanov, ki jih predstavljam tudi jaz, ni moja dolžnost, da bom vstajal. A vi rečete temu kultura ali pa ne, kakorkoli želite. Vsebina zahtev je porazna, je obupna in tako dalje. Eno od zahtev je bila interpelacija, če je 136, 125 pa 11 tisoč evrov, ki jih gospod Pogačnik da v žep, porazna zahteva, je porazna za tiste, ki zagovarjate ministrico. In vsi, ki ste jo zagovarjali, ste si za moje pojme vizualno si to predstavljam, pripeli na nogo železno kroglo. Hodite z njo! Predsednik Vlade pa dvojno! Hodite z njo, saj tako se niste sami odločili! Hodite z njo! Za mene pri tem ni nobenih težav. Sistematično rušenje inštitucij, še enkrat, samo še en stavek. Če vi menite, da so interpelacije, izredne seje, ustavne pobude, zahteve in tako dalje rušenje institucij, potem zagovarjate stanje pred letom 1990. Če pa spoštujete ustavo in zakone, v katerih so interpelacije, izredne seje in tako dalje predvidene, pa, prosim, povejte, da to spoštujete. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Potrč.
Hvala lepa. Morda vprašanja, o katerih razpravljamo, sploh niso neustrezna ali pa brez pomena. Moram pa reči, da je meni veliko vprašanje, ali je utemeljen povod, na podlagi katerega smo do razprave o teh vprašanjih prišli, to je zahteva za razrešitev predsednika Državnega zbora; in drugo, veliko vprašanje je za mene, ali je prostor, se pravi, plenarna seja Državnega zbora, primerno mesto za razpravo o tem, kako kdo od nas razume to ali drugo določbo tudi poslovnika. In glede prvega vprašanja, ali je povod utemeljen, moram reči, da ne. Ni utemeljen, tudi, če bi v primeru enega napačnega ravnanja predsednika Državnega zbora, ki ni sklical seje, za katero ste vi mislili, da jo je treba sklicati, to bilo res - pa sem jaz prepričan, da je predsednik prav ravnal; pa tudi, če bi bilo res - zahtevati na ta račun sklic izredne seje Državnega zbora in razrešitev predsednika, je daleč ne neosnovano, poleg neosnovano tudi pretirano in nedomišljeno. Ne more imeti, ker veste dobro, da v tem primeru ima predsednik v koaliciji in tudi sicer, ker niste uspeli dobiti niti Slovenske ljudske stranke, ki je opozicijska, za vašo zahtevo, dovolj glasov, da razrešen ne bo. Kaj je torej smisel? Smisel je govoriti o vprašanjih, ki ne bodo dala po vašem prepričanju rezultata, ampak sprožiti razpravo o tem, da je delo Državnega zbora napačno, da je utemeljeno na razlikovanju pravic, ki jih ima koalicija napram opozicija, da takšno ravnanje in takšno vzdušje goji v veliki meri tudi predsednik Državnega zbora, in če bi karkoli od tega bilo res, potem seveda bi bila razprava vredna - pa ni res! Ampak, tako kot sedaj obtožujete, ustvarjate občutek, da delo Državnega zbora ni korektno in s tem tudi zmanjšujete ugled in delovanje Državnega zbora. Mislim pa, da je ena od prvih odgovornosti ali pa lastnosti, ki bi jih moral vsak poslanec imeti, da sam zavestno, posebej pa največja opozicijska poslanska skupina, ne zmanjšuje ugleda Državnega zbora. Netočne izjave, kaj se napačno dela, pa k temu prav gotovo pripomorejo. Poglejte, danes smo veliko razpravljali o tem, kdaj se sme, kdaj se ne sme, na kakšen način tolmačiti poslovnik Državnega zbora. Prvo, kar moram reči, predsednik Državnega zbora in v teku seje predsedujoči, ima pooblastilo za tolmačenje poslovnika. Vodja poslanske skupine največje opozicijske stranke tega pooblastila nima. To ne pomeni, da ne more priti kdaj tudi tukaj do razlikovanja in da ne more kdaj tudi vodja poslanske skupine ali pa katerikoli poslanec imeti prav vizavi predsedujočega, ampak to še ni razlog za to, da se predlaga njegova razrešitev, in to tudi ne bi smel v normalnem delovanju parlamenta biti razlog, da se zaradi tega tisti, ki misli drugače, do predsedujočega obnaša na način, da ne upošteva njegovega stališča v teku vodenja seje, da mu stalno znova ugovarja, da ga po možnosti ali pa včasih celo žali in vpije na njega, to enostavno za ugled delovanja parlamenta ni primerno ravnanje. To ni primerno ravnanje. Gospod Tanko, nisem rekel, da vi vpijete, sem pa, ko sem rekel, da mnogokrat ugovarja in hoče imeti zadnjo besedo, to dodajam, mislil predvsem na vas. Ker to velja tako za razprave na Kolegiju kot tudi mnogokrat na seji Državnega zbora in se enostavno ne prizna avtoritete tistemu, ki ima po poslovniku pravico presojati, kaj je v danem primeru po njegovem mnenju prav. Lahko tudi, da ni prav, ampak on ima dolžnost to presojati in samo na ta način lahko vodi sejo. Če se mu ugovarja, kakršnakoli pojasnilo da, nekdo reče "ne, to je pa malo drugače" in zlorablja poslovnik celo na ta način, da ko več vsebinsko ne sme razpravljati, pravi, da bo razpravljal proceduralno, pa ne razpravlja proceduralno, ampak vsebinsko. Mnogo je takšnih stvari, ki se jih, gospe in gospodje, poslužujete ali poslužujemo, da ne bom sebe izključeval, ki za normalno delovanje Državnega zbora niso ustrezne. In če mene kaj boli, takrat ko vodim sejo ali pa ko je ne vodim, je nespoštovanje dobronamernih opozoril, ki jih daje predsedujoči, ko prosi: "Dajte se osredotočiti na vsebino, poskušajte govoriti o tem, kaj je na dnevnem redu, zmanjšajte napetost v besedah, razmislite, ali ne gre tudi za obtožbe, ki niso utemeljene", pa namesto da bi vsaj z molkom pa z drugačno razpravo prizadeti poslanec oziroma opozorjeni poslanec naprej ravnal, da ravna tako, ampak začne govoriti, saj delam to, kaj me boste prekinjali, ne dovolim si. Ali je to za normalno delovanje parlamenta primerno? In ker predsednik Državnega zbora največ sej vodi in največkrat vodi seje v trenutkih, ki so morda predvideno konfliktni, ima takih situacij največ in potem mu tudi kdo od vas reče, saj z njim je pa najtežje delati, z vsemi drugimi podpredsedniki je lažje, ki preberemo vrstni red zapisanih razpravljavcev in vam damo besedo in čakamo. Poslušamo in čakamo, da ja ne bi kaj takega rekel, ker bi bil v dvomih! Ali vas moramo opozoriti ali ne. Zato res mislim, da so vsebinska vprašanja lahko utemeljena, da pa razlogov za zahtevo za razrešitev predsednik Državnega zbora ni, na redni ali izredni seji, vseeno. Želel bi in to sem danes na Kolegiju predsednika tudi predlagal, da bi se o tem, kako razumemo poslovnik, morda tudi preko poslovniške komisije v pripravi pa tudi preko Kolegija Državnega zbora o nekaterih stvareh dogovorili. Jaz ga, gospe in gospodje, v mnogo čem razumem drugače kot ga razumete predlagatelji te seje. Morda tudi drugače, kot ga razume Zakonodajno-pravna služba ali pa predsednik Državnega zbora. Jaz namreč mislim, da poleg formalne procedure, ki je zahtevana, eden poslanec, deset poslancev, četrtina poslancev in podobno, kar je prvi pogoj, mora biti zahteva povezana z vsebino dela Državnega zbora. Ko mi berete poslovnik in govorite o tem, da poslovnik govori, da delovna telesa obravnavajo vsa vprašanja. Ja, govori, ampak vsa vprašanja iz pristojnosti dela Državnega zbora, ker sicer bi lahko delovna telesna presojala tudi, ali je konkretna sodba, ki je bila izrečena v nekem primeru, ustrezna ali ne, ali pa bo v drugi instanci o tem odločalo neko delovno telo ne pa pristojno sodišče. Sedaj vem, da sem še v skrajnost, korigiral, tega nikoli nihče še ni predlagal. Podobne stvari so bile pa že predlagane. Namreč, da bi si jih Državni zbor vzel pristojnost odločati o stvareh, ki niso njegova pristojnost. Tretje, kar bom povedal, pa boste se še dodatno začudili. Jaz mislim, da mora biti za obravnavo poleg teh prvih dveh pogojev, ki sem jih povedal, še izbrana ustrezna procedura. Če imamo za zakonodajni postopek proceduro, potem jo imamo za sprejem sklepa in piše, kaj je sprejem sklepa, ne bom vam bral, ker to sami poznate. Veste dobro, kaj je nadzorna funkcija, veste dobro, kaj so poslanska vprašanja, vse to mi med seboj vemo. Recimo, konkretni primer. Po tem, ko je zavrnjena zahteva za razpravo o določenem vprašanju, ki jo je dal minister ali ministrski predsednik, s podpisi zahtevati o tej isti temi ponovno razpravo na Državnem zboru in reči, da je to korekten postopek. Za mene ni. Ker tista skupina, ki to zahteva, ne pristaja na to, da je neka odločitev v vsaj neki fazi lahko tudi dokončna in da ni mogoče zahteve stalno znova obnavljati. Moram reči, da bi bilo veliko stvari, o katerih bi bilo vredno govoriti. Veliko stvari bi se morda celo lahko dogovorili. Vsi skupaj bi pa morali skrbeti za to, da bolj pazimo na ugled Državnega zbora pa tudi tistih, ki vodijo Državni zbor. Vsak od nas se je že marsikdaj sprehodil po evropskih demokratičnih parlamentih, ne mi reči, da je običaj, da se predsedujočega žali ali da se njegova stališča pri vodenju seje ne upoštevajo. Ima mnogo več pooblastil, ki mu jih mi nismo dali, in mnogo več ugleda. V marsikaterem parlamentu je ugovarjanje predsedujočemu pri vodenju seje največja napaka ali najbolj krivdno ravnanje poslanca, ki ima lahko za posledico tudi odstranitev s seje. Dajmo malo več v tej smeri razmišljati in po mojem bomo delovali bolj v zadovoljstvu drug do drugega. Hvala.
Hvala. Gospod Györek. [[Ga ni.]] Gospod Kek, izvolite.
Hvala za besedo. Ko poslušam utemeljitve današnje točke, včasih dobim občutek, da so podobne že znanim primerom nekje drugje iz sveta in imajo toliko skupnega, dejanskega, kot je na primer Ljudska republika Kitajska, ljudska, ali pa je bila včasih Nemška demokratična republika nemška. Poslušamo, kako opozicija ne pride do besede, kako predsedujoči ne skliče izredne seje o svoji razrešitvi. Pa še vedno ne vemo, zakaj bi bila izredna seja, če bi se imenovala izredna, boljša, kot je redna. Danes imamo vso možnost poslušati argumente za razrešitev na redni seji, in še vedno vztrajate, da bi to morala biti izredna seja. Po drugi strani je bilo predsedujočemu Pavlu Gantarju celo na Kolegiju, govora je bilo celo o tem s strani Jožeta Tanka, problematizirano je bilo, ali ima on sploh pravico do obrambe, ko že govorimo kdo lahko tukaj govori in kdo ne. Na podoben način, kot ste rekli, nismo hoteli razpravljati o Ultri. Ne da smo imeli posebej sejo za to, vsakič ko je le priložnost, jo omenjate. In če govorimo o zdravstvu ali o kmetijstvu. In tudi pri tem primeru se je moral Gregor Golobič zelo potruditi, da je kot preiskovanec prišel na preiskovalno komisijo in odgovarjal na vprašanja, ki ste jo vi ustanovili. Tam niste bili najbolj srečni, da je prišel, ker je ovrgel vse vaše trditve, ki ste jih pol leta pred tem vneto ponavljali. Jaz mislim, da se boste morali s to sejo zadovoljiti, čeprav se ne bo imenovala izredna, bo pa pokazala, da je predsedujoči Pavle Gantar do zdaj deloval in bo tudi v prihodnje deloval tako, kot mu nalaga njegova funkcija.
Besedo ima gospod Brulc. Izvolite.
Lepo pozdravljeni! Mislim, da je današnje zasedanje nepotrebno, če odmislimo cel kup predavanj o razumevanju demokracije. Jaz bi rekel takole. Uvodni stavki predsednika Državnega zbora dr. Gantarja so naredili hladen tuš na vse, ko vas je naslovil kot mestne svetnike. To je odraz inteligence. In to se je dogodilo tukaj že dvakrat, tudi ob interpelaciji ministrice Kresalove, ker vas je prav tako že v uvodu zelo hitro ohladilo. Jaz sem prepričan, da je veliko truda vloženega v to, da država ne bi funkcionirala, da bi državljani dobili občutek, da je vse narobe in da opozicija rešuje probleme. Resnica pa je, da vabite na mitinge, na proteste in kuhate vročo juho, ki jo boste verjetno zelo težko pojedli. Po vašem predsednik Državnega zbora ne bi smel komentirati izjav poslancev, ne bi smel izražati svojega mnenja, ne odgovoriti na žalitve in podobno. Jaz vam povem da je enako tudi na lokalni skupnosti. Tudi jaz kot župan, ko vodim sejo, se ne bi smel braniti, ne bi smel povedati svojega mnenja, ampak razlika je še ta, da tudi glasovati nimam pravice. Tako vsi tisti, ki vodimo take in drugačne seje, tudi podpredsedniki, pravzaprav smo eni reveži. Vaš poizkus rušenja avtoritete je seveda vam v škodo. In to je iz dneva v dan evidentno. Samo spomnite se, ko je prišel predsednik države v parlament, pa niste vstali. Prej je dr. Gorenak rekel, da ni vstal iz takega in takega razloga. Ni smel vstati, ker je nekdo od zgoraj ukazal, da ne smete vstati. Ampak to je znak kulture in konec. Ker nekateri so že nakazali, da bi vstali, pa so se morali posesti. Spomnite se napada na dr. Drnovška zaradi letalske karte, da dalje ne govorim. Še in še bi lahko našteval. S takimi dejanji rušite ugled tega parlamenta. In jaz se bom javno boril proti takim zadevam. Sedaj je na vrsti tudi sklic izredne seje, gre za izjavo predsednika Vlade in organizirali boste pravzaprav na temo, da Državni zbor ni prijavil organizacije referenduma, bo to neka razprava o vaših stališčih, brezplačna, medijsko prenašana in mislim, da je to zelo narobe in da to ni potrebno. Gospa Irglova, vipavska burja vas dviguje, je res? Jaz mislim, da danes sploh ni problem dr. Gantar, problem je Janković. In če imate kaj proti njemu, pripravite prijavo. Jaz sem tega deležen dostikrat, pa v osmih letih ni še ena bila taka, da bi me glava bolela. Podpišite se, pa naj ugotavljajo, kdo dela karkoli narobe. Jaz upam, da veste ali pa ne mislite, da bom to interpelacijo podprl, nikakor ne. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Klasinc, izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Danes ko poslušam to razpravo v tej skoraj prazni dvorani, mi je pravzaprav žal, da smo tokrat v tako majhnem številu tukaj. Mislim, da je danes priložnost - in to se tudi dogaja - da se podrobneje pogovorimo o svojem delu. O delu tega Državnega zbora. Saj, nič ne rečem, gospod kolega, seveda tudi mojih kolegov ni, tudi vaših kolegov ni, tudi še koga drugega ni. Ampak, pogovarjamo se o eni drugi strani. Če gre napad na predsednika Državnega zbora zaradi enega poslovniškega določila, ki si ga vi razlagate na nek način, mi pa na drug način, in zato zahtevate odstop in zamenjavo predsednika Državnega zbora, najpomembnejšega političnega telesa v državi, potem pa jaz res ne vem več, kam hočete pripeljati to državo. Danes sem se spomnila na en moj pogovor, ki sem ga imela pred malo več kot 20 leti, ko sem bila dopisnica slovenske televizije v Beogradu, s prvim sekretarjem ameriške ambasade. Takrat mi je gospod na nekem sprejemu rekel: "Aha, zdaj pa se boste Slovenci osamosvojili." In jaz sem rekla: "Ja, seveda." Bila sem vesela, ponosna in razlagala, kako bolj demokratični smo v Jugoslaviji od drugih, kako svetal vzor smo drugim, pa nas drugi ne razumejo in zato moramo iti na svoje in podobno. In potem se je gospod nasmehnil in rekel: "Deloma imate prav. Da pa boste prišli do prave demokracije, boste rabili 20 do 50 let." Jaz sem bila takrat ogorčena, vam povem. Sem rekla, s kakšno pravico, s kakšnim paternalizmom se zdaj Američani obračajo na nas Slovence. Ampak ugotavljam, da je imel gospod prav. Mi tukaj ne razumemo temeljnih pravil demokracije. Vi ste kolegi - ne iz opozicije - iz Slovenske demokratske stranke, ker nekateri drugi se v tej opoziciji vendarle včasih obnašajo malo drugače, vi ste zamenjali parlament s Hyde Parkom. Ne samo z mestnim svetom. Vi mislite, da je parlament mesto, kjer se lahko govori o vsaki stvari, ki komurkoli pade na pamet. In kaj je podlaga za to? Podlage so časopisni članki. Za izredne seje, za nujne seje, za ne vem kaj še vse. Podlage so časopisni članki z insinuacijami, časopisni članki, ki včasih niso insinuacije, ampak so že posledica kakšnih pravih odločitev. Povem vam, jaz sem sicer novinka v tem parlamentu, to je moj prvi sklic dela, ampak nisem pa novinka v poznavanju parlamentarne prakse. Jaz na svojih prejšnjih delovnih mestih in tudi na sedanjem kot predsednica Odbora za zunanjo politiko obiskala dosti tujih parlamentov. Nikjer v razvitih evropskih državah ne boste videli, da imajo pravzaprav permanentno zasedanje državnih zborov. Mi delamo od jutra do večera samo zaradi vaših zahtev po nujnih in izrednih sejah, in to za vprašanja, ki sploh niso v teh težkih kriznih časih bistvena za to državo. Seveda vsi se potem izgovarjate, da vaš scenarij ni rušenje institucij tega sistema. Seveda je. To je povsem očitno. Spravili ste se do sedaj še na vse, razen na eno institucijo. Tisto je pa treba zagovarjati. To je državno tožilstvo. Jaz se na tisto institucijo prav dosti še nisem spravila, čeprav sem članica odbora, kjer se je o tem razpravljalo. Ampak veste, vemo, zakaj državno tožilstvo. Zato, ker tam na čelu tiste institucije pa sedi nekdo po vašem okusu. Ker je osnovna logika te vaše demokracije: prav je samo tisto, kar mislimo mi. In gospod Gantar je malo prej dal vsem nam, tudi meni, moram reči, čeprav mi je prve lekcije iz demokracije dajal že na fakulteti, ko mi je predaval, ampak tudi danes nam je ponovno dal lekcije, kako se je treba obnašati v Državnem zboru. Bila sem večkrat nad njegovim vodenjem jezna, ko me je prekinjal. Prekinjal me je predvsem takrat, kadar sem, recimo, nasprotovala vašim trditvam pri obrazložitvi glasov. Po poslovniku mi te pravice nimamo. In prav ima, da me prekine. Me sicer malce zmede s tem. Pa še nekaj bi vam povedala, večkrat prekinja nas iz koalicije kot vas iz opozicije. Verjemite. Filozofija mora nekaj biti. Ne more biti, gospod Tanko, osnovana samo na golih poslovniških zadevah. Kot si napačno razlagate člene v arbitražnem sporazumu in rečete, 1. točka to, 2. točka to, 3. točka, tako berete tudi poslovnik. Poslovnik je celota. Poslovnik je posledica ustave, ki smo jo sprejeli. In konec koncev, naj sedaj še preberem, če ste že pozabili, kaj so glavne naloge Državnega zbora. Povzemam z naše spletne strani: "Državni zbor v okviru pravodajne, ustavodajne, zakonodajne funkcije sprejema ustavo oziroma njene spremembe, zakone, druge splošne akte, svoj poslovnik, avtentične razlage zakonov in prečiščena besedila zakonov, državni proračun, rebalans proračuna in zaključni račun, ratificira mednarodne pogodbe in razpisuje referendume..." Ali ste tukaj videli kakšne stadione? Ali ste tukaj videli tuje veleposlanike, ki vam niso všeč, pa seveda ni razprava o njih v nikakršni pristojnosti Državnega zbora. In podobne in podobne zadeve. Mi se moramo vrniti na začetek. Predvsem pa mislim, da ste se spravili, zdaj bi rada nekaj rekla še o predsedniku tega Državnega zbora, gospodu Gantarju, osebno. To je človek z veliko širino. To je človek z širino človeka, človeško širino, izobrazbeno in demokratično širino. Gospod Gantar se je za demokracijo zavzemal takrat, ko je bila večina od nas tiho in sodeloval na demonstracijah, opozarjal na fakultetah za vse te zadeve. In to demokracijo, ki jo je zagovarjal, in človekove pravice, kot mlad človek, jo izvaja tudi danes tukaj. Na napačnega ste se spravili, res na napačnega. Zelo mi je žal in nikakor ne morem potrditi vaše pobude.
Hvala. Gospod Tanko, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Gospa Klasinc, za nas, za naše delo so podlaga tudi časopisni članki, niso pa podlaga propadli brezplačniki. Kar zadeva razlago arbitražnega sporazuma, ne vem, kako si predsednik Vlade razlaga arbitražni sporazum, če po vsaki javni tribuni, ki jo ima, po vsaki predstaviti pride demanti s hrvaške strani. Po vsaki. In tudi zato želimo razpravo o novih dejstvih, ki so nastala po razpisu zakonodajnega referenduma. Ali zna kdo iz koalicije to razložiti? [[...]] [[oglašanje iz klopi.]] [[...]]Zakaj se to vedno zgodi? In tudi še prej, ko je gospod Potrč govoril. Marsikaj si je privoščil na račun tistih, ki jih gleda vizavi, vidim pa, da ne vidi nazaj ali okrog sebe. Zelo enostavno je imeti dvojna merila. In prav o tem in zaradi tega je tudi ta seja Državnega zbora, ker si predsednik dovoli dvojna merila. In prej sem ga pozval, da lepo pove na osnovi katerih določb ustave in poslovnika ima diskrecijsko pravico, da nekaj ne odredi in na osnovi katerih določb Ustave, Poslovnika ali zakona ne smeta ne Banka Slovenija ne Vlada Republike Slovenije prisluhniti ali poročati Državnemu zboru. Upoštevamo vsa načela oblasti, zato, ker smo napisali v skladu z ustavnimi, poslovniškimi in še ne vem kakšnimi določili, da to storita. Predsednik Državnega zbora še ni odgovoril. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Rožej. [[Ga ni.]] Gospa Rihter, izvolite imate besedo.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Ker so moji predhodniki že dosti povedali, bi mogoče ostala sama pri tistem kar je zelo na začetku omenil oziroma povedal predsednik Državnega zbora, da je po svoji vesti in po svoji odločitvi sprejemal odločitve in tudi deloval v smislu dobrega za ljudi. In če je sklical ta razgovor oziroma razpravo o svoji nezaupnici in jo vključil v dnevni red redne seje, mu lahko verjamem, da je storil dobro delo, saj s tem ni povečal že tako velikega števila izrednih sej, ki bodo, sem prepričana, ob koncu vašega poročila zaradi njihovega števila kot dober uspeh dela opozicije. Želim povedati, ko nas gledajo in poslušajo ljudje, ne nazadnje tisti, ki so nas izvolili in nam zaupali, da opravljamo dobro delo v Državnem zboru, je le-to namen dela Državnega zbora in zaradi tega ne morem podpreti razrešnice predsednika, ker vem, da dela dobro, in predvsem dobro za ljudi. Da je vodenje Državnega zbora v smislu poenotenja, vsaj skušati se poslušati v vsebinah in zadevah, ki so dobre za vse nas, za vse Slovence. Ko sem pregledala magnetograme, vodenje sej in razprave ter pobude predsednika, sem ugotovila, da resnično skuša in velikokrat tudi apelira na vse nas, da bi bili vsaj na trenutke na nekih skupnih točkah pozitivni. To pričakujejo od nas ne nazadnje vsi Slovenci. In to velikokrat verjetno slišite na cesti, doma, v družini, mogoče tudi v tistih družinah, ki so poslale svoje dijake predvčerajšnjim v Ljubljano. Zaradi tega še enkrat pravim, zaupam predsedniku Državnega zbor, v njegovo vodenje in njegove odločitve. Nikakor ne more biti povod za razpravo o njegovi razrešnici odločitev, ali se o tem razpravlja na redni ali izredni seji. Ravnokar ste omenili, kolegi nasproti, da je črpanje za vaše delo, za razpravo in razmišljanje tudi časopisje. Pa bi se sedaj lahko vprašala, kateri časniki in kateri prispevki. Verjetno bomo v bližnji prihodnosti imeli priložnost razpravljati o medijih, saj nas čaka medijska zakonodaja. In tudi tisto, kar prebirajo naši Slovenci, ne nazadnje prebivalci, vendar vsak bere malce drugače; po tem ne nazadnje tudi sodijo in se odločajo. To, o čem mediji pišejo in kakšno poslanstvo imajo, je pa že druga zgodba. Zato bolj zaupam vsem nam, ki tu govorimo jasno in glasno z besedami in se poslušamo. In namen našega predsednika Državnega zbora je bil biti slišan in uslišan, ne nazadnje, za dobrobit vseh nas. Zaradi tega so številke izrednih sej, ki se jih je sedaj nabralo že kar 23, in 17 rednih, lahko za nekoga merilo in verjetno kakšno bitje plati zvona. Vendar na žalost ne morem mimo tega, da je veliko ali pa mogoče celo en sam interes današnje opozicije vzbujati pozornost v času in trenutku, ko bi si želeli, da stopimo skupaj. Da stopimo skupaj v okoliščinah, ko se obetajo dobri časi in ko bi se bilo treba vprašati, kdaj in kako in kaj nas ne nazadnje druži, če nas še sploh kaj. O tem pa se verjetno nekateri zelo velikokrat sprašujemo ko, ne tukaj v Državnem zboru ali pa na cesti, v pogovoru v domačem okolju govorimo z ljudmi in ne nazadnje tudi z nekaterimi poslanci. Je že tako, da se tukaj pogovarjamo v enem jeziku, da se na hodnikih pogovarjamo v drugem jeziku in v okolju v tretjem jeziku. Mršimo ali delamo grimase na obrazu, ampak poglejmo resnici v oči, pa je ne nazadnje res tako. Mislim, da bi bilo dobro ob tej razpravi, današnji zaupnici ali nezaupnici našemu predsedniku Državnega zbora, resnično razmisliti, da govorimo ljudem, ki nas gledajo pred televizijskimi ekrani, resnično odgovoriti, da nekateri zelo želimo, da bi sodelovali in da bi se v ključnih trenutkih ali ne nazadnje vsebinah vsaj malce slišali in se poenotili. Ne nazadnje to od nas pričakujejo ljudje, naši volivci, da bi nam bilo dobro. Veste, Slovenci smo zelo delaven narod, ki veliko da tudi na vrednote v družinskem okolju. Zaradi tega je beganje politike, draženje politike zelo nedobrodošlo in nesimpatično. In tisto kar je vrlina predsednika Gantarja, je pa ravno to, da zna biti oster do nas pozicije in do vas opozicije. Ampak vi tega očitno ne vidite dobro ali ne prepoznate. Sama bi si velikokrat želela, da ne bi bil tako oster do nas predsednik Gantar, tako bi bilo včasih dobro, da bi bil bolj strog do opozicije, ampak moram reči, da sem prvi mandat v Državnem zboru kot poslanka in lahko pri pregledu ali iz izkušenj iz preteklosti ugotovim, da je vodenje predsednika Gantarja zelo zelo uspešno, dobro in zaupanje vredno. Zaradi tega in predvsem zaradi tistih argumentov ali predlogov, ki ste jih v opoziciji tudi dali, nikakor ne morem vzeti niti resno niti argumentirano še manj pa, da bi to prispevalo h kakšnemu boljšemu zaupanju ali pa celo delu v Državnem zboru. Zato v celoti podpiram predsednika Gantarja in verjamem, da bomo končali mandat in v vse tiste uspehe in obljube, ki smo jih dali naši volivcem in volivkam. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Zanoškar? Ga ni. Gospod Kampuš, izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala lepa za besedo. Kolegice in kolegi, spoštovani predsednik! Moje mišljenje je sledeče. Dr. Pavla Gantarja ni potrebno braniti, ker se sam ubrani teh nesmiselnih obtožb z dobrim delom, dobrim vodenjem našega parlamenta Republike Slovenije. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Trofenik, izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Ne bom ponavljal, tudi jaz, predsednik, te ne bom branil. Še manj bom branil ljubljanskega župana, ki sem z njim prebil več kot 10 let v stalnih polemikah na področju športa. Ampak mislim, da je idealna priložnost, ker ni na dnevnem redu, kot so že mnogi ugotovili, predsednik Državnega zbora, ampak stadion Stožice in športna dvorana. In to ima svojo predzgodovino in mislim, da se je o tem treba pogovoriti, ker slovenska javnost zelo malo ve o ozadju. Da ne bom napačno razumljen, osebno mislim, da bi, čeprav sem čustveno vezan na Halo Tivoli, Ljubljana že davno morala imeti še eno ustrezno športno dvorano in da bi Ljubljana že davno morala imeti tudi primeren stadion. Od tu naprej pa imam seveda svoje poglede. Pred slabimi štirimi leti - 22. oktobra 2006 je bil prvi krog lokalnih volitev. V ponedeljek, 23. oktobra, se je zgodil znani telefonski klic, ki je zaukazal varianto B. Kaj je ta varianta B, da ne boste mislili, da govorim o kakšnih vojaških ali policijskih odločitvah. To je bila varianta spremembe zakona o financiranju občin, ki je bil sprejet na izredni seji 17. novembra 2006 in ki je Ljubljani v cenah 2006 namesto pripadajočih 131 in pol milijonov evrov prisodil, da ima Ljubljana dovolj 95 milijonov evrov. Kar na startu je Ljubljana izgubila 30 milijonov evrov. To je bistvo. Do takrat je Ljubljana, ki ustvari 21 do 22% v masi slovenske dohodnine, ustrezni delež v deležu tudi dobivala. Ljubljana predstavlja 13% slovenskega prebivalstva, nova zakonska rešitev pa ji je prisodila samo 11-procentni delež potrebnih sredstev. Danes maturantje poskušajo postaviti nek rekord z udeležbo za neko knjigo, ampak mislim - mi imamo en rekord, ki bi moral biti že davno v tej knjigi: ni prestolnice v Evropi, kjer bi razpoložljiva finančna sredstva po zakonu znašala 83% povprečja, priznano za področje občin. Te prestolnice v Evropi ni, oprostite! Najmanj pa v tisti Evropi, ki si jo mi predstavljamo. Najbližji na severni strani imajo 2,33-kratnik na povprečje, ne pa 83. In tu je bistvo. Nekdo se je odločil kaznovati Ljubljano zato, ker si je izbrala nesimpatičnega, za nekoga, župana, istočasno je pa kot kolateralno škodo kaznoval Maribor, Celje, Kranj, Koper, da ne naštevam naprej. Nekateri smo imeli to srečo ali pa nesrečo, da smo takih športnih dvoran več gradili. Osebno imam izkušnjo iz obdobja Milke Planinc, 100% prepoved iz javnih sredstev. Ampak takrat smo prepričali ljudi za samoprispevek in športna dvorana je nastala. Ob novi državi ni bilo denarja, pa smo si izmislili občinske obveznice, pa smo tudi dvorano zgradili. Danes to ni možno. Danes je edina oblika to nesrečno javno-zasebno partnerstvo. Zanimivo, predlagatelji nič ne kritizirate ta nesrečni zakon, ki vam ga je uspelo spraviti skozi Državni zbor v svojem mandatu in nam vsem skupaj ni v čast. In kot sem rekel kolegu Černaču, ko je očital, da ne želimo razpravljati, z veseljem bi razpravljali o pogodbi o javno-zasebnem partnerstvu, o Stožicah. Vsi instrumenti in vse proceduralne možnosti so bile, da bi to pripeljali na dnevni red pristojnega delovnega telesa ali pa še koga. Ne, tega enostavno niste želeli. Želeli ste, da razpravljamo o potencialnem kreditu. Jaz se strinjam v zelo malem delu z vami, da zna biti problematično, če bi se nekdo odločil za kreditiranje tega projekta v tem trenutku. To ni bilo problematično pred dvema letoma ali tremi leti, ko so se za projekt odločali v nekih drugih razmerah. Danes pa sem prepričan, ne glede na te politične pritiske, da resna banka pri takih razmerah kot imamo podatke pa informacije, če so objektivne, da zaradi tako vprašljivega javno-zasebnega partnerstva, ki je pa zakonito, ker imamo tako slab zakon in tako vprašljiv zakon, za katerega strokovnjaki rečejo, da bi bilo najlepše, če bi se hitro od njega poslovili. Seveda potem bi morali obravnavati v Državnem zboru še vsaj sto pogodb ali pa več, po Sloveniji, ki so po obsegu sicer po vrednosti manjše, so pa enake ali pa še bolj problematične. In v tistem delu bi bilo možno razpravljati v Državnem zboru, kot predstavniku lastnika, če hočete, če bi neka potencialna banka odobrila kredit. Vendar ta kredit se ni zgodil. Jaz dvomim, da se sploh bo zgradil in še mogoče s kakšnega drugega vidika. Temeljni problem je v tem, da je nekdo prestolnici in drugim mestom v Sloveniji vzel tisto minimalno finančno avtonomijo, v okviru katere bi lahko peljali take ali drugačne objekte z vso svojo odgovornostjo. In moram jasno poudariti, da zdaj in vedno, ko bo to prišlo na dnevni red, bom nasprotoval, da bi kjerkoli država gradila dvorano ali stadion, čeprav se je to v preteklosti dogajalo, da so se posamezni ministri lahko slikali ob udeležbi države, ker to enostavno ni primer. Spomnimo se, da olimpijske igre organizirajo mesta, ne države, in da ni nobenega razloga. Sedanji koaliciji pa tudi ni v čast, da ni ustrezno reagirala na tako nesprejemljiv zakon. Tisti zakon o glavnem mestu, se strijam, ni v čast državi in tej koaliciji in ga osebno jemljem kot neustrezno reakcijo na nedovoljen poseg v javne finance. Seveda to nima nobene zveze z današnjo točko, da bi bil to razlog za razrešitev predsednika, zato o tem ne bom govoril, pa o drugih osebah tudi ne. Kar se pa tiče tistih poslovniških, pa samo en stavek. Ti očitki so možni, ker je poslovnik za moj okus katastrofalno slab. Vendar, spoštovani podpisniki, vsaj komu izmed podpisnikov bi pa smelo biti manj nerodno, če bi se spomnil nekaterih dogodkov iz prejšnjega mandata, ko je prišlo do prirejanja stenogramov, da bi branili svojo ministrico, ki ni upala skozi vrata in še kaj in ko ste nas nekatere utišali, naj bomo rajši tiho, ker pametni utihnejo, samo da ste branili nedovoljene skoke ali pa če hočete incidente svojih koalicijskih partnerjev. Vsaj tistim bi moralo biti pri takem podpisu tudi nerodno. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Tanko, izvolite.
Hvala lepa. Mogoče bi bila ta sodba, obtožba kolege Trofenika na mestu, če ne bi on bil tisti, ki je v Državnem zboru prebral zapisnik seje svojega delovnega telesa, ki je bil potvorjen, ki ni bil skladen niti z glasovanjem, niti z vsebino. Ia to smo opozorili tudi na Kolegiju Državnega zbora, tudi tukaj in tako naprej. Še ena zadeva je bila, spoštovani Trofenik. Ne dolgo tega nazaj ste obravnavali zahtevo za izredno sejo in zamenjali besedilo pri zahtevi za izredno sejo. Ni se ujemalo besedilo. Zelo težko sprejemamo kritike od tistih, ki ste to storili že v tem mandatu dvakrat v zelo kratkem času, enkrat pri zakonu o Pomurju, enkrat pa pri zahtevi za izredno sejo, ki so jo sklicali gospod Anderlič in ostali. Žal, tako je. In nima smisla graditi potem svojih interpretacij, svojih obtožb ali pa kritik na tiste, ki smo nekaj predlagali, če sam evidentno storiš tak diskurz. Take manipulacije se v tem Državnem zboru še ni privoščil noben poslanec in noben predsednik delovnega telesa.
Hvala. Želite repliko? Izvolite, gospod Trofenik.
Ta zadnji stavekmanipulacij je vam lasten in ga sam sebi pripišete. In nehajte podtikati, da sem jaz naredil edino napako, da sem podpisal zapisnik, v katerem je bila napaka. In to odgovornost poskušate meni pritakniti. Da bi pa jaz zamenjal to, kar ste zdaj govorili, kakšen tekst, zlasti pa v zakonu o Pomurju. Vam gre za drugo, ker pripadate poslanski skupini, ki se je v Pomurju hotela pohvaliti, da ima zasluge za sprejem tega zakona. To so teksti, ko so vam pisali kolegi tudi zahvale. Niste pa bili niti na seji odbora, in se prepričajte, ker en sam vaš predstavnik je bil na seji odbora na tisti nočni. In nehajte manipulirati. To je vaša manipulacija. Ker ko vam zmanjkuje argumentov, udarite z argumenti proti mojim trditvami, kaj ste napravili z zakonom en dan po volitvah leta 2006.
Hvala. Gospod Tanko, razprava, replike na repliko ni. Ampak kot predlagatelj.
Hvala lepa. Spoštovani gospod Trofenik. Ne vem, kaj ste storili z Zakonom o Pomurju. Čeprav ste bili pokriti tudi s stališči svojih kolegov iz poslanskih skupin koalicije. Vendar dejstvo je, da ste zjutraj tukaj prebrali besedilo in šest napak je bilo v tistem dopolnjenem predlogu zakona. Šest napak. Žal so se notri našle vsebine, ki niso bile pokrite niti z glasovanjem, ker se je izglasovala drugačna rešitev, kot je bila v dopolnjenem predlogu zakona. Kdo je tu delal napake, ne vem, ampak odgovorni ste pa vi, ker ste predsednik delovnega telesa in dobite nagrado in plačo za to.
Izvolite, gospod Trofenik.
[[Začel govoriti brez mikrofona]] [[...]]in namen, ampak ste se zlagali. V zakonu ni bilo nobene napake, napake so bile v zapisniku, ki jih je povzročila služba. Ker so morali zaposleni delati, vprašajte jih, koliko ur - čez 30 ur neprenehoma.
Hvala. Besedo ima gospa Jeraj.
Hvala lepa za besedo. Če ne bi znali toliko stvari zakomplicirati, bi lahko rekli, da je stvar zelo enostavna. Poslovnik določa načine in postopke, kako, kdaj in na kakšen način se skliče izredna ali redna seja. In če so poslovniške zahteve izpolnjene s strani poslancev, potem taka seja tudi mora biti sklicana. Jasno je, kakšne so možnosti, kakšni so vzvodi, da nadzoruje koalicijo in Vlado tudi opozicija. Teh stvari se je pač treba držati in ne spreminjati, kakor se komu zljubi. Predhodniki so že povedali, zakaj smo dali predlog za zamenjavo predsednika Državnega zbora oziroma zakaj mislimo, da svojega dela ne opravlja dobro. Ni pa bilo omenjen še nek dogodek oziroma problem, na katerega smo naleteli. Ko smo obravnavali oziroma še vedno obravnavamo Družinski zakonik, za katerega radi rečemo, da gre za ključni zakon s področja družinske zakonodaje, in ker je bil interes javnosti zelo velik, da bi bili prisotni na seji Odbora za delo, družino, socialne zadeve in invalide, smo v naši poslanski skupini predsedniku Državnega zbora posredovali predlog, da bi bila seja v tem prostoru, kajti v dvorani na Tomšičevi ni prostora za vse, ki bi želeli seji prisostvovati - naše delo pa je tudi javno, zato mora biti omogočena prisotnost strokovni javnosti -, vendar je bilo to onemogočeno. Predsednik je na prvi dopis odgovoril, da ta prostor ni temu namenjen, pač pa le plenarnim zasedanjem, kljub temu, da vemo, da se mnogo stvari dogaja v tej dvorani, pa nimajo statusa plenarnega zasedanja Državnega zbora. In ko je bila seja prestavljena, smo ponovno predlagali, pa na ta drugi dopis nismo dobili niti odgovora s strani predsednika Državnega zbora. To, da se želimo o nekaterih stvareh pogovarjati, in mislimo, da je tako tudi prav, da to želimo. Prej je bilo omenjeno, kakšni krediti so se dajali in kaj vse so banke počele v prejšnjem mandatu. Če bi bilo temu res tako, bi najbrž takratna opozicija sklicala izredno sejo, predlagala, da se stvari razčistijo, sicer pa tega danes ne morete govoriti. Imeli smo pa cel kup izrednih sej na razne teme, vezane samo na časopisne članke ali pa še kaj manj. Naša skrb je v tem, da se nam ne zgodi še ena afera, ki jih je v tej vladi polno, in ne bi bilo nič novega. Če niso vpleteni člani vlade, so pa njihovi bližnji prijatelji. In tudi v tem primeru, kot vse kaže, v primeru Stožice, se nam lahko zgodi kaj podobnega. Sedaj prihajajo podatki, kako se stvari ne plačujejo, kako sodelujejo prijatelji, ki jih je gospod Jankovič reševal pri nekih zadevah. Omenjena je bila tudi preiskovalna komisija, ki jo vodim, kaj da smo na preiskovalni komisiji počeli ali ne, ali smo učinkoviti ali nismo. Kaj smo vprašali gospoda Jankoviča, je seveda stvar komisije, članov komisije, in zagotovo ga še kaj bomo povprašali. O Stožicah ga res nismo, ker vseh podatkov nismo imeli. Vendar pa očitno nismo tako neučinkoviti, kajti za magnetograme je že zaprosil gospod Kos in se bo očitno protikorupcijska komisija s tem ukvarjala, torej za magnetograme zaslišanj, celo predsednika Državnega zbora izredno zanima, kaj se dogaja na naši preiskovalni komisiji, posredoval mi je dopis, da želi vse podatke in dokumente, ki zadevajo njegovega strankarskega predsednika gospoda Golobiča, tako da očitno podpira naše delo in si želi, da čim bolj opravimo vse te stvari. In tudi z drugimi stvarmi, ki so bile tukaj očitane, se bomo ukvarjali, s pediatrično, pa še s čim prav gotovo, ker je to v načrtu preiskovalne komisije in bomo to tudi naredili. Mi nimamo težav s stadionom, imamo pa težave s tem, da se zadeve lotevamo na tak način, ne mi, ampak ljubljanski župan. On je predstavili to kot projekt, ki temelji na javno-zasebnem partnerstvu. Potem je ugotovil, da iz tega javno-zasebnega partnerstva, za katerega je sprejel akt v mestnem svetu, v katerem 3. člen govori: "Zasebni partner bo moral v celoti zagotoviti financiranje objekta." Potem mu je uspelo zbrati le 40 milijonov, ugotovil je pa oziroma vsi skupaj lahko ugotavljamo, da je bilo finančno načrtovanje gradnje zelo slabo. Začeli so brez kakšnega resnega finančno poslovnega načrta, noben ni točno vedel, koliko bo zadeva stala, še manj pa kakšne finančne vire imajo. Vse je temeljilo na nekih pričakovanjih, kaj bo in kako bo. Najbrž pa vsak doma ve, če dela hišo, da rabi najmanj, kar je, imeti izračun, koliko ga bo to stalo. No in ker so med gradnjo pozabili še na zunanjo in eno notranje pomožno nogometno igrišče, se gradnja povečuje in spet ni noben problem, če zagotovi denar tako, kot je treba. Problem nastane, ko mu državne banke, torej naše skupne obljubijo 150 milijonov pomoči in bomo potem to na koncu reševali mi. Problem je v tem, ker banke imajo hude težave reševati gospodarstvo in dati kredite podjetnikom, ki bi jih res rabili in pametno uporabili. Zaradi tega nas to zanima in zaradi tega smo se hoteli o tem pogovarjati. In jaz sem prepričana, da bi se o tem morali pogovarjati, predsednik Državnega zbora je to preprečil, zato podpiram predlog, ki smo ga dali v naši poslanski skupini.
Hvala. Gospod Levanič. [[Ga ni.]] Gospod Slapnik. [[Ga ni.]] Gospod Luka Juri, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, predsedujoči. Današnja razprava ni presenečenje. Današnja razprava je del širšega scenarija, katerega je konec koncev opozicijska SDS napovedovala že kmalu po začetku tega mandata. Že takoj po začetku našega poslanskega dela, smo bili priče dogodku političnega izsiljevanja, ki mu doslej ni bilo para, ko je SDS pogojevala ratifikacijo sporazuma o vstopu Hrvaške in Albanije v Nato in je to pogojevala z nečim, kar ni imelo nobene zveze s to ratifikacijo in z Natom. Sam sem bil presenečen, da se je tako poslanska skupina, ki jo sestavljajo, sedaj jih tudi bolje poznam, odgovorni in racionalni ljudje, odločila postaviti na kocko mednarodno kredibilnost države le zato, da bi poslance ostalih poslanskih skupin prisilila v to, da o nečem, popolnoma nepovezanim, ne glasujejo po svoji vesti, ampak po vesti SDS. Temu je sicer potem sledila faza, ko je opozicija poskusila pokazati svoj konstruktivni obraz in je predlagala nekaj zakonov in ukrepov, katerim pa nismo oporekali, ker bi bili nelegitimni, ampak zato, ker se nismo strinjali z njihovo vsebino. Drugačen pogled na oblikovanje gospodarstva popolnoma legitimno polje soočanja mnenj, pogledov in argumentov med različnimi političnimi skupinami. Ampak te faze je bilo kmalu konec, ko je prvak SDS napovedal, da nas sedaj čaka čas, ko se bo zgodila ulica in da so temeljne institucije naše države pod vprašanjem, ter da je čas za drugo, najverjetneje je s tem mislil SDS-ovo, republiko. In se je začelo. Kmalu za tem je sledil predlog ustavne obtožbe predsednika republike Danila Türka, v katerem je bil glavni namen rušenje ugleda glavne institucije v državi, najedanje njene legitimnosti, pa ne glede na to, da se je tako v času gospodarskih in posledično socialnih napetosti postavlja pod vprašaj stabilnost celotne države, ki je država vseh nas. Samo zato, ker temu botruje želja po destabilizaciji, v kateri naj bi se opozicija spet dokopala do oblasti. Potem pa kot napovedano se je zgodila ulica. Janša jo je napovedal, predvčerajšnjim se je zgodila. Ampak z ulico ni nič narobe, dokler gre za mirno opozarjanje in soočanje argumentov, vendar ko se ta sprevrže v splošno pijanko in urbano nasilje, pa to ni več ulica, ampak še en napad na stabilnost države in njene institucije, ki so tu zato, da branijo demokracijo, ki ščiti vse nas: opozicijo, koalicijo, rdeče, črne, roza, bele, modre, vse. Sedaj pa, po tem scenariju, zahteva za razrešitev predsednika Državnega zbora, ki se v ta scenarij vklopi kot še ena kocka v mozaiku. Ampak ta mozaik skupaj prikazuje destabilizacijo, izredne razmere, kaos. In to ni v interesu nikogar, niti tistih, ki se na takšen način želijo dokopati do oblasti. Niti tistih. Državni zbor ni vsemogočen. Poslanke in poslanci nismo vsemogočni. Tudi razprava ni vseobsegajoča, saj se o nekaterih zasebnih in poslovnih temah enostavno ne pogovarjamo, ker nimamo te pravice, zato ker nismo vsemogočni. Kako bi izgledalo, če bi zahtevali izredno sejo za razpravo o tem, kakšne so zasebne finance nekoga od poslancev, češ, da želimo vedeti, kam gre javni denar, ki ga ta poslanec dobi preko svoje mesečne plače. Zelo podobno. Kako bi izgledalo, če bi se zahtevala takšna izredna seja? Najverjetneje zelo čudno. Spoštovane kolegice in kolegi! V Državnem zboru velja svoboda govora. Ampak ta svoboda se konča tam, kjer se začne svoboda drugih. Hvala.
Hvala. Gospod Tanko, izvolite.
Hvala lepa. Gospod Juri, kar zadeva povabila ljudi na ulice. Vi ste jih nagnali na ulice, ker ne spoštujete socialnega dialoga. Stavkali so že sindikati v tem mandatu. Sedaj ste prignali na ulice študente in še marsikaj se bo morda zgodilo skozi te zadeve. Med njimi je bil velik podpornih teh študentskih nemirov in tudi vaš nekdanji poslanski kandidat gospod Semolič iz SD-ja, na vaši listi je bil. In pa nekateri vaši člani podmladka so bili zelo prepoznavni. Ko pa govorite o tem, kako bi skrbeli lahko bolj za porabo sredstev, se pa spomnite na kakšen javni razpis že v tem mandatu, ko so nekateri samo zato morda, ker so poslanci, preskočili nekaj 10 ali pa celo 100 mest vrstnega reda, in so dobili potem po pritožbi sofinanciran kakšen program. Žal so to tudi poslanci v Državnem zboru. In o uporabi teh javnih sredstev, spoštovani kolega Juri, bo verjetno treba odpreti kakšno razpravo v Državnem zboru. Ker gre za javna sredstva, ker je šlo za razpise, za težke spremembe pri razpisih, za prekoračitev, preskoke sto in več mest po uspeli pritožbi znotraj koalicije. To pa so javna sredstva in o tem predlagam, da tudi sami pripravite kakšno zahtevo za razpravo. Hvala lepa.
Hvala. Želite repliko? Izvolite.
Ni nobene težave v ulici. Dokler je ulica normalno soočenje nekaterih argumentov. Ko pa ulica postane nasilje, ko niti sami ne moremo več opravljati svojega dela, je to problem. In vemo, da nekateri so pozivali na ulice, ne k dialogu, ampak na ulice. Socialni dialog je tako odprt, kot še ni bil. Odgovor vlade je bil zelo jasen, dialog s študenti se nadaljuje, če imajo predloge. Verjetno so bili tudi v vaši poslanski skupini. V naši so bili. Naš odgovor, ko so bili pri nas, je bil, čakamo na konkretne predloge. Šel sem pogledat, če je bil mogoče kakšen predlog nalepljen na kakšnih od granitnih kock, ki so prišle v Državni zbor, pa niti tam ga ni bilo. Doslej, edino kritiko, argumentirano kritiko, ki smo jo dobili, so bile granitne kocke. Čakamo na konkretne predloge, kajti dialog rabi dva sogovornika. Če drugi, namesto da pride na pogovor, nate meče kamne, je ta dialog težak. Kar pa se tiče ostalih vprašanj, ki se odpirajo pri katerikoli uporabi javnih sredstev, to, kar govorimo o javnih sredstvih, je vse legitimno in odprto. In čakam, pričakujem, da katerikoli vprašanje v povezavi s tem, če obstaja, da se tudi pojasni. Kolikor jaz vem, pri vseh postopkih vedno potekajo jasno postavljene poti, kjer se sredstva dodeljujejo, in se tudi lahko odvzamejo, če niso pravilno koriščena. In sam sem tudi tega mnenja, da je treba sredstva, če niso pravilno koriščena, tudi odvzeti. In če bodo obstajali argumenti za katerikoli odvzemanje katerihkoli sredstev in bodo ti argumenti seveda zasnovani, formalizirani, jaz mislim, da jih bo treba v popolnosti spoštovati. Hvala.
Hvala. Želite besedo? Izvolite, gospod Tanko.
Hvala lepa. Glede socialnega dialoga. Ko smo sprejemali proračun za leto 2010 in 2011, je Vlada vložila interventni zakon po nujnem postopku - gospod predsednik se bo sigurno spomnil, ki ni bil usklajen s socialnimi partnerji. Kljub temu, da je bil to nujni postopek ni hotel dati na glasovanje nujnega postopka in nismo ga obravnavali na prvi naslednji seji, kot je bilo to zahtevano. Danes smo imeli srečanje v naši poslanski skupini s predstavniki sindikatov, ki so povedali, kako poteka ta socialni dialog, nihče jih nima za mar, jih ne sprejme, jih ne posluša. Ni socialni dialog tisto, kar predsednik Vlade pove, smo se srečali, fotografirali in smo šli vsak k sebi. Socialni dialog je pogovor, je dogovor. In tega ni: ne s študenti, ne z upokojenci, ne z zaposlenimi in ne z delodajalci, ne z nobenim. Socialni dialog ni fototermin. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Sajovic.
Hvala lepa, gospod predsedujoči, za besedo. Moram reči, da je res zanimiva, strpna razprava vredna slovenskega parlamenta, v kateri se je v politični predvolilni lonec s to enolončnico zamešalo že marsikaj. Pa pojdimo lepo po vrsti. Najprej, kar se tiče našega predsednika gospoda Gantarja. Jaz moram reči, da za vsako državo ima zastava, grb, himna nek večji simbolni pomen. Tako ga ima tudi parlament za državo in tudi njegov predsednik. In njegov predsednik že po sami funkciji ni seveda cunja ali pa metla, s katero bi se pometalo prah in pa smeti. Še posebej pa, če ima človek svojo hrbtenico, svojo preteklost, zgodovino in moram reči, da sem na gospoda Gantarja kot poslanec ponosen, zadovoljen, da je moj kapitan iz različnih razlogov. Pa naj jih naštejem nekaj. Eden, tisti zadnji, je bil gotovo njegov umirjen in pa odmerjen nastop ob demonstracijah, zadnjih ta teden, ki so bile nek simbolen napad na parlament. Res da čuden. Zakon, ki je bil napaden in na katerega so nam z granitnim dialogom odgovorili z druge strani, sploh še ni bil v parlamentu. Saj se s tem zakonom parlament ne ukvarja, pa se je kljub vsemu zgodilo, kar se je zgodilo. Tudi minister Svetlik je večkrat jasno in glasno povedal, da je dialog še mogoč in je tudi postavil rok, do kdaj. Do takrat, ko bo zakon sprejet na Vladi, je to mogoče. Drugič, spomnim se obdobja, ko je bil gospod Gantar minister za okolje in prostor. Najbrž se bo marsikdo z menoj strinjal, da edini pravi okoljski minister, ki je probleme razumel in reševal, ki je mandat zaključil in pa dokončal. In jaz sem prepričan, da bo seveda do konca mandata to vlogo opravljal še naprej. Druga pomembna začimba v tem loncu je stadion. Gospod Janković je obljubil, da bomo na tem stadionu igrali junija, julija, ampak jaz sem vesel, da se na tem stadionu igra že sedaj. Da je dobil pomen in pa pozornost, kot si jo zasluži. Zagotovo, če bomo imeli še kdaj priliko igrati kakšno tako tekmo, kot je bila tista z Rusijo v Mariboru, sem prepričan, da nas bo na tem stadionu v glavnem mestu petkrat toliko. In če hočemo biti evropsko primerljivi, potem sem vesel, da se ta stadion z vso vzporedno strukturo še gradi. Da je seveda to investicija s katero parlament nima veliko skupnega, sem pa prepričan, da bo na otvoritvi tudi veliko kritikov te zgodbe, pa tudi tistih iz občinskega sveta, mestnega ljubljanskega namreč, ki so vseskozi kurili grmado, da se to ne bi zgodilo. Vesel sem in pa ponosen, da bo Slovenija dobila takšen objekt, ker si ga tudi zasluži. V začetku je bilo neko zanimivo stališče večkrat izrečeno, da se investicija v ta stadion ne bo nikdar in nikoli povrnila. Ja pa poslušajte, ljudje in gospodje, pa saj niso športni objekti nekaj, kar bi se moralo povrniti. Športni objekti vračajo svoj vložek z pozornostjo, s tem da tam občanke in občani nabirajo kondicijo, zdravje in pa da seveda tudi v skladu s svojimi željami in pa potrebami izkoristijo svoj prosti čas. Jaz sem ponosen tudi na Planico, pa se tudi nikdar ni nikoli ne bo finančno povrnila, pa na vsako še tako majhno šolsko ali športno igrišče, ki ga zgradimo v tej državi, ki tudi nikdar in nikoli [[...]]
Samo moment gospod Sajovic. Prosim poslanke in poslance, da se nekoliko umirite.
Hvala lepa. Pa tudi na vsako otroško in pa športno igrišče, ki se zgradi v tej državi in zgradi se jih veliko, pa so tudi investicije, so investicije v ljudi, ni pa seveda to bančna ali pa depozitarna naložba, ki bi prinašala depozit ali pa se vračala. Naslednja sestavina te današnje politične enolončnice je ljubljanski župan gospod Janković. Jaz sem prepričan, da marsikoga straši način in pa pot, s katero je prišel na ta položaj. Bil je demokratično, neposredno izvoljen. Velika večina tistih, ki so in sedijo in bodo sedeli v državnem parlamentu te prilike neposredne izvolitve in pa pomena tega ne bo nikdar in pa nikoli občutila, kajti v številnih občinah so težav z županskimi kandidati, tudi v Ljubljani se še kar pridno skrivajo. Neposredna izvolitev, kot jo imamo slovenski župani, kot jo ima predsednik slovenske države, pomeni poudarjeno, podčrtano zaupanje občank, občanov ali pa državljank in državljanov. In ko prebiramo štiriletne javnomnenjske ankete, je zadovoljstvo občank in občanov Ljubljane z njihovim županom solidno. Dajejo mu priznanje, dajejo mu solidne ocene in marsikaj se je rešilo. Na eni strani se seveda našteva, kaj od njegovih predvolilnih obljub ni bilo narejeno, na drugi strani se pa seveda vsak njegov uspeh, vsak rezultat, in veliko jih je, pospremi z nagajanjem, politično grajo in pa še čem. Enostavno to ni prava pot, tudi o tej zgodbi tega stadiona bodo svoje povedali Ljubljančani in Ljubljančanke 10. oktobra. Če se bo pojavil kdo, ne glede na to, iz katere stranke in bo dosegel večje zaupanje, mu bomo, seveda, čestitali. Na drugi strani se postavlja simbolna vloga - očitno velik del slovenske opozicijske politike glavnega mesta ne mara. Zavisten je do pridobitev, kot je eno normalno, sodobno, evropsko primerljivo nogometno igrišče. V Sloveniji bomo imeli takega, dva tri primerljive. In odnos do glavnega mesta, do bele Ljubljane, do enega od simbola Slovenk in Slovencev, tudi mene boli. Vsi bi radi imeli maksimalen standard v vseh slovenskih občinah, ampak so številne funkcije, ki jih v imenu in za račun in tudi za storitev ter za korist vseh Slovenk in Slovencev upravljajo v Ljubljani. In zato imajo glavna mesta nek specifičen in nek poseben pomen. Ne nazadnje sem vesel tudi relativne treznosti v tej razpravi, da je od več kot 30 podpisnikov v današnji razpravi prisotnih, recimo, kdaj manj, kdaj pa nekoliko več kot 10. Vsi ostali so že spoznali, za kaj gre. Gre za ugled tega parlamenta, gre za ugled našega predsednika. Vesel sem tudi drže številnih strank, recimo, tudi Slovenske ljudske stranke, ki je znala oceniti primernost tega trenutka, da ne gre za preprost političen obračun, ampak da gre za nekaj več. Gre za ugled parlamenta in za ugled Slovenije. Zato take politikantske razrešitve ne želim podreti. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Urh, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Ne glede na to, da poslanci DeSUS in stranka mnogokrat ali pa včasih nismo enotnega mnenja v koaliciji, vendar se stvari uredijo, smo po tej zahtevi za zamenjavo predsednika Državnega zbora popolnoma enotni in sem trdno prepričan, da je bila ta zahteva s strani nekaterih opozicijskih strank strel v prazno. Ali če rečem, granitna kocka to rajžo ni zadela. Ker smo ljudje pač ljudje, taki kot smo, tudi lahko kdaj kaj zgrešimo. Vendar sem trdno prepričan, da najbolj greši tisti, ki nič ne dela. Zadnje čase so v Sloveniji od nekaterih vidnih politikov pozivi preko medijev za ljudi, da gredo na ulico ali za kolaboracijo ali karkoli. Se moramo kar resno zamisliti, kaj se v tej družbi dogaja. Parlament je svetinja države. Povsod po svetu je to nekaj izrednega, in to je tudi pri nas. Primerjam ga približno tako, kot bi katoliški verniki v Vatikanu metali kamenje na cerkev svetega Petra, tako se je zadnjič zgodilo tudi v našem parlamentu. Zelo težko me bo nekdo prepričal, da dijaki in študentje vedo, v kateri pisarni sedi predsednik Državnega zbora. Štiri granitne kocke so padle v četrtem nadstropju, nekdo mora zelo močno in dobro poznati to stvar. Mogoče pa so bile tudi želje, da današnje seje ne bi bilo. Poglejte, gospod predsednik, jaz vem in tudi vemo, da zelo korektno in pošteno vodite te seje Državnega zbora, prav tako tudi ostali trije podpredsedniki. Velikokrat padejo v tem domu žaljive, če ne celo sovražne besede, vendar do sedaj ste jih korektno vedno rešili, kar pa ni odlika vsakega izmed nas. Tako vam, spoštovani gospod predsednik, želim, bom rekel, kar čestitam za dosedanje vodenje. Želim, da s pokončno držo, tako kot ste do sedaj, vodite Državni zbor še naprej. Poslanci DeSUS-a vas podpiramo. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Presečnik. [[Se odpoveduje.]] Gospa Cvetka Zalokar Oražem, ni prav veliko časa. [[Ne.]] Gospod Vizjak, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Kolegice in kolegi! Razrešitev predsednika parlamenta je predlagana, ker predsednik ni sklical izredne seje Državnega zbora kljub temu, kljub ustrezni zahtevi. Predsednik Državnega zbora je bil mnenja, da razprava o dodeljevanju kreditov banke v večinski državni lasti zasebnim podjetjem ali pa konzorciju zasebnih podjetij ni predmet diskusije v tej hiši. V opoziciji smo nasprotno mnenja, da je financiranje tveganih projektov s posredno ali neposredno davkoplačevalskim denarjem še kako predmet razprave v Državnem zboru. Ko smo se soočili z gospodarsko in finančno krizo, s posledicami krize, ko se soočamo z rušilnimi posledicami za Evropo in evro, tako imenovanega grškega primera, se zavedamo, da je bilo doslej vse premalo nadzora nad javnimi financami, ne nazadnje tudi nad upravljanjem javnih financ, tako posredno kot neposredno. Sedaj se svet in Evropa ukvarjata s tem, kako pravočasno detektirati napačne trende, napačne odločitve, kako preprečiti rušilne scenarije, ki smo jim priča. Ko se zgodijo, je prepozno in takrat tarnati, ja, zatajili so kontrolni mehanizmi, ni bilo pravnega nadzora, torej denar je spolzel, kljub temu, da smo vsi delali v najboljši možni meri, zgodil pa se je črn scenarij. Spoštovani, pristajati na tako nojevsko politiko in držati glavo v pesek, je enostavno preenostavno in lahko dolgoročno pogubno. Tukaj smo danes poslušali tudi celo kopico razprav, češ normalno, saj ne more biti investicija v športno infrastrukturo donosna, ampak to sploh ni problem, spoštovani kolegi in spoštovani gospod Sajovic. To sploh ni problem. Sploh ni problem, zavedamo se, da je še premalo javnega denarja bilo verjetno danega za izgradnjo prepotrebnega športnega, nogometnega štadiona v Stožicah in tako večnamenske dvorane. Tudi v mandatu prejšnje vlade, prejšnja vlada je uvrstila ta športni park, sicer v nekoliko drugačni obliki, v resolucijo nacionalnih projektov, za njega je zagotovila celo denar v državnem proračunu. To sploh ni problem. Problem je, da je ta projekt tesno povezan tudi s čisto komercialnim, profitnim gospodarskim projektom izgradnje trgovskega središča. In sprva je bil za ta komercialni projekt, ki je tesno povezan, saj je oboje na zemljišču Mestne občine Ljubljana, mestni svetniki so se odločili, da gredo v javno-zasebno partnerstvo, in verjetno so se legitimno odločili, da je njihova prioriteta poslovno-športni center Stožice, ne pa, na primer, urejanje prometa v Ljubljani in ostali, socialni, kulturni in drugi projekti, ki jih je ničkoliko v Ljubljani. V redu, nobeden od opozicije in sklicateljev te izredne seje nima nič proti temu, je pač legitimna odločitev Ljubljančanov, da to želijo imeti in da bodo svoj javni denar v to dali. V redu, tudi to ni problem. Problem nastopi, ker se podre finančna konstrukcija za zasebni, komercialni del projekta, ko izstopi Delta iz prvotnega konzorcija Grep. Takrat nastane vrzel v višini krepko več kot 100 milijonov evrov, 150 milijonov evrov, če ne 200 milijonov evrov. Tudi investicija se v času izvajanja podraži. In takrat se mrzlično začne iskati denar namesto tega investitorja. In takrat, seveda, se komercialne banke, kjer država nima ključnega vpliva, tega vročega kostanja otepajo. Ne nazadnje ste lahko zasledili tudi citate zelo znanih slovenskih bančnikov, ki so na sedežu drugih, zasebnih bank. Torej, ko nihče na ekonomsko upravičenih osnovah ne želi financirati tega projekta, se pokliče državno banko, ki je prestreljena s politiko. Spomnimo se, kako ste kadrirali predsednika uprave Nove Ljubljanske banke, imenovali ste izvoljenega poslanca na to mesto in ga je torej politika pripeljala na čelo uprave NLB. In ga je politika razrešila z vodilnega mesta v NLB. In pripeljali ste drugega človeka na to mesto v Novi Ljubljanski banki. Namreč, ne pozabiti, politika imenuje večino v nadzorni svet in nadzorni svet potem postavlja uprava. Torej, ko se je začel vršiti pritisk na Novo Ljubljansko banko, češ, financirajte končno ta političen projekt - kajti, oprostite, ne mi reči, da izgradnja športnega in poslovnega središča Stožice ni političen projekt, to je političen projekt gospoda Jankovića in verjetno vladajoče koalicije -, torej, ko ste videli, da vam finančna konstrukcija stoji na trhlih nogah, se je poklicalo tiste, ki morajo pomagati, in to je državna banka. Če bi bila državna banka koalicijska banka, ne bi imel nič proti - plačajte in nosite posledice. Ker je pa državna banka banka vseh državljanov, vseh davkoplačevalcev, in hodi s predlogi tako v parlament kot še marsikam za dokapitalizacijo - mimogrede, na Komisiji za nadzor javnih financ je predsednik uprave Nove Ljubljanske banke povedal, da potrebujejo 100 in več milijonov dokapitalizacije. Torej, ko se pa ta banka po eni strani spogleduje s tveganimi naložbami, ki jih nihče drug ne želi, hkrati pa prosi davkoplačevalce, dajte denar za dokapitalizacijo, oprostite, spoštovani predsednik parlamenta, tu pa prihaja tudi pristojnost Državnega zbora. Če pa mislite, da ne prihaja, potem je pa zaradi takih razmišljanj, ki jih je bilo nekaj sto verjetno doslej v Evropi in svetu, prišlo do zloma gospodarstva, finančne krize in grškega scenarija. In če bo takih razmišljanj še več, bo takih zlomov še več in plačali bodo - veste, kdo? Ne mi tule, v parlamentu, mi ne bomo plačali, plačali bodo tisti ljudje, ki so najbolj ranljivi v državi, to so ljudje z najnižjimi plačami, ki že zdaj težko živijo in bodo morali kriti te zmote politike. Plačali bodo upokojenci in ne nazadnje tudi študentje, pa ne tisti študentje, ki so metali kocke. Tistih 99% študentov, ki ni metalo kock in tudi jajc ne. Torej želim vam povedati, da je še kako pomembno, da bi se končno zavedali, da je v parlamentu skrb za javne finance, za stabilnost javnih financ. Preprečili ste tudi, kasneje, obravnavo te točke na Komisiji za nadzor javnih financ, ker je bila večina oziroma pol pol je bilo glasovanje in ni bila izglasovana uvrstitev te točke na sejo dnevnega reda. Torej menim, da ste neopravičeno zavrgli in vrgli to razpravo iz te hiše.
Hvala. Gospod Sajovic, ja, želite repliko?
Hvala lepa. Sem vesel, da me je poslanski kolega omenil, da lahko človek odgovori na kakšno vprašanje. In vesel sem, da se strinjamo, da podpiramo izgradnjo igrišč, da se strinjamo o tem, da se športni objekti finančno sami ne pokrivajo. Da boste to vašo trditev od začetka iz obrazložitve razumeli, je treba pogledati magnetograme vaših sodelavcev, eden od njih, pa ga nočem imenovati, je to vehementno zagovarjal v enem od prvih uvodnih nastopov. Ne morem se pa strinjati, da je projekt, ki je nacionalnega pomena, političen projekt. Če imamo reprezentanco, ki igra na svetovnem prvenstvu v Južni Afriki, in nima kje igrati, potem mislim, da je to vseslovenski problem. Zavedati se je treba tudi dejstva, da se je izgradnja štadiona začela v nekem drugem, drugačnem času, da je imela takrat široko finančno podporo, in da je izgradnja tega objekta danes tako daleč, da jo je preprosto treba zaključiti in objekt predati funkciji in namenu, za katerega je bil zgrajen. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Kontič.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Ne bom govoril o tem, kje stadion je, kje stadion naj bi bil, kaj bi bilo najprimerneje. V Ljubljani so se pač odločili tako, kot so se odločili in spoštujem njihovo voljo. V uvodu, v imenu poslanske skupine sem naštel razloge, zakaj ni moč podpreti zahteve za razrešitev predsednika Državnega zbora. Kolegice in kolegi iz poslanske skupine so v svojih razpravah dopolnili to uvodno predstavitev, nanizali argumente proti, hkrati pa so se zagovorniki razrešitve predsednika Državnega zbora trudili prepričati nas, da imajo prav. Naj povem, da je razrešitev, ne bom povedal nič novega, da je razrešitev, predsednika Državnega zbora resna zadeva, ki bi se zgodila prvič v času parlamentarne demokracije v Sloveniji in ta razrešitev ne more temeljiti na argumentih, pa še te bi skoraj dali v navednice, ki so jih predlagatelji navedli. Tudi danes je šlo zgolj še za eno predstavo, na podlagi katere želite na koncu požeti aplavz. Dvomim, da ste bili danes v tem uspešni, dvomim pa tudi, da boste s tem zadovoljni, da se bo ta zgodba nadaljevala tudi v prihodnje. Glede vsebine, o kateri govorite in ste jo omenjali tudi v razpravi, kot razlog za to, da predsednik ni želel te vsebine, za katero vi mislite, da bi jo Državni zbor moral obravnavati, predsednik pa ugotavlja, da to ne sodi v pristojnost Državnega zbora, da bi pač zaradi tega razrešili predsednika. Želel pa sem povedati to, da je v ta namen imel namen razrešitve predsednika Državnega zbora, ampak k razjasnitvi zadev v zvezi z investitorstvom je bila ustanovljena preiskovalna komisija, ki ima vse možnosti, da ugotavlja tudi politično odgovornost in upam, da ste pri delu uspešni bolj, kot pri nizanju argumentov za razrešitev predsednika Državnega zbora. Torej, na podlagi razprav, ki smo jih danes slišali in najavljene zahteve po razrešitvi, argumentirane na dveh straneh dopisa, vam v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov, da nismo spremenili stališča, ki je bilo napovedano v uvodu k tej razpravi. Poslanke in poslanci Socialnih demokratov bomo soglasno zavrnili predlog za razrešitev predsednika Državnega zbora. Hvale lepa.
Hvala. Besedo ima gospod predsednik dr. Gantar, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Zdaj, ob zaključku komentarjev, naj vas že vnaprej razveselim, da ne bom porabil preostalih 29 minut, ki jih imam še na razpolago. Pa vendarle, na nekatere stvari moram odgovoriti, zato, ker sem pač spodoben človek, čeprav mi ne bi bilo treba. Prva stvar, ki je. Postavljeno mi je bilo vprašanje s strani poslanskega kolega in vodje Poslanske skupine SDS gospoda Tanka, na podlagi katerega člena Poslovnika sem zavrnil kar osem sej Državnega zbora. Najprej bom odgovoril na to, na kar se da odgovoriti. Seveda nisem zavrnil osmih sej Državnega zbora. Praktično in dejansko samo eno, in to je ta, zaradi česar sem obtožen. To je prva stvar. Druga stvar je ta, da se na to vprašanje ne da odgovoriti. Zakaj ne? Zato, ker je napačno vprašanje. Ta knjižica, Poslovnik Državnega zbora, ureja naše medsebojne razmere in procedure za zadeve, ki se obravnavajo v Državnem zboru. Če neka stvar ni v pristojnosti Državnega zbora, če o njej Državni zbor, tako kot sem omenil, ne more razpravljati, zato ker preprosto ni stvar, o kateri bi lahko Državni zbor razpravljal, potem ga ta Poslovnik ne obravnava, ampak obravnava nekaj drugega. Imamo Ustavo, imamo zakonodajo, imamo razmejitev med različnimi oblikami oblastmi in imamo razliko med javnimi in nejavnimi politikami in imamo pristojnosti, ki so točno določene na področjih javnih politik in reguliranja družbenih in drugih sfer družbenega življenja. In to je dejstvo. Tega poslovniško branje ne zna razumeti, razen če ne razume tega kot iransko diktaturo. Da pojasnim še enkrat, recimo, da kakšen naš kolega, recimo, da je to poslanec, ne vem, Jože Tanko, gre v banko, ker bi si zgradil novo hišo ali ne vem kaj, in zaprosi za kredit. In ker, recimo, to nekdo izve, ima zapriseženega nasprotnika nekje, zbere 23 podpisov in zahteva razpravo o tem kreditu, o tem najemu, banka je v delni državni lasti, ker je on nekoč bil, ne vem, v oblastni strukturi in obstajajo sumi, da je ta kredi in tako naprej nefer podeljen. Takšno sejo bi jaz gladko malo zavrnil. In isto gre v tem primeru. V tem primeru sedaj ne govorimo o športnem centru, ne govorimo o štadionu, ne govorimo o dvorani, ti dve sta zgrajeni. Govorimo o tem, da na preostalem zemljišču neka privatna firma želi izgraditi trgovski center in se zato pogaja, bojda, s konzorcijem bank za posojilo, s katerim bi to izgradila. In ta konzorcij bank bo temu, zaenkrat še ni, ustregel ali ne, če mene osebno vprašate, mislim, da je ta zadeva že končana po vaši zaslugi. Kajti, kot sem že prej rekel, denar je plašna ptica, sklicujem se na gospoda Arharja, in verjetno ne bo rinil v projekte, v katerih bo imel same politične težave, takšne in drugačne, mislim, da so svoj posel že opravili. Mogoče, upam, danes ne boste odstavili predsednika Državnega zbora, mogoče ne, upam in se oziroma na koalicijo in kolege iz Ljudske stranke. Vendar pa ste verjetno, bi rekel, ta projekt že prekinili v dobrem in predvsem v slabem. Toliko, da se ve, kaj je to. Temu se reče v politični sociologiji nelegitimna oblika izvajanja oblasti. Nelegitimna oblika oblasti. Prekršili ste se zoper legitimnost demokracije in izvajanja oblasti. To je zadeva, ki jo morate vzeti na sebe. Dr. Gorenak je povedal, da sem bil izvoljen z glasovi opozicije in res je, dobil bi jih 70, če ne bi manjkal eden od mojih kolegov, zavidljivi rezultat, na katerega sem bil ponosen in tudi vesel in me je tudi zadolžil. Ampak, zakaj sem dobil toliko glasov? Poznejši tok dogodkov, spoštovani kolegi iz SDS, nanaša se samo na SDS, na nobenega drugega, je pač pokazal, da mogoče ni bilo samo neko prepričanje v moj, ne vem, politični značaj ali karkoli, ampak da ste verjeli, da sem odprt, kar sem, in mehak človek. In da sem človek, ki je primeren za to, da se funkcionalizira ta položaj za vaše potrebe. Vseskozi sem imel ta občutek in direkten pritisk. Teh pritiskov je bilo na vsak način veliko. Naj govorim samo o proceduralnih predlogih in pritiskanju na sejah, ob pobudah in postopkih, ki jih je bilo nešteto, predvsem s strani vodij največje opozicijske poslanske skupine SDS, od katerih bi rekel, sem jih enkrat štel, na 10 so mogoče bili trije opravičeni in v skladu s poslovnikom, ampak to sem vseeno pustil, ker mislim, da nimam pravice vnaprej vedeti, razen izjemoma, ko je bilo povsem iz konteksta jasno, nimam pravice vnaprej vedeti, da bo ta zadeva zlorabljena. Če ni eksplicitnega konteksta s slabim namenom, jaz nimam pravice naprej vedeti, da bo nekdo zlorabil svoj glas, svoje besede in tako naprej. Tega se zelo močno držim. Na nek način sem večkrat pomislil, gospod Tanko, da ste ujetnik zgodovine, stola, na katerem sedite. Namreč, na tem stolu je nekoč, če se prav spomnim, večji del prejšnjega mandata sedel Martin Milan Cvikl. In, če ta duh tega stola, proceduralnih vprašanj uhaja, je mogoče treba narediti dodatno akcijo in temu odpomoči in mogoče rešiti kakšno mojo in tudi kakšno vašo zadrego, mogoče prihraniti minuto kakšnemu poslancu in poslanki. Če pa ni to problem, bova midva zdržala in zdržali bodo tudi ostali poslanci in poslanke. Skratka, če gremo nazaj k tem glasovom, ki ste mi jih dali in sem vam bil hvaležen za njih, moram reči, da so nekako zadolževali, da so nekako bili zadolžitev, bili v sporih, ki sem jih moral imeti z vami, ker v določenih stvari v postopkih mislim drugače, so bile neko določeno breme in na ta način danes moram reči, ko ne bom več imel teh vaših glasov, bo to breme padlo dol. Jaz se vam zahvaljujem, da mi teh glasov ne boste dali. Lažje mi bo, ampak povem vam tudi to, da se odnos, ki ga imam in za katerega upam, da je korekten, ne bo spremenil. Vedno in povsod bom spoštoval vašo voljo, bom spoštoval vaše predloge in dajal tisto možnost, ki jo opozicija mora imeti in mislim, da če pogledamo seje v celoti, ne moremo reči, da sem vas zapostavil in ne moremo reči, da nisem ravnal v duhu nevtralnosti in, lahko bi rekli, korektnega vodenja sej in omogočanje dela zboru. Večkrat sem omenil, da je mesto predsednika Državnega zbora ali vodenje Državnega zbora podobno delu nogometnega ali hokejskega ali ne vem kakšnega sodnika. Kadarkoli zapiskaš eni strani, se ta stran pritožuje, zakaj pa nam, tudi drugi so naredili napako, in tako naprej. S tem se je treba naučiti živeti in biti res dosleden in enako upoštevati ukrepe za vse. In to bom, če bom izbran, če bom potrjen, opravljal še naprej. Tudi jaz se danes res želim izogniti vprašanjem stadiona in vseh teh zadev, ampak vendar moram reči, da tudi mene moti, in to sem večkrat opazil, ta antiurbani, predvsem pa tudi antiljubljanski sentiment, ki veje iz teh razprav. Kot da naša mesta niso nič vredna, kot da vse, kar se dogaja v naših mestih, predvsem pa večjih mestih, med katere seveda štejem tudi Maribor, je pravzaprav v breme temu narodu in ljudje bi morali bolj trpeti ali kakorkoli drugače biti obravnavani kot vsi drugi. Ne moremo živeti s tem našim antiurbanim sentimentom tako dolgo in na takšen način. Mesta so središča inovacij, središča znanja, ki jih širijo tudi na podeželje in navzven. In če ne bomo imeli naših mest in če ne bomo znali poskrbeti tudi za naša mesta, recimo, problem javnega transporta - stadion je najmanjši problem v Ljubljani - javni transport v Ljubljani je prava zadeva. Javni promet, znotraj regionalni in medregionalni javni promet, je zadeva, o kateri bi pa morali razpravljati v Državnem zboru. In žal še nikoli zares nismo razpravljali o tem. Ne pa o neki investiciji, ki niti ni investicija in niti en sam evro državnega denarja ni šel notri, šel pa je občinski, jasno. Kar zadeva seveda številne druge očitke, bi jaz rekel naslednje. Zelo sem bil krut zaradi prošnje, ki mi jo je Poslanska skupina SDS poslala v zvezi z delom Odbora za delo, družino in socialne zadeve, da nisem omogočil zasedanja v tej veliki dvorani. Ta velika dvorana se ne uporablja za to. Uporablja se za druge podobne prireditve, vendar ne za seje delovnih teles. In moram vam reči, kolegica Jerajeva, upam, z ironijo, brez zamere, če že, tudi velika dvorana ne bi bila zadosti za vse tiste, ki so želeli prisostvovati tej seji. In če že, zakaj ne bi te seje sklicali na novem ljubljanskem stadionu v Stožicah. Mogoče bi tam pa vendarle zadovoljili vse potrebe. Hkrati pa smo vse zakonske in vse druge zadeve, ki smo jih dolžni v zvezi z javnostjo, seveda tudi uveljavili v Državnem zboru. Jaz bi rekel še to, ko je govoril kolega Vizjak o financiranju tveganih projektov, da so še kako predmet razprave v Državnem zboru. Seveda so, ampak na pravi način. Ne konkreten projekt, v katerem ena privatna firma najema ali pa bojda najema kredite za to, da zgradi nek komercialni objekt pri konzorciju bank in sploh ne vemo, ali jih bo dobila, najela, organizirala itn. Jaz sem vsakemu povedal, če bi naša ali pa katerakoli druga poslanska skupina postavila zahtevo za izredno sejo, v katerem bi, recimo, opredelila zadevo v imenu vladne politike v zvezi z ravnanjem bank v pretežni državni lasti pri tveganih kreditih, je takšna obravnava vsekakor možna. Vsekakor možna. Zaželena in tudi hotena. V tem ni problem. Problem sklepov je seveda ta, da jih je pač treba prilagoditi, če ne izpolnjujejo formalnih pogojev. Če pa so formalni pogoji izpolnjeni, se pač vsebinsko potem ti popravijo na sami seji odbora, če je ta sklicana. Tega ni bilo. Ta seja, ki je bila sklicana - in problem je komunikacija, res, v politiki in drugod - ta seja, ki je bila sklicana, preveč očitno, preveč neiskreno kaže, da se za to pobudo skriva nekaj drugega. Mi sociologi smo navajeni govoriti o manifestih in latentnih funkcijah. Manifestne funkcije so tiste, ki so vidne na prvi pogled, in latentne tiste, ki so zakrite, prikrite in delujejo v ozadju. Preveč ste razkrili to latentno funkcijo tega sklica s tem, da ste pravzaprav to uporabili kot zadevo o razpravi o Stožicah, Jankoviću, in se vključili v to zadevo. Ni človeka v Ljubljani in širše, ki ne bi verjel, da je to danes razprava o Jankoviću in ne o predsedniku Državnega zbora, in sem še dodatno užaljen, ker niti svoje točke ne morem imeti, kadar imam svojo točko. [[Smeh v dvorani.]] Tako, da je ta zadeva jasna. Ampak jaz vseeno mislim, da končujem v bolj sproščenem slogu, da se danes nismo preveč skregali, ampak točno toliko kot je bilo potrebno ali malo več, jaz tega nisem potenciral. In vam podarjam 14 minut in 28 sekund za pozneje. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Tanko.
Hvala lepa. Spoštovani predsednik Državnega zbora dr. Gantar! Mi se danes ne prepiramo. Danes govorimo o tem, ali je bila neka zadeva v skladu z določili, po katerih delamo, sklicana ali ni bila. Mnenja so različna. Ampak naše stališče je tako, da moramo ugotoviti, da smo za tako sejo izpolnili vse ustavne in poslovniške pogoje. O tem razpravljamo. Nas ne zanimajo te sociološke, psihološke in druge razlage. Tu je treba zadeve vzeti zelo tehnično. Pogledati je treba posamezne določbe in ugotoviti, ali so zadeve izpolnjene, in če so izpolnjene, se zadevo odredi. Če zahteve niso izpolnjene, se potem napiše, v skladu s tem in tem zahteve ni mogoče realizirati. Nič od tega, spoštovani predsednik Državnega zbora, razen da ste rekli, da ne boste sklicali seje v nobenem primeru, niste naredili. Niste napisali, po katerih določilih ste zadevo zavrnili. Tudi ne drži vaša trditev, da je to edina seja, ki je niste sklicali. 10. decembra 2008 je bila prva, ki je niste sklicali. 4. marca 2009 je bila druga, ki je niste sklicali. 26. 11. 2009 dvakrat niste sklicali seje. Je bila sklicana, potem 21. 12. popravljeno in šele potem 6. januarja je bila seja sklicana. Se pravi, štirikrat. Tudi niste sklicali seje, o kateri govorimo, in to kar dvakrat. In še ene seje, ki smo jo zahtevali, nanaša pa se na domnevno zlorabo policije, tudi v drugem poskusu niste sklicali. Se pravi, osemkrat ste se odločili, da zadeve, ki jo je vložila opozicija v skladu z vsemi normalnimi zahtevami, poslovniškimi in ustavnimi, niste sklicali. Vsakič je šlo za obravnavo zadev, ki se nanašajo na vaše koalicijske partnerje, tako ali drugače, neposredno. In pravzaprav, če predsednik Državnega zbora, brez da s čimerkoli argumentira, na karkoli nasloni to svojo odločitev, to naredi, potem ne moremo tega obrazložiti drugače, kot da se je odločil, da bo s funkcije predsednika Državnega zbora politično zaščitil tiste, o katerih bi morali razpravljati. Pri teh razpravah je šlo za gospoda Golobiča. Rad bi vas opozoril, da še danes ni sklicana seja, na kateri bi razpravljali o domnevno spornih dejanjih pri uvedbi elektronizacije študentskih bonov. Tisti, na katerega smo naslovili zahtevo za sejo, na predsednika delovnega telesa, ki obravnava te zadeve v skladu s pristojnostmi, se je razglasil za nepristojnega. Ko smo na predsednika Državnega zbora naslovili, da naj potem v skladu s Poslovnikom Državnega zbora odredi pristojno matično delovno telo, pa predsednik Državnega zbora tega ni storil. Ta zadeva je odprta, spoštovani predsednik, od 28. oktobra 2009, 5. novembra smo vam to zahtevo naslovili, da dodelite/določite pristojno delovno telo, pa tudi še niste določili. Minilo je že 6 mesecev. Težko se v takšnih primerih izognemo razlagam, tem dobrodušnim razlagam, da ste pa vi ja storili vse, kar je v vaši moči, da bi obravnavali, da bi bili do opozicije benevolentni in da bi te zadeve obravnavali. Ni tako. Lahko vam naštejem še vrsto delovnih teles, pri katerih so bili veliki problemi s sklicem, ampak predsednik Državnega zbora je po funkciji zadolžen, da skrbi za pravilno zakonitost dela Državnega zbora. In tega ne dela. Ne dela do svojih koalicijskih partnerjev, ne zahteva tega od svojih koalicijskih predsednikov delovnih teles in tudi sam, neposredno, je v osmih primerih odločil, da zahteve za izredno sejo ne bo sklical. Jaz sem prej v razpravi dvakrat ali trikrat zaprosil predsednika Državnega zbora, da pove, katere določbe mu dajejo to arbitrarno pravico, da odloči, da nečesa ne bo sklical. Tudi zdaj v tej zaključni razpravi ni povedal na osnovi katerih določb, na osnovi katerih aktov, katerih določb ustave ali poslovnika ali česarkoli drugega lahko arbitrarno odloči kaj je pristojnost in kaj ni pristojnost Državnega zbora, da arbitrarno odloči, o čem poslanci smemo oziroma lahko govorimo in o čem ne smemo. Ni, spoštovani predsednik, takšnih določb, ki bi vam to pravico dajale. Ni jih. In lahko koalicija o tem govori, tako ali drugače čustveno, in te zadeve širi na neke druge zadeve, ampak govorimo o zelo konkretnih zadevah in tu bi moral predsednik Državnega zbora dati zelo konkretne odgovore. Zato, ker govorimo o tem, da je šlo za kršitve konkretnih določil. In če predsednik Državnega zbora v nobenem primeru noče sklicati razprave, ki ima res naslov Obravnava financiranja projekta Športnega parka Stožice s strani bank v občinski državni lasti, in potem mi s temi predlogi predlagamo, da bi Banka Slovenije, Vlada Republike Slovenije v okviru ustavnih in zakonskih določil poročali Državnemu zboru, potem se vprašamo, zakaj Banka Slovenije in Vlada Republike Slovenije ne smeta, se preprečuje, da bi v okviru ustavnih in zakonskih pooblastil poročali Državnemu zboru. S kakšno pravico predsednik Državnega zbora preprečuje Banki Slovenije ali Vladi Republike Slovenije, da poročata Državnemu zboru? Pravzaprav sta ena in druga institucija po ustavi in po področnih zakonih edino dolžni poročati Državnemu zboru. In to je predsednik Državnega zbora preprečil. Mislim, da je iz tega več kot očitno, da ni v Državnemu zboru dovoljeno govoriti o politikah, ni dovoljeno govoriti o stanju v tej državi in tako naprej. Kar zadeva projekt, o katerem govorimo, je projekt, ki nima zaključene finančne konstrukcije. Vsi tisti, ki kandidirate za kakršnakoli javna sredstva, ki ste župani, najbrž morate predložiti razpis, konkretno zaprto finančno konstrukcijo, predvideti vire financiranja. Tega v temu konkretnemu primeru ni, ampak se zgolj pojavi kakšna medijska zahteva, da država ni temu projektu namenila nobene pozornosti, niti kandidiral ni nihče za sredstva, ampak ni mu dala. In to je edini objekt, ki denarja ni dobil in zato bo treba nekaj na tem projektu storiti. Zdaj v skladu z Zakonom o glavnem mestu, ki določene stvari, omogoča je povsem jasno, da bo prišlo do dogovorov med posameznimi ministri ali pa celo s predsednikom Vlade, da se bo nekaj kar tako dodelilo za te projekte. Moram reči, da zelo skrbno in zelo zaskrbljeno spremljamo situacijo, ne samo na mednarodnem področju finančnem, ampak tudi na domačem. Nas mora skrbeti, spoštovani predsednik Državnega zbora, v kakšni kondiciji so tudi naše banke. Navsezadnje je bila v temu mandatu izvedena že dvakrat dokapitalizacija Nove Ljubljanske banke, mislim, da v višini okoli 400 milijonov evrov. In sedaj je na vrsti nova dokapitalizacija. Dokapitalizacija morda zaradi širitve na nove trge, ampak bolj verjetno zato, ker je ustreznost naložb slaba. Najbrž zato! Zato, ker se zadeve, ki so naložene, ki so posojene, ne vračajo na primeren način. Mnogo vas je tukaj govorilo tudi o tem, da v opoziciji pretiravamo s sklicevanjem izrednih sej. Rad bi vas spomnil, da smo vsaj dvakrat sklicali izredno sejo Državnega zbora zato, ker Vlada po našem mnenju ni ustrezno reagirala tudi pri teh finančnih zadevah. Predlagali smo svoje ukrepe, vi ste jih zavrnili. Po letu in pol sedaj predlagamo in to lahko tudi vi sami neposredno preverite, da se ti ukrepi vračajo. Ne tako kot smo mi predlagali, po skrajšanem ali rednem postopku, ampak po nujnih postopkih, po interventnih poteh. Zato, ker ste ugotovili, da so le potrebni za izhod iz krize. Vendar leto in pol je velika doba in ti ukrepi bodo najbrž tako, kot so pripravljeni sedaj, bolj blažev žegen in ne bodo delovali tako, kot bi morali delovati in prijeti. Potrebno je, da se tudi v teh težkih situacijah, v katerih je naša država, razpravlja tudi o teh zadevah. In jaz mislim da je nemogoče, da si kdorkoli v tej državi zatiska oči pred razmerami, v katere smo prišli in katere se bodo najbrž še poglobile. Če za Republiko Slovenijo, če za Državni zbor, če za Vlado ni primerna diskusija v Državnem zboru o investiciji, ki je največja v državi in ima trenutno po ocenah nepokritih zadev za okoli 200 milijonov evrov, potem se sprašujemo, o čem pa sploh lahko v Državnem zboru razpravljamo. Taka nepokrita investicija ima prav gotovo zelo velike posledice, tudi za stanje, ki zadeva likvidnostne zadeve v širšem okolju, tudi v Sloveniji navsezadnje. In razpravo o tem, ali bo ta plačilna disciplina funkcionirala ali ne ali se bodo nekatere zadeve plačevale ali ne, prav gotovo sodi tudi v ta okvir. Ne razumem, da predsednik Državnega zbora tako vehementno zavrača vsako resno razpravo o stanju na finančnem področju v Republiki Sloveniji ali pa tudi pokritosti posameznih investicij. Tudi ne razumem, zakaj je toliko teh vehementnih zadev, češ, spet, ponovno bomo razpravljali o arbitražnem sporazumu. Predsednik Državnega zbora, najbrž se boste spomnili, da takrat, ko je bila priložnost, da bi razpravljali o arbitražnem sporazumu in ko je bila želja za razpravo, je bila ta razprava preprečena, enkrat je bila zaprta seja Državnega zbora, drugič je bila na ne vem kakšen način določena minuta na poslanca za razpravo, minuta. Nikjer takšno pravilo ni določeno, celo za obrazložitev glasu ima poslanec dve minuti. To je bila razprava ne obrazložitev glasu. In sedaj, ko smo predlagali neko novo zahtevo za razpravo o tem, je tudi bilo zelo veliko teh pripomb glede tega, ampak po vsaki javni tribuni, po vsaki okrogli mizi, ki jo ima predsednik Vlade, pride demanti s strani Hraške, da to pa to ni bilo dogovorjeno. Prav zanima me, kaj je, recimo, predsednik Vlade razumel, ko je podpisoval ta sporazum, ga je prebral ali ga ni, je bil zraven, ko so se usklajevale, ali ni bil zraven. Vsakič nov demanti, da nekaj, o čemer govori predsednik Vlade in to trdi, da je to samo tako in nič drugače, se te zadeve demantirajo. Zato bi predlagal, da v izogib vsem nadaljnjim zapletom, kajti v primeru, da predsednik Državnega zbora na tej seji ne bo razrešen, je že iz njegove razprave več kot očitno, da se bo ta praksa nadaljevala. To je najbrž odraz neke nove politike, neke nove kulture, ki je prenesena in je prišla v Državni zbor. To, da uporabiš vse inštrumente, da se opoziciji, ki ima pravico, zapisano pravico, da lahko razpravlja in določene zadeve zahteva, da se to preprečuje na nek način, na način, ki ga predsednik Državnega zbora ne zna niti obrazložiti. Mislim, da bo takšna nova politika v tem Državnem zboru to državo veliko stala, zelo veliko stala, kajti, če ne moremo odgovoriti, če ne moremo dobiti odgovorov na vprašanja, ki jih postavljamo, potem bo najbrž ostalo veliko stvari, ki bodo zaprte, skrite in se bodo samo zgodile. Prišle bodo samo kot dejstvo. In delovati v takšnem času in takšnih razmerah je najbrž izredno težko. Tudi zato, ker se določene razprave preprečujejo, ker se določene zadeve ovirajo, tudi zato, ker se jih iz načelnih razlogov ne izglasuje - to je samo zato, ker so predlagane z napačne strani, pač Slovenija potuje po poti, ki smo jo videli pred dnevni objavljeno v enem od slovenskih strokovnih časopisov. Najbrž bi morali tudi v koaliciji biti plat zvona, in tudi koalicija bi morala zahtevati kakšno razpravo o stanju na kakšnem področju. To je zdaj nepomembno, kdo je žrtev kakšnega stola v Državnem zboru. V naši Poslanski skupini je na tem mestu včasih bil gospod Andrej Vizjak, in jaz lahko zagotovim, da nisem žrtev Andreja Vizjaka. Najbrž tudi ta Državni zbor ni žrtev gospoda Andreja Vizjaka in tistega, ki je zdaj na tem sedežu. Tudi s strani predsednika Državnega zbora bi pričakoval, da bo v svojem odgovoru uporabil argumente in tisto, za kar je bil zaprošen, da odgovori. Vsa tista vprašanja, za katera smo ga zaprosili da odgovori in zakaj se zadeva Stožice ne more uvrstiti na sejo Državnega zbora, so ostala neodgovorjena. Enega argumenta, ene podlage pri zavrnitvi teh zadev, predsednik Državnega zbora ni navedel. Tudi v vseh prejšnjih primerih, ko zadev ni sklical, ni navedel ničesar. Nobene podlagea, ampak: "Jaz sem se tako odločil." In to je tudi citat, ki ga je povedal na Kolegiju Državnega zbora. "V nobenem primeru tega ne bom sklical, zato ker je to v nasprotju z mojimi načeli." Ni bistveno, da je to v skladu z ustavno določbo, ni bistveno, da je to v skladu s poslovniško ureditvijo, bistveno je, da je takšno odločitev sprejel, da je to v neskladju z njegovimi načeli. Če pa Državni zbor, če je Državni zbor žrtev tako avtokratskega odločanja, takšnega načina vodenja, potem pa je treba v tej državi marsikaj spremeniti, marsikatero listino, marsikateri akt in marsikatero pravilo, po katerem dela Državni zbor. Če ima ena oseba v Državnem zboru, kjer nas sedi 90, tako močno, da si vzame tako moč, pravico odločanja o tem in tam, kjer je napisana vloga predsednika Državnega zbora, to ni nikjer navedeno, potem lahko govorimo o zlorabah. In predsednik Državnega zbora si je te zlorabe v tem mandatu velikokrat dovolil, velikokrat. Tu ni nobene ekskluzivne pravice ali arbitrarne pravice, po kateri bi predsednik Državnega zbora imel pravico reči, to gre na Državni zbor, to je tema Državnega zbora, to ni tema Državnega zbora. In če ima takšno arbitrarno moč, potem je treba spremeniti del državne ureditve. Kar zadeva predlog, ki smo ga dali, predlagam, da ga v Državnem zboru podprete, kajti sicer se bo ta slaba praksa, nezakonito delo, neposlovniško delo, kršitev ustave najbrž samo nadaljevala. Jaz mislim, da predsednik Državnega zbora najbrž ni oseba, ki se bo v kratkem času spremenil, da bi deloval drugače, ampak bo najbrž vse te svoje navade, ki jih ima v temu mandatu, ki so drugačne od prejšnjega mandata, ko je bil samo poslanec, nadaljevale in se bodo te zlorabe tudi v nedogled vlekle. To najbrž ne more biti neko dobro spričevalo Državnega zbora. To najbrž ne more prinesti dobrih določitev v Državnemu zboru. To najbrž sicer na nek način morda olajša nekoliko delo koaliciji vendar v nobenem primeru pa to koaliciji, ne more prinesti rezultatov. In da rezultatov ni se kaže pravzaprav z vsakim dnem bolj očitno. Zato predlagam, da podprete predlog za razrešitev predsednika Državnega zbora in da na to mesto predlagate nekoga, ki bo spoštoval Ustavo, ki bo spoštoval Poslovnik in druge zakone. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika zobra še kdo razpravljati? Prijava teče. Od vseh prijavljenih imate na razpolago vsak po eno minuto. [[...]] [[Oglašanje iz ozadja.]] [[...]]Ste vsi za to, da ne razpravljamo? Prosim, naj dvigne roko, kdor je proti, da ne razpravljamo? V redu. Zaključujem razpravo in prehajamo na glasovanje. V skladu s 201. členom, v povezavi s tretjim odstavkom 199. člena Poslovnika Državnega zbora se o razrešitvi predsednika Državni zbor odloča s tajnim glasovanjem. V skladu s 92. člena Poslovnika Državnega zbora vodi tajno glasovanje komisija, ki jo sestavljajo predsedujoči ter štirje poslanci, ki jih izvoli zbor. Poslanske skupine so mi že posredovale predloge za člane komisije, ki vodijo glasovanje, to so gospod Anton Colarič, gospod Robert Hrovat, gospod Franci Kek in gospod Gvido Kres. Član te komisije sem tudi jaz kot predsedujoči. Pri delu komisije bo sodeloval namestnik generalne sekretarke gospod Matjaž Plevelj. Želi v zvezi s predlogom za sestavo komisije kdo besedo? Ne. Če ne, prehajamo na odločanje o sestavi komisije. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 65 članov, proti nihče. [[Za je glasovalo 65.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je komisija v predlagani sestavi izvoljena. V skladu s tretjim odstavkom 92. člena poslovnika Državnega zbora bo poslankam in poslancem glasovnica vročena tako, da pride vsak poslanec k mizi predsedujočega in pove svoje ime in priimek. Glasuje se tako, da se na glasovnici obkroži beseda "za" ali "proti". V skladu s petim odstavkom 91. člena Poslovnika Državnega zbora je neizpolnjena glasovnica neveljavna. Neveljavna je tudi glasovnica, iz katere volja poslanke oziroma poslanca ni jasno razvidna. V skladu s 84. členom Ustave Republike Slovenije in prvim odstavkom 201. člena Poslovnika Državnega zbora bo predsednik razrešen, če bo za razrešitev glasovala večina vseh poslancev, to je 46 ali več. Glasovali bomo v dvorani v glasovalnih kabinah. Poslanke in poslanci bodo izpolnjene glasovnice oddali v glasovalno skrinjico, ki bo v dvorani na mizi ob kabinah za glasovanje. Prehajamo na izvedbo tajnega glasovanja. Poslance, ki mi boste pomagali pri glasovanju, prosim, da se takoj zglasite v sobi 217, kjer boste prevzeli volilni material. Glasovanje se bo pričelo ob 16.20 in bo trajalo do 16.35. Po končanem glasovanju prosim poslance, ki mi boste pomagali pri glasovanju, da se zberete v sobi 217. Prekinjam to točko dnevnega reda in sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali po končanem glasovanju, kot je bilo rečeno, ob 16. 45. Hvala.
Spoštovane poslanke in poslanci! Prebral bom zapisnik o ugotovitvi izida glasovanja o razrešitvi predsednika Državnega zbora, gospoda dr. Pavla Gantarja. Glasovanje je bilo v prostorih Državnega zbora dne 21. maja 2010. Razdeljenih je bilo 77 glasovnic, oddanih je bilo 77 glasovnih, neveljavni sta bili 2 glasovnici, veljavnih je bilo 75 glasovnic. Za razrešitev je glasovalo 28 poslancev, proti je glasovalo 47 poslancev. [[Aplavz.]] Ker za razrešitev ni glasovala večina poslancev, dr. Pavel Gantar ni bil razrešen s funkcije predsednika Državnega zbora. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 19. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA MED VLADO REPUBLIKE SLOVENIJE IN ORGANIZACIJO ZA GOSPODARSKO SODELOVANJE IN RAZVOJ O PRIVILEGIJIH, IMUNITETAH IN UGODNOSTIH, KI SE PODELJUJEJO ORGANIZACIJI, TER IZMENJANIH PISEM. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za zunanjo politiko, ki je zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni mogoče vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Glasovalo je 70 poslank in poslancev, za 65, proti 4. [[Za je glasovalo 65.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 20. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI PROTOKOLA ŠT. 12 H KONVENCIJI O VARSTVU ČLOVEKOVIH PRAVIC IN TEMELJNIH SVOBOŠČIN. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za zunanjo politiko, ki je zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni mogoče vlagati. Zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Glasovalo je 70 poslank in poslancev, za 65, proti 4. Za je glasovalo 65.) [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 21. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA O SODELOVANJU MED EVROPSKO SKUPNOSTJO IN NJENIMI DRŽAVAMI ČLANICAMI TER KRALJEVINO MAROKO V ZVEZI S CIVILNIM GLOBALNIM SATELITSKIM NAVIGACIJSKIM SISTEMOM. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Predlog zakona je obravnaval kot matično telo Odbor za zunanjo politiko, ki je zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni mogoče vlagati. Zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 66, proti 4. [[Za je glasovalo 66.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 22. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA MED VLADO REPUBLIKE SLOVENIJE IN VLADO REPUBLIKE KAZAHSTAN O MEDNARODNEM CESTNEM PREVOZU POTNIKOV IN BLAGA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za zunanjo politiko, ki je zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni mogoče vlagati. Zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 69, proti nihče. [[Za je glasovalo 69.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 24. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na MANDATNO-VOLILNE ZADEVE. Prehajamo na obravnavo predloga ministra za pravosodje za imenovanje predsednika Vrhovnega sodišča Republike Slovenije. Predlog sklepa je v obravnavo Državnemu zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Za dopolnilno obrazložitev predloga dajem besedo ministru za pravosodje gospodu Alešu Zalarju. Izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovane gospe poslanke, spoštovani gospodje poslanci. Vrhovno sodišče je po naši ustavi najvišje sodišče v državi. Po zakonu o sodiščih ga vodi predsednik. Naše Vrhovno sodišče že tretji mesec nima predsednika, ki bi bil imenovan v skladu z zakonom za polni šestletni mandat. Predsednika sodišča nima zato, ker se prvi kandidacijski postopek na podlagi prvega razpisa ni zaključil zaradi umika kandidature s strani edinega kandidata, ki se je takrat prijavil. Temu je potem sledil drugi razpis, na katerega se je javil nov kandidat in njegovo kandidaturo sta obravnavala v skladu z zakonom Sodni svet in občna seja Vrhovnega sodišča. Po zakonu oba organa dajeta mnenje o tej kandidaturi. Občna seja Vrhovnega sodišča kandidata ni podprla, Sodni svet pa je podal pozitivno mnenje o temu kandidatu. Sodni svet je za razliko od občne seje svojo pozitivno mnenje tudi obsežno utemeljil. Občna seja Vrhovnega sodišča pa svojega mnenja ni utemeljila, sklicujoč se na določbo poslovnika o delu občne seje, ki takšne utemeljitve ne predvideva. Sam menim, da takšna ureditev sicer ne samo, da ni posrečena ampak zelo verjetno niti ni v skladu z zakonom in zato sem zaprosil občno sejo za predložitev razlogov zaradi katerih je občna seja odklonila podporo kandidatu. Vendar sem dobil odgovor začasne predsednice, da ostajajo vezani na določbo svojega poslovnika. Takšna situacija ministru za pravosodje kot predlagatelju seveda ne olajšuje odločitve, zlasti zato ne, ker po zakonu o sodiščih in tudi ob upoštevanju odločbe Ustavnega sodišča, ki je pred leti interpretiralo ta postopek in določbe, ki ga urejajo, minister mora presojati vsebinske razloge in se mora do njih tudi opredeliti. V situaciji, ko razlogov ni, se minister seveda do njih tudi ne more opredeliti in v temu pogledu predstavlja ta postopek z negativnim mnenjem občne seje Vrhovnega sodišča težavo, lahko bi celo rekli, da gre v določeni meri za invaliden postopek. Kot minister sem se tako lahko oprl samo na tisto, kar izhaja iz kandidature, to pa je kandidatov življenjepis, njegov program vodenja Vrhovnega sodišča in pa vse, kar izhaja iz obsežnega mnenja Sodnega sveta. Iz vseh teh podatkov kot minister za pravosodje sklepam, da gre za gre za kandidata, ki izpolnjuje vse formalne pogoje za to, da je imenovan na mesto predsednika Vrhovnega sodišča. Menim tudi, da je primeren kandidat. Ta ocena primernosti je utemeljena predvsem z ugotovitvami, ki izhajajo iz razgovora, ki sem ga imel s tem kandidatom, kajti zame kot ministra je posebej pomembno, da s predsednikom Vrhovnega sodišča lahko korektno sodelujem glede ključnih vprašanj, ki se nanašajo na pristojnosti ministrstva oziroma ministra na eni strani in Vrhovnega sodišča oziroma predsednika Vrhovnega sodišča na drugi strani. Na tej podlagi sem torej ocenil, da lahko predložim to kandidaturo v odločanje Državnemu zboru s predlogom, da ga Državni zbor imenuje. Meni je popolnoma jasno, da ker gre za postopek v Državnem zboru in ker je Državnemu zboru imanentno, da odloča politično, da se bo v tem postopku uporabljalo tudi politične kriterije, čeprav bi si želel, da se to ne zgodi. Vendar, dokler imamo tak postopek in dokler zakon o sodiščih ureja podeljevanje mandata predsedniku Vrhovnega sodišča v Državnem zboru, dotlej bo pač Državni zbor uporabil to presojo v tem okviru. Moj predlog torej je, da Državni zbor to presojo izvede in da kandidata imenuje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila komisije dajem besedo predsedniku, gospodu Dušanu Kumru.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani minister, spoštovane kolegice in kolegi! Mandatno-volilna komisija je predlog ministra za pravosodje, da Državni zbor imenuje za predsednika Vrhovnega sodišča Republike Slovenije gospoda Marka Šorlija, vrhovnega sodnika svetnika na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije obravnavala v pripravah na odločanje na seji Državnega zbora. Na seji komisije je minister Aleš Zalar predlog še dodatno obrazložil in sicer je opozoril na dejstvo, da predsednik Vrhovnega sodišča Republike Slovenije pri nas ni ustavna kategorija, torej tudi ni formalni predsednik tretje veje oblasti, toda na simbolni ravni gre vendarle za predsednika z najpomembnejšem položajem v tretji veji oblasti. Prvi razpis za to mesto ni bil uspešen, zato ker je kandidat med potekom postopka svojo kandidaturo umaknil. Na drugi razpis se je prijavil samo en kandidat in sicer gospod Marko Šorli. Sodni svet je sprejel pozitivno mnenje in podprl kandidata ter svoje mnenje tudi obrazložil. Občna seja Vrhovnega sodišča pa je oblikovala negativno mnenje, ki pa ni bilo obrazloženo, kljub kasnejšemu ministrovemu zaprosilu. Ta situacija je sicer nekoliko otežila odločanje ministru, ki je predlagatelj Državnemu zboru. Minister je opravil tudi razgovor s kandidatom in se je na podlagi zakonskih kriterijev in tega razgovora odločil, da Marka Šorlija predlaga za predsednika Vrhovnega sodišča. Razprava članov in članic v Mandatno-volilni komisiji se je osredotočila na podporo in nepodporo kandidaturi. Največja opozicijska stranka SDS je kandidaturo podprla, ker je po njeni oceni gospod Marko Šorli izkušen kandidat, aktivno vpet tako v dogajanje v domačem okolju kot v mednarodnem s sodelovanjem v nekaterih mednarodnih institucijah, kot je GRECO in še nekaterih drugih. Zanimiv pa je tudi njegov program, ki ga je predložil. Tudi v Slovenski ljudski stranki so kandidata podprli, prav tako v Liberalni demokraciji Slovenije, kjer so predlog ministra podprli z argumentom, da gre za državno tvorno odločitev. Dr. László Göncz je v imenu madžarske narodne skupnosti podprl kandidaturo z obrazložitvijo, da sta ga program kandidata in dodatna obrazložitev ministra prepričala v visoko raven strokovne kompetentnosti kandidata. V največji koalicijski stranki Socialnih demokratov so kandidaturi oporekali z argumentom, da je za kompetentno in odgovorno opravljanje te najvišje funkcije znotraj tretje veje oblasti pomemben odnos kolegov in kolegic na Vrhovnem sodišču. Zato je zelo pomembno sporočilo, da Marka Šorlija ne podpirajo njegovi kolegi in kolegice in so mu na občini seji izrekli nezaupnico, čeprav je do sedaj opravlja tudi funkcijo namestnika predsednika Vrhovnega sodišča. Zato kandidata, ki nima podpore svojih kolegic in kolegov ne morejo podpreti. Nepodpori se je pridružila tudi Poslanska skupina Zares z obrazložitvijo, da jih pri tem niso vodili dvomi o strokovnih referencah, temveč nepodpora sodelavcev na Vrhovnem sodišču, ki jih bo v bodoče naj vodil. Podobno obrazložitev nepodpori kandidata je izrekla tudi Poslanska skupina SNS. Z večino opredeljenih glasov, 8 za in 9 proti, tako ni bil podprt predlog, s katerim se za predsednika Vrhovnega sodišča Republike Slovenije za dobo šestih let imenuje Marko Šorli, vrhovni sodnik svetnik na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije. Glede na navedeno Mandatno-volilna komisija predlaga Državnemu zboru, da odloči o predlogu sklepa o imenovanju Marka Šorlija, vrhovnega sodnika svetnika na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije, za predsednika Vrhovnega sodišča Republike Slovenije.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospa Darja Lavtižar Bebler, v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Spoštovani zbor! Danes je pred poslankami in poslanci zelo pomembna odločitev, in sicer da se opredelimo do predloga ministra za pravosodje, ki za mesto predsednika Vrhovnega sodišča Republike Slovenije predlaga kandidata vrhovnega sodnika svetnika gospoda Marka Šorlija. Po prvem neuspešnem javnem razpisu, za omenjeno mesto predsednika se je na ponovljenem razpisu, kot edini kandidat prijavil gospod Šorli. Minister za pravosodje je že na seji matičnega delovnega telesa podrobneje obrazložil svojo odločitev, sklicujoč se na sledeče: da predlagani kandidat izpolnjuje vse zakonsko predpisane pogoje za mesto predsednika Vrhovnega sodišča; da stanje, ko Vrhovno sodišče vodi začasna predsednica, ni dobro, saj naj bi zato lahko bilo ogroženo delovanje in notranja koordinacija sodnega sistema; da se je Sodni svet s svojim obrazloženim mnenjem pozitivno opredelil do kandidata medtem ko negativno mnenje občne seje Vrhovnega sodišča do predlaganega kandidata, ni bilo obrazloženo, zato se tudi minister z vzroki takšnega mnenja ni mogel seznaniti in se do njih opredeliti ter da je kot minister striktno vezan na objektivne zakonske kriterije in mu za razliko od poslank in poslancev ni dovoljeno v postopku odločanja vključevati političnih pomislekov oziroma premislekov, zato je edinega prijavljenega kandidata za mesto predsednika Vrhovnega sodišča moral predlagati Državnem zboru v potrditev. Poslanke in poslanci Socialnih demokratov spoštujemo navedene argumente ministra za pravosodje, vendar se z njimi v celoti ne moremo strinjati, zato bomo glasovali proti predlaganemu kandidatu. Na tem mestu želim poudariti, da smo tudi mi svojo odločitev temeljito pretehtali, zavedajoč se predvsem velike odgovornosti, ki nam jo pri tem nalaga Zakon o sodiščih. Prepričani smo, da bi bila izvolitev predlaganega kandidata na tako pomembno mesto zelo neodgovorna odločitev, če vemo, da kandidat ne uživa ustreznega zaupanja svojih sodniških kolegic in kolegov. Dejstvo je, da so kandidatu podporo odklonili sodnice in sodniki, ki na Vrhovnem sodišču zasedajo zelo pomembna sodniška mesta in opravljajo najodgovornejše naloge. V tej luči se nam porajajo številni pomisleki o tem, kako bi kandidat kot bodoči predsednik Vrhovnega sodišča sploh lahko izvajal svoj program oziroma cilje, ki si jih je v njem zastavil. V Poslanski skupini Socialnih demokratov se sicer strinjamo s pomisleki ministra, ki opozarja, da stanje, ko Vrhovno sodišče vodi začasna predsednica, ni dobro, vendar je obenem treba dodati, da bi bilo v tej luči še slabše stanje, če bi Vrhovnemu sodišču predsedoval nekdo, ki sploh ne uživa zaupanja in tudi ne ustrezne avtoritete med svojimi kolegicami in kolegi vrhovnimi sodnicami in vrhovnimi sodniki. Še manj nas prepriča izrazita skrb za konstituiranje in nemoteno delovanje Vrhovnega sodišča tistih, ki bi po drugi strani sami storili vse, da zrušijo najvišje državne institucije, kot sta predsednik republike in predsednik Državnega zbora Republike Slovenije. V Poslanski skupini Socialnih demokratov zato ne želimo sprejeti odgovornosti za imenovanja kandidata na mesto predsednika Vrhovnega sodišča, ki ne uživa zaupanja svojih kolegic in kolegov. Zaupanje pa po našem prepričanju predstavlja temelj oziroma predpogoj za vsakršno uspešno sodelovanje. Ker tega zaupanja ni, tudi naše podpore ne more biti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jože Tanko v imenu Poslanske skupine SDS.
Hvala lepa za besedo. V poslanski skupini bomo podprli predlog ministra, v katerem predlaga, da se Marko Šorli imenuje za predsednika Vrhovnega sodišča Republike Slovenije. Kandidat je naše poslance prepričal s svojimi izkušnjami, saj je minister v obrazložitvi navedel, da je njegov kandidat že štirinajst let sodnik Vrhovnega sodišča, da je član izpitne komisije za državne pravniške izpite, da je bil član več delovnih skupin, ki so pripravljale rešitve s področja pravosodja, ter da je član nekaj mednarodnih projektov. Med drugim član Evropske komisije za učinkovita sodstva na evropski in regionalni ravni, pa tudi član ocenjevalne skupine GRECO, to je institucije, ki se ukvarja s korupcijo. Kandidat je pripravil tudi zanimiv program za izboljšanje dela Vrhovnega sodišča, v katerem je določil cilje in prioritete. Kandidat je pridobil obrazloženo podporo Sodnega sveta v katerem je zapisano, da je kandidat vrhunski strokovnjak s področja kaznovalnega prava ter da ima bogate predavateljske izkušnje ter bogato publicistično dejavnost. Občna seja Vrhovnega sodišča kandidata sicer ni podprla, ni bilo pa priložene nobene obrazložitve oziroma argumentacije za takšno odločitev. Seveda nas ne moti, da je kandidat sodeloval v sedemčlanskem senatu, ki je leta 2004 oprostil poslanca Ruparja. Žal je to nekatere poslanske skupine tako zmotilo, da so mu tudi zaradi tega javno odrekli podporo, saj je za njih nesprejemljivo, če je slučajno kdo iz nasprotnega političnega pola v kakšnem sodnem postopku oproščen. Takšno stališče lahko razumemo tudi kot maščevanje. Najbrž pa je pravi razlog za premajhno podporo kandidatu sodba Vrhovnega sodišča iz leta 2002, v kateri je zapisano naslednje: "Omenjeno interno poročilo je zgodovinski dokument, ki je nastal v nekdanji jugoslovanski tajni policiji, znani pod imenom Udba." Danes je znano, da se je ta služba ukvarjala ne le z obveščevalnimi nalogami, ampak tudi sama organizirala razne kriminalne aktivnosti, jih načrtno izzivala, pa tudi konstruirala obstoj kaznivih dejanj in odgovornost zanje. V ta namen je tudi falsificirala, fabricirala in podtikala obremenilne dokaze. Žrtve take dejavnosti, praviloma politični nasprotnik, ali drugače misleči, v obdobju takratnega režima niso imeli možnosti razkritja konstruktov Udbe in rehabilitacije. Objava dokumenta tajne službe Udbe je bila zato v danem primeru v javnem interesu, saj predstavlja razkritje dela zgodovinskega dogajanja, ki sega tudi še v današnji čas, pa do danes še ni bilo v celoti in nepristransko raziskano in ovrednoteno, neodvisno od vladajoče ideologije prejšnjega režima. Ta sodba, ta del sodbe je najbrž glavni naglavni greh kandidata Šorlija. Čeprav je Vrhovno sodišče že več mesecev brez kompetentnega vodstva, da ga vodi v.d., se bo najbrž zgodilo, da se bo stanje vleklo še več mesecev, ampak mislim, da bi koalicija že morala poskrbeti, da bi ministrov kandidat, neformalno je to vladni kandidat, dobil podporo na glasovanju. Mi bomo kandidata podprli. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Jakob Presečnik v imenu Poslanske skupine SLS.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke bo podprla imenovanje predsednika Vrhovnega sodišča Republike Slovenije gospoda Marka Šorlija, vrhovnega sodnika svetnika. Razlogov za to je več. Prvič, Vrhovno sodišče je že predolgo brez predsednika s polnima mandatom, kar ni dobro za funkcioniranje sodne veje oblasti. Drugič, reference gospoda Marka Šorlija so garancije za to, da bo funkcijo opravljal strokovno korektno in z razvojno vizijo v prid razvoja sodniške stroke. Tretjič, občna seja Vrhovnega sodišča sicer ni podprla kandidature gospoda Šorlija. V skladu s poslovnikom občne seje sicer niso znani razlogi za takšno odločitev, vendar ti razlogi zagotovo niso bili tako močni, da, četrtič, Sodni svet ne bi podal izrazito pozitivnega mnenja z obrazložitvijo, da je gospod Marko Šorli vrhunski strokovnjak na področju kaznovalnega prava, z bogatimi predavateljskimi izkušnjami in obsežno publicistično dejavnostjo ter s poudarjenimi delovnimi sposobnostmi, kar je dalo ministru za pravosodje jasen signal za odločitev o predlogu, ki ga je podal Državnemu zboru. Vse to so razlogi, zaradi katerih bomo poslanci Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke podprli kandidaturo gospoda Marka Šorlija za predsednika Vrhovnega sodišča Republike Slovenije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Borut Sajovic v imenu Poslanskega kluba LDS.
Hvala lepa, gospod predsedujoči, za besedo. Lep pozdrav gospodu ministru! Stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije je naslednje. Minister za pravosodje je v Državni zbor posredoval predlog za imenovanje predsednika Vrhovnega sodišča Republike Slovenije. Na javni poziv sodnikom k vložitvi kandidatur za prosto mesto predsednika Vrhovnega sodišča Republike Slovenije se je prijavil zgolj en kandidat, in to je vrhovni sodnik svetnik, gospod Marko Šorli, o katerem danes odločamo. V Poslanskem klubu LDS smo se odločili, da bomo predlaganemu kandidatu izrekli podporo. Ocenjujemo namreč, da trenutna situacija, ko je Vrhovno sodišče že več mesecev brez predsednika, ni dobra. S tem pa ne odrekamo dobrega in zglednega dela trenutne začasne predsednice Vrhovnega sodišča. Zavedati se je pa tudi treba, da je Vrhovno sodišče najvišja institucija sodne veje oblasti, ki ustvarja sodno prakso, še kako pomembno za izpolnjevanje ustavnega načela enakosti vseh pred zakonom. Danes je odgovornost na Državnem zboru, da najvišja institucija tretje veje oblasti dobi svojega predsednika, torej, da podpremo kandidata. Ne glede na to, da vrhovni sodniki na občni seji niso potrdili kandidature Marka Šorlija, kajti vsebina njihovega negativnega mnenja nam, žal, ni poznana, je to kandidat, ki se je pripravljen lotiti izzivov, ki jih prinaša vodenje najvišjega sodišča v državi. V poslanskem klubu smo mnenja, da si težko privoščimo, da je najvišje sodišče v državi brez šefa, zato še enkrat ponavljam, da bomo kandidata podprli.
Hvala lepa. Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev o predlogu. Besedo ima gospod Zvonko Černač.
Spoštovane kolegice in kolegi! Glede na to, kar smo slišali, ni razlogov za nasprotovanje podpori kandidata za predsednika Vrhovnega sodišča. Kandidat izpolnjuje vse zakonske pogoje. Dobil je pozitivno mnenje Sodnega sveta, ki je tudi obrazloženo, in negativno mnenje občne seje, ki ni obrazloženo, kar je na nek način tudi zaskrbljujoče, saj vzbuja dvom o tem, ali gre za mnenje, ki je strokovne narave, ali gre mogoče za politično mnenje. Sodni svet je organ, ki ga določa 131. člen Ustave in od 11 članov ga sestavlja 6 sodnikov. Tako da ni mogoče govoriti o tem, da kandidat nima podpore sodniških kolegov. Vrhovno sodišče je že nekaj časa brez predsednika. Kandidat, ki se je prijavil, je umaknil kandidaturo. Ta edini kandidat, ki je ostal in ki bi zapolnil po nekaj mesecih to vrzel, pa očitno politično ni primeren. Smo v letu 2010, ne leta 1985 ali 1958 in danes tisti, ki boste glasovali proti tej kandidaturi, boste politično lustrirali kandidata za predsednika Vrhovnega sodišča zaradi tega, ker je v nekem konkretnem primeru sodil drugače, kot vi menite, da bi bilo prav, da bi sodil. To je tipičen primer politične lustracije, ki v ta parlament v letu 2010 ne sodi in nas zelo daleč oddaljuje od normalnih demokratičnih parlamentov v ostalih državah. Mnenje, razmišljanje, ki ni kompatibilno z mnenji nekaterih drugih, ob tem, da kandidat izpolnjuje strokovne pogoje, ne more biti temelj za nasprotovanje kandidatu. Očitno v tej državi prehajamo v stanje, glede na vse ostalo, kar se dogaja, ko bo treba biti ne samo politično kompatibilen s tistimi, ki ocenjujete, da je oblast del volilnega plena, pač pa glede na zadnje dogodke prihajamo v stanje, ko bo za najvišja mesta v tej državi treba imeti v žepu udbovsko izkaznico. Tako daleč smo, gospe in gospodje. In s tem dokazujete nespoštovanje do te države, do te mlade demokracije, tudi z nekaterimi drugi ravnanji, ki se dogajajo v Državnem zboru, tudi tista, ko si predsednik Državnega zbora, ki je prvi med enakimi, dovoli nespoštovati izrecen določbe ustave, ki je nedvoumna in jasna. Mislim, da boste zelo težko našli kakšen drug razlog kot ta, ki govori o tem, da je treba tiste, ki mislijo z lastno glavo, če niso kompatibilni z vami, lustrirati. In če boste glasovali proti, kar ste napovedali, da boste storili, boste s tem nedvoumno potrdili, da je v parlamentu, v slovenskem parlamentu leta 2009 bila uveljavljena politična lustracija nekoga zaradi njegovega mnenja v konkretni zadevi, v kateri je sodil, in s tem boste dodali še en madež več mladi slovenski parlamentarni demokraciji.
Besedo ima gospod dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Imam občutek, da nisem čisto na pravem mestu, glede na to, da imam namen glasovati, tako kot bo glasovala LDS, kar se redko zgodi in tako kot predlaga minister, pa vendarle naj rečem nekaj. Glejte, sodna veja oblasti po našem mnenju že dolgo, dolgo ne funkcionira ali pa ne funkcionira tako dobro, kot bi morala funkcionirati. Jaz si z gospodom Šorlijem, ki je, kot je iz javnosti znano, star 64 let, pravzaprav niti ne obetam, da bi lahko v obdobju, ki prihaja, potegnil sodno vejo oblasti iz brezna, kjer je. Ampak to ni kriv on, za to vidim dva objektivna razloga. V sodni veji oblasti so potrebne, da rečem v narekovaju, da ne bom narobe razumljen, "revolucionarne spremembe". Take spremembe pa delajo ljudje tam okoli 30 let stari, kakršni so živeli leta 1991, ko se je Slovenija osamosvajala. Tu ne vidim kakšnih dobrih obetov, ampak ni to glavni razlog. Glavni razlog je v tem, da je sodna veja oblasti potrebna temeljitih ustavnih sprememb in šele potem lahko govorimo o tem, da bo ta veja oblasti funkcionirala. Pa vendarle, zbiral sem podatke in se trudil, da bi prišel do podatkov, kaj se pravzaprav dogaja in kako je to sedaj mogoče, da največja koalicijska stranka in druga največja odpoveduje podporo ministru in mu nasprotuje. Kar nekaj namigov je bilo, da je to bilo namenoma tako predlagano, pa vendarle dodatna preverjanja so me prepričala v to, da imate korekten namen, gospod minister, ne vem pač vsega - veste, kaj se je dogajalo. Vi ste sami povedali, da je Sodni svet to podprl oziroma da obča seja Vrhovnega sodišča tega ni podprla. Ne morem javno govoriti o vsem, kar mi je uspelo v tem času preveriti in prebrati, zato vam bom povedal zgolj v prispodobi in boste razumeli, kaj sem vam povedal v prispodobi. Obča seja je rekla: ne, to ni primeren kandidat in tega ni obrazložila. Če to malo preneseva kam drugam, v kakšno sodbo, bi tudi lahko rekli: 20 let zapora, ne bomo pa povedali, zakaj. Čudno obnašanje ljudi, ki so sodelovali na občni seji, vendar pravzaprav brez vaše vednosti, to pa je ta del prispodobe, in mimo vas, je v to sobo vdrl duh. Ta duh je bil taka megla, rdeče barve - veste, gospod minister -, in ti ljudje so pravzaprav sprejeli neko odločitev, ki nima prave podlage v realnih dejstvih, ki nima poštene podlage, ki nima korektne podlage za gospoda Šorlija. Rekli so vam ne, niso pa povedali, zakaj. To je nekorektno od njih, skrajno nekorektno. Spremenite zakon ali kaj je treba spremeniti, da se kaj takšnega ne bi več dogajalo. To je nekorektno do vas in do vseh ostalih. Ampak ti ljudje so bili, včasih so rekli indoktrinirani, s to meglo. Ta zadeva se odraža tudi tukaj. Danes smo poslušali gospo Beblerjevo in je razložila, kako ne morejo podpirati, to in ono, ker pač nima podpore obče seje Vrhovnega sodišča. Temu se reče diverzija, gospod minister. Diverzijo so vam naredili. Na Mandatno-volilni komisiji, prehajam k najbistvenejšemu delu mojega prispevka, pa je bilo rečeno takole: "Ne, ta gospod Šorli je leta X oprostil gospoda Ruparja." Gospe in gospodje, po tem kriteriju v tej dvorani ne more nikoli biti izvoljen predsednik Vrhovnega sodišča. Nikoli! Če je gospod Šorli karkoli delal v življenju, in jaz mu verjamem, da je delal, in če je vsake tri dni sprejel eno sodbe, je obsodil 2.400 ljudi, namreč bil je kazenski sodnik. In če je obsodil 1.200 levih in 1.200 desnih, potem po tem kriteriju ne bomo nikoli prišli do predsednika Vrhovnega sodišča. Dajte se, za boga, zamisliti! Torej, z odločitvijo, da on ne bo podprt, pošiljamo zelo jasno sporočilo: naš je lahko podprt in nihče drug. Torej tisti, ki je v življenju sodil samo desno. Tisti, ki je pa obsodil enega levega, pa ne more biti podprt. To je vaše sporočilo! Zamislite si nad takim ravnanjem. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Alenka Jeraj.
Hvala za besedo. Torej imeli smo že primere, ko je bil objavljen kakšen razpis, ko se je nekdo nekaj prijavil. Ljudje pač take odločitve ponavadi temeljito premislijo, ocenijo, ali so sposobni za tisto mesto, na katero se javljajo, ali imajo dovolj strokovne preteklosti nekih izkušenj iz preteklosti, na koncu se pa tak razpis razveljavi. Spomnimo se razpisa ministrice Kresalove, ko smo imenovali prvega policista v državi, najprej razveljavila razpis svojega predhodnika ministra Mateja, potem je razveljavila tudi svoj razpis in podobne primere smo imeli z veleposlaniki. Ljudje so se prijavili, odločili za neko zelo življenjsko odločitev, potem pa nekdo te njihove odločitve ni potrdil iz, po navadi, političnih razlogov. Govorimo po navadi o ljudeh, ki imajo izkušnje, ki so že nekaj v svojem življenju naredili, po navadi jim nimamo strokovno česa očitati, imajo brezhibno kariero, bi lahko rekli, potem pa ne dobijo glasu ali tukaj ali s strani, recimo, predsednika republike iz nekih političnih razlogov. To je zelo nekorektno, to je zelo nepošteno do teh ljudi, ki jih sicer radi označujemo kot strokovne, kadar nam to odgovarja, ki jih radi postavljamo kot vzor ali pa jih citiramo, kadar se o kakšni stvari pogovarjamo. Takrat, ko pa bi morali zanje glasovati, imamo ali pa imate nekateri težave. Gospod Šorli se je prijavil na razpis oziroma kot kandidat ni dobil podpore s strani svojih kolegov vrhovnih sodnikov. Očitno ima neko vizijo in ve, kako bi moralo Vrhovno sodišče delovati. Ima vizijo, ima predloge, ima ideje in ponavadi se za kandidaturo odloči tisti, ki to ima. Torej, ki pozna sistem, ki ve, kaj v sistemu ne funkcionira, in ima tudi idejo, kaj bi bilo treba narediti, da bi stvari funkcionirale bolje. In meni ta podpora s strani vrhovnih sodnikov pove nekaj drugega. Če ima kdo boljši predlog, bi se verjetno tudi sam prijavil - če ima boljši program - in bi kandidiral in morda bil izbran na to funkcijo. Zame je merodajno to, da je dobil podporo Sodnega sveta in najbrž ni slučajno, da se v razpravi odpira razprava o tem, da je pač nekoč bil v nekem senatu, ki je nekega poslanca oprostil in tako naprej. Očitno imajo nekateri s tem težavo, še večjo, očitno, tudi s tem, da je bil gospod Šorli tisti, ki je označil ali povedal nekaj o Udbi, o zločinski organizaciji, tajni službi, in najbrž tisti, ki živimo v tej državi ali smo v tem parlamentu, bi morali imeti razčiščene pojme, ali je bila to demokratična združba ali pač ne, ampak očitno o tem nimamo enotnega mnenja. Zato je za ene problem, eni to razumemo, drugi pa podpirajo odločitve in odlikovanja ljudem, ki so te službe vodili. Jaz bom seveda kandidaturo podprla in mislim, da bi bilo prav, da danes v parlamentu gospod Šorli dobi podporo.
Besedo ima gospod mag. Borut Sajovic.
Hvala lepa za besedo. Pozdrav gospodu ministru. V tej današnji razpravi smo slišali, da pravosodni sistem ne deluje tako, kot bi si želeli, da je minister, ki je danes na funkciji, podedoval očitno slabo dediščino, da pa se priznava in ceni njegov trud za izboljšanje razmer na sodiščih. In zato bo tudi moj glas podpore šel izključno z enim samim sporočilom, da je slabo, če je neodvisna veja oblasti brez glave. In zato to potezo podpiram, kajti prepričan sem, da bo sodišče delovalo bolje in enotneje. V LDS-u tudi dokazujemo, da odločb sodišča ne komentiramo, pač pa jih preprosto spoštujemo. In tudi v tem primeru bomo dokazali, da s posameznimi odločitvami nimamo nobenih težav, nobenih zamer, je pa seveda bistvo vsake kazni in sodbe o tem, ali je dosegla svoj namen. Če je, recimo, nekdo, ki je bil oproščen, bil potem trikrat pravnomočno obsojen za skupno 43 kaznivih dejanj, podkupovanje, poneverba listin, grožnje, potem je pa lahko v glavi posameznika problem, če je recimo nekdo, ki ima potrdilo, da je pravno zmotljiv, v času arbitražnega sporazuma, ki je pravni akt, predavatelj strankarski javnosti, kaj je prav in kaj ne, potem imam tudi težavo. Če pa se nam na sodiščih dogaja tudi to, da od prve do druge stopnje izginejo pritožbe tožilstva, tudi strank v postopku, potem je prav, da je vrh sodišča zaseden in da minister in ta država naredita red. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo. Moram reči, da je po sedanjih razpravah kar nekakšno nelagodje v Državnem zboru, vsaj v delu političnega prostora. Glede na to, da na program, ki je pravzaprav ključna zadeva vsakega kandidata, v razpravi ni bilo nobenih pripomb, bi človek pričakoval, da bo ta kandidat izvoljen hitro, enostavno, brez težav, brez pomislekov. Vendar očitno za vodenje Vrhovnega sodišča program ni dovolj. Reference, domače in mednarodne, niso dovolj, temveč so potrebni še nekateri drugi razlogi. Moram reči, da sem bil na Mandatno-volilni komisiji izredno presenečen, ko je bil eden temeljnih argumentov kolegice Darje Lavtižar Bebler, ko je govorila v imenu poslanske skupine, in je rekla, "mi ne bomo tega podprli," da je težava v tem, ker je bil gospod Šorli član velikega senata, ki je oprostil poslanca Ruparja. Jaz razumem tudi reakcijo sodnikov, ki so jo pred dnevi ali pa dan, dva po tem, ko je ta zadeva prišla v javnost, sprožili. In danes v stališču poslanske skupine nismo več slišali argumenta "Rupar", da je Rupar tisti, zaradi katerega ta sodnik ni primeren. Vendar je bila očitno ta težava, kako argumentirati nepodporo kandidatu, tako velika, da se je prav tako izkušena poslanka, pravnica, kot se rada dostikrat pohvali, Darja Lavtižar Bebler, sklicevala na tako zanimive argumente, kot je sodna odločba oziroma razsodba velikega senata. Zanimivo. Takih argumentov pravzaprav v Državnem zboru ne doživimo prav velikokrat. Sem pa vseeno prepričan, da je bila ta argumentacija izhod v sili, kajti tisti pravi argument, zakaj za del političnega prostora kandidat ni primeren, je nekje drugje. Je v sodbi iz leta 2002, ko se je v neki odločbi argumetiralo in definiralo, pozicioniralo s sodbo sodišča, kaj pravzaprav Udba je bila. Osebno mislim, da je to ključen argument, zakaj pomembna politična skupina, največja politična skupina v Državnem zboru, kandidatu ne bo dala podpore. Menim, da če že govorimo o neodvisnosti sodstva, o tem da sodstvo ne sme biti politično - o tem, tako kot pravi gospod Sajovic, ne komentiramo, potem pa vso argumentacijo naredi prav na komentiranju sodb sodišč -, da bi morali pri teh zadevah biti nekoliko bolj previdni. Očitno je, da ni vseeno, ali so na čelu sodišč neodvisni kandidati, taki, ki odločajo tudi na osnovi argumentov in drugače, kot so politična pričakovanja. Očitno bo v tem postopku prišlo do tega, da kandidat ne bo dobil zadostne podpore in da se bo največja politična stranka zavestno odločila, da se ta agonija Vrhovnega sodišča nadaljuje. Minister je na Mandatno-volilni komisiji in tudi danes povedal, da je Vrhovno sodišče že tri mesece brez odgovornega vodstva, brez kompetentnega vodstva, da ga vodi vršilec dolžnosti. In ta postopek v primeru, da kandidat ne bo izvoljen, se zna zavleči še za nekaj mesecev, od tri do pet mesecev. In pravzaprav nikogar, še najmanj pa nikogar v koaliciji, še najmanj pa največje koalicijske stranke ne skrbi, da se bodo te razmere na Vrhovnem sodišču nadaljevale. Mislim, da bi morali biti zelo zaskrbljeni in bi morali včasih tudi odločiti drugače, kot samo po kriteriju: naši ali vaši. To je pač tisto, kar je s to obrazložitvijo na Mandatno-volilni komisiji dobilo neko zelo eksplicitno argumentacijo. Ta argumentacija ni dobra. Hvala lepa.
Zaključujem razpravo in prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se za predsednika Vrhovnega sodišča Republike Slovenije za dobo šestih let imenuje gospod Marko Šorli, vrhovni sodnik svetnik na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 31, proti 40. [[Za je glasovalo 31.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda, zaključujem 17. sejo Državnega zbora.