Hans Fredrik Grøvan vil fremsette et grunnlovsforslag.
På vegne av representantene Jorunn Gleditsch Lossius, Geir Sigbjørn Toskedal, Steinar Reiten, Torill Selsvold Nyborg og meg selv har jeg gleden av å fremme et forslag til endring i § 93 i Grunnloven om vern av liv fra unnfangelse til naturlig død.
Representanten Solveig Horne vil fremsette et grunnlovsforslag.
På vegne av stortingsrepresentanten Terje Halleland og meg selv har jeg den glede å fremme et grunnlovsforslag om opphevelse av § 117, om opphevelse av odels- og åsetesretten.
Representanten Dag Terje Andersen vil fremsette fire grunnlovsforslag.
Jeg har gleden av å legge fram fire grunnlovsforslag. Det første er basert på Valglovutvalgets forslag til endringer i valgloven. Det er en tverrpolitisk gruppe av medlemmer i kontroll- og konstitusjonskomiteen som har funnet det riktig å fremme alle de forslagene, slik at det skal ligge til rette for en åpen debatt i neste storting. Det sier seg selv at en ikke kan være enig i alle forslagene, men det gir et grunnlag for behandling i neste storting. Grunnlovsforslaget fremmes av representanten Eva Kristin Hansen, Magne Rommetveit, Svein Harberg, Bente Stein Mathisen, Solveig Horne, Terje Breivik, Ulf Leirstein og meg selv. Så er det tre forslag som er diskutert i denne perioden, der det har vært bred enighet om intensjonen, men ikke enighet om formuleringer. Vi har da prøvd å gjøre en jobb for å sy sammen et grunnlag for det til diskusjon i neste periode. Det første forslaget handler om samene som urfolk i Grunnloven § 108, der det fremmes et grunnlovsforslag av Eva Kristin Hansen, Magne Rommetveit, Svein Harberg, Hans Fredrik Grøvan, Freddy André Øvstegård, Terje Breivik, Nils T. Bjørke, Une Bastholm, Bjørnar Moxnes og meg selv. Så gjelder det en endring i Grunnloven § 112 a om frittlevende marine ressurser. Der fremmes det et grunnlovsforslag fra representantene Eva Kristin Hansen, Magne Rommetveit, Svein Harberg, Bente Stein Mathisen, Nils T. Bjørke, Terje Breivik og meg selv. Så er det endelig et forslag om grunnlovfesting av allemannsretten som fremmes av representantene Svein Harberg, Magne Rommetveit, Eva Kristin Hansen, Bente Stein Mathisen, Freddy André Øvstegård, Karin Andersen, Terje Breivik, Une Bastholm, Bjørnar Moxnes og meg selv.
Representanten Lars Haltbrekken vil fremsette et grunnlovsforslag.
På vegne av representantene Karin Andersen, Kari Elisabeth Kaski, Petter Eide, Solveig Schytz, Terje Breivik, Une Bastholm, Bjørnar Moxnes og meg selv vil jeg framsette et grunnlovsforslag om å grunnlovfeste retten til asyl.
Representanten Freddy André Øvstegård vil fremsette tre grunnlovsforslag.
Jeg har en stor glede av å sette fram tre grunnlovsforslag. Det første er på vegne av representantene Mona Fagerås, Lars Haltbrekken, Kari Elisabeth Kaski, Solfrid Lerbrekk og meg selv om innføring av 16-års stemmerett. Det andre er et forslag på vegne av stortingsrepresentanten Audun Lysbakken og meg selv om å endre § 68 i Grunnloven om at Stortinget trer sammen tidligere. Det siste er et forslag på vegne av Karin Andersen, Nicholas Wilkinson, Audun Lysbakken og meg selv om en ny § 107 om retten til bolig.
Grunnlovsforslagene vil bli behandlet på reglementsmessig måte. Representanten Bård Hoksrud vil fremsette et representantforslag.
På vegne av representantene Sylvi Listhaug, Morten Stordalen, Tor André Johansen, Erlend Wiborg og meg selv har jeg gleden av å framsette et vanlig, representantforslag, men et viktig representantforslag, om forenkling for bobiler i Norge.
Representanten Nicholas Wilkinson vil fremsette et representantforslag.
Jeg har den glede å fremme et forslag på vegne av Karin Andersen, Lars Haltbrekken og meg selv om vaksinasjonsprogram for voksne og risikogrupper for å minimere smitte og styrke folkehelsen.
Representanten Marit Knutsdatter Strand vil fremsette et representantforslag.
På vegne av representantene Kjersti Toppe, Per Olaf Lundteigen og meg selv vil jeg sette fram forslag om en ny politikk for finansiering og dimensjonering av offentlige sykehus.
Representanten Bjørnar Moxnes vil fremsette to representantforslag.
Rødt legger fram et forslag om å gjeninnføre ferietillegget til dagpengene og et forslag om å sikre en rettferdig fordeling av goder og byrder som følger av koronapandemien.
Representanten Katrine Boel Gregussen vil fremsette et representantforslag.
På vegne av Lars Haltbrekken, Nicholas Wilkinson, Mona Fagerås, Arne Nævra, Karin Andersen og meg selv legger jeg fram et representantforslag om å sikre bosetting av alle mennesker som får opphold.
Representanten Arild Grande vil fremsette et representantforslag.
På vegne av representantene Rigmor Aasrud, Lise Christoffersen, Elise Bjørnebekk-Waagen, Terje Aasland, Åsunn Lyngedal og meg selv har jeg gleden av å fremme et forslag om krav til samfunnshensyn i offentlige anskaffelser.
Representanten Nils Kristen Sandtrøen vil fremsette et representantforslag.
På vegne av representantene Else-May Norderhus, Terje Aasland, Tone Merete Sønsterud, Karin Andersen, Lars Haltbrekken, Arne Nævra og meg selv har jeg gleden av å fremme et representantforslag om opprydding av gruveforurensningen i Folldal.
Representanten Ingvild Kjerkol vil fremsette to representantforslag.
Jeg har gleden av å fremme to representantforslag. Det ene er fra stortingsrepresentantene Lene Vågslid, Tore Hagebakken, Tuva Moflag, Tellef Inge Mørland, Hege Haukeland Liadal, Maria Aasen-Svensrud, Jan Bøhler og meg selv om tiltak mot kvakksalveri og en bedre prioritering av helseressurser. Så legger jeg fram et representantforslag fra stortingsrepresentantene Jonas Gahr Støre, Tore Hagebakken, Tuva Moflag, Tellef Inge Mørland, Kari Henriksen og meg selv om å stoppe privatisering og forhindre en todelt helsetjeneste.
Forslagene vil bli behandlet på reglementsmessig måte. Presidenten vil gjøre oppmerksom på at sakene nr. 2–4 på dagens kart ikke har ligget ute i den reglementsmessige tid, dvs. 48 timer, jf. forretningsordenen § 46. Presidenten vil likevel foreslå at sakene tas under behandling. Ingen innvendinger er kommet mot dette. – Det anses vedtatt. Videre vil presidenten opplyse om at møtet i dag om nødvendig fortsetter utover kl. 16.
La meg starte med å takke for anledningen til å komme til Stortinget for å redegjøre for status for og håndtering av utbruddet av koronavirus. Norge har opplevd den alvorligste krisen siden annen verdenskrig. Regjeringen har iverksatt svært inngripende tiltak som har hatt store konsekvenser for alle deler av samfunnet. Før Stortinget går fra hverandre for sommeren, ønsker jeg å orientere Stortinget om regjeringens vurdering av veien videre. Jeg vil også benytte denne anledningen til få å takke for et godt samarbeid gjennom det jeg tror vi alle kan si har vært en intensiv vår. Aller først vil jeg gjerne få si litt om hvor vi står i dag. Slå ned-strategien som regjeringen valgte i den tidlige fasen av utbruddet, har langt på vei lyktes. Tiltakene har hatt god virkning. Det norske folk har stilt opp på vår tids største dugnad. Innsatsen har gitt resultater. Vi har kunnet ta hverdagen tilbake, men det er likevel en annerledes hverdag vi beveger oss mot. Fortsatt er det fare for oppblussing av smitte og smittespredning. Vi må derfor være forberedt på å slå ned nye utbrudd, både nasjonalt og lokalt. Regjeringen har derfor gått over til en kontrollstrategi. Testing, isolering og sporing vil fremover være viktig for å beholde kontrollen. Da helse- og omsorgsministeren redegjorde for Stortinget den 10. mars, var alle rapporterte smittetilfeller blitt sporet til utlandet, eller de var blitt smittet av noen som hadde vært i utlandet. Etter 10. mars utviklet situasjonen seg svært raskt. Antall smittede økte. Samtidig kom det meldinger om at det ikke var mulig å spore hvor flere var blitt smittet. Viruset spredte seg ukontrollert i Norge. Det var liten kunnskap om viruset, hvordan det spredte seg, og hvor mange som kom til å trenge sykehusinnleggelse og intensivbehandling. Med situasjonen i andre land, bl.a. Italia, som bakteppe, var det vesentlig å unngå at smittetoppen ble så høy at den overskred helsetjenestens kapasitet. Derfor besluttet helsemyndighetene den 12. mars, med støtte fra helse- og omsorgsministeren og meg, å iverksette inngripende tiltak for å bekjempe smittespredningen. Det var klart at tiltakene ville få store konsekvenser for norsk økonomi og samfunnsliv. Men vår vurdering var at alternativet fremsto som dårligere, for både liv og helse, samfunnsliv og økonomi. Beslutningen ville gi oss tid – tid til å bygge beredskap og få mer kunnskap om behandling og bedre måter å hindre spredning på. Tiltakene som ble innført, var uten sidestykke i moderne tid. De inngripende tiltakene medførte at krisen gikk over fra å være en helsekrise til å bli en krise med konsekvenser for alle deler av samfunnet. Den 13. mars overtok derfor Justis- og beredskapsdepartementet som lederdepartement med nasjonalt koordineringsansvar for krisehåndteringen. Internasjonalt ledet pandemien til det sterkeste økonomiske tilbakeslaget siden 1930-tallet. Millioner av mennesker ble arbeidsledige. Også i Norge falt verdiskapingen kraftig. Mens mange bedrifter har måttet stanse eller legge om driften som følge av smitteverntiltakene, har andre opplevd lavere etterspørsel eller begrensninger på produksjonssiden på grunn av manglende arbeidskraft eller forsinkede leveranser. For å begrense skadevirkningene av virusutbruddet for norsk økonomi, bedrifter og arbeidsplasser er det satt inn svært omfattende økonomiske tiltak. Regjeringen har fremmet en rekke saker for Stortinget, med forslag om både generelle ordninger og målrettede tiltak for grupper og enkeltnæringer. Stortinget sikret rask behandling av sakene, men har også bidratt med nye tiltak og forsterking av regjeringens tiltak. Vi har lagt vekt på at ellers sunne og levedyktige bedrifter ikke skal bukke under som følge av virusbekjempelsen, og å unngå unødvendige oppsigelser. Det trygger lønnsomme arbeidsplasser og verdiskaping og reduserer sjansen for at høy arbeidsledighet får varig feste. Krisens art, de inngripende tiltakene og at alle sektorer er berørt, har gjort det naturlig at beslutninger om endringer i smitteverntiltak fattes på regjeringsnivå. Helsedirektoratets og Folkehelseinstituttets faglige råd har vært sentrale i nær sagt alle beslutninger. Det er likevel regjeringens ansvar å fatte beslutninger etter en helhetlig avveining av hensyn. En rekke beslutninger måtte tas på kort varsel og med stor usikkerhet. Noen måtte justeres underveis, og med dagens kunnskap kunne ulike beslutninger blitt annerledes. Regjeringens vurdering i dag er likevel at valget av overordnet strategi var riktig. Vi har også hatt planer og regelverk som var nyttig da krisen kom. Blant annet har Nasjonal helseberedskapsplan, som er det nasjonale rammeverket for alle typer helsekriser, og Nasjonal beredskapsplan mot utbrudd av alvorlige smittsomme sykdommer vært viktige. Det er også et viktig prinsipp at alle store hendelser skal evalueres. Regjeringen har, etter dialog med partiene på Stortinget, derfor nedsatt en uavhengig kommisjon for å få en grundig og helhetlig gjennomgang og evaluering av vår håndtering av covid-19-pandemien. Kommisjonen skal se på både beredskapen vi hadde i forkant av pandemien, og hvordan krisen er håndtert. Det ble etter hvert klart at smitteverntiltakene virket. Smittespredningen avtok, og vi kunne starte en forsiktig nedtrapping av tiltakene. Regjeringen bestemte at det skulle skje over tid, sammen og kontrollert. Den tilnærmingen gjelder fremdeles. I gjenåpningsfasen har regjeringen valgt å prioritere barn og unge først, deretter arbeidsliv og andre områder etter det. Det bygger på en erkjennelse av at smitteverntiltakene rammet barn og unge, og særlig dem som hadde det vanskelig fra før. Helt siden koronapandemien kom, har regjeringen derfor jobbet med å få på plass tiltak som skal komme disse barna til gode. Fremover vil også regjeringen prioritere å hjelpe elever som har tapt progresjon som følge av pandemien. Den 7. mai la regjeringen frem en plan for videre håndtering og en tidsplan for gradvis nedtrapping av de mest inngripende tiltakene. Smittespredningen var da så lav at regjeringen kunne endre strategi fra å slå ned viruset til å opprettholde kontroll på smittespredningen. Vi har holdt oss til planen. Aktiviteter og virksomheter som har vært stengt, har gradvis åpnet. Noe gjenstår, bl.a. er arrangementer begrenset til 200 personer og reglene om å holde avstand beholdt. Pandemien har også gjort det nødvendig å begrense trafikken over landegrensene, med karanteneregler, innreiserestriksjoner og reiseråd. Det har hatt store konsekvenser for arbeidspendlere, turisme, handel og folk-til-folk-kontakt. I takt med at smitten spredte seg internasjonalt, ga UD for første gang i historien et reiseråd hvor alle reiser til utlandet ble frarådet. Da det globale reiserådet ble innført, var situasjonen svært uoversiktlig. Pandemien spredte seg raskt. De fleste land i verden innførte drastiske tiltak. Stengte luftrom, stengte grenser, portforbud og karantenekrav ble innført raskt og ofte uten forvarsel. Norske borgere på reise ble derfor oppfordret til å reise hjem. Fra midten av mars og til i dag har UD mottatt rundt 40 000 henvendelser fra mennesker som har ønsket råd og veiledning om hjemreise. De aller fleste har heldigvis kommet seg hjem selv. Men fra noen få steder er det dessverre fortsatt ikke mulig å reise. Enkelte er derfor fortsatt i en vanskelig situasjon. Utenriksdepartementet og Samferdselsdepartementet bisto flere tusen nordmenn med hjemreise, og Norge hadde også et vellykket samarbeid med de nordiske land og EU om å hjelpe nordmenn hjem. Når vi nå igjen kan reise i Norden, er det kriterier for smittesituasjonen i den enkelte region som ligger til grunn. I tillegg vil hvert nordiske land ha sine restriksjoner. Disse må vi alle respektere og rette oss etter. På grunnlag av vurderinger fra helsemyndighetene vil regjeringen komme med mer informasjon om reiser til og fra nærliggende europeiske land innen 20. juli. Objektive kriterier for smitte vil gjelde også her. Smitteimport fra utlandet utgjør kanskje den største risikoen for at utbruddet skal blusse opp. Hvordan smitte kan tas med fra andre land, så vi tydelig i vinter da nordmenn vendte hjem fra ferie i Italia og Østerrike. Ved å gå skrittvis frem er det lettere for oss å opprettholde kontrollen. Når vi valgte å åpne grensen, var det derfor naturlig å begynne med våre nordiske naboer og ha en gradvis tilnærming til videre grenseåpning. Går dette bra, kan vi ta nye skritt senere. Det har vært nødvendig med en nasjonal dugnad for å få kontroll på smittespredningen. Mange har bidratt med mye, og konsekvensene har vært store. Flere hundre tusen arbeidstakere har blitt permittert. I samfunnskritiske funksjoner, som transport, dagligvare og politi, har det vært nødvendig å holde hjulene i gang, på tross av en smittsom sykdom i samfunnet. Deres innsats har vært viktig i en kritisk situasjon for Norge. Også alle de andre som raskt har omstilt seg, fortjener en takk, f.eks. lærere og universitetsansatte, som snudde seg rundt og laget nye, digitale undervisningsopplegg, bedrifter som har lagt til rette for hjemmekontor, og som har lagt om driften for å ivareta smittevernhensyn. Personalet på sykehusene har omstilt virksomheten, tatt på seg nye oppgaver og stilt opp på en fantastisk måte for å pleie dem som har blitt syke. Det samme har skjedd i eldreomsorgen. Det aller viktigste tiltaket for å få ned smitten har vært at vi har holdt avstand til hverandre og begrenset sosial kontakt med venner, kolleger og familie. For mange har nettopp dette vært tungt. Så jeg vil benytte anledningen til å rette en stor takk til alle dem som har bidratt i dugnaden. Tilgjengelighet og krisekommunikasjon har vært viktig for regjeringen. Vi har holdt jevnlige pressekonferanser og deltatt i nyhetssendinger, debatter og intervjuer. Våre helsemyndigheter og helsetjenesten har dyktige fagpersoner som har vært tilgjengelige for media og kommunisert åpent om håndteringen, delt sin kunnskap og svart på motforestillinger. Vi har lagt vekt på å skape realistiske forventninger til krisens varighet og omfang, kommunisere tydelig den usikkerheten som har vært, og hvilke omkostninger krisen vil kunne gi for samfunnet og den enkelte. Det har vært viktig for regjeringen å sikre tilstrekkelig hjemmelsgrunnlag slik at man kunne vedta de smitteverntiltakene som var nødvendig for å bekjempe pandemien, og samtidig ivareta rettssikkerheten til den enkelte. I tillegg har det vært nødvendig med ulike tilpasninger for å holde samfunnet vårt i gang. De mest inngripende tiltakene har vært fastsatt med hjemmel i smittevernloven. Dette er hjemler som allerede lå der, og som gjorde det mulig å respondere raskt på situasjonen som oppsto. Med hjemmel i smittevernloven har helsemyndighetene og regjeringen bl.a. fastsatt forskrifter om karantene og isolasjon, stenging av skoler, forbud mot spesielle arrangementer og virksomheter, bortvisning av utlendinger uten oppholdstillatelse og forbud mot opphold på fritidseiendom utenfor egen kommune. På mange områder var det mulig å gjøre tilpasninger gjennom å ta i bruk eksisterende forskriftshjemler. Til sammen 60 forskrifter har blitt fastsatt med hjemmel i slike eksisterende hjemler. En rekke lover manglet imidlertid nødvendige forskriftshjemler. Koronaloven ga da regjeringen mulighet til å fastsette nødvendige tiltak. Regjeringen var bl.a. tidlig ute med en midlertidig forskrift som utvidet domstolenes adgang til å bruke fjernmøteteknologi. Lignende løsninger har blitt innført innen barnevernet og for fylkesnemndene. Koronaloven opphørte 27. mai, og forskriftene er i all hovedsak erstattet med midlertidig lovregulering. Vi har vært i en situasjon der det var nødvendig å handle raskt. Det har derfor ikke vært mulig å gjennomføre normale høringsprosesser. Regjeringen har likevel tilstrebet å gjennomføre hurtighøringer der det har vært mulig. Når forskrifter må fastsettes i høyt tempo, sier det seg selv at de ikke nødvendigvis får den samme klarhet og kvalitet som ellers. En viktig del av evalueringen blir å se på hvordan vi bør utvikle og forbedre beredskapsregelverket vårt. I arbeidet med å vedta nødvendige lovendringer har Stortinget handlet raskt, noe som igjen har gjort det mulig å iverksette nødvendige tiltak. Jeg har lyst til å takke Stortinget for godt samarbeid i denne perioden. Det er grunn til å være imponert over hvordan helsetjenesten i landet har jobbet gjennom denne krisen. Blant annet er det gode resultater av den intensivbehandlingen som er blitt gitt. Det har bidratt til at Norge har relativt få dødsfall. Det er også blitt lagt ned et formidabelt arbeid med å planlegge for en nødsituasjon med behov for svært høy intensivkapasitet. Hurtig opplæring, kompetanseutvikling og rekruttering av nytt personell har vært nødvendig. Vi håper selvfølgelig at vi ikke kommer dit at vi trenger å bruke denne forsterkede beredskapen, men erfaringene fra andre land viser at det er nødvendig å ha gode planer for tilstrekkelig intensivkapasitet i en eventuell nødsituasjon. Smittevernhensyn og forberedelser til å kunne motta et høyt antall covid-19-pasienter i sykehusene har gjort det nødvendig å utsette mye annen aktivitet. I tillegg ble aktivitetsnedgangen forsterket på grunn av sykdom og karantene hos de ansatte, og fordi pasienter selv avlyste timene sine. Etter hvert som vi fikk kontroll på smittespredningen, ble de regionale helseforetakene den 17. april bedt om gradvis å trappe opp igjen til mer normal drift. Selv om alle sykehusavdelinger ennå ikke har full kapasitet på grunn av smittevernhensyn, arbeider de både med å gi pasientene et godt behandlingstilbud, og med gradvis å redusere etterslepet som har utviklet seg. I dette arbeidet skal det også brukes ledig kapasitet hos private samarbeidspartnere for å redusere ventetidene. I forbindelse med RNB styrkes sykehusenes budsjetter med over 6,6 mrd. kr. Regjeringen vil fremover prioritere å få ned helsekøene, men vi må likevel være forberedt på at det kan ta tid før ventetidene er nede på det nivået de var før krisen. Det skyldes bl.a. at sykehusene må opprettholde beredskap for en ny bølge. Det er særlig eldre mennesker over 80 år som har blitt alvorlig syke av covid-19, og over halvparten av dødsfallene har skjedd på sykehjem. Det har vært en stor utfordring for kommunene å beskytte sine eldre og samtidig yte god helse- og omsorgstjeneste. Det har vært en belastning både for barn, unge og eldre som mottar omsorgstjenester, og ikke minst for de pårørende, at det har vært veldig begrensede muligheter for besøk og kontakt. Når vi nå har fått epidemien under kontroll, legger vi til rette for at beboere i institusjoner, både sykehjem og barneboliger, kan få besøk så langt det er mulig og forsvarlig. Flere land, også Norge, har hatt utfordringer med å skalere opp kapasiteten til å teste mistenkte tilfeller av smitte. På tross av dette klarte Norge på kort tid etter det nasjonale utbruddet av smitten raskt å komme helt i verdenstoppen i andelen av befolkningen som ble testet. Siden skapte den globale mangelen på kjemikalier til laboratorieanalyse nye utfordringer. Vi har nå likevel klart å utvide kapasiteten betydelig, bl.a. ved en NTNU-utviklet analysemetode. Norge har nå en analysekapasitet som kan dekke behovet ved en situasjon med mye mer smitte enn det vi ser i dag. Vi bygger en beredskap for å kunne teste inntil 5 pst. av befolkningen, tilsvarende om lag 300 000 personer, hver uke. Men frem til over sommeren har Folkehelseinstituttet anslått at en testkapasitet på om lag 1,5 pst. av befolkningen ukentlig trolig vil dekke behovet i de fleste kommuner. Kommunene har gjort en god jobb med prøvetaking og smittesporing. Dersom smittesituasjonen utvikler seg i negativ retning utover året, kan smittesporingen settes under press. Vi arbeider med å finne tiltak som kan adressere dette, bl.a. elektronisk deling av prøvesvar til innbyggere og helsepersonell, enklere testmetoder og bruk av appen Smittestopp. Regjeringen har under hele koronakrisen vært opptatt av at alle som jobber i helse- og omsorgstjenesten, skal kunne gå trygt på jobb og ha det smittevernutstyret de trenger. Vi har etablert en nasjonal ordning for innkjøp og distribusjon av smittevernutstyr til hele helsetjenesten, også kommunene. Denne ordningen har på en effektiv måte sikret gode leveranser i en svært utfordrende global situasjon. Det er inngått avtaler med flere norske produsenter som har omstilt sin virksomhet til produksjon av smittevernutstyr. Vi fortsetter å bygge opp lagrene og har nå bedre lagre enn tidligere. Med de bestillingene vi nå har gjort fra utenlandske og norske produsenter, kan vi dekke behovet for det meste av smittevernutstyr de nærmeste 12 månedene. Det gjelder for en situasjon med utbredt smittespredning. Tilgang til legemidler er en utfordring i Norge og Europa. Det var det også før utbruddet av covid-19. Regjeringen har derfor over lang tid jobbet systematisk med å styrke legemiddelberedskapen. Etterspørselen etter legemidler under covid-19 har økt fordi mange land har igangsatt beredskapslagring nasjonalt, og det er utfordringer i produksjonen av legemidler og i de globale forsyningskjedene. Regjeringen har ivaretatt befolkningens tilgang til legemidler under covid-19 ved å vedta omsetningsrestriksjoner om eksport, rasjonering og prioritering. I tillegg er det inngått avtaler med legemiddelgrossistene som øker beredskapslagrene våre av legemidler utover de ordinære lagrene. Regjeringen vurderer nå, som del av arbeidet med å styrke legemiddelberedskapen, mulighetene for produksjon av enkelte kritiske legemidler i Norge. Fordi legemiddelmarkedet og forsyningskjedene er globale er det også nødvendig med et godt internasjonalt samarbeid. Vi jobber særlig tett med de andre nordiske landene og EU for å trygge tilgangen til legemidler. Situasjonen og beredskapen i Norge har gjort det mulig for oss å bistå vårt naboland Sverige da de opplevde akutt mangel på et kritisk legemiddel for behandling av covid-19-pasienter. I dag er det ingen vaksine mot covid-19. Et stort antall vaksinekandidater er under utvikling. Vi vet ikke i dag hvilke av disse som eventuelt vil kunne vise seg å være sikre og effektive. Basert på lærdommer fra ebolaepidemien lanserte regjeringen i 2017 etableringen av CEPI sammen med flere andre land. CEPI er et partnerskap av offentlige, private og humanitære organisasjoner. Koalisjonen skal finansiere og stimulere til utvikling av vaksiner mot utvalgte sykdommer. Sekretariatet er lokalisert i Oslo. Norge har økt sine bidrag til CEPI etter utbruddet av covid-19, og en rekke andre land har gjort det samme. Inntil det foreligger storskalaproduksjon av vaksine mot covid-19, vil etterspørselen langt overgå tilbudet. Som et lite land er Norge helt avhengig av å samarbeide med andre land i samme situasjon. Norge skal nå delta i to nye internasjonale initiativ om vaksiner mot covid-19. Vi er invitert til å bli med i Inclusive Vaccines Alliance. Frankrike, Tyskland, Italia og Nederland, støttet av Europakommisjonen, står bak alliansen, hvor formålet er å støtte utvikling og produksjon av covid-19-vaksiner for både europeiske land og lavinntektsland. Alliansen er derfor viktig både for å sørge for vaksiner for innbyggerne i Norge og for å bidra til en rettferdig fordeling globalt. I tillegg vil Norge delta i Covax, som er et globalt initiativ som skal bidra til å sikre tilgang til vaksine mot covid-19 i alle land, uavhengig av betalingsevne. Regjeringen vil arbeide for god samordning og samarbeid mellom de to ulike sporene for å styrke arbeidet for rettferdig global fordeling og tilgang til vaksiner. Rettferdig fordeling er et tema regjeringen har vært opptatt av lenge. Norge var med på å grunnlegge både CEPI og vaksinealliansen GAVI og har siden covid-19-utbruddet jobbet aktivt internasjonalt for å skaffe økt finansiering til CEPIs arbeid med en koronavaksine. En global krise krever global ledelse og internasjonalt samarbeid. Det er nødvendig at Verdens helseorganisasjon leder arbeidet med å utvikle kunnskap om viruset og tiltakene som trengs for å bekjempe sykdommen. Regjeringen har vært tydelig på vår støtte til Verdens helseorganisasjon, og vi har aktivt søkt internasjonale løsninger i krisehåndteringen både regionalt og globalt. Covid-19-pandemien har vist hvor avhengig Norge er av samarbeidet med EU. Blant annet gjennom EUs felles innkjøpsmekanismer og EUs instrument for krisestøtte er EU en viktig samarbeidspartner. Regjeringen har deltatt aktivt i EUs helse- og justisministermøter om koronasituasjonen. I tillegg har norsk deltakelse i EUs helsesikkerhetskomité, HSC, og Det europeiske smittevernbyrået, ECDC, vært viktig i vår nasjonale krisehåndtering. Det nordiske samarbeidet har også vært viktig i denne krisen. Gjennom tett kontakt mellom nordiske utenriks-, helse- og justisministre har vi utvekslet nyttige erfaringer og bistått hverandre med råd, til tross for at vi har valgt litt forskjellige strategier. Internasjonalt samarbeid handler også om solidaritet. Derfor la regjeringen vekt på å kunne svare ut EUs tidlige appell om å bistå de hardest rammede landene. I tre uker i vår arbeidet et norsk helseteam side om side med italienske kolleger på intensivavdelinger i Bergamo i Nord-Italia, som da var et av de hardest rammede områdene i verden. Av samme grunn har jeg takket ja til å være med på å lede den internasjonale kriseresponsen gjennom EU-kommisjonens arbeid med å skaffe nok finansiering til utvikling av en vaksine. Koronapandemien har tydeliggjort at vi trenger mer internasjonal solidaritet og multilateralt samarbeid, ikke mindre. Ingen land kan løse denne krisen alene. Derfor har det vært viktig for Norge aktivt å støtte opp om FNs kriserespons. Norge har tatt initiativ til å opprette et nytt FN-flerpartnerfond for å bremse konsekvensene av krisen. Fondet kommer i tillegg til støtten til FNs globale humanitære responsplan. Norge har utbetalt et første bidrag på 150 mill. kr og tar politisk lederskap for å mobilisere internasjonal støtte til fondet. Den første bølgen av pandemien er så å si over i Norge. Det antas nå å være bare noen hundre smittede i landet. Bortsett fra en begrenset økning av antall påviste tilfeller enkelte steder er det så langt ingen tegn til noen ny nasjonal oppblussing. Men viruset er like smittsomt og sykdomsskapende som før, og befolkningen er i praksis like lite immun som før. Det anslås at bare rundt 1 pst. av befolkningen i Norge har vært smittet. I mange kommuner er det ingen bekreftede tilfeller. Vårt mål er derfor å holde smittespredningen nede frem til en vaksine eller effektiv behandling er på plass. Smitte i store forsamlinger ser ut til å være en viktig drivkraft for covid-19-pandemien og kan forklare hvorfor epidemien skyter fart enkelte steder. Vi er derfor særlig bekymret for smitte på steder der mange møtes. Det er derfor fortsatt viktig å begrense størrelsen på arrangementer, og regelen om en meters avstand må opprettholdes. Siden det nå er få mulige smittekilder i landet, venter vi ikke noen rask, generell økning i antall smittede. Men det er en utfordring at sykdommen kan spres nokså skjult – mellom personer med få eller bare milde symptomer – og det kan skje i flere uker før det dukker opp noen tilfeller med alvorlig sykdomsforløp. Vi påvirkes også av utviklingen i våre naboland. Europa er i ferd med å åpne opp. Vi vet ennå ikke hvordan det vil påvirke spredningen av viruset. Det blir viktig å oppdage lokale utbrudd og større trender så tidlig som mulig. Gode overvåkingssystemer for å kunne følge utviklingen tett er nødvendig. Både kommunene og de nasjonale helsemyndighetene spiller her en viktig rolle. Regjeringen vil opprettholde beredskapen på sykehusene for å kunne håndtere en ny bølge av smittede. Systemet for testing og sporing av smittede er skalert opp og skal forberedes ytterligere. Dersom vi opplever ny spredning, vil dette bli enda viktigere for å kunne beholde kontroll uten å måtte innføre de mest inngripende tiltakene på nytt. Folkehelseinstituttet har stanset innsamling av data gjennom appen Smittestopp etter varsel fra Datatilsynet om midlertidig forbud mot å behandle personopplysninger. FHI jobber videre med sikte på at appen igjen kan tas i bruk, i tråd med vedtak i Stortinget. Appen kan gi god kunnskap om spredningen av viruset i befolkningen og bidra vesentlig til smittesporingen. Dette er derfor viktig for vår beredskap og muligheten til å klare oss uten de mest inngripende tiltakene ved et mulig nytt utbrudd. For å være best mulig forberedt har regjeringen utarbeidet en beredskapsplan med smitteverntiltak som kan iverksettes, lokalt eller nasjonalt, ved økt smittespredning. Målet er å være forberedt på å iverksette tilstrekkelige smitteverntiltak, men også å unngå tiltak der vi nå har bedre kunnskap om at kostnadene er store og smitteverneffekten liten. Målrettede lokale tiltak vil i større grad enn nasjonale tiltak kunne bidra til at virksomheter kan opprettholde sin aktivitet. Dersom det oppstår en lokal smittesituasjon som kun har konsekvenser i én kommune, er det kommunen som, etter smittevernloven, treffer vedtak og iverksetter smitteverntiltak. Hver enkelt kommune har ansvar for at vedtak er forankret i den nasjonale håndteringen. Dersom lokal smitte rammer flere kommuner i en region, anbefales det at kommunene samordner beredskapsplaner for å sikre at smitteverntiltakene utgjør en samlet respons. Ved særlig inngripende tiltak skal tiltakene koordineres nasjonalt. Vi mener vi er godt forberedt på ulike scenarioer, og vi har planlagt for situasjoner med mye smitte i samfunnet. Parallelt med de gradvise lettelsene i smitteverntiltakene har aktiviteten i norsk økonomi tatt seg en del opp. Selv om ledigheten fortsatt er høy, har det allerede blitt 130 000 færre ledige siden toppen i april. Regjeringen mener den viktigste oppgaven for den økonomiske politikken nå er å legge til rette for at den positive utviklingen skal fortsette. Den 29. mai la regjeringen frem en strategi for de økonomiske tiltakene for fase 3 – Norges vei ut av krisen. I denne fasen må vi få hjulene i norsk økonomi godt i gang igjen, samtidig som smitten ikke må komme ut av kontroll. I arbeidet med strategien har vi støttet oss på råd fra eksperter og på innspill fra organisasjoner og næringsliv. Regjeringen har i proposisjonen til Stortinget fremmet forslag om økonomiske tiltak for å: få folk tilbake i jobb sikre flere bein å stå på skape en grønnere fremtid få økt kompetanse ved å gjennomføre Utdanningsløftet 2020 inkludere flere Tiltakene har vært godt tilpasset behovene, og det aller meste er midlertidige tiltak som skal reverseres etter hvert som den økonomiske situasjonen bedres. Jeg viser for øvrig til debatten om disse spørsmålene senere i dag. Den blir sikkert omfattende og god. Det har vært riktig og nødvendig å bruke mye penger for å unngå en enda større krise med flere konkurser, flere arbeidsledige og større tap for bedrifter og enkeltpersoner. Usikkerheten om den videre utviklingen er stor, særlig i år og til neste år. Vi vet fortsatt lite om virusutviklingen fremover og om vi får nye smittebølger. Det avhenger ikke bare av oss selv, men også av utviklingen i andre land. Og vi vet ennå ikke hvor hardt fallet i oljeprisen og en svekket verdensøkonomi vil ramme oss på sikt. Reduksjonen i arbeidsledigheten har vært svært rask den siste tiden. Vi må være forberedt på at nedgangen fremover kan gå saktere. Antall konkurser har så langt vært moderat, men kan øke. Vi vet heller ikke om vi skal tilbake til den gamle normalen, eller om pandemien vil sette langsiktige spor som endrer hva vi oppfatter som normalt. Mye avhenger av om vi finner en vaksine, og hvor lenge strenge smitteverntiltak må opprettholdes, ikke bare i Norge, men også internasjonalt. Men vi følger godt med og vil tilpasse den økonomiske politikken – også med nye tiltak hvis det blir behov. Flere ordninger, herunder kompensasjonsordningen for bedrifter med stort omsetningsfall og den nye støtteordningen for å ta permitterte tilbake i jobb, har planlagt varighet ut august. Regjeringen vil i dialog med arbeidstaker- og arbeidsgiverorganisasjoner frem til august vurdere behovet for eventuelle nye ordninger utover høsten. Et godt samarbeid med partene i arbeidslivet vil være viktig fremover. Jeg vil takke for Stortingets evne og vilje til rask behandling av sakene i tiden vi har lagt bak oss. Selv om det selvfølgelig har vært uenigheter, har jeg opplevd at vårt felles ønske har vært å gjøre det beste for alle som bor i Norge, og at det har preget samarbeidet. Jeg håper på et fortsatt godt samarbeid også fremover. Regjeringen har lagt en plan for sommeren når det gjelder håndtering av smitte. Vi ønsker å beholde kontrollen og kommer fortsatt til å gå gradvis frem. Testing, isolering og sporing vil fremover være viktig for å beholde kontrollen. Vi legger til grunn en stegvis åpning av grensen og er forberedt på raskt å kunne slå ned nye utbrudd lokalt. Samtidig er situasjonen uforutsigbar. Det kan oppstå akutte situasjoner på andre samfunnsområder som må løses raskt. Regjeringen vil derfor ha høy beredskap gjennom sommeren. Jeg ber om at Stortinget også har en slik beredskap, dersom det oppstår saker som trenger rask behandling. Vi har hatt og vil fortsatt ha en svært krevende situasjon på grunn av covid-19. Situasjonen i verden er ikke avklart. Vi må åpne opp så mye vi kan, men uten å miste kontrollen, og snu i tide hvis situasjonen forverrer seg. Vi må fortsette den dugnaden som vi har startet på, og få næringslivet og økonomien i gang igjen. Da helse- og omsorgsministeren orienterte Stortinget den 10. mars, var det 100 000 bekreftet smittede i verden. I dag er over 8 millioner bekreftet smittet, og nærmere 450 000 er registrert døde. Det er store mørketall, og smittespredningen i verden er fortsatt økende. I Norge er det 244 mennesker som har gått bort som følge av covid-19. Sammenliknet med mange andre land er det et lavt tall. Vi skal vise ydmykhet i møtet med andre land som er langt hardere rammet. Også de 244 nordmennene som har gått bort, er dypt savnet. Flere av dem døde uten sine nærmeste rundt seg, på en måte som vi ikke forbinder med en verdig avslutning på livet. Det understreker alvoret. Pandemien fortsetter å forårsake alvorlig sykdom og å ta liv. Det er vårt felles ansvar å bidra til å forhindre det, i solidaritet med de som rammes hardest av sykdommen, våre eldre og de som har andre sykdommer som gjør dem utsatt. Vi har forberedt oss så godt vi kan på sommeren og høsten. Vi er beredt til å handle raskt igjen dersom det blir behov for det. Min siste oppfordring i dag er at vi alle husker på alvoret, også når vi skal nyte sol og sommer og ha ferie.
Presidenten vil nå, i henhold til Stortingets forretningsorden § 45, åpne opp for en kort kommentarrunde, begrenset til ett innlegg på inntil 5 minutter fra hver partigruppe og avsluttende innlegg fra statsministeren.
Norge har bestått testen. Vi kom sent i gang. Det var mangler i beredskapen. Dette skal evalueres, men jeg vil anerkjenne statsministeren og regjeringens innsats fra midten av mars. Jeg vil takke for det samarbeidet som har vært. Jeg mener at norsk politikk har vist seg fram fra sin sterke side i håndteringen av koronakrisen. Aller viktigst er det i dag, tror jeg, å takke de der ute i vårt arbeidsliv – hverdagsheltene, som vi kaller dem – som har stått i frontlinjen mot smitten i en uoversiktlig situasjon med fare for eget liv og egen helse: helsearbeidere, renholdsarbeidere, lærere, butikkansatte, de som transporterer oss, en lang rekke mennesker. Men regjering og storting har arbeidet bra sammen, og jeg takker statsministeren for denne grundige redegjørelsen. Vi får debatt om de økonomiske sidene senere i dag, så jeg skal forholde meg mest til det helsemessige. Først vil jeg, som statsministeren, si at vi er ikke ferdig med covid-19. Covid-19 er neppe ferdig med oss. Det er verdt å minne om nå, hvor stemningen i folket er at vi er på vei ut av noe. I disse varme sommerkveldene kan vi gå rundt og observere at det er en endring på gang. Det er glede knyttet til det, men det kan også være en uro med tanke på hva som kan skje om det smitter. Mitt første punkt, samtidig som jeg gratulerer med at Norge har fått en plass i Sikkerhetsrådet, er å si til statsministeren: Dette bør være en sak Norge tar opp i FNs sikkerhetsråd, for verden trenger mye bedre beredskap for å hindre utbrudd – kontroll ved utbrudd og styrket beredskap. Det er et sikkerhetsanliggende. Aids kom på Sikkerhetsrådets dagsorden til slutt, under Kofi Annans ledelse. Nå må vi være med og sette dette spørsmålet på dagsordenen, for det kan skje igjen. Når dette skjer, er det mer alvorlig enn om en finansgigant på Wall Street går over ende. Det har vi nå sett. Mitt andre punkt er: I lys av denne redegjørelsen, og jeg ønsker at statsministeren bekrefter det, legger jeg til grunn at hun er trygg på at vi nå har det nødvendige smittevernutstyret for dem som er i frontlinjen – på sykehjemmene, i sykehusene, i kommunene. Jeg legger til grunn at hun er trygg på at vi har nok testkapasitet – jeg merker meg at vi nå skal teste mindre enn det var annonsert da det var snakk om 100 000 i uken – og at vi har nok kapasitet til sporing. Dette er hovedstrategien ved kontroll, og det vil være betryggende for Stortinget å høre at statsministeren bekrefter at det er slik. Jeg er urolig, og jeg opplever at statsministeren deler det engasjementet, for dem som har mistet behandling fordi helsevesenet vårt har vært fokusert på korona. 320 000 har mistet behandling de hadde ventet på. 30 pst. færre kreftpasienter har fått behandling. Det er 1 600 færre døgnopphold innen psykisk helse. Det er avgjørende at disse nå får oppfølging og hjelp. Det er en lang rekke sårbare grupper som har mistet inntekt som følge av det som har skjedd. Manglende utbetaling fra Nav – dagpenger, kompensasjon osv. – er det helt avgjørende å komme på nivå med. Men la meg ta en konkret problemstilling og utfordre statsministeren på den. Flere som har fått utsatt behandling på sykehus, vil nå gå ut av den perioden de har rett på sykepenger, 52 uker, uten at de har fått behandling, selv om det var planen. Da går de over til arbeidsavklaringspenger, som gir langt lavere kompensasjon enn sykepenger, og de venter på å få den behandlingen. Med over 300 000 som har utsatt behandling, vil det gå lang tid før den køen er borte. Spørsmålet er da: Er det rett at de som skulle få behandling da korona stengte ned, nå skal oppleve å få redusert inntekten sin, slik de her opplever? Det er en rekke slike sårbare grupper. Jeg mener det er viktig at regjeringen og myndighetene følger med på det og vurderer mulighetene for kompensasjon. Til slutt: Regjeringen har valgt en modell hvor de lytter til rådene fra Folkehelseinstituttet og Helsedirektoratet, men står selv i front i kommunikasjonen og håndteringen. Jeg tror det er et riktig valg. Det er viktig at politikken er i front. Jeg tror Norge gjør klokt i å gjøre mer som man har gjort i Danmark – at det er en politisk kommunikasjon. Samtidig har vi lite involvering av dette hus når det gjelder de enkelte beslutningene som tas. Jeg vil oppfordre regjeringen til å ha nær kontakt med Stortinget i fortsettelsen. Jeg har også lyst til å si at når det stilles spørsmål fra Stortinget og fra politisk opposisjon rundt valg som er tatt, lytt til det! Vi er ombudsmenn og -kvinner for folk som stiller spørsmål, og noen ganger får man inntrykk av at det nærmest er å banne i kirken om man utfordrer de avgjørelsene som er tatt. Nå må vi håndtere denne krisen med vekt på sosial rettferdighet, at ingen blir stående alene og blir sårbare, at vi får folk i arbeid og i aktivitet. Fra Arbeiderpartiets side vil vi gjøre alt vi kan for å bidra til at vi fortsatt kommer vellykket ut av krisen, og at vi har beredskap til å kunne håndtere den om den slår tilbake.
Takk til statsministeren for en god redegjørelse med en bred gjennomgang av det som har skjedd i forbindelse med koronapandemien siden forrige redegjørelse 10. mars. Dette er den alvorligste krisen Norge har opplevd siden annen verdenskrig, og regjering og storting har måttet fatte store og inngripende beslutninger på løpende bånd, uten normal saksbehandling. Jeg synes regjeringen har bestått prøven, og jeg synes også vi i Stortinget har bestått prøven. I løpet av noen hektiske dager i mars ble alt snudd på hodet. Samfunnet ble stengt ned, flere hundre tusen mennesker ble permittert, smitten bredte seg i befolkningen, og usikkerheten økte. Ikke minst har den norske befolkningen bestått prøven. Naboer har stilt opp for hverandre, besteforeldre har kommunisert med barnebarn over Teams og telefon, folk har vasket hender og holdt avstand. Norge har vist at vi klarer å dra i samme retning i krevende tider. Det er en stor styrke for landet at samholdet er så stort, selv om vi skal holde avstand. En slik krise reiser mange spørsmål som trenger raske svar. De mest inngripende tiltakene har vært fastsatt med hjemmel i smittevernloven. Dette var hjemler som allerede lå der, og gjorde det mulig å reagere raskt. Med hjemmel i smittevernloven har helsemyndighetene og regjeringen bl.a. fastsatt forskrifter om karantene og isolasjon, stenging av skoler, forbud mot spesielle arrangementer og virksomheter, bortvisning av utlendinger uten oppholdstillatelse og forbud mot opphold på fritidseiendom utenfor egen kommune. En rekke lover manglet imidlertid nødvendige forskriftshjemler, og da Stortinget kunne vedta koronaloven, fikk regjeringen mulighet til også å fastsette forskrifter. Til sammen er 60 forskrifter blitt fastsatt med hjemmel i den type lovverk. Den 27. mai fjernet vi koronaloven, og forskriftene er nå stort sett erstattet med midlertidig lovregulering. Helsevesenet i Norge har blitt stilt på store prøver, og det er all grunn til å rette en hjertelig takk til de mange tusen ansatte som har stått på dag og natt for å håndtere krisen. Norge har heldigvis få dødsfall, og helsearbeiderne våre har mye av æren for det. De fleste av oss kjenner noen som har blitt syke, og de fleste av oss kjenner noen som er permittert. Derfor har arbeidet i Stortinget også foregått med det største alvor. Hvordan kan vi best hjelpe? Hvordan kan vi trygge arbeidsplassene samtidig som vi trygger folks helse? Jeg synes regjeringen har klart denne balansegangen godt og opplever bred tilslutning til de tiltak som er iverksatt, både i folket og her på Stortinget. Den 29. mai la regjeringen fram en strategi for de økonomiske tiltakene for fase 3 – Norges vei ut av krisen. Den skal vi behandle senere i dag. Nå må vi få hjulene i gang igjen i norsk økonomi, samtidig som smitten ikke kommer ut av kontroll. Det er fem hovedstrategier for å komme ut av krisen: få folk tilbake i jobb sikre flere bein å stå på skape en grønn framtid øke kompetansen ved å gjennomføre utdanningsløftet 2020 inkludere flere Disse strategiene skal vi drøfte senere i dag, men det er grunn til å tro at en vil få bred tilslutning også til det. Takk til statsminister og regjering, og takk til det norske folk som stiller opp. Krisen er ikke over, vi må fortsatt følge smittevernrådene. Vi håper på en fin sommer uten økning i smitten, vi håper på en vaksine, og vi håper på en mer normal tilværelse etter hvert.0
La meg først få lov til å takke statsministeren for en redegjørelse som i og for seg oppsummerer alle de steg som har vært tatt siden dette utbruddet traff Norge. La meg også få lov til å takke regjeringen for den jobben som de har lagt ned gjennom disse ukene og månedene. Det er ingen tvil om at dette har vært ekstraordinært krevende for regjeringen, og jeg tror både Stortinget og det norske folk anerkjenner den jobben som regjeringen har lagt ned. Men det er også riktig i forbindelse med denne runden i Stortinget, å takke alle dem som har stått på ekstra ute i det norske samfunnet. For det er mange som har lagt ned en betydelig innsats for at vi skal komme best mulig og raskest mulig ut av denne situasjonen. Det norske folk har vist betydelig selvdisiplin og dugnadsånd gjennom disse månedene. Mange har betalt en høy pris. Mange har mistet jobben. Mange er redd for at livsverket, familiebedriften, skal gå over ende som følge av de inngripende tiltakene. Mange av våre eldre har vært isolert i flere måneder, har ikke hatt nærkontakt med pårørende. Mange har sågar opplevd å ikke få tatt farvel når livet har ebbet ut. Og mange tusen har fått utsatt nødvendige behandlinger i landets sykehus. Derfor er jeg veldig glad for at vi i forbindelse med behandlingen av både tiltakspakke 3 og revidert budsjett har fått på plass en kraftig styrking av innsatsen for landets eldre, men ikke minst også en kraftig styrking av kapasiteten til å behandle syke i Norge. Ja, det har vært behov for omfattende krisetiltak. Mange av dem har blitt kraftig forsterket gjennom det arbeidet som har vært lagt ned her i Stortinget. Men Regjeringens smittevernråd og tiltak ser nå ut til å bli, i hvert fall opplevd som, mer inkonsekvente og delvis forvirrende. Og vi ser at disiplinen og dugnadsånden er i ferd med å avta kraftig. Jeg tror at utslaget kom i kjølvannet av den store demonstrasjonen som vi så i Oslo for kort tid siden, hvor også en statssekretær i regjeringen var til stede. Vi er nå i en situasjon der vi ser at strender og spisesteder fylles opp, men Dyreparken nektes altså å avholde Sabeltann-forestillinger til tross for at de har rigget til et svært godt opplegg for å kunne håndtere dette i tråd med smittevernreglene. Reisepolitikken oppleves av mange som vanskelig å forstå. Eksempelvis kan både tyskere og nordmenn reise til Danmark, men tyskere får ikke lov til å reise til Norge, til tross for at det er svært lave smittetall og dødelighet på linje med Finland, som er åpent for nordmenn. Boligmesser fikk først beskjed om at de kunne åpne og forberedte seg på det. Så strammet regjeringen inn. Men Ikea og Maxbo kan ha åpent. Og det er for mange vanskelig å få øye på den store forskjellen på disse. Jeg tror at regjeringen gjør klokt i å tenke gjennom smitteverntiltakene og de rådene de faktisk gir, en gang til, rett og slett fordi hvis vi nå fortsetter å se en situasjon der respekten for tiltakene avtar, der folks selvdisiplin og dugnadsånd avtar ytterligere, vil det kunne være utfordrende i forhold til den overordnede strategien som jeg er helt enig i, nemlig å holde smitten nede. Avslutningsvis vil jeg benytte anledningen til å ønske både statsministeren og resten av regjeringen en god sommer og håper at arbeidspresset vil avta noe. Jeg tror også regjeringens medlemmer har behov for å hvile litt etter de ukene og månedene som ligger bak oss.
Jeg vil gjerne få takke statsministeren for redegjørelsen. Det har vært utfordrende måneder for veldig mange. Jeg tror mange har kjent på sorg, ensomhet og usikkerhet. Og det er på sin plass å takke alle dem som har tatt de tyngste takene. Det er de som er ansatt i helsevesenet, de som har vært, eller er, permittert, alle de som har vært nødt til å leve livet sitt på en annen måte enn den kjente og vante. De politiske partiene i denne sal har stått sammen om mange av veivalgene, både når det gjelder rammene rundt det som har skjedd, endring av lovverk og andre beslutninger som har krevd samarbeid. Det er også en anerkjennelse til presidenten at Stortinget gjennom hele denne tida har vist at man har vært kapabel til å møtes og ta raske avgjørelser når det trengs. Jeg tror vi trygt kan si at Stortinget er forberedt på å på kort varsel kunne møte når som helst gjennom hele sommeren. Stortingets styrke viste seg ikke minst ved behandlingen av den første økonomiske krisepakken. Det var et svakt forslag fra regjeringen, men et samlet storting gjorde en kraftig satsing mulig. Det er stortingspartienes fortjeneste at krisepakken kom såpass bra ut som det den gjorde. Etter to måneder med et bredt samarbeid om økonomiske krisepakker i Stortinget sa imidlertid regjeringen takk og farvel til den type samarbeid. Da var Høyre og Fremskrittspartiet tilbake i partipolitikken og forberedelse til valgkamp. Både revidert nasjonalbudsjett og den tredje krisepakken bærer preg av det. Det vi behandler senere i dag, får regjeringspartienes og støttepartienes stempel. Nå er det de store, og ikke de små, som prioriteres. Nå blir offentlig sektor nedprioritert. Vi er i den heldige situasjon i Norge at vi sakte, men sikkert kan gjenåpne samfunnet. Måten det skjer på, vil være viktig for oss alle. Senterpartiet mener det er tegn til bekymring. Regjeringen har i enkelte tilfeller vist seg lite smidig når reglene skal fastsettes. Samtidig aksepteres det en situasjon der store folkemengder etter hvert nå samles på utesteder og i demonstrasjoner i områder av landet med mye smitte. Det er bekymringsverdig. Senterpartiet har tidligere pekt på muligheten for en geografisk differensiering når det gjelder skoler og barnehager, for vi må erkjenne at vi har en veldig ulike smittesituasjon i ulike deler av landet. Nå ser vi et skille som også er vanskelig å forstå når det gjelder kultur og idrett. Toppfotball og treningssentre får lov til å åpne, mens breddefotball, barnefotball, paraidrett og annen bredde idrett må vente til 1. september. Og det framstår unektelig som litt stivbent og merkelig. At et fotballag på Røros, der det ikke har vært eller er noen smitte i det hele tatt, ikke kan få lov til å spille kamp, mens treningssentrene i Oslo fylles opp av folk, er helt uforståelig. Og i en situasjon der vi kan risikere lokale utbrudd mer enn en ny smittebølge, må det mer smidighet og differensiering til i en slik situasjon. Den type differensiering som regjeringen ikke velger å gjøre i Norge, har regjeringen gjennomført når det gjelder forholdet vårt til andre land. Og det mener jeg er en klok strategi. Jeg mener også det er en klok strategi at man nå framover vil ha en skrittvis åpning overfor andre land, basert på objektive kriterier. Det tror jeg er nødvendig fordi smitteimport fortsatt vil være kanskje en av de største risikoene for oppblussing av epidemien. La meg også få lov til å nevne at Senterpartiet ser veldig positivt på det Norge og regjeringen gjør når det gjelder vaksinearbeidet. Det er lenge igjen før alt vil føles normalt i Norge. I realiteten kommer vi ikke tilbake til noen normalsituasjon før vi har en vaksine. Derfor vil jeg gjerne være meget anerkjennende til det arbeidet som gjøres både i den internasjonale vaksinealliansen og gjennom Covax. Jeg tror det er svært viktig at Norge, som en kapitalsterk stat, bidrar aktivt på de områdene. Situasjonen framover er uviss. Vi må være forberedt på nye utbrudd. Samtidig må vi klare å håndtere situasjonen innad i Norge på en måte som er forståelig for alle. Når det gjelder den økonomiske situasjonen er Senterpartiet dypt bekymret, men det kommer vi tilbake til i debatten om revidert nasjonalbudsjett.
Jeg vil også takke for redegjørelsen. Det er en anledning for å se tilbake og for å se fram. Det vil være behov for, når Stortinget samles igjen til høsten, både å se på hvordan Stortinget kan ta en aktiv rolle i den videre bekjempelsen av pandemien, og å gå igjennom, evaluere og diskutere måten Norge var forberedt på, og måten krisen er håndtert på. Det gjelder diskusjonen om lukking og gjenåpning, selvfølgelig, men også spørsmålet om hvorfor vi ikke var bedre forberedt på områder som smittevernutstyr og medisiner, og hvorfor det på en del områder har vist seg vanskelig å få satt opp et godt nok sosialt sikkerhetsnett raskt nok – som i spørsmålet om lønnskompensasjonen mange har ventet fryktelig lenge på, og der det var stor kontrast mellom regjeringens handlekraft og kreativitet når det gjaldt å få på plass midlertidige ordninger for bedriftene, og mangelen på en rask nødløsning for de permitterte. Jeg vil varsle at vi ser et klart behov for at Stortinget til høsten kommer i gang med diskusjoner og behandling av disse spørsmålene. Det vil da være naturlig også å ta denne redegjørelsen med som et grunnlag for det. Det er grunn til å takke regjeringen for innsatsen. Det er mange i hele Norge som skal takkes for at vi har kommet igjennom den første fasen på en tross alt bedre måte enn mange fryktet, ikke minst de som har stått i førstelinjen i helsevesenet, og mange av de yrkesgruppene som kanskje flere har fått øynene opp for har en helt avgjørende funksjon i vårt samfunn og burde settes langt større pris på: renholderne, transportarbeiderne, butikkmedarbeiderne osv. Det er også grunn til, når vi skal oppsummere våren, å minne om at Stortinget måtte ta kontroll på avgjørende tidspunkter for å få til en kraftfull og sosial krisepakke i de første rundene av forhandlingene om hvordan vi skulle møte den økonomiske krisen, og for å sørge for at vi gjennom et bredt samarbeid mellom alle partier her i Stortinget fikk en koronalov som var akseptabel og tilpasset både behovet for å handle raskt og – samtidig – behovet for demokratisk og god kontroll. Vi skal senere i dag diskutere den økonomiske krisen og våre svar på det, så det lar jeg ligge i denne omgang, men en av de tingene statsministeren var inne på, og som det nå er behov for å se veldig nøye på, er hvordan vi skal ta igjen etterslepet i helsevesenet. Helsevesenet er ikke i normal drift ennå. Vi må få midler til å håndtere etterslepet. Det vi vet, er at det kan ta svært lang tid, og derfor er en av de tingene vi ønsker svar på, og som vi ikke har fått svar på ennå, om de pengene som til nå er bevilget til sykehusene, også av regjeringen antas å være nok til den første fasen av å ta igjen etterslepet, eller ikke. Det er avgjørende at sykehusene får de midlene som må til. Avslutningsvis: Vi ser fram til å diskutere smittevernloven til høsten. Jeg mener at denne våren har vist oss at vi har en smittevernlov som setter oss i stand til å handle raskt og er godt tilpasset akutte kriser, men som er dårligere tilpasset en langvarig krise som den vi står oppe i nå. Regjeringen har svært vide fullmakter, men å håndtere en langsiktig krise av denne typen krever også åpenhet, debatt og bred politisk forankring på en måte som disse fullmaktene ikke er tilpasset. Derfor har vi fremmet forslag for Stortinget om å endre smittevernloven på den måten at regjeringen vil beholde fullmakten til å handle raskt hvis det f.eks. skulle være nødvendig å stenge noen deler av samfunnet igjen, men at disse tiltakene umiddelbart må sendes Stortinget til behandling. Det vil gi en annen form for åpenhet og bred forankring, som vil gjøre oss bedre rustet til å møte det som eventuelt måtte komme av nye faser i koronakrisen. Jeg vil benytte anledningen til å oppfordre de ulike partiene til å bruke sommerferien til å vurdere det forslaget grundig.
Takk til statsministeren før ei grundig, open og audmjuk orientering. Ingen kan på dette tidspunktet i pandemien vera skråsikre på kva som har vore rett å gjera, og kva som vil vera rett framover. Omsynet til helse og liv må vega tyngst. Med etter måten få smitta i Noreg, få med alvorleg utgang, og at me har klart å unngå at sjukehusa fekk kapasitetsproblem, tyder mykje på at regjeringa og helsestyresmaktene i stort har gjort kloke vedtak – og det i ein situasjon der det ikkje finst nokon endeleg fasit på kva tiltak som er best å setja inn når. Statsministeren var òg inne på den økonomiske sida av krisa. Sjølv om me framleis må vera ærlege nok til å vedgå at me neppe har treft alle som har vorte råka økonomisk, godt nok, er det liten tvil om at me i stort skal prisa oss lukkelege før at me bur i eit av verdas rikaste land, der fellesskapet, staten, har høve til å stilla opp med tunge, målretta tiltak for å kompensera for inntektsbortfall. Heldigvis har Stortinget og regjeringa i fellesskap òg sett i verk ein kombinasjon av klimakrav og økonomiske tiltak som ikkje berre sikrar at alt det spennande som skjer i næringslivet kva gjeld grøn vekst og grøn teknologiutvikling, ikkje stoppar opp, men òg at det vert forsterka. Det er heller ikkje sjølvsagt i ein krisesituasjon. Eg er sjølvsagt heilt samd med statsministeren: På same vis som regjeringa no er i full beredskap med tanke på smitteutviklinga, må Stortinget og regjeringa vera kontinuerlig mottakelege gjennom sommaren for innspel frå bedrifter, organisasjonar og andre som framleis fell mellom ulike ordningar, med tanke på å forbetra eller utvida kompensasjonstiltaka. Det er mange der ute som fortenar stor takk når Stortinget i dag har ei mellombels oppsummering av krisehandteringa: fyrstelinjetilsette, dei som har teke og tek vare på dei som har vore smitta og sjuke, dei som jobbar i kritiske yrke, i helsevesenet, i Nav, butikktilsette, sjåførar, barnehagetilsette, lærarar, alle næringsdrivande, bedriftseigarar, frilansar, kunstnarar, som bokstaveleg tala fekk inntektsgrunnlaget rive vekk, og alle dei som no lir under kapasitetsproblema til Nav, for å nemna nokon. Av dei som fortenar takk, er det lett å gløyma dei personane som kanskje har dei mest ansvarsfulle, eksponerte rollene og funksjonane i krisehandteringa: statsministeren og særleg dei statsrådane me ser nærast dagleg på koronapressekonferansen – helseministeren, justisministeren, finansministeren, næringsministeren – og sjølvsagt alle i Folkehelseinstituttet og Helsedirektoratet. Eg starta innlegget mitt med å gje statsministeren velfortent skryt for dan audmjuke tilnærminga ho og regjeringa har til krisehandteringa. På eitt felt er det likevel eit unntak som stadfestar regelen: smitteappen. Når han vart innført, var det ikkje like lett å spora same audmjuke haldning kva gjaldt omsynet til personvernet. Når Datatilsynet til slutt fann det nødvendig å gripa inn og Stortinget no har lagt tydelege føringar for appen når han vert relansert, reknar eg med at det unntaket òg er historie. I krisetider får me verkeleg testa demokratiet, og eg tillèt meg frå ståstaden min som parlamentarisk leiar i eit regjeringsparti med tett kontakt med regjeringa, som medlem i den særskilde koronakomiteen saman med stortingspresidenten og dei andre parlamentariske leiarane, og ut frå den måten finanskomiteen og resten av Stortinget har samhandla denne våren, å slå fast at det norske demokratiet har bestått testen. Den kanskje viktigaste kvaliteten demokratiet vårt har, er den grunnleggjande, uvurderlege tilliten mellom institusjonane og partia – ein tillit som verkeleg kjem til sin rett når det røyner på, ein kvalitet me aldri må ta som ei sjølvfylgje, og som me alle må gjera det me kan for å hegna om og foredla.
Jeg vil også starte med å takke statsministeren for en grundig og god redegjørelse. Denne våren har vi blitt utfordret som samfunn, og vi har blitt utfordret som enkeltpersoner. Ja, vi har opplevd de mest inngripende tiltakene i Norge i fredstid. Tiltakene ble iverksatt for å slå ned på spredningen av koronaviruset og for å få tid til å bygge opp tilstrekkelig kapasitet i helse- og omsorgstjenesten. I denne krisen har folk stilt opp for hverandre. Menneskeverdet har stått i sentrum denne våren. Liv og helse har vært viktigst. Liv og helse har hatt prioritet. Enkeltmennesker har vist omtanke for hverandre. Ja, vi har stått i en stor felles nasjonal dugnad. Det er et tillitssamfunn verdig. Norge er et tillitssamfunn. Vi har tillit til institusjoner, vi har tillit til organisasjoner, og vi har tillit til hverandre. Ja, vi er et samfunn med høy sosial kapital. Sivilsamfunnet i Norge har stor evne til å utvikle tillitsfulle relasjoner mellom borgerne og dermed styrke fellesskapets evne til å løse felles problemer og utfordringer. Som politikere har vi et stort ansvar for å forvalte den tilliten velgerne har gitt oss. Vi må ta ansvar i krevende tider. Det ansvaret har regjeringen tatt, og Stortinget har sørget for nødvendig god parlamentarisk kontroll. Regjeringens omfattende tiltak har vært nødvendige. De har hatt god effekt på smittespredningen. Antall syke har gått ned, smittespredningen er betydelig redusert, og vi har fått til omstilling i helsetjenesten. Jeg vil gi honnør til regjeringen og ikke minst til regjeringens leder, statsminister Erna Solberg, for måten dette er gjort på. Jeg tror ettertiden vil vise at denne regjeringen ledet landet trygt gjennom denne fasen, og at de tiltakene som ble iverksatt, bidro til å redde liv og styrket grunnlaget for å ha et robust og inkluderende velferdssamfunn i tiden etter krisen. Nå handler det om å få hjulene i gang igjen. Vi skal sikre arbeidsplasser, vi skal løfte verdiskapingen, og vi må sikre at arbeidsledigheten ikke biter seg fast på et høyt nivå. Kamp mot arbeidsledighet handler bl.a. om at unge mennesker ikke må få satt livet sitt på vent. Unge kan risikere å bli stående utenfor, enten det er lærlinger som ikke får gjennomført det de har begynt på, eller sårbare grupper som blir stående bakerst i køen. Derfor er verdiskaping og utvikling av arbeidsplasser helt sentralt nå framover. Hvor dyp nedgangen vil bli, og hvor lenge den vil vare, vet vi ikke i dag. Den store uroen internasjonalt har også stor betydning for utviklingen i norsk økonomi. Men Norge er i en heldig posisjon. Vi har ressurser og politisk vilje til å iverksette tiltak. Onsdag 18. mars snakket statsministeren om tillitssamfunnet i sin tale til det norske folk. Hun sa: «Dette har gitt landet vårt et fortrinn som er kraftigere enn noe våpen, og mer verdifullt enn noe oljefond: Nemlig at vi stoler på hverandre.» Det var godt sagt. Tilliten til hverandre, dugnaden for sårbare grupper, krafttak for verdiskaping og utvikling av arbeidsplasser, liv og helse først, inkludering i alle livets faser, unge og gamle, mennesker med nedsatt funksjonsevne, folk med psykiske utfordringer eller de mange som sliter med ensomhet – i krisetider er det ekstra viktig å føre en politikk som setter enkeltmennesket i sentrum, som setter menneskeverdet i sentrum. Tillitssamfunnet bygger nettopp på dette, nemlig at vi alle stiller opp for hverandre når det trengs – sivilsamfunnet, med alle sine organisasjoner, lag og foreninger som betyr så mye for oss alle, de små fellesskapene som gir helse, glede og trivsel. Markedskreftene løser ikke problemene, heller ikke staten alene. Det er mennesker som løser problemene, fordi vi stoler på hverandre. Er det noe vi har sett denne våren, er det hvor viktig det er å sette menneskeverdet i sentrum. Vi har ingen liv å miste. Alle skal føle seg verdsatt, også når det er krise – ja, særlig da. Når liv og helse settes først, når sårbare grupper blir ivaretatt, når barn og unge får en egen krisepakke, når regjeringen setter mennesket først, og liv teller mer enn kroner og øre, ja, da tar vi vare på menneskeverdet.
Først takk til statsministeren for en klok redegjørelse og en anledning for oss alle til å reflektere over våren og oppsummere litt før vi går inn i sommeren. Jeg vil også takke for samarbeidet i vår. Jeg mener også, som flere her har vært inne på, at demokratiet vårt, tjenestene våre og tilliten vår er blitt satt på prøve. Vi trodde at Norge var et samfunn med høy tillit, og det viste seg også å være et samfunn med høy tillit. Det har gjort at myndighetene med regjeringen i spissen har kunnet gjøre store inngripende tiltak på kort tid mens vi har klart å bevare en ro. Vi har klart å bevare en ro her i huset, på Stortinget, men også ute blant folk flest, og det er kanskje det mest grunnleggende, som vi skal være opptatt av å ta vare på. Uansett hva slags utfordringer vi står i, er det å bevare en slik tillit noe av det viktigste vi skal ta med videre. I det ligger alt fra det å ha en god offentlig debatt, med respekt, et godt organisert arbeidsliv, som gjør at man har tillit på arbeidsplassen og føler en trygghet, til det å ha en tillit mellom lærer og elev, og at man også der kan gjøre endringer på kort tid, uten at barn blir nervøse. Når det gjelder oss og meg som enkeltkvinnegruppe, har også jeg blitt satt på prøve, og det har vært hektisk og vanskelig å henge i stroppene i vår. Men jeg vil bare si at Miljøpartiet De Grønne opplever at som et lite parti på Stortinget har vi blitt lyttet til. Jeg vil særlig framheve samarbeidet vi har hatt i koronakomiteen i forbindelse med arbeidet med koronalovene, unntakslovene, og i det mer uformelle koronautvalget, hvor vi har hatt en jevn dialog med regjeringen. Jeg har opplevd det som min rolle både i det utvalget, i komiteen og også i finanskomiteen å stille spørsmål som andre ikke stiller, og jeg har opplevd å ha blitt lyttet til og å kunne ha en innflytelse selv som 1 representant av 169. Det vil jeg takke for. Jeg mener våren her også har vist oss at krisen er uoversiktlig. Det er noe av hovedutfordringene ved kriser uansett hva slags form de har, og at det er viktig å vite at vi er selvforsynt på det aller viktigste for liv og helse. Det handler om medisiner og medisinsk utstyr, men også om mat, som mattryggheten vår. Å sørge for at vi har en matproduksjon på norske ressurser, at vi tar vare på matjorda vår – den tryggheten må vi ha i bunnen, slik at vi kan håndtere situasjonen uansett hva slags krise det er, og vite at vi er selvforsynt med det aller, aller viktigste. I det ligger også at vi har lært i vår at kriser kan komme samtidig. Norge er en økonomi som er veldig avhengig av oljeprisen, og i vår fikk vi egentlig to kriser samtidig, koronakrisen og et voldsomt fall i oljeprisen. Det gjør oss sårbare som økonomi, men det er en påminnelse om at det også vil kunne skje neste gang. Jeg tror at med de økende klimaendringene må vi være forberedt på at samarbeidet mellom land vil kunne bli satt enda mer på prøve, dersom man har sterke klimaendringer med økt migrasjon og kanskje mer ustabile demokratier flere steder i en situasjon hvor man samtidig får en krise, som kan være en pandemi neste gang også, eller noe helt annet. Det er noe jeg håper at regjeringen tar med seg fra våren, at når vi lærer fra vår håndtering av en pandemisk krise, også prøver å tenke på om vi har det lovverket vi trenger, de institusjonene vi trenger, og om dette gjelder også for andre typer kriser. Så det er krisehåndtering i bredt, og jeg vil selvfølgelig oppfordre til at vi ser nøye på om vi er godt forberedt også på økende klimaendringer og det ekstremværet som vi ser kommer hyppigere og hyppigere. Vi er heldige, det har jeg tatt med meg fra våren. Det visste vi også fra før, men det har vært en påminnelse. Vi er en sterk økonomi, vi er godt organisert, høy tillit, men vi har også et oljefond. Det tror jeg ikke noen andre har nevnt fra denne talerstolen, og det vil jeg gjøre, at det gir oss som myndigheter og også innbyggerne en utrolig, unik ryggdekning og sosial sikkerhet. Derfor må vi lære av det, at det er viktig hvordan vi forvalter oljefondet, men også sørger for at vi fortsetter å bruke det økonomiske handlingsrommet på en måte som er bærekraftig. Så til slutt: Jeg vil bare takke for at statsministeren også tok opp dette med internasjonalt samarbeid. Det gjelder smittevern og tilgang til vaksiner, men også hvordan vi skal gi råd til økonomier med mye mindre muskler til å gjøre inngripende tiltak, om hvordan de skal håndtere så alvorlige smittevernsituasjoner.
La det ikke være noen tvil: Erna Solberg og hennes regjering vil sette alle tilløp til rettferdig krisepolitikk i revers. Nå er over 300 000 mennesker arbeidsledige – helt eller delvis. Det er bakgrunnen for at Rødt la fram et kriseprogram for å sikre inntekt, arbeid og velferd til alle – veien ut av koronakrisen må gå til et mer rettferdig og kortreist samfunn, der vi ruster opp samfunnsberedskapen. Regjeringen Solberg står for det motsatte. De kutter i formuesskatten for dem på toppen og sender regningen for krisen til vanlige folk, og har en naiv tro på at krisen vil løses av frihandel og markedskrefter. I mars fikk stortingsflertallet økt dagpengene for alle som ble ledige, spesielt de lavtlønnede og lærlingene. Men regjeringen vil altså fra i høst av, med skyhøy ledighet og lenge før krisen er over, reversere alle forbedringene og vil ta bort ti dager med full lønn fra alle som blir permittert. Dette vil de banke gjennom i dag, noe et flertall i denne privilegerte forsamlingen stiller seg lydig bak. Etter dagens møte tar Stortinget sommerferie. Blant dem som har vært arbeidsledige og dem som er det, går mange sommeren i møte uten pengene de har krav på, på konto. Alle risikerer de å få enda mindre penger neste sommer, for ferietillegget på dagpengene ble fjernet av Erna Solbergs regjering i 2015. Men så er det fortsatt mulig å gjør noe med dette. For det første behandler Stortinget i dag et forslag fra Rødt om en hasteutbetaling til arbeidsledige som ennå ikke har fått pengene de har krav på. Arbeiderpartiet gikk mot forslaget i komiteen, men har nå snudd og støtter en forskuddsordning. Jeg håper at Senterpartiet og Fremskrittspartiet følger opp det de sa til media tidligere i uken, sånn at flertallet her i salen sikrer at arbeidsledige slipper å gå sommeren i møte med null kroner på konto. For det andre fremmer Rødt forslag om å sikre framtidige feriepenger for dem som nå er arbeidsledige. Dermed kan Stortinget ta grep. Det står bare på politisk vilje. Jeg vil gjerne spørre statsministeren: Hva vil hun si til alle arbeidsløse som nå går sommeren i møte, til dem som ikke har fått pengene de har krav på, eller som ikke har opparbeidet feriepenger denne våren fordi Erna Solbergs regjering har fjernet ferietillegget på dagpengene? Jeg tror folk forventer et klart svar på det. Arbeidsledige mister mye av inntekten sin, men alle som sitter her, tjener fortsatt rundt millionen i året. Skal vi ta på alvor alt som sies om å bidra i dugnaden, ville det vært riktig at ikke bare de arbeidsløse tok støyten. Derfor foreslår Rødt at vi kutter politikerlønningene for oss på Stortinget og for statsrådene med 20 pst. Når arbeidsløse tåler kutt, tåler alle i denne salen det samme, mener vi. Koronakrisen er en systemkrise utløst av en global helsekrise, en pandemi. Da krisen traff oss, var det fare for mangel på både medisiner og smittevernsutstyr. Manglende utstyr satte både pleietrengende og ansatte i fare. Mange har vært redde, ofret mye, noen har også mistet sine kjære. Krisen har vist oss at velferdstjenestene våre er samfunnskritiske, men også sårbare. De har ikke vært rigget for å takle en pandemi. For regjeringen har såkalt effektivisering vært viktigst, ikke å sikre beredskapen. Det må vi nå ta et oppgjør med. Det politiske svaret på dette kan ikke bare være små justeringer – å styrke velferden vil gjøre samfunnet vårt mer robust i møte med framtidige kriser. De som jobber deltid og som ønsker det, må få tilbud om å jobbe heltid – fast ansatte er også godt smittevern. Den første bølgen av pandemien i Norge er nesten over og risikoen for spredning er moderat, men det må forberedes til en ny bølge, skriver FHI i sin siste risikorapport. En sånn forberedelse må bety mer selvberging og et bemanningsløft i velferden. Vi må styrke fellesskapet for å styrke beredskapen.
La meg begynne med å takke for kommentarene og i og for seg de hyggelige meldingene til regjeringen på mye av det vi har gjort. Så var det en del spørsmål som kom opp på en del temaer. La meg først begynne med spørsmålet knyttet til testkapasitet, som Jonas Gahr Støre mente vi hadde nedjustert. Nei, 1,5 pst. beredskap er altså 100 000 i uken. Så det vil det være over sommeren. Og då har vi en ambisjon om opptil 5 pst. Det er 300 000 i uken, altså det vi må ha som kapasitet hvis det virkelig er et stort smitteutbrudd. Det at det er 100 000 i uken over sommeren er jo en vurdering av smittesituasjonen og også det faktum at det er mye mindre luftveisinfeksjoner om sommeren, altså færre med symptomer som må testes. Det er den sesongmessige variasjonen. Derfor må vi ha enda større kapasitet når vi nærmer oss influensaperioden igjen, og når hostingen og harkingen tar til utover høsten. Når det gjelder de sårbare gruppene som ikke har fått behandling: Nå følger vi ganske tett hele utviklingen på helsekøer, og de prioriteringene som har vært gjort i denne situasjonen, er at man hele tiden skal ta hensyn til det som er alvorlige sykdommer, å gi behandling for alvorlige sykdommer. Mye av det som er utsatt, er jo kontroller og oppfølging i ettertid. Så det må være et relativt lite tall som på grunn av mangel på behandling fortsatt er sykmeldt nå som de ville fått det, for det er stort sett kontroller og oppfølging som er utsatt. Men vi skal jo følge med på dette og se på om det er behov for ekstraordinære tiltak knyttet til den gruppen som da har fått utsatt – og som kanskje blir utsatt enda lenger – å få ferdig behandlingen sin. Så er det mange som har kommentert de endringene vi nå står oppe i i oppmykningen. La meg først starte med å si, som jeg sa i min redegjørelse, at de kunnskapene vi nå sitter med, er at store forsamlinger er en av de største smitteutfordringene. Det gjør at fagmyndighetene, fra å være mer tilbøyelige til å ha mer oppmykning tidligere, har gått tilbake til å tilby lavere tempo i den typen oppmykning, fordi det er her vi ser at det er store smitterunder. Det må vi også ta med oss når vi tenker på hvordan vi har organisert det. Vi stengte aldri kjøpesentrene i Norge. De fleste andre land som satte inn sterke tiltak, stengte jo den type ting. Vi gjorde ikke det. Folk gikk ikke så mye på kjøpesentre, fordi de forsto alvoret i saken. Men det har selvfølgelig vært slik at disse varehusene har vært åpne hele tiden, og det har vært aktivitet knyttet til det. Men det er en forskjell på det og store messer og store byggemesser hvor mange kommer fra forskjellige steder. Da blir det mer folk, og det blir vanskeligere å ivareta smittevernhensyn. Så er det ikke slik at alle smitteverntiltakene er helt logisk, for det er en prioritet når vi åpner. Skulle vi fulgt alt helt logisk, hadde barnefotballen ikke fått lov til å spille kamper. Vi gjorde et unntak fra enmetersregelen fordi vi så at for barn var det mindre smittespredning, og fordi vi så hvor viktig dette var for barn. Men det i seg selv legitimerer ikke at vi, fordi vi gjør det for en prioritert gruppe som barn og unge, må gå neste skritt og også gjøre det for breddefotballen. For det er jo summen av disse punktene, det er summen av hvordan vi bygger ned enmetersregelen. Vi er strenge på enmetersregelen i alle sammenhenger. Alle som driver næringsvirksomhet i Norge, må drive etter enmetersregelen, også treningssentre som åpner, må sørge for å håndheve det. I det øyeblikket vi åpner for breddeidretten, og at vi gir unntak for enmetersregelen, ja, så begynner vi å gi større unntak fra det som kanskje er grunnpilaren vår nå, at vi ikke skal være for tett på hverandre. Og for meg kan det ikke være en unnskyldning at folk ikke gjør det på stranden, eller at de sitter for tett sammen på privaten, for der mener jeg det er grenser for hvor mye politikere skal regulere. Men vi kan altså ikke tillate å bryte med grunnleggende ting for da å legitimere neste. Da må jeg bare si at vår vurdering er jo at det nesten er enklere å stenge ned enn å åpne, nettopp fordi en da får alle disse dilemmaene en må ha svar på. Det er det samme når det gjelder å åpne grensene: Summen av hvor mange som kommer, har selvfølgelig en betydning for potensialet for å få smitte. Derfor går vi gradvis frem. Derfor sa vi 7. mai at vi skulle gå stegvis frem, kontrollert, og at vi skulle vurdere etter hvert. Og derfor er vi opptatt av at vi også nå når vi tror vi er kommet så langt, fortsetter med det. Det tror jeg er ganske avgjørende for at vi har kontroll, og jeg mener at det er en måte å honorere alle de menneskene som har vært med på dugnaden så langt, at vi ikke nå senker skuldrene for lett og sier at nå skal vi gi unntak, men at vi klarer å stå opp for disse skrittene vi gjør, og at vi ikke fordi vi gir unntak for én gruppe, må gi unntak for alle andre grupper. Vi må foreta en prioritering.
Debatten om utgreiinga frå statsministeren er dermed avslutta. Presidenten vil føreslå at utgreiinga frå statsministeren om status og vidare løp for myndigheitene si handtering av covid-19 vert lagd ved protokollen. – Det er vedteke. Etter ønske frå finanskomiteen vil presidenten føreslå at sakene nr. 2–4 vert behandla under eitt. – Det er vedteke.
Etter ønske frå finanskomiteen vil presidenten føreslå at taletida vert fordelt slik: Arbeiderpartiet 25 minutt, Høgre 25 minutt, Framstegspartiet 15 minutt, Senterpartiet 15 minutt, Sosialistisk Venstreparti 10 minutt, Venstre 10 minutt, Kristelig Folkeparti 10 minutt, Miljøpartiet Dei Grøne 10 minutt, Rødt 10 minutt og regjeringa 10 minutt. Vidare vil presidenten føreslå at det – innanfor den fordelte taletida – vert gjeve anledning til replikkar med svar etter innlegg frå medlemer av regjeringa og til fire replikkar med svar etter innlegg frå hovudtalerane til partia og partia sine parlamentariske leiarar. Vidare vert det føreslått at dei som måtte teikna seg på talarlista utover den fordelte taletida, får ei taletid på inntil 3 minutt. – Det er vedteke.
La meg få begynne med å takke komiteen for et godt samarbeid ved behandlingen av de sakene jeg nå skal snakke om, men også et ganske hektisk stortingshalvår så langt. Vi står midt i det mest alvorlige sjokket norsk økonomi har opplevd i etterkrigstiden. Smittevernstiltak i Norge og verden, sammen med et kraftig oljeprisfall, har truffet oss hardt. Dette får store konsekvenser for norsk økonomi og norske arbeidsplasser og ikke minst rammer det på tvers av både næringer og geografi. Jeg er derfor glad for at vi har kommet i havn med revidert nasjonalbudsjett og regjeringens plan for å ta Norge ut av koronakrisen. Målet med tiltakene er å skape mer og inkludere flere. Med den enigheten vi nå legger fram, fortsetter vi med å ta hverdagen tilbake, og vi peker ut en tydelig retning for landet ut av krisen. Norge skal framover. Ledigheten skal ned, og folk skal tilbake i jobb. Vi skal skape mer og inkludere flere. Tiltakene i regjeringens framlegg ligger i all hovedsak fast etter forhandlingene. Det har vært veldig viktig for Høyre. Veien ut av krisen handler om å få folk tilbake i jobb, sikre flere ben å stå på, skape en grønn framtid, satse på kunnskap og kompetanse og inkludere flere i arbeidslivet. Det er det vi, fra vår side, har fått igjennom i disse forhandlingene. Vi er enige om å gi 1,3 mrd. kr ekstra til samferdsel. Det vil bidra til å holde aktiviteten oppe og knytte by og bygd tettere sammen. Vi er også enige om å gi helse- og omsorgssektoren 1 mrd. kr ekstra. Dette vil komme godt med for pasienter og sårbare eldre. Det vil være viktig for Høyre framover å bidra til at helsekøene igjen går ned. Vi vil fjerne egenandelen i kompensasjonsordningen for bedrifter fra mai og ut august. Jeg er også glad for at vi er enige om å bevilge mer penger for å bekjempe gjengkriminaliteten i Oslo. Utfordringene vi hadde før koronakrisen, har ikke forsvunnet. På veien ut av krisen skal vi fortsatt løse klimautfordringene. Vi må få flere i jobb, og vi må sikre at neste generasjon får et enda bedre utgangspunkt enn vi har fått. Ja, vi må faktisk sørge for at hvis en slik krise skulle ramme oss igjen, så må neste generasjon har en større verktøykasse enn vi som var så heldige å ha vakt da dette skjedde, hadde. Skal vi klare det, må vi sørge for at det skapes flere jobber i privat sektor. Ni av ti som nå har blitt permittert, jobber i privat sektor. Jeg håper at vi i en slik situasjon ikke får en galopp framover hvor man vil ty til økte skatter og avgifter for norsk næringsliv. Vi trenger flere som vil investere i norske arbeidsplasser, ikke færre. Da må skattene holdes nede, og markedstilgangen holdes oppe. I den enigheten regjeringspartiene og Fremskrittspartiet legger fram, har vi en pakke som gjør det mer lønnsomt å investere i norske arbeidsplasser, og som gir verdifullt påfyll av kompetanse for norske arbeidstakere. I sum håper vi at disse tiltakene kan bidra til å skape mer og inkludere flere.
Det vert replikkordskifte.
Representanten Kapur snakka om betydinga av arbeid. Så veit me at dei største hotellkjedene i Noreg allereie har varsla oppseiingar. Konserntillitsvald Merethe Sutton i Nordic Choice Hotels seier at det står mellom å verta oppsagt og å behalda jobbar akkurat no. Sånn er det dessverre òg på ein god del andre arbeidsplassar. Og sjølv om det er ein del positive teikn i utviklinga av norsk økonomi, er det likevel ganske usikkert korleis hausten vert for veldig mange. Vert det inntening? Er det grunnlag for å halda på tilsette? I samband med det har Arbeidarpartiet føreslått å utvida permitteringsordninga ut året, sånn at folk kan behalda jobbane sine. Det har høgrepartia sagt nei til. Så mitt spørsmål er ganske enkelt kva Høgre vil seia til Merethe og alle dei andre arbeidsfolka som no er bekymra for at dei kjem til å vera arbeidslause etter sommaren fordi permitteringsordninga ikkje er utvida.
Takk for spørsmålet. Det er ingen tvil om at norsk næringsliv, også reiselivet, har stått i en ekstraordinær situasjon. De har blitt truffet hardt. Det er heller ingen tvil om at veldig mange av de utfordringene de nå har sett det siste kvartalet, sikkert vil fortsette i flere kvartaler framover. Nettopp derfor har også regjeringspartiene i forhandlingene med Fremskrittspartiet for det første understreket behovet for å følge særlig med på sesongbedrifter, som også utgjør en del hoteller. Ikke minst: Når det gjelder permitteringsordningen, har vi sagt at man ber regjeringen, sammen med partene i arbeidslivet og næringslivet, følge med gjennom sommeren, slik at når man kommer til høsten, bør man ta en ny vurdering av det og eventuelt komme tilbake til Stortinget hvis det er behov for flere tiltak. Men det å begynne i den enden nå mener vi er feil. Vi mener at nå er det viktig å få opp aktiviteten og sette i gang de tiltakene som får folk tilbake i jobb. Men vi har den bufferen rett over sommeren til å ta en ny vurdering av hvordan situasjonen er.
Representanten Kapur har jo fire års erfaring fra Stortingets kommunalkomité. Da han satt i den komiteen, regner jeg med at han snakket mye om lokalt selvstyre, god kommuneøkonomi, at verdiene må bli igjen i lokalsamfunnene, osv. – akkurat det samme som mange av oss andre snakker om. Et av de vanskeligste temaene i forhandlingene mellom regjeringspartiene og oss i Fremskrittspartiet handlet om hvordan fordelingen mellom stat og kystkommuner skal være når det gjelder inntekter fra vekst i havbrukssektoren. Der det har vært viktig for oss å si at det er kystsamfunnene som skal sitte igjen med brorparten av inntektene, har det vært svært viktig for regjeringspartiene å la staten få mesteparten. Hvorfor har det vært så viktig for Høyre og regjeringen å overføre svært store inntekter fra Nærøysund, Frøya, Smøla og andre kystkommuner og over til Finansdepartementet i Akersgata?
Det er ingen tvil om at for regjeringen har det vært viktig at denne næringen har gode rammevilkår og et vekstpotensial. Det er bl.a. derfor man ikke gikk videre med noen av de ideene som lå rundt grunnrentebeskatning. Og da vi la fram det nye opplegget, ble det tatt godt imot av næringen, også av mange kommuner. Så er det ingen tvil om at det har vært en diskusjon i etterkant om fordelingen mellom stat og kommune. Der har det vært gode forhandlinger med Fremskrittspartiet. Vi har ment at det er viktig å skape forutsigbarhet, og man må også ha en modell som ikke tar utgangspunkt i bare ett spesielt år, men ser på det over tid. Jeg er glad for at vi har kommet fram til den enigheten vi har, hvor kommunene nå får mer enn det man hadde lagt opp til. Dette er også noe mange i Høyre har vært opptatt av, og i og med at representanten har tatt replikk om hva som har skjedd i forhandlingene, vil jeg gratulere ham med resultatet, som vi alle kan stå bak.
Da vi vedtok kompensasjonsordningen i Stortinget, påpekte vi i Senterpartiet at egenandelen var for høy. Den skulle vært på null – ikke titusen. Heldigvis har regjeringen og støttepartiet, Fremskrittspartiet, kommet etter til slutt. Vi påpekte en ting til, at det var grunnleggende feil at man skulle forskjellsbehandle dem som eide driftsmidlene sine, og dem som leaste og leide driftsmidler. Jeg vil ta et eksempel, for jeg ser skogsminister Bollestad sitter i salen. Et tømmerlag som eier fire hogstmaskiner, får ca. 80 000 kr mindre enn dem som leaser hogstmaskiner. Det er en enorm forskjellsbehandling organisert gjennom leasing og tradisjonell avskriving. Hvorfor mener Høyre at de som eier, avskriver og driver tradisjonelt og konservativt, ikke skal få samme hjelp som dem som leaser? Nå har man hatt alle muligheter til å gjøre forbedringer, men Høyre har ikke gjort noe. Hva er grunnen til at det er bedre at folk leaser i stedet for å eie?
Da regjeringen la fram kompensasjonsordningen, som vi forhandlet fram gjennom et bredt forlik, var det to ting som var viktig. Det ene var at man måtte komme fram raskt med hjelpen, og det andre var at man ikke skulle prøve å få til en millimeterjustering, som igjen ville forsinket det hele. Regjeringen har fulgt med på de innspillene som har kommet. I forbindelse med denne nye og forlengede kompensasjonsordningen har man tatt en rekke grep, bl.a. når det gjelder sessongbedrifter, egenkapitalkravet, som mange har vært opptatt av. Og regjeringen har vært tydelig på en ting – at det vil være behov for å følge med på situasjonen videre. Den ordningen vi har nå, skal vare ut august. Vi vil følge med på markedet. Hvis det er behov for å gjøre ytterligere justeringer, vil det være rom for det, men i denne omgang har vi prioritert dem som lå aller mest an til kanskje å gå konkurs, og det var viktig å få dem over kneika.
Når det kommer til noe så sentralt som finansiering av velferden, har regjeringen dratt beina etter seg hele denne våren, for velferd er på mange måter kommuneøkonomi, det er i kommunene våre at velferden til innbyggerne våre skapes. Og hadde det vært opp til regjeringen, hadde ikke kommunene fått særlig mye mer enn noen hundre millioner i sum av det som har kommet fra regjeringens krisepakker, det er på Stortinget det har blitt lagt på 6 mrd. kr i bevilgninger til kommunene. Per i dag er det stor usikkerhet ute i Kommune-Norge om de kommer til å få kompensert de økte utgiftene sine og de tapte skatteinntektene, og det kuttes i budsjettene, i velferden vår rundt omkring i Kommune-Norge. Så mitt spørsmål til representanten er hvordan regjeringen vil skape trygghet i kommunene for at de kan opprettholde velferdsnivået sitt, og om kommunene vil bli kompensert for alle økte utgifter og tapte skatteinntekter.
Takk for spørsmålet. Vi har vært krystallklare på at kommunene ikke trenger å frykte at de ikke vil bli kompensert for sine merutgifter og kostnader relatert til koronakrisen. Finansministeren har sagt det, kommunalministeren har sagt det, jeg har sagt det i flere runder, og ikke minst har vi nå et utvalg hvor KS selv sitter sammen med Finansdepartementet, Helse- og omsorgsdepartementet og Kommunaldepartementet, slik at vi kan følge den utviklingen suksessivt og fortløpende og komme tilbake med innspill til hvilke tiltak man kan gjøre. Så er det også sånn at enhver krisepakke, hver eneste krone i hver krisepakke har jo gått til en kommune, selv om den ikke har gått til kommunekassa – til næringsliv og arbeidstakere. Alle bor i en kommune, og de pengene går dit. Så er det ikke noen tvil om at det er ikke kommunene som skal permittere framover, det er det private næringslivet. Men vi må følge godt med, det er ingen tvil om at vi ha trygghet, for en trygg kommune skaper også trygghet for innbyggerne.
Replikkordskiftet er avslutta.
For 14 uker siden ble folk og næringsliv i hele Norge hardt og momentant rammet av de omfattende smitteverntiltakene som helt nødvendig ble iverksatt gjennom koronapandemien. Gjennom de 14 ukene har folk og næringsliv i hele Norge bidratt og tatt ansvar. Da er det vårt ansvar som folkevalgte i Stortinget å stille opp for folk og næringsliv i hele Norge og sørge for at de tiltakene som blir gjennomført, treffer, at de treffer dem som har behov, at de treffer rettferdig, og at det ikke er noen som blir stående utenfor. Komiteen har behandlet to representantforslag som er nært knyttet til konsekvensene av koronapandemien. Det ene er et representantforlag knyttet til å sikre utbetaling av penger til alle dem som har blitt permittert gjennom krisen. Det andre går ut på å endre og utvide kompensasjonsordningen for næringsdrivende med stort omsetningsfall. Begge de to forslagene er nært knyttet til det arbeidet vi gjorde i Stortinget og i finanskomiteen allerede den første helgen etter at krisen satte inn. Til dem som nå har ventet lenge på å få lønnskompensasjon – vel, hvis en hadde fulgt regjeringens forslag, hadde det ikke vært noe å vente på, for det lå ikke inne forslag om lønnskompensasjon i regjeringens forslag. Og for selvstendig næringsdrivende og frilansere som måtte vente i lang tid på inntektssikring – vel, hvis en hadde fulgt regjeringens forslag, hadde de sluppet å vente, for det hadde ikke vært noe å vente på. Det lå ikke inne noen ordning fra regjeringens side, det var Stortinget som måtte stille opp og sørge for en ordentlig inntektssikring for dem som ble rammet av koronapandemien – både arbeidstakere og selvstendig næringsdrivende. I regjeringens forslag lå det et forslag om å redusere arbeidsgiverperioden ved permittering fra 15 til 2 dager. Det støttet vi for å avhjelpe bedrifter som kom i en akutt, alvorlig situasjon, men samtidig ville det jo være altfor brutalt overfor arbeidstakerne dersom en fra dag 3, altså der en tidligere samme uke ikke ante noe om at en ville kunne komme i en situasjon der en ble permittert og plutselig fra dag 3 skulle ned på 62,4 pst. av tidligere lønn innenfor 3G. Det betyr eksempelvis at en ingeniør som ble permittert, og som tjener 750 000 kr, fra dag 3 ville få mer enn halvert sin lønn. Derfor var det helt avgjørende at Stortinget gikk inn og fattet vedtak raskt. Men det var en ting til som var viktig i den forbindelse. Det var helt riktig å redusere bedriftenes kostnader ved permittering, men det regjeringen ikke hadde gjort, var samtidig å sørge for å redusere bedriftenes kostnader for dem som fortsatt var i jobb, men som ble syke eller hadde syke unger. Hvis en ikke hadde sørget for å rydde opp i det, ville det ha vært et stort press i retning av at bedriftene ville ha permittert for sikkerhets skyld folk som en så sto i fare for å bli syke, eller f.eks. enslige forsørgere som har mange dager med omsorg for egne barn. Det har gått lang tid, og det er mange som fortsatt venter på utbetalinger fra Nav. Heldigvis har det den senere tiden begynt å komme utbetalinger gjennom lønnskompensasjon. Da vi avga innstillingen, var det ca. 180 000 som hadde mottatt lønnskompensasjon. Noen få dager senere, i dag, er det over 250 000. Det er bra at det nå omsider blir satt fart på utbetalingene, så folk får pengene. Komiteen er også veldig tydelig på at en forventer at alle som har ventet lenge på penger, får utbetaling før sommeren. Så til kompensasjonsordningen for næringslivet. Der blir det nå gjort endringer på noen områder. Senterpartiet har hele veien vært opptatt av at denne ordningen har vært viktig å få raskt på plass, men at den rammer skjevt, ikke minst gjennom den egenandelen som har ligget i kompensasjonsordningen, og som først var på 10 000 kr. Vi foreslo at den skulle fjernes, og jeg registrerer at flertallet nå gjør det fra mai måned. Men det mangler jo enhver logikk at en ikke også skal gjøre det for månedene april og mars. For de bedriftene som hadde stort omsetningsfall i den perioden, er det jo like viktig at en sørger for å fjerne egenandelen. Det er også viktig å sørge for at en inkluderer flere faste kostnader i ordningen. Det er klart at når helt nødvendige kostnader knyttet til forsikring, vakthold, vedlikehold og uunngåelige lønnskostnader ikke er inkludert, blir det lite igjen å få for de minste, selv om en har fjernet egenandelen. Derfor mener både Senterpartiet og et mindretall i komiteen at det er behov for ytterligere endringer i kompensasjonsordningen. Over til sesongbedriftene. Flertallet på Stortinget gjorde vedtak om at en skulle ha en ordning for sesongbedriftene som ble særskilt hardt rammet av de smitteverntiltakene som var gjennomført fra regjeringens side. Så kom det tilbake en løsning fra regjeringspartiene, som også støttepartiet Fremskrittspartiet nå har sluttet seg til, der sesongbedrifter blir definert som bedrifter som helt eller delvis har sin virksomhet utendørs. Det betyr f.eks. at SkiStar Trysil får støtte. Det er en virksomhet som er betydelig rammet, men Trysil-Knut Hotell, f.eks., som er minst like hardt rammet, men som driver sin virksomhet innendørs, blir av regjeringspartiene og Fremskrittspartiet ikke definert som en sesongbedrift og skal altså ikke håndteres på samme vis. Det er komplett ubegripelig, og det er et løftebrudd fra flertallets side at en ikke har sørget for en ordentlig ordning for sesongbedrifter i tråd med Stortingets forutsetninger. Det ligger nå inne fra flertallets side at en skal innføre en ordning knyttet til vedlikeholdskostnader. Der viser en til at det er alpinanlegg og fornøyelsesparker som skal nyte godt av den ordningen. Men det er jo en rekke virksomheter i Norge som har store vedlikeholdskostnader som er myndighetsbestemt, og som en ikke kommer seg unna, både for kjøretøy, for heiser knyttet til brann, og andre HMS-krav. En skulle selvsagt etablert en generell og bransjeuavhengig ordning. Så når det gjelder det å eie kontra leasing, som var en av utfordringene undertegnede tok opp i replikkvekslingen med statsråden da saken ble behandlet, og som statsråden sa at regjeringen var opptatt av at en skulle se videre på. Resultatet er at det ikke har skjedd. Det er fortsatt slik at det er en eierfiendtlig holdning slik ordningen er innrettet. Derfor bør man sørge for å foreta endringer slik at bl.a. avskrivninger og avdrag inkluderes i ordningen. Det er nå behov for å gjennomføre kraftfulle tiltak for å få ned ledigheten, for å få folk i arbeid. Senterpartiet har et omfattende opplegg i sitt alternative reviderte budsjett for å legge til rette for at det skal være mer aktivitet innenfor bygg og anlegg, at kommunene skal få kompensert sine utgifter, slik at de både kan sørge for å ha trygghet for å ha folk i arbeid, at de opprettholder både et godt skoletilbud og et godt eldretilbud, og at de også kan være en motor for å legge til rette for økt aktivitet innenfor bygg og anlegg. Vi legger til rette for en omfattende pakke for verftsnæringen, som er hardt rammet av krisen. Noen verft er godt ivaretatt gjennom at vi nå har fått til endringer i petroleumsskatteloven, men andre verft er helt avhengige av at vi nå må sørge for å bygge flere skip, mineryddingsfartøy til Forsvaret og havforskningsfartøy. Og vi må legge til rette for en grønn omstilling i Norge, gjennom et grønt investeringsselskap, og styrke beredskapen for framtiden. Med det tar jeg opp Senterpartiets forslag og de forslagene vi er en del av.
Representanten Sigbjørn Gjelsvik har teke opp dei forslaga han viste til. Det vert replikkordskifte.
Aller først må jeg si gratulerer med dagen! 100 år er jo ikke så verst. Det er vanlig at man som ordfører deler ut kake til 100-åringer, så det er sikkert mange Senterparti-ordførere som deler ut kake til seg selv i dag. Jeg gratulerer med dagen! Jeg vil takke for samarbeidet denne våren, men i min replikk ønsker jeg å fokusere på det internasjonale samarbeidet. Senterpartiet kutter som vanlig i alle midler som går til EØS-finansieringsordningen, og jeg antar at det er det første man gjør uansett hvilket budsjett man lager. Jeg mener det er meget risikofylt i de tidene vi nå står i, å stå utenfor EU-samarbeid. Det gjør oss mer avhengig av andre deler av verden, som Kina, hvis vi ikke ønsker å stå sammen med våre nærmeste allierte og våre nærmeste samarbeidspartnere. Selv i tider som disse mener altså Senterpartiet fremdeles at det er viktig å fortsette kampen mot EØS. Da må jeg stille Senterpartiet spørsmålet: Hvilke kunder er det Senterpartiet mener våre eksportbedrifter skal selge til, når de ønsker å rokke ved grunnlaget i vår viktigste handelsavtale?
Først vil jeg takke for gratulasjonen med 100-årsdagen. Det hadde kanskje vært greit om Vetle Wang Soleim hadde presisert at det er Senterpartiet som er 100 år, men uansett: Takk for det![[Munterhet i salen]] Dernest til EØS-avtalen: Regjeringspartiene og Fremskrittspartiet kutter også i EØS-midlene – med over en milliard kroner sammenlignet med sitt forslag til budsjett. Jeg er helt enig i at det ikke er tilstrekkelig. Vi må kutte mer i den rekordhøye bevilgningen til EØS sånn at vi isteden kan bruke pengene på mer fornuftige ting enn fuglekasseprosjekt i Romania, fektekamper eller hva det nå måtte være. Vi skal ha et internasjonalt samarbeid. Det er svært mange land i verden som har omfattende handel med EU, men det er kun Norge, Island og Liechtenstein som har EØS-avtalen. Gjennom denne krisen har vi virkelig sett hvordan vi blir overstyrt gjennom EØS-avtalen, ved at nærmest det minste vedtak som vi fattet i denne saken, bare ble foreløpig behandling før det gikk til sensur i Brussel.
La meg også starte med å gratulere Senterpartiet med de første 100 år. Jeg registrerer at i moden alder har Senterpartiet – og også representanten Gjelsvik – blitt veldig opptatt av det høye avgiftsnivået i Norge. Det er en positiv utvikling som Fremskrittspartiet støtter. Vi er også opptatt av det, og vi er veldig glad for at det i forliket vi får vedtatt i dag, ligger en betydelig avgifts- og skattereduksjon, i tillegg til det vi har gjennomført tidligere: både fjerning av arveavgiften og betydelig reduksjon i bilavgiftene. Men hvis vi ser litt fremover i tid, hvilke avgifter tror representanten Gjelsvik det blir mulig å fjerne eller redusere i en fremtidig samarbeidskonstellasjon med Sosialistisk Venstreparti og kanskje også Miljøpartiet De Grønne?
Jeg takker for det første for gratulasjonene. Jeg vil også si at jeg er veldig glad for at Fremskrittspartiet nå har blitt et parti som igjen er litt opptatt av å redusere avgifter, og i hvert fall bidrar til å redusere noen av de avgiftene som en selv sto i spissen for å innføre da en satt med finansministeren gjennom seks og et halvt år. Avgiftsnivået i Norge er nå over 5 mrd. kr høyere enn sist Senterpartiet satt i regjering, så det ville være svært fornuftig dersom en får en omlegging av avgiftspolitikken, får lavere avgifter i Norge, fordi avgiftene treffer dem som har minst fra før, hardest. Vi må få en mer rettferdig skattepolitikk der en sørger for lavere skatter til folk med lave inntekter, og så kan de som har høye inntekter, bidra noe mer til fellesskapet enn det de gjør i dag. Det har de god rygg til å bære.
Svaret ble som forventet, men det var egentlig ikke noe svar på spørsmålet. Jeg kan for ordens skyld legge til at etter Fremskrittspartiets deltakelse i regjering, er det samlede skatte- og avgiftsnivået redusert med 26 mrd. kr. Men mitt spørsmål gikk på den fremtidige samarbeidskonstellasjonen hvor Senterpartiet kanskje skal inn og samarbeide om skatte- og avgiftspolitikk med Sosialistisk Venstreparti, Miljøpartiet De Grønne og for den saks skyld også Arbeiderpartiet. Hvilke avgifter tror representanten at man kan redusere eller fjerne i den samarbeidskonstellasjonen?
Da Fremskrittspartiet gikk ut av regjering, etter seks og et halvt år med Siv Jensen som finansminister, var avgiftene mer enn 6 mrd. kr høyere enn da Sosialistisk Venstreparti med Kristin Halvorsen var finansminister i Norge. Jeg tror også det kan bli en kamp å komme ned igjen på det nivået. For Senterpartiets del er det i alle fall helt tydelig at vi skal sørge for å redusere avgifter som rammer både folk og næringsliv i Norge hardt. Vi håper selvsagt at både SV og Arbeiderpartiet er med på å redusere avgiftene ned fra det rekordhøye nivået som Fremskrittspartiet har bidratt til i regjering.
Gratulerer til Gjelsvik og Senterpartiet med 100 år! Når vi no diskuterer og får framlegget til dei alternative budsjetta, får ein både sett på påplussingane og kva slags inndekning dei ulike partia foreslår. Senterpartiet har i all hovudsak i år, og i føregåande år, føreslege tre typar inndekningar: anten at Noreg skal bryte sine internasjonale avtalar og midlar som vi har forpliktande avtalar rundt, at ein skal leggje ned ein del statlege arbeidsplassar i ei bygd, så som i Leikanger, eller som no i den tredje inndekninga, at ein skal ha høgare skattar for ein del av dei lokale eigarane gjennom skatteendringane som regjeringa legg opp til. I forslaget sitt bruker Senterpartiet òg 30 mill. kr på eit tiltak som aukar beredskapslagringa av korn, som har ei totalrekning som er langt høgre enn dei 30 millionane. Kva slags nye inndekningar er det Senterpartiet skal skru opp for å finansiere resten av dei 100 millionane som trengs for denne beredskapslagringa? Bryte fleire avtalar? Er det andre bygder enn Leikanger[[presidenten klubber]]
Når vi lager våre alternative budsjetter, baserer vi oss selvsagt på de provenyberegningene vi får fra Finansdepartementet. Slik er det ved enhver anledning. Så registrerer jeg at representanten Storehaug nå gjentar øvelsen som han hadde ved statsbudsjettet i høst, at kutt i EØS-midlene vil innebære å bryte våre internasjonale forpliktelser. Da er det interessant at representanten Storehaug selv er med på å kutte en milliard av EØS-midlene i forslag til revidert. Jeg mener det er behov for å kutte mer i EØS-midlene for å legge til rette for gode tiltak i hele Norge som vil bidra til økt aktivitet og verdiskaping og sørge for målrettede tiltak gjennom reduserte avgifter for de næringene og de virksomhetene som sliter i dag. Det er god politikk for folk og næringslivet i hele Norge.
Replikkordskiftet er avslutta.
Eit uvanleg halvår går mot slutten. Stortinget har behandla fleire krisepakkar for å møta dei økonomiske konsekvensane av koronaviruset og nedstenginga av Noreg. Eg vil gjerne takka for samarbeidet i finanskomiteen i det som har vore ei vanskeleg tid for landet, og som fortsatt er det for veldig mange. Samtidig vil eg påpeika at det no teiknar seg nokon tydelege politiske forskjellar knytt til krisehandteringa mellom Arbeidarpartiet på den eine sida og høgrepartia på den andre. Dei viktigaste forskjellane handlar om arbeid og sosial rettferd. Det er sosialt rettferdig å gje folk moglegheiter, inntektssikring og rettar, sånn som Arbeidarpartiet har vore pådrivar for i forbindelse med alle krisepakkane. Det er sosialt rettferdig å oppretta fleire tiltaksplassar når arbeidsløysa er stor. 4 000 fleire føreslår Arbeidarpartiet no. Me kjem òg til å følgja opp vidare. Fleire studieplassar og fleire læreplassar handlar òg om sosial rettferd, sånn at folk får fullført utdanning eller bygd meir kompetanse. Då står dei sterkare på veg inn igjen i arbeidslivet. Det motverkar at det utviklar seg større forskjellar mellom folk, og at samfunnets krise i dag ikkje endar opp med å forsterka den personlege krisa for enkeltpersonar og familiar som er ramma. Det er sosialt rettferdig å hindra oppseiingar, særleg når det finst alternativ, som ein lengre permitteringsperiode. Arbeidarpartiet føreslår å utvida permitteringsordninga ut året. Det får me dessverre ikkje fleirtal for på grunn av høgrepartia. I praksis betyr det at heilt vanlege arbeidsfolk no står i fare for å verta oppsagde på seinsommaren, fordi oppseiingsprosessar tek tid, det krev planlegging, så for mange arbeidsfolk og arbeidsgjevarar kan ei forlenging av permitteringsordninga i budsjettet til hausten vera akkurat for seint. Noko som ikkje er sosialt rettferdig, er å kutta i formuesskatten. Det er den mest treffsikre og omfordelande skatten me har. Det er ein skatt som bidreg til at dei som har mest, òg betalar mest. Det er òg ganske vanskeleg å sjå at dette skal vera eit krisetiltak frå høgreregjeringa, sidan dei har pleidd å kutta i formuesskatten i både solskin og regn i sju samanhengande år. Det framstår som eit reint ideologisk motivert kutt som gjev størst fordelar til dei som har mest pengar. Dette skjer samtidig som regjeringa budsjetterer med nedjusterte løningar for mange av dei som har jobba i frontlinja i denne krisa – sjukepleiarar, helsefagarbeidarar, omsorgsarbeidarar over heile landet – i regjeringa sitt forslag til kommuneopplegg. Med andre ord vert rikfolk prioritert framfor arbeidsfolk. Dei gjer det lettare å tena pengar på å ha pengar heller enn å tena pengar på å gå på jobben. Det støttar ikkje Arbeidarpartiet. Det er ikkje sosialt rettferdig å droppa utbyteavgrensingar. Det burde ha vore ein av lærdomane etter finanskrisen, at når fellesskapet stiller opp for store selskap med kriselån, med statlege garantiar og med kompensasjonsordningar, så må det òg verta stilt krav om at pengane ikkje skal gå i lomma på eigarar og aksjonærar. Pengane frå fellesskapet må gå til fellesskapet, og det er iallfall ein sosial kontrakt som Arbeidarpartiet ønskjer å oppretthalda. Kommunane og fylka tilbyr innbyggjarane sine velferd, og dei bidreg til auka etterspørsel i næringslivet. Dei bestiller møblar, elektronikk og utstyr til skular og omsorgsbustadar, og dei set i gang utbetringar på vegstrekningar og byggeprosjekt som kan gje oppdrag til mange små og store entreprenørar over heile landet. Det betyr meir arbeid, det betyr jobb til fleire. Viss det skal vera mogleg, må kommunane og fylka få ein trygg økonomi. Derfor føreslår Arbeidarpartiet 6 mrd. kr i ei straksløyving for å dekkja tapte inntekter og auka meirutgifter i forbindelse med koronapandemien, og me føreslår òg 1,5 mrd. kr til å auka etterspørselen i privat næringsliv gjennom auka offentlige anskaffingar. Så må kommunane og fylka sjølvsagt òg verta ytterlegare kompensert viss det er behov for det. Arbeidarpartiet har alltid meint at me må halda igjen på pengebruken i gode tider for å kunna bruka meir når det er vanskelege tider. Det me opplever no, er utan tvil vanskelege tider. Det mest ansvarlege no, er òg å bruka dei økonomiske musklane som trengst for å gjera krisen minst mogleg for flest mogleg. Til slutt vil eg gjerne ta opp Arbeidarpartiet sine forslag.
Representanten Hadia Tajik har teke opp dei forslaga ho refererte til. Det vert replikkordskifte.
Gjennom de siste månedene har Arbeiderpartiet vært med på å senke det totale trykket for skatter og avgifter for å berge arbeidsplasser gjennom gode brede forlik her i Stortinget. Det hadde jeg håpet at man ville fortsette med, vi trenger flere som vil investere i norske private arbeidsplasser, ikke færre. Men da må skattene holdes nede. Likevel foreslår Arbeiderpartiet å ikke redusere verdsettelsen av aksjer og driftsmidler i formuesskatten, slik regjeringen foreslår. Arbeidende kapital er jo traktoren til bonden og fiskebåten til fiskeren, og jeg lurer derfor på hvorfor representanten Tajik og Arbeiderpartiet ikke lenger ser verdien av et lavere skatte- og avgiftstrykk for norske arbeidsplasser, som man har sett gjennom våren.
Eg takkar for spørsmålet. Eg vil minna representanten Kapur om at dei fleste endringane knytte til skattar og avgifter som Arbeidarpartiet har vore med på gjennom denne våren, har handla om utsetjingar, det har altså handla om å gje meir likviditet til bedrifter som er i ein ganske pressa økonomisk situasjon. Det har vore mykje diskusjon om innretninga på f.eks. oljeskatten, men eg vil minna om at dei skatteendringane har vore heilt konkret knytte til investeringar som ein må gjennomføra for å kunna få avskrivingar. På den måten skil den seg frå formuesskatten, som ikkje krev nokon investeringar for dei kutta som regjeringspartia her har føreslått og ønskjer å få gjennomført. Me har fleire gonger etterspurt informasjon, om regjeringspartia kan dokumentera at deira kutt i formuesskatten skapar arbeidsplassar. Så langt har dei ikkje kunna dokumentera det. Dersom dei no plutseleg har den typen dokumentasjon, må dei gjerne leggja det fram for oss. Så vil òg minna om at Arbeidarpartiet i forbindelse med endringane i oljeskatten var sterke pådrivarar for å stilla krav om at pengane som vart utløyste, òg skal brukast på å skapa arbeidsplassar langs kysten.
En annen sak der det er litt usikkerhet fra Arbeiderpartiets side: Regjeringspartiene har fått på plass en god og forutsigbar løsning sammen med Fremskrittspartiet for havbrukskommunene. Jeg kan ikke se hva Arbeiderpartiet mener om hvordan systemet skal se ut etter 2022. Blir det en utredning? Ønsker man en ny diskusjon rundt grunnrente? Dette er noe som skaper en usikker situasjon ute i mange kommuner, fra landets største opposisjonsparti, så jeg vil gjerne høre litt om Arbeiderpartiets tanker om den saken etter 2022.
Eg takkar for interessa for Arbeidarpartiets politikk. Det går fram av våre posisjonar i innstillinga til revidert nasjonalbudsjett at me støttar ei produksjonsavgift, men at me meiner at den fordelinga som regjeringspartia har lagt opp til mellom stat og kommune, er djupt urettferdig. Kommunar som stiller areala sine til disposisjon, har krav på å få kompensert for den ulempa som det medfører å stilla areal til disposisjon på den måten som dei har gjort. Så me vil oppretthalda den fordelinga som ein i dag har. Me har òg etterspurt ein gjennomgang av systemet som kan sikra føreseielege forhold på sikt. Eg forstår det òg dit hen at regjeringspartia òg ønskjer ein gjennomgang for å sikra føreseielege forhold, så eg kan vel senda spørsmålet i retur: korleis vil Høgres opplegg sjå ut etter 2022.
Arbeiderpartiet er veldig motstander av å gi skattelette til bedrifter. Selv denne våren har man brukt mye tid på å mistenkeliggjøre bedriftseiere for å ønske å karre til seg. Slik vi kjenner de fleste bedriftseiere, er det seriøse og flinke folk som skaper arbeidsplasser for andre. Nå i en tid der de kjemper for å overleve, er faktisk skattelettelser viktig. Formuesskatten er en skatt der man skal skatte av verdiene per 31. desember 2019. Mange av de bedriftene som nå driver, opplever at deler av verdiene er forduftet. Likevel må de betale skatt. Men når det gjelder oljeskatten, var Arbeiderpartiet med på en skattelette på 8 mrd. kr. Da var det ikke noe problem, da det gjaldt å være med på det til den næringen. Hvorfor er det greit med skattelette til oljenæringen, men ikke til vanlige små bedrifter i resten av landet som sliter og karrer seg fram?
Eg vil minna om at viss det er bedrifter som slit med å betala formuesskatten, har ein allereie ei ordning som gjer det mogleg å få utsett innbetaling av formuesskatten. Det vil vera interessant å følgja med på i kva grad bedrifter nyttar seg av denne moglegheita, som då allereie finst. Når det gjeld innretninga på oljeskatten, er det òg slik at Framstegspartiet har vore med på akkurat det som Framstegspartiet her no etterspør ytterlegare svar på. Eg vil minna om at det som var Framstegspartiet primære posisjon, som handla om å innføra avskrivingar på selskapsskatten, var eigna til å svekkja skattegrunnlaget til landet vårt generelt, fordi det kunna få ein smitteeffekt over på selskapsskatten innafor fastlandsindustrien. Til alt overmål er akkurat den vurderinga av selskapsskatten noko som Arbeidarpartiet og Høgre, som stort sett er ueinige i synet på skatt, likevel er einige om at ein bør leggja til grunn. Eg registrerer at Finansdepartementets vurdering av at det ville kunna svekkja skattegrunnlaget til landet og altså betydd vesentlege skattekutt, er noko me er einige i.
Vi er i en koronakrise, men vi er også i en klimakrise. Vi har ambisiøse mål som vi skal nå det neste tiåret. Vi skal redusere de norske utslippene med 50 pst., vi skal bare selge nullutslippskjøretøy innen 2025. Da blir jeg litt overrasket over at Arbeiderpartiet i sitt forslag nå kommer med forslag om å innføre avgift på elbiler. Mitt spørsmål er: Er målet å innføre avgift, eller vil man tilpasse avgiftene, slik at vi faktisk når målet om bare å selge nullutslippskjøretøy innen 2025?
Arbeidarpartiet ønskjer ein rettferdig klimapolitikk. Det er ikkje rettferdig å bruka store beløp på å finansiera dyre luksuselbilar når kjøparane sjølve har pengar nok til å betala momsen. Eg meiner at det er noko av det me burde ha lært gjennom dei siste åras folkelege motreaksjonar mot ein manglande rettferd i klimapolitikken, fordi folk som er i ein situasjon der dei ikkje kan ta andre økonomiske val enn å køyra besinbil eller dieselbil, opplever det som ei enorm belastning på sine lommebøker, og samtidig må sjå at staten kastar enorme pengebeløp etter folk som har ganske mykje pengar frå før. Det står seg ikkje på sikt. Då er det betre å innføra ein moms for elbilar som kostar over eit visst nivå, og bruka dei pengane på å gjera det mogleg for fleire å ta klimavennlege val, slik som Arbeidarpartiet har føreslått.
Replikkordskiftet er avslutta.
Det har vært en spesiell tid i landet og på Stortinget denne våren. I revidert nasjonalbudsjett fikk vi også en fase 3-pakke, som gjorde at vi nok flyttet på langt mer penger enn det man vanligvis pleier i slike type forhandlinger. Fremskrittspartiet har bidratt til å flytte på over 5 mrd. kr til tiltak som vi mener er viktige framover for land og for folk. Det er lett å tenke at vi nå har kommet godt ut av denne krisen for mange som ikke er så berørt av den, men samtidig vet vi at mange står midt i den, enten fordi de er permittert, fordi de ikke har en jobb å gå til, fordi noen er syke, eller fordi man har bedrifter som sliter veldig tungt. For Fremskrittspartiet var det i disse forhandlingene viktig å få på plass mer penger til helse og eldre. Vi har her fått til til sammen 1 mrd. kr. Vi ønsker å styrke helsevesenet for nå å sikre pasientbehandling til de mange som har fått utsatt konsultasjoner, operasjoner eller behandling eller sågar unnlatt å gå til legen selv om de har vært bekymret, fordi de ikke vil være til bry, eller fordi det rett og slett var vanskelig å komme inn og få hjelp. Vi ønsker å prioritere kreftbehandling, MR og røntgen og sikre at noen av dem i Norge som nå er i ferd med å kunne bli kronisk syke, får den oppfølgingen de skal ha. Eldre er en av de gruppene som er hardest rammet av denne pandemien. Mange har sittet ensomme hjemme uten kontakt med andre folk, uten at dem de er glad i, har kunnet komme hjem til dem eller vært sammen med dem. Telefonen har vært det eneste bindeleddet i verden. Vi vet at ensomhet i utgangspunktet er en utfordring for denne gruppen. Nå legger vi inn 400 mill. kr som nettopp skal bidra til å bekjempe ensomhet blant eldre, enten det er på sykehjem eller det er hjemmeboende som har vanskelig for å komme seg ut. Samferdsel er alltid viktig for Fremskrittspartiet, og det har det også vært i denne sammenhengen. Vi har fått lagt inn mange hundre millioner kroner som skal gå til små og større veiprosjekt rundt om i det ganske land, som skal sikre lokale entreprenører jobb og sysselsetting gjennom månedene som kommer. Samferdselsdepartementet har tømt skap og skuffer for alle de prosjektene som kan igangsettes raskt. Vi ønsket i utgangspunktet å få til å fjerne bompengene på riksveier nå i sommer, slik at folk som skal på ferie, skulle slippe den belastningen. Det var det ikke mulig å få til, og vi gikk mange runder på det. Men det vi fikk til, var å fjerne fem bomstasjoner rundt omkring i Norge. Det har jeg sett at noen har liksom latterliggjort, men det betyr ekstremt mye for dem som bor i disse områdene. Ta Atlanterhavstunnelen, der en pendler som skal på jobb i Kristiansund, betaler 25 000–30 000 kr i året. Det legger selvfølgelig begrensninger på hvor mye kontakt man har i den regionen at det koster så mye. Dette vil gi nytt liv i Kristiansund-regionen og gi helt nye muligheter for dem som bor der. Derfor betyr det mye. Vi har fått sukkeravgiften tilbake til 2017-nivå, for å demme opp for grensehandelen. For å si det sånn, så er dette noe Fremskrittspartiet også kommer til å være opptatt av når vi kommer til høsten og statsbudsjettet for 2021, at vi får satt inn støtet nå for å få ned grensehandelen eller i hvert fall prøve å redusere den, at den ikke vokser videre. Maritim næring har vært viktig. Å fjerne taket på nettolønnsordningen i fjerde kvartal vil bety mye for disse rederiene og for sjøfolkene. Vi vil bygge ekstra forskningsskip og sørge for en dobling av toppfinansieringsordningen, som betyr at norske verft kan bygge flere båter. Fremskrittspartiet spilte også i disse forhandlingene inn forslag på kutt. Vi ønsker å være med og kutte også, for å bruke mindre oljepenger. Det fikk vi ikke gehør for med dem vi inngikk en avtale med, men vi er godt fornøyd med resultatet uansett. Til slutt vil jeg fremme et løst forslag fra Fremskrittspartiet og regjeringspartiene som omhandler statlig finansiert omsorg.
Representanten Sylvi Listhaug har teke opp det forslaget ho refererte til. Det vert replikkordskifte.
Representanten Listhaug snakker varmt om de eldre, og Sivert Bjørnstad snakket i stad varmt om kommunal handlefrihet, men når det gjelder kommunenes handlefrihet til å skaffe seg inntekter for å satse på eldre, er det bom stopp hos Fremskrittspartiet. I årets budsjett fikk man gjennomslag for å senke taket for eiendomsskatten fra 7 til 5 promille. Det har kostet kommunene flere hundre millioner kroner. Min egen, Trondheim, har det kostet 77 mill. kr. Det er mye penger sammenlignet med de 10–12 mill. kr de får, av de 400 mill. kr fra Fremskrittspartiet til eldreomsorg. Man har kuttet ligningssatsen fra 80 til 70 pst. Det er ikke provenyberegnet, men koster antakelig 1 mrd. kr eller mer. Så skal man gå fra 5 til 4 promille neste år, heller ikke provenyberegnet, men koster kanskje 1,5 mrd. kr. Fremskrittspartiets tidligere ordfører i Bamble sa vi må velge skattelette mot sykehjem da han nektet å kutte eiendomsskatten og i stedet bygger sykehjem. Hvorfor vil ikke Listhaug la andre kommuner gjøre samme valg: sette eldre foran skattekutt?
Vi er godt fornøyd med at vi nå får satt ned eiendomsskatten i Norge. Det kommer dem som eier hus og hjem til gode. Mange kommuner greier seg helt utmerket uten eiendomsskatt og har gode tjenester til innbyggerne. Derfor kan det ikke være slik at vi hele tiden bare pøser på med penger inn i offentlig sektor uten at det stilles krav om at man faktisk snur på kronene og prioriterer det viktigste først. Derfor skal kommunene få kompensert i forbindelse med koronapandemien. De har allerede fått 6 mrd. kr, og det jobbes nå med å gjennomgå alt materiale: alle utgiftene de har hatt og inntektene de har for å se hvor mye som mangler. Det arbeidet har Fremskrittspartiet tiltro til at regjeringen vil gjøre på en god måte, og at vi senere vil kunne ta stilling til det.
Fremskrittspartiet er regjeringens fremste støtteparti. I budsjettforhandlingene nå klarte man, selv om Fremskrittspartiet var sterkt imot tidligere i vinter, å redusere egenandelen fra 10 000 kr til 0 i kompensasjonsordningen. Fremskrittspartiet, Høyre og Arbeiderpartiet har argumentert mot det før, men Senterpartiet hadde rett analyse da, og det er bra. Av en eller annen grunn har Fremskrittspartiet stilt seg veldig bak og støtter eierfiendtlig politikk. Man synes det er galt. Når folk eier driftsmidlene sine, f.eks. bussen, anleggsmaskinen eller annen type utstyr, får man dårlig kompensasjon, mens man belønnes his man leaser. Det har vært en drømmeordning for leasingselskapene som ligger i Oslo, at leasing har blitt det som skal støttes, mens de som driver med tradisjonell drift, driver med avskrivninger, driver konservativt, straffes. Hvorfor synes Fremskrittspartiet det er klokt å føre en så eierfiendtlig politikk, at man skal belønne leasing framfor vanlig, tradisjonelt eierskap?
Det synes Fremskrittspartiet overhodet ikke, og derfor er det en av flere ting vi har tatt opp med regjeringspartiene når det gjelder kompensasjonsordningen. Jeg er veldig glad for at vi nå bidro til å fjerne egenandelen, for det vil bety veldig mye for de små bedriftene. Det er også andre forhold som regjeringen nå skal komme tilbake til, f.eks. dette med sesongbedrifter. Det er helt meningsløst at de som driver ute, går inn under den ordningen, mens inne skal man ikke gjøre det når vi vet at f.eks. veldig mange hotell er sesongbedrifter som har åpent deler av året. For Fremskrittspartiet del er det viktig at regjeringen jobber videre med dette og finner gode løsninger. Det er grunn til å stille spørsmål om ordningen når vi ser at bare 2,5 mrd. kr er utbetalt. Her mente man det ville koste opp mot 50 mrd. kr. Nå er ikke Fremskrittspartiet opptatt av å bruke mest mulig penger, men de som fortjener det og er klar for det, skal få penger. Det er viktig.
Det er greit at Fremskrittspartiet nå skryter av at man har fått egenandelen ned til null fra juni måned. Det burde man hatt fra mars måned, så små bedrifter, drosjesjåfører og andre kunne sluppet egenandel både i mars, april og mai. Men av en eller annen grunn ville ikke Fremskrittspartiet prioritere å få det med tilbakevirkende kraft, for å hjelpe alle de små bedriftene som har hatt det tøft de siste månedene. Så er det greit å si at man synes det er et problem med kompensasjonsordningen at de som eier istedenfor å leie, ikke får noen hjelp, men hvorfor bruker ikke da Fremskrittspartiet makten sin nettopp til å få gjort noen endringer i det, når de nå har sittet og forhandlet? Fremskrittspartiet er regjeringens fremste støtteparti. Det er takket være Fremskrittspartiet at Venstre sitter i regjering sammen med Kristelig Folkeparti og Høyre. Hvorfor bruker ikke Fremskrittspartiet nå makten til å sørge for at tradisjonelle norske bedrifter, spesielt mange distriktsbedrifter, får kompensasjon, slik som de som leaser og de som leier?
Som sagt har vi tatt opp disse problemstillingene, og det skal jobbes videre med dem. Det som var det viktigste for oss i denne omgangen, var to ting: Det var å sikre at vi fjernet egenandelen, det har vi lyktes med, og at man skal se på hvordan definisjonen for sesongbedrifter skal utarbeides. Det skal det jobbes videre med. Så er det sånn at i forhandlinger har Fremskrittspartiet mer enn én tanke i hodet. For oss var det viktig å sikre verftsnæringen på Vestlandet. Derfor fikk vi til flere ting som bidrar til økt aktivitet på skipsbyggingssiden, f.eks. å fjerne nettolønnsordningen, som er kjempeviktig for offshorerederiene. Vi fikk til å fjerne bompengene fem steder i Norge, som betyr kjempemye for de regionene der dette skjer. Og vi fikk til en milliard til helse og eldre. Så totalt sett er vi godt fornøyd med resultatet, selv om det selvsagt er ting vi også gjerne skulle sett enda bedre.
Representanten snakket om Fremskrittspartiets gjennomslag for de eldre i budsjettforhandlingene. Der tror jeg vi deler engasjementet, for det er viktig, men jeg tror vi også kan være enige om at det viktigste for eldreomsorgen er at kommuneøkonomien er god, for det er kommunene som sørger for at det nok sykehjemsplasser, nok ansatte på sykehjemmene, og at de ansatte i hjemmetjenesten har nok tid. Så mitt spørsmål til representanten er: Hvorfor har ikke Fremskrittspartiet prioritert å få økt bevilgningene til kommunene nå, sånn som vi har gjort i fellesskap i tidligere forhandlingsrunder? For nå er det svært mange kommuner som roper om krise. De har gjennomført budsjettrunder nå i forbindelse med revidert budsjett, men har ikke et oljefond å ta av og frykter store budsjettkutt framover. Jeg skulle gjerne sett at Fremskrittspartiet hadde prioritert det i sine forhandlinger.
Når det gjelder kommuneøkonomien, ligger det inne 6 mrd. kr, og det skal jobbes sammen med bl.a. KS for å se hva de reelle behovene er. Så det er jeg helt sikker på at vi kommer til behandle nærmere til høsten, hvis man da har kommet så langt at man kan si noe nærmere om hvor mye som eventuelt mangler. Så er det sånn at noe av det viktigste for offentlig sektor, for eldreomsorgen, for at Norge skal gå rundt, er å sikre verdiskapingen i landet ved å sikre oljenæringen rammebetingelser som gjør at de investerer. Der har SV, for å si det forsiktig, ikke bidratt nevneverdig. Vi må sikre at de bedriftene som er rundt omkring i det ganske land, har rammebetingelser som gjør at de kan fortsette å skape verdier og betale skatt til fellesskapet. Det er noe av det viktigste for å sikre eldreomsorgen på sikt. Og vi kommer til å fortsette å prioritere det, for vi trenger skatteinntekter for å holde offentlig sektor gående.
Replikkordskiftet er då avslutta.
En økonomisk krise, den største siden annen verdenskrig, klimakrise, en eksistensiell krise og en velferdskrise med økende forskjeller og velferd rammet av budsjettkutt. Vi står overfor tre overlappende kriser. De henger sammen og må løses sammen. I dag behandler vi regjeringens reviderte budsjett og regjeringens krisepakke for å få Norge ut av krisen, den såkalte fase 3-pakken – to dokumenter som egentlig på mange måter understreker det vi har sett hele våren: Regjeringens svar har vært helt utilstrekkelige i de krisene vi nå står i. For hadde det vært opp til regjeringen, ville Norge i realiteten vært i en mye dypere krise i dag enn det vi er. Vi ville hatt større arbeidsløshet, flere folk ville ikke fått økonomien til å gå rundt, flere bedrifter ville gått konkurs. Det er Stortinget og partiene her i opposisjonen som har måttet lede an i disse krisene vi har stått i, og som har tatt det ansvaret. Vi har gjort krisepakkene kraftigere og mye mer sosiale. Hvis det er opp til regjeringen, vil Norge heller ikke lykkes med å møte de krisene vi står overfor nå. Klimakrisen treffer oss i dag, og rundt oss bruker landene krisepakkene sine til å omstille økonomien i grønnere retning og bygge ny og grønn industri, for de skjønner at en krisepakke som ikke er grønn, er ingen krisepakke for økonomien. Men i Norge taper klimaet når de store pengene skal fordeles. Ifølge regjeringen er krisen snart over, for nå skal inntektssikringsordningene tilbake til normalen. Er du permittert hotellansatt med lav lønn og usikre jobbutsikter – synd for deg, er regjeringens beskjed. Folk går nå inn i sommeren med en stor usikkerhet for om de vil ha en jobb å gå til i høst og hvor mye penger de kommer til å ha å rutte med. Den usikkerheten har de ikke fortjent. Disse kuttene i inntekten har de ikke fortjent. I mange bransjer er vi kanskje tilbake til normalen, men i andre har krisen så vidt begynt. Det trengs kraftfull politikk for å møte krisene vi står i, for å forhindre at arbeidsløsheten nå biter seg fast, for å omstille norsk økonomi for framtiden og for å sikre at velferden vår ikke må bygges ned. SV legger i dag fram en tredelt pakke for å løse tre kriser: 3x10 mrd kr for å bygge Norge ut av krisen og ruste oss for framtiden. SV foreslår 10 mrd. kr til kamp mot den økonomiske krisen. Det er en pakke for å redde arbeidsplasser og få fart på økonomien. Vi setter av 3 mrd. kr til arbeids- og inntektssikring, samtidig som vi foreslår motkonjunkturtiltak som energieffektivisering og oppgradering av bygg, installasjoner av solceller, drift, vedlikehold og fornying av jernbane, riksveier, fylkesveier og havner, bygging av gange- og sykkelveier, bredbåndsutbygging i hele landet og oppgradering av vann og avløp. SV foreslår 10 mrd. kr for å styrke velferden i kommunene. Fordi kommunens utgifter er lønn til læreren til ungen vår, til dem som tar seg av eldre på sykehjem, til renholderne som holder oss friske. De som har stått i frontlinjen i kampen mot viruset på sykehjem, eller de som har undervist 25 unger på skjerm, får nå høyreregjeringens takk: Frykten for trangere budsjetter framover, mer å gjøre og færre folk på jobb. Sånn kan vi ikke ha det! SV foreslår en ekstrabevilgning på 10 mrd. kr til kommunene, som har fått økte kostnader og store inntektstap. For det kan ikke være skoleelevene, barnevernet eller helsestasjonene som tar regningen for koronapandemien. SV foreslår 10 mrd. kr for at Norge skal komme grønnere ut av krisen. Flest mulig av de nye jobbene som skapes nå, må være grønne. Vi foreslår et program for prosessindustrien, for i et nullutslippssamfunn må også materialproduksjonen være utslippsfri. Norge har gode muligheter for å lede an. Vi vil ha fortgang i realiseringen av karbonfangst og -lagring og utbygging av havvind. Vi vil gi konkrete og grønne prosjekter til verftsindustrien, og vi vil bygge opp produksjon og distribusjon av hydrogen. Der regjeringen har gode talepunkter, har vi konkrete handlingspunkter. En økonomisk krisepakke er ingen krisepakke hvis den ikke er grønn. Og nå kan vi ikke nøle å la mulighetene for å lage framtidens industri og arbeidsplasser gå fra oss. Det er mulig å komme seg ut av denne krisen med en økonomi som er grønn og med forskjeller som er lavere, men da trenger vi nok en ny regjering. – Med dette tar jeg opp SVs forslag.
Då har representanten Kaski teke opp dei forslaga ho viste til. Det vert replikkordskifte.
Mens mange av oss har vært opptatt av at bedrifter skal overleve og arbeidsplasser bestå, har SV i stor grad – iallfall utad – frontet en frykt for at griske og grådige bedriftseiere skal berike seg selv på bekostning av storsamfunnet. At det nå skulle ligge til rette for store utbyttefester i deler av næringslivet, er så surrealistisk som det er mulig å få det til. Der er ikke næringslivet i det hele tatt. Men et sted det går overraskende godt, er på Oslo Børs. Mange er nok overrasket over at verdiene der snart er tilbake på de nivåene de var før det gikk bratt nedover i mars. Det betyr også at en del personer som har verdipapirer, får økt formuen sin – på papiret – selv om bedriftene går dårlig og taper penger. Da øker også forskjellene – på papiret. Er det et problem at børsen stiger?
For å ta utbytte aller først, og sleivsparket som kommer fra representanten om det: Jeg må si det undrer meg at akkurat i Norge er høyresiden og stortingsflertallet helt overbevist om at det ikke er nødvendig å stille krav til dem som mottar enorme summer fra fellesskapet, fra staten – at vi bare skal dele ut milliarder direkte til selskaper og til bedriftseiere, uten et eneste krav. I andre land rundt oss, i EU, er jo partikamerater til disse partiene i Norge selvsagt med på å stille krav om at disse selskapene som får direkte støtte fra staten, ikke skal ta ut utbytte. Det burde ha vært selvsagt når man får store statlige overføringer, og det handler ærlig talt om tilliten til den støtten som vi gir nå og de økonomiske krisepakkene. Og nei, det er ikke et problem at børsen stiger. Men selvsagt skal de som nå får økte inntjeninger fordi kursen går opp, også betale skatt av det til fellesskapet.
SV vil legge ned vår største næring, som gir oss inntektene til å redde næringslivet, og blåse opp oljepengebruken med hele 33 mrd. kr. Og ikke nok med det – de vil ta opp statsgjeld for å la oljefondet investere i aksjer. Joda, oljefondet er dyktig, men å spekulere i aksjer med lånte penger betyr høyere risiko og en mindre oversiktlig statsøkonomi. Ikke minst vil staten være på en farlig vei som gjør det lettere for politikere å bruke penger de ikke har, og er det noe jeg ikke tør, er det å slippe venstresiden løs med kredittkortet til det norske folk. Så spørsmålet til representanten blir: Hvorfor vil SV sette Norge i gjeld for å spekulere med fellesskapets penger?
Aller først: SV vil ha en omstilling av økonomien vår og en nedstengning av oljen, det er helt riktig, samtidig som vi bygger opp andre næringer. Jeg har en nyhet til representanten Stokkebø, og det er at det ikke er SV som bruker mest oljepenger i de pakkene vi behandler i dag. Det er det helt klart regjeringspartiene og stortingsflertallet som gjør, på grunn av den oljeskattepakken. Det er der oljemilliardene flyr. Når det er sagt, mener jeg at det kan være klokt å diskutere – dette er neppe diskusjoner for det store flertallet – hvordan vi finansierer den typen krisepakker som vi har vært igjennom nå. Nå selger vi altså aktiva fra oljefondet i en periode der det er lav rente, og der andre land rundt oss låner penger, og da mener jeg det er klokt å ta den diskusjonen: Er det klokt å tviholde på ideen om at vi skal bruke av oljefondet, noe vi jo til syvende og sist taper penger på, i stedet for at vi tar opp billige lån for på den måten å være med og finansiere de krisepakkene vi står i? Jeg mener det er en interessant diskusjon, og vi burde ha gått den veien.
En skal være ganske god i kreativ i regning for å få det som primært er en skatteutsettelse, til å tilsvare over 33 mrd. kr i økt oljepengebruk som vi ikke får igjen. Representanten Kaski kommer ikke unna den økte risikoen forslaget hennes vil innebære. Her vil SV ut på shopping med det norske folks kredittkort for å kjøpe aksjer. Hvem skulle trodd det? Men vi har en anleggsbransje, som også fortjener oppmerksomhet. Selv om representanten nylig avslo en invitasjon til Cayman Island, er hun hjertelig velkommen til Rogaland, som hun ganske sikkert ikke bare har lest om i en bok. Der vil hun finne en værhard fjord der ferjene med jevne mellomrom slutter å gå. Hun vil finne Norges mest lønnsomme veiprosjekt, der spaden har vært i jorda, et prosjekt som er mer miljøvennlig enn et fortsatt ferjealternativ. Regjeringen jobber for å få Rogfast i gang. SV foreslår i budsjettet sitt å ta en omkamp. Så mitt spørsmål til SV er: Hvorfor vil SV stanse Norges mest lønnsomme veiprosjekt når vi vet at det blir dårligere for folk, dårligere for miljøet og vil føre til flere permitteringer?
For det aller første er det ikke sånn at når SV bruker oljepenger i sitt opplegg, får vi ikke penger igjen, mens når regjeringen bruker dem, kommer de magisk tilbake. Vi bruker jo begge, både høyresiden og venstresiden, oljepenger for å investere i bedrifter, i næringslivet, i industri som skal gi økte skatteinntekter på sikt. Jeg tar gjerne turen til Rogaland. Jeg har absolutt vært i Rogaland tidligere. Det er et flott fylke, og jeg reiser gjerne dit igjen. Men da er det nok først og fremst for å prioritere prosjekter som nettopp er gode for miljøet, og det mener vi ikke at Rogfast er. Vi mener ikke at det å investere i nye, store motorveiprosjekter også i sentrale strøk er lurt. Det samme kunne man anført for E18-utbyggingen, som regjeringen vil tvinge igjennom mot innbyggernes ønsker i Oslo og Viken. Vi prioriterer tvert imot store summer – mer enn det flertallet legger opp til – nettopp for å støtte opp om bygg- og anleggsbransjen, men da for å sørge for vedlikehold og oppgradering av fylkesveier og riksveier, noe det er tvingende nødvendig å gjøre, i stedet for å støtte dette prosjektet.
Når vi snakker om miljøet, og når SV vil kutte ut Rogfast, et viktig prosjekt for sysselsetting, for aktivitet, for å binde Rogaland og Vestlandet sammen, så la oss gå litt nærmere inn på miljø. Statens vegvesen har regnet ut at selv om man tar med anleggsperioden i prosjektet og fortsatt ferjedrift som går på elektrisitet, så vil fortsatt tunnelalternativet være bedre for miljøet. Hva er det representanten og SV vet som Vegvesenet og de som har regnet på det, ikke vet når de slår fast at ferjealternativet er best for miljøet?
Rogfast er en gigantisk, ny motorveiutbygging. Det vil innebære ganske betydelige inngrep å realisere det, inngrep som vi er imot, og det vil innebære at man blir mer bilbasert, det vil øke biltrafikken. Det er også en utvikling vi er imot. Dette er ikke et alternativ der vi vil ha mindre aktivitet i bygg- og anleggsbransjen, tvert imot, vi vil ha mer, men vi vil bruke de arbeidsfolkene og de pengene klokere, ved å sørge for både vedlikehold og oppgradering. Landet skriker etter rassikring, særlig på Vestlandet, som representanten Stokkebø kommer fra, av veier som er farlige å kjøre på fordi regjeringen ikke har prioritert tilstrekkelige midler til skred- og rassikring. Vi vil prioritere oppgradering av jernbanenettverket, og vi vil prioritere mer penger til fylkene nettopp for at de skal kunne satse på nullutslippsferjer, som det jo er et stort potensial for, men som regjeringen ikke har villet gi støtte til.
Replikkordskiftet er omme.
Koronapandemien og den økonomiske krisen vi nå er inne i, er den største vi har hatt siden den andre verdskrigen, men som andre også har påpekt, er vi også i en mer fundamental krise – klima- og naturkrisen – som verden aldri har stått overfor før. Heldigvis hadde vi lagt et grunnlag for hvordan vi skulle møte dette. I februar, rett før vi måtte stenge ned landet, meldte Norge inn et økt ambisjonsnivå til FN om at vi skal redusere utslippene med 50 pst. innen 2030. I fjor høst ble vi enige med EU om at vi skulle ha felles klimamål fram mot 2030. Det gir en helt annen systematikk enn tidligere i det klimaarbeidet vi skal gjøre framover. Noe av det viktigste vi debatterer i dag, er den grønne omstillingspakken som skal vedtas. 3,6 mrd. kr til grønn omstilling er ingen selvfølge. Det er nok av dem som ønsker å gå samme vei som ved forrige krise, og at vi skal gå ut av krisen på samme måte som vi kom inn i den. Koronapandemien har forandret den norske økonomien og samfunnet, og det er vårt ansvar å gå inn i framtiden med de riktige satsingene. Klimakrisen er like reell i dag som den var før koronapandemien. 3,6 mrd. kr er en bra sum, og den bygger på økte budsjetter, både budsjettet for i år og tidligere budsjetter. At alt går til grønne tiltak, er riktig. Vi går rett inn i satsinger som skaper aktivitet for industri, og som bidrar til å utvikle klimateknologi. Vi kommer med forslag som hjelper leverandørindustrien i omstillingen fra å ha kontrakter med ikke-fornybar sektor til fornybar sektor. Tiltakene for maritim sektor er viktig for å sikre fornyet aktivitet på norske verft, men også for at Norge skal kunne gå foran i utviklingen av skip uten utslipp. Enova er et effektiv verktøy for å bruke fellesskapets midler for grønn omstilling. Enova vil på en god måte bruke ekstrastøtten på 2 mrd. kr som de nå får gjennom den grønne omstillingspakken. Utover å styrke Enovas mandat til å utvikle framtidens grønne løsninger gjør vi et krafttak for forskning og innovasjon. Den grønne konkurranseplattformen vi etablerer, setter Forskningsrådet, Innovasjon Norge og Siva bedre i stand til å levere på forskning og utvikling i samarbeid med norske bedrifter. Det er ikke vanntette skott mellom Enovas ordninger og denne ordningen, og jeg håper at flere småbedrifter vil kunne dra nytte av den vekselvirkningen som vil oppstå mellom de to støtteordningene. Det er også ytterligere satsinger i de forslagene vi behandler i dag: Klimasats økes med 50 mill. kr. Grønn skipsfart, som vi har styrket gjennom våren, får ytterligere forsterkninger. I enigheten med Fremskrittspartiet økes det med ytterligere 150 mill. kr. Nysnø får en sterkere posisjon. Vi bruker også 100 mill. kr på innovasjon innenfor sirkulær økonomi. Det er en spennende oppstartsbevilgning for et de store temaene vi må komme langt på i de årene vi har foran oss. Jeg er også spesielt glad for at vi gjennom samarbeidet med Fremskrittspartiet kommer i gang med intercity-strekninger mellom Kleverud og Åkersvika. Det er et stort prosjekt som binder opp store midler også utover årets budsjett. Men det er viktig, ikke bare for Innlandet, men også for hele landet, for det lager et nettverk på Østlandet som vil kunne utnyttes i årene framover. Når regjeringen nå får på plass tiltak for å få folk tilbake i jobb, for å sikre oss flere ben å stå på, må vi ha økt kompetanse. Derfor får vi en forsterkning av utdanningsløftet i 2020 og tiltak for å inkludere flere, med 456 mill. kr til integreringstiltak. Det er viktig at også dette gjennomføres for at vi skal skape en grønn framtid.
Det vert replikkordskifte.
Arbeiderpartiet mener at rik tilgang på ren og billig kraft skal være blant Norges fremste konkurransefortrinn for å sikre arbeidsplasser og investeringer i norsk industri og for å skape nye grønne industriarbeidsplasser. Norske Skog varslet nylig at de vurderer betydelige investeringer bl.a. på Skogn, men slike satsinger avhenger av at det er forutsigbarhet og langsiktighet i rammebetingelsene. I det siste har Statnett sådd tvil om rammebetingelsene for norsk industri. I styrevedtak i går varsles det grep som ikke svarer på industriens behov. Ifølge Hydro vil den nye tariffmodellen fra Statnett bety rundt 250 mill. kr i ekstraregning for Hydro. Det bekymrer Arbeiderpartiet, og det burde bekymre flere. Men nå har Stortinget muligheten til å ta grep. Arbeiderpartiet fremmer i dag forslag som vil kunne bidra til å sikre nettopp den langsiktigheten som industrien etterspør. Vil Venstre, som snakker mye om det grønne skiftet, stemme for vårt forslag?
Det er vel ganske klart at i dag gjør vi ikke det. Vi fører vår egen strategi for å få til det grønne skiftet. Når det gjelder fornybar energi, handler satsingen i dette reviderte budsjettet og i tiltakspakken først og fremst om Enova og de støtteordningene som de har der. Når det gjelder Skogn spesielt, har Venstre tidligere vært helt sentrale i å få på plass biogassanlegget på Skogn, som vel er det største i Europa, i hvert fall i Nord-Europa. Så vidt jeg vet, er det slik at med den politikken vi fører for omstilling til nullutslippsløsninger – å regne biogass som en nullutslippsløsning innenfor transport – viser fjorårets tall at salget øker. Jeg tror det er med 27 pst. i fjor alene, så det er en politikk som virker.
Ja, da er beskjeden mottatt. Beskjeden fra Venstre til industriarbeidere i den viktige kraftforedlende industrien er at det er ingen drahjelp å få med tanke på de bekymringene man nå ser knyttet til signalene fra styret i Statnett. Der høyresiden håper at det grønne skiftet kommer, og at det er skattelette som skal stimulere til det, mener Arbeiderpartiet at man faktisk må vise politisk vilje for at det skal skje. Arbeidslivet, næringslivet og industribedriftene våre står klare til å gjennomføre det grønne skiftet, men investeringene de nå planlegger, blir forhindret og vanskeliggjort hvis bl.a. det styret til Statnett nå planlegger, blir gjennomført. Hvorfor er ikke Venstre og regjeringen villig til å bruke politiske muskler og bruke Statnett som et strategisk verktøy for å gjennomføre det grønne skiftet, som Venstre ellers liker å snakke om?
Det er jo helt feil. Det er nettopp med et borgerlig flertall at vi har laget systematikk og tydelige mål for å få til det grønne skiftet vi trenger. Det er med vår politikk vi har fått en enighet og felles målsetting med EU i kvotepliktig sektor – nå også i ikkekvotepliktig sektor. Vi har satt opp målsettingen for 2030 til 50 pst., og vi fører en politikk som vil gi systematikk med utslippsreduksjoner i årene framover. En viktig del av dette vil selvfølgelig også rette seg mot industrien. Industrien har bidratt med utslippsreduksjoner. Siden 1990 har den redusert sine utslipp med 40 pst., er det vel, og vi vil støtte opp under omstillingen innenfor industrien. Blant annet var det for å støtte opp under omstilling viktig for Venstre å beholde CO 2 -kompensasjonsordningen for industrien. Det har vært viktig i de årene som har gått.
Som en del av kompensasjonsordningene er det også etablert en kompensasjonsordning innenfor kulturarrangementer – en arrangørstøtte – som nå er blitt utvidet til også å inkludere underleverandører innenfor teknikk. Samtidig er det viktige elementer i et arrangement som ikke er inkludert. Man får ikke til noen særlige arrangementer hvis man ikke har en artist og et apparat rundt artisten. Organisasjonen for underholdningsbransjen, NEMAA, har oppsummert følgende: Med denne innstillingen kaster regjeringspartiene norsk musikkbransje under vogna og kategoriserer en stor viktig del av norsk musikk- og underholdningsbransje som uviktig. Hvorfor bidrar Venstre, som også sitter med kulturministeren, til å kaste norsk musikkbransje under vogna? Og hvorfor går en ikke inn for en full arrangementsstøtteordning, der bl.a. artister også er inkludert?
Det er mange kompensasjonsordninger innenfor kulturfeltet. Det er for kultur, frivillighet og idrett – for kultursektoren, og frivillighets- og idrettssektoren, og alle disse er styrket i de forslagene vi nå har. Jeg tror det er 1,5 mrd. kr på den første, 650 mill. kr på den andre og 850 mill. kr på den tredje, i tillegg til det som går til museer og annet. Så er dette støtteordninger som hele tiden tilpasses. Denne ordningen vi nå får, tar – som nettopp blir sagt her – underleverandørene inn i kompensasjonsordningen. Og så er og har Venstre alltid vært et parti som har bygget oppunder og støttet oppunder kultursektoren, og det komme vi til å fortsette å gjøre.
I en tid med store ekstraordinære kostnader på grunn av pandemien, er det ikke så rart at vi gjør vedtak her i Stortinget som vi ikke kan ha full kostnadskontroll på. Men SV mener at på de områdene vi kan ha kostnadskontroll, bør vi ha det. Bygging av regjeringskvartalet er et område hvor vi kan ha kostnadskontroll, men stortingsflertallet, med Venstres støtte, har valgt ikke å ha det. Nå gjøres det store endringer der, og det rives også bygninger som jeg vet at Ola Elvestuen er veldig opptatt av – vi snakker om Y-blokka. Vi er klar over at Venstre ikke vil støtte SVs forslag her om å få tilbake en kostnadsramme for regjeringskvartalet og stanse rivingen inntil vi har fått det. Mitt spørsmål til representanten Elvestuen er: Er han villig til å bryte ut av Venstre og faktisk stemme for SVs forslag om at vi skal sikre Y-blokka inntil vi har fått en kostnadsramme for hele regjeringskvartalet?
I motsetning til Petter Eide og SV har jeg og Venstre jobbet for en annen løsning i regjeringskvartalet helt siden man hadde konseptvalgutredningen tilbake i 2012 – gjennom arkitektkonkurranser, gjennom to valg, gjennom et vedtak i Jeløya-plattformen om man skal se på en reduksjon av prosjektet. Det å bevare Y-blokka har vært viktig for meg, og det er det fortsatt så lenge den står. Det er viktig at vi til slutt får et regjeringskvartal som skal bygges – det skal utvikles over tiår – og som er godt tilpasset de byomgivelsene vi har i Oslo. Dette er et viktig og stort prosjekt. Jeg tror både spørsmålsstilleren og alle andre veldig godt vet hva jeg mener om dette – Y-blokka bør stå. Akkurat når det gjelder avstemningen i dag, får vi se hvordan den gjennomføres.
Replikkordskiftet er avslutta.
Å gå tilbake og sjå på kva som blei sagt og sendt ut då vi vedtok statsbudsjettet for 2020, kan vere ei litt interessant øving. Eg gjorde det og sjekka kva som stod i pressemeldinga som blei send ut då statsbudsjettet blei lagt fram. Der stod det: «Norge er inne i en god periode. Det er optimisme og stor investeringsvilje i bedriftene. De skaper nye jobber i by og bygd. Regjeringen benytter de gode tidene til å prioritere tiltak som bidrar til et grønnere, mer moderne og tryggere Norge.» Nokre få månader seinare måtte vi stengje ned landet på grunn av viruspandemien, og vi gjekk inn i den verste økonomiske krisa vi har hatt på veldig mange år. Vi har sett arbeidsløysetal som vi ikkje har sett på mange titals år. Likevel har tiltaka som regjeringa har sett i verk, i stor grad vore vellukka. Vi har klart å kjempe imot den første bølgja med smitte med relativt låge dødstal sammanlikna med mange andre land. No er vi godt i gang med å opne opp att landet og få hjula i sving igjen. Trass i den betringa som har vore den siste tida, er landet vårt framleis i ei djup krise. Difor har regjeringa lagt fram RNB- og fase 3-tiltak som skal hjelpe til med å få hjula i gang igjen. Det skal bidra til at permitterte får kome tilbake på jobb, og inkludere dei som frå før stod utanfor arbeidslivet, og så skal vi òg styre landet trygt i ei usikker tid med store internasjonale spenningar. Særleg viktig i dei tiltaka som Stortinget diskuterer og går inn i i dag, er at vi òg får på plass ei løyving inn mot barn og unge som har vore i ein ekstra sårbar situasjon i den tida vi har vore gjennom. Det blir sett av 400 mill. kr, og etter forhandlingane på Stortinget med Framstegspartiet har ein òg fått på plass ei liknande løyving til eldre. Mange av dei har vore isolerte, har måtta bu aleine og har gått gjennom store personlege offer for å ta del i den dugnaden som vi alle saman har stått i. Vidare har ein òg hatt ein viktig god sosial profil når ein i dei tiltaka som no blir vedtekne, skal prioritere opp aktivitet, hjelpemiddel eller integreringspakke eller sørgje for styrking av kompensasjonsordninga inn mot ein del av dei aktørane som er viktige for sektorar som jobbar opp mot utsette og sårbare grupper i samfunnet vårt. Det er bra. Viruspandemien er ikkje berre noko som råkar landet vårt, den gjeld oss alle. Difor er det òg viktig at vi i dag bidreg med 180 mill. kr til IMF sitt katastrofefond og 5,8 mrd. kr og 102 mill. kr til IMF og Verdensbanken sine låneordningar for låginntektsland. Det er viktig, for det handlar om korleis ei samla verd skal kome seg vidare etter denne krisa. Eg er glad for at Stortinget gjev si tilslutning til dei omprioriteringane. I ei krevjande tid bidreg det reviderte nasjonalbudsjettet vi no vedtek, til aktivitet i heile landet, grøn omstilling og vekst i næringslivet, tryggleik og støtte til dei som treng det, og til å byggje kompetanse for framtida både i bygd og by. Løyvingar til kommunane eller til prosjekt som er viktige innanfor verftsnæringa, byggjeindustrien og samferdselsprosjekt, sikrar aktivitet i heile landet. Framfor alt er ein einige om at ein òg skal ha eit stort kompetanseløft og eit kunnskapsløft, og det viser seg igjen i fleirtalet sine prioriteringar. Når vi veit at det særleg har vore unge og personar utan formell kompetanse som har blitt hardast råka av den høge arbeidsløysa no, viser det at her vil fellesskapet no investere meir i framtida, og at den viktigaste verdien vi har, nemleg folk, eller humankapitalen, som det heiter på fint, er det viktigaste vi byggjer. Der er det òg dei store pengane no skal leggjast. Tiltakspakken vi vedtek no, viser veg ut av krisa. Ni av ti som er permitterte, er i privat sektor. Då må vi få fart på næringslivet vårt igjen, og vi må gjere det på ein måte som er berekraftig, og som sikrar at veksten vår er grøn. Berre slik kan vi lage vekst og arbeidsplassar som varer. Stortinget vedtek no klimaomstillingsmidlar gjennom Enova, toppfinansieringsordninga for betre skip, og ein kompenserer fylka for billettinntekter i kollektiv, slik at ein veit at aktiviteten der kan kome opp igjen når aktiviteten i samfunnet opnar. Regjeringspartia har forhandla og fått på plass eit godt budsjettforlik med Framstegspartiet, som vi er godt fornøgd med. Heile vegen har ein lagt til grunn regjeringa sine grunnleggjande prioriteringar, og så har ein fått på plass viktige saker som har vore viktige for Framstegspartiet, og vi har fått ein heilskap som er bra, og som viser ei retning i landet vårt vidare. Avslutningsvis vil eg ta opp eit laust forslag på vegner av fleirtalspartia der ein ber regjeringa jobbe raskt og gjere dei nødvendige avklaringar med mål om å realisere flyplassen i Mo i Rana.
Representanten Tore Storehaug har teke opp det forslaget han refererte til.
For Arbeiderpartiet er det et mål å komme ut av denne krisen med et bedre samfunn hvor vi har skapt arbeidsplasser, fått ned klimagassutslippene og redusert de økonomiske forskjellene mellom folk i landet vårt. Vi må jo bruke disse debattene og replikkordskiftene til å finne ut hva vi er uenige om og hva vi er enige om, og nå har vi prøvd å spørre representanter fra andre regjeringspartier de siste ukene og månedene om de ønsker å redusere de økonomiske forskjellene i Norge, eller å bevare dem på omtrent samme nivå som i dag. Da er spørsmålet mitt til representanten Storehaug om Kristelig Folkeparti har en ambisjon, som Arbeiderpartiet, om å redusere de økonomiske forskjellene i Norge, og eventuelt hvordan dette reviderte nasjonalbudsjettet bidrar til en slik målsetting?
Takk for eit stort og overordna spørsmål som er litt vanskeleg å svare på på eitt minutt. Eg er einig i mange av dei overordna grepa som representanten frå Arbeidarpartiet peiker på som retninga ut av krisa. Eg er òg einig med han i at det er viktig at vi har eit land med små forskjellar, og eg meiner at dette reviderte nasjonalbudsjettet leverer så til dei grader på det. Vi veit, og har sett gjennom denne krisa, at dei som blir råka hardast når arbeidsløysa stig, er dei som har den lengste vegen inn i arbeidslivet, dei med låg formell kompetanse og då spesielt våre unge. Dei er overrepresenterte i dei høge ledigheitstala som vi ser no. Der leverer regjeringa med ei pakke som skal skape aktivitet i heile landet, f.eks. det mest målretta tiltaket ein har, eit direkte lønstilskot til bedrifter til som tar tilbake folk som har vore permitterte . Dette meiner eg er konkret politikk som òg viser ei retning, og som eg meiner kjem til å bidra til at landet vårt både får opp igjen aktiviteten, sørgjer for at det er låge forskjellar og viser ein berekraftig veg ut av denne krisa.
Jeg stiller et nytt spørsmål, siden jeg ikke helt fikk svar på det forrige: Når en har budsjettenigheter, slik som denne, mellom en regjering og et støtteparti i Stortinget – som her Fremskrittspartiet – så pleier jo enten de parlamentariske lederne eller de finanspolitiske talspersonene å proklamere at et godt budsjett har blitt enda bedre. Jeg hørte ikke så mange si at et godt budsjett var blitt enda bedre etter enigheten med Fremskrittspartiet denne gangen, og det kan jo være fordi Fremskrittspartiet fikk inn avgiftskutt på brus, eller kutt i eiendomsskatt eller fjerning av bompenger, som ikke akkurat er Kristelig Folkepartis hjertesaker. Så spørsmålet er om representanten Storehaug syntes at et godt budsjett ble enda bedre etter enigheten med Fremskrittspartiet i Stortinget.
Eg merkte meg at representanten frå Arbeidarpartiet ikkje syntest eg svarte på det førre spørsmålet, altså om reduserte forskjellar eller å halde forskjellane låge. Det viktigaste tiltaket vi gjer då, er å få folk i jobb. La meg seie det så tydeleg som det. Og då meiner eg vi har fått til ei einigheit med Framstegspartiet som leverer på det. Vi har f.eks. fått på plass ei større løyving til toppfinansiering for nye skip, som kjem til å skape aktivitet på norske verft, få verftsarbeidarar tilbake på jobb, bidra til ei utskifting av flåten vår, som blir grønare og blir meir berekraftig. Eit anna eksempel, som eg òg nemnde i mitt innlegg, er at ein har fått på plass 400 mill. kr til eldre, som har vore særleg sårbare og utsette når landet vårt har vore gjennom denne krisa. Det meiner eg viser at den heilskapen som regjeringspartia og Framstegspartiet har forhandla fram, er ein god heilskap, og den står eg fullt og heilt ved.
Representanten Storehaug representerer et fantastisk flott fylke som det hvert år kommer store mengder turister til. Nå får en håpe at det er mange fra Norge som velger å feriere i Sogn og Fjordane i år, jeg skal bl.a. gjøre det. Allikevel vil det bli svært få turister i Sogn og Fjordane sammenlignet med hva det er ordinært sett. Noen av dem som blir hardt rammet, er turisthotellene, bl.a. Kviknes Hotel i Balestrand, som kommenterte da de så modellen for sesongbedrifter, at de lurte på om det virkelig kunne være sant, og at dette var totalt skivebom. Hvorfor mener Kristelig Folkeparti det er fornuftig å etablere en ordning for sesongbedrifter som ikke inkluderer bedrifter som også driver innendørs, som f.eks. Kviknes Hotel og andre turisthotell rundt omkring i Norge?
Igjen må eg takke for spørsmålet. Det er eit viktig spørsmål representanten Gjelsvik tek opp, og eg er glad for å høyre om ferieplanane hans. Fleire burde gjere som han gjer. Så meiner eg òg at regjeringa har levert ein god heilskap når det handlar om å sjå desse områda som no blir spesielt hardt ramma. Kviknes er eit eksempel på det, men ein heil kommune, som Aurland, er òg eit eksempel på det. Der leverer ein òg i tiltakspakke 3 og i RNB tiltak som skal sjå på heile lokalsamfunna og korleis desse endringane slår ut der. Når det kjem til kompensasjonsordninga, er dette noko vi òg har hatt oppe i forhandlingane med Framstegspartiet. Der har ein kome fram til ei einigheit som òg peikar framover, der det er mogleg å sjå på forbetringar. For det er openbert sånn at dette er viktige bedrifter som representerer viktige verdiar, og som det er viktig at vi har med oss gjennom denne krisa. Eitt grep vi gjer når vi no vedtek RNB og fase 3-tiltaka, er at vi bidreg til at denne typen familieeigde bedrifter på lengre sikt skal kome betre ut når ein f.eks. gjer endringar i skatteordningane, som Senterpartiet dessverre går imot.
Jeg registrerer at regjeringspartiene etter forliksforhandlinger nok en gang peker på hverandre, slik de bl.a. gjorde i regionreformdebatten, der en slo sammen Sogn og Fjordane og Hordaland, som ingen skjønte var en særlig god idé. En peker på hverandre og sier at dette har vært tema i diskusjonene, men allikevel løser en ikke problemene. For Kviknes Hotel og for andre turisthotell rundt omkring i Norge er det selvsagt avgjørende å få en kompensasjon, slik en hadde regnet med å få ut fra de klare vedtak som et enstemmig storting gjorde, om at en skulle ha en bred sesongmodell som var basert på omsetningstap, ikke som var avgrenset til at man skal drive hele eller deler av virksomheten sin utendørs. Det har jo kommet et eller annet sted fra, en eller annen gang på veien, og så er det altså blitt politikken til flertallet i denne salen. Hvorfor er det fornuftig å unnta turistbedrifter fra en sesongmodell?
Igjen: Eg er einig med representanten i det overordna behovet her. Det er òg sånn at gjennom heile debatten om kompensasjonsordninga har fleirtalet og eit samla storting vore innforstått med at det viktige har vore å få på plass dei breie grepa, og at det då har vore vanskelegare å levere på millimeterrettferd. Vi deler bekymringane som har vore opp mot ein del av desse sesongrelaterte bedriftene. Der har vi òg einigheitspunkt no som peikar framover på at ein ønskjer å følgje med på det. Så er det sånn at for desse bedriftene betyr det òg noko at ein får ei einigheit som peikar framover, òg på korleis ein ønskjer å ta vare på dei familieeigde bedriftene og det lokale eigarskapet. Då må ein sjå på breidda av politikken og korleis det slår ut for denne typen bedrifter. Dei skal vi ha med oss både i 2021 og i tida framover, for dei er viktige for landet vårt, og dei er særleg viktige for eit fylke som Sogn og Fjordane.
Då er replikkordskiftet avslutta.
Det har vært en lang og spesiell vår i Stortinget, der koronapandemien har satt både myndigheter og demokratiet på prøve. I løpet av to uker nå i vår økte antallet helt ledige i Norge med 235 000 mennesker. Situasjonen eskalerte raskt og var ekstremt uforutsigbar. Jeg synes veldig mange sider av krisen ble håndtert med ro, en slags hektisk ro, vel og merke, og et godt samarbeid, og jeg vil takke både finanskomiteen for samarbeidet, og de statsrådene som har kommet inn i salen de siste minuttene etter at vi hadde en takknemlighetsrunde også i stad. Helt fra koronapandemien rammet oss i mars, har vi i De Grønne jobbet for en politikk som tar oss trygt ut av dagens koronakrise på en måte som forebygger nye kriser, det være seg klimaendringer, naturødeleggelse, pandemier eller plutselig arbeidsledighet på grunn av en sårbar oljedominert økonomi. I dag diskuterer vi hvordan Norge skal bruke sine økonomiske muskler for å sikre at folk kommer tilbake i jobb igjen, og ikke bare i jobb, men i jobber som varer, som er bærekraftige, og som tar vare på velferden, friheten og mulighetene til ungene våre. Å fortsette å satse på fossil energi er å holde en stø kurs inn i en ny krise som blir mye større en koronapandemien. Vi kan ikke isolere oss ute fra klimakrisen på samme måte som fra en pandemi, klimakrisen kommer heller ikke til å gå over uten at alle, både folk, bedrifter og offentlige myndigheter gjør sitt for å få ned utslippene. Klimakrisens effekt på naturen, insektene, dyrene og menneskene, på matsikkerheten og på demokratiene vil bli permanent. Derfor benytter statsledere i EU nå koronakrisen som en mulighet for å endre økonomien og gjøre samfunnet mer bærekraftig. Derfor gir Frankrike støtte til Air France på betingelse av at de reduserer innlandsflyvningene der tog er et alternativ. Derfor gir Frankrike støtte til sin nasjonale bilindustri med mål om at Frankrike skal bli størst i Europa på elbiler. Derfor har Merkel valgt å svare med en tilsvarende satsing på elbiler i Tyskland. I Europa stilles det miljøkrav som forutsetning for støtte. Landene konkurrerer om å snu industrien sin til å bli mer klimavennlig. I Norge opplever jeg at vi gjør det motsatte. Det er EU som kjøper mesteparten av gassen vår. Men de skal slutte med fossil energi. Da slutter de også å kjøpe norsk gass. I fjorårets nyttårstale viet statsminister Erna Solberg mye plass til klimakrisen. Hun ba oss forberede oss på tøffere klimapolitikk. Som statsminister minnet hun oss om at utslippene i Norge er omtrent like store i dag som de var i 1990. I resten verden går de opp. Årsakene til det er først og fremst at vi brenner altfor mye kull, olje og gass. Skal vi få utslippene ned, kan vi ikke engang brenne den oljen og gassen som vi kjenner til i dag. Den siste ukens definering av at iskantsonen er i strid med miljøfaglige råd sammen med de nye oljesubsidiene er den rake motsetningen av det statsministeren proklamerte i sin nyttårstale. Stortingsflertallet, inkludert regjeringspartiene, har bevist Ernas Solbergs feil, og gitt distriktsminister Linda Hofstad Helleland, som også er i salen i dag, rett i at miljøpolitikk er noe Norge anser som en luksus vi ikke skal ta oss råd til når det virkelig gjelder. Selv om krisepakken for oljenæringen ble behandlet i forrige uke, var det i dag vi skulle vedtatt den grønne krisepakken, den pakken vi ble lovet den dagen regjeringen annonserte forslaget om utsatt skatt til oljenæringen. Den kom aldri. I stedet fikk vi noen enkelttiltak som skulle vært en selvfølge også i et normalår. Stortinget aner fortsatt ikke hva potensialet kunne ha vært for å skape grønne oppdrag til leverandørindustrien om man hadde satset alt man kunne på fortgang i etterspørsel etter havvind, karbonfangst og -lagring, elektrifisering av ferger, skip og sjarker og annen fornybar maritim næring. Krisepakken til petroleumsnæringen inneholder både store skatteletter og store skatteutsettelser. Begge deler vil gi massive insentiv til investeringer i fossil energi de neste årene. Faktisk er det sånn at krisepakken til fossil energi gir 39 mrd. kr i skattefordeler til oljenæringen, ifølge Finansdepartementets tall til Aftenposten. Det er verdien av at næringen kan utgiftsføre investeringer direkte og få fradrag på skatten i dag istedenfor neste år eller om fire år. Stortinget er vant til at De Grønne er kritisk til flertallets oljepolitikk, men denne gangen er det litt annerledes enn det pleier, for denne gangen er det veldig mange andre som også deler vårt syn, som vanligvis kanskje ikke gjør det. Når Gunnar Stavrum og Trygve Hegnar, men enda viktigere for Finansdepartementet: nesten et dusin økonomiprofessorer, er enig med De Grønne og miljøbevegelsen, da bør varselklokkene ringe. De Grønne mener det er mulig å gjøre som Europa. Vi kan vedta en omstillingspakke som monner, som skaper arbeid, aktivitet og en grønnere økonomi, uten å ta omveien om flere fossile investeringer. Det handler om vilje til se på nye virkemidler. Vi fremmer i dag en rekke forslag til dette reviderte nasjonalbudsjettet. Vi foreslår å sette av 5 mrd. kr via Innovasjon Norge til en toppfinansieringsordning for lav- og nullutslippsskip. Vi foreslår å styrke garantiordningen for skipsfart under GIEK med 1 mrd. kr. Vi foreslår direkte utgiftsføring av investeringer i havvind i fem år framover, i tillegg til 1 mrd. kr i støtte til havvind i år som en start. Hvis vi skal utløse store potensialer for arbeidsplasser, teknologiutvikling og fornybar energiproduksjon, må staten bidra med penger, skatteletter, risikoavlastning for havvind. I tillegg foreslår vi å styrke Enovas arbeid med til sammen 2,5 mrd. kr utover regjeringens forslag. Pengene skal gå til å støtte solcellepaneler, enøk, energirådgivning, elsykler og ladestasjoner i borettslag. Alt dette skaper også aktivitet. Vi foreslår å sette av 1,5 mrd. kr til elektrifisiering av kystflåten, landstrøm og utbygging av hydrogenstasjoner. Vi foreslår 300 mill. kr til omlegging til lavutslippsløsninger i industrien og oppstart av et biogassprogram som bl.a. skal finansiere biogassanlegg og biogassbiler i tungtransport. Vi foreslår å etablere en risikolåneordning under Innovasjon Norge på 1,5 mrd. kr, og vi foreslår å sette av 300 mill. kr til å bygge hurtigladere over hele landet det neste halvåret, sånn at folk slipper rekkeviddeangst og ladekø og for å skape aktivitet. Til slutt har jeg lyst til å nevne et par andre forslag vi også har. Vi i De Grønne foreslår i dag å endre skattesystemet til å bli mer rettferdig. Vi øker skattene på inntekter på over 700 000 kr og bruker de økte inntektene fra folk med god lønn til å senke skattene for lavtlønte. I tillegg foreslår vi å få på plass en grunnleggende inntektssikring for alle i situasjoner som den vi har hatt i vår. Denne våren har blitt ekstra vanskelig for mange som har måttet vente lenger på å få utbetalt pengene de har krav på fra Nav. Det gjør livet enda tøffere for de mest sårbare, som har minst å gå på. Vi behandler i dag et forslag fra Rødt som peker på noe av det samme, og jeg håper at Stortinget og regjeringen raskest mulig kan få på plass tiltak som sikrer at ingen faller mellom stoler i tiden som kommer. Med det tar jeg opp de forslagene Miljøpartiet De Grønne har fremmet.
Representanten Une Bastholm har teke opp dei forslaga ho refererte til. Det vert replikkordskifte.
Det er viktig å bruke den omstillingen vi står oppe i, til å understøtte det grønne skiftet. Bare gjennom de siste ukene har vi fått på plass tiltak for grønne investeringer summert opp til hele 5 mrd. kr. Samtidig har vi fokusert på å ta vare på jobbene og kompetansen i olje- og gassindustrien og leverandørindustrien, som er hovedmotoren i overgangen til fornybarsamfunnet. Som vi hørte, vil MDG avvise hele krisepakken for oljenæringen. Kan da MDG fortelle hvordan de over 200 mrd. kr vi finansierer velferden med, kan erstattes av skatteinntektene fra umodne grønne jobber, som reelt sett er på utviklingsstadiet, og kan MDG fortelle oss hvor i velferden de vil kutte for å få regnestykket til å gå opp?
Dette er velkjente spørsmål. Når det kommer til inntektene til staten fra oljenæringen, er det det jeg er minst bekymret for. Der er selve spørsmålet vi prøver å stille igjen og igjen: Kan vi være like sikre på at vi får de samme inntektene framover som vi har hatt fra oljen? Derfor vil jeg stille nettopp det samme spørsmålet tilbake: For hvert nye forsøk man har på nye investeringer i olje og energi – hvordan kan vi vite at vi får penger tilbake på samme måte som vi fikk på slutten av forrige århundre? Olje- og gassnæringen var forrige århundrets store industrieventyr for Norge. Hva er det som er dette århundrets store industrieventyr? Det er det vi mener vi burde rette norsk økonomi mye mer inn mot. Arbeidsplassene derimot, er jeg veldig bekymret for. Der deler jeg nok et engasjement med mange andre partier og mange andre representanter. Der mener jeg at det er utrygge jobber vi nå gir til når vi nå øker investeringene i fossil energi, og at en storsatsing på grønne næringer som kunne skapt grønn etterspørsel i leverandørindustrien, er mye mer bærekraftig.
Jeg vil si litt om salderingen, MDGs forslag i sin alternative pakke her i revidert: Partiet reverserer hele tilskuddet til Avinor – over 4 mrd. kr. Det er et tilskudd som er viktig for å skape aktivitet i hele landet, for å trygge jobbene og verdiskapingen rundt omkring. Fly er kollektivtilbudet i distriktene på samme måte som tog, bane og buss er det i de større byene. Hvorfor er MDG så lite opptatt av Distrikts-Norge når det tross alt er der de største verdiene til fellesskapet skapes?
Faktisk er Miljøpartiet De Grønne ganske takknemlig overfor distriktene. Vi er mye større i distriktene enn vi er på Stortinget. Miljøpartiet De Grønne er nå et mellomstort parti rundt om i Kommune- og fylkestings-Norge, et lite parti på Stortinget. Det skal vi gjøre noe med i 2021. Flypolitikken mener jeg bør rettes inn mot å sikre gode tjenester der hvor det skal fungere som et kollektivtilbud. Det gjør det f.eks. i store deler av Finnmark og også for mange på Vestlandet. Det har vi stor respekt for. Vi ønsker å innrette statens støtteordninger inn til flybransjen på en måte som sikrer det tilbudet, men vi ønsker ikke en transportpolitikk som bidrar til mer flyvninger enn det nordmenn allerede har. Akkurat nå er det en spesiell tid, men vi ønsker oss altså ikke tilbake til en situasjon vi hadde før koronakrisen, hvor Norge er i verdenstoppen på flyvninger – mange ganger flere flyvninger i Norge enn i de fleste europeiske land også. Det tror jeg vi kan gjøre noe med gjennom mye sterkere satsing på jernbane, der hvor det er et godt alternativ. Men også må vi se på alle mulige andre løsninger. Og elektrifisering av flytransporten er også en del av det.
Klimagassutslippene i Norge gikk ned med 3,4 pst. i fjor. Og vi har mange målsettinger – 50 pst. reduksjon innen 2030 gjør vi sammen med EU, vi skal kutte 50 pst. fra skipsfart, vi skal bare selge nullutslippskjøretøy i 2025. I forrige uke fattet også Stortinget et viktig vedtak med at vi skal redusere utslippene fra petroleumssektoren med 50 pst. innen 2030. Det krever altså elektrifisering, flytende havvind, det krever en dramatisk forbedring av skipsfarten med utslippskutt i løpet av de ti årene for å ha mulighet til å nå det. Representanten Bastholm bruker mye tid på hvorfor hun var imot det vedtaket om petroleumsskatteregime forrige uke. Fra Venstres side kan vi være enig i at regjeringens forslag var bedre enn det som ble endelig vedtatt, men er likevel representanten enig i at vedtaket om 50 pst. reduksjon i petroleumssektoren er et bra vedtak? Det vil føre til innovasjon og nytenkning.
Ja. Isolert sett er det helt nødvendig så lenge vi har en olje- og gassnæring og har utvinning på norsk sokkel, at den skjer mest mulig miljøvennlig, selv om utslippene fra selve utvinningen av olje og gass, som altså kommer fra sokkelen, vet både jeg og representanten Elvestuen er veldig marginal i forhold til utslippene som kommer når fossil energi brennes. Derfor mener jeg fortsatt at det påligger Norge et stort ansvar å fase ut utvinningen av norsk olje og gass og ikke bidra til å prøve å utkonkurrere fornybar energi på markedene i Europa, hvor man nå skal omstille seg bort fra kull. Så vil jeg si at når det kommer til havvind, tror jeg vi trenger en interpellasjon til høsten om det. Jeg mener at det ikke er lurt av Norge å rette seg inn mot å spre de havvindparkene oppover, nordover i havene våre, men vi må prøve å konsentrere dem til områder i sør som er nærmere markedet som den kraften skal forsyne er, nemlig Europa. Så jeg mener f.eks. ikke at det er riktig at staten støtter elektrifisering av plattformene våre, heller ikke om det er havvind.
Så er representanten Bastholm enig i at det er et godt vedtak, og da handler det om hvordan man får denne typen vedtak til. Det er de forhandlingene man står i. Mitt spørsmål er da: Hvis man ikke har vilje til å gå inn i forhandlinger som også omhandler skattesystemet, som for petroleum, hvordan ser da representanten at det skal være mulig å få til den type vedtak om 50 pst. reduksjon? Det er vi helt avhengig av for å nå målene våre og for å få den teknologiutviklingen. Er hun enig i at det er viktig som parti å være med i forhandlinger, eller er det viktigere å stå utenfor og være ren?
Her tror jeg at representanten Elvestuen kjenner min posisjon veldig godt, det er jeg tydelig om. Miljøpartiet De Grønnes ambisjon er å være med å styre mer. Vi gjør det veldig mye rundt om i byene våre. Vi er med og styrer i alle de store byene i Norge. Vi inngår kompromisser, men jeg har også tenkt i det siste iom. at representanter fra Venstre har veldig lyst til å være med på å framheve det – hvordan de selv er med på å inngå kompromisser og vi ikke er det. Jeg kan jo berømme Venstre for være med på noen kompromisser på bekostning av miljøet i en rekke saker – det beklager jeg jo. Det er det man ofte gjør. Jeg tror at den typen krav som man har satt nå, eller den enigheten man har fått på utslippskutt til olje- og gassnæringen, mener jeg burde vært et krav fra starten av. Når vi har en så massiv næring som bidrar til store utslipp globalt, burde det være en selvfølge at vi krever at det foregår med nullutslipp når vi har teknologi til det. At man i det hele tatt sitter rundt et forhandlingsbord og må diskutere det, mener jeg sier veldig mye om hvor langt klima- og naturpolitikken har kommet i Norge i dag.
Replikkordskiftet er omme.
Sist uke inngikk regjeringspartiene og Fremskrittspartiet forlik om rnb og en ny tiltakspakke i forbindelse med koronapandemien. Det forliket handlet mye om Fremskrittspartiets symbolsaker og lite om hvordan landet kommer seg ut av krisen. Vi trenger ikke en plan for å asfaltere landet, vi trenger en plan for å forhindre at koronakrisen forsterker Forskjells-Norge, og en plan for en rettferdig miljøpolitikk. Et virus ser i utgangspunktet ikke forskjell på fattig og rik. Vi vet likevel at pandemien har rammet urettferdig. Den første permitteringsbølgen traff de lavtlønte hardest, og da samfunnet var nedstengt, gikk det hardest ut over de som er sårbare, som også er mest avhengige av velferdstjenestene våre. De siste månedene har Rødt og resten av Stortinget jobbet med umiddelbare krisetiltak. Her har flertallet sørget for nødvendige endringer i krisepakkene som regjeringen opprinnelig la fram. Rødt har i den prosessen vært med på å få økt dagpengene for folk som blir permittert, som mister jobben – ikke minst lærlinger, som får hele utdanningsløpet sitt truet av krisen – og også lagt politisk press på bankene for raskere rentenedsettelser for folk som har svære lån. Disse forsterkede tiltakene har betydd en viktig forskjell for mange mennesker. Det har betydd flere tusen kroner mer i dagpenger per måned fordi stortingsflertallet tok grep da regjeringen sviktet. Det betyr mye når man har lite penger å leve av for hver måned. Men der lønn er blitt erstattet av dagpenger for mange nå i vår, vil feriepenger neste år bli erstattet av ingenting. Den urettferdigheten foreslår Rødt å rette opp i. Vi ønsker å gjeninnføre et ferietillegg for folk som går på dagpenger, noe som vil bidra til at ikke også neste sommerferie ryker for de permitterte og deres familie. Under behandlingen av vårens krisepakker har det dessverre vært umulig å få stortingsflertallet med på krav om utbyttestans for bedrifter som mottar krisestøtte, eller krav om husleiekutt fra rike gårdeiere. Vi vet jo at hotellkonger og eiendomsbaroner som Petter Stordalen og Christian Ringnes har hatt solide marginer i mange gode år og også skjermet overskuddene fra de lokale lønnsoppgjørene og dermed fra de lavtlønte ansatte i hotellene som skaper verdiene. Når alle andre blør, kan det ikke være frivillig for de velstående blant oss å delta i dugnaden, men det er en overhengende fare for at regjeringens politikk sender regningen for krisen til arbeidsfolk, mens den økonomiske eliten nok en gang sitter igjen med gevinsten. Når regjeringen nekter å stille rettferdige betingelser for å motta statlig krisehjelp, må dette rettes opp i etterkant, mener vi, gjennom særskatt på utbytter og overskudd for dem som har tjent på krisen. Regningen må deles rettferdig. Rødt foreslår derfor å øke skatten på koronautbytte for inneværende år. Vi foreslår også at vi som politikere strammer inn livreima og kutter våre egne lønninger med 20 pst., og vi går inn for at det settes ned et utvalg mot koronaulikhet som skal følge med på økonomiske forskjeller og opphopning av rikdom på grunn av krisen og komme med forslag til tiltak mot ulikhet og mot urettmessig gevinst. Bakteppet er at vi vet at etter tidligere kriser har forskjellene mellom folk blitt større. Det skal vi prøve å motarbeide skjer denne gangen. I de harde 30-årene utfordret arbeiderbevegelsen de borgerliges sparepolitikk ved å gå inn for økte krisebevilgninger til offentlige prosjekter, til primærnæringene og i kampen mot ledighet. De gikk inn for økt samfunnsmessig kontroll over finanssektoren og næringslivet og finansierte tiltakene med økt skatt på formue og arv, kutt i militæroperasjoner og økt offentlig pengebruk. Det var en aktiv statlig næringspolitikk og jobbskaping som den gang vant over den markedsliberale sparepolitikken, og som tok oss ut av krisen. Kampen om hvordan vi skal komme ut av den krisen vi er i nå, har for lengst begynt. I mai kom det et ekspertutvalg fra regjeringens side som skulle lage en femårsplan for økonomiske mottiltak mot koronapandemien. Dette utvalget har sitt tyngdepunkt blant bank- og finanstopper på det sentrale Østlandet. Høyresiden har få svar, men er veldig gjenkjennelig i sin tro på at krisen løses av markedskrefter og kapitaleiere. Det ser vi ved at regjeringen nå foreslår å kutte i formuesskatten, og finansierer det ved å kutte i inntektssikringsordningene for folk flest. Er det én ting krisen viser oss, er det hvor avhengige vi er av velferdsstatens sikkerhetsnett. Rødt mener at mange av forbedringene som har blitt innført, skal bli varige. De skal ikke tas vekk med en gang regjeringen trenger noen milliarder for å finansiere kutt i formuesskatten. Vi må også, mener vi, legge bort den naive troen på markedsstyring og frihandel i stedet for mer samfunnsstyring, selvforsyning og selvberging. Vi trenger kortreiste løsninger som gjør oss mindre avhengige av sårbare internasjonale forsyningslinjer, noe som også er bedre for miljø og klima. Beredskap koster, men denne våren har vist oss at det koster mer å være så uforberedt som Norge viste seg å være. Rødt foreslår derfor å investere 3 mrd. kr for å etablere et statlig beredskapslager av mat og medisiner, for å styrke norsk landbruk med tilskudd og momskutt for frukt og grønt, og også et statlig bemanningsprogram som sikrer tilgjengelig arbeidskraft i industrien. Vi må også skape jobber og ruste opp framtidens infrastruktur. Rødt mener det er viktig å bruke langt flere milliarder her og nå på å starte prosjekter som gir oppdrag til norsk leverandørindustri. Vi vil også skille ut 500 mrd. kr til et investeringsfond for miljøvennlig infrastruktur og 500 mrd. kr til et investeringsfond for miljøvennlig industri – dette for å få fart på en rettferdig og også kontrollert omstilling som legger til rette for verdiskaping i hele landet. Ja, krisepolitikk koster, men det koster mer å la arbeidsledigheten bite seg fast. Og stopper vi ikke klimaendringene, vil det også koste oss veldig, veldig dyrt. Nå er altså flere hundre tusen helt eller delvis uten arbeid, og koronakrisen har også utløst en krise i en allerede skakkjørt økonomi. Vi er også på overtid med å stanse klimautslipp og nedbygging av sårbar natur. Vi er altså ikke bare midt i en global pandemi, men også i en systemkrise. Om smittetallene går ned, forsvinner ikke de underliggende problemene. Etter vårt syn kan ikke venstresiden nøye seg med å forhandle med høyresiden om krisepakker. Vi må stå for et tydelig alternativ som svarer på koronakrise, økende klasseskiller og klimakrise på én og samme tid, og det er bakteppet for at vi har lagt fram «Rødts koronaprogram 2020: Jobb, inntekt og velferd til alle. En mer rettferdig og kortreist vei ut av krisa». Koronakrisen viser oss at det er mulig å sette hensynet til menneskers liv og helse foran økonomisk profitt for de få. Men så må målet være at dette i framtiden skal skje ved samfunnsstyring og ikke som hastige tiltak fordi en pandemi rammer oss brått. Vi må holde kontroll på smittespredningen og sikre en framtidig beredskap gjennom å styrke helsevesenet og andre kritiske samfunnsfunksjoner, vi må få ned ulikheten og utslippene samtidig og sikre inntekt, arbeid og velferd til alle gjennom et mer rettferdig og kortreist samfunn. Vi ser nå hvordan velferdsstaten er helt fundamentalt samfunnsberedskap. Dette er tiden for å bygge den norske modellen for det neste århundret. Med det tar jeg opp Rødts forslag i saken.
Representanten Bjørnar Moxnes har tatt opp de forslagene han viste til. Det blir replikkordskifte.
Representanten Moxnes snakker ofte om solidaritet. For meg er solidaritet mellom generasjoner en politisk grunnplanke. Samtidig som det denne våren har vært viktig – og vel verd – å bruke mye penger på å redde arbeidsplasser i dag for å unngå konkurser i framtiden, har det også vært viktig med en ansvarlig finanspolitikk. Det opplever jeg at de aller fleste partiene i denne salen er enige om, men ikke så med Rødt. I denne omgang foreslår Rødt å bruke 50 mrd. kr mer enn regjeringen, med inndekning fra oljefondet. Videre har jeg registrert at Rødt i en artikkel i Klassekampen 4. juni foreslår å bruke 1 000 mrd. kr fra oljefondet. Selv om dette skulle skje over tid, vil det altså tappe fondet for ca. 10 pst. av verdiene. Er ikke representanten Moxnes enig i at fondet skal vokse for framtidige generasjoner, slik at de får de samme mulighetene som vi har hatt?
Rødt ønsker å investere deler av oljefondet vårt i framtidig verdiskaping i Norge – ikke bare kjøpe aksjer i Facebook og Google, ikke bare kjøpe handlegater i London, men også investere noe av pengene i framtidig verdiskaping i Norge, som sårt trengs. Vi skal bli en mindre olje- og gassavhengig nasjon etter hvert framover, også for å bekjempe klimakrise. Da trenger vi nye bein å stå på. Da må industrien utvikles, og da trengs det også kapital, langsiktig kapital, tilgjengelig for å utvikle nye næringer som er bærekraftige også i et klimaperspektiv. Det er bakgrunnen for vårt forslag. Så er altså Rødts pengebruk sånn ca. på 4,6 pst. av oljefondet, mens regjeringens er på 4,2 pst., så det er ikke en veldig forskjell akkurat der. Men når det gjelder de langsiktige visjonene, er Rødts opplegg naturligvis langt mer ambisiøst enn regjeringens, som primært vil gi en rentenistnasjon. Vi ønsker tvert imot å bygge en industrinasjon for framtiden.
Replikkordskiftet er omme.
De siste tre månedene har vært preget av stor usikkerhet og mange krevende beslutninger både for enkeltpersoner, bedrifter og for oss – regjering og storting. Jobb nr. én har vært å få kontroll på smitteutviklingen. Samtidig har det handlet om å få på plass tiltak for å hjelpe dem som har blitt rammet økonomisk. De dramatiske utslagene i norsk økonomi kom brått og traff mange – bedrifter, familier og lokalsamfunn i hele landet. Arbeidsledigheten er kommet opp på et svært høyt nivå. Det er tegn som kan tyde på at vi nå har det verste bak oss. Aktiviteten i norsk økonomi er på vei opp. Oljeprisen har steget, og oppmykingen av smittevernstiltakene har bidratt til at mange har kommet tilbake i jobb, i alle næringer og i hele landet. Nedgangen i arbeidsledigheten er kommet raskere enn vi så for oss i revidert nasjonalbudsjett. Sammenlignet med ledighetstoppen 7. april står nå 128 000 færre personer i ledighetskøen hos Nav. Norges Bank venter at boligprisene stiger både i år og neste år, etter å ha spådd nedgang for en måned siden. Men det er fortsatt for tidlig å friskmelde norsk økonomi. 1 av 20 personer i arbeidsstyrken står fortsatt helt uten jobb. Usikkerheten om utviklingen fremover er uvanlig stor. Hvis vi får en ny smittebølge og igjen må stenge ned store deler av norsk økonomi, vil også den økonomiske aktiviteten avta igjen. Likevel har vi lært mye de siste månedene om hvordan ulike tiltak virker. Derfor er vi langt bedre rustet til å håndtere situasjonen dersom smitten skulle blusse opp på nytt. I tillegg er det av stor betydning for Norge hvordan situasjonen utvikler seg i andre land. Globalt har man langt igjen for å få kontroll på viruset. Hos våre viktigste handelspartnere har aktivitetsnivået falt betydelig så langt i år. Internasjonal nedgang vil ramme norske eksportbedrifter og bremse veksten i norsk økonomi. Dersom vi opplever økt proteksjonisme i kjølvannet av koronakrisen, vil de negative konsekvensene forsterkes. Det har vært nødvendig og riktig å møte det økonomiske tilbakeslaget med omfattende tiltak, selv om det har gitt en kraftig økning i oljepengebruken – nødvendig fordi vi på den måten kan dempe nedgangen, riktig fordi vi nå ser hvordan tiltakene har hjulpet dem som har blitt rammet. Tiltakene har sørget for inntekt og trygghet til arbeidstakere, og de har bidratt til å hjelpe sunne bedrifter gjennom krisen, slik at de kan skape arbeidsplasser og vekst også når krisen er over. Regjeringens forslag til revidert nasjonalbudsjett og tiltak for veien ut av krisen innebærer en bruk av oljeinntekter på nær 425 mrd. kr i år. Det er en økning på 181 mrd. kr siden saldert budsjett. Det tilsvarer 4,2 pst. av kapitalen i Statens pensjonsfond utland ved inngangen til året. Budsjettimpulsen anslås til 5,3 pst. av trend-BNP for Fastlands-Norge. Sammen med Fremskrittspartiet har forslagene blitt ytterligere forsterket, med litt over 4 mrd. kr i 2020. Bruken av oljepenger er nå på et historisk høyt nivå, men i tråd med handlingsregelens intensjon om å bruke mer i dårlige tider. Likevel er det nødvendig å minne om at krisetiltak skal være nettopp det, tiltak i krisen. Tiltakene skal fases ut, og Stortinget slutter seg i dag til noen justeringer bl.a. i permitteringsregelverket, gjeninnføring av arbeidsgiverfinansiering av kvoter for omsorgspenger og utfasing av kompensasjonsordningen for næringslivet. Når økonomien bedres, må vi tilbake til 3-prosentbanen for oljepengebruk. Det er viktig for å sikre at oljepengene skal komme også fremtidige generasjoner til gode, men også for å ha økonomiske muskler neste gang en økonomisk krise rammer oss. Når smittevernstiltakene lettes på og økonomien bedres, må også tiltakene endres. Vi kan ikke fortsette å løse krisen som var i går. Vi må tilpasse tiltakene til bildet slik det ser ut nå, og til utviklingen vi ønsker for Norge og for norsk næringsliv fremover. Med proposisjonen for Norges vei ut av krisen markerte regjeringen overgangen til fase 3 i arbeidet med økonomiske tiltak. Nå må vi få hjulene i norsk økonomi i gang igjen, samtidig som vi beholder kontrollen på smitten. Derfor må flere av tiltakene som allerede er innført, justeres. Noen skal fases ut allerede i sommer. Andre fases ut i løpet av høsten. Samtidig trenger vi nye tiltak, slik at vi kan skape mer og inkludere flere. Tiltakene vi nå setter inn, skal både hjelpe oss ut av krisen og bidra til at vi kan løse de langsiktige utfordringene for Norge, enten det handler om det grønne skiftet, eller det handler om å inkludere flere i arbeidslivet, slik at flere kan delta og bidra til å skape vekst, verdier og velferd. I regjeringens strategi for veien videre prioriterer vi fem tydelige mål: vi skal få folk tilbake i jobb vi skal sikre at vi får flere bein å stå på og vekst i privat næringsliv vi skal skape en grønn fremtid vi skal gjennomføre Utdanningsløftet 2020 vi skal inkludere flere, fordi alle som kan jobbe, skal få muligheten til det Tiltakene vi har foreslått, og avtalen med Fremskrittspartiet, vil bidra til at vi kan nå disse målene. Vi lanserer en ny lønnsstøtteordning for bedrifter som tar tilbake permitterte nå i sommer. Vi foreslår et krafttak for vedlikehold av statlige og kommunale bygg. Vi satser på grønn omstilling og tiltak for flere år fremover. Vi har lagt frem en omfattende gründerpakke og foreslår forbedringer i opsjonsordningen for nystartede bedrifter. Vi gjør det lettere å kunne investere i egen virksomhet og har flere tiltak for å styrke norsk privat eierskap. Vi åpner flere studieplasser ved fagskoler, høyskoler og universiteter og styrker mulighetene for videregående opplæring for permitterte og ledige. Det er viktig, slik at de som har blitt permittert, eller er ledige, kan styrke sin kompetanse og styrke sine muligheter i arbeidslivet. Vi styrker fag- og yrkesopplæringen og øker lærlingtilskuddet. Vi kommer med tiltak for å øke kompetansen til dem med minst utdanning, og vi styrker integreringsarbeidet og fortsetter inkluderingsdugnaden. De siste tre månedene har vært spesielle og ekstremt krevende for mange. Men de har også vist at i Norge står folk, partene i arbeidslivet og politikerne sammen når det røyner på, og at vi evner raskt å få på plass nødvendige tiltak. Disse tiltakene vil være avgjørende for hvordan vi kommer oss igjennom denne krisen – avgjørende for at flest mulig av de bedriftene som ellers er sunne og levedyktige, skal overleve, for at flest mulig skal ha en jobb å gå til, og for at vi som samfunn ikke bare skal tilbake til hverdagen, men fremover. Helt til slutt vil jeg benytte anledningen til å takke Stortinget for rask og effektiv behandling av sakene vi har lagt frem. Jeg vil takke partiene for godt og konstruktivt samarbeid, for diskusjoner, men også gode forslag og vedtak, som har satt oss enda bedre i stand til å løse den krisen som vi fortsatt står i.
Det blir replikkordskifte.
Fyrst vil eg gjerne takka for samarbeidet i det som har vore ei vanskeleg tid. Men eg har òg nokon spørsmål knytt til sjølve handteringa av den økonomiske delen av krisen. Då den fyrste krisepakken vart lagt fram den 13. mars, skreiv regjeringa òg om sin plan for handteringa av krisen. Den vart delt inn i tre fasar, og me behandlar no den krisepakken som utgjer fase 3 av handteringa. For Arbeidarpartiet har det heile tida vore viktig å bidra til meir sosial rettferd, òg i krisetiltaka. Det er noko av grunnen til at me har vore pådrivarar for inntektssikring for vanlege folk og utbyteavgrensingar for rikfolk. Det interessante er likevel at regjeringa i si skildring av dei tre fasane av krisehandteringa ikkje med eit einaste ord nemner sosial rettferd. Det vert omtalt fyrste gong på side 9 i den fyrste krisepakka og vert gjenteke sidan. Faktisk er ordet «rettferd» ikkje nemnt ein einaste gong i dei fyrste krisepakkene, så det framstår ikkje som ein del av analysen eller planen til regjeringa. Det er det som er mitt spørsmål. Eg vil at finansministeren skal forklara kvifor sosial rettferd ikkje var ein del av regjeringas planlagde krisehandtering.
På det punktet tar representanten feil. Det har vært grunnleggende for regjeringen hele veien. Så pekes det både fra representanten nå og i flere andre innlegg på den første pakken. La meg bare minne om at den var skrevet og gjort ferdig før Norge ble stengt ned. Samtidig som vi la den frem, varslet vi at vi startet arbeidet med nye pakker og nye tiltak, både for å skape trygghet for arbeidstakere og ikke minst for at bedrifter skulle kunne holde seg flytende gjennom krisen. Den første helgen, da partiene satt og forhandlet på Stortinget og forsterket regjeringens forslag og bidro med mange andre nye gode tiltak for å skape trygghet, så jobbet vi med nye tiltak som kunne bidra til at bedrifter fikk mulighet til å holde seg flytende gjennom krisen, bl.a. 100 mrd. kr knyttet til lånegaranti og obligasjonslån. Her har det vært jobbet godt fra både regjering og storting for å skape trygghet for arbeidstakere og for bedrifter gjennom denne situasjonen.
Då forstår eg det sånn at sosial rettferd har vore viktig for finansministeren, det har berre vorte halde hemmeleg, så det har ikkje vorte omtalt i offentlige dokument som viktig, det har ikkje vorte omtalt som viktig når ein har gjort greie for dei tre fasane av krisehandteringa. Då ein la fram den fyrste krisepakka, la ein altså ikkje fram forslag om inntektssikring for verken sjølvstendig næringsdrivande, lærlingar, låglønte eller foreldre som hadde ungar som var sjuke, eller som var i karantene, altså tiltak for sosial rettferd, dette trass i at krisepakka vart lagt fram etter nedstenginga. Eg føreset på sett og vis at helseministeren, finansministeren og statsministeren snakkar saman, òg i forbindelse med nedstenging, sånn at ein kan dimensjonera tiltaka i tråd med det. Det var òg sånn at den fyrste krisepakka vart lagt fram utan kontakt med arbeidstakarsida. Det ville ha kunna bidrege til auka sosial rettferd. Ein hadde berre kontakt med arbeidsgjevarsida. Eg trur dei aller fleste ser at regjeringa – høgreregjeringa – har vorte pressa på plass av opposisjonen i denne samanhengen her. Så eg må nesten spørja ein gong til: Viss sosial rettferd var viktig, kvifor har det ikkje på noko tidspunkt vorte omtalt som ein del av dei tre fasane i krisehandteringa?
Det kan også tenkes at Arbeiderpartiet og regjeringspartiene bruker litt forskjellige ord når vi skal beskrive de tiltakene vi iverksetter. Jeg mener det er tiltakene som iverksettes, som er det sentrale. De tiltakene som storting og regjering sammen har iverksatt, har bidratt til inntektssikring for arbeidstakere, de har bidratt til trygghet for familiene, de har bidratt til at vi har unngått at krisen er blitt for dyp, og de har bidratt til at vi har reddet arbeidsplasser. Det er det sentrale. Når vi nå har laget en strategi for Norges vei ut av krisen, er nettopp inkludering, integrering, å sikre at de som har svakest tilknytning til arbeidslivet, ikke blir støtt ut, en sentral del av regjeringens strategi.
Det har virkelig gått unna på Stortinget nå i vår, og jeg vil takke finansministeren for samarbeidet. Mye har gått fort. En av de tingene som har gått veldig fort, var å på plass kompensasjonsordningen, som kom på plass i løpet av veldig kort tid. Den var jo berammet til å koste 50 mrd. kr, og man ser at så langt ligger utbetalingene på rundt 2,5 mrd. kr. Nå må jeg understreke at Fremskrittspartiet ikke har noe mål om å bruke mest mulig penger, men etter tilbakemeldingene å dømme, er det i hvert fall helt klart at denne ordningen kanskje ikke treffer så godt som det i hvert fall mange her i Stortinget ønsket. Nå får vi til i dette forliket med regjeringspartiene både å fjerne egenandelen, at vi skal se nærmere på ordningen for sesongbedrifter, at vi også må ta høyde for at ikke alt i sesongbedrifter skjer ute, men at noe der også kan skje inne. Jeg lurer på: Er finansministeren fornøyd med ordningen, og hva vil han gjøre for å gjøre den bedre og mer treffsikker?
Ja, jeg er godt fornøyd med ordningen, og den kom på plass i rekordfart. Mens andre land, som f.eks. Danmark, har snakket mye om manuell saksbehandling, fikk vi på plass en automatisert løsning i løpet av bare et par uker, og vi fikk det på plass etter et tett samarbeid med LO, NHO, Virke og mange andre organisasjoner. Så langt er det 42 000 bedrifter – 42 000 bedrifter – som har fått hjelp og støtte. Men da vi la frem løsningen, var jeg krystallklar på at her har det å få penger ut raskt vært viktigere enn millimeterrettferdighet. Jeg registrerer også at det er mange som sier at de ikke har fått nok, eller at de ikke har kommet inn, men det er nå engang slik at når man skal ha en automatisert løsning, er det også grenser for hvor mange justeringer man kan gjøre. Jeg har sendt brev til komiteen og gjort det helt klart at ytterligere endringer ville ført til at hele systemet kanskje ville brutt sammen. Nå skal vi fase ut denne ordningen. Den skal gjelde ut august. Nå må vi satse på tiltak som kan få opp aktiviteten, ikke tiltak som var tilpasset en situasjon hvor Norge var stengt ned.
Ja, vi skal fase ut ordningen. Nå vet vi jo ennå ikke hvordan verden kommer til å se ut til høsten, og det er også grunn til å følge godt med på det. Nå skal vi gjennom en sommer der vi håper at mange av de bedriftene som har slitt tungt, ikke minst innenfor reiselivsnæringen, kan ta igjen noe av det tapte, få inntekter gjennom sommeren som kan bidra til å trygge deres situasjon. Men hvordan det kommer til å bli til høsten, er det ingen som vet, og jeg lurer på hva finansministeren nå tenker å gjøre gjennom sommeren for å følge med på det som skjer, og hvilke vurderinger han gjør f.eks. av behovet for å se på permitteringsordninger, som vi får mange tilbakemeldinger fra bedriftene om at man mener bør utvides.
Allerede førstkommende torsdag, neste uke, skal jeg i møte med partene i arbeidslivet og også SMB Norge, og det er nettopp fordi vi nå trenger å få tilbakemeldinger og vurderinger fra arbeidstakersiden, fra bedriftene, fra næringsorganisasjonene om hvilke utfordringer de ser kommer etter sommeren. For jeg er helt enig i at det er ekstremt stor usikkerhet, og derfor følger vi så tett næringslivet, hvordan det utvikler seg i ulike lokalsamfunn, nettopp for å kunne være godt stilt og godt skodd både på analysesiden og på tiltakssiden når høsten kommer. Vi følger også utviklingen når det gjelder permitteringsordninger. Det har vi allerede varslet at vi kommer til å se på tidlig på høsten. Det er ikke slik at regjeringen nå vil vente til oktober, når budsjettet kommer, nei, vi er klare til å komme med forslag til Stortinget når tiden er inne for det. Men de tiltakene som var tilpasset en situasjon hvor Norge var stengt ned, må nå justeres, for nå er Norge åpnet opp, og da må vi også ha tiltak som kan få opp aktiviteten.
Finansminister Jan Tore Sanner fra Høyre bruker som en slags unnskyldning at han sa i mars at det var svakheter ved ordningen, men at det var viktig å få det raskt på plass. Jeg ser ikke på det som en unnskyldning. Det var en bortforklaring, for allerede i debatten i mars var vi helt tydelige på at det var urimeligheter ved ordningen. Stortinget vedtok også – og hele stortingsflertallet sa – at det blir feil at vi skal belønne leasing/leie kontra det mer tradisjonelle: eie og avskrivninger. Det var det et stortingsvedtak på, og Sanner sa jo i debatten at han så svakheten selv. Min oppfatning er at det virker som om regjeringen er litt sliten, og at når det har vært vedtatt, så har en ikke orket å gå inn i det. Men det slår grunnleggende urimelig ut. Ta f.eks. det anleggsfirmaet jeg har fått regnskapet for: De har fire store maskiner, som de eier, og ved at de eier de fire store maskinene, taper de 80 000 kr i måneden sammenlignet med om de hadde leaset. Hvorfor skal man ha en slik ordning som gjør at et lite anleggsfirma taper 80 000 kr i måneden på grunn av at de eier – privat, trygt eierskap – i stedet for å lease?
Jeg har litt lyst til å spørre representanten om han har lest de brevene jeg har sendt til komiteen, hvor jeg har pekt på nettopp hvorfor regjeringen ikke har foretatt flere endringer i kompensasjonsordningen. Noen har vi foretatt; vi har f.eks. redusert egenandelen – og nå fjernes den helt – og også ordningen for sesongbedriftene. Men dette handler om kapasiteten i skatt. Jeg er klar over at partier i Stortinget ikke har tatt på alvor de advarslene som har kommet når det gjelder Nav. Jeg har advart også når det gjelder skatt. For kjernekompetansen som nå jobber med kompensasjonsordningen, er flyttet fra andre oppgaver som handler om kontroll, som er en kjerneoppgave for skatteetaten, og det er kompetanse som ikke kan hentes i markedet. Dette handler ikke om å være sliten, dette handler ikke om unnskyldninger, dette handler om harde realiteter. Og hvis ikke representanten har lest de brevene jeg har sendt til komiteen, hvor jeg advarte om dette, vil jeg be representanten om å gjøre det. Ja, det er urettferdigheter. Ja, det er svakheter i ordningen, men den har vært viktig å få på plass. Det er 42 bedrifter som har fått støtte, og dette har trygget og reddet arbeidsplasser.
Regjeringen må iallfall kunne være ærlig på å si at det er fullstendig feil at de mest forsiktige, de mest konservative næringslivsfolkene, som eier bedriften sin selv, som eier anleggsmaskinene sine selv, og som har brukt sin egen private kapital, ikke skal få hjelp. Mens hvis en er litt råere – det er en ærlig form det også – og leaser og leier, så får en hjelp. Det er ingen gode og saklige argumenter for det, at vi, eller staten – med Jan Tore Sanner og Høyre i spissen – skal stimulere mer til leasing enn til tradisjonelt eierskap. Og hvis Sanner mener at det er rett, så får han forsvare det da, at han synes at leasing er mye bedre. Hvis ikke, må regjeringen nå se at dette må vi prøve å gjøre noe med, og eventuelt gi det tilbakevendende kraft. Så da gir jeg Jan Tore Sanner et forsøk til: Hvorfor mener Sanner – rent faglig – at det er klokere at folk leaser enn at man eier, og hvorfor skal vi gi mer støtte til dem som driver med leasing, enn til dem som eier og driver tradisjonelt og driver konservativt?
Ære være representanten for det engasjementet. Jeg har stor respekt for det. Og jeg har også tydeliggjort at her er det ikke nødvendigvis noen faglige argumenter for hvorfor det ene er inne og det andre er ute. Det kan være spørsmål som handler om avgrensninger, og fare for misbruk kan være en begrunnelse, men det er først og fremst at ytterligere endringer i kompensasjonsordningen ville kunne føre til at hele systemet brøt sammen. Det ansvaret vil ikke jeg ta, for jeg er opptatt av at bedrifter skal få støtte – og dette er bare én av mange, mange ordninger. Nå er det viktig at vi ser fremover på de utfordringene vi skal løse utover sommeren og høsten. Kompensasjonsordningen for næringslivet var laget for den situasjonen hvor Norge var stengt ned. Nå åpnes Norge opp, nå kommer aktiviteten tilbake, og da er det viktig at vi legger til rette for – ja – norsk privat eierskap og for aktivitet og sysselsetting. Derfor får vi nå også på plass lønnsstøtteordningen, som skal få permitterte raskere tilbake i jobb.
I kjølvannet av økonomiske kriser øker de økonomiske forskjellene. De som har minst i utgangspunktet, får ofte mindre eller blir stående igjen, mens de som allerede har mest, kan trekke ifra. Og ja, vi ser at de som er rikest, blir rikere. Dette så vi etter finanskrisen i veldig mange land. De som eide bedrifter og finansinstitusjoner, fikk statlig støttehjelp som også bidro til å øke deres egne formuer, mens mange arbeidsfolk ennå ikke har kommet seg økonomisk etter den krisen. Også i Norge ser vi dette bildet. Så i forlengelsen av det som også representanten Tajik tok opp, er mitt spørsmål til statsråden om regjeringen i det hele tatt har et mål i sitt arbeid om at de økonomiske forskjellene ikke skal øke i denne krisen. Jeg kunne ikke høre at statsråden var inne på nettopp det perspektivet i sitt innlegg.
Svaret på det spørsmålet er ja. Det er et svært viktig mål at vi unngår at forskjellene øker. Vi må sikre at vi gjennom denne krisen bidrar til at de som har svakest tilknytning til arbeidslivet, får hjelp og støtte til å komme tilbake i jobb. Derfor handler en av de viktigste strategiene i vår vei ut av krisen om inkludering, og det handler om integrering. Mange av de gruppene som har svakest tilknytning til arbeidslivet, risikerer å bli varig støtt ut hvis vi ikke har tydelige tiltak for å hjelpe dem tilbake i jobb. Så vårt arbeid både med å få ledigheten ned og få permitterte tilbake i jobb er de viktigste tiltakene for å bidra til at vi også bevarer et samfunn med små forskjeller, et samfunn med tillit og samhold.
Jeg takker for svaret og er glad for at statsråden bekrefter at regjeringen har et klart mål om at forskjellene ikke skal øke gjennom denne krisen. Men da blir jo spørsmålet til finansministeren hvordan han mener at politikken som regjeringen nå fører, faktisk bygger opp under den målsettingen. Når regjeringen nok en gang vil gjennomføre kutt i formuesskatten, som vi vet er målrettede skattekutt til de rikeste, og som har bidratt til å øke forskjellene i Norge de siste årene, når regjeringen allerede nå varsler at krisen er over for de med lavest lønninger, når man fjerner og avslutter de inntektssikringsordningene som Stortinget fikk på plass nettopp for at man skulle ha et mer sosialt sikkerhetsnett i møte med denne krisen, og når veldig mange nå føler på en utrygghet for om de egentlig har en jobb å gå til etter sommeren, og regjeringen ikke vil utvide permitteringsregelverket – hvordan treffer egentlig den politikken mot den målsettingen?
Det er ikke riktig at vi fjerner ordninger for arbeidstakerne. De eneste vi fjerner ordninger for, er næringslivet, ved at vi nå fjerner og faser ut kompensasjonsordningen for næringslivet. Vi gjeninnfører arbeidsgiverbetalte dager ved permittering fra 1. september for nye og også for betaling av omsorgspenger. Jeg registrerte at representanten i et innlegg i Stortinget i forrige uke nettopp la vekt på at når regjeringen har varslet at vi skal redusere rabatten på de aller dyreste boligene, vil det bidra til at flere investerer i norske arbeidsplasser. Da må det også være slik at når man øker rabatten på arbeidende kapital, vil det føre til at flere investerer i norske arbeidsplasser. Det er en erkjennelse fra SV som jeg håper man står ved. For oss er det viktig at vi trygger norske arbeidsplasser. Det er viktig at folk har en jobb å gå til.
Replikkordskiftet er omme.
Det er blitt et dramatisk år, og det har vi gjentatt i mange av innleggene her. Jeg vil også takke finansministeren for et godt samarbeid. Mange har reagert raskere enn vi har vært vant til, og Stortinget har vært åpent for samarbeid. Men jeg vil gjenta her, som etter statsministerens redegjørelse, at heltene i dette samfunnet er dem der ute som har stått i førstelinjen og møtt krisen: sykehjemmene, sykehusene, skolene, transporten, renholdet. Det er den norske modellen i praksis, og jeg tenker på sene kvelder her at det vi gjør gjennom våre vedtak, er å sette dem i stand til å gjøre den viktige, avgjørende jobben. Samtidig er vi ikke uberørt. Over 300 000 er helt eller delvis ledige. Det som bekymrer meg særlig i tillegg, er at mange mennesker har fått utsatt konsultasjoner og behandling. Mange barn har ikke fått oppfølging. Det er store oppgaver som venter. De som var utsatt, er blitt mer utsatt: Eldre har vært isolerte og ensomme, og barn i ustabile hjem har fått sår som det kan bli krevende å lege. Derfor er spørsmålet fra representanten Tajik til finansministeren avgjørende for Arbeiderpartiet. Det handler om å bidra til en sosial profil på de tiltakene vi gjør, fordi vi vet at de mest sårbare er mest utsatt og kommer dårligst ut av en krise som dette. At ingen skal stå alene, har vært vårt overordnede mål for politikken, og det vil vi fortsette med også når vi lager budsjettene våre. Etter mange pakker er det kommet et revidert budsjett og en tiltaksplan som er gjenkjennelig i politikken. Skillelinjene er tilbake. Budsjettet følger en lang rekke statsbudsjetter som etter vår mening tar oss i retning av et mer urettferdig Norge, med økende forskjeller. Man prioriterer skattekutt mens de nederst ved bordet har mistet kjøpekraft og sosiale ordninger. Det kjenner vi fra tidligere budsjetter, og nå er mønsteret der igjen. Det er et budsjett som altså prioriterer kutt i formuesskatten samtidig som nær 800 000 mennesker, i henhold til forskning som SIFO har gjort, vil få betydelige økonomiske problemer og kan komme i dyp gjeld i tiden som kommer. Førstelinjeforsvaret i denne krisen og i oppfølgingen for velferd og møter med en ny krise, kommunene, forbereder seg nå på å stramme inn i budsjetter og kutte. En tredjedel av kommunene sier til mediene at de vurderer permitteringer av dem vi har hyllet som helter. Det er dårlig husholdering. Vi er bekymret for at ledigheten skal bite seg fast, at forskjellene skal øke enda mer, og at kommunene skal måtte renonsere på sine tilbud som folk sårt trenger. Det kan vi ikke la skje, og derfor har Arbeiderpartiet gjennomgående fra første pakke tatt parti med vanlige folk på jobb, sikret full lønn til permitterte, bedre inntektssikring for frilansere og selvstendig næringsdrivende, og mye mer. Ofte sier regjeringen at den har fått gjennomslag for sine pakker – noen ganger sier den, i anstendighet, «i samarbeid med Stortinget». Det siste er nødvendig, for Stortinget har endret på disse pakkene. I vårt alternative budsjett utvider vi permitteringsordningene – jeg hører finansministeren sier at han vil vurdere det, men bare signalet om at det ikke er gjort, er negativt der ute. Permitteringer skal ikke ende som forhastede oppsigelser. Vi prioriterer, til dette førstelinjeforsvaret, et uvanlig høyt beløp – 6 mrd. kr mer til kommunene. Velferdsstaten skal være der når man trenger den, ikke kuttes i og pålegges effektiviseringsmål som ikke hører hjemme på sykehjemmene og i barnehagene. At Norsk Industri i NHO nå sier at vi skal innføre effektiviseringskrav fra prosessindustrien i skole, omsorg og sykehus, hører ikke noe sted hjemme i Norge. Det gjør oss rett og slett svakere. Statsministeren sa når det gjaldt smittetiltakene i mars, at det er bedre å trykke ordentlig til i starten og så slippe noe opp etterpå. Det samme bør gjelde for økonomien og for tiltakene ut mot kommunene. Henger vi etter nå, må vi halse etter med tiltak mens ledigheten biter seg fast på et høyt nivå. Vi kan få store og økende sosiale forskjeller, og vi vil svekke kvaliteten i det norske samfunnet som vi har trukket veksler på. Vi prioriterer mer penger til å få i gang aktivitet i økonomien. Vi vil ha sterkere satsing på klimaindustrien. Vi vil holde aktiviteten i gang i byggenæringen, og vi prioriterer penger til det. En god kommuneøkonomi er også et bidrag til etterspørsel ved å løse små og store oppgaver i kommunen, og en av sju nordmenn jobber faktisk i kommunen. Gjennom sju statsbudsjetter har høyreregjeringen underfinansiert helsevesenet og kommunene, samtidig som fellesskapets inntekter er svekket gjennom store skattekutt til dem med mest fra før. Ingen av forslagene som er lagt fram, har vært rettet mot sosial rettferdighet for utsatte arbeidstakere eller alminnelige familier. Den første pakken var ikke engang drøftet med arbeidslivets parter. Dette må vi snu, og Arbeiderpartiet – som mine kolleger har redegjort for – vil en annen vei og legger fram et alternativt revidert budsjett for et mer rettferdig Norge, med arbeid til alle i et trygt og organisert arbeidsliv, i en velferdsstat som er der uavhengig av bosted og økonomi, og med en rettferdig klimapolitikk som kutter utslipp og skaper jobber.
Det blir replikkordskifte.
Jeg vil starte med å takke representanten Gahr Støre for et svært godt og konstruktivt samarbeid denne våren, særlig i forbindelse med de første to krisepakkene og oljeskattepakken. Det har vært et viktig samarbeid for arbeidsplasser, for aktivitet i hele Norge og for overgangen til lavutslippssamfunnet som Norge skal inn i. I dette samarbeidet har Gahr Støre vektlagt at vi må lytte til næringslivet, både ansatte og eiere. Han har vært tydelig på at grepene var nødvendige for arbeidsplasser, og partiet har til og med argumentert for at redusert skatt kan skape flere jobber. Men så er Gahr Støre tilbake til at alt er ved det normale. Da er spørsmålet mitt: Er det også det normale vi kan vente oss, som de siste sju årene, der Arbeiderpartiet foreslår å øke skattene for næringslivet når vi går inn i høsten? Arbeiderpartiet ønsker jo å øke med 10 mrd. kr, SV med 22 mrd. kr, Miljøpartiet De Grønne med 31 mrd. kr og Rødt med 40 mrd. kr. Er det dette samarbeidet som er utgangspunktet for Gahr Støres arbeid framover og for å hjelpe norsk næringsliv?
Nei, det er en karikering jeg ikke kjenner meg igjen i. La meg først si at det vi gjorde med oljeskattepakken, var å bruke av fellesskapets virkemidler for å utsette skatt på en måte som gjorde at de bedriftene som stiller opp og skal investere, får en uttelling. Og jeg har allerede vært og sett at sveiselampene er i gang. Brede formuesskattekutt, som er denne regjeringens oppskrift, har ingen dokumentert effekt, men derimot øker forskjellene i Norge vesentlig drevet av ulik formuesutvikling, og da er det riktig å tenke rettferdig beskatning i forhold til det. Våre pakker for å stimulere aktivitet i norsk nærings- og arbeidsliv går langt utover skatt. De går i retning av aktivitet som skaper investeringer, satser på miljøteknologi og setter industrien og arbeidsfolk i industrien i stand til å utvikle ny teknologi så vi kan leve av å redde klimaet, kutte utslipp og skape jobber.
Det er veldig bra at Arbeiderpartiet og Jonas Gahr Støre snakker varmt om oljeskatteenigheten vi fikk til. Det er kanskje verdt å minne om at det ikke var helt lett å få øye på hva Arbeiderpartiet egentlig mente i de dagene vi satt og forhandlet om det, men jeg er glad for at Arbeiderpartiet kom på plass. Men det jeg ikke forstår, er hvorfor Arbeiderpartiet trekker et så klart skille mellom lettelser i petroleumsbeskatningen, som selskapene selv ikke ba om, og det å gi lettelser i formuesskatten til alle de små familieeide bedriftene rundt omkring i dette landet som ber om det. Jeg skjønner at Arbeiderpartiet mener at dette ikke har noen dokumentert effekt, men Arbeiderpartiet velger altså å lytte til industrien og oljeselskapenes behov for å få gjort endringer i petroleumsskatten, men de vil ikke lytte til de tusener av småbedriftseiere rundt omkring i landet som faktisk er avhengig av å kunne reinvestere kapitalen sin for å trygge arbeidsplasser og bedrifter. Hvorfor er det så mye vingling i disse spørsmålene i Arbeiderpartiet?
Jeg er veldig glad for det spørsmålet og håpet at det skulle komme. Poenget var: Da vi landet, var det på grunn av Arbeiderpartiets innsats. Fremskrittspartiet var maksimalist og gjorde alt de fikk beskjed om, over telefon fra utsiden, mens vi ville finne en løsning som 1) dokumentert kunne gi aktivitet, og som 2) kunne samle et bredt flertall. Det klarte vi. Men det var jo nettopp da vi kom til det nivået når det gjaldt friinntekt, at vi var trygge på at det ville komme aktivitet, og at de ulike prosjektene ville komme, at vi sa: Her kan vi lande. Dette kan ende opp med et provenytap for staten gjennom skatt. Jeg tror samtidig at det blir store inntekter til fellesskapet fordi vi holder en industri gående. Da er vi trygge på at virkemiddelet virker. Men den generelle formuesskattelettelsen som går til alle med en formue over et visst nivå, hvor man ikke kan dokumentere om pengene går til sparing, en ny ferietur eller til hva som helst annet av forbruk, er ikke målrettet, ikke tidsavgrenset, og det har ikke effekt. Derfor går ikke Arbeiderpartiet inn for det.
Det som Gahr Støre kaller en maksimalistisk løsning, var en løsning som ville kostet staten – skattebetalerne – null kroner. Like fullt insisterte Arbeiderpartiet på en løsning som i realiteten koster 8 mrd. kr. Penger man ikke hadde trengt å bruke, og som man kunne ha brukt på mange andre viktige formål – skattelette, styrking av kommuneøkonomien eller hva det måtte være – men Arbeiderpartiet valgte altså å prioritere å bruke 8 mrd. kr på det. Vi var med på det fordi vi ville ha en løsning for industrien, men Arbeiderpartiets foretrukne løsning kostet altså 8 mrd. kr mer. Det synes jeg er rart. Dette tyder på at det er stor uenighet innad i Arbeiderpartiet i skattespørsmål. Vi har jo sett den debatten som går internt i Arbeiderpartiet om petroleumsbeskatning, hvor det åpenbart er mange ulike krefter som trekker i motsatt retning. Det samme har vi sett når det gjelder formuesskatt. Representanten Trond Giske, f.eks., har i mange sammenhenger snakket mye varmere for formuesskattelette enn representanten Gahr Støre gjør. Spørsmålet blir da: Kommer vi også fremover til å se denne vinglingen fra Arbeiderpartiet i skattespørsmål?
Representanten Jensen kan vingle til sin egen takt. Når det gjelder skattesystemet for oljeselskapene, hadde vi faktisk enighet med de regjeringspartiene hun sikrer flertall her i Stortinget, fordi vi valgte å lande på en modell som ikke satte det skattesystemet i spill, og som ikke trakk inn selskapsskatten på en måte som kunne skape presedens i mange andre sammenhenger. Jeg tror det var representanter for regjeringspartiet Høyre som sa – det var ikke mine ord, men jeg synes de er ganske dekkende – vel, om det over åtte år har en prislapp på 8 mrd. kr, er det faktisk verdt det, fremfor å la et skattesystem revne. Men det vi landet – løsningen med friinntekt – har jo dokumentert effekt: Det blir aktivitet. Jeg har selv sett det, og det er positivt. Jeg tror til og med representanten Jensen så det fra Verdal på videoskjerm på Stortinget – hun var betagende, der hun talte til forsamlingen fra Stortinget. Poenget er at vi må velge de virkemidlene som virker og treffer. Vi velger ikke virkemidler som øker forskjellene, og som ikke utløser investeringer. Det er gal politikk og ikke en politikk Arbeiderpartiet kommer til å velge. Det tror jeg at også Trond Giske er meget innforstått med.
Det er helt riktig at jeg var på en skjerm fra Stortinget, for i motsetning til Gahr Støre forhandlet vi om revidert nasjonalbudsjett og tiltakspakke 3, som har gitt kraftige forsterkninger, som var helt nødvendig, og som også handler om et syn på næringsvirksomhet og skattelette. Jeg merker meg at representanten Gahr Støre ikke svarer på det jeg spør om. Jeg spør om den interne uenigheten som åpenbart finnes i Arbeiderpartiet i synet på ulike skattespørsmål. Når det gjelder petroleumsskatteløsningen, har vi jo sett at det er mange krefter i Arbeiderpartiet som er uenig i det som Arbeiderpartiet har landet på. Kan vi være trygg på at Arbeiderpartiet står ved det forliket man har inngått, når det er så sterke motkrefter i Arbeiderpartiet? Det er åpenbart like sterke motkrefter i Arbeiderpartiet når det gjelder synet på formuesskatt og andre skattelettelser. Står Arbeiderpartiet fast ved ambisjonen sin om å skjerpe skattetrykket i Norge med mange milliarder kroner, eller vil det være krefter i Arbeiderpartiet som kanskje trekker mer i retning av å gi lettelser, i tråd med det som store deler av norsk næringsliv har forventninger om i tiden som kommer?
Jeg mener at folk med vanlige og lavere inntekter bør få skattelettelser, innenfor et system som holder inntektsskatten omtrent nøytral. Det ville være en uvanlig gest, men kanskje jeg skulle gjøre det – invitere representanten Siv Jensen med på et gruppemøte i Arbeiderpartiet. Det er ikke én som stemmer for å kutte i formuesskatten. Det er ikke debatt om det. Arbeiderpartiet står for treffsikre skatter. Når det gjelder vingling om oljeskatten: Representanten Siv Jensen representerer et parti som ønsket å sette ut all olje og gass til utenlandske selskaper i starten, og som har hatt helt andre syn på innretningen – den møysommelig oppbyggingen av et petroleumsfond og skatteregimet, som har stått seg over tid. De satt i regjering noen år, men jeg har ikke noen lærdommer å hente fra Siv Jensen rettlinjethet i synet på skatt, petroleum og utløsning av investeringer. Der har vi en god politikk å følge. Vi tilpasser vårt system. Takstene bør ikke bli høyere, men de kan bli bredere, vi tetter hull, øker inntektsgrunnlaget og sikrer fellesskapet inntekter, samtidig som det er omfordelende.
Replikkordskiftet er omme.
Jeg vil først benytte anledningen til å takke mine gode kolleger her i Stortinget for godt og skapende samarbeid i begivenhetsrike koronamåneder. Det har vært politikkutvikling i ekspressfart: proposisjoner som har blitt skrevet i stor fart under stort press, og behandling i Stortinget i ekspresstogfart, ja til og med i rakettogfart. Men jeg tror resultatene stort sett har blitt bra for målene om felles tiltak som kan hjelpe folk og bedrifter i en situasjon ingen hadde sett for seg da vi gikk inn i 2020. Dette viser også en unik egenskap ved Norge. Noen kaller det skippertak, noen kaller det dugnad – jeg vil kalle det samhold. Vi står sammen når det gjelder, selv om vi i utgangspunktet er grunnleggende uenige på mange punkt i det daglige. Koronaepidemien snudde alt på hodet. Omfattende smitteverntiltak, både her hjemme og ute, fører til at verdiskapingen i norsk økonomi faller kraftig. Tiltakene i revidert budsjett og regjeringens plan for Norges vei ut av krisen bygger videre på de kraftfulle pakkene som har blitt iverksatt for å hjelpe folk og bedrifter gjennom den krevende perioden vi står i. Den 29. mai la regjeringen fram det som kalles fase 3 – Norges vei ut av krisen. I denne fasen må vi få hjulene i norsk økonomi godt i gang igjen, samtidig som smitten ikke kommer ut av kontroll. I arbeidet med strategien har regjeringen støttet seg på råd fra eksperter og på innspill fra organisasjoner og næringsliv. Det er fem hovedstolper i denne strategien: få folk tilbake i jobb sikre flere ben å stå på skape en grønn framtid øke kompetansen ved å gjennomføre utdanningsløftet 2020 inkludere flere Norge har et bedre utgangspunkt enn mange andre. Før krisen hadde vi høy sysselsetting, lav arbeidsledighet, høy produktivitet, robuste banker og en velfungerende økonomi. Norge har et omstillingsdyktig næringsliv og høy tillit i samfunnet. Vi må bruke denne muligheten til å sette økonomien enda bedre i stand til å fornye seg. Derfor er det lagt fram tiltak som bidrar til nødvendig omstilling og grønn vekst. Klimatiltakspakken på 3,6 mrd. kr vil bidra til grønn vekst. Målet er at næringslivet vil skape grønne jobber i en mer bærekraftig framtid. Mange bedrifter har gått fra full drift til null drift nærmest over natta. Målet med regjeringens politikk er at flest mulig arbeidsplasser som ellers ville vært levedyktige, skal overleve krisen. Da må vi bidra til at bedriftene kommer i gang over hele landet, og at flere permitterte kommer tilbake i jobb, samtidig som vi sikrer flere ben å stå på. Det er ikke likegyldig hvor nye arbeidsplasser skapes. For Høyre har det vært viktig at tiltakene som vedtas i dag, sørger for at veksten kommer i privat næringsliv, ikke i offentlig sektor. Jeg registrerer at Arbeiderpartiets leder kalte NHO-innspillet om å satse på jobbskaping i privat sektor for gammeldags. Det er jeg helt uenig i. Nå trenger vi arbeidsplasser som bidrar med verdiskaping og skatteinntekter, slik at det blir rom for å fortsette å investere i utdanning, et trygt helsevesen og en verdig eldreomsorg. På denne måten sikrer vi at kommende generasjoner skal ha like muligheter som oss. Alle som kan jobbe, bør jobbe. Samtidig som vi skaper nye arbeidsplasser, må vi unngå at noen faller varig ut av arbeidslivet. Framover må vi bidra til at flere kommer i jobb. Mange er nå arbeidsledige eller permitterte på grunn av koronakrisen. Tidligere kriser har lært oss at vi må tilby utdanning og skole for å hindre at folk blir stående varig utenfor arbeidslivet. Vi må sørge for at de som er ledige i dag, får den kompetansen som næringslivet etterspør i morgen. I dag vedtar vi løsninger som bidrar til arbeidsplasser og aktivitet uten å miste det langsiktige perspektivet av syne. Utfordringene som var der før krisen, vil være minst like sterkt til stede når dette er over. Usikkerheten om den videre utviklingen er stor, særlig i år og neste år. Vi vet ikke om vi får nye smittebølger, vi vet ikke når vaksinen er klar, vi vet ikke hvordan oljeprisen vil utvikle seg. Det eneste vi vet, er at mer kompetanse, bedre utdanning og mer omstillingsdyktighet er nødvendig uansett utvikling. Vi ser at arbeidsledigheten kryper nedover, men vi vet ikke hvor fort den vil synke. Vi vet heller ikke om vi skal tilbake der vi var før koronaen slo inn, eller om vi må forberede oss på en ny normalsituasjon. Denne usikkerheten gjør at vi må være forberedt på å tilpasse den økonomiske politikken underveis. Det er viktig at regjeringen signaliserer dialog med arbeidstaker- og arbeidsgiverorganisasjonene om de ulike ordningene. Med regjeringens tiltak og enigheten med Fremskrittspartiet vil vi bidra til aktivitet i hele landet, grønn omstilling og vekst i næringslivet.
Det vert replikkordskifte.
Da Stortinget behandlet kompensasjonsordningen for næringslivet, var budskapet fra regjeringspartiene og Fremskrittspartiet at det var totalt uaktuelt å gjøre noe med egenandelen som rammet de små virksomhetene særskilt hardt. Det er vi veldig glad for at flertallet har latt seg presse til å endre, slik at det nå er fjernet. Det burde vært gjort med tilbakevirkende kraft, men det er i alle fall bra at den er vekk. I dag står flertallet hardt på at ordningen for sesongbedrifter ikke skal inkludere turisthotell, enten det er i Hemsedal, Geilo eller andre plasser i Norge. Er det et standpunkt som kommer til å stå fast, eller kan det fortsatt være håp for at turisthotellene vil bli inkludert som sesongbedrifter, slik Stortingets forutsetning var?
Det er ikke sånn i den vanskelige situasjonen vi har vært i, at vi dogmatisk sier at ting ikke kan endres. Vi har sagt hele veien at vi skal se på ordningene, vi skal vurdere ordningene. Nå har vi gjort en endring for egenandelen, som er fornuftig. Ja, Senterpartiet pekte på det tidligere, men Senterpartiet har også en ganske stor lommebok. Vi må vurdere tiltakene hele tiden, fortløpende, om de er riktige og om de treffer. Jeg mener at reiselivet står overfor veldig store utfordringer. Jeg er ikke sikker på om det å ta turisthotellene inn i sesongbedriftsordningen er det riktige tiltaket, men jeg er opptatt av at vi finner ordninger som treffer reiselivet godt. Det er ikke sikkert vi har funnet de helt riktige tiltakene ennå. Det kan hende det må justeres også i tiden framover. Jeg er opptatt av hotellene i Hallingdal, som Gjelsvik naturligvis pekte på, men også i resten av landet.
Da Stortinget vedtok kompensasjonsordningen, satte man en ramme på 50 mrd. kr. I skrivende stund er det brukt 5 pst. av det, ca. 2,5 mrd. kr. Dette handler ikke om hvem som har den største lommeboken. Det handler om å ivareta noen av dem som har den minste lommeboken. Sånn sett er jeg glad for, som sagt, at egenandelen nå blir fjernet, men man burde også ha gjort ytterligere tiltak for de små bedriftene. Men det er komplett ubegripelig å forstå hvordan man har kommet i den situasjon at man har etablert en sesongmodell der man stiller som vilkår at man må drive virksomheten helt eller delvis utendørs, eller i umiddelbar nærhet, sånn at f.eks. en restaurant som ligger midt i skibakken kan få det. Når man snakker om kapasiteten til skatteetaten, vil det virkelig gjøre det vanskeligere både å utvikle ordningen og å etterleve ordningen. Hvorfor har man ikke en generell modell som også kunne ha ivaretatt bl.a. turisthotellene i hele Norge?
Vi har jo en generell modell, nemlig kompensasjonsordningen, som slår inn for alle bedrifter. Så har vi også – som jeg føler vi har hatt et godt samarbeid med Senterpartiet om – utviklet en modell for spesielt de områdene som ble hardest rammet da påsketrafikken falt bort, altså de sesongbaserte bedriftene som skiheiser og andre. De har fått god hjelp. Jeg mener den modellen som er utviklet der, har vært gunstig. Men som jeg sier, har vi en generell ordning for alle bedrifter – som også hotellene kommer inn under. Og så har vi den sesongbaserte ordningen. Det kan alltid være diskusjon om kriteriene for den, men jeg tror ingen, verken i Finansdepartementet eller her på Stortinget, kan si at man har fasiten for hva som er det riktige, og om det virker riktig. Jeg mener vi må se på reiselivsnæringen. Jeg tror reiselivsnæringen og kulturnæringen kanskje er de to områdene som har de største og langsiktige virkningene av koronakrisen.
Mange mindre og lokale bedrifter rundt omkring i landet vårt bidrar til at det er verdier som kan reinvesteres i lokalsamfunnene. Det at kompensasjonsordningen er så skjev, rammer systematisk skjevt og på den måten at penger sentraliseres. I forrige uke besøkte jeg Trysil, som er en av de virkelig store reiselivskommunene i Norge. Der har de mindre butikker som er helt avhengige av alle hyttefolkene som har tilhold i kommunen i ferier og i høytider. Og en av de butikkene vi besøkte, driver med handel av en litt spesiell type klær som mange turister setter pris på. Marlenes lykke, heter den bedriften, som er lokalt eid. Hun må nå pantsette huset for å få råd til å drive videre og står i fare for å gå konkurs. Hvis den bedriften blir borte, blir jo også lokalt eierskap i Trysil vekke. Hvordan kan representanten forsvare denne ordningen?
De minste og – jeg holdt på å si – mest fjerntliggende butikkene er jo omfattet av Merkur-programmet, som regjeringen nå har styrket i forbindelse med koronakrisen. De butikkene som ligger om ikke på plasser «der ingen skulle tru at nokon kunne bu», men som i hvert fall ligger langt unna andre butikker, har fått et ekstra tilskudd i forbindelse med koronakrisen. Men det kan jo dessverre ikke være slik at vi her på Stortinget kan lage ordninger som treffer enhver butikk. Det var veldig mange butikker, selv et kjempestort kjøpesenter som jeg av og til går på i Drammen, som heter Gullskogen Senter, som stengte. Alt var stengt de første ukene. Så er det åpnet opp igjen. Og nå sier jo f.eks. sportsbransjen at de har rekordomsetning, at det går bedre enn noen gang, for nordmenn skal feriere i eget land. Det er utsolgt for telt. Alle skal ligge i telt og gå på tur. Så dette gir jo veldig ulike utslag, og det å skulle kunne lage en ordning som treffer akkurat den butikken i Trysil som representanten har besøkt, kan ikke jeg garantere.
Når mennesker med lite penger kommer i krise – blir syke, mister jobben og er avhengige av Nav – er det ofte strenge krav til å få hjelp fra staten. Da regjeringen skulle lage støtteordning for bedriftene, som det var helt nødvendig å gjøre, og som SV var med på, så var det en helt annen tenkning som gjaldt. Da gjaldt det å ha en tillitsbasert ordning. Og regjeringen har altså gjentatte ganger sagt nei til å stille grunnleggende sosiale krav knyttet til denne støtten, knyttet til utbytte, knyttet til bruk av skatteparadiser og viktigst av alt, noe som burde være et helt selvsagt krav – kravet om null oppsigelser så lenge man får statlig støtte, slik at støtten også kommer arbeidsfolk til gode. I dag misbruker regjeringspartiene nok en gang sjansen til å gjøre dette. Til og med Dagens Næringsliv, på lederplass, har tatt til orde for at det burde være et slikt krav om null oppsigelser. Hvorfor ligger Høyre så langt til høyre for Dagens Næringsliv?
Hvis en skal begynne å karakterisere hvor norsk presse ligger på skalaen, tror jeg det er enkelt for mange å komme til høyre for det. Jeg mener at vi har lagt et løp som er tillitsbasert, ja. Kompensasjonsordningen, som vi nettopp har hatt en runde på, er jo tillitsbasert, men det er jo kontrollmekanismer. Men hvis en skulle si at ikke én bedrift i Norge skulle kunne ta utbytte, og ikke én bedrift skulle kunne si opp noen i en periode der kanskje bedriften står på avgrunnens rand, ville det gått ut over arbeidsfolk. Det er jo det som ville skje. Poenget er jo rett og slett at vi må ha et dynamisk næringsliv selv om vi er i en krise. Vi ønsker å hjelpe dem som kan være levedyktige, og det har Stortinget bredt ivaretatt. SV var vel også med på disse ordningene, disse pakkene. Vi har ivaretatt det. Så når Lysbakken ønsker å gjennomføre sin sosialistiske politikk – i ly av koronakrisen – så sier vi nei.
Da er replikkordskiftet omme.
Jeg er glad for at Fremskrittspartiet har sikret store og viktige gjennomslag i revidert nasjonalbudsjett. Det forslaget regjeringen la frem i mai, var for svakt. For oss har det vært viktig at den økonomiske aktiviteten i landet tar seg opp, at flere kommer i jobb, og at det skapes nye arbeidsplasser. Nedstengingen av samfunnet har ført med seg lange helsekøer. Allerede før koronaviruset sto det mange i helsekø i Norge, og det vil ta svært lang tid å ta igjen det etterslepet som nå har bygget seg opp. Det meldes om mer enn 50 000 screeningundersøkelser som er utsatt bare på kreftområdet, og 320 000 færre pasienter fikk behandling på sykehus i mars og april sammenlignet med i fjor. I revidert har vi fått gjennomslag for 600 mill. kr til å få etterslepet i helsesektoren ned. Det er få ting i livet som er viktigere enn helsen vår, og mange har nå fått satt livet på vent fordi de ikke har fått gjennomført undersøkelser eller operasjoner de siste månedene. Kreftbehandling, røntgen og MR samt å fremskynde behandling for pasienter som kan utvikle kroniske sykdommer, skal nå prioriteres, og ikke minst skal kapasiteten i den private helsetjenesten tas i bruk. Private aktører er helt vesentlig for at vi skal ta igjen en del av etterslepet av undersøkelser, behandlinger og operasjoner. Det har vært vondt å lese og høre om ensomme eldre som har sittet hjemme i månedsvis uten besøk og uten å kunne gå ut, samt eldre på sykehjem som ikke har sett sine kjære på flere måneder. Det at vi nå sikrer en tiltakspakke på 400 mill. kr til landets eldre, like mye som vi også prioriterer til barn og unge, er bra. Dette er penger som skal brukes på å bekjempe ensomhet og løfte tilbudet på sykehjem, samt bidra til bedre livskvalitet også for eldre som bor hjemme. Vi mener at eldre har vært med på å bygge velferdssamfunnet, og selv om de ikke alltid roper høyest, fortjener de definitivt å bli satset på. Vi vil bidra til å holde hjulene i gang i samfunnet. Derfor er det viktig at vi har fått gjennomslag for rundt 700 mill. kr til nye veiprosjekter og til vedlikehold av veistrekninger over hele landet. Med endringene i revidert startes nå små og store veiprosjekt over hele landet. Det betyr flere oppdrag til norske entreprenører og arbeidsfolk i den viktige bygge- og anleggsnæringen. Med satsing på vei sikrer vi både jobb til folk og helt nødvendig vedlikehold og opprusting av veiene våre. Den norske maritime næringen er nå i en alvorlig situasjon. Det å forbedre den maritime pakken var et viktig krav for Fremskrittspartiet i forhandlingene. Vi har nå sørget for at taket på nettolønnsordningen for offshorerederiene fjernes de tre siste månedene av året. Vi har fått gjennomslag for å doble toppfinansieringsordningen for nærskips- og fiskefartøy til 600 mill. kr, noe som tilsvarer at minimum seks nye skip kan bygges. Opprinnelig foreslo regjeringen å igangsette byggingen av ett nytt forskningsskip. Vi har nå fått gjennomslag for at det skal settes i gang bygging av to nye forskningsskip i stedet for ett, og det bidrar selvfølgelig til mer aktivitet. Den norske maritime næringen er svært viktig for landet, både historisk, strategisk og i form av den verdiskaping og de arbeidsplasser som genereres, og Fremskrittspartiet står på sjøfolkenes side i både gode og dårlige tider. Norske sjøfolk er uunnværlige for norsk skipsfart og den maritime næringen i sin helhet. Med de gjennomslagene vi nå har fått i forhandlingene, har vi fått et revidert nasjonalbudsjett som bidrar til mer økonomisk aktivitet og at flere kommer i jobb. Med til sammen én milliard ekstra til helse og omsorg får vi redusert helsekøene, bekjempet ensomhet blant eldre, og vi sikrer aktivitet i bygge- og anleggsbransjen med oppstart av de prosjektene som jeg nettopp snakket om. Så kan det jo av denne debatten høres ut som om vi med dette har gjort alle ordninger perfekt. Det mener i hvert fall ikke Fremskrittspartiet at vi har gjort. Det kommer fortsatt til å være behov for å se på justeringer og gjøre endringer i tiden som ligger foran oss, for vi vet altså ikke forløpet de neste ukene og månedene for norsk økonomi. Derfor må vi være beredt på å gjøre nye grep i tiden som ligger foran oss. Det er i hvert fall Fremskrittspartiet innstilt på å bidra til, men å stå på denne talerstolen og si at man har alle løsninger i en tid som er svært usikker, det vil i hvert fall ikke jeg gjøre. Men jeg tror det er viktig at vi bruker de mulighetene vi har til å lytte, til å snakke med de bedriftene og enkeltpersonene som har skoene på ute i det norske samfunn, og gjøre det vi kan så raskt vi kan for å gjøre hverdagen enklere, trygge arbeidsplasser, unngå at bedrifter går over ende, og bidra til at familiene får økonomien til å gå rundt.
Det vert replikkordskifte.
Det var litt overraskande at Siv Jensen ikkje brukte noka tid i sitt innlegg på å snakke om politiet eller justissektoren. Det kan handle om at Framstegspartiet ikkje har så mykje å skryte av på det området. Før koronakrisa låg det an til store bemanningskutt i politidistrikta. Så kom heldigvis regjeringa med 400 mellombelse stillingar til politidistrikta. Det var veldig bra og heilt nødvendig. Det er stillingar som me hadde behov for utan koronaepidemien. I dag har Arbeidarpartiet difor fremja eit forslag der me ber regjeringa om å vidareføra dei mellombelse stillingane, slik at dei kan bli gjorde permanente for 2021. Spørsmålet mitt til representanten Jensen er om Framstegspartiet vil stemme for det forslaget.
Jeg regnet med at jeg ville få et spørsmål om det slik at jeg kunne si litt om Fremskrittspartiets syn på justissektoren og satsingen på den. Vi har prioritert også det i de forhandlingene vi har gjennomført. Ikke minst tilfører vi mer penger til politiets nasjonale beredskapssenter. Vi sørger for en spesiell kriminalitetsbekjempelsessatsing her i Oslo, hvor vi ser at kriminaliteten tar av gårde særlig blant unge i innvandrermiljøer. Og vi har en ganske lang, stolt historie fra alle de årene vi satt i regjering. Politiet og justissektoren var et av satsingsområdene som i hvert eneste budsjett fikk tilført nye midler. Jeg tenker kanskje at Arbeiderpartiet også bør se litt i bakspeilet, for da vi overtok regjeringsansvaret for syv år siden, støtte vi på en justissektor med lange soningskøer. Og Arbeiderpartiets svar på å gjøre noe med det, var å slippe folk ut før endt soning. Vi gjorde noe med det, og fikk soningskøene ned.
Oi, oi – her måtte vi langt tilbake for å finne eit svar. Beklagar, eg meiner ikkje å le, men det blir nesten litt komisk, for spørsmålet mitt var eigentleg veldig enkelt. Vil Framstegspartiet stemme for forslaget vårt i dag om at dei mellombelse politistillingane blir gjorde permanente frå 2021? Ja eller nei. Meiner ein det er behov for 400 fleire stillingar òg i 2021, eller meiner ein det ikkje? I dag har ein ein gyllen anledning til å stemme for det. Framstegspartiet sa då dei sat i regjering, at det var historisk god bemanning i politiet. Så fort dei kom ut av regjering, var det ikkje så god bemanning i politiet. Makan til vingling. Ein kan rette opp det i dag ved å stemme for forslaget me har til votering.
Fremskrittspartiet vingler ikke i justispolitikken. Snarere tvert imot har vi hatt en rød tråd i alt vi har gjort, jeg vil kanskje si en blå tråd, for å styrke hele justissektoren, både kriminalomsorgen, domstolene og politiet. Det er ikke noe komisk ved det at jeg forteller om alt vi har gjort som har bidratt til en historisk styrking av politiet og politiets budsjetter gjennom flere år. Det ligger der som et grunnlag. Så har Fremskrittspartiet inngått en budsjettavtale med regjeringspartiene. Den stemmer vi for. Det betyr jo ikke at vi ikke kommer til å fortsette å styrke politiets rammer og budsjetter i årene som kommer. Snart kommer det et statsbudsjett som Fremskrittspartiet nok også skal sette sitt avtrykk på.
Eg har forståing for det, og for at ein inngår avtaler. Eg kan formulere meg på ein litt annan måte: Meiner Framstegspartiet at det er behov for dei stillingane? Kjem ein i så fall til å jobbe for å få det på plass i statsbudsjettet for 2021, i og med at Framstegspartiet truleg skal vere støttepartiet til regjeringa òg då?
Hvis spørsmålet handler om politiet og justissektoren er fullfinansiert og ikke kommer til å trenge mer penger i fremtiden, så er svaret på det nei. Selvsagt kommer vi til å trenge å tilføre mer ressurser også til politisektoren. Men i motsetning til Arbeiderpartiet er Fremskrittspartiet i stand til å finansiere disse tingene ved også å kutte på andre områder i statsbudsjettet. Arbeiderpartiets svar på det er alltid og utelukkende å skjerpe skattene for både vanlige folk og bedriftene. Det hørte vi også i replikkordskiftet som jeg nettopp hadde med representanten Gahr Støre – Arbeiderpartiets svar er alltid å stikke sugerøret ned i andre menneskers lommer for å finansiere valgløfter. Jeg tenker det er mulig å finne frem til en enighet mellom Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet også når det gjelder styrking av justissektoren, men jeg tror aldri at Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet kommer til å bli enige om hvordan vi skal finansiere det. Der Arbeiderpartiet skjerper skattene, leter Fremskrittspartiet etter effektive kutt i byråkrati og forvaltning.
Representanten Jensen sa at Fremskrittspartiet var åpen for justeringer i ordningen framover. Ett av de områdene der man nå gjør endringer i sammenlikning med de klare forutsetningene som Stortinget hadde da kompensasjonsordningen ble vedtatt, er knyttet til sesongbedrifter. Stortingets forutsetning var at det var bedrifter som har store deler av sin omsetning i en mindre periode av året. Så kom det en justering, der man også definerte sesongbedrifter til å være bedrifter som har hele eller deler av sin virksomhet utendørs, eller bedrifter i nær tilknytning til det. Hvordan mener man fra Fremskrittspartiets side det er fornuftig å lage en slik byråkratisk innretning på den ordningen, som gjør at det er mange virksomheter, bl.a. turisthotell, som havner på utsiden?
Gjennom alle de krisetiltak som har vært drøftet og vurdert og for så vidt behandlet av Stortinget, har Fremskrittspartiet hele veien vært opptatt av å løfte de utfordringene som ulike deler av reiselivsbedriftene våre har vært utsatt for. Og jeg mener vi gjennom de forhandlingene vi har gjennomført for revidert, har bidratt til en kraftig forbedring, hvor vi også peker på hva som må gjøres i tiden som ligger foran oss. Som jeg sa i mitt hovedinnlegg: Jeg tror ingen representant i denne sal bør være skråsikker på at de har den fullendte fasit på hva som må gjøres i den tiden som ligger foran oss. Jeg tror rett og slett vi skal være litt ydmyke for at vi ikke helt hva som kommer til å skje i tiden som kommer. Men vi må være i stand til å snu oss raskt rundt og få på plass forsterkede virkemidler når behovene melder seg. Og som representanten Gjelsvik kan jeg også forsikre om at jeg snakker med mange av disse bedriftene, får alle innspillene, og vi har prøvd å bidra til å gjøre kraftige forbedringer gjennom de forhandlingene vi har gjennomført.
Replikkordskiftet er omme.
I starten av koronakrisa hadde vi et viktig tverrpolitisk samarbeid om de økonomiske tiltakene. Stortingets styrke viste seg ved behandlingen av den første økonomiske krisepakka i mars. Forslaget fra regjeringen var ganske svakt, men et samlet storting gjorde en kraftig satsing mulig. Det er stortingspartienes fortjeneste at den første krisepakka kom så pass bra ut som det den gjorde. Så ser vi i ettertid at noen vedtak har blitt iverksatt. Andre vedtak har regjeringen fortsatt ikke fått helt på plass, og enkelte vedtak er åpenbart ikke gjennomført i tråd med Stortingets klare intensjoner. Etter to måneder med bredt samarbeid om den økonomiske krisepakka i Stortinget sa imidlertid regjeringen takk og farvel til den type samarbeid. Revidert nasjonalbudsjett og den tredje krisepakka førte motsetningene i norsk politikk tilbake. Høyre og støttepartiet Fremskrittspartiet var tilbake i partipolitikken og forhandlet fram et resultat seg imellom som mest bar preg av å være forberedelser til høyresidens valgkamp. Senterpartiet mener at det vi i dag behandler, ikke er tilstrekkelig verken i omfang eller i innretning. Tiltakene vil ikke være treffsikre og rettferdige for folk i hele landet. Det vil ikke være treffsikkert og rettferdig for næringsvirksomhet av alle typer og for små og store bedrifter. Vi mener at regjeringen i for liten grad tar inn over seg hvordan koronakrisa slår ut i ulike deler av landet. Risikoen er stor for at flere av tiltakene kan forsterke sosiale og geografiske forskjeller. Senterpartiet er av den oppfatning at det er i samarbeid mellom offentlig og privat initiativ at potensialet ligger for å styrke norsk næringsliv. Derfor er det skuffende at regjeringen ikke vil bruke kommunene som en motor for å øke aktiviteten lokalt. De kunne en ha gjort både gjennom kommunale investeringer og vedlikehold fordi det er gjennom den type investeringer og vedlikehold at en også vil treffe det lokale næringslivet, den lokale byggebransjen, de små entreprenørene og fagfolkene. I stedet er vi i en situasjon der en rekke kommuner nå forbereder seg på nedskjæringer. Da vil det være sånn at når de skal skjære ned den virksomheten de bør drive til vanlig, vil de heller ikke kunne være en motor i å få i gang aktivitet lokalt. Vi ser i det økonomiske opplegget som nå ligger her, at det er de store og ikke de små som prioriteres. Den lille entreprenøren i hjembygda mi detter fortsatt igjennom, mellom alle stoler, når det gjelder kompensasjonsordningen. Han har ingen oppdrag og står på bar bakke. Samtidig må han se på at statens penger går til kompensasjon for dem som står bak taxfreehandelen på Gardermoen. Nå ser vi også at det sies helt tydelig og klart fra høyresiden at offentlig sektor skal nedprioriteres. Det er det private som skal prioriteres. Men det kommer også til å ramme kommunene hardt og dermed de skolene, de barnehagene og den kommunale helsetjenesten som har stått stødig i stormen de siste månedene. Senterpartiet foreslår et opplegg som alene utgjør 4,4 mrd. kr mer enn regjeringen til kommunesektoren, både som kompensasjon og for å få i gang aktivitet. I starten av juni var over 10 pst. av arbeidsstyrken i Norge helt eller delvis arbeidsledig. Tilsvarende tall før stengingen i mars var 3,2 pst. Det er mange her i dag som har understreket alvoret i det. Det påhviler oss alle et stort ansvar for de mange som har mistet jobben, eller som er permittert som følge av koronakrisa. Det å få folk tilbake i arbeid så raskt som mulig er vesentlig. Vi har som samfunn ikke råd til den type arbeidsledighet som er i nærheten av det vi nå ser. Situasjonen framover er uviss. Vi må være forberedt på nye utbrudd av smitte. Samtidig må vi klare å håndtere situasjonen på en måte som blir forstått av dem det angår. Når det gjelder den økonomiske situasjonen, er Senterpartiet bekymret. Vi er bekymret for hva som skjer ut over sommeren når permitteringsordningene nærmer seg slutten, og vi er bekymret for at en ikke tar raske nok grep i forbindelse med aktivitet knyttet til særlige sektorer som kommunene, Forsvaret, verftene, vannkrafta og når det gjelder grønne investeringer.
Det vert replikkordskifte.
Jeg har lyst til å komme litt inn på samferdselssektoren. Senterpartiet var imot etablering av Nye Veier i sin tid. Det ble argumentert med at dette var en veldig byråkratisk ordning. Realiteten er vel at Nye Veier er en liten og effektiv utbyggingsorganisasjon. Nå har vi noen år med erfaring bak oss, og konklusjonen er vel ganske entydig. Selskapet bygger mer, helhetlig, raskere og til en lavere kostnad samlet. 19 av prosjektene er blitt bedre, og vi får mer igjen for hver krone som vi investerer. Nye Veier har også bidratt til et høyere aktivitetsnivå enn noen gang i norsk veibygging og til at flere prosjekt blir gjennomført raskere. Det vil være et viktig redskap ikke minst for å opprettholde et høyt aktivitetsnivå også i den tiden vi nå går inn i. Mitt spørsmål er: Er representanten Arnstad og Senterpartiet fremdeles er av den oppfatning at Nye Veier er en byråkratisk ordning, eller vil en være med og utvikle selskapet videre og sikre et fortsatt høyt aktivitetsnivå i norsk veibygging?
Samferdsel er viktig, og det blir en viktig del framover også for å få opp aktiviteten. Det kunne jeg ha snakket mye om. I stedet for å snakke om organisasjonsformer kunne jeg ha snakket om behovet for f.eks. å styrke fylkesveiene og fylkesveinettet som i dag er en tung bør for mange fylker, og som staten burde ha gått mye sterkere inn i. Men la oss snakke litt om organiseringen av samferdselssektoren. Jeg er av den oppfatning at både Nye Veier og Statens vegvesen gjør en bra jobb. Jeg syns heller ikke det er noen grunn til å snakke ned Statens vegvesen. De gjør en utmerket jobb mange plasser rundt omkring i landet. Så har de fått en konkurrent i Nye Veier. Nye Veier har mange av de samme fagfolkene, men det de har fått, er en annen forutsigbarhet for rammene enn det Statens vegvesen har. De har fått en konkurransefordel av politiske myndigheter i de arbeidet de gjør. Det at de gjør den jobben veldig bra mange plasser, det gjør de. Det er det ingenting å utsette på.
Det er betryggende å høre. Det betyr at vi kan ta sikte på at Nye Veier har en god framtid foran seg og kan være en god benchmark for det arbeidet som Statens vegvesen gjør. Jeg har lyst til å spørre om et mer konkret prosjekt. I går hadde vi en debatt om E18 Lysaker–Ramstadsletta. I den debatten ble det klart at Senterpartiet ikke støttet det prosjektet, for så vidt et prosjekt som representanten Arnstad, den gang som samferdselsminister, la fram i Nasjonal transportplan i 2013. Samtidig er vi opptatt av å opprettholde aktivitetsnivået i økonomien og legge til rette for sysselsetting. Jeg regner med at det er flere norske leverandører som nå vil være opptatt av at dette og andre samferdselsprosjekt kommer ut i markedet så snart som mulig. I sitt alternative budsjett kuttet Senterpartiet 400 mill. kr i bevilgningen til Fornebubanen. Vil Senterpartiet og representanten Arnstad vurdere å stemme for E18 Lysaker–Ramstadsletta senere i dag, slik at vi kan få fart på prosjektet med de positive ringvirkningene det har for aktivitet og sysselsetting?
Nei, det vil vi ikke gjøre. Det er en rein prioritering fra vår side. Prosjektet E18 vestover er et samfunnsøkonomisk svært ulønnsom prosjekt. Det er dessuten et meget kostbart prosjekt. Rundt omkring i dette landet har vi et fylkesveinett som er sørgelig forsømt, både i mitt og i representanten Ortens fylke. De trenger drahjelp for å få rustet opp det fylkesveinettet. Vi bør heller legge mer penger der og mindre penger på den typen prosjekt som E18 vestover.
Replikkordskiftet er omme.
Den første krisepakken Stortinget behandlet i vår, var en pakke som ikke i det hele tatt var tilpasset den situasjonen landet var havnet i, men Stortinget tok kontroll og sørget for at den ble mer kraftfull og sosial. Det har vært helt avgjørende for at vi har kommet oss gjennom de første månedene på en langt bedre måte enn det som ville vært tilfellet hvis pakken hadde blitt vedtatt sånn som den kom fra regjeringen. Hvorfor har det vært så viktig? Jo, fordi økonomiske kriser som den vi står oppe i nå, ofte fører til en eksplosjon i sosial ulikhet etterpå. Dessverre er vi med behandlingen av budsjettet og den tredje krisepakken i dag tilbake til normalen. Det er høyresiden som finner sammen i dette stortinget, og resultatet er at fint lite er gjort med regjeringens forslag som var tafatt, grått og usosialt: tafatt fordi det ikke er nok penger der det virkelig trengs en innsats for å få hjulene i gang og folk i arbeid, grått fordi den lenge varslede grønne krisepakken er puslete og utilstrekkelig, og usosialt fordi vi ser høyresidens sanne ansikt når de til og med i denne situasjonen velger å gi skattekutt til landets rikeste som vi vet ikke virker, istedenfor å prioritere de arbeidsløse, og at de velger å fortsette med en modell for støtte til bedriftene uten sosiale krav, f.eks. det som burde vært det mest åpenbare, nemlig at tar du imot statlig støtte, skal du ikke si opp arbeidsfolk. SVs alternativ er rettet inn mot å håndtere de ulike sidene ved den krisen vi står overfor nå. Vi foreslår 10 mrd. kr mer til kamp mot den økonomiske krisen for å få hjulene i gang gjennom en lang rekke motkonjunkturtiltak, 10 mrd. kr til å styrke velferden i kommunene og 10 mrd. kr til klima og grønn industri. Krisen er ikke over, derfor er det avgjørende at det skapes trygghet for arbeidsfolk, og at vi ruster oss for det som kan bli runder med masseoppsigelser til høsten hvis ikke politikken legges om. Derfor burde permitteringsperioden nå utvides til 52 uker, derfor er det feil å foreslå kutt i dagpengesatsene til høsten, og derfor er det også nødvendig å enda en gang påpeke hvor ille det er at regjeringen ikke klarte å komme med en nødløsning i løpet av våren for de mange permitterte som ventet på pengene sine. Vi har hatt en situasjon der arbeidsfolk i Norge i 2020 har manglet penger til mat på bordet. Vi foreslår en lang rekke tiltak for å få folk i arbeid: oppgradering av bygg, installasjon av solceller, satsing på jernbane, riksveier, fylkesveier, havner og gang- og sykkelveier, flomsikring og rassikring, bredbåndsutbygging, opprusting av vann og avløp og 3 mrd. kr til økt trygghet og inntektssikring for arbeidsfolk. Så foreslår SV at vi går i gang med det som må være det store prosjektet for Norge i 2020-årene: en gønn ny deal. Vi må motvirke denne krisen ved å forberede oss på den neste, som er klimakrisen. Arbeid og klima går hånd i hånd. Derfor foreslår vi et stort grønt investeringsprogram som kan sørge for at vi utvikler løsninger som gjør at utslippene går ned og teknologi verden trenger, og samtidig skaper muligheter for norsk industri: karbonfangst og -lagring, havvind, grønne prosjekter til verftsindustrien, hydrogen – listen er lang. Og så til slutt: Vi står overfor en mulig krise i velferden. Det kan ikke bli sånn at de som er avhengige av barnehager, skoler, eldreomsorg og de som jobber i kommunen, betaler prisen for krisen. Derfor må kommunene få et økonomisk løft nå og kompenseres for den svikten i inntekter de har. Vi ser akkurat nå – selv om det går litt opp og ned fra dag til dag – at det går riktig godt i aksjemarkedene. Sentralbankene i flere land har gått kraftig inn i finansmarkedene. De rike reddes alltid i kriser. Spørsmålet er om politikken vil stille opp for alle andre, og det vi foreslår i dag, er en krisepolitikk som er for de mange, ikke for de få på toppen.
Det vert replikkordskifte.
Jeg har lyst til å takke representanten for innlegget og spørre ham om noe som jeg vet ligger hans hjerte nært, nemlig klima. I budsjettmerknadene skriver Sosialistisk Venstreparti at det er behov for mer fornybar kraft-produksjon i Norge. Det SV viser til i merknaden, er oppgradering av eksisterende vannkraftverk. Kan representanten fortelle hvor mange nye TWh det vil gi oss, sammenliknet med hvor mange TWh vi trenger for å kunne elektrifisere alt det som vi her på Stortinget sammen er enige om at skal elektrifiseres?
Det er en stor diskusjon akkurat nå, hvor mye fornybar kraft en kan få fra ulike kilder. Jeg tror det er et av de områdene hvor det trengs at partiene kommer til en felles forståelse, sånn at vi også kan gjøre det som er en veldig viktig avveining, nemlig å forholde oss til de to miljøkrisene vi har på en gang. Vi trenger fornybar energi for å fase ut fossil energi og løse klimakrisen. Men vi står også i en annen miljøkrise knyttet til natur og artsmangfold. Derfor er det helt naturlig for et miljøparti også å stille krav til hvordan utbygging av fornybar energi foregår. Der ser jeg at regjeringen har kommet med noen kloke krav knyttet til vindkraft – en erkjennelse av at konfliktnivået rundt det må ned. Jeg regner med at det er det som ligger bak representanten Heggelunds spørsmål.
Det er ikke helt riktig at dette er en stor diskusjon. Representanten Lars Haltbrekken har stilt olje- og energiministeren spørsmål tidligere om hvor mange TWh en slik oppgradering vil utløse. Dette vet vi, og for å si det enkelt: Det vi da også vet, er at en slik oppgradering vil gi oss noe mer TWh, men ikke i nærheten av det vi trenger for å elektrifisere alt det vi er enige om at vi skal elektrifisere – ikke i nærheten. Det jeg ønsker å utfordre Sosialistisk Venstrepartis leder på da, er hva slags type ny fornybar produksjon er det han vil sette i gang for at vi skal kunne klare å elektrifisere alt det som vi er enige om at vi skal elektrifisere.
Det SV har lagt fram de siste ukene knyttet til Grønn ny deal, og som vi videre skal konkretisere i vårt program, mener jeg er det modigste og den mest omfattende politikkutviklingen i norsk politikk på en god stund, fordi det handler om å forene hensynet til arbeid og industriutvikling, behovet for å få utslippene ned og det å løse utfordringene vi har knyttet til natur og artsmangfold. Jeg vet at Høyre sjelden er så veldig opptatt av det siste, men vi er nødt til å ta hensyn til det også. Da må vi finne måter å skaffe fornybar energi på som gir industrielle muligheter, og samtidig lete etter det som gir minst mulig naturinngrep. Det er også en av grunnene til at SV ønsker en tung satsing på flytende havvind, som vi veldig gjerne imøteser at regjeringspartiene viser større entusiasme for å få framdrift i. Det er ikke uten naturkonflikt, men med mindre naturkonflikt og med svært store industrielle muligheter for Norge.
Da vil jeg følge opp dette med to spørsmål, for det er helt umulig nå å få klare svar fra SV om hva de faktisk mener om fornybar kraft-produksjon i Norge. Det ene spørsmålet er: Når representanten Lysbakken nevner flytende havvind – det er vi helt enig i at det skal satses på, og det gjør vi allerede – mener han, når han tar det som et eksempel, at den kraften skal tilbake på land og ikke brukes til å elektrifisere sokkelen og kanskje sendes sørover, som vil være en stor industrimulighet for Norge. Det er det ene. Det vil være helt nytt, helt nye takter fra SV som representanten Lysbakken legger opp til. Da blir det store og interessante debatter om det. Det er det ene spørsmålet: Skal den strømmen tilbake til land? Det andre spørsmålet er: Hvilken fornybar kraft-produksjon i tillegg til de få TWh-ene man kan få ved oppgradering av vannkraftverk, vil han ha på land? Hvor er han villig til å ha vind – hvis noe sted? Vil han ha nye vannkraftverk – hvis noe sted, i så fall hvor?
Motspørsmålet vil være om Høyre har en ferdig strategi for både hvor mye fornybar kraft vi trenger i et 10- eller 20-års perspektiv, og nøyaktig hvor det skal komme fra. Det tror jeg ikke Høyre har. Det er mye forlangt at alle andre skal ha det. Vi har klare prinsipper for hvordan vi ønsker å skaffe kraft. Vi er for fornybar kraft-utvikling. Vi er også opptatt av at det må ligge kriterier til grunn som tar vare på natur. Derfor har SV bidratt til utbygging av vindkraft på land. Vi har også vært mot prosjekter som åpenbart har for store kostnader naturmessig, eller f.eks. strider mot urfolks interesser. Jeg ser at regjeringen gir de samme signalene selv. Så da må representanten Heggelund forklare hvorfor olje- og energiministeren sa på radioen senest i dag morges at det vil bli mindre vindkraftutbygging på land.
Jeg har også et spørsmål om klima. De norske klimagassutslippene gikk ned 3,4 pst. i fjor. Det kom nye tall fra SSB i dag. Det er fjerde året på rad at vi reduserer utslippene. Norske byer der SV er med og styrer, sliter mer. Blant annet i Oslo gikk utslippene i 2018 opp. De er vel høyere nå enn de var i 2015. Da er mitt spørsmål: Hva er det vi gjør nasjonalt og med et borgerlig flertall som er riktig, og hva er det SV i byene gjør feil?
Det er jo litt originalt hvis Venstre skal ta æren for alt som skjer nasjonalt, men ikke ha noe ansvar for det som skjer i byene, hvor en ganske stor del av menneskene lever, og hvor utslippene foregår. Så jeg tenker nok at vi skal se disse tingene i sammenheng. Det er også sånn at regjeringspartiene skal være veldig forsiktige med å skryte for mye av disse utslippstallene, som dessverre fortsatt kommer dynket i en regnskogødeleggende palmeolje, som vi risikerer at bidrar til global utslippsøkning istedenfor til reduksjon. Når det gjelder den faktiske omleggingen av norsk økonomi til å bli en grønn fornybar økonomi og satsing på grønn industri, er det dessverre sånn at det er puslete. Se hvordan regjeringen nå har satset på store skattelettelser til oljeselskapene istedenfor en offensiv for grønn industri.
Replikkordskiftet er omme.
Vi har i dag kommet til siste dag i en sesjon helt utenom det vanlige. Det som fram til mars tegnet til å bli et mer normalt halvår, ble plutselig snudd på hodet. Viruspandemien har truffet mange hardt. Frykten for både egen helse og helsen til mennesker som står en nær, har vært tung å bære for mange. Usikkerheten knyttet til jobb og egen økonomi og ikke minst framtidsutsiktene har vært vanskelig. Vi skal heller ikke underslå at den sosiale distanseringen som har vært nødvendig av smittevernhensyn, har vært krevende for mange. Personer som i utgangspunktet sliter med psykiske plager, har vært spesielt hardt rammet i denne situasjonen. Dette må vi ta på største alvor i tiden framover. Regjeringens svar på virusutbruddet har vært strenge smitteverntiltak for å beskytte syke og gamle, ved å sette inn store ressurser på å behandle alle som blir syke. Det er en sterk solidarisk holdning, i tråd med Kristelig Folkepartis menneskeverdstanke om at alle mennesker har lik og ukrenkelig verdi. Smitteverntiltakene har likevel store kostnader, for både enkeltpersoner og bedrifter – det har vi også sett de siste månedene. Derfor ble det besluttet omfattende tiltak for å begrense skadevirkningene for norsk økonomi, bedrifter og arbeidsplasser. Målet har vært å gi trygghet og støtte til dem som trenger det. Derfor har satsingen på sårbare barn på 400 mill. kr og prioriteringen av sykehus og eldre vært viktige satsinger. Vi skal aldri glemme at det er de svakeste som blir hardest rammet i en slik situasjon. Krisen går nå over i en ny fase. Samfunnet åpnes gradvis opp, og vi skal få hjulene i gang igjen. Regjeringen har foreslått en rekke tiltak i RNB, og fase 3-proposisjonen som blir viktig i denne fasen. Dette skal bidra til å få flere i jobb – alle som kan jobbe, bør jobbe. Da må vi hindre at folk faller ut av arbeidslivet, og sørge for å hjelpe flere inn i jobb. Én gruppe vi vet ofte faller utenfor arbeidsmarkedet, er innvandrere, og i krisetider blir situasjonen enda vanskeligere for dem som sliter i utgangspunktet. Derfor prioriterer vi 260 mill. kr til økt innsats i introduksjonsprogrammet, 171 mill. kr til norskopplæring for voksne innvandrere, 25 mill. kr til å øke antall deltakere i Jobbsjansen, som er et tiltak for å få flere hjemmeværende kvinner med innvandrerbakgrunn i jobb, og 10 mill. kr til frivillige organisasjoner som arbeider med informasjonstiltak mot innvandrerbefolkningen i forbindelse med virusutbruddet. Mange er nå arbeidsledige eller permittert på grunn av koronakrisen. Tidligere kriser har lært oss at vi må tilby utdanning og skole for å hindre at folk blir stående varig utenfor arbeidslivet. Vi må sørge for at de som er ledige i dag, får den kompetansen som næringslivet etterspør i morgen. Kompetansehevende tiltak for arbeidstakere som trenger formell, oppdatert eller ny kompetanse er viktig for nettopp å motvirke utenforskap, inkludere flere og styrke omstillingsevnen i norsk økonomi. Kompetansekravene i arbeidslivet øker, og det vil være nyttig både for den enkelte og for samfunnet om personer som står uten jobb, kan bruke tiden til å skaffe seg økt kompetanse. Det er særlig viktig å heve kompetansen blant personer uten eller med lite formell utdanning. Med regjeringens forslag kan anslagsvis 2 500 personer i årets avgangskull få muligheten til å fullføre videregående opplæring høsten 2020. Anslagsvis 5 000 personer som nå er permittert, og ledige uten fullført videregående opplæring, får mulighet til å fullføre høsten 2020. I tillegg øker vi bevilgningen til lærlingtilskuddet med 170 mill. kr, slik at flere bedrifter vil ta inn lærlinger. Tiltakene i denne pakken er på om lag 1 mrd. kr. De økonomiske tiltakene i fase 1 og fase 2 har hatt som formål å holde bedrifter og arbeidsplasser flytende gjennom krisen. I fase 3 innfører vi tiltak som kan bidra til å få opp aktiviteten og få permitterte tilbake i jobb igjen. Til sammen foreslås det 6,4 mrd. kr til tiltak for å få i gang aktiviteten i byggebransjen, i kultur- og idrettsbransjen og i reiselivet. Dette er svært viktige tiltak å sette inn for å få arbeidsledige og permitterte tilbake i jobb. Jeg er glad for at denne kraftfulle pakken vil få flertall i Stortinget i dag. Dette er viktige virkemidler for alle som er hardt rammet av pandemien på ulike måter. Vi vil fortsatt måtte leve med konsekvensene, men det er viktig at vi nå begynner å få hjulene i gang igjen. Det tror vi de virkemidlene vi i dag skal vedta, vil bidra til.
Det vert replikkordskifte.
Reiselivsnæringen ble jo litt nevnt av representanten. Det er en næring som er preget av mye optimisme, og den er vel det motsatte av det man kan kalle en kravstor næring. Det er en reiselivsnæring som nå er i sin største krise noen gang, men man har alle muligheter til å lykkes dersom man klarer å bistå næringen gjennom krisen. Nå er landet vårt stengt ned for turister, og da er det ingen grunn til å holde åpent. Byen jeg bor i, Tromsø, er en hub for reiselivet i hele landsdelen. Der er 60 pst. i reiselivsnæringen nå permittert. Det er nesten 2 000 mennesker. Det er kjempealvorlig. På grunn av at man ikke ønsker å utvide permitteringsordningen, frykter de at de i slutten av juli må si opp mange. Mitt spørsmål er: Mener representanten Grøvan at regjeringen burde gi reiselivsnæringen de nødvendige signalene om at man må utvide permitteringsordningen?
Det er helt klart at både reiselivsnæringen og også andre næringer fortsatt sliter. Det ser vi. Heldigvis ser vi også at en del av hjulene begynner å komme i gang igjen. Flere kommer heldigvis tilbake i jobb, permitterte kan komme tilbake til jobben, og det blir færre oppsigelser og permitterte totalt sett. Det jeg tror er viktig nå, er at vi følger utviklingen nøye. Vi skal ikke være skråsikre i dag om hvilke tiltak som er de riktige og mest målrettede utover høsten og vinteren. Vi må lytte til næringen, og reiselivsnæringen er en viktig næring. Samtidig har vi erfaringer fra finanskrisen i 2009, hvor en utvidet permitteringsordningen til 52 uker, og hvor en også hadde noen negative erfaringer ved at dette ble en inneklemt posisjon. Jeg tror vi må være åpne for å kunne vurdere den typen tiltak uten å konkludere i dag.
Med all respekt å melde: Vi har cirka stengt ned landet vårt. Det kommer ikke turister til Norge. Da nytter det ikke å si at tiltak kanskje ikke treffer. Skal vi ha en reiselivsnæring etter krisen, må de ha hjelp over krisen, og da kommer de til å kunne ta seg opp igjen. Jeg var på besøk i Senja-regionen, som representanten jo kjenner veldig godt, i forrige uke. De er helt samstemte, som reiselivsnæringen også er, om at det viktigste nå er å sørge for at permitteringsordningen utvides, sånn at man slipper å si opp mange folk i slutten av juli. Det er et faktum. Jeg spør igjen: Er det ikke lurt å gi reiselivsnæringen dette ekstremt viktige signalet, sånn at næringen kan fortsette å vokse og være den fantastiske næringen den er?
Vi vil følge reiselivsnæringen veldig nøye, sammen med andre næringer som kan oppleve store problemer også videre utover. Samtidig ser vi at en del hjul begynner å komme i gang. Vi har ikke full oversikt. Jeg tror det er klokt at vi nå både lytter til næringen og vurderer de tiltakene som kan være mest mulig treffsikre. Å konkludere i dag, før vi har sett litt mer av utviklingen, tror jeg er litt for tidlig. Som sagt hadde vi noen erfaringer under finanskrisen i 2009, som representanten Myrseth sikkert husker, hvor en valgte å utvide permitteringsordningene. Erfaringene var ikke bare gode. Det var mennesker som faktisk ble stående utenfor arbeidslivet, som kunne ha kommet i jobb. Det er også erfaringer vi skal ta med oss når vi vurderer tiltakene framover.
Som sagt: Man kan ikke drive en næring uten å ha de viktigste kundene på plass. Det er bare ikke mulig. Man kan ikke ha hoteller åpne om det ikke er folk som vil bo på hotellene. Det er ikke sånn at de kan brukes til kurs og konferanser heller, for det er heller ikke lett å få til. Jeg hører hva representanten sier, men det er ikke sånn at det er for tidlig å konkludere – det er for sent. Vi er for sent ute når det gjelder denne næringen. Siden representanten ikke vil svare på det med permitteringsordningen, lurer jeg på hvilke tiltak representanten Grøvan mener er viktigst nå for å holde hjulene i gang for reiselivsnæringen.
Jeg tror det er mange tiltak som er viktige for å holde også denne næringen i gang. Jeg tror også vi vil se at dette med at nordmenn velger Norge som feriemål, kan gi noen positive effekter som vi ikke helt ser konsekvensene av i dag. Vi er klar over at det for en del næringer også har vært vanskelig at nedstengningen har skapt en uforutsigbar situasjon ved at utlendinger avbestiller sent, osv. Men nå synes jeg vi først og fremst skal lytte, vi skal se hvordan disse tingene utvikler seg, og vi må være forberedt på å kunne sette i verk nye tiltak hvis vi ser at dette går en vei vi ikke er tjent med, og som kan bety en for stor belastning for en sektor, som f.eks. reiselivsnæringen, som her trekkes fram.
Vi vet at mange familier med syke barn ikke får hjelpen de trenger. Kristelig Folkeparti vil bruke penger til ett hospice ett sted lengst sør i Norge. SV foreslår – sammen med Løvemammaene, som kjemper for sine syke barn – å bruke disse pengene til å etablere barnepalliasjonsteam i hele landet for å sikre at alvorlig syke barn og familiene deres får mer tid sammen. Hvorfor vil ikke Kristelig Folkeparti jobbe for og støtte SVs og Løvemammaenes forslag om å få 30 mill. kr til barnepalliasjonsteam i hele landet?
Jeg kjenner veldig godt både bakgrunnen og begrunnelsen for etableringen av barnepalliasjonssenteret i Kristiansand. Her ligger det veldig mye erfaring – erfaring som er kommet gjennom opplevelser med egne barn og nær familie, og som jeg tror vil kunne bety veldig mye for å bygge opp kompetanse vi trenger på dette området, for vi har ikke den typen sentre ellers i Norge. Dette betyr selvfølgelig ikke at vi ikke skal styrke helseforetakene med regionale barnepalliasjonsteam. Dette er en høyst prioritert oppgave for regjeringen, og vi ønsker å styrke helseforetakene over det ganske land. Når en velger å bruke 30 mill. kr til dette, skal det ikke gå utover satsingen ellers i helseforetakene. Dette kommer i tillegg. I tillegg har vi en søkbar post på samme beløp, som det også går an å bruke til samme formål, og som jeg tror vi skal få mye god erfaring og kunnskap på bakgrunn av.
Replikkordskiftet er omme.
Veien tilbake til hverdagen kommer til å bli lang, og den kommer til å kreve mye av oss som samfunn. Usikkerheten som er der, vil være der så lenge det er en risiko for smitte. I tillegg til det rammes vi nå hardt av et kraftig internasjonalt tilbakeslag og et fall i olje- og gassprisene. Det betyr at det fortsatt er behov for målrettede tiltak for å støtte både norske bedrifter og norske arbeidstakere. Jeg er glad for at flertallet har kommet til enighet om en ytterligere styrking av regjeringens foreslåtte tiltak. Nye tall fra juni viser at over 33 000 foretak hittil har benyttet seg av virkemiddelapparatet. Det er innvilget nesten 23 mrd. kr i lån og garantier og 7,4 mrd. kr i tilskudd. Tallene viser stor aktivitet i næringslivet med mange prosjekter som settes i gang, og at ordningene har vært relevante for veldig mange. Vi har hevet ambisjonsnivået i klimapolitikken, vi har iverksatt viktige tiltak som omstilling til et grønnere samfunn. Innovasjon og effektiv bruk av ressursene er helt avgjørende for å kunne oppnå en høyere og samtidig grønn økonomisk vekst. Sammen med tiltakene regjeringen foreslo i revidert nasjonalbudsjett, utgjør den foreslåtte satsingen på grønn vekst og omstilling over 4,5 mrd. kr, og målet vårt er å skape nye og grønne arbeidsplasser og få ned klimagassutslippene. Den grønne pakken er nesten utelukkende rettet mot privat næringsliv innenfor grønn skipsfart, havvind, hydrogen, batteriteknologi og sirkulærøkonomi. For mitt ansvarsområde vil jeg bl.a. trekke fram 1 mrd. kr over tre år som går til en ny ordning kalt grønn plattform. Det er en ordning som vil legge til rette for grønn vekst og et bærekraftig arbeidsliv. Satsingen på grønn skipsfart forsterkes gjennom en ny låneordning for flåtefornyelse og en kondemneringsordning for skip i nærskipsfarten. Flertallet er nå enige om å doble den foreslåtte lånerammen til 600 mill. kr. MAROFF-programmet i Forskningsrådet styrkes med 65 mill. kr og kapitaltilskudd i Nysnø klimainvesteringer i 2020 økes til 1 mrd. kr. Regjeringen har også foreslått 2 mrd. kr ekstra til Enova for å forsterke satsingen på teknologiutvikling i industrien og grønn omstilling. Flere har nevnt reiselivet i debatten her i dag, og reiselivsnæringen er fortsatt i en kritisk situasjon. Reiselivsbedriftene står foran en omstilling. Regjeringen foreslår flere tiltak som skal støtte reiselivet gjennom denne krisen, og tiltak som får folk tilbake i jobb er nå viktig. Vi foreslår 250 mill. kr til en tilskuddsordning for bedriftsutvikling i reiselivsnæringen. Sesongbedrifter som alpinanlegg og fornøyelsesparker ivaretas i en ny midlertidig ordning som bidrar med midler til å finansiere nødvendige lovpålagte vedlikeholdsutgifter. Det er det foreslått 250 mill. kr til. Regjeringen foreslo å opprette en låneordning for pakkereiserarrangører, men flertallet har nå blitt enige om å omgjøre 500 mill. kr av den foreslåtte låneordningen på 2 mrd. kr til en ny kontantstøtte- eller tilskuddsordning. Der jobber vi i departementet nå raskt for å få den godkjent av ESA. Eksportnæringene trenger kortsiktig finansiering. Regjeringen foreslår derfor å etablere en ny garantiordning for reforsikring av kredittforsikring. Ordningen skal bidra til risikoavlastning og staten vil dekke risiko for tap på inntil 20 mrd. kr. Vi jobber også med en eksporthandlingsplan for å hjelpe næringslivet til å få opp igjen eksporten både gjennom og ut av krisen. Både velferden vår og arbeidsplassene våre er avhengig av handel med andre land og eksport.
Det blir replikkordskifte.
Jeg er glad ministeren nevnte reiselivsnæringen, som vi nettopp også har drøftet. Reiselivsnæringen er virkelig i en krise, og reiselivsnæringen trenger at næringsministeren også begynner å være minister for reiselivet. Det har man dessverre sett altfor lite til i denne krisen. Man har valgt å stenge ned Norge for turisme. Det har vært nødvendige tiltak å innføre, men det har også hatt store konsekvenser for næringen. Det viktigste nå er å få næringen over kneika sånn at man faktisk kan begynne på nytt når dette er over. Da er det viktig med tiltak, som å forlenge permitteringsordningen, gjøre kompensasjonsordningen mer treffsikker, sørge for at man har tilstrekkelig med midler til markedsføring av Norge, at ordningen for reiselivsarrangørene treffer i større grad, og ikke minst at ordningen for sesongbedriftene treffer alle, for det er ikke en markedssvikt vi ser nå. Spørsmålet er: Hvorfor unnlater regjeringen å innføre de tiltakene vi vet vil funke for reiselivsnæringen?
Representanten har helt rett i at reiselivsnæringen er hardt rammet. Det er korona som gjør at det ikke er turister nå. Det er korona som gjør at det har vært helt nødvendig å stenge grensene. Det er også korona som gjør at vi nå forsiktig må starte opp igjen, for det er ikke til gagn for næringslivet, og heller ikke reiselivet, hvis vi åpner opp for mye for tidlig og må stenge ned igjen. Regjeringen har allerede gjort veldig mye for reiselivet. Vi har f.eks. kjøpt opp flyruter – og det er veldig viktig for den landsdelen som representanten representerer. Vi har forlenget kompensasjonsordningen. Vi har lagt til rette for lønnstilskudd for å gjøre det enklere og mer attraktivt å ta inn igjen arbeidstakere. Vi har gitt penger til Innovasjon Norge. Og vi følger med på reiselivet, for vi vet at det er den bransjen som møtte koronautfordringen først, og som er blant de bransjene som kommer til å slite med ettervirkningene lengst.
Det er ingen uenighet om at dette handler om korona. Det vi vi alle sammen er grunnen til at Norge – og verden – står oppe i den krisen vi gjør. Men når det gjelder reiselivet, viser f.eks. en medlemsundersøkelse gjort av Virke at 49 pst. av bedriftene tenker at de ikke kommer til å være oppe på normalt nivå igjen før tidligst høsten 2021. Det er regjeringens ansvar, i samarbeid med Stortinget, å komme med tiltak som gjør at næringen kommer over denne krisen, og det har man ikke i tilstrekkelig grad gjort. Man vet hva som trengs for at det skal funke, men det er tiltak som regjeringen sier nei til. Så jeg spør igjen: Hvorfor sier man nei til tiltak som næringen selv sier er helt avgjørende for å slippe f.eks. massekonkurser og oppsigelser i slutten av juli?
Reiselivet er en mangfoldig bransje som også rammes ulikt. En del av de tiltakene som de venter på og ønsker seg, kan vi ikke si noe om ennå. Det gjelder f.eks. konferansehotellene, som nå ikke kan ha flere enn 200 inne på konferanse. De håper, og det håper regjeringen også, at vi kan åpne opp for flere, men det må vi avvente og se hvordan smittesituasjonen er. Vi har styrket og forlenget permisjonsordningene. Samtidig er det en bransje vi har oppmerksomheten rettet mot, og det har også regjeringen sagt – at vi vil følge med på situasjonen gjennom sommeren og til høsten. Så per nå avviser vi ingenting. Vi sier tvert imot at dette er en av de bransjene som vi har spesiell oppmerksomhet rettet mot.
Det er ikke hver stortingssesjon man får gleden av å fordype seg i tivoli- eller taubaneloven, men denne sesjonen har vi fått den muligheten. Grunnen til det er at mange aktører som er underlagt disse lovene, som tivoli, alpinanlegg og andre, og som har måttet stenge ned, fortsatt har et til dels svært kostbart myndighetspålagt vedlikeholdsansvar og -behov. Dette har vi i fellesskap forsøkt å adressere, men jeg oppfatter likevel at det blant aktørene har spredt seg en viss usikkerhet om alle treffes godt nok gjennom de vedtak vi gjør her. Vil og kan statsråden sørge for at intensjonen oppnås, nemlig at disse bedriftene skal få støtte til den typen vedlikeholdsarbeid?
Jeg er veldig glad for at jeg får det spørsmålet, for det gir meg anledning til å gjøre Stortinget oppmerksom på en utfordring vi har støtt på, for nå som vi har begynt å jobbe med den ordningen, ser vi at hvis vi skal begrense det til det som i kompensasjonsordningen er definert som sesongbedrifter, altså de som har 80 pst. av omsetningen sin innenfor seks måneder, ser vi at ordningen kan falle litt skjevt ut og ramme litt vilkårlig. Vi er mer opptatt av å oppfylle det vi tror er intensjonen til Stortinget, og ønsker derfor å jobbe videre med den ordningen, men da med utgangspunkt i de bedriftene som er underlagt vedlikeholdsplikt i henhold til den nevnte tivoli- og taubaneloven. Så fra Næringsdepartementets og min side legger jeg til grunn at Stortinget synes det er greit, nettopp fordi det er det som vil imøtekomme intensjonen på best mulig måte.
Da vil jeg gjerne følge opp noe av det samme som representanten Bjørnstad tok opp. Det er jo en rekke virksomheter som er underlagt både tivoliloven og lov om taubaner. Når det gjelder tivoliloven, er ikke det bare fornøyelsesparker, men også de omreisende tivoliene. Jeg vil gjerne få avklart fra statsråden om det er slik å oppfatte at alle virksomheter som er omfattet av de lovene, også vil bli omfattet av denne vedlikeholdsordningen, og også om det gjelder lovpålagt vedlikehold som en har, knyttet til f.eks. kjøretøy, som er viktig for et omreisende tivoli, og ikke kun er knyttet til attraksjoner og anlegg.
Vi jobber nå med den ordningen. I disse dager går ting veldig fort, og vi ser at i diskusjonen ble dette knyttet veldig opp til den definisjonen som var for sesongbedrifter. Men etter hvert som vi har begynt å jobbe med den avgrensningen, for dette må jo være en ny ordning, ser vi at da treffer den litt skjevt. Så vi har ikke fullført arbeidet ennå. I stedet for å ta utgangspunkt i den delen av bransjen som har 80 pst. av omsetningen sin innenfor seks måneder, ønsker vi å ta utgangspunkt i de som har vedlikeholdsplikt i henhold til loven. Det er det som vil være vårt utgangspunkt når vi skal utforme ordningen og få den notifisert i ESA. Det betyr at det fortsatt er ting som vil falle utenfor, men vi mener at det i større grad vil ivareta Stortingets intensjon og falle litt mindre skjevt ut enn slik vi så hvis vi skulle tatt utgangspunkt i 80 pst. innenfor seks måneder.
Da tolker jeg det slik at alle virksomheter som omfattes av de lovene i utgangspunktet òg går inn under ordningene med å dekke vedlikehold. Likevel vil det bli en stor skjevhet mellom fornøyelsesparker som driver stasjonært, og omreisende tivoli som er innenfor samme bransje og er i konkurranse med dem, men som har en del andre lovpålagte myndighetsbestemte vedlikeholdskostnader og som må oppfylle krav, ikke minst til spesialkjøretøy som de bruker i sin virksomhet. Er det noe statsråden vurderer å se på, knyttet til enten den ordningen eller eventuelle andre støtteordninger?
Dette er en relativt snever ordning. Grunnen til at vi ønsker å se litt bredere på den, er fordi vi så at med utgangspunktet om 80 pst. innenfor seks måneder, trenger ett alpinanlegg gjerne støtte mens naboanlegget trenger ikke. Når vi nå tar utgangspunkt i hvem som har vedlikeholdsplikt i henhold til loven, er det helt rett som representanten sier, at det vil allikevel kunne medføre en skjevhet, eller at noen som synes at de burde fått, ikke får. Det å finne en perfekt ordning som omfatter alle, men avgrenser på en god måte, kan nok være utfordrende. Men vi følger med på situasjonen. Regjeringen har sagt hele veien at er det behov for justeringer, må vi være åpne for det og eventuelt komme tilbake igjen.
I vårt forslag legger vi inn masse mer penger til det statlige investeringsselskapet Nysnø enn det regjeringen gjør. I lag med omstillingsdyktige bedrifter og gründere mener vi Nysnø er en kjempeviktig aktør i arbeidet for å omstille norsk økonomi. Vi mener staten må ta mer styring over det grønne skiftet og satse på framtidsrettede næringstiltak, istedenfor tiltak som gjør oss enda mer oljeavhengig. Venstre skryter av å ville satse på grønn omstilling, men når Venstre kommer til forhandlingsbordet, ender det opp med mer skattelette til oljebransjen. Hvorfor er statsrådens lojalitet større til oljeindustrien enn til de mange grønne gründerne der ute?
La meg først begynne med oljepakken. Den viser på en veldig god måte hva Venstre klarer å få til sammen med Høyre og Kristelig Folkeparti: en god og balansert ordning, og det har vi lagt fram for Stortinget. Det viser òg at SV ikke klarer å få til det samme sammen med Arbeiderpartiet og endte opp med at SV forlot forhandlingsbordet, slik at vi ble stående igjen med et flertall som – jeg er helt enig – ga mer penger til oljebransjen enn det regjeringen og Venstre i utgangspunktet la opp til. Når det gjelder Nysnø, er jeg helt enig i at det er et kjempeviktig selskap, nettopp fordi de går inn med kapital i nye, grønne og spennende bedrifter og hjelper dem opp og fram, men allikevel med et forretningsmessig blikk. Jeg er veldig glad for at SV ser verdien av både Nysnø og det private næringsliv, men jeg minner om at SV løftet ikke én finger for å få opprettet Nysnø og ikke én finger for å få lokalisert det til Stavanger. Så den nyvunne entusiasmen for Nysnø er jeg glad for, men den må vi snakke mer om senere.
Da er replikkordskiftet omme.
Mens vi behandler denne saken, er fortsatt 300 000 helt eller delvis arbeidsledige. Da er det avgjørende at vi setter som vårt fremste mål å få flere i arbeid og sikre inntekten deres fram til de er tilbake i jobb. Da krisen rammet, var det bred enighet om de ekstraordinære tiltakene for arbeidsfolk. Det ble gitt økt kompensasjon til dem som mistet jobben. Kravene for å motta dagpenger ble senket, sånn at flere fikk dekket deler av inntekten de hadde mistet. Det ble fattet særskilte vedtak om tiltak for lærlinger, selvstendig næringsdrivende og frilansere. Nå er vi på vei ut av krisen, men vi er ikke ute av den. Arbeidsledigheten er fortsatt historisk høy, og den vil ikke være tilbake på et normalt nivå før dette året er omme. Det er grunnen til at Arbeiderpartiet er uenig med regjeringen når de allerede nå kutter de ekstraordinære tiltakene for kompensasjon til arbeidstakere før året er ute. Jeg er nok ikke den eneste i denne salen som har mottatt en rekke bekymringsmeldinger fra virksomheter og fagforeninger den siste tiden. Folk er redde for arbeidsplassene sine, for at de må legges ned og at gode kompetansemiljøer splittes opp. Slike miljøer kan raseres på kort tid, men det tar lang tid å bygge dem opp igjen. Det er ingen som ønsker at arbeidstakere skal gå permittert for lenge, men tilbakemeldingene fra industrien og fagforeningene er at for mange vil møte det alternativet at hvis vi ikke forlenger permitteringsperioden, vil oppsigelser være alternativet. Dersom det ikke kommer et klart signal om å forlenge permitteringsperioden nå, vil det bli mange arbeidsplasser landet over som blir møtt med oppsigelser til høsten. Folk trenger forutsigbarhet om hva reglene kommer til å være utover høsten. Derfor bevilger vi penger i det reviderte budsjettet for 2020, sånn at permitteringsordningen kan forlenges ut året. Folk venter fortsatt på dagpengene sine. Og før de har fått det, vedtar Stortinget nå i dag å kutte de ekstraordinære satsene. Jeg skulle ønske jeg hørte riktig da finansminister Sanner svarte representanten Kaski på at det bare var bedriftene det hadde vært kutt for. Men det er også kutt for dem som tjener 150 000 kr eller mindre. De mister dagpengene sine. De som har vært kort tid i arbeid, mister dagpengene sine fra 1. november. Det er også de med de aller laveste inntektene som kanskje bruker dagpengene sine for å få matbudsjettet til å gå opp eller for å kunne betale husleien, som rammes. Når regjeringen bruker 1,3 mrd. kr på å kutte i formuesskatten, som Fremskrittspartiet da støtter – da er det lett skjønne at partiene legger forskjellig betydning i frasen «for folk flest». Mange flere enn dem som har dagpenger, rammes av koronasituasjonen i Nav. Folk som er sykmeldte og har fått utsatt behandlingen sin, kan rette miste retten til sykepenger fordi sykepengeperioden går ut før en får behandling. Derfor legger vi inn flere midler til sykehusene, sånn at de kan øke behandlingskapasiteten. De som går på arbeidsavklaringspenger, har fått forlenget perioden de kan gå på arbeidsavklaringspenger til utgangen av oktober. Det er viktig at de som venter på å bli avklart, blir det, og for dem som skal bli det, må det være et tilbud om tiltaksplass. Derfor legger vi inn midler til en betydelig opptrapping på tiltaksbudsjettet til Nav, med 4 000 nye plasser i høst. På den måten frigjøres midler, sånn at de som Nav ikke klarer å avklare, kan få forlenget sin utbetaling. Til slutt vil jeg ta opp et forslag til behandling av representantforslaget, som er fremmet av representanten Moxnes om forskudd til arbeidsledige som ikke har fått penger de har rett på. Vi har ikke kunnet støtte den konkrete utformingen av forslaget, men vi er enig i intensjonen om at det er viktig å sørge for at folk ikke må bli stående å vente på dagpenger eller lønnskompensasjon som de har krav på. Derfor fremmer vi et forslag om at hvis dette ikke er i orden 1. juli, må statsråden finne en ordning så folk slipper å vente på pengene sine. Det er ikke bra at folk blir gående i flere måneder uten noen form for inntektssikring. Der har vi en utfordring om det gjelder en eller fem tusen. Det må finnes en ordning for det.
Jeg er veldig glad for at vi har kommet i havn med revidert nasjonalbudsjett og regjeringens tiltak for å ta Norge ut av koronakrisen. Målet med tiltakene som det nå er enighet om, er at det skal skapes mer, og flere skal inkluderes. Den situasjonen som Norge sto i før koronakrisen, med fallende oljeinntekter og færre i arbeidsfør alder, har ikke blitt mindre reell, men i tillegg må vi nå sørge for at de bedriftene som står hardt rammet tilbake etter nedstengingen, får nødvendig hjelp. At arbeidstakere sikres et nødvendig økonomisk sikkerhetsnett, er viktig. Videre skal vi gjennom en omstilling for en mer grønn utvikling, også i næringslivet. Så nå handler det om å få folk tilbake i arbeid igjen, sikre flere bein å stå på og sammen skape en grønn framtid. Vi vet at verdien av arbeid langt overstiger verdien av oljeformuen. De fleste skjønner at det er inntektene fra private arbeidsplasser som i stor grad finansierer vårt velferdssamfunn. Derfor må vi bidra til at offentlig sektor ikke eser ut på bekostning av private arbeidsplasser. Da trenger vi en god samhandling mellom offentlig og privat sektor, og at disse utfordrer hverandre. Det er ofte slik at privat sektor har gått foran i innovasjonen. De har også gått foran i inkluderingsdugnaden. De som kan jobbe, må få en mulighet til å komme inn på arbeidsmarkedet. Enigheten mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet vil bidra til at det nå skapes flere jobber i flere bransjer over hele landet. Morgendagens jobber vet vi ikke i dag hvordan er. Derfor må det satses på forskning og teknologiutvikling samt at det gis et kompetanseløft for dem som allerede står i jobb, til å klare å møte morgendagens jobb. Det er ingen som skal gå ut på dato i arbeidslivet. Uten private bedrifter som går med overskudd og betaler skatt, kunne ikke staten ha stilt opp på samme måte som den har gjort nå under koronakrisen. Vi skal legge til rette for at det lønner seg å satse, ansette og vokse, slik at de nye og grønne jobbene kommer i privat sektor. Havbruksnæringen er viktig for Norge. Den bidrar med betydelig verdiskaping og sysselsetting langs kysten og bidrar med viktige arbeidsplasser i Distrikts-Norge. Ikke minst bidrar næringen med store eksportinntekter. Dette er en av de næringene som har klart seg best under nedstengingen vi er gjennom. Det har lenge vært en diskusjon rundt ekstra skattlegging av næringen. Derfor er jeg veldig glad for at regjeringen la bort forslaget om grunnrenteskatt, samt at de kommunene som har lagt til rette for havbruk, skal få deler av inntektene – det har den ikke lagt bort, det har den videreført. For årene 2020 og 2021 vil kommunesektoren bli tilført 3,25 mrd. kr fra inntekter ved kapasitetsjusteringer. Fra 2022 vil kommunesektoren få ca. 500 mill. kr fra produksjonsavgiften samt 40 pst. av inntektene ved kapasitetsjusteringer. Det å få på plass en enighet rundt fordelingen av inntektene fra havbruk framover var viktig. Jeg er veldig glad for at man i forhandlingene nå på Stortinget har konkludert, og at fordelingen av inntektene mellom stat og de kommunene som har lagt til rette, er avklart. Næringen har ventet på denne avklaringen, for de sto klare med mange gryteklare prosjekter som krevde store investeringer, og da var forutsigbarheten rundt skattesystemet en viktig avklaring. I går hørte jeg om Mowi på Herøy på Helgeland, som har utvidet med ny filetlinje midt under koronakrisen. Det betyr flere arbeidsplasser ute på øya og gode muligheter for fortsatt verdiskaping. I Bindal holder SinkabergHansen på å bygge et svært smoltanlegg. Slike gode historier fra havbruksnæringen er det flere av, og dem trenger vi også i mange andre næringer framover. Det vi ikke trenger, er Arbeiderpartiets fortsatte uklarhet om hva de mener rundt havbruksskatten. Leser en pressemeldingen fra Arbeiderpartiet, er de ikke klare til å si noe om hvorvidt det er de kommunene som har lagt til rette for havbruk, som skal få inntektene. De sier imidlertid at de vil ha en gjennomgang av inntektssystemet for kommunene og derigjennom vurdere hvordan inntektene fra havbrukssektoren kommer til uttrykk i det kommunale inntektssystemet. Det kan bety å smøre inntektene tynt utover, i stedet for at dette går til de kommunene som har lagt til rette for havbruk.
La meg få begynne med å svare opp representanten Eigil Knutsens oppfordring fra tidligere i dag. For første gang på mine snart sju år i Stortinget kan jeg endelig bruke det forslitte parlamentariske uttrykket og faktisk mene det: Et godt budsjett har blitt bedre. Regjeringens forslag var et godt utgangspunkt, med mange både gode og viktige saker både når det gjelder revidert budsjett og fase 3-pakken. Det aller viktigste nå er å trygge folks arbeidsplasser og få flere ut i aktivitet igjen. Det har vært ledestjernen for Fremskrittspartiet når vi har forhandlet med regjeringspartiene om disse sakene. Selv om samfunnet er på vei tilbake mer og mer mot en slags normal, vil det ta lang tid før næringslivet er tilbake til der vi var før virusutbruddet. I noen sektorer og bransjer har vi ennå ikke engang sett virkningene av det – men det vil komme. Det har også vært viktig for oss å gi folk flest en håndsrekning i deres personlige økonomi i en ellers krevende tid. La meg ta to eksempler: Avgifter og bompenger, som rammer usosialt og skjevt. Derfor kutter vi bl.a. avgifter på alkoholfrie drikkevarer med 365 mill. kr ut året og forventer at regjeringen følger opp dette i budsjettet for neste år. 365 mill. kr høres kanskje lite ut, men på en flaske med brus på 1,5 liter utgjør det et sted mellom 2,50 kr og 3 kr. Alt hjelper på, ikke minst er det et bidrag for å få ned grensehandelen. Man antar at brus alene står for omtrent 11 pst. av svenskehandelen. Det setter norske arbeidsplasser i fare både i dagligvarehandelen og hos produsentene. Dette er en særlig håndsrekning til alle dem som jobber i bedrifter som Oskar Sylte, Aass Bryggeri, Hansa Borg, Telemark Kildevann og flere. Når det gjelder bompenger, nedbetaler vi en rekke prosjekter med en total ramme på nesten 750 mill. kr. Vi vet at det finnes familier som betaler titusenvis av kroner i året bare for å komme seg fram og tilbake til jobb. Legger man til annen transport, enten det er kjøring av barn hit og dit eller andre nødvendige ærend, blir regningen uforholdsmessig høy – som på Averøya, f.eks., som har en bommur mellom seg og Kristiansund. Jeg og Fremskrittspartiet skulle ha ønsket at alle som bor i områder med høy bombelastning, hadde fått den samme beskjeden: Nå river vi stasjonen din. Men det er vi dessverre alene om å mene. Derfor kommer vi til å fortsette denne kampen i forhandlingene om budsjettet for neste år også. De fem strekningene vi nå fjerner, er en start, ikke en slutt. Regjeringen fulgte i revidert budsjett opp Stortingets anmodningsvedtak om å komme tilbake med en sak om Havbruksfondets innretning og skattlegging av havbruksnæringen. Det gode i den oppfølgingen var at ideen om en grunnrenteskatt i næringen ble lagt bort til fordel for en produksjonsavgift på hver produserte kilo. Etter hvert har vel alle i Stortinget blitt tilhengere av en slik produksjonsavgift – noen mer entusiastiske enn andre, riktignok. La meg særlig få takke Sjømat Norge og næringen for deres konstruktive inngang i dette spørsmålet, som har gjort at et stort flertall kan slutte seg til dette. Kystkommunene og LO fortjener selvsagt også en takk. Det som ikke var bra i regjeringens forslag, og som nå er kraftig forbedret, var fordelingen mellom staten og kommunene som legger til rette for denne verdiskapingen. Med regjeringens forslag ville man fått en massiv forskyvning fra kystkommunene og til statskassen og Finansdepartementet. At Finansdepartementets embetsverk ønsker at alle verdens penger, iallfall Norges penger, helst bør innom departementet minst én gang, er godt kjent, men at partiene Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti ønsket det samme, var nytt for meg. Med regjeringens forslag ville kommunene i år og neste år fått 2 mrd. kr av en auksjonsrunde som sannsynligvis vil gi inntekter på et sted mellom 5 og 6 mrd. kr. Kommunene skulle altså ha sittet igjen med et sted mellom 30 og 40 pst. av de inntektene. Nå blir det kraftig forbedret, opp fra 2 mrd. kr til 3,25 mrd. kr. Regjeringen foreslo også at det i det nye systemet fra 2022 skulle bli slik at staten skulle ta 75 pst. av inntektene, mens kommunene skulle bli avspist med 25 pst. For Fremskrittspartiet er det et godt og viktig prinsipp at verdiene i størst mulig grad blir igjen der verdiene blir skapt, slik at de har kraftige insentiver til å tilrettelegge for videre vekst. Jeg skulle også ha nevnt den maritime pakken, gjengkriminalitetsbekjempelse i Oslo, satsingen på eldre og mange andre saker, for de har også bidratt til at et godt budsjett har blitt enda bedre.
Representantene må gjerne gjøre slik representanten Bjørnstad gjorde, nemlig stå klare til å holde innlegget ved siden av talerstolen. Da sparer vi mye gangtid i Stortinget. Det er mange på talerlisten i denne debatten.
For alle som jobber i helsetjenesten, har dette året vært helt utenom det vanlige. Det har det selvsagt vært for oss alle, men det har vært ekstra krevende for dem som har vært tettest på, de som har stått i lange og tunge vakter i både sykehus, sykehjem og andre kommunale helse- og omsorgstjenester. Mange har vært i nærkontakt med smitte og har måttet håndtere lokale utbrudd og pågående utbrudd samtidig som at mange ansatte ha vært i karantene. Det har gjort at det har vært tøft å stå i front. Det er utrolig viktig at vi ikke driver rovdrift på folkene våre i tiden som kommer. Derfor er en av Arbeiderpartiets hovedsatsinger i årets reviderte nasjonalbudsjett en tilleggsbevilgning på 500 mill. kr til kommunene, som kan brukes på mer smittevernutstyr, personell til testing og ikke minst bemanning i eldreomsorgen. Vi setter også av 40 mill. kr til heltidssatsinger i kommunene. Det er viktigere enn noen gang før at vi satser på hele, faste stillinger. Gjennom hele pandemien, og særlig i de første ukene, fikk vi mange rapporter om mangel på smittevernutstyr. Sykehusansatte oppfordret byggefirmaer til å donere masker og annet utstyr som kunne beskytte mot smitte. Da smitten var ute av kontroll, fikk man følelsen av at tilgangen på smittevernutstyr også var ute av kontroll. Som svar på spørsmål om lagerbeholdning av smittevernutstyr fra representanten Kjersti Toppe svarte helseministeren at Norges beholdning av munnbind ville holde i kun fire uker. Her er det avslørt en sårbarhet som vi må rette opp i. Det vil være både uklokt og usolidarisk om Norge skal basere seg på å få tak i smittevernutstyr når krisen først er et faktum. For det første kan dette føre til at Norge ikke får tak i det smittevernutstyret vi trenger. For det andre kan det bidra til å legge ytterligere press på prisene, slik at det blir enda vanskeligere å få ta i utstyr for de landene som har mindre kjøpekraft enn oss. Norge har nå fått kontroll på koronasmitten. For øyeblikket er det lite smitte i samfunnet, og mye av dagliglivet er kommet tilbake – kanskje litt for mye tilbake, kan man spørre seg når man observerer dagliglivet rundt oss. Vi må ikke glemme at det er mennesker som har hatt svært tøffe sykdomsforløp, og det er familier som har mistet sine nære og kjære – flere av dem har vært unge med forsørgeransvar. For noen av dem som har overlevd behandling på respirator, venter uker med rehabilitering. Vi vet ennå ikke helt hvilke senskader de overlevende vil ha på kort og lang sikt. For flere vil rehabilitering være nødvendig, og Arbeiderpartiet setter av 30 mill. kr ekstra til rehabilitering av covid-19-pasienter. Avslutningsvis vil jeg si noe om isolasjon og ensomhet. Mange har vært avskåret fra sine nærmeste over flere uker. Og de som har mistet sine nærmeste i denne tiden, har opplevd at de ikke fikk vært sammen så mye som de ønsket, den siste tiden. Begravelser har blitt gjennomført med bare et fåtall til stede. Eldre er i en dobbel risiko under en pandemi. De har større risiko for alvorlig sykdomsforløp om de blir smittet, og de bor i større grad alene enn den generelle befolkningen. Vi vet at ensomhet og utenforskap også har omfattende helsekonsekvenser. Som mange andre representanter har vært inne på i dag, er helse mer enn korona. Vi har sett at kreftbehandling og annen behandling har blitt utsatt, og det er det viktig at vi husker på nå – at helse har et bredt perspektiv. Pensjonistforbundet har sendt et viktig innspill med viktige tiltak for å møte sårbare eldres behov. De fortalte oss om mange henvendelser de fikk fra pensjonister som sliter med ensomhet og tunge tanker omkring sykdom, helse og sin livssituasjon, som ble ringt inn til Pensjonistforbundets bekymringstelefon. Mye av samværet de siste ukene og månedene vi har lagt bak oss, har blitt flyttet over på digitale plattformer. Det har gjort utenforskapet enda større for dem som ikke behersker digitale hjelpemidler. Arbeiderpartiet mener at det trengs både et digitaliseringsløft for å hindre ensomhet og et løft for psykisk helse. Vi setter derfor av ytterligere 190 mill. kr til disse to satsingene. Helt til slutt vil jeg takke kolleger i Stortinget for samarbeidet i denne spesielle sesjonen og ønske alle sammen en riktig god sommer, med minst én meters avstand.
Vi nærmer oss sommerferie for mange etter en spesiell og krevende tid. For oss som har fulgt utdanningsfeltet, med nedstenging og så gradvis gjenåpning av barnehager, skoler og universiteter, har det vært en spesiell opplevelse som har krevd mye av både den enkelte lærer, skoleleder og ikke minst også skoleeier. Men også fra storting og regjering sin side har det krevende å følge opp med midler, forskrifter og tilpasninger som har vært helt nødvendig for å få hverdagen og undervisningen til å gå opp. Jeg vil derfor starte med å takke alle i utdanningssektoren for den jobben de har gjort for å gi ungene og ungdommene våre påfyll og oppfølging i en usikker tid, og takke for at man har kastet seg rundt for å gi flest mulig et best mulig tilbud. Samtidig vet vi at det ikke har vært like enkelt, og vi må erkjenne at selv om det har vært bra mange steder, er det også mange som ikke har fått den oppfølgingen de burde ha fått. Jeg vil derfor understreke hvor viktig det er at vi nå, på vei inn i sommeren, ikke bare følger de skjerpede smittevernreglene, men at vi også er fremst i skoene for å gi alle i utdanningssektoren – fra barn til voksne – et godt og tilrettelagt opplegg som gjør at man kan ta igjen det tapte, og at man ikke blir hengende for langt etter. Det er viktig, særlig for de ungene som har de største behovene for tett oppfølging. Fra regjering og storting har vi gitt mer ressurser og bidratt med tilrettelegging for at vi best mulig skal lykkes med dette. Til høsten starter fagfornyelsen, og vi fortsetter arbeidet med å sette i verk tiltak fra den store satsingen vår på tidlig innsats. Målet er klart: Flest mulig av våre barn og unge skal føle mestring og læringsglede, flere skal fullføre og bestå, og flere skal være godt forberedt til framtidens arbeidsmarked. Derfor er det at vi nå styrker tiltak mot nettopp sårbare barn med 400 mill. kr. Når arbeidsledigheten er høy må vi derfor i tiden framover gjøre mye for å sette vårt næringsliv i stand til å komme styrket ut av krisen. Deler av løsningen ligger i regjeringens utdanningsløft, som vil motvirke utenforskap og bidra til at flere kan få fylt på med viktig utdanning i denne tiden. Sammen med borgerlig side leverer Høyre 5 500 studieplasser innen høyere utdanning. Det er et solid løft og vil bety mye for mange. 4 000 går til universiteter og høyskoler og 1 500 går til landets fagskoler. På toppen kommer det godt over 40 mill. kr som skal bidra til flere fleksible og desentraliserte utdanningstilbud. Dette er særlig viktig for å gi hele landet og folk i alle livssituasjoner tilgang til utdanning og bidra til at flere kan delta i utdanningsløftet. Den store økningen innen studieplasser medfører at behovet for flere stipendiater også øker. For at studentveksten ikke skal gå ut over kvaliteten og den langsiktige forskningsaktiviteten, legger vi derfor også inn 250 nye rekrutteringsstillinger, som vil bidra til både å bygge fagmiljøer og styrke satsingen på forskningsbasert utdanning. Koronakrisen har vist hvor nødvendig det er at elever, lærere og hele utdanningssektoren har god nok digital kompetanse. Overgangen til hjemmeundervisning har krevd en rask omstilling av skolene og undervisningsstedene. Mange har vært flinke, men det er stor forskjell på hvor godt man har vært rustet, når det både gjelder infrastrukturen, utstyret og ikke minst kompetansen. Når det nå legges inn 8 mill. kr til å støtte bedre hjemmeundervisning og 60 mill. kr til innkjøp av digitale læremidler, er det nettopp for å bygge videre på de erfaringene vi nå har gjort oss, og ikke minst sørge for at skolene er bedre rustet med den digitale kompetansen som kreves framover. Det er svært gledelig å se at politikken de siste årene har virket på utdanningsfeltet. Elevene lærer stadig mer, flere fullfører, flere består, flere går ut i lære og får fagbrev, flere tar høyere utdanning, og flere forsker. Nylig fikk vi altså tall som viser at vi igjen slår rekord i forskningsmidler gjennom EU. Norske forskningsmiljø bygger internasjonale nettverk, styrker sin posisjon og bidrar til at Norge får flere bein å stå på, nemlig nye muligheter for næringsutvikling. Nylig fikk vi også tall som viser at fraværsgrensen har fungert veldig godt, med 27 pst. nedgang i fraværet og flere elever som har fått et bedre faglig utgangspunkt for videre skolegang. Vi kan altså slå fast at vi er på rett vei, men det gjenstår en krevende periode. Da er det viktig at barnehager, skoler, ja, hele Utdannings-Norge strekker seg langt, sånn at det ikke blir for mange av dem som trenger oppfølging og hjelp aller mest, som blir hengende etter. Høyre og regjeringens mål er at vi skal klare å komme styrket ut av krisen. Da er vår satsing på barn, ungdom og utdanningsløftet et riktig skritt på veien.
Det er Stortinget og regjeringen som legger rammene for utvikling av tjenestetilbudet til kommunene. Hvis vi ser kommuneøkonomien i fjor, i år og neste år i sammenheng, er stortingsflertallets bidrag til sterkere velferd i kommunene ganske dårlig. Det økonomiske opplegget for kommunesektoren for inneværende år er det dårligste som har blitt presentert de siste 15 årene. Det varslede økonomiske opplegget for neste år i kommuneproposisjonen vil fortsette den samme kursen. Det gir ikke rom for utvikling og vekst i sektoren. Det som er tilfellet, er at mange kommuner har gått med overskudd de siste årene, og dermed er det heldigvis svært få kommuner i ROBEK. Det gleder vi oss over alle sammen. Men det skyldes ikke regjeringens politikk, for regjeringen har ikke forutsett de merinntektene som kommunene har fått. Det er ekstraordinære engangsinntekter, merinntekter i skatt som følge av skattetilpasning, det er konsesjonsavgifter, det er lavere utgifter til demografi enn forutsatt og det er lavere pensjonsutgifter enn forutsatt som er grunnen – penger som regjeringen ikke har forutsatt at kommunene skulle ha fått og ikke ha planlagt for. Problemet for dem som sitter ute i kommunestyrene, og som skal ta vare på dette velferdstilbudet, er at de ikke kan planlegge drift av barnehager, rekruttere lærere eller iverksette aktivitetstiltak for ensomme eldre, med penger du ikke vet du har. Ikke bare er det vanskelig å basere seg på det, det er faktisk direkte ulovlig, fordi kommuneloven krever balanse i budsjettet – en realistisk budsjettering. I onsdagens debatt om kommuneproposisjonen hevdet statsråd Astrup at kommunene ved inngangen til året hadde et godt utgangspunkt og et fundament som gjør det lettere for dem å komme seg gjennom koronakrisen, nettopp på bakgrunn av den påstått gode økonomien. Det bildet framkom ikke da fasiten på kommuneøkonomien ble lagt fram av Statistisk sentralbyrå på mandag. KOSTRA-tallene viser et samlet netto driftsresultat i prosent av brutto driftsinntekter på 1,9 i 2019. Det er en nedgang fra 2018, da andelen lå på 2,6 pst. Siden 2016 er overskuddet blitt mer enn halvert. Driftsresultatet i kommunesektoren er nå lavere enn hva Teknisk beregningsutvalg anbefaler. Likevel fortsetter representanter for regjeringspartiene å hevde at kommuneøkonomien er bedre enn noen gang. Det er ikke riktig. Kommunal Rapport beskriver det godt: «Tallenes tale er så klar den kan bli. Astrup bommer med sin virkelighetsbeskrivelse. Svært få kommuner kjenner seg igjen i den. Da blir den heller ikke troverdig.» Siden mars har det hersket betydelig usikkerhet om hvordan kommunene skal bli kompensert for bortfall av inntekter og økte utgifter som følge av covid-19-utbruddet. Kommunesektoren har vært tydelig på at de har klare rammer for det arbeidet som nå pågår med revidering av kommunalbudsjettene. Dessverre har for mange opplevd at det ikke har kommet gode nok avklaringer. For Arbeiderpartiet har det vært viktig å gi lokale folkevalgte den nødvendige tryggheten. Derfor foreslår vi også om lag 7 mrd. kr mer enn regjeringen til sektoren for å oppnå disse formålene i revidert nasjonalbudsjett, og vi er klar til å bevilge ytterligere midler hvis det er nødvendig når vi har et sikret grunnlag. Jeg vil også benytte anledningen til å nevne at vi i debatten på onsdag om kommuneproposisjonen for 2021 fikk en viktig avklaring fra statsråd Astrup. Et eventuelt bortfall av skatteinntekter for kommunesektoren vil bli kompensert ut fra anslaget i regjeringens forslag til statsbudsjett for 2020. Det mener jeg gir kommunene trygghet for at det skatteanslaget som de har brukt til å planlegge dette året med, fortsatt gjelder. Det er bra, og det bidrar il å redusere den usikkerheten som har hersket i sektoren. Regjeringen har også et ansvar for å finne ut med sektoren hvilke merutgifter man skal dekke som følge av virusutbruddet. 358 kommuner og 11 fylker vil ha hver sin regning. Arbeiderpartiet forventer at regjeringen nå stiller opp for kommunene, som de har sagt, og dekker disse utgiftene. Så får regjeringen ta ansvaret for å finne en hensiktsmessig, rettferdig og effektiv måte å gjøre det på. Det er de sterke fellesskapene omkring i små og store kommuner som er grunnlaget for velferden i Norge. Det å sikre likeverdige muligheter er en sentral oppgave for Stortinget og regjeringen. Det er barn som skal gå i skole og barnehage, det er eldre på sykehjem som trenger hjelp slik at de kan få en verdig alderdom, det er nybakte foreldre på helsestasjonen og det er næringsliv og innbyggere som vil utvikle lokalsamfunn. I fjor var det kommune- og fylkestingsvalg. Tusenvis av nye og gamle folkevalgte gikk til oppgaven med store forventninger og ambisjoner. Dessverre opplevde altfor mange av dem å få for trange rammer, for smale rammer til å utvikle sterkere og bedre lokalsamfunn for sine innbyggere. Det er bakgrunnen for at Arbeiderpartiet er villig til å stille opp. Vi bevilger mer penger enn regjeringen til dette utviklingsarbeidet, fordi vi har større ambisjoner for fellesskapet.
Vi står nå midt i det mest alvorlige sjokket norsk økonomi har opplevd i etterkrigstiden, og rekordmange står utenfor arbeidslivet. Å være uten arbeid skaper forskjeller. Langvarig utenforskap er ødeleggende, både for den enkelte og for samfunnet. Inkluderingsdugnaden er derfor et av våre viktigste prosjekt. Det handler om at hver og en av oss skal få muligheten til å være i et fellesskap, hvor man kan mestre og være i aktivitet. Det betyr noe for den som får delta. Det gir tilhørighet, og det gir mening i hverdagen. Noe av det verste som kan skje med et menneske, er at det havner i en sofa og blir værende der. Vi vil alle høre til et sted. Men jeg er bekymret for dem som faller utenfor. Når jeg treffer ungdom og andre som har falt utenfor systemene, slår det meg at de føler seg så annerledes. Mange tror at personer som deg og meg går rundt uten bekymringer i livet. De tror at livet kommer ferdig pakket. Sannheten er at livet ikke er en skyfri himmel hvor solen alltid skinner. Livet må erfares. Det går opp og ned. Det viktigste er å holde seg i aktivitet. Det handler om en mulighet til å mestre livet. For hvem har klart for seg hva de vil bli når de blir store? Jeg vet det fortsatt ikke. Ungdom har gjennom generasjoner blitt tørre bak ørene ute på sjøen. Nå har Windjammer fått en renessanse, og skoleskipet «Christian Radich» er igjen ute på tokt. Ungdom som er falt ut av skolen, eller står i fare for å falle ut, får en ny sjanse. De møter kreftene på havet og lærer seg å mestre livet sammen med andre ungdommer og mannskapet på seilskuta. Gjennom flere uker får de prøve seg som kokker, maskinister og tømrere. For første gang har jeg begynt å spise middag sammen med familien, det gjorde jeg ikke før, sier en av ungdommene i evalueringen av prosjektet. Mestringsfølelse, vennskap, rutiner, sier en annen. Det er de små tingene i livet, men allikevel så viktige. Initiativtakerne bak prosjektet Windjammer sier det enkelt. Ikke sitt fast på land når det finnes et hav av muligheter. Inkluderingsdugnaden handler om muligheter. Det handler om dem som gir mulighetene, og dem som får dem. Det er historiefortellinger som ofte begynner med enkeltpersoner. Renate Thunem er en av disse. Renate var uføretrygdet og sengeliggende da hun etablerte et malerfirma for ti år siden. Mange trenger å ha en jobb, men passer ikke inn i rammene og reglene allesteder. Renate gir dem en sjanse. Alle trenger å bli sett, sier hun. Linda Øye har også skapt sin egen arbeidsplass. Linda var tvangsinnlagt i ni år, og bruker i dag egne erfaringer til å hjelpe ungdom som sliter. Hun snakker om å gå fra offerrollen til krigerrollen. Hun hjelper den enkelte å komme fram og finne sine egne drømmer. Sakte men sikkert skreller hun løken, lag for lag. Hun får fram nyansene. Linda kan se at en ungdom som er skolelei og har dårlig døgnrytme, kanskje bare mangler følelsen av helg. De som står utenfor arbeidslivet, har ikke helg. De mangler de rammene og referansene som jobben gir. Umid Shamairzaev har skapt dette rammeverket, som bakerisjef hos Brustadbakeren. Umid kom til Norge for ti år siden og opplevde å stå uten arbeid, uten å kunne språket og uten et nært nettverk. Jobben Umid fikk, endret livet hans. Nå ønsker han å gi andre den samme muligheten. Språk og nettverk er nøkkelen til suksessen, sier han. Renate, Linda og Umid er viktige brikker i inkluderingsdugnaden. De ser folk og gir dem en sjanse. Det er verdien av arbeid. For samfunnet er det god samfunnsøkonomi. For den enkelte er det snakk om livskvalitet. Derfor er det så viktig at inkluderingsdugnaden fortsetter med full kraft. Derfor er det så viktig at vi ikke gir opp folk og at vi stiller krav til at de som kan jobbe, skal jobbe. Derfor er det så viktig at staten går foran og ansetter flere med hull i cv-en. Derfor er det så viktig at vi har opprettet flere plasser med varig tilrettelagt arbeid og satset på lønnstilskudd. Og derfor er det så viktig at vi får flere arbeidsgivere som går foran og skaper arbeidsplasser. Verdien av arbeid er velferd. Det er sånn vi skaper mer og inkluderer flere.
De talere som heretter får ordet, har en taletid på inntil 3 minutter.
Vi må gjera alt vi kan for å forhindra at ledigheita bit seg fast på eit høgt nivå. Då hjelper det faktisk ikkje med kutt i formuesskatten. Det skapar ikkje arbeidsplassar. Det trengst kraftfulle tiltak for å hindra at permitteringar vert til oppseiingar og varig utanforskap. No føreslår vi vidare ei redningspakke for arbeidsfolk på 3,7 mrd. kr i Arbeidarpartiet. I denne pakka utvidar vi permitteringsperioden ut året for å sikra at permitteringar ikkje vert til oppseiingar. Og vi har ei betydeleg satsing på kompetanse, og vi aukar også fagforeningsfrådraget. Arbeidarpartiet har òg gode og verknadsfulle tiltak for bedriftene våre og føreslår endringar i kompensasjonsordninga som gjer at reiselivet, sesongbedriftene og småbedriftene også får hjelp til å koma seg gjennom denne krisa. Det er vanskeleg å forstå Høgre-regjeringa si motvilje mot å sikra den kraftforedlande industrien i heile landet langsiktige, likeverdige konkurransevilkår med resten av Europa. Tyskland og Frankrike har framleis inntil 90 pst. reduksjon i nettprisen for denne industrien. I Noreg er dette nå nede i 60 pst. Dette er svært konkurransevridande. Investeringane uteblir i Noreg. Andre bedrifter får kompensasjonsordningar. Samtidig vert den kraftforedlande industrien pålagt millionpåslag på straumrekninga si. Kvifor vil ikkje regjeringa og Framstegspartiet ha grøn norsk industri, bygd på norsk fornybar vasskraft? Og kvifor skjer det ikkje noko for å få fart på opprustinga av vasskraftverka våre? Meir fornybar energi for allereie utbygd vasskraft er positivt både for klima og naturmiljøet samt for sysselsetting og verdiskaping i heile Noreg. Alle parti seier dei er for dette. Dei fleste har det til og med programfesta – og då må dei òg stemma for eit slikt forslag. Forslaget vårt er veldig enkelt: å endra innretninga på grunnrenteskatten, setja nivået på risikopåslaget slik at normalavkastninga vert skjerma og superprofitten vert skattlagd. Mange større bedrifter er i ein krevjande likviditetssituasjon etter korona. Høgare støtteandel også for store bedrifter er nødvendig for å få til større strategiske satsingar, f.eks. i miljøteknologiordninga i Innovasjon Noreg. Og det må setjast i verk strakstiltak for å oppretthalda forskings- og innovasjonsaktiviteten i pågåande forskings- og innovasjonsprosjekt.
Noe av det mest vellykkede vi gjorde etter finanskrisen i perioden 2005–2009, var å bruke kommunene aktivt i motkonjunkturpolitikk. Det var ubyråkratisk, det var enkelt og man fikk store og små prosjekter rundt omkring i hele Norge som skapte aktivitet for anleggsbransje, snekkere og andre. Stortinget vedtok tidligere i vår at vi skulle bruke minst 4 mrd. kr på det, men av en eller annen grunn ønsket ikke regjeringen å følge det opp, og det kom bare 2,5 mrd. kr til kommunene. Mange av kommunene har så stor usikkerhet rundt sin økonomi, at i stedet for å satse, i stedet for å vedlikeholde, i stedet for å sette i gang veiprosjekter og gjøre andre små tiltak, bremses det. Det er sterkt i strid med det Stortinget egentlig ønsket, og jeg mener at der har Høyre-regjeringen gjort en grov feilvurdering, med hjelp av støttepartiet, Fremskrittspartiet. Det er noe jeg har lyst til å si i denne debatten, for i debatten etter pakken for verftsindustrien – det var om olje- og gassindustrien – har det kommet en del innlegg. Det var snakk om at det var veldig økonomisk uansvarlig og uforståelig det Stortinget gjør for olje- og gassindustrien, at det er en slags subsidiering av en næring. Vi må i hvert fall være ærlige om hva dette handler om, om hvor stor betydning norsk olje- og gassnæring faktisk har, og hvilke verdier den næringen gir til oss alle. Jeg vil illustrere det, for det er ingen av partiene her i huset som har kritisert den pakken, som har ønsket å bruke mindre oljepenger. Jeg vil bare illustrere på årets budsjett hvor mye oljepenger vi bruker: Hele Norges forsvar finansieres med oljepenger – 61 mrd. kr. Alle våre universitet og høyskoler finansierer vi med oljepenger – 39,6 mrd. kr. Hele budsjettet til politi og påtalemyndighet finansieres slik – 22 mrd. kr. All utbygging og vedlikehold av vei og jernbane i Norge finansieres slik – 63,5 mrd. kr. Fortsatt har vi ikke nevnt alle oljepengene vi har brukt. Det finansierer barnetrygden – 16,5 mrd. kr. I tillegg finansierer oljepengene barnevern, jordbruk, redningstjeneste og domstoler med 34 mrd. kr og alle de tiltakspakkene vi har kommet med – 484 mrd. kr. Diskusjonen om at det er en stor subsidiering av olje- og gassnæringen er fullstendig feilslått. Det er takket være olje- og gassnæringen at vi har mulighet til å gjøre de tiltakene vi faktisk gjør. Jeg ser også mange dilemmaer om vi ikke klarer å omstille, om vi ikke klarer å få ned norske klimagassutslipp, men også der ligger noen av de store mulighetene nettopp i olje- og gassnæringen. De som er frimodige nok til å si at vi driver og gir en redningspakke for en ulønnsom næring, må lese budsjettallene, for det er ingen annen næring som er mer lønnsom for det norske samfunnet enn olje- og gassnæringen. Equinor alene har hatt større innbetalinger til fellesskapet enn all annen industri i Norge – det ene selskapet som har betalt inn mer i alle år enn all annen industri. Det kan man like eller mislike, men det er et faktum. Da må vi også være takknemlig for at vi har den næringen som finansierer de satsingene vi alle er så opptatt av.
Vi er alle enige om at det viktigste nå er å få permitterte og ledige i jobb igjen. Det er viktig. Varer den skyhøye ledigheten lenge, blir det mye vanskeligere å slå den tilbake. Derfor er det så sentralt i Arbeiderpartiets forslag her i dag – trygghet for jobb og helse og å sikre små forskjeller mellom folk. Det siste har ingen av høyrepartienes hovedtalere nevnt overhodet i debatten i dag, og ikke har det vært et poeng i krisepakkene. Svaret fra høyresiden er standardmessig at det viktigste for små forskjeller er å få folk i jobb. Ja, det riktig – jobb er et viktig fundament. Men det er ikke nok for at forskjellene i samfunnet skal være små. Det handler også om skattepolitikk, avgiftspolitikk og inntektspolitikk. Det er her høyresiden lukker øynene, for skattepolitikken denne regjeringen har ført, har økt forskjellene, ikke redusert dem. Og jammen kom de med nye kutt i formuesskatten denne gangen også. Trepartssamarbeidet er en annen viktig forutsetning. Det har vært uvurderlig ved tidligere økonomiske kriser. Det er noen av oss som husker hvordan solidaritetsalternativet fikk landet på rett kjøl igjen etter at Willoch-regjeringen kjørte økonomien i grøfta på 1980-tallet. En regjering har et særlig ansvar for å støtte opp under dette arbeidet, men denne regjeringen tok seg ikke engang bryet med å snakke med arbeidstakernes organisasjoner i forkant av den første krisepakken – bare arbeidsgiverne. Det er kanskje ikke så overraskende fra en regjering som i styringsgrunnlaget anerkjenner det uorganiserte arbeidsliv – ikke overraskende, men særdeles skadelig. Noe av det viktigste den økonomiske politikk skal bidra til, er et samfunn hvor forskjellene mellom folk er små og folks muligheter er store. Det er særlig viktig i krisetider. Derfor har Arbeiderpartiet gjennom hele krisehåndteringen lagt vekt på at det ikke skal bli slik at kostnadene ved krisen skal alle ta, mens de økonomiske gevinstene kan gå til noen få. Derfor har vi ønsket å forhindre at støtten til bedriftene skulle sildre ut i større lederbonuser og utbytter mens de mottar støtte, men det ville høyresiden ikke være med på. Slik kunne vi møtt krisen med solidaritet, samtidig som vi stopper fallet i økonomien og la grunnlaget for at vi raskt kunne hente oss tilbake. Da samfunnet stengte ned, ble mer enn 300 000 permittert. Selv om en del nå heldigvis er tilbake i jobb, vil ledigheten være usedvanlig høy også neste år. Norges Bank anslår 3,8 pst. Dette er ikke over. Dette vil fortsatt ha store konsekvenser for enkeltpersoner og deres familier, men også for landets evne til verdiskaping og fordeling.
Det reviderte budsjettet og forliket om krisepakken vi i dag behandler, er tydelige tegn på at blåfargen er tilbake i de fire høyrepartienes prioriteringer, for høyresiden, med Erna Solberg i spissen, deler ut skattekutt til landets rikeste, samtidig som helt vanlige folk venter på dagpenger og lønnskompensasjon. Den siste krisepakken som blir behandlet her i dag, har en prislapp på over 30 mrd. kr etter enigheten med Fremskrittspartiet. Selvfølgelig er det poster i en så stor sum som Arbeiderpartiet støtter. Likevel mener vi at krisepakken mangler det mest vesentlige, nemlig sosial rettferdighet. Vi vet allerede at krisen vi står i, særlig rammer de unge og lavtlønte med kort utdanning. Da er det fortvilende at regjeringens krisetiltak øker byrden for dem med lite, og letter den for dem med mye. Det mest urettferdige forslaget har mange vært inne på her og handler om formuesskatten som ble kuttet i revidert nasjonalbudsjett. Arbeiderpartiet synes det er bra at folk med mye penger og formue bidrar over skatteseddelen. Høyre har aldri klart å vise hvordan kutt i denne skatten skaper arbeidsplasser, men fortsetter å kutte skatteregningen for landets rikeste i dette budsjettet. På samme tid har staten, altså oss alle i fellesskap, brukt enorme summer på krisestøtte til bedrifter. Fortsatt stilles det ingen krav til stopp i store utbytter, bonuser eller lederlønninger. Etter forrige finanskrise så vi at useriøse aktører slo seg opp i arbeidslivet, og med så rause støtteordninger for næringslivet som vi nå har, burde det vært et sterkere vern mot misbruk, slik at de seriøse bedriftene vinner fram. Likevel er det ingen styrking av kampen mot arbeidslivskriminalitet å spore i regjeringens krisepakke. I tillegg legges det opp til en enda skjevere byrdefordeling mellom bedrifter og ansatte. Arbeidstakere skal få færre dager med full lønn, mens bedriftene skal betale mindre. Det er også utenfor min fatteevne at vi i en tid med den høyeste arbeidsledigheten siden andre verdens krig, har en regjering som foreslår null nye plasser på arbeidsmarkedstiltak i sitt budsjettforslag. I sum tegner dette et bilde av en høyreregjering som er i ferd med å finne tilbake til blåfargen etter en litt sosialdemokratisk vår i Stortinget – om vi kan si det sånn – og som med politikken nå bidrar aktivt til å øke de økonomiske forskjellene mellom folk.
Det er regjeringens klare mål at etter pandemien skal vi ha en kultursektor som er minst like god som den vi hadde før koronatiden traff oss. Kunst og kultur gir viktige bidrag til et levende demokrati der alle frie kan ytre seg, og der mangfold, skaperkraft og kreativitet er høyt verdsatt. Heldigvis har nå museer begynt å åpne igjen, og en del konserter og scenekunstforestillinger gjennomføres i mindre skala, men mye er avlyst, og framtiden er høyst usikker. Uten artister får vi ingen konsert, uten riggselskap får vi ikke scener, uten lyd- og lysselskap mister vi dem som skal sørge for at en konsert kan gjennomføres. Uten framføringslokaler er det ikke scener til å framføre kulturen på. Musikkbransjen er en kompleks og finmasket næringskjede som strekker seg fra artist til arrangør, booking og artist-management. Vi har heldigvis fått på plass generelle ordninger som avhjelper situasjonen for både bedrifter, frilansere og selvstendig næringsdrivende, og regjeringen har fått på plass en god ordning for arrangører i kultursektoren som kompenserer for bortfall av billettinntekter og merkostnader som følge av avlysning, utsettelse og stengning. Totalt kompenserer ordningene for rundt 1,2 mrd. kr fra 5. mars til 31. august. Vedtaket vi gjør i dag, vil inkludere underleverandørene i musikkbransjen. Dette inkluderer leverandører av lyd, lys, rigg og lokaler. Men vi er ikke i mål. Vi fra regjeringspartiene og Fremskrittspartiet vil signalisere at vi jobber med å inkludere flere i næringskjeden og virksomheten rundt artistene, som f.eks. booking- og artist-management. Det er nødvendig for at denne bransjen skal komme på bena. Regjeringen har også satt av 100 mill. kr til å sikre at musikere, forfattere, billedkunstnere, scenekunstnere og filmkunstnere kan fortsette sin kunstneriske virksomhet framover. Frivilligheten er også en viktig del av kultur- og idrettssektoren, og regjeringen har derfor lagt fram en kompensasjonsordning for frivillighet og idrett på 1,8 mrd. kr. Det kommer godt med. Regjeringen – og dette budsjettet og krisepakkene – legger nå til rette for å stimulere til aktivitet, og regjeringen har i proposisjonen varslet at de vil komme tilbake med en vurdering av behovet for å forlenge kompensasjonsordningene for kultursektoren i perioden etter 1. september. Vi vet lite om hva som kommer framover, men vi får håpe at smittetallene holder seg nede.
Arbeiderpartiet sørget for at de første krisepakkene fikk en tydeligere sosial profil. Det er helt klart at arbeidstakere med lav inntekt og lav utdanning ble hardest rammet. Det viktigste for oss var å ta vare på utsatte grupper. Det neste var å sikre transport for kritiske samfunnstjenester, men for Arbeiderpartiet er arbeid til alle jobb nummer én. Når privat næringsliv rammes, må det offentlige bidra mer ved å holde et enda høyere aktivitetsnivå. Vi trenger å bygge vei, havner, jernbane, ras- og flomsikring – listen er uendelig over mangler som kan fikses, samtidig som permitterte kommer seg i jobb. Kommuner og fylker har gryteklare prosjekter som kan realiseres, men de trenger penger. Anleggsbransjen ber ikke om mer penger, men om å få oppdrag. Vi fremmet nylig en rekke forslag for å gjøre norsk anleggsbransje mer konkurransedyktig når samferdselsprosjekt lyses ut. Dette er konkrete tiltak som anleggsbransjen i flere år har påpekt. Forslagene ble dessverre nedstemt av regjeringspartiene og Fremskrittspartiet. Når vi i tillegg kan lese i revidert nasjonalbudsjett at regjeringen hevder at aktørene i anleggsbransjen fremdeles venter full kapasitetsutnyttelse de kommende 18 månedene, lurer jeg virkelig på hvor regjeringen er. Vi har de siste ukene hatt dialog med Maskinentreprenørenes Forbund, Entreprenørforeningen – Bygg og Anlegg og fagforeningene. Samtlige av dem sier noe helt annet til oss, og det har vært flere artikler i media om det samme. Våre små og mellomstore bedrifter i hele landet sliter, og i enkelte regioner varsler de krise, spesielt peker de på Nord-Norge og Rogaland. Det er i krisetider nødvendig med strakstiltak for å bistå dem som står helt eller delvis uten inntekt, men de samfunnsøkonomiske konsekvensene kan bli katastrofale dersom det i krisetider ikke også stimuleres til økt verdiskaping og flere jobber. Da bør en kunne forvente at regjeringen hører på hele anleggsbransjen og ikke bare på noen få store.
Først vil jeg si at jeg er glad for at vi nå får på plass en form for forutsigbarhet for havbrukskommunene. Det har vært Arbeiderpartiets mål hele tiden – å få på plass en ordning som gir forutsigbare, stabile inntekter til kommunene, uavhengig av når det er vekst. Så registrerer jeg at representanten Margunn Ebbesen fra Høyre prøver å skape tvil om hva Arbeiderpartiet mener i saken. Det er det altså ingen grunn til – Arbeiderpartiet er tydelig på hva som er viktigst for oss der. Men det som har vært et viktig tema her i dag, og som jo ikke har så forutsigbare og stabile betingelser, er reiselivet. Dette er en næring som er fantastisk. Den gir så store muligheter for både by og land, og den skaper viktige arbeidsplasser over hele landet. Det er en næring som i stor grad er bygd opp av lokale initiativ, regionale initiativ, regionale og lokale midler. Det er en av grunnene til og suksessen bak nordlysturismen – at man har jobbet lokalt og regionalt. Problemet er at før krisen kom, hadde ikke reiselivet de rammevilkårene, det fokuset som næringen fortjener. Så kom krisen, og den slo så hardt ut. Jeg er bekymret for at næringen heller ikke nå får den oppmerksomheten, de virkemidlene som den trenger for å komme seg over denne krisen, sånn at den igjen kan fortsette det fantastiske arbeidet hvor Norge har de beste mulighetene til å lykkes også framover. Jeg håper at man f.eks. vurderer veldig sterkt, dersom det smittevernfaglig er mulig, å åpne opp for land som Tyskland. Det vil være med på å bidra til at deler av sommersesongen kan reddes. Det er utrolig viktig. Jeg håper man tenker seg nøye om på nytt også når det kommer til permitteringsordningen. Det nytter ikke å være passiv i denne sal og si at man skal se på virkemidler framover. Vi vet at denne næringen i stor grad nå står overfor store utfordringer, og det handler mye om mange permitterte mennesker som fort kan miste jobben i løpet av sommeren dersom man ikke tar grep nå. Før vi stengte ned Norge, var Tromsø, hvor jeg bor, full av turister. Det myldret overalt. Hotellene var stappfulle. Det samme var restaurantene og gatene. Jeg håper Stortinget sammen kan være med på å bidra til at når man kommer seg forbi denne krisen, skal det igjen myldre av turister i Tromsø, i Bergen, i Stavanger og ikke minst i distriktene.
Det har vært Fremskrittspartiets privilegium som opposisjonsparti, slik det også var for Kristelig Folkeparti i seks år, å sette sitt avtrykk på det framforhandlede forliket om RNB. Jeg er likevel glad for at enigheten som er landet om viktige næringspolitiske spørsmål, er gode og riktige prioriteringer også fra Kristelig Folkepartis ståsted. Når det gjelder det Stortinget skal vedta i dag, vil jeg derfor spesielt nevne noen punkt som også er viktige for oss i Kristelig Folkeparti som en del av den framforhandlede avtalen. Det er nå temmelig nøyaktig to år siden Kristelig Folkeparti fremmet forslag om at regjeringen skulle utrede en toppfinansieringsordning for nærskipsfarten for å utløse bygging av nye og mer miljøvennlige skip og komme tilbake til Stortinget med en sak om det. Forslaget vårt ble enstemmig vedtatt, men det har tatt tid for regjeringen å kvittere ut dette. Derfor er vi i Kristelig Folkeparti svært glad for å se at det nå ikke bare blir utredet, men iverksatt som en del av tiltakene for å hjelpe en hardt presset rederinæring og en verftsindustri som opplever ordretørke som følge av koronapandemien. I regjeringens forslag til revidert nasjonalbudsjett ble det fremmet forslag om å opprette en ny låneordning for grønn flåtefornyelse for nærskipsfarten og fiskefartøy. Forslaget fra regjeringen var en låneramme på 300 mill. kr. I avtalen som nå er inngått mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet, blir rammen for denne toppfinansieringsordningen for nye miljøvennlige skip i nærskipsfarten og fiskefartøy doblet, til 600 mill. kr. Det er vi i Kristelig Folkeparti svært godt fornøyd med, selv om vi gjerne hadde sett at Fremskrittspartiet ga oss drahjelp med denne saken på et tidligere tidspunkt, da de satt i regjering og hadde Finansdepartementet som sitt domene. Vi er evig tilfreds med at takene i nettolønnsordningen for NOR skip i petroleumsvirksomhet, NIS konstruksjonsskip og skip i NIS blir fjernet i 4. termin 2020. Det er også viktig at den inngåtte avtalen om RNB 2020 rydder all tvil av veien når det gjelder momskompensasjon til kommuner ved forskuttering av fiskerihavnprosjekt og farledstiltak. Det vil bli ivaretatt ved at Kystverket står for framtidige utbetalinger innenfor rammen av nettoføringsordningen for merverdiavgift i staten. For de prosjektene der dette har vært uavklart, har kommunene vært avventende til å iverksette arbeidet. Nå er det altså bare å sette i gang, og det er virkelig en gladnyhet både for kommunene og for fiskerinæringen. Til slutt: Jeg er på vegne av 5 800 innbyggere i hjemkommunen min, Averøy, og 24 200 innbyggere i Kristiansund svært glad for at regjeringspartiene og Fremskrittspartiet har lagt inn midler i revidert nasjonalbudsjett som gjør det mulig å avvikle innkreving av bompenger for passering av Atlanterhavstunnelen. Dette er veiforbindelsen mellom Averøya og nordmørsbyen Kristiansund, og det er et typisk pendlersamband, med relativt lite fjerntrafikk, mellom to nabokommuner. Når bomstasjonen nå blir fjernet, er det viktig av to grunner. Det vil i vesentlig grad styrke bolysten i de to kommunene og binde dem tettere sammen som en felles bo- og arbeidsregion. I tillegg vil det være en kjærkommen lettelse i familieøkonomien for mange som nå opplever stor usikkerhet om muligheten for å beholde jobben eller komme over i fast arbeid igjen etter langvarig permittering som følge av koronapandemien. Så takk – og velkommen på Norgesferie til vakre Averøy, der det nå er gratis å kjøre både Atlanterhavsveien og Atlanterhavstunnelen.
«Det heiter ikkje: eg – no lenger. Heretter heiter det: vi.» Slik skrev Halldis Moren Vesaas i diktet «Tung tids tale», som ble utgitt i 1945. Det var en tid for vi-følelse, det var grunnlaget for gjenoppbyggingen av landet, og diktet er nå mer relevant enn på lenge. Da må vi vise handlekraft og solidaritet med alle dem som nå er hardest rammet, og det er de som står uten inntekt og arbeid. Ungdom, lærlinger og ufaglærte er de som står svakest og bakerst i arbeidsledighetskøen, og som ikke har den kompetansen som nå etterspørres fra næringslivet. Når vi i dag behandler RNB, foreslår Arbeiderpartiet en ekstra milliard til kommunene for å dekke ekstraordinære kostnader som skolene har hatt i forbindelse med koronakrisen. Skolen skal være et godt sted å være og et godt sted å lære. Da må vi sørge for at kommunene, skolene og lærerne får tilstrekkelig med midler for å løse sine oppgaver, og at en kan begynne skoleåret med trygghet for at en har tilstrekkelig med ressurser til å gi ungene en god undervisning og god oppfølging. Arbeiderpartiet er bekymret for den situasjonen mange avgangselever i videregående skole står midt oppi, og vi foreslå derfor 170 mill. kr til 1 000 nye læreplasser i kommunene. Arbeiderpartiet mener at vi som samfunn må ta et større ansvar for at flest mulig får fullført utdanningen sin. Det er viktig at det er fag innenfor helse, omsorg og oppvekst som prioriteres, for her er behovet for fagpersonell stort, og det er viktig at rekrutteringen ikke stopper opp. Høyere yrkesfaglig utdanning er arbeidslivets yrkesfaglige utdanning. Fagskolene videreutdanner dyktige fagarbeidere med god kvalitet og gir dem den kompetansen som næringslivet nå etterspør. Arbeiderpartiet foreslo 1 000 nye plasser i budsjettet for 2020, men fikk ikke støtte fra Høyre og regjeringen. Da kompetansemeldingen Lære hele livet ble behandlet tidligere i år, fikk Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Fremskrittspartiet flertall for å øke antall studieplasser i fagskolene med 2 000 fra høsten. Arbeiderpartiet er derfor svært forundret og skuffet over at regjeringen ikke følger opp Stortingets bestilling og arbeidslivets behov i RNB. I fjor var det rekordmange kvalifiserte søkere til høyere utdanning. Mange stod uten tilbud om studieplass, samtidig som Norge har mange unge utenfor studier eller arbeid. Dette har blitt ytterligere forsterket som følge av koronakrisen, og i år har over l50 000 personer søkt studieplass via Samordna opptak, som er 12 000 flere enn i fjor, og en økning på hele 8,7 pst. Utdanningsbehovet er stort, og Norge trenger flere fagfolk og mer kompetanse for å gjenreise samfunnet etter koronakrisen. Flere studieplasser er en investering i framtidens næringer, teknologiutvikling og velferdsstatens profesjoner. Dette løftet vil gjøre at flere får muligheten til å studere, og at arbeidsledige og andre som står utenfor arbeidslivet, lettere kan sikre seg den kompetansen som næringslivet trenger.
Petroleumsverksemda er Noregs desidert største og viktigaste næring og bidreg med store inntekter til velferdsstaten og sysselsetjing i heile landet. På grunn av covid-l9 og oljeprisen er situasjonen for norsk petroleumsverksemd no utfordrande. Eg ønskjer å trekkje fram to tilleggsløyvingar i RNB. Den eine er testsenteret på Mongstad, med 50 mill. kr, og at Gassnova inngår avtale om vidare drift. I tillegg blir det føreslått ei tilleggsløyving på 70 mill. kr til kartlegging av havbotnsmineral og auka kunnskap om leite- og utvinningsteknologi. Så kvifor trekkjer eg fram akkurat desse to? Jo, fordi dei er viktige – ikkje fordi dei er så store i sum, men fordi det gir viktige signal. I regionen min, Nordhordland, var det før korona og nedgang i oljeprisen eit stort behov for arbeidskraft. Om ein stor del av utviklingsplanane som næringslivet vårt hadde den gongen, i mars, held fram, får vi faktisk frigjort arbeidskraft på grunn av arbeidsløysa no. Den store utfordringa er om folk har den riktige eller nødvendige kompetansen. Alle dei 225 000 kvinner og menn som jobbar i olje- og gassnæringa, inkludert dei 90 000 som jobbar i maritim næring, er sentrale når vi skal flytte kunnskap og erfaring frå det fossile til det berekraftige. Støtta til kompetanseheving og rådgjeving kjem til å bli viktig for å understøtte innovasjonssatsinga vår. Regjeringa si oljepakke er ei investering i bedrifter som skal sikre framtidige arbeidsplassar langs heile kysten vår. Det er eit viktig bidrag til dei bedriftene som utviklar banebrytande, miljøvennlig teknologi. Det bidreg til at vi både kan utvikle og behalde høgteknologiske kompetansemiljø som er spesielt viktige i den grøne omstillinga. Utfordringane vi hadde før koronakrisen, har ikkje forsvunne, men det har heller ikkje moglegheitene. På vegen ut av krisa skal vi ha framtidstru, vi skal løyse klimautfordringane, vi skal få fleire i jobb, og vi skal sikre at neste generasjon får eit endå betre utgangspunkt enn det vi har fått.
Vannkraftutbyggingen la grunnlaget for det Norge vi kjenner i dag. Ved å temme fossen og elven ble vi en ledende energinasjon. For over 100 år siden vedtok kloke forgjengere i denne sal en lovgivning som står seg godt den dag i dag. Vannkraften la grunnlaget for industrireisingen. Ren, fornybar og rimelig kraft har vært den fremste konkurransefordelen for vår kraftforedlende industri. For Arbeiderpartiet er det avgjørende at dette forblir en overordnet målsetting for vår energipolitikk. Vi ser derfor med stor uro på gårsdagens vedtak i Statnett om endret nettariff. Riktignok settes nettleien generelt noe ned, men samtidig reduseres den rabatten som kraftforedlende industri har nytt godt av i mange år. Hydro alene opplyser at dette vil gi ekstrakostnader på 250 mill. kr. Tilsvarende hører vi fra prosessindustri hele landet rundt. Arbeiderpartiet har derfor lagt fram forslag om å utrede lov- og forskriftsendringer som sikrer industrien et tariffnivå som viderefører den konkurransefordelen vi har nytt godt av så langt. Dette er faktisk et avgjørende vilkår for at norsk industri skal ha gode og stabile rammevilkår, og for at en skal kunne gå foran i det grønne skiftet. Vi kan fortsatt få mer ut av våre eksisterende vannkraftanlegg. Mange av vannkraftverkene våre er gamle. De er godt vedlikeholdt, men flere nærmer seg nå teknisk levealder. Å oppgradere en rekke av disse vil være samfunnsøkonomisk lønnsomt. Det ville dertil være svært klokt i en tid da vi har store og krevende debatter om andre kraftkilder, herunder vindkraft på land, et tema vi kommer tilbake til senere i dag. Potensialet for økt produksjon gjennom oppgradering og utvidelse av eksisterende anlegg vil være omkring 5–6 TWh. Det er kanskje ikke enormt mye i et land som bruker nesten 150 TWh i året, men det er til gjengjeld en lavthengende frukt. Det som har hindret kraftverkeierne i å ta ut dette potensialet, er ifølge nesten samtlige aktører i bransjen nivået på friinntekten i grunnrentebeskatningen. Vi ønsker at en større del skjermes før det kommer til beskatning. Dette vil gi det økonomiske handlingsrommet som gjør det lønnsomt for kraftselskapene å oppgradere og fornye eksisterende vannkraftanlegg. Helt konkret har vi derfor fremmet forslag om å fastsette friinntekten i grunnrentebeskatningen som summen av en risikofrirente lik statsobligasjonsrente med ti års løpetid. I tillegg kommer et risikopåslag. På den måten vil normalavkastningen skjermes og den ekstraordinære inntjeningen beskattes. I et energisystem som har stadig større innslag av uregulær kraftproduksjon, framstår vannkraften som den mest fleksible fornybarkilden. Det å hente mer effekt ut av vannkraften vil også muliggjøre ytterligere bruk av andre fornybare kilder, noe som vil være positivt for både klimaet og miljøet.
Under denne krisen har vi sett noe av det aller beste med landet vårt: evnen til å komme sammen og løfte i fellesskap. Men vi har dessverre også sett at noen har blitt særlig rammet, uten at regjeringen har evnet å fange dem opp. Dugnaden har ikke vært for alle. Dette gjelder mange på de feltene jeg jobber med, bedrifter og arbeidere i kulturlivet, ikke minst utsatte barn og familier, barn og kvinner som har måttet tilbringe mer tid i hjemmet med voldsutøver, uten at regjeringen har rustet opp verken barnevernet, politiets arbeid mot vold i nære relasjoner eller krisesentrene, eller barn med store omsorgsbehov som har mistet sine tilbud uten at regjeringen har gitt kommunene de ressursene de trenger til å følge opp. Det foreslår SV å gjøre noe med i dag. Vi vil at krisesentrene skal defineres som en samfunnskritisk funksjon, og vil gi ekstra midler. Det gjør inntrykk å snakke med folk i kulturlivet som fortsatt står på bar bakke. Jeg var på min første konsert etter at koronaen kom, i går. Det var veldig godt, men med et publikum på maks. 200 og en meters avstand må ingen tro at krisen i kulturlivet er over. Tapene fra den siste perioden er så store, og det er sannsynlig at smitteverntiltakene vil fortsette å gjøre det umulig for kulturlivet å drive som normalt i lang tid framover. Derfor er det alvorlig at regjeringen og kulturministeren systematisk har levert for lite og for seint, til og med i dag. Selv om folk i kulturlivet har ropt i månedsvis på nødvendige endringer, justeringer og styrkinger av kompensasjonsordningen for kultur, selv om SV har foreslått endringene gjentatte ganger, fortsetter regjeringen å bomme på mål. I dag utvides kompensasjonsordningen for kultur til også å gjelde sceneteknikerne. Det er bra, det skulle bare mangle. Men likevel, siden forslaget og regjeringen kun nevner denne gruppa, står fortsatt alle de andre uten kompensasjon for det tapte, som artistene, bare for å nevne en gruppe som ikke får kompensasjon. Men trenger jo musikk for å ha en konsert. SV foreslår derfor å øke ordningene til kulturlivet med en halv milliard og slår fast at kompensasjonen skal gjelde hele verdikjeden, også musikerne. Men vi må tenke framover. Krisen vil forbli i et delvis lukket kulturliv i lang tid. Nye smittebølger kan komme. Derfor trenger vi en kulturberedskapsplan framover, en verktøykasse med virkemidler som vi kan sette inn hvis det kreves, som vil gi forutsigbarhet for små og store aktører i kulturlivet. Det er det lederskapet kulturlivet trenger nå, som så sårt har manglet fra denne regjeringen.
I møte med den verste krisen i Norge siden mellomkrigsårene har Stortinget svart opp gjennom til nå å vedta fire store krisepakker, for å hjelpe enkeltmennesker og bedrifter gjennom den akutte fasen, sikre inntekt, hindre konkursras og bidra til at folk har en jobb å komme tilbake til. Nå skal vi ta neste skritt og vise veien videre ut av krisen gjennom flere nye tiltak i revidert nasjonalbudsjett og fase 3-proposisjonen. Heldigvis er det en positiv utvikling i pandemien. Vi har rimelig bra kontroll over smitten, men etter hvert som vi nå åpner opp, er det også en risiko for oppblomstring, for viruset er der fortsatt. Derfor må vi fortsatt ha nødvendige forholdsregler for å unngå nye tilbakeslag. Hvor dyp denne nedgangen vil bli, vet vi ikke ennå. Vi vet heller ikke hvor langvarig nedturen vil bli, heller ikke om og hvor raskt verdensøkonomien vil ta seg opp. Hvor mange bedrifter vil klare seg? Hvor mange av de flere hundretusen som er rammet av ledighet nå, vil kunne komme tilbake i jobb? Det eneste vi vet, er at det meste er usikkert. Det betyr at de tyngste utfordringene kan ligge foran oss. Vi kan komme til å gå fra koronakrise til jobbkrise, for det er ikke bare koronakrisen alene som gjør situasjonen dramatisk for Norge. Det er kombinasjonen med det store oljeprisfallet og den internasjonale lavkonjunkturen. Før koronautbruddet rammet oss, var handlingsrommet i norsk økonomi på om lag 3,4 mrd. kr. Bare tiltakspakken for grønne investeringer er av et større økonomisk omfang enn hele det handlingsrommet. Samtidig er de grunnleggende utfordringene i norsk økonomi fortsatt der og må løses. Det betyr store omstillingsutfordringer framover. Heldigvis sørget regjeringen for en ansvarlig pengebruk da det var gode tider. Det har gjort at vi har hatt ressurser å sette inn da viruset slo til, og til videre tiltak. Den største utfordringen blir altså å lykkes i å skape flere jobber i privat sektor som skal finansiere velferden framover. Vi må skape mer og inkludere flere. Veien ut av krisen handler om å få folk tilbake i jobb, sikre flere bein å stå på, skape en grønn framtid, fortsette satsingen på kunnskap og kompetanse og inkludere flere. Det krisen har vist oss, er hvor viktig privat sektor er. En måned med stengte bedrifter har kostet oss flere hundre milliarder kroner. Ni av ti permitterte er i privat sektor. Jobbene vi mister i private bedrifter, må erstattes av nye private jobber. Derfor vet vi at det er viktigere enn noen gang med en politikk som legger til rette for vekst og aktivitet – ikke mer skatt og økte byrder og en offentlig sektor som eser ut. Men vi skal klare dette. Sammen skal vi fortsette dugnaden, og sammen skal vi få fart på Norge igjen.
Oljeindustrien får meir enn det dei sjølv ber om i krisepakka, og dette er dyrt. Grunngjevinga er at me må ta vare på desse arbeidsplassane, og eg skal ikkje vera den som står her og seier at dette er feil. Men når nær sagt alle konferansehotella har gått saman om eit brev til storting og regjering, er det umogleg ikkje å sjå av det brevet at det næringslivet no treng, er at det vert føreseieleg for ein lengre permitteringsperiode før sommaren. Hovudtillitsvalde på REC Solar i Kristiansand tok kontakt med meg for nokre dagar sidan. Denne fabrikken er i aller høgste grad levedyktig for framtida. Eigarane har gjort investeringar i fabrikken for 280 mill. kr norske kroner, med støtte frå Enova. Den ombygginga som dei investerte i, vert noko utsett på grunn av covid-19-pandemien, men skal stå klar i november i år. Dersom det ikkje vert meir føreseieleg for permitteringsperiode før sommaren, må denne fabrikken nedbemanna si kompetente arbeidskraft. Dette er ikkje mykje å be om. I tidlegare krisetider har permitteringsregelverket vorte utvida. Det er uforståeleg for meg at ikkje regjeringa kan gjera dette meir føreseieleg før sommaren. Den krisepolitikken som vert ført no, er direkte usosial. Regjeringa vil ikkje få med seg særleg mange arbeidsfolk med denne usosiale politikken. Det er god grunn til å frykta langvarig arbeidsløyse blant dei som får kutt i dagpengesatsar, og spesielt for lærlingar – eller rettare sagt: dei som skulle hatt læreplass no til hausten. Berre i elektrofag seier ein tredjedel av lærebedriftene at dei kuttar i lærlinginntaket. Dette burde regjeringa sørgja for å ta grep mot. Konsekvensane av eit dramatisk lågare lærlinginntak no i haust er alvorlege. Eg trur det er meir alvorleg enn det mange her i salen ser. I tillegg til dette meiner SV at aleineforeldre på overgangsstønad må få den same utvidinga som folk på arbeidsavklaringspengar fekk. Dei må få ei reell moglegheit til inntektssikring for seg og familien. Denne moglegheita har ikkje vore noko å skryta av for desse, då barnehagane har vore stengde midt i ein eksamensperiode. Det burde ein ha teke høgd for, og difor har me i SV fremja forslag om dette.
De siste månedene har vi sett en stor endring i folks reisemønster. Det har dukket opp nye løsninger som sannsynligvis vil stå seg også etter at koronasituasjonen er over. Senterpartiet er en forkjemper for desentralisering av arbeidsplasser, og vi vil gi folk muligheten til å bo i hele landet. Når vi nå ser at selskaper som Telenor varsler at de ansatte selv skal kunne velge om de vil ha hjemmekontor, betyr det i realiteten at arbeidsplasser kan desentraliseres helt hjem til der folk vil bo. De mange milliardene kroner som hvert år brukes på samferdsel, er svært langsiktige investeringer. Når vi vedtar store investeringsprosjekter, må vi spørre oss om det behovet vi ser i dag, også vil være behovet om 10, 15 eller 20 år. Hvis en stor andel av arbeidstakerne kan velge en mer fleksibel arbeidstid, mer bruk av hjemmekontor og bruk av gode kollektivløsninger, vil det bli mindre behov for økt kapasitet på kollektivtrafikken og veiene – kanskje spesielt i og rundt de største byene, der utfordringene er størst. Det er store kostnader knyttet til å bygge ut infrastruktur som er dimensjonert for toppene – de få timene i løpet av dagen da svært mange tar buss og bane. Når flere kan gjennomføre møtevirksomhet på Teams, blir det mindre behov for å reise mellom de største byene og kanskje også mer fleksibel bruk av arbeidstiden i løpet av dagen. Der mange tidligere brukte en hel arbeidsdag på en jobbreise til et kort møte, har vi den siste tiden sett at slike møter helt fint kan gjennomføres på Teams og Skype og andre løsninger. Når vi investerer i infrastruktur, må vi hele tiden spørre oss hva som er det reelle behovet. Det er ikke et mål i seg selv å bygge størst og mest mulig, men det er et mål at folk skal komme seg raskt og effektivt til og fra når de skal reise. Investeringer i infrastruktur må ses på som en helhet, og de ulike sektorene må ses i sammenheng. Senterpartiet har lenge tatt til orde for at staten må ta et større ansvar for utbyggingen av bredbånd. Mer penger til bredbåndsutbygging kan redusere behovet for å bruke penger på annen infrastruktur. Når flere får tilgang til høyhastighetsbredbånd, reduseres behovet for reise. Framtidig teknologi er det også svært viktig å ha kontroll på i denne sammenheng. Senterpartiet mener bredbånd er en helt grunnleggende infrastruktur, på lik linje med innlagt vann og strøm. Senterpartiet mener at å gi alle husstander i hele Norge tilgang til raskt og stabilt Internett er en investering i framtiden. Dette gir mulighet for å bo, leve og drive bedrifter i hele landet, og Senterpartiet mener bredbåndsutbyggingen i områder hvor dette ikke er kommersielt lønnsomt, går for sakte. Vi foreslår derfor å øke bevilgningene til bredbåndsutbygging i de delene av landet hvor det er ikke er kommersielt lønnsomt, med 94 mill. kr i dette budsjettet – totalt 500 mill. kr.
Vi i Arbeiderpartiet har bestemt oss: Det er tid for handling og konkrete investeringer i å bygge opp ny fornybar industri. Nå er det sånn at alt som rives av tremateriale fra f.eks. hus – planker og bygningsmaterialer – sendes inn til avfallsanlegg i Norge, og i stor grad blir det dessverre brent. Det er materialer som tilsvarer 2 mill. tonn CO 2 årlig. I stedet for å brenne det ønsker vi å bygge nye verdier og skape moderne produkter av dette fantastiske råstoffet. Den beste nyheten er at i lag med industrien, i partnerskap med dyktige industriarbeidere, kan vi få til denne forbedringen med relativt små midler. En totalinvestering på 250 mill. kr vil trenge et bidrag fra staten på 80 mill. kr. Vi ønsker i dag å få med oss Stortinget på å starte opp denne jobben med en investering i bioøkonomi på 20 mill. kr. På Braskereidfoss planlegges det nå nettopp industriell gjenvinning av trevirke. Det vil si at det skal renses så rent at det verken er plast, papir, metaller eller andre stoffer som kan ødelegge maskinene eller være til hinder for kvaliteten vi ønsker på produktene. Det er inspirerende å se de langsiktige tankene som finnes i mange skogindustribedrifter, men som vi vet, er det hull i vårt felles virkemiddelapparat som gjør at mange av industriinvesteringene som er gryteklare og har et marked, uteblir. Dette er investeringer landet vårt trenger. I fjor fikk vi dessverre det største underskuddet Norge noen gang har hatt i handelen med utlandet, når vi korrigerer for eksporten av olje og gass. Underskuddet vårt i handelen med utlandet ble på 375 mrd. kr. Det trengs også flere arbeidsplasser med en lønn å leve av. I det aktuelle området er det, helt uavhengig av koronasituasjonen, 40 pst. av befolkningen i arbeidsfør alder som står uten arbeid – i en normalsituasjon. Økt aktivitet, større tilflytning og optimisme vil kunne skape en bredde i arbeidsmarkedet som er utrolig viktig for framtidshåp og for å forsterke velferdsstaten vår. Jeg så finansministeren her i stad. Hvis jeg hadde vært ham, ville jeg hvisket næringsministeren i øret at jeg i dag har hørt om et av de mest effektive klimaprosjektene, og at vi nå går inn for det.
Fra krisepakke fase 2 ble innført, og til nå har vi sett at kompensasjonsordningen har vært veldig lite treffsikker. Vi ser at den på mange måter har rammet urettferdig, og at den er innrettet på en måte som favoriserer større bedrifter og diskriminerer mindre bedrifter og enkeltpersonforetak. SV mener at vi kan fordele godene på en mer rettferdig måte som gjør at de mindre bedriftene kommer seg gjennom krisen på en bedre måte. Derfor ønsker vi å utrede ordningen, bruke de erfaringene vi har gjort oss i forrige runde, og lære av de mange tilbakemeldingene vi har fått. Vi ser et opprør blant folk i småbedrifter der ute som reagerer kraftig på at regjeringen gir oljeindustrien store skattelettelser samtidig som vanlige arbeidsfolk nærmest lever fra hånd til munn i påvente av penger fra Nav. Vi kan ikke være bekjent av en slik måte å behandle folk på i et av verdens rikeste land. Vi er bekymret for at kompensasjonsordningen er urettferdig og kan bidra til at flere faller utenfor arbeidslivet. Mange av dem har tæret på sparepengene – men mange har ikke hatt sparepenger å tære på – fordi de har ventet på at den nye dagpengeordningen skulle tre i kraft. Ordningen truer også det brede næringslivet vi har i Norge med mange små aktører. I dag er det slik at mange har enkeltpersonforetak som en deltidsjobb for å få hjulene til å gå rundt. Selv om det kanskje er en sekundær inntekt, er det en veldig viktig inntektskilde for dem det gjelder. Da er det ganske alvorlig å oppleve at mange mister flere tusen kroner i inntekt hver måned fordi staten stenger ned virksomhetene uten at man kompenseres for det. Dette gjelder mange innbyggere i landet vårt, og dem er vi nødt til å ta hensyn til. De har vært en del av det som statsministeren har kalt «den store dugnaden», men jeg tror aldri tanken deres var at de frivillig skulle miste inntekten sin på å ta det samfunnsansvaret som de har gjort. Også sesongbedrifter og den lokale reiselivsnæringen har virkelig fått kjenne hvor rigid regelverket for kompensasjonsordningene har vært. Dette går ut over hele lokalsamfunn fordi viktige bedrifter ikke kommer med. Trysil er et godt eksempel på det, og vi ønsker å rette en stor takk til engasjementet folk i Trysil har vist for å rette oppmerksomhet mot den saken. I landbruket er det mange deltidsbønder som må ha en jobb ved siden av gårdsbruket på grunn av det store lønnsgapet som er. Vi mener at hardtarbeidende folk ikke skal måtte tape penger fordi de har flere jobber ved siden av. Det er mange rundt omkring i dette landet som burde ha fått kompensasjon, men som ikke får det på grunn av det rigide regelverket. Finansministeren sa at de skulle være villige til å justere ordningen, men det har vist seg å være bare tomme ord. Det har ikke akkurat manglet på engasjement, for jeg har blitt kontaktet nesten daglig av folk som ikke får støtte, men som absolutt burde ha fått det, kanskje spesielt innenfor kultur, idrett og frivillighet. Det har vært underskriftskampanjer, protester og medieoppslag, men når flertallet på Stortinget, inkludert Arbeiderpartiet og Senterpartiet, går til forhandlingsbordet, hører man mer på oljelobbyen enn på vanlige folk. Det er skuffende, og vi forventer bedre løsninger.
I mars og april ble det gjennomført 24 300 færre operasjoner og 294 000 færre dagbehandlinger på sykehus enn året før. Legeforeningen har sagt at de frykter en uhåndterlig situasjon. En stor studie sier at det vil ta mange år å håndtere etterslepet i helsevesenet. Helsesykepleierne er fortsatt omdisponert for å teste – til tross for at Helsedirektoratet klart har anbefalt at skolehelsetjenesten bør komme tilbake i normal drift. Helsevesenet er ikke tilbake i normal drift. Det er på tide å heve blikket. Da vi i mars måtte stenge ned, viste det seg at vi hadde store hull i beredskapsplanene våre. Da måtte vi finne umiddelbare løsninger. Nå er det på tide å gå over fra umiddelbar håndtering til langsiktig planlegging. Hvordan skal vi ivareta bestemor best dersom vi innfører strenge tiltak igjen? Hvilke planer ligger for å sikre fødeavdelinger i hele landet hvis helsepersonell settes i karantene? På hvilken måte skal vi kompensere ansatte som har jobbet dag og natt? Hva skal vi gjøre for at de vil jobbe på sykehusene også etter sommeren? Ikke minst: Hvilke planer finnes for behandling av alle som trenger det, men som ikke har fått det? Det gjelder rus og psykiatri barn i skoler som trenger helsesykepleiere rehabilitering etter slag mange andre som ikke har fått det de trenger Vi må heve blikket. Vi burde aldri ha hatt disse hullene i beredskapsplanene våre før pandemien traff Norge. Jeg håper at alle partiene vil stemme for forslagene fra SV, som har en langsiktig plan med StatMed, beredskapslager for medisin, flere folk på jobb i helsevesenet med hele, faste stillinger og vaksineringsprogram for voksne.
Jeg vil starte med å takke de over 200 000 fagfolkene som jobber i vår største næring. De står på for vår felles velferd, de har bidratt til å bygge opp et oljefond med 10 000 mrd. kr som nå redder AS Norge gjeldfri gjennom krisen. Takk! Selvfølgelig skal vi nå stille opp for å sikre jobbene deres, det skulle bare mangle, fordi de fortjener det og fordi vi trenger kompetansen og kapitalen for å skape lønnsomme grønne jobber. Norge trenger flere ben å stå på. Vi må bruke tiden framover til å bygge ny grønn industri. Derfor har samarbeidspartiene lagt fram grønne tiltak for 4,9 mrd. kr. Vi har fra før satt i gang verdens største flytende havvindpark. Nå åpner vi to nye områder rett utenfor vestlandskysten. I revidert styrker vi industriens arbeid med offshorevind. Hydrogenstrategien følges selvfølgelig opp med 100 mill. kr i støtte til konkrete prosjekter. Det kommer 100 mill. kr til regjeringens strategi på sirkulærøkonomi, som handler om å bruke produktene bedre og få mer ut av mindre. Vi holder full framdrift på karbonfangst og -lagring og satser tungt på grønn skipsfart. En av de beste nyhetene er at det i år totalt kommer 1 mrd. kr i økt tilskudd, investeringskapital, til Nysnø klimainvesteringer i energihovedstaden Stavanger. Det handler om å bruke markedet til å akselerere det grønne skiftet, skape trygge lønnsomme grønne jobber og inntekter for fellesskapet. I en krise som denne er jeg stolt over å være norsk, ikke bare fordi jeg som rogalending har vokst opp med norgeshistoriens største industrieventyr i eget nabolag som har skapt de inntektene vi nå bruker til å berge oss gjennom krisen. Jeg er stolt over å bo i et land som er forberedt på uvær og er godt rustet til å hjelpe medmennesker, familier og næringsliv i både by og land. Vi tar vare på hverandre både fordi vi vil og fordi vi har råd til det. Vi tar vare på de jobbene vi har, samtidig som vi bygger opp nye. Det er Norge på sitt beste. God sommer!
I dag vil jeg snakke om innsatsen til Bydelsmødre under koronakrisen, der dør-til-dør-arbeidet har betydd mye for oss alle i smittevernarbeidet. Målet til Bydelsmødre generelt er å få isolerte hjemmeværende kvinner ut i samfunnet ved hjelp av andre kvinner i nærmiljøet som snakker samme språk. Initiativ som Bydelsmødre nytter det ikke bare å heie på, vi må sørge for at Bydelsmødre kan etablere seg ute i flere kommuner landet rundt, og ikke bare være et lokalt tiltak i Oslo. Hvorfor er ikke statsråden med på å gi Bydelsmødre muligheten til å etablere seg rundt om i hele landet? De siste årene har vi foreslått dette i våre alternative budsjett. Regjeringen har stemt det ned. Å få mødrene aktivt med i lokalsamfunnene kan forebygge kriminalitet og rekrutteringen til det harde gjengmiljøet. Det kan også være starten på reisen til å kvalifisere seg til arbeid, slik at flere kan forsørge seg selv og få den friheten som mange av oss tar for gitt. Etter at NRK hadde en reportasje i Dagsrevyen om Bydelsmødres oppsøkende arbeid i Groruddalen, kom statsrådene på banen og kom med skryt på pressekonferansen. Det er vel og bra, men hvor blir det av pengene. Betydningen av grasrotarbeidet til Bydelsmødre har vist seg avgjørende i situasjonen vi står i, og de har fått oppmerksomhet for sitt arbeid. Regjeringen har foreslått å øke potten til frivillige organisasjoner som kan bidra med informasjonstiltak rettet mot innvandrerbefolkningen om koronaviruset. Vi har foreslått å øremerke 2 mill. kr av dette til nettopp Bydelsmødre, da det arbeidet de gjør, er så avgjørende i situasjonen vi står i. Regjeringen nøyer seg med festtaler på tv. Til slutt vil jeg vise til debatten på onsdag om kommuneproposisjonen og vil presisere at Arbeiderpartiet skulle stemt for forslag nr. 24 om øremerking av midler til frivillighetssentralene.
Justis- og beredskapsfeltet er et særdeles viktig område for det norske samfunn. Det handler om selve tryggheten, det mest grunnleggende i samfunnet, nemlig at vi kan være trygge. Borgerne kan leve i trygghet. Derfor er jeg svært glad for at Fremskrittspartiet i forhandlingene med regjeringspartiene har fått gjennomslag på viktige punkter. Jeg er svært glad for at vi har fått gjennomslag for å bevilge 25 mill. kr mer øremerket til å bekjempe ungdoms- og gjengkriminalitet i hovedstaden. Det, sammenholdt med det faktum at vi har fremmet ti konkrete tiltak for å stoppe gjengkriminaliteten i Oslo, som denne salen skal behandle kommende høst, vil kunne gi en helt annet målrettet innsats for å stoppe denne uakseptable kriminaliteten som vi ser vokser frem i Oslo, og som dessverre setter oss mer og mer i nærhet av det som det vi omtaler som «svenske tilstander». Jeg er svært glad for at vi har fått gjennomslag for å bygge en norsk-svensk politistasjon på Magnormoen. Det vil også være viktig for å stoppe grensekryssende kriminalitet. På beredskapsfeltet i særdeleshet er det svært viktig at vi har fått gjennomslag for 30 mill. kr mer til Sivilforsvaret. Sivilforsvaret er en del av den norske beredskapen som det blir snakket lite om, men det er altså Sivilforsvaret som i store og små kriser hjelper – uansett hva slags krise det måtte være snakk om – og gjør en innsats på vegne av samfunnet. Det er viktig i krise, men også i krig, at vi har et velfungerende sivilforsvar. Derfor er jeg glad for den bevilgningen. Kanskje mest av alt er jeg glad for at vi har fått på plass 32 mill. kr mer for å styrke innholdet i Politiets beredskapssenter på Taraldrud. Det handler ikke om bygninger og fasilitetene i prosjektene der oppe – det er levert på tid og pris. Det er et særdeles bra prosjekt, som jeg hadde gleden av å få gjennomslag for i dette storting da jeg selv var justisminister. Men det er faktisk viktig at vi også fyller det med det innholdet vi trenger for å kunne levere den terrorberedskapen som er nødvendig for å stoppe og bekjempe terror på norsk jord. Vi har fått illevarslende signaler om at regjeringen ikke har prioritert nok innholdet i det nasjonale beredskapsressursene som skal være på Taraldrud – advarsler om at vi kan risikere at vi ikke er i stand til å kunne levere full kraft mot terror 24/7. Da må denne ekstrabevilgningen komme til fordel for innholdet og ikke mistolkes av POD eller andre som en del av budsjettet for å ferdigstille prosjektet.
Senterpartiet fyller 100 år i dag. For 100 år sidan hadde Noreg akkurat gjennomgått ein stor pandemi – spanskesjuka. Ein million var smitta og 15 000 døde. Det var fleire som døydde av spanskesjuka enn av den fyrste og andre verdskrigen til saman. Ifølgje Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap er helsekrise òg i dag ei av dei mest sannsynlege krisene som vil ramma oss som samfunn. Og koronaviruset har ført til den største stenginga av Noreg etter krigen. No diskuterer vi tiltakspakker for å førebyggja og kompensera personlege og samfunnsmessige økonomiske konsekvensar av pandemien, og det er både viktig og riktig. Vi skal vera glade for at vi er i ein situasjon der vi kan gjera det. Stortinget må ta innover seg at denne helsekrisa vi står oppe i, som var varsla, var vi som samfunn ikkje godt nok førebudd på. Vi vart hjelpte av at Noreg har bygd opp eit sterkt offentleg helsevesen, og at vi relativt sett er eit samfunn med små forskjellar, som er viktig i møte med pandemien, ifølgje forskarar. Men med dagens politikk veit vi at forskjellane er aukande, og at helsevesenet vårt er under press. Sjukehuspolitikken er meir individfokusert, han er ikkje samfunnsretta. Enkel pasientbehandling er det som løner seg, og beredskap løner seg mindre. No er det slik at sjukehuskapasiteten vår er vorten bygd ned – 1 pst. av pasientane ligg til ei kvar tid i korridor i normalsituasjonen. Vi opplever legemiddelmangel sjølv utan ein pandemi, og vi har ikkje beredskap eller nasjonal produksjon av vanleg smittevernutstyr ein gong. Under pandemien hadde vi altså fire vekers behaldning for normalbruk av munnbind. Det viser alvoret. Det er grunn til å verta imponert over éin ting, og det er korleis helsetenesta har jobba seg gjennom krisa. No er det jobben vår på Stortinget å sikra at helsetenesta kjem seg på føtene igjen, at ho får nødvendige rammer, vert sikra eit godt innhald, trygg behandling, at ein tar att etterslepet og ikkje minst styrkjer beredskapen til neste gong landet kjem ut i ei helsekrise. Senterpartiet føreslår fleire tiltak nettopp for å sikra dette. Vi støttar 600 mill. kr meir til offentlege sjukehus no. Vi fremjar forslag om at sjukehusa fullt ut må kompenserast for ekstrautgifter og tapte inntekter. Det same gjeld kommunehelsetenesta. Den viktigaste beredskapen vår ligg i folka, i helsepersonellet. Då meiner vi at vi må ikkje la nyutdanna legar verta gåande utan jobb, men vi må auka talet på spesialiseringslegar, LIS-legar, i sjukehus til 200, som er det anbefalte nivået. Vi føreslår òg ei markert satsing på allmennlegetenesta, slik at vi prioriterer grunnmuren i helsevesenet, så vi kan gi dagens pasientar hjelp etter behov og beredskap ved nye helsekriser.
En av de største og viktigste samferdselsseirene i revidert nasjonalbudsjett, ikke bare for Fremskrittspartiet, men for hele Jernbane-Norge, er at arbeidet med utbygging av dobbeltsporet på Dovrebanen starter opp igjen i år. Det er viktig for å opprettholde framdriftsplanen om å være ferdig til Åkersvika i 2026. Fremskrittspartiet er veldig godt fornøyd med at vi for andre gang vant denne kampen om å starte dobbeltsporutbyggingen til Hamar. Prosjektet ble startet av Fremskrittspartiets samferdselsminister, Jon Georg Dale, og det kom som lyn fra klar himmel at prosjektet stoppet da Fremskrittspartiet gikk ut av regjering. Sett i lys av at det var og er et godt prosjekt som går på skinner, med full kostnadskontroll, var det veldig overraskende. Men gleden ble desto større og jubelen sto i taket da vi ble enige med Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre om å starte opp igjen arbeidet. Nå ser Fremskrittspartiet fram til at samferdselsministeren gir BaneNOR beskjed om å starte opp igjen dobbeltsporutbyggingen til Hamar, og vi stoler på at det vil skje så fort som mulig – forhåpentligvis nesten umiddelbart – slik at vi ikke mister mer dyrebar tid enn de månedene vi allerede har mistet. En annen viktig nasjonal gladsak er enigheten om å få etablert en felles norsk-svensk politistasjon på svenskegrensen, på Magnormoen. Stasjonen skal stå midt på grensen – halvparten i Norge og andre halvpart i Sverige. Prosjektet er allerede godt utredet og godt planlagt, så når Stortinget i dag bevilger 5 mill. kr for å sikre byggestart, er det ikke enda mer penger til planer og utredninger. Det som gjenstår nå, er et endelig og formelt vedtak av norske og svenske myndigheter, slik at Eidskog kommune og Eda kommune kan få satt i gang arbeidet med detaljert regulering, detaljplanlegging og byggingen av selve politistasjonen og innholdet i den, i samarbeid med politiet. Vi forventer at regjeringen prioriterer dette arbeidet, slik at politistasjonen kan være ferdig i løpet av et par år. Det er også viktig å være klar over at det ikke er nødvendig å vente på alle juridiske avklaringer før vi setter i gang. Politiet må allerede nå få mulighet til å forberede seg, slik at de kan være klare med viktig nøkkelpersonell i god tid før selve stasjonen står ferdig. Om politiet har hatt god tid til å forberede seg og ansette riktig nøkkelpersonell, vil en slik felles politistasjon gi positive resultater umiddelbart etter åpning. En felles politistasjon vil være banebrytende innen internasjonalt politisamarbeid og gjøre politiet bedre rustet til å bekjempe internasjonal kriminalitet, en form for kriminalitet som vi dessverre ser er økende. Det er viktig å ha kontroll på grensene, ikke bare for dem som bor i nærområdet, men spesielt for Norge som nasjon og ikke minst for oss her, på det sentrale østlandsområdet, som dessverre er kjernemarkedet for mange av disse internasjonale kriminelle.
Ulike deler av det norske samfunnet har blitt rammet av covid-19-viruset på ulike måter. Noen har blitt rammet av at etterspørselen har gått ned, andre av at handelen med utlandet har blitt svekket, og noen har blitt direkte rammet av de vedtakene politikere og myndigheter har gjort om innskrenkninger av aktivitet. Kulturlivet, idretten, frivilligheten hører til først og fremst i siste kategori. Det er våre konkrete vedtak som gjør at disse aktivitetene er rammet. Desto mer har vi et stort ansvar for å gjøre alt vi kan for at disse sektorene kommer seg godt igjennom krisen. Kulturlivet ble brutalt rammet: Konserter, teaterforestillinger og frivillig kulturliv ble stoppet over natten, og næringsgrunnlaget ble dratt vekk. Men allerede fra første krisepakke bar regjeringens politikk preg av at man ikke forsto den sektoren som nå ble rammet, ikke forsto hvordan næringskjedene var skrudd sammen, ikke forsto hvordan man best mulig kunne bidra til at man skulle klare seg gjennom ordningen. Først var det en billettstøtteordning hvor summen var satt til 25 000 kr. Svært mange arrangement kom ikke inn under denne hjelpepakken. Så var det en manglende forståelse av at næringskjeden er lang og kompleks, hvor mange er gjensidig avhengig av hverandre, hvor det trengs eventbyrå, arrangører, kunstnerisk innhold, teknisk personale og andre underleverandører. Først nå, i revidert nasjonalbudsjett, kommer det et anmodningsvedtak om å ta en begrenset gruppe knyttet til tekniske underleveranser inn i hjelpepakken. Det trengs en helt annen og offensiv satsing for å sikre at vi har et godt kulturliv også etterpå. Det er også uforståelig at det kan samles 200 stykker etter hverandre, gang på gang, på samme benker, på samme toalett, på samme rekkverk, men ikke 200 i separate grupper langt fra hverandre, uten smittefare mellom gruppene. Her er man rett og slett vrangvillig i stedet for velvillig når idretten, frivilligheten og kulturen kommer og ber om gode løsninger. Media er en annen bransje som er rammet. De er rammet av at andre bransjer går dårlig. Det har vært en stor annonsesvikt. Igjen treffer pakken dårlig. Arbeiderpartiet foreslår 150 mill. kr mer i pressestøtte og kompensasjonsordning. Frivilligheten er også sterkt rammet. Stortinget har vedtatt enstemmig at vi skal innføre full momskompensasjon. Arbeiderpartiet sier: La oss gjøre det nå, slik at vi hjelper lag og foreninger gjennom hele Norge, og har lagt 355 mill. kr mer inn i budsjettet. Vi er nødt til å ta et mye større ansvar for de sektorene som er spesifikt rammet av de innstrammingstiltakene vi har vedtatt.
Denne våren har Stortinget vist seg fra sin beste side. Da pandemien rammet og Norge ble stengt ned, var det et samlet storting som vedtok den første krisepakken, og etter det har et bredt flertall samlet seg om de neste tiltakspakkene. Målet for Høyre og regjeringspartiene har hele tiden vært å redde flest mulig arbeidsplasser over hele landet for at Norge skal ha et bærekraftig næringsliv nå og i framtiden. Det er i næringslivet verdiskapingen skjer. Det er fiskeren som leverer fangsten og bonden som planter, sår og passer dyrene sine, som sørger for at vi har norsk mat på bordet. Det er oljearbeideren som sørger for at pumpene går, og de ansatte i teknologibedriftene på steder som Fornebu og Kongsberg som jobber fram nye grønne løsninger på bakgrunn av kunnskapen fra oljeeventyret, og grønne bærekraftige løsninger for framtidens arbeidsplasser utvikles. Det er vår oppgave å bidra til at flest mulig av de sunne bedriftene vi hadde før pandemien, kan fortsette den gode verdiskapingen når samfunnet åpner opp igjen. Vi skal gjenopprette hverdagen vi hadde, og som de fleste av oss tok som en selvfølge, selv om den sikkert blir litt annerledes. Uten oppsparte midler i oljefondet hadde det ikke vært mulig for Stortinget å gjøre alle tiltakene og bidra med bevilgninger i 100 milliarder-klassen uten å ta opp lån. Men det er ikke bærekraftig å tømme oljefondet, og det er heller ikke solidarisk med kommende generasjoner. Derfor har det vært viktig for oss at tiltakene i forbindelse med koronapandemien skal være tidsbegrenset. Vi bor alle i en kommune, og i revidert nasjonalbudsjett legger vi grunnlaget for å ta hverdagen tilbake. Vi prioriterer sykehusene, fastlegene og tjenester til sårbare barn som trenger ekstra oppfølging, og vi reduserer arbeidsgiveravgiften midlertidig. Det har vært og er viktig for oss å trygge innbyggerne på at kommunen vil bli kompensert for de ekstrautgiftene kommunen har hatt i forbindelse med pandemien. Kommunene skal fortsette å gi de gode tjenestene de ga før pandemien også når pandemien er over. Dette er noen blant flere grep som skal bidra til å ta oss alle gjennom koronakrisen på en best mulig måte.
Grunnen til at jeg tar ordet selv etter en foreløpig ganske lang debatt, er for å ta tak i et par saker. For det første: Det virker på noen talere som at kompensasjonsordningen regjeringen har lagt fram, og som Stortinget har sluttet seg til, ikke er den suksessen man håpet, fordi man bare har brukt 2,5 mrd. kr av en ramme på 50 mrd. kr. Da må jeg bare presisere at rammen er ikke på 50 mrd. kr, anslaget er på 50 mrd. kr, og det er ut mai. Anslaget var på 20 mrd. kr i måneden ut mai. Det var et usikkert anslag, og det er det man forholdt seg til. Det kan ikke legges til grunn at en utbetaling på f.eks. 15 mrd. kr ville vært en fiasko, og så ville en utbetaling på 45 mrd. kr vært en enorm suksess. Det er ikke vi som bestemmer at bedriftene skal ta imot denne støtten, det er bedriftene som frivillig søker på ordningen og får innvilget støtte basert på det. Til det er det også å si at vi først nå på onsdag åpnet for søknader for mai måned, en måned der store deler av samfunnet fortsatt var nedstengt, så vi må ikke glemme at det er ganske store tidsforskyvninger i denne ordningen. Fortsatt er det mulig å søke fra og med mars, og den fristen utgår i september, så omfanget av denne ordningen er ikke avklart på noen som helst måte. Som en generell kommentar: Det er da vitterlig ikke slik at det er om å gjøre å bruke mest mulig penger på en støtteordning rettet mot bedrifter som har såpass kraftig omsetningsfall. Det beste er om ordningen aldri hadde måttet bli lagd, men når den først er her – noe jeg mener er bra – mener jeg også at vi i stedet for å melde et slags nederlag over at ordningen ikke blir så mye brukt som anslått, heller bør hylle de mange næringsdrivende som faktisk velger ikke å søke, fordi de ønsker å komme over kneika selv. De bedriftseierne er det også ganske mange av. For det andre, og jeg har sagt det før: Vi må ikke glemme at selv nå med alle krisetiltakene vi har lagt på bordet, så skal vi faktisk tilbake til normalsituasjonen. En normalsituasjon betyr ikke lavere arbeidsgiveravgift, kutt i lav moms, utsettelse av skatter og avgifter eller store statlige tiltak. Normalsituasjonen er der vi sørger for en politikk som gir det private næringslivet handlingsrom og vilje til å skape nye arbeidsplasser gjennom bedre generelle rammevilkår. For å ta det helt til slutt: Arbeiderpartiet skriver i sin del av innstillingen at de ønsker forutsigbarhet for både havbruksnæring og kommuner når det gjelder Havbruksfondet. Det eneste forutsigbare her, er at Arbeiderpartiet ikke klarer å bestemme seg før stortingsvalget i 2021 og dermed lager en ny utredning for hva som skal skje etter 2022. Det er verken modig eller forutsigbart for næringen.
I 1989 hørte jeg for første gang om en teknologi som skulle fange og lagre CO 2 . Den gang ble bygging av et forurensende gasskraftverk på kysten av Møre og Romsdal diskutert. En forsker ved SINTEF i Trondheim mente dette var mulig å gjøre uten utslipp. Nå ble dette gasskraftverket heldigvis aldri noe av, men forhåpentligvis er vi nærmere realiseringen av CO 2 -fangst og -lagring enn noen gang. Stortinget ble tidligere i år enige om å ha tatt en investeringsbeslutning for de to karbonfangstanleggene, i Oslo og Brevik, i forbindelse med statsbudsjettet for neste år. Det er en viktig milepæl, men vi må sørge for å holde tempoet oppe. I den siste tiden har det vært reist tvil om regjeringens vilje å til å satse på begge karbonfangstanleggene. De som står bak, har blitt bedt om å søke midler fra EU. Spørsmålet som melder seg, er om dette er gjort for å trenere satsingen. Utbyggerne sier at dette kan forsinke prosjektene med flere år. Derfor foreslår SV i dag at det bevilges 400 mill. kr, slik at avfallsanlegget i Oslo og sementprodusentene i Brevik kan gå i gang med detaljplanleggingen av anleggene. I dag legger også SV fram forslag om et eget hydrogenfond på 1 mrd. kr, et fond som skal sikre produksjon, distribusjon og bruk av hydrogen i Norge. Norge har unike muligheter til å utvikle grønn og utslippsfri hydrogen. Hydrogenstrategien som regjeringen lanserte for litt siden, var et mageplask. Det finnes ikke én krone der, ikke et eneste forpliktende tiltak som setter fart i hydrogensatsingen. SVs fond vil gi muligheten til å starte opp produksjon av hydrogen i Glomfjord. Dette hydrogenet kan så brukes av ferjene som går over Vestfjorden fra Bodø til Lofoten, og det kan brukes til å få nullutslipp på Nordlandsbanen. Vi står foran en mulig grønn industriell omlegging, en grønn ny deal, som vil kutte utslipp, skape arbeidsplasser og sikre en rettferdig fordeling.
Olje- og gassektoren står for nær halvparten av norsk eksportverdi. Det har vi sagt noen ganger herfra. Men finnes det muligheter for å ta skikkelige grep for et grønt skifte innen energi og industri hvis vi skal opprettholde norsk eksport og Norge som velferdsnasjon? Det spørsmålet stilte NHO i en perspektivmelding i 2018. SINTEF har sammen med NHO lagt fem rapporter som svarer på det spørsmålet, og svaret må sies å være ja. Debatten her i dag må ikke bare dreie seg om akutte kriseløsninger, men også om de store, langsiktige, eksistensielle utfordringene vi nå står overfor. I praksis gjelder det å ta advarslene fra FNs klimapanel og naturpanel på alvor. Er det kanskje nettopp nå vi skal ta noen slike sterke grep og å plukke ut noen vinnere for framtida, de vi skal satse store ressurser på? SINTEF og mange andre forskningsmiljøer peker på mange muligheter, ikke minst gjennom en dreining av leverandørindustrien til olje og gass i grønn retning. Norge er en liten økonomi i verdensmålestokk, men vi skiller oss ut som store på mange områder: på sjøfart og maritim industri, vi har mye fornybar energi, høyt kompetansenivå og høy elektrifiseringsgrad. Men vi har noe mer. Vi har stor tillit mellom aktørene i arbeidslivet og relativt små forskjeller, fram til nå i hvert fall. Dette er faktisk store konkurransefordeler. Norge er i førersetet med elektrifisering, både på bilparken og i fergetrafikken, men vi har hittil ikke lyktes med å gjøre dette til en eksportindustri. Det står igjen. SINTEF-rapportene viser at det finnes potensial for verdiskaping og sysselsetting som er store nok til å erstatte eksportverdien av olje og gass, akkurat som SV har pekt på med større og større styrke, nå sist gjennom det store prosjektet vårt kalt Grønn ny deal. Men som bekjent, «itjnå kjæm tå sæ sjøl». Det må jobbes mot dette målet, og Stortinget må legge til rette for det. Jeg vil gjerne peke på noen felt der vi burde sette inn økonomiske muskler akkurat nå, når petroleumsindustrien er inne i en både kortsiktig og en langsiktig krise, og mange andre næringer er lammet av koronakrisen. I maritim industri og det globale grønne skiftet kan Norge spille en nøkkelrolle. Alle representanter kjenner nok nå til at vi om ett eller to år har over 60 elektriske ferger i gang over norske fjorder. Hjemmemarkedet kan faktisk være et fantastisk laboratorium og et utstillingsvindu for utvikling, nyskaping, produksjon og til slutt eksport av den teknologien og produktene. Det ser vi også på globusen – relativt mye vann der – potensialet er ganske enormt. Jeg skal se om jeg får tid til å komme tilbake til noen andre poenger på det grønne skiftet, i et annet innlegg.
Jeg slutter meg helt og fullt til det som er sagt av mange representanter fra mange partier i løpet av dagen, om at det arbeidet som regjeringen i alminnelighet og Stortinget i særdeleshet har gjort i forbindelse med koronakrisen, har vært nødvendig og veldig riktig. Jeg har jo, som noen her vet, sett dette utenfra gjennom noen måneder, og det har sett veldig bra ut. Så vil jeg si at jeg mener dette er blitt vellykket fordi også høyrepartiene har fulgt en sosialdemokratisk økonomisk filosofi ved at man grunnleggende har forstått at markedet ikke kan løse disse utfordringene uten en veldig sterk stat og statens medvirkning. Og det er akkurat det som har skjedd, og det er det som er den grunnleggende sosialdemokratiske tenkningen i balansen mellom staten, det offentlige og det private. Med det har noen forutsetninger ved seg som det er verdt å nevne på slutten av denne debatten, før vi skal gå ut i ferie, og minne hverandre om, og det er at dette klarer man ikke uten en sterk stat. Man klarer det ikke uten sterke fellesskap. Man hadde ikke klart det hvis man f.eks. hadde hatt et privatisert helsevesen. Vi hadde ikke klart det hvis det ikke hadde vært bygd opp et tillitssamfunn, fordi vi nettopp har sterke fellesskap, og vi hadde ikke klart det hvis vi ikke hadde hatt oljefondet – i alle fall ikke på denne måten. Jeg sier dette fordi det er nødvendig å minne høyrepartiene og i denne sammenhengen spesielt Fremskrittspartiet på deres historie når det gjelder oljefondet. De har vært imot det. Og om de ikke var imot det, skulle det ikke brukes slik, for oljepengene skulle brukes opp der da – gjennom 1980-tallet, 1990-tallet og langt inn på 2000-tallet. Dette er et eksempel på en fullstendig kollaps i høyresidens økonomiske filosofi, spesielt Fremskrittspartiets. Vi har sett det i andre sammenhenger, men det kommer veldig tydelig til uttrykk gjennom den aktuelle situasjonen vi nå har hatt. Det andre aspektet er f.eks. Listhaugs angrep på Arbeiderpartiets næringspolitikk i sin alminnelighet, som vi også hørte i replikkordskiftet med vår parlamentariske leder, som er usaklig. For Arbeiderpartiet har lagt til grunn at man skulle ha dette samspillet, nettopp fordi vi skulle få et mangfoldig næringsliv. Og så ender det hele dessverre med at også mellompartiene er med på at man starter ulikhetstenkningen igjen: lettelser i formuesskatten, men selvfølgelig kutt når det gjelder dagpenger. Da er man tilbake til den politikken man egentlig forlot i den politikken man førte i forbindelse med reparasjonene av skadevirkningene etter koronaepidemien.
Vi som har sittet her på Stortinget og sett krisepakkene da de kom, vet jo at det er Stortinget som har endret dem, slik representanten Kolberg nå sa at de har blitt, sånn at de ikke har blitt så sosialt skjeve. Den eneste langsiktige og vanvittig dyre ordningen flertallet har vedtatt uten SVs stemmer, er skatteletten til oljeindustrien, som binder oss fast i det alle vet vi må slutte med, mens kompensasjonsordningen for arbeidsløse og for annet næringsliv skal være kortsiktig. Noen står også helt uten. Jeg får henvendelser hver eneste dag fra bedrifter som ikke får, og jeg skjønner ikke hvor dere er, dere som ikke får det. Det er også Stortinget som har sikret at kommunesektoren har fått noe mer underveis. Regjeringen la fram ytterst lite. Det er veldig alvorlig, for kommunesektoren kan være et flomvern mot mer arbeidsløshet. Bruker vi pengene der, vet vi at det blir arbeidsplasser av det, og vi vet at det blir gjort bra ting. For eksempel kan man gå løs på et svært vedlikeholdsetterslep i kommunesektoren, få høyere standard på offentlig sektor, komme ut av krisen bedre, og folk vil ha arbeid og private bedrifter vil ha inntjening. Vi kan gå løs på vann- og avløpssektoren, der det trengs kjempeinvesteringer framover, og sikre oss mot ekstremvær i framtida og mot forurensning i vannkilder. Folk har arbeid, bedrifter har arbeid, og vi kommer ut av krisa med bedre løsninger. Vi kunne laget et universelt utformet samfunn, det er jammen på tide, så vi ikke fortsatt diskriminerer folk som ikke kan bevege seg slik som vi andre. Da kommer det mange arbeidsplasser og et bedre samfunn ut av krisa etterpå. Vi kunne montert heis i mange blokker sånn at flere folk kunne bodd hjemme, og vi kunne satset på velferdsteknologi i kommunesektoren slik at vi etterpå kunne møtt de store oppgavene vi har framover i kommunesektoren på dette. – Så jeg er nok ikke så imponert. Vi kunne ha investert i enøk også og spart enormt med strøm som vi kan bruke til positive ting, f.eks. på jernbane. Vi har lange strekninger i Norge der vi mangler strøm, og vi mangler til og med planlegging. Derfor har SV foreslått at vi legger penger på bordet nå til å kunne planlegge elektrifisering av Rørosbanen og Solørbanen. Da kan vi frakte gods gjennom landet uten å slippe ut CO 2 , og det blir jammen plass på vegen også og mulig å kjøre der. Det er framtidsrettet. Da hadde vi brukt penger fornuftig, investert i framtida, fått et moderne, mer klimavennlig samfunn og kommet ut av dette med flere arbeidsplasser, både i offentlig sektor, som vi trenger i eldreomsorgen, i skolene osv., og også i privat sektor. Det hadde vært en bedre løsning enn det regjeringen har lagt på bordet.
Over hele verden har man nå gjennomført en nesten total nedstenging av samfunnet for å få kontroll over spredningen av koronaviruset. Jeg har lyst til å rette en stor takk til alle de fantastiske fagarbeiderne som har gått på jobb hver dag, og som har sørget for at hjulene likevel har gått rundt. Vi har fått mat på bordet, vi har fått rennende vann og datanettverk som fungerer, og helse- og omsorgsarbeiderne våre har tatt vare på dem som trenger det mest – listen kan gjøres veldig lang. Poenget er at fagarbeiderne våre er gull verdt, og samfunnet fungerer ikke uten dem. Jeg har vært oppriktig bekymret for alle dem som sto i fare for ikke å få fullført læretiden sin, for dem som vil kunne få problemer med å skaffe seg læreplass, og for bedriftene våre, som er helt avhengig av å kunne rekruttere fagkompetanse også i framtiden. Det gjelder både dem med fag- og svennebrev og dem med utdanning fra fagskolene våre. For bare få uker siden var det 4 000 permitterte lærlinger. Det kom nye tall denne uken, og det viser seg at dette tallet nå er mer enn halvert. Men vi må sørge for at enda flere kommer tilbake i jobb, og ikke minst for at flere får læreplass, og at flere får fullført utdanningen sin. I revidert nasjonalbudsjett, i Utdanningsløftet 2020 og i den siste tiltakspakken sørger regjeringen nettopp for en betydelig satsing på dette. Det er satt av til sammen 850 mill. kr bl.a. for å øke lærlingtilskuddet, for å rekruttere flere læreplasser, til Læreplassjeger-kampanjen til WorldSkills, som gir flere muligheten til å fullføre videregående utdanning, og for at flere skal kunne ta fagbrev på jobb. Et annet viktig tiltak er muligheten for at de som er permitterte nå, faktisk kan ta seg en utdanning samtidig som de beholder dagpengene sine. Jeg leste i Bergens Tidende så sent som i dag om Nina, som ble permittert fra hotelljobben sin. Hun hadde lenge ønsket å ta et fagbrev, men ikke hatt muligheten til det, men nå fikk hun det. Som hun selv sier: Som arbeidsledig blir dagene veldig lange, og da er det fint å ha noe konstruktivt å gjøre. Med fagbrevet vil jeg også stille sterkere, og det blir nok en fordel framover. Det tror jeg at Nina har helt rett i. Det som gjør at Nina får muligheten til å ta fagbrev under permitteringstiden, er et av bransjeprogrammene som nå er opprettet. Regjeringen har satset mye på bransjeprogrammene også tidligere, men den satsingen er nå betydelig styrket. Vi har hele ni bransjeprogrammer. De fleste er ved fagskolene våre, og mange av de nye programmene er kommet nettopp i bransjer som er sterkt rammet av koronakrisen og fallet i oljeprisene. Ifølge Kompetanse Norge har f.eks. over 2 500 ansatte i reiselivsbransjen nå søkt seg til et av disse bransjeprogrammene. Det viser at behovet er der, og når flere får økt kompetanse, vil både de ansatte og bedriftene – i reiselivsbransjen og andre bransjer – stå sterkere når vi kommer tilbake til en normal hverdag. Og det er jo nettopp det som er målet.
Regjeringen som sitter nå – og også den tidligere, med Fremskrittspartiet – har i lengre tid nedprioritert beredskapen i hele Norge, og spesielt politiet har blitt rasert og kraftig sentralisert av en nærpolitireform som regjeringen vedtok med en ambisjon om å skape et nært og tilstedeværende politi, men som i stedet har ført til et politi som er fjernere fra folk, og som det tar lengre tid før dukker opp når noe alvorlig har skjedd. Vi i Senterpartiet prioriterer beredskap i vårt alternative budsjett. Vi prioriterer beredskap på mange områder, for det er noe man må se på som en helhet for flere fagfelt, men på justisfeltet prioriterer vi bl.a. en økning i frie midler til politidistriktene, vi prioriterer å styrke brann og redning i Sivilforsvaret, og vi prioriterer å styrke helikopterberedskapen i Nord-Norge med et flerbrukshelikopter stasjonert i Kirkenes. Nå har vi jo fått varslet at det skal komme en politimelding – som har latt vente på seg i et par år – men hvis regjeringen holder ord denne gangen, skal den komme før sommeren, dvs. i løpet av de neste to ukene. Det blir en spennende melding, hvor Senterpartiet forventer at regjeringen slutter med bortforklaringer av politiets dårlige resultater med tanke på det å være nær og det å være til stede. I Nationen for et par dager siden skrev statssekretær Kleppen Sættem at politireformen er ikke en nærpolitireform; den «er først og fremst en kvalitetsreform». Han prøver å endre historiefortellingen ved å komme seg unna det faktum at man fullstendig har sviktet når det gjelder å levere et politi som er til stede der folk bor. Nærpolitireformen som Stortinget vedtok med Høyre, Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet, var ikke først og fremst en kvalitetsreform, hvis man leser i dokumentene – det var først og fremst en omorganisering av politiet som Senterpartiet advarte mot, men som regjeringen selv mente skulle føre til et nærmere politi. I dokumentet som ble vedtatt den gangen, står det bl.a. at man har en ambisjon om vesentlig å forbedre responstiden til politiet. Det er ikke lenger siden enn i går at Politidirektoratet kom med nye tall om responstid hittil i år, i 2020, og man ser helt klart at responstiden har økt fra politireformen ble vedtatt til nå. Man har altså klart å bruke voldsomme mengder penger, rasere organiseringen av politiet til det negative for de aller fleste innbyggerne i landet vårt, i tillegg til at man har oppnådd ikke å forbedre resultatene, men tvert imot å forverre dem. Vi har tidligere utfordret justisministeren på at de 400 midlertidige politistillingene på grunn av korona må gjøres permanente. Det er jeg veldig skuffet over ikke har skjedd i dette alternative budsjettet.
Jeg er glad for at det både i flertallsinnstillingen om revidert budsjett og i Arbeiderpartiets merknader legges vekt på gjengkriminalitet. Det er det all grunn til. Situasjonen i Oslo-området har betydning for hele landet. Vi har nå fått en gjeng som vi i lang tid har fryktet skulle etablere seg, Satudarah, som er en internasjonal og farlig MC-kriminell gjeng. Situasjonen er også at Young Guns, som er en eldre gjeng fra 1980-tallet, og som nå har hovedbase på Lørenskog på Romerike, styrker seg kraftig og rekrutterer unge. Vi har nye, yngre gjenger som alle sikkert har lest om i media, som Young Bloods på Holmlia i området Oslo sør, og vi har enda yngre gjenger på Tøyen og Grønland, bl.a. en som kaller seg 313, hvor det har vært en rekke alvorlige hendelser mellom disse gjengene de senere månedene. Jeg er glad for at Stortinget vil satse på å gjøre en bedre innsats overfor disse alvorlige gjengmiljøene, som kan få veldig avgjørende betydning for utviklingen både i Oslo og ellers i landet framover. Regjeringspartiene og flertallet legger opp til 25 mill. kr her, noe også Arbeiderpartiet går inn for i sin ekstra satsing. Man skriver at man skal bruke de pengene til å patruljere hyppigere. Jeg vil bare si om den ekstra satsingen at det er viktig å forstå at de gjengene ruller man ikke opp ved å patruljere. Det kreves en annen type kvalitet i innsatsen, så jeg håper man vil se på hvordan man skal bruke de pengene. Den enheten som gjør den viktigste jobben, og som har gjort den viktigste jobben gjennom mange år, kalles Spesielle operasjoner. De er tett på gjengene, har kunnskap om dem og vet nok om hvordan man skal jobbe, til å kunne få dem tatt, rettsforfulgt og dømt. Denne enheten er halvert, eller de er langt færre enn de var for noen år siden, og de brukes til mange forskjellige oppgaver nå, slik at den spesifikke innsatsen overfor gjengmiljøene er svekket. Det er den vi trenger å styrke, mer enn å kjøre rundt i gatene. Begge deler er bra, men vi må være klar over at hovedpersonene her står ikke på et hjørne – dem må man ta med andre arbeidsmetoder. Det krever langsiktig jobbing, og det er ikke gjort med 25 mill. kr i år. Det forrige gjengprosjektet gikk over fem år. Det viste seg at det var for kort tid. Vi må jobbe langsiktig. Særlig for de yngste som allerede er blitt farlige kriminelle, trenger vi flere plasser i det som heter Ungdomsenheten, altså ikke vanlig fengsel, men i ungdomsenheter, der de kan få hjelp til å komme ut av miljøene sine. Vi fremmer forslag om det her i dag. Og når de skal ut av soning, ut av fengsel, enten det er eldre gjengkriminelle eller disse unge, så trenger de et exit-program, slik at de ikke havner i det samme miljøet, den samme karusellen. De tingene mangler vi i Norge i dag, så jeg håper Stortinget vil være med på å følge opp disse forslagene i tiden framover.
Eg har kommentarar til eit par konkrete forslag i innstillinga. Først til luftambulansekrisa og beredskapen i nord: Vi har fleire gonger blitt lovt frå regjeringa at revidert skulle innehalde ein oversikt over økonomiske konsekvensar som følgje av beredskapssvikten i ambulanseflytenesta etter operatørbyttet i 2019. Det har ikkje kome. Stortinget har òg vedtatt at Kirkenes skal få auka intensivnivå, altså respiratorbehandling. Vi har òg etterlyst kva dette vil kosta. Det er det heller ikkje kome pengar til i revidert, og vi får ikkje svar på spørsmål om kva dette summerer seg til. Difor er vi nøydde til å fremja eit forslag om å få oversikt over desse forholda, og det er veldig viktig, for viss ikkje går det ut over pasientbehandlinga og ein må ta pengane derifrå. Så til alkoholpolitikk: Eg les med forundring i revidert at regjeringa har bestemt seg for å nulla ut to forslag som Stortinget har vedtatt: eitt forslag om at ein nasjonal alkoholstrategi skal fremjast for Stortinget og eitt forslag om å oppheva vedtaket om å setja ned eit offentleg utval som skal vurdera dei samfunnsmessige konsekvensane av alkoholbruk i samfunnet. Eg kunne ikkje føresjå då Kristeleg Folkeparti gjekk inn i regjering, at dei sjølve skulle vera med og nulla ut viktige forslag som gjeld alkoholpolitikk, som dei fekk fleirtal for saman med oss og Arbeidarpartiet og SV. Senterpartiet er svært ueinig i at desse forslaga skal nullast ut. Den tredje saka eg vil ta opp, er det som ein har vorte einige om i forhandlingane med Framstegspartiet om ei prioritering av eit barnehospice i Kristiansand, med 30 mill. kr i årlege øyremerkte midlar på statsbudsjettet. Dette er eit tilbod som er svært mykje debattert, og både fagfolk og pårørande er kritiske. Mange ønskjer i staden å satsa på barnepalliative team, men dette vert altså ikkje øyremerkt med éi krone. Stortinget har òg fått oversendt ei stortingsmelding om palliasjon som skal behandlast til hausten. No får vi denne prioriteringa i dag, som da på ein måte kortsluttar heile den fagleg-politiske debatten om korleis vi ønskjer at palliasjonsfeltet skal utvikla seg i framtida. Barnehospice vart heller ikkje anbefalt i NOU-en om palliasjon som kom i 2017. Det er ikkje anbefalt i Helsedirektoratet sine retningslinjer frå 2016, og barnelegane er imot. Grunngjevinga er at alvorleg sjuke barn må få tilbod der dei bur, altså nærmast mogleg heimen. Det viktigaste å gjera først da er å prioritera barnepalliative team i det offentlege helsevesenet. Så vi har òg eit forslag som går på dette.
Tenk at vi på tre måneder gikk fra å ha historisk lav arbeidsledighet i Norge til å se ledighetstall vi ikke har sett siden krigen. På bedriftsbesøk fikk vi tidligere i år beskjed om at det største hinderet for vekst i Norge var mangelen på kompetent arbeidskraft. I løpet av noen få uker snudde bildet. Hele 431 000 personer registrerte seg som arbeidssøkere hos Nav etter 12. mars. Lyspunktet er at det nå er 215 000 færre permitterte, og at aktiviteten og arbeidskraftetterspørselen tar seg opp. Regjeringens kraftfulle, målrettede tiltak har virket. Vi har fått stresstestet velferdsstaten vår, og den har vist seg robust, men ikke uten feil og mangler. Når det er sagt, så er det ikke en feil eller mangel at det tar tid å endre på driftssystemene i Nav for utbetalinger av dagpenger og lønnskompensasjon. Da regjeringen reduserte arbeidsgiverperioden for permittering for å redde norske arbeidsplasser og folk fra å bli ledige, utvidet Stortinget – med Høyres stemmer – dette med en kompensasjon som aldri har vært brukt tidligere. Eksempelvis reduserte de rød-grønne arbeidsgiverperioden under finanskrisen til fem dager, uten endringer som kompenserte arbeidstakerne. I rød-grønn språkdrakt – Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV – reduserte de arbeidsgiverperioden og sendte regningen til vanlige arbeidsfolk. Det er altså tre dagers forskjell på hva de i dag kritiserer denne regjeringen for, og hva de selv gjorde i 2008 eller 2009. Stortinget visste at endringen ville føre til forsinkelser. Arbeiderpartiet fikk i klartekst svar på sitt spørsmål den 13. mars i forbindelse med Prop. 52 S for 2019 –2020: Opprettelse av eventuelt nye inntektssikringsordninger vil ikke være mulig å få på plass på kort sikt, det vil si at det kan ta flere måneder å få på plass nye systemer. De som venter på penger, har all rett til å være frustrert og forbannet, men Stortinget har visst dette hele tiden, og et samlet storting burde være voksne nok til å stå bak de vedtakene vi gjør. Partiene kan ikke på den ene siden skryte av å ha fått igjennom mer penger til flere uten samtidig å ta ansvaret for at det har ført til at mange fikk problemer. Men siden regjeringen er opptatt av at folk skal få hjelp, sto en midlertidig forskuddsordning ferdig allerede 30. mars, før alle andre støtteordninger var på plass. Regjeringen prioriterer arbeidstakerne, og 180 000 har fått forhåndsbetalt mer enn 3,8 mrd. kr i påvente av at Stortingets vedtak kan iverksettes. Forskuddsordningene gjelder ut året, og det tar i snitt to til tre dager fra søknad til utbetaling. Nav er i ferd med å komme à jour, men igjen kommer Rødt og Arbeiderpartiet med forslag som vil føre til merarbeid som forsinker utviklingen i Nav og utbetalingen til arbeidstakere. Høyre går imot forslagene. Vi har en forskuddsordning som fungerer. La Nav gjøre jobben sin. For Høyre er det viktigste nå at folk så raskt som mulig får de pengene de har krav på, slik at vi ikke bare kan ønske hverandre happy pride, men også med god samvittighet ønske hverandre god sommer.
Jeg er bekymret over at Fremskrittspartiet og regjeringen foreslår å kutte ressurser til vaksiner og Senter for cyber- og informasjonssikkerhet. SV foreslår å fjerne kuttene. I dag har jeg fremmet et forslag om vaksineringsprogram for voksne. Folk bor tettere og tettere, og vi reiser langt av gårde til andre land – utenom under koronapandemien. Vi trenger ikke å kutte vaksineressurser. Vi trenger et vaksineringsprogram for voksne for å bedre folkehelsen og minimere smitten. SV vil at alle skal få god helsehjelp, i hele landet. Vi vet at mange familier med syke barn ikke får hjelpen de trenger. Vi må lytte til Løvemammaene, som kjemper for sine syke barn. De sier at tilbudet ikke er bra i dag. Regjeringen og Fremskrittspartiet vil bruke penger til et hospice ett sted, lengst sør i Norge. Mange av disse alvorlig syke barna kan ikke reise langt av gårde. Hvorfor må et sykt barn og hele familien reise fra Tromsø til Kristiansand for å få hjelp? SV foreslår å bruke disse pengene til å etablere barnepalliasjonsteam i hele landet for å sikre at alvorlig syke barn og deres familier får mer tid sammen hjemme. Vi vil flytte pengene fra én bygning til at alle familier med syke barn kan få bedre hjelp i hele landet vårt.
Når eg har bedt om ordet heilt på tampen av ein, lang, omfattande debatt, så er det for å snakka om ei viktig næring: kultur, og i denne omgang særleg musikkbransjen. I forslaget som me fire partia er samde om – regjeringspartia og Fremskrittspartiet – og som kjem til å få fleirtal i dag, gjer me fylgjande vedtak: «Stortinget ber regjeringen inkludere underleverandører innenfor teknikk i kompensasjonsordningen for avlyste kulturarrangementer, slik at disse skal kunne søke kompensasjon for tapte inntekter ved avlysning eller stenging av arrangementer i kultursektoren. Regjeringen fastsetter nærmere vilkår og betingelser ved inkludering i ordningen.» Dette er eit sjumilssteg i rett retning, og vil vareta næringsdrivande som verkeleg føler koronatiltaka på kroppen, på ein måte som er langt betre enn kva som har vore tilfellet til no. Samstundes må me vera audmjuke nok til å vedgå at sjølv det me gjer i dag, ikkje er godt nok med tanke på heile næringskjeda i bransjen. På vegner av dei fire fleirtalspartia har eg behov for å understreka, slik Ørmen Johnsen gjorde tidlegare i debatten, at me i tett samarbeid med regjeringa vil jobba intenst og raskt vidare, slik at den endelege løysinga òg tek omsyn til verksemda til artistane.
Det har vært en lang debatt, men det er også en viktig debatt. For Senterpartiet har diskusjonen og det vi har lagt fram i våre forslag til alternativer i revidert nasjonalbudsjett og tiltakspakke 3, vært tjenester nær folk. Senterpartiet går inn for å styrke kommuneøkonomien sånn at kommunene ikke skal måtte gjøre nedskjæringer som følge av virusutbruddet. La meg understreke at det viktigste virkemiddelet vi har for å få ned ledigheten og få folk i arbeid, er at Norge skal ha lønnsomme bedrifter med tilstrekkelig oppdrag som man trenger arbeidsfolk til å utføre, og at offentlig sektor derfor skal brukes aktivt for å skape denne etterspørselen. Det private næringslivet er avgjørende for verdiskapingen før, nå og ikke minst etter krisen. Da må det også være sånn at det offentlige har midler til å igangsette tiltak. Kompensasjonsordningen for næringslivet er utformet sånn at mindre bedrifter kommer uforholdsmessig dårlig ut, og mange mindre bedrifter får derfor ikke utbetalt noen støtte. Det slår særlig uheldig ut i distriktene, hvor både flere av de mindre bedriftene og ikke minst bedrifter med store sesongvariasjoner i sine inntekter holder til, og det er ikke ivaretatt tilstrekkelig i regjeringens tiltakspakke. Når vi ser de utbetalinger som har forekommet, og hvordan mye av pengene som var satt av tidligere, har vært brukt, foreslår Senterpartiet å fjerne egenandelene for både mars og april. I vårt forslag til endringer i revidert nasjonalbudsjett sier vi at det skal bevilges over 9 mrd. kr til kommunesektoren for å sikre det viktige tjenestetilbudet norske kommuner gir til befolkningen. Kommunene skal, som jeg var inne på, settes i stand til å igangsette planlagte prosjekter og ikke minst forsere prosjekter for dermed å sørge for aktivitet og sysselsetting i en periode hvor dette er særlig avgjørende. En god kommuneøkonomi og nærhet mellom folk og lokale folkevalgte er en forutsetning for å sikre at alle i Norge kan leve et godt liv og få de tjenestene de trenger. Denne våren har vi hatt ekstraordinære utfordringer i vårt samfunn, og førstelinjen har vært den som har merket det best. Da snakker vi om helsearbeiderne, lærerne, barnehageansatte og renholdsarbeidere som sammen med en rekke andre offentlig ansatte har gjort en ekstraordinær innsats for både å behandle syke, gi pleie og omsorg, utvikle nye undervisningsopplegg og på andre måter sørge for å holde hjulene i gang. Sammen har de vist at kommunene er den avgjørende bærebjelken i vårt velferdssamfunn både til hverdags og ikke minst i krise. Senterpartiet mener derfor at kommunene og fylkeskommunene må få en garanti for at de skal kompenseres fullt ut for alle merutgifter og inntektsbortfall forbundet med koronaepidemien. Det vil skape trygghet for lokalpolitikerne og dermed trygghet for framtidige velferdstjenester.
SV og jeg skulle ønske at regjeringa forsto at det nå er avgjørende viktig å stimulere grønt næringsliv istedenfor å bære havre til en hest som kanskje ikke er helt død, men som er gammel og halt og kanskje ikke har så mange år igjen. I forrige innlegg snakket jeg om en grønn maritim industri, og det var kanskje den unge, nye, fyrige hesten vi skulle båret litt mer havre til. Jeg har et par eksempler til. Norge har veldige gode forutsetninger for å bli et kjerneområde for battericelleproduksjon. Vi har verdensledende prosessindustri og kompetanse og godt utviklet, avanserte teknologiske miljøer som absolutt kan gjøre seg gjeldende i en bærekraftig batteriproduksjon 2.0. Vi har det meste som skal til for hele produksjonskjeden. Vi har også en helt annen produksjonskjede i Norge, nemlig den for grønn hydrogenproduksjon her i landet. Da var det flaut å se regjeringas hydrogensatsing, som ble presentert for kort tid siden. Det var ganske dvaske saker, for å si det sånn, og det var også min kollega Haltbrekken inne på. Og er det ikke nå vi burde satse på jernbanen, istedenfor denne firefelts motorveimanien som har ridd regjeringa i årevis? Nordmenn flyr like mye som om vi skulle vært et land med 50 millioner mennesker, om vi var et gjennomsnittsland i Europa. Det er ikke fordi vi elsker å reise til flyplasser, stå i «security»-kø og sitte trangt på flyet. Nei, det er rett og slett fordi vi ikke har noe reelt, miljøvennlig alternativ for å komme raskt fra Oslo til Bergen, Oslo til Stavanger eller Oslo til Trondheim. Toget må fortere fram, men det gjør dessverre ikke utbyggingen. Nettopp nå burde vi først, sånn kortsiktig tenkt, tenke på å bygge ut alle klare småprosjekter og vedlikeholde alt som er mulig av jernbane, samtidig som vi løfter blikket og tenker langsiktig og raskere tog til Trondheim, Bergen og sjølsagt Stockholm og Göteborg. Da tenker vi miljø, næringsutvikling og motkonjunktur samtidig. Hva er det vi venter på? Uten å gå inn på konkrete tall vil jeg oppsummere at SV vil satse mer på kommunedelen. Det er det mange alarmerende rapporter fra Kommune-Norge om, og det har andre SV-talere tatt opp. Den andre satsingen er en grønn retning for norsk næringsliv, med mye mer midler for en slik regning – det prosjektet som SV kaller grønn ny deal. Vi har satt av omtrent 10 mrd. kr til det feltet. Det skal gå til CCS, hydrogenforskning og støttemidler gjennom Enova, Nysnø osv. og dessuten til naturregistrering og naturrestaurering. SVs politikk er egentlig en vinn-vinn for det røde og det grønne, slik det alltid har vært.
La meg starte med å si meg enig med siste taler i at det er viktig med jernbanesatsing, og da gjerne helt til Tromsø – i første runde. Men til grunnen til at jeg tegnet meg: Jeg har lyst til å skryte av den avtalen vi har fått til sammen med regjeringspartiene. Det er viktig at man nå for første gang løfter frem nordnorsk kulturhistorie på en annen måte enn man har gjort tidligere. Det er et faktum at det som er verdens eldste flytende skonnert, som har sitt tilholdssted i Harstad, og heter «Anna Rogde», er en kulturhistorisk skatt, som burde få den samme behandlingen som alle andre flytende kulturhistoriske skatter vi har i dette landet. Men dessverre, frem til revidert nasjonalbudsjett i år er det kun flytende kulturhistoriske skatter i Sør-Norge som har blitt prioritert. Jeg er glad for at man nå også løfter frem «Anna Rogde», og jeg håper og tror at det er noe som videreføres i budsjettet, slik at det blir en permanent bevilgning fra 2021. Men så: Jeg så behov for å tegne meg for å komme med det som i hvert fall fra Fremskrittspartiets perspektiv er et klart standpunkt. Den enigheten vi har oppnådd hva gjelder Politiets nasjonale beredskapssenter, noe jeg var inne på i stad, og man har nå fått 32 flere millioner til å levere innholdet – jeg gjentar innholdet på senteret – handler om mannskaper, det handler om utstyr, det handler om å sette det i stand til å håndtere terror på norsk jord. Det handler ikke om byggeprosjektet, for det er fullfinansiert og leveres på tid og pris. Jeg vil bare tydeliggjøre i denne salen fra denne talerstolen at vår oppfatning er at dette skal gå til innholdet ved Politiets nasjonale beredskapssenter, for erfaringsmessig kan det kanskje være vanskelig å oppfatte i alle deler av justissystemet. Dersom våre avtalepartnere er av en annen oppfatning, håper jeg at de klargjør det i debatten i dag. I motsatt tilfelle legger jeg til grunn at vi har en felles forståelse, at det handler om innholdet ved Politiets nasjonale beredskapssenter, slik at det overhodet ikke kan misforstås, verken av Politidirektoratet, Justisdepartementet eller av Oslo politidistrikt, for den saks skyld. Det er innholdet vi snakker om, og det handler om å sette Norge i stand til å håndtere terror på norsk jord. Det er en viktig, fantastisk satsing som er blitt gjort på Taraldrud, som nå blir realisert, og det åpnes 15. desember. Da bør alt være på plass, og det håper jeg vi får til med de 32 mill. kr vi får gjennomslag for i dag.
Når jeg tar ordet nå, er det fordi det ikke er bare i denne debatten at tiden er i ferd med å renne ut. Den er også i ferd med å renne ut når det gjelder prisstøtte for studentene. Den varer i bare elleve dager til, men de økonomiske problemene som koronapandemien har skapt for studentene, kommer til å vedvare. Gjennom hele krisehåndteringen under koronautbruddet har Arbeiderpartiet stått på for sosialt rettferdige løsninger. Krisestøtten til studenter haµdde bare vært et rent lån hvis regjeringen fikk bestemme. Alle vet at studenter må jobbe ved siden av studiene for å greie seg. Uten tolv måneders studiestøtte må det være et politisk ansvar å finne løsninger for dem som er særlig sårbare når arbeidsmarkedet svikter etter at Norge stengte ned. Mange studenter opplever nå at sommerjobben de hadde avtalt, ikke finnes lenger. Studentene konkurrerer med mange flere om jobbene, og med høy arbeidsledighet er det ikke studentene som står først i køen. Noen kommer til å klare seg med familiens hjelp, men hva med de andre? I Arbeiderpartiet godtar vi ikke at pandemien skal gå mest ut over dem som har minst fra før. Vi godtar ikke at studenter skal være nødt til å bryte av studiene fordi de ikke kan fø på seg selv. Vi ser på det som en ganske trist ansvarsfraskrivelse at statsråden for høyere utdanning i denne vanskelige tiden abdiserer helt, og i fullt alvor ber studentene om å søke sosialhjelp. På den måten er han selv med på å medvirke til at pandemien rammer sosialt skjevt og gjør forskjellene i Norge større. Norsk studentorganisasjon har advart mot dette lenge, og vi i Arbeiderpartiet mener at statsråden snarest må finne en sosialt rettferdig og enkel, ubyråkratisk ordning i dialog med studentorganisasjonene selv. Så til slutt: Arbeiderpartiet vil bruke krisen til å skape aktivitet og legge til rette for framtidsrettet vekst. Vi setter av midler til 4 000 nye studieplasser som ett tiltak. Et annet er å oppgradere og tilpasse forsknings- og undervisningsarealer for 100 mill. kr. For å sikre studentene et godt velferdstilbud utover høsten vil vi trygge Studentsamskipnadene, som er en aktør som har falt litt mellom to stoler her. Vi vet at de gjorde en uvurderlig innsats da campusene stengte ned, inntektene forsvant, og ansatte ble permittert, samtidig som studentene trengte mer oppfølging enn noen gang. Helt til slutt: Mange av Studentsamskipnadenes boliger er utdatert. Vi vil rehabilitere disse gamle boligene som et motkonjunkturtiltak, men i tillegg vil vi ha på plass en permanent løsning. På den måten kan klimaavtrykket holdes nede og studentene også framover få gode og rehabiliterte boliger.
Det er bra at så mange i løpet av debatten etterlyser grønne tiltak når vi nå skal ut av koronakrisen. Men vi har en grønn tiltakspakke – forslaget fra regjeringen – på 3,6 mrd. kr, og den bygger på en grønn omstilling som vi har hatt gjennom mange år, med innføring av klimasats og støtte til kommunene. Vi har hatt 80 pst. økning på Enova hvert eneste år, til 3,2 mrd. kr – 1 mrd. kr økning i fjor og 2 mrd. kr nå. Vi har etablert Nysnø og fylt på i hvert eneste år. Vi er ledende i verden innenfor nullutslippstransport enten det er nesten 50 pst. elbilandel, eller det er den grønne skipsfartsutviklingen vi har. Kollektivandelen bare øker og øker for hvert år. Dette er en politikk som virker. I fjor reduserte vi utslippene med 3,4 pst. Vi er nå nede på 50,3 mill. tonn CO 2 -ekvivalenter i Norge. Nå har vi altså øyekontakt med klimamålet fra klimaforliket i 2012. Hvis vi gjennomfører de samme utslippskuttene nå i 2020 som vi gjorde i 2019, når vi målet med å komme ned på 48,6 mill. tonn. Vi skal videre og halvere utslippene fram mot 2030. Det krever at vi fortsetter innsatsen. Da kan vi ikke ha partier som Arbeiderpartiet som allerede nå sier de skal innføre avgifter på elbiler, før vi vet om vi når målene om nullutslipp i 2025. Da kan vi ikke ha SV som ikke har mot til å bruke biodrivstoff og gå framover for å utvikle det avanserte biodrivstoffet som vi trenger for å opprettholde målsettingen om å få ned utslippene. Og vi kan ikke ha Senterpartiet som vil kutte i miljøavgifter, og ikke vil ha det internasjonale samarbeidet vi trenger for å gjennomføre nødvendige klimagassutslipp. Det er nettopp gjennom det internasjonale samarbeidet at vi også får næringsutviklingen som vi trenger i Norge. Det er gjennom et samarbeid at det vi gjør i Norge – der vi ligger i front, der vi har et stort hjemmemarked – gir en mulighet for at vårt næringsliv også skal kunne eksportere og bruke den teknologien internasjonalt. For det er en kjensgjerning at kanskje det viktigste vedtaket som skal gjøres for Norges klimapolitikk nå i det nærmeste året, er når EU bestemmer seg for hvor mye de skal forsterke sine mål fram mot 2030. Det gjør de forhåpentligvis i september. Vi skal slutte med fossile energibærere innen 2050. Vi skal samtidig ha mer natur, det er 50 mill. kr til det i dette budsjettet, og vi skal etablere en global markedsøkonomi innenfor naturens tåleevne. Og vi er godt i gang.
Jeg synes dette har vært en god debatt. Jeg synes den har vært opplysende om det reviderte budsjettet, men også om den situasjonen vi står i. Og den har vært mer gjenkjennelig enn debattene om de store krisepakkene. Det som er litt pussig med Høyre, er at de ikke vet helt hvilken fot de skal stå på, hva de skal eie, og hva de skal være mot og hva de skal være for. Nå har vi altså samlet oss om brede pakker. Representanten Nordby Lunde har skrevet meget engasjert i mediene at Arbeiderpartiet bare har hatt ett mål, og det er å plusse på alle pakkene. Vel, det er pakker som Høyre nå står og sier at de er stolte av – de ble bra, de ble sosialt rettferdige, selv om ikke det var målet fra starten av. Fremskrittspartiet er tilbake igjen der vi kjenner dem, som regjeringens støtteparti. Nå er det å bore og bore i velsignelsen av å kutte i formuesskatten. Det er det som skal utløse aktivitet, det er det som skal ta oss videre. Det er på en måte nedslående, men det er gjenkjennelig, og vi kjenner igjen politikken før vi går inn i høsten. Så er det også interessant å høre representanten fra Venstre, Ola Elvestuen, som snakker om elbilene. Det er også på en måte gjenkjennelig. Den klimapolitikken som ikke skuler til at den skal være rettferdig, oppfattes av folk å være en rettferdig fordeling av byrder. Det er ikke noe poeng at fellesskapet skal stille opp med store lettelser for de aller dyreste elbilene. Det er ikke et angrep på elbilenes utbredelse at vi sier at over en viss sum er vi med på å betale de avgiftene som kan styrke andre deler av innsatsen vår. For opposisjonens del er det slik at vi har tatt ansvar for pakker, det har vært nødvendig. Jeg vil på vegne av Arbeiderpartiet si at vi stiller opp igjen når det er nødvendig, slik vi gjorde da det handlet om å redde den industrien som bringer oss inntekter, skaper arbeidsplasser, og som lå nede for telling. Når vi nå har brakt olje- og gassindustrien videre, kan vi også stille krav til den om å kutte utslipp, fornye seg, komme med ny teknologi. Jeg mener det til slutt er viktig å si at kommunene våre, som er førstelinjeforsvaret i så mye når det gjelder helse, trygghet og beskytte folk mot sårbarhet, må vi ta godt vare på. Det er urovekkende at de ut av dette reviderte budsjettet har en sterk utrygghet rundt sin økonomi. Flere av kommunene vurderer å permittere dem som vi har kalt for denne kampens helter, og den situasjonen mener jeg vi ikke skal sette dem i. Til slutt vil jeg takke presidenten for måten Stortinget har arbeidet på i disse månedene fram til det nå går mot sommer. Det mener jeg har vært nyskapende og fleksibelt. Vi har fått gjort jobben vår, og det har ikke minst presidenten bidratt til. Jeg ønsker alle representantene og regjeringens medlemmer en god sommer.
Da tar jeg meg den frihet å si tusen takk til representanten Jonas Gahr Støre. Takk i like måte, burde jeg egentlig ha sagt.
Pandemien rammer bedrifter og arbeidsfolk hardt, og vi bruker fellesskapets penger for å få trygghet, lønnsomhet i bedriftene, arbeid å gå til og inntektssikring ved permittering. Men det er ikke noe politisk fokus på privat eiendomsrett. Det er ikke noe fokus på private eiendomsrettshaveres samfunnsansvar. Jeg har lyst til å komme med et dagsaktuelt eksempel fra virkeligheten på hvordan eiendomsretten praktiseres i dag, og hvilke manglende styringsrammer som de folkevalgte har gitt det. Eksemplet er bedriften ELKO på Åmot i Modum. De produserer elektrisk materiell, har 85 ansatte og en rekke underleverandører som har ansatte fra ASVO-bedrifter i tre kommuner. Den er eid av Schneider Electric – 150 000 ansatte i 100 land. Den 16. juni, på styremøtet for ELKO, ble det vedtatt å legge ned bedriften, mot de ansattes stemmer. All produksjon opphører i løpet av 2021. Det er den eneste bedriften som produserer slikt elektrisk materiell. Statens pensjonsfond utland er den nest største eieren i selskapet, utenom selskapets egne aksjer, og aksjeposten har en markedsverdi på 13 mrd. kr. Noen tror kanskje at det går dårlig med bedriften. Driftsinntekten i 2018 var på 726 mill. kr, og overskudd etter skatt var på – hold dere fast – 187 mill. kr. Schneider Electric har en strategi om å kjøpe opp og legge ned bedrifter. Det har skjedd før i Norge, gjennom bedriften Norwesco. Folkevalgte virkemidler er svekket, senest ved at regjeringspartiene opphevet omstillingsloven, noe som var en ytterligere svekkelse i forhold til det som var situasjonen fram til utløpet av 1994, da vi hadde kapittel 3 i industrikonsesjonsloven, som satte myndighetene i stand til å regulere omsetningen av fast eiendom, altså industribedrifter. Det er borte nå. Dagen etter at bedriften var nedlagt, var det ved bedriften et fravær blant de ansatte på 99 pst. Produksjonen har stoppet opp. Det viser alvoret, og jeg vil si her fra Stortingets talerstol at jeg forstår de ansattes fravær meget, meget godt. Det har vært et spill, hele greia. Nedleggelse av ELKO er en signalsak. Nå må samfunnsbyggende krefter våkne. Vi må få på plass et nytt lovverk som sikrer at folkevalgte kan kontrollere og sikre at slik opptreden fra multinasjonale selskaper ikke er mulig å gjennomføre i kongeriket Norge.
Jeg skjønner at vi egentlig nærmer oss slutten her, og det var ikke meningen å blande seg inn i sommerhilsenene. Men representanten Ebbesen fra Høyre, og for så vidt representanten Sivertsen, hadde tidligere noen ord om havbruksfondet og de viktige inntektene det utgjør for kystkommunene og kystfylkene våre, og prøvde å tegne et bilde som ikke kunne få stå uimotsagt. Det er for så vidt veldig mange andre ting jeg også skulle gått inn på, men jeg skal prøve å holde meg til dette. Senterpartiet mener altså at inntekt fra havbruksnæringen skal komme kystsamfunnene til gode. Det trodde jeg var en omforent holdning fra Stortingets side, men jeg registrerer at man fra regjeringspartienes og støttepartiet Fremskrittspartiets side er av en annen formening. I regjeringens forslag til revidert foreslo man å endre nøklene for hvordan inntektene fra salg av konsesjoner blir fordelt mellom kystfylkene, kommunene og staten. Det ville medført store reduksjoner i inntektene for disse fylkene og kommunene. Det skulle egentlig bare mangle at regjeringspartiene og støttepartiet Fremskrittspartiet i enigheten sin da øker overføringen fra havbruksfondet ved å si at en større andel skal tilfalle kommunene og fylkene. Det er jo i tråd med det som var Stortingets intensjon da man opprettet forliket. Selv om budsjettavtalen er et steg i riktig retning sammenlignet med regjeringens opprinnelige forslag, vil jeg understreke at fordelingsnøkkelen som enigheten legger opp til, er betydelig dårligere for kommunene og fylkene enn det som er tilfellet med dagens nøkkel. Intensjonen var å sikre lokalsamfunn i hele landet at man skulle få mer igjen for det arealet man stilte til rådighet. Den nye nøkkelen innbefatter altså at staten tar en mye større andel enn man la opp til opprinnelig. I regjeringens forslag ut fra det som var anslått for salg av nye konsesjoner, skulle kommunene få redusert sine overføringer med 2,8 mrd. kr. Enigheten er altså et resultat på om lag 1,55 mrd. kr i reduksjon. Det er i strid med det som var Stortingets vedtak, og det er i strid med det et samlet Kommune-Norge langs kysten og ikke minst kystfylkene mener er en rettferdig fordeling. Omtalene av hvor fantastisk den enigheten er, i særdeleshet fra Fremskrittspartiets side, står i grell kontrast til det som egentlig er realiteten når vi ser beløpenes omfang. Disse midlene er altså blitt brukt til å øke næringsfondene i kommunene – som nå i denne krisen vi står i, er blitt brukt til å skyte inn i viktige tiltak lokalt for å holde næringslivet i gang, og de er blitt brukt av fylkeskommunene til bl.a. å bygge viktige næringsveier og sørge for at vi har infrastruktur på plass som gir rom for økt verdiskaping og at man skal komme lettere til markedet senere. Senterpartiet står fast på at man burde opprettholdt den nøkkelen vi har i dag, og har også fremmet forslag om det. Det skulle jeg ønske flere så det verdt å støtte.
Jeg vil kommentere noen enkelte forslag fra Senterpartiet. Regjeringens sultefôring av politidistriktene har mange negative konsekvenser. Noen av dem har vi snakket om tidligere. Det er bl.a. at responstiden går opp i hele landet; det er også at elever fra Politihøgskolen står uten jobb. Per i dag er over halvparten av dem som gikk ut fra Politihøgskolen i 2019 uten jobb, og det i en situasjon hvor politidistriktene mangler politifolk. Senterpartiet mener vi må prioritere å få flere politifolk ut i jobb i distriktene. Vi kan ikke ha det sånn at vi har en arbeidsstokk på nesten 1 000 politifolk som ikke har jobb, når politidistriktene skriker etter den kapasiteten. Den vanskelige økonomiske situasjonen i politidistriktene har også ført til at det er nærmest total bestillingsstopp av politibiler. Det er ikke fordi politibilparken i Norge er kjempebra. Tvert imot er den i ganske dårlig forfatning. Den har en høy gjennomsnittsalder, og man sliter veldig med rust og driftsstans, som er kostbart. Det koster veldig mye med vedlikehold, og det koster mye når en patrulje ikke har bil fordi bilen må på verksted. Det er rett og slett sløsing med penger som vi heller burde brukt på å investere i nye og bedre politibiler. Denne situasjonen har blitt enda verre under koronakrisen, og Senterpartiet foreslår som en del av vårt opplegg å gi politiet fritak fra moms på spesialutrustede kjøretøy. Det vil frigjøre omtrent 60 mill. kr, som politiet kan bruke på å oppgradere bilparken i større grad enn nå – sammen med de økte bevilgningene vi har til frie midler til politidistriktene. Dette er viktig for at vi skal ha et operativt og synlig politi som er i stand til å være ute blant folk rundt i hele landet. Det er heller ikke spesielt god kontinuitet i utskiftingen av politibilparken nå, og vi fremmer derfor forslag om at regjeringen må vurdere hvilke tiltak man kan gjøre for å få bedre oversikt over når biler må skiftes ut, sånn at man får bedre kontinuitet for både politiet og leverandørleddet, som nå sliter med en veldig uoversiktlig bestillingsstrøm. Jeg er veldig glad for at regjeringen i avtalen med Fremskrittspartiet legger inn 5 mill. kr til en grensepolitistasjon på Magnor. Det er noe regjeringen har lovet helt siden nærpolitireformen ble vedtatt, og som skulle komme som en del av den. Men det innebærer ingen garanti for at det faktisk kommer. Vi har etterlyst en konkret framdriftsplan. Det har vi ikke fått, og det mener jeg regjeringen må levere på snarest, for hvis ikke er dette fortsatt et prosjekt som er helt i det blå.
Jeg tar ordet for å gi min tydelige og sterke støtte til det som representanten Lundteigen sa. Det er jo ikke vanlig, som det heter, at Stortinget håndterer enkeltsaker, og det er jo ikke noe helt unikt eksempel, det vi nå står overfor i Buskerud, men jeg må si at det ryster meg, det som skjer. I en liten bedrift på Åmot, med nå 85 ansatte, noen flere litt tidligere, som har bidratt til en enorm fortjeneste i tiår etter tiår, blir de ansatte bare satt på gata. Det bør minne Stortinget om hva som er realiteten i balansen i den økonomiske organiseringen, og det handler om at arbeidsfolk flest har bare sin arbeidskraft å tilby. Men det er ikke slik at verdiskapingen skapes av kapitalen, iallfall ikke alene – den skapes av kombinasjonen av arbeidskraften og kapitalen. Og jeg la merke til, også etter mitt forrige innlegg, at representantene for høyrepartiene ikke tar den prinsipielle debatten, men de velger å gjennomføre høyrepolitikk nærmest litt i det stille. Men diskusjonen om prinsippene i dette og virkningen for samfunnet tar de ikke. Og det er en ny utvikling, som jeg nesten beklager, fordi vi dermed ikke får den debatten som vi trenger her i denne salen, med tanke på hva som er virkningen av høyrepolitikken. Vi skal snart behandle det, og flertallet her kommer igjen til å gi formuesskattelettelser som går til den type folk som nå setter disse folkene på gata – helt unødvendig. Og det er det absolutt nødvendig å markere. Jeg ser at en av statsrådene nå føler seg engasjert, og det ville vært veldig fint om han kom opp her og sa sitt, så vi kanskje kunne få høre hva høyresiden mener om en slik samfunnsutvikling. Det ville Stortinget tjene på at vi fikk en debatt om.
Når jeg nå først tegnet meg – og det skyldes oppfordringen fra representanten Kolberg, så jeg beklager å forlenge debatten når det er en så fin sommerkveld ute – la meg først benytte anledningen til å si litt om kommuneøkonomi, for det er flere representanter som har tatt opp det opp. Vi har vært tydelige fra dag én på at vi skal stille opp for kommunene og sette kommunene i stand til å levere gode tjenester både under denne krisen og etterpå. Hvis man ser på summen av nye anslag for pris- og lønnsvekst og de økte bevilgningene som storting og regjering har bidratt med i disse månedene, summerer det seg til nesten 26 mrd. kr. Representanten Andersen kalte det på onsdag for minimalt – jeg vil si at det er et betydelig bidrag til å opprettholde aktiviteten i norske kommuner, og det er vi selvsagt opptatt av, og vi skal skape mer og inkludere flere, for kommunene er definitivt en svært viktig del av det. Når jeg nå tegnet meg, handlet det også om eksemplet med ELKO. Representanten Kolberg blander sammen lettelser som gjøres i skatten på arbeidende kapital, med det at utenlandske eiere velger å legge ned en virksomhet i Norge. Utenlandske eiere betaler ikke den skatten på arbeidende kapital som her settes ned. Når vi reduserer skatten på arbeidende kapital, handler det nettopp om å styrke det norske private eierskapet og legge grunnlaget for at vi har sterke lokalsamfunn med engasjerte eiere med lokal tilhørighet som bryr seg om nettopp ringvirkningene i sitt lokalsamfunn. Historiene er over hele landet, langs hele kysten, om lokale bedrifter som stiller opp for sitt lokalsamfunn langt utover det man kan forvente, men skal vi få til det – med referanse til representantene Kolberg og Lundteigen – er vi nødt til å styrke det private norske eierskapet og legge til rette for det. Jeg antar, med de engasjerte innleggene som representantene Kolberg og Lundteigen har lagt for dagen nå, at de vil støtte forslaget om å redusere skatten på arbeidende kapital, for det er dette det handler om. Dette er kjernen i det det handler om. Da forventer jeg at representantene faktisk følger opp med å stemme for et så godt forslag som regjeringen har lagt frem. Og la meg si at denne debatten har vært relativt underlig å følge. De siste månedene har vi brukt – hvor mye, jeg vet ikke – opp mot 200 mrd. kr, én av dem på å redusere skatten på arbeidende kapital. Likevel har hele debatten i dag dreid seg om den ene milliarden, og ikke om de 180, 190, 200 mrd. kr som vi har brukt på andre ting. Det har vært litt underlig å bevitne. Og jeg beklager nå hvis jeg har bidratt til å forlenge debatten utover det som var nødvendig.
Det er ingenting å beklage. Representanten Martin Kolberg har hatt ordet to ganger tidligere og får ordet til en kort merknad, begrenset til 1 minutt.
Jeg er litt usikker på hva jeg hører, men selvfølgelig kommer vi ikke til å stemme for det, for vi har ingen illusjoner om at det virker slik som høyresiden sier. I deres egne dokumenter til Stortinget sier de at det finnes ingen dokumentasjon på at lettelser i formuesskatten skaper arbeidsplasser, så den går jeg selvfølgelig ikke på. Det er finansministerens dokumenter og ikke mine, så jeg ber statsråden om å forholde seg til det, tror jeg. Det skal vi bli fort enige om at ikke virker, og det er det vi sier også. Men hvis det ligger i statsrådens innlegg at han er enig i at det er ille at utenlandske eiere gjør dette, så var disse innleggene faktisk ganske nyttige, for da er vi kanskje mer enige enn vi tror. De vil normalt ikke uttale det, så det var bra at han gjorde det.
Jeg har ingen illusjoner om å bli enig med framtredende representanter for dagens ledelse av Høyre. Til det har jeg fulgt dagens ledelse av Høyre over for mange år. Jeg har erfart hvordan tidligere leder i Høyre Erling Norvik ikke kjente seg igjen i partiet. Jeg har ingen illusjoner om at det partiet med dagens ledelse vil endre politisk kurs når det gjelder å legge rammer for innholdet i den private eiendomsrