Jeg vil minne om at de talere som nå får ordet, har en taletid på inntil 3 minutter.
Det har opp gjennom tida vore usemje om storleiken på stipend, og det har vore tautrekking om det skulle vere så og så stort. Men det som er nytt denne gongen, er at solidariteten i stipendordninga er forsvunnen. Fyrst var det arbeidarpartiregjeringa som gjekk ut med at dei studentane som ikkje greidde seg, skulle straffast med 30 pst. bortfall av stipend. Seinare har opposisjonskoalisjonen hamna på 15 pst. trekk. Dette synest eg er veldig alarmerande, for på denne måten fører ein rekninga for ei stipendordning over på dei som kanskje strevar livet av seg og slit med å greie det, og så er det eit eller anna som gjer at den dagen dei skal ha eksamen, bikkar det. Eg synest det er noko nytt og uheldig i norsk stipendordning når dette vert køyrt igjennom før kvalitetsreforma er behandla og det kan avvegast mot den. Det er særleg beklageleg at Arbeidarpartiet og SV, som har vore solidariske på dette området, no går i brodden for å avvikle det. Samarbeidsregjeringa la vekt på ei satsing på Kyrkja – m.a. fleire nye prestestillingar, midlar til dåpsopplæring og midlar direkte til dei kyrkjelege fellesråda. Senterpartiet var høgt på banen med å flagge fyrst, med 30 nye prestestillingar, og gjorde eit stort nummer av at dei var fyrst ute. Og representanten Skjælaaen sa i debatten tidlegare i dag at Senterpartiet har gjort ein bra jobb i høve til prestestillingane. Dette synest eg er ein bra jobb – når ein på kort tid både greier å flagge med 30 stillingar og samstundes så kjapt skjere dei ned. Det er lite tenleg for Kyrkja, og det kan ikkje vere stor ære for Senterpartiet heller. I tillegg bryt ein ei avtale som den førre regjeringa, Stoltenberg-regjeringa, tinga fram med fagforeininga – dette partiet som held så fast på at ein avtale med fagforeininga ikkje må brytast. Dette er eit dårleg stykke. Representanten Skjælaaen skubba i finansdebatten studentane føre seg ved bruken av ordet «svik», som då vart overført på regjeringa Bondevik for at ein ikkje på eitt år hadde oppfylt det som ein hadde lovt å gjere på fire år når det galdt stipend. Spørsmålet mitt er: Kva ord vil ein bruke på det som Senterpartiet har gjort her på så kort tid, å falle Regjeringa og sitt eige standpunkt i ryggen? Reduksjonen i morsmålsopplæring til framandspråklege er også eit punkt som har kome ille ut i fleirtalsinnstillinga. Det er forferdeleg viktig når det gjeld integreringa, at den løyvinga er på plass, slik at dei som kjem, våre nye landsmenn, kan få ei god norskopplæring og kome fort inn i samfunnet. Vidare vil eg peike på at landslinjene, som fleire parti fyrst flagga høgt, igjen er strokne med 30 mill. kr, og det set fleire av dei i fare.
Jeg prøvde å lytte med interesse da tidligere statsråd ved navn Trond Giske gikk på talerstolen. Da hadde jeg forventet og trodd at vi ville få opp nye og spenstige tanker og vyer for norsk utdanningspolitikk og norsk skole, men det var det ikke mye av. I stedet beskyldte Giske nåværende regjering bl.a. for løftebrudd overfor studentene. Det er etter min vurdering en frekkhet som ikke kan få stå uimotsagt. Jeg viser igjen til det løftet som tidligere statsråd Giske og hans regjering gav samtlige studenter ved oppstart av inneværende studieår om ikke å innføre konverteringsordning. Det løftet ble sendt ut like før valget. Nå er Giske med på det stikk motsatte. Noe større løftebrudd fra en tidligere statsråd har vel knapt forekommet – jeg tar et lite forbehold om at jeg ikke kjenner til alle løftebruddene fra tidligere arbeiderpartistatsråder. Representanten Carl I. Hagen påstod i sitt innlegg at Høyre ikke lenger ville premiere innsats og hardt arbeid i studiene. Det er også feil. Her tror jeg Fremskrittspartiet og Høyre står svært nær hverandre, og vi kan utvilsomt finne felles løsninger på dette området i fremtidige budsjettbehandlinger. La meg til slutt nevne en stor og viktig sak som har vært fremme i komiteens behandling, nemlig økt kapasitet i tannlegeutdanningen. Komiteens flertall har pekt på både kortsiktige og mer langsiktige løsninger, herunder utbygging av tannlegeutdanningen ved Universitetet i Tromsø. Etter at departementet er kommet tilbake med sine vurderinger, blir det en viktig oppgave for Stortinget både å prioritere bygninger, utstyr og personellmessige tiltak som sikrer langsiktig og god tannlegedekning i alle deler av landet. At Arbeiderpartiet nå vil gå rett på et vedtak om oppstart i Tromsø uten å prioritere en eneste krone til tiltaket ved denne budsjettbehandlingen, sier alt om Arbeiderpartiets manglende evne til økonomiske prioriteringer. Så til slutt to ord om forslaget fra Rolf Reikvam på vegne av Sosialistisk Venstreparti. Med bakgrunn i det arbeidet som nå pågår i departementet, og statsrådens redegjørelse om dette, vil regjeringspartiene stemme mot forslaget.
Regjeringspartiene har i dag med stor tydelighet vist hvordan de endrer budsjettet ved totalt å flytte på ca. 65 mill. kr. Disse pengene skal redde norsk utdanning og forskning, de skal redde utenlandsstudentene, og de skal redde studenter i privat høyskoleutdanning – bare for å nevne noe. Dette er i beste fall symbolpolitikk, men det viser også hvor viktig nettopp den er. Verdier i skolehverdagen skal sørge for at alle barn og lærere blir snille og flinke. Er det virkelig nødvendig å bruke penger på prosjekt om verdier? Har vi ikke lenger oppdragelse og normer som ivaretar disse forholdene? Privat høyere utdanning er blitt tilført den enorme sum av 18 mill. kr, eller 4,3 pst. i økning, fra Regjeringen. Dette kan se ut som et krafttak for et supplement til den offentlige høyere utdanning, som Arbeiderpartiet og SV hevder, men er i realiteten kun symbolikk, idet eksisterende lover og regler ikke fordeler midlene likt mellom institusjonene. De private høyskolene føler det derfor som et svik etter gjentatte løfter fra ulike statsråder og fra administrasjonen gjennom mange år, løfter om at beregning av nye satser for tilskudd basert på faktiske utgifter til tilsvarende offentlig utdanning skulle komme. Fremskrittspartiet oppfordrer Regjeringen til å legge frem forslag om dette i god tid før neste budsjett, slik at de kan bli vedtatt. Skjevheten viser seg også mellom godkjent antall studenter og faktisk antall studenter på de forskjellige privatinstitusjonene. BI opplever at de får en reduksjon av sine rammer på ca. 2 mill. kr. Det er vanskelig å se ut fra proposisjonen at dette er mulig. I St.prp. nr. 1 Tillegg nr. 4 står det, i tråd med flertallsmerknaden i Budsjett-innst. S nr. 12 for i fjor, at departementet har vært «i dialog med de private institusjonene gjennom Nettverket for private høgskoler[[NPH]] om de nye normalkostnadene». Normalkostnadene er knyttet opp til den enkelte institusjons godkjente måltall. Begge disse forordningene må etter vår mening bort. Det må innføres en stykkpris pr. student som vil gjøre denne kompliserte utregningen overflødig. At den er komplisert, det ser vi selv. Det vil medføre at tilskudd utløses av den enkelte student via stykkpris, og at alle studier som dokumenterer tilstrekkelig kvalitet, skal ha støtte. Konklusjonen må derfor være at alle behandles likt, og at statsråden sørger for at det skjer. Det vil jeg ønske at statsråden kommer tilbake og bekrefter at hun vil gjøre, for det betyr mye for oss akkurat nå.
I Dagsavisen i dag sier forskere følgende: «Skal skolen makte å løse de faglige og sosiale oppgavene den står overfor, må andre yrkesgrupper enn lærerne slippe til». Senterpartiet sier: Endelig! Dette prøvde vi å fokusere på i valgkampen. Vi ble møtt med øredøvende taushet. Skoledebatten i valgkampen var betenkelig snever. Man fokuserte på skolebygg, privatskoler og lærere. Ungene var det få som var opptatt av. Når framtidas skole skal skapes, må vi som et minstekrav evne å ta utgangspunkt i de ungene vi har. Det er et faktum at lærerne bruker stadig mer tid på de sosiale utfordringene. Det er en røffere skolehverdag. Stadig flere unger har store atferdsproblemer, stadig flere unger har ikke lært grensesetting hjemme, rus og kriminalitet er et økende problem ned i 12-årsalderen. Senterpartiet er overbevist om at skolen må åpnes opp, og at det må flere voksne inn i skolen. Skolene må se seg sjøl som en del av det totale oppvekstmiljøet som ungene er i. Lærernes tradisjonelle monopol på å være i skolelokalene må brytes. Helsearbeidere må slippes til, frivillige organisasjoner likeså, og ikke minst må alle skoler ha miljøarbeidere. Miljøarbeiderne skal bidra til at de sosiale oppgavene blir ivaretatt, og at lærerne får bruke tida på det de hovedsakelig skal, nemlig å være pedagoger. Miljøarbeiderne skal fange opp det som skjer både i klasserommet og i skolegården, de skal være omsorgspersoner og forebygge konflikter. Når det er behov for oppfølging utover det miljøarbeiderne kan håndtere i samarbeid med foreldre og lærere, skal miljøarbeiderne være kontaktleddet til hjelpeapparatet og om nødvendig til politiet. Det bør videre etableres en førstelinjetjeneste på alle skoler. La oss kalle det «Åpen dør». Dette skal være ei dør hvor de elevene som har problemer, kan gå gjennom. Bak døra finner man en miljøarbeider eller andre som elevene kan få hjelp og støtte av til å håndtere de sosiale problemene de har, enten det gjelder familie, venner eller situasjonen på skolen. Når det er behov for oppfølging utover det «Åpen dør» kan håndtere, skal den som har ansvaret for «Åpen dør», sørge for at ungen som har problemer, settes i sentrum, og at den samme personen har ansvaret for koordinering av hjelpeapparatet i samråd med foreldrene – dette for å unngå at unger som har problemer, møtes med en rekke halvutstrakte offentlige hender. «Åpen dør» må fungere ulikt på ulike skoler. Men dette trenger vi å prøve ut. Vi har mottatt en OECD-rapport om bråk i skolen. Ja, den rapporten kan ikke forundre noen. Så lenge vi ikke evner å ivareta den økende gruppa med unger som kommer inn i skolen med store sosiale problemer, har vi ingen sjanse til å skape et godt læringsmiljø. Alle taper på at vi ikke tar det sosiale miljøet i skolen på alvor – ungene som faller utenfor, taper, ungene som er ivrige på å lære, taper, og lærerne taper fordi de får en umulig arbeidssituasjon.
Vi har vurdert forslag nr. 8, fra SV, ganske nøye og føler behov for å få et klargjørende svar fra statsråden. Jeg håper det kommer. Hvis vi ikke får et klargjørende svar, så heller vi faktisk i øyeblikket til at vi kanskje bør støtte det forslaget. Jeg viser til at det i Budsjett-innst. S. nr. I er gitt en nokså detaljert oversikt over de beløpene som kommer i forslag til statstilskudd til de enkelte institusjonene som er omfattet av kapittel 282 Privat høgskoleutdanning. Så er det i St.prp. nr 1 Tillegg nr. 4 en formulering som muligens kan tyde på at man faktisk omfordeler de statstilskuddene som ligger i St.prp. nr. 1. Det står: «Regjeringen ønsker å bringe normalkostnadene i samsvar med det reelle kostnadsnivået ved statlige institusjoner, og foreslår derfor å øke bevilgningen på posten med 18 mill. kroner.» Men hvis det er fortolket slik at det som i utgangspunktet ser ut som en økning til kapitlet, og som da skulle dreie seg om å fordele økningen på 18 mill. kr til de som ligger under kapitlet, i virkeligheten skjuler det faktum at man også går bakover og foretar reduksjoner i forhold til statstilskudd på de enkelte institusjoner, fremvist i St.prp. nr. 1, er det et spørsmål om man ikke bør foreta en klargjøring gjennom et vedtak i Stortinget om hvordan midlene totalt sett skal fordeles. Derfor er det viktig at vi får et klart svar fra statsråden. Jeg håper det kan komme nå.
Det er et par ting jeg gjerne vil kommentere i forhold til innstillingen og debatten, som jeg synes bør kommenteres fra talerstolen. Det ene dreier seg om folkehøgskolene og folkehøgskoleelevene, som flertallet forutsetter skal inn i den nye støtteordningen. Jeg vil bare gjøre oppmerksom på at så langt jeg kan se, er det ikke lagt inn midler til dette. Dette vil koste, etter det jeg har fått opplyst, ca. 6 mill. kr. Det samme gjelder inntektsavhengig tilbakebetaling. Der forutsetter man at ordningen vil bli videreført. Heller ikke her kan jeg se at det er lagt inn midler i budsjettet. Det vil koste 0,4 mill. kr. Så vil jeg berøre Statens lærerkurs. Det står i proposisjonen at oppgaver innenfor etter- og videreutdanningen vil overføres Læringssenteret mv. i løpet av 2002, og bevilgningsforslaget er deretter. Her ber komiteen om at dette opprettholdes inntil videre. Men jeg vil anmode komiteen og Stortinget om å se dette i sammenheng med – noe som ikke tydelig fremkommer av den opprinnelige proposisjonen – en styrking av en annen post, nemlig Kompetanseutvikling i profesjonsutdanning og profesjonsutøving – det såkalte KUPP. Der ligger det inne en økning, slik at dette til sammen blir en videreføring av satsingen. Så til det spørsmålet jeg har fått i et par innlegg vedrørende de 18 mill. kr i økning til private høgskoler. Fordelingen der fremkommer etter at det har vært en gjennomgang, under statsråd Giskes ledelse, av normalkostnadene for de enkelte utdanninger og en justering av disse. Denne gjennomgangen har skjedd i samarbeid med Nettverket for private høgskoler. Så har det i et par tilfeller ført til redusert tilskudd, og det er vel det som kanskje har vært en liten overraskelse, siden det er en bevilgningsøkning på 18 mill. kr. Kort fortalt har det sammenheng med at noen statlige høgskoler er mer effektive enn andre. I BIs tilfelle tror jeg simpelthen det har sammenheng med at NHH faktisk er ganske effektiv. Men jeg har sagt fra denne talerstolen før i dag at jeg vil ta initiativ til å foreta en nøyere gjennomgang av finansieringen av de private høgskolene og komme tilbake til Stortinget med det. Det er et utslag i et par tilfeller, men det er altså etter en gjennomgang med Nettverket for private høgskoler. Så hvordan dette slår ut, burde ikke komme som noen overraskelse på de som har deltatt der. Helt til slutt. Det har vært nevnt mange ganger at den utlånsordningen som Regjeringen ikke bygger videre ut – vi avvikler den ikke, men vi bygger den ikke videre ut – vil ramme utviklingen av digitale læremidler. Det er ikke riktig. Dette ligger inne på en annen post som Regjeringen ikke har tatt initiativ til å redusere, men som derimot komiteflertallet nå tar initiativ til å redusere, nemlig IKT i utdanningen.
Det er ganske imponerende å høre hvordan en del av representantene fra Høyre svinger seg voldsomt når det gjelder konverteringsordningen. Noen av oss er ikke glad i konverteringsordningen. Det har vi sagt ganske mange ganger. Men det som vi har kompromisset på, er 25 pst. Det som Høyre, og de andre partiene som ikke går inn for å øke stipendandelen nå, har sagt skal være basisstipendet, er 30 pst. Så skal det da være konvertering på 10 pst. Det er det de i hvert fall har skissert tidligere, og skissert flere ganger for oss. Derfor synes jeg det er ganske imponerende at de greier å svinge seg så høyt på differansen mellom 25 og 30 pst. Det er ikke noe som jeg er glad for, men det var det vi fikk til i kompromisset for å få til 40 pst. stipendandel. Det var viktig for oss. Så til studentboliger. Vi har ikke lagt inn de 26 mill. kr som regjeringen Bondevik la inn. Vi har lagt oss på nivået til regjeringen Stoltenberg når det gjelder studentboliger. Vi skulle også ønske at vi hadde hatt mer penger til dette. Vi har jobbet med det i forhold til omgrupperingsproposisjonen som vi holder på med, og vi har avgitt innstilling, som man sikkert er kjent med. Der har vi omgruppert innenfor noen poster i forhold til budsjettet, slik at vi har håp om at vi kan greie å få flere studentboliger enn det som opprinnelig ligger i vårt forslag. Så til noe av det statsråden nevnte, nemlig dette med timelønnssatsene for norskopplæring for minoritetsgrupper. Der ligger det en bevilgning på litt over 700 mill. kr. Det er forslaget. Vi vet at for inneværende år er det et underforbruk på denne posten på ca. 25 mill. kr. Det er det faktiske forhold. Vi er klare på at det ikke skal gjøres endringer i satsen. Det står ingen steder at timelønnssatsen skal endres. Jeg fikk en følelse av at statsråden var inne på å endre timelønnssatsen. Det ligger ikke inne som en forutsetning, og det skulle være helt unødvendig i forhold til den bevilgning som ligger inne og de erfaringene vi har med inneværende års utvikling i forhold til denne posten. 7. desember mottok vi et brev fra departementet om post 2410, hvor man grupperer bevilgningene på de ulike postene. Til det har jeg lyst til å si at vi forutsetter her at departementet foretar nødvendige omposteringer innenfor utgifts- og inntektskapitlet for studiefinanseringen, og melder tilbake i forslag til revidert nasjonalbudsjett. Vi har fordelt på poster ut fra den kunnskap vi hadde, og så har departementet i ettertid kommet med en presisering. Da er det altså naturlig at de eventuelt melder tilbake til Stortinget i forbindelse med revidert budsjett om de omfordelinger man har foretatt på disse postene.
Vær stolt av din arv og din tro, sa Kofi Annan i Nobel-talen i går, og advarte mot religiøs intoleranse. Han pekte på religionenes betydning i verdenssamfunnet og pekte på verdier som toleranse og gjensidig forståelse. Men en forutsetning for dette er jo nettopp at vi da kjenner vår arv og vår tro og overleverer dette til neste generasjon. Det er det dåpsopplæring handler om. Bare den kirke som overleverer, vil overleve. Kirken er et møtested og et fellesskap og har et medansvar for å ivareta Barnekonvensjonens uttrykte rett til åndelig utvikling – ikke nok med kirkebygg, som omtales så fint i innstillingen, den må også ha ressurser til å kunne fylles med innhold. I 1969 var det slutt på dåpsopplæring i norsk skole, og KRL-evalueringen viser at en hel generasjon barn og ungdom har liten kunnskap om kristen tro og etikk. Kirken har selv formulert det treffende. Vi står overfor reell analfabetisme på dette feltet, sier den. Kirkerådets leder sier at Bondevik-regjeringens kirkebudsjett retter opp mange av skjevhetene i Stoltenberg-regjeringens. Vi viser til sammenhengen mellom dåpsopplæringsplanen og opptrappingsplanen for kirkelig bemanning, som Kirkerådet har utarbeidet på oppdrag fra Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet og som Stortinget har bedt om, men dette blir det altså nå kuttet i. I det hele tatt er det mange uoverensstemmelser i innstillingen til KUF-budsjettet. SV skriver i en merknad på side 17 at «å øke timetallet i norskundervisningen … ikke er løsningen for å bedre undervisningen i grunnskolen», mens det på side 13 står at «økningen av timetallet … kan være et godt virkemiddel for å styrke elevenes skrive- og leseferdigheter». I Fremskrittspartiets merknad på side 15 står det at «staten overfører direkte til den norske kirken midler som er tilstrekkelig for å sikre tilfredsstillende bemanning». Men på side 43 er de med på å kutte 14 mill. kr til presteskapet, som gjør at ikke engang forpliktelsene knyttet til fritidsavtalen for prester blir fulgt opp. Videre sier de på side 27 at «skolen er en viktig arena for verdiformidling og verdidebatt», men kutter altså i prosjektet «Verdier i skolehverdagen». På side 19 understreker Senterpartiet betydningen av landslinjene «og foreslår å opprettholde det øremerkede statstilskuddet … for å sikre at landslinjene blir opprettholdt» – men er med og stryker 30 mill. kr fra landslinjene likevel. Fra Arbeiderpartiets side hører vi store ord om opplæring for språklige minoriteter i grunnskolen, om studentvelferd og om Kirken, men dette skal vi være med på å betale for at studenter skal få utbetalt lånet sitt – økning av lånet med stipend, på 40 pst. – fra 1. november neste år, hvis de da står til eksamen før jul. Vi står sammen om å øke kostnadsrammen for studentene, men det er tiden for innfasing av konverteringsordningen som vi er uenige om. Det er dette striden altså står om.
Jeg har hatt ordet før i dag og hadde ikke tenkt å ha noe treminuttersinnlegg. Men jeg føler behov for å svare litt på representanten Aarøens harde kritikk mot Senterpartiet, og mot meg sjøl, for å svikte Kirken. Jeg synes faktisk det er en ganske hard og grov påstand. Jeg har sjøl vært betalt medarbeider i Kirken i 20 år og tjener denne kirken fortsatt. Jeg vet ikke hvordan Aarøen leser Skriften, men jeg håper han leser Skriften bedre enn han leser budsjettinnstillingen. Å lese budsjettinnstillingen på en måte der en tar tingene ut av sin sammenheng, synes jeg faktisk er ganske uhørt, og da kan en komme til veldig mange forskjellige konklusjoner. Jeg har lyst til å minne om hva flertallet sier i forhold til dåpsopplæring: «Flertallet mener det er behov for en betydelig bemanningsøkning i forbindelse med innføring av dåpsopplæring i kirken, og viser til at man vil komme tilbake til de økonomiske rammer innen dette feltet i forbindelse med behandlingen av stortingsmeldingen om dåpsopplæring.» Da er det tid for å sette av midler til dåpsopplæring. Når det gjelder prestestillingene, er de forskjøvet et halvt år. I tillegg til 30 prestestillinger kommer det 10 diakonstillinger. Så jeg synes faktisk påstanden om at Skjælaaen og Senterpartiet svikter Kirken er temmelig uhørt.
Arne Sortevik har hatt ordet to ganger og får ordet til en kort merknad.
Den korte merknaden må være at det svaret som kom fra statsråden, for oss ikke er avklarende. Vi har det inntrykk at vi her foretar en sammenligning mellom epler og pærer – altså ikke mellom helt sammenlignbare forhold – som da gjør det nødvendig å foreta en presisering av hvordan midlene på dette kapitlet skal fordeles totalt sett.
Jeg vil fokusere på en sak som er viktig for Norge, og spesielt viktig for Nord-Norge – tannlegeutdanningen, odontologutdanningen. En enstemmig kirke-, utdannings og forskningskomite har valgt å ha tannlegeutdanningen som et eget kapittel i innstillingen. En enstemmig komite viser til at det er stor mangel på tannleger i den offentlige tannhelsetjenesten. Komiteen viser også til at tannleger, spesielt de med spesialkompetanse, i dag er sterkt geografisk skjevfordelt, med høg dekning i universitetsbyene Oslo og Bergen og dårlig dekning spesielt i Nord-Trøndelag og Nord-Norge. Det er en forestående krise innenfor den offentlige tannhelsetjenesten i Norge. Denne krisen er alt i dag gjeldende i Nord-Norge og vil forsterke seg kraftig i de kommende årene. En enstemmig komite ber om at det skal komme en plan før revidert nasjonalbudsjett i 2002 over hvordan tannlegedekningen skal bedres. Et mindretall, bestående av SV, Arbeiderpartiet og Senterpartiet, ønsker en tannlegeutdanning så fort som overhodet mulig. Det haster. Det nytter lite for Nord-Norge at det utdannes tannleger i Oslo og i Bergen. Undersøkelser og erfaringer fra legeutdanningen og farmasiutdanningen i Tromsø viser at tar man utdanningen i Tromsø og Nord-Norge, er det 80 pst. sjanse for at man vil bli værende i landsdelen og dermed bosette seg og jobbe i distriktene. Hvis det motsatte skjer, er det svært liten sjanse for at man kommer til Nord-Norge som lege, som farmasøyt eller som, som dette gjelder, tannlege. Jeg vil utfordre komiteen til å jobbe videre med saken, slik at man når man får denne planen – før revidert nasjonalbudsjett i 2002 – setter i gang tannlegeutdanning i Tromsø så fort som mulig.
Bare et par kommentarer til noe av det som har dukket opp i debatten: Det første gjelder prestestillingene. – Nå ser jeg at fagstatsråden for det budsjettet som vi behandler i dag, ikke er til stede, men vi får håpe at andre regjeringsmedlemmer kan overbringe en hilsen. – Det forslaget som regjeringen Stoltenberg la fram om antall prestestillinger i 2002, nemlig forslag om en økning på fem, er det nest høyeste antallet som er foreslått av noen regjering på i hvert fall ti år. Da Kristelig Folkeparti selv satt i regjering, var antallet lavere. Den eneste gangen det har vært høyere, var for inneværende år. Da ble det foreslått 30 prestestillinger. At resultatet i komiteen ble fem, kan umulig være en katastrofe – sammenliknet med det Kristelig Folkeparti selv foreslo da de satt i regjering. Det andre gjelder spørsmålet om digitale læremidler. De midlene som ble foreslått til læremidler under kap. 223 post 62, nemlig 103,25 mill. kr, hadde den avtroppende regjeringen i stor grad tenkt å bruke til å utvikle flere digitale læremidler, tilgjengelig og gratis for elevene i den videregående skolen. Derfor er det riktig som det ble hevdet tidligere i debatten, at et kutt i denne posten vil ramme utviklingen av digitale læremidler. Vi fikk i høst for første gang digitale læremidler i samfunnsfag i den videregående skolen. Det gjorde at 50 000–60 000 elever over hele landet kunne bruke dette gratis på Internett istedenfor å måtte kjøpe bøker. Så til stipendene og konverteringsordningen. Det ble av enkelte fra Høyre gjort et stort nummer av at de nærmest har reddet studentene ved å være imot å innføre konverteringsordningen fra høsten 2002. La oss vise ved et regnestykke hva det Høyre har gjort med stipendandelen og konverteringsordningen, vil føre til. Med det forslaget som Regjeringen nå har på bordet, vil en student som tar fire års utdanning, få 96 000 kr i stipend. Med det forslaget som Stortinget nå vil vedta, vil han få 128 000 kr – altså klart mer. Når det gjelder dem som blir forsinket, vil en som tar fire års utdanning og blir forsinket ett år, med Regjeringens opplegg få 120 000 kr i stipend, og med stortingsflertallets opplegg 148 000 kr. Hvordan dette kan bety en forverring for dem som blir forsinket, er helt uforståelig. Sannheten er at samtlige studenter vil få mer i stipend med flertallets ordning enn med Regjeringens, under én forutsetning, at de tar én eneste eksamen noensinne. Og det må vel være et rimelig krav! Det er ikke slik at man mister stipendet for all evig framtid dersom man stryker til en eksamen; man får stipendet når man tar eksamen. Alle som gjennomfører en eller annen eksamen – og det synes jeg er et rimelig krav – får mer penger med flertallets opplegg. Hvis Høyre synes at studentene ikke skal ta eksamen, da er vi uenige på det punktet.
Jeg har muligens gjort meg skyldig i en liten misforståelse med hensyn til hva det var ønskelig at jeg oppklarte når det gjelder finansieringen av de private høyskolene. Jeg har redegjort for hvordan fordelingen av de 18 mill. kr har skjedd, på hvilket grunnlag og hvordan man under tidligere statsråd Giskes ledelse gjennom drøftinger med nettverket på private høyskoler har kommet fram til dette. La meg bare si: Jeg er på det rene med at dette har gitt noen utslag som kanskje har overrasket noen – inklusive meg selv. Derfor sa jeg tidligere i dag at jeg vil komme tilbake til en gjennomgang av finansieringen av private høyskoler. Det finnes minst to anledninger. Én anledning er når vi får en felles lov for private og statlige høyskoler, en annen er når Regjeringen – det varslet jeg tidligere i dag – kommer med en endring av privathøyskoleloven til våren. Vi ønsker tidligst mulig å få mest mulig likeverdighet mellom private og statlige høyskoler forut for innføringen av kvalitetsreformen. – Nå håper jeg at jeg har gitt et noe tydeligere svar på dette. Jeg skal ikke føre debatten med Arbeiderpartiet for lenge med hensyn til de digitale læremidlene. Det er klart at man kan tilby digitale læremidler, men midler til utvikling av digitale læremidler – som Vidar Bjørnstad interpellerte overfor meg tidligere i dag – ligger altså under kap. 248 Særskilte IKT-tiltak i utdanningen. Det står det om i det budsjettforslaget som regjeringen Stoltenberg la fram, og her har ikke den nåværende regjering foreslått noen reduksjoner. Men så vidt jeg erindrer, ligger det inne forslag til reduksjoner fra flertallets side her i dag.
Det som fikk meg til å ta ordet nå på tampen av debatten, var representanten Giskes to innlegg i debatten i dag. Jeg synes eksstatsråden på to måter beskriver virkeligheten ganske skeivt. Han sier tidligere i dag at det er kuttet i rammene som utdanningskomiteen har fått, som skaper behovet for de tunge omprioriteringene. Det er jo ikke sant. Flertallet har jo hatt valgfrihet med hensyn til om de ville gå inn og omprioritere innenfor disse rammene også. Så når det har blitt tunge omprioriteringer innenfor rammene, er det et valg Arbeiderpartiet har vært med på å ta. Det er ikke rammene som har tvunget fram de tunge omprioriteringene. Arbeiderpartiet har hatt et valg. Arbeiderpartiet har valgt at en skal få en stipendandel med konvertering. Arbeiderpartiet har valgt et lavere ambisjonsnivå på studentboliger enn det som regjeringen Bondevik har lagt opp til. De har valgt å redusere landslinjetilbudet, og de har valgt å gi mindre midler til Kirken. Når Trond Giske på tampen av debatten også påstår at det er lagt opp til veldig mange prestestillinger – fem stillinger – så er det riktig. Men problemet er jo at eksstatsråden på denne måten har løpt fra sin egen underskrift på fritidsavtalen med Presteforeningen. Det viser bare hva den underskriften var verdt. Det synes jeg er oppsiktsvekkende.
Rolf Reikvam har hatt ordet to ganger og får ordet til en kort merknad.
Jeg bad om ordet får å gi en kommentar til statsråd Clemets innlegg som svar til Arne Sortevik. Når det gjelder støtte til privatskoler, er det vanskelig å si at de tallene som er kommet fram der, er et resultat av bestemte normalkostnader og et visst antall studenter. Det som departementet nå legger opp til med disse 18 mill. kr, er å justere noe som aldri har vært bestemt. En prøver å knytte noen bånd til en normalkostnad som ikke har ligget i bunnen tidligere. Det er det faktiske forhold. Det er ganske tilfeldig hvorledes budsjettallene for de ulike institusjonene har fremkommet. Det har vært debatter i Stortinget, det har vært ulike forhold, og så har vi fått en budsjettramme for de ulike institusjonene. Det som departementet nå legger opp til, er at en innenfor disse 18 millionene skal justere noen kostnader, og så skal en si at vi innfører dette prinsippet. Det blir galt. Jeg aksepterer fullt ut at en skal innføre et prinsipp og gå igjennom alle institusjonene som får tilskudd, definere normalkostnad og så lage et system, men ikke ved disse tilleggsløyvingene som vi har fått her. Det blir galt.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 1.[[Votering, se nedenfor]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 910]]
Vi skulle da være klare til å votere over sakene på dagens kart.
Under debatten er det satt fram åtte forslag. Det er forslag nr. 1, fra Søren Fredrik Voie på vegne av Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstreforslag nr. 2, fra Karita Bekkemellem Orheim på vegne av Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartietforslagene nr. 3–7, fra Arne Sortevik på vegne av Fremskrittspartiet og representanten Jan Simonsenforslag nr. 8, fra Rolf Reikvam på vegne av Sosialistisk Venstreparti Presidenten vil først la votere over mindretallsforslag utenfor rammeområdet. Forslag nr. 8, fra Sosialistisk Venstreparti, lyder: «Stortinget ber Regjeringen ved fordeling av det økte tilskuddet til private høgskoler, jf kap. 282 post 70, foreta en prosentvis fordeling i samvar med høgskolenes samlede tilskudd.» Arbeiderpartiet har varslet at de støtter forslaget. Presidenten er ikke riktig sikker på om Fremskrittspartiet har funnet ut om dette er epler eller pærer. Presidenten åpner for stemmeforklaringer.
Hvis vi lar fruktfatet ligge, så har vi i alle fall kommet til at vi er tilfreds med det siste svaret fra statsråden. Vi kommer da til å stemme mot forslaget fra Sosialistisk Venstreparti, og ser dette i en prinsipiell sammenheng, som kommer i god tid før revidert.
Senterpartiet støtter forslaget fra Rolf Reikvam på vegne av Sosialistisk Venstreparti.
Flere har ikke bedt om ordet til stemmeforklaring, og vi går da til votering.
Det voteres så over forslagene nr. 3–7, fra Fremskrittspartiet og representanten Jan Simonsen. Forslag nr. 3 lyder: «Stortinget ber Regjeringen om å sette i gang et prosjekt for å gjennomføre forsøk, spesielt i forhold til komponenten som gjelder studentfinansiering. Forsøket bør innrettes slik at den statlige finansieringen følger studenten. Prosjektet evalueres fortløpende. Norges forskningsråd foretar evalueringen.» Forslag nr. 4 lyder: «Stortinget ber Regjeringen legge frem en sak om hvordan manglende lese- og skriveferdigheter, i kombinasjon med drop-out fra skolen, påvirker unges mulighet til en kriminell adferd.» Forslag nr. 5 lyder: «Virksomheten til Statens lånekasse for utdanning konkurranseutsettes. Det fremlegges sak om dette til Stortinget.» Forslag nr. 6 lyder: «Stortinget ber Regjeringen om en fortløpende evaluering av de konsekvenser omleggingen av kostnadsnormen har for utenlandsstudentene i de ulike land.» Forslag nr. 7 lyder: «Stortinget ber Regjeringen så snart det er innhentet oversikt over konsekvensene ved omleggingen, å legge frem justeringer av kostnadsnormen for de land omleggingen har hatt negative konsekvenser for sammenlignet med studenter i Norge.»
Det voteres så over forslag nr. 2, fra Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen opprette en fullverdig tannlegeutdanning ved Universitetet i Tromsø der den offentlige tannhelsetjenesten vektlegges spesielt i studieopplegget.»
Det skal så voteres over rammeområde 17.
Til rammeområde 17 foreligger et avvikende forslag, nr. 1, fra Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre. Forslaget lyder:
Da gjenstår det å votere over innstillingens forslag til rammeuavhengige vedtak.
Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre har innstillingen.
Det foreligger ikke noe referat.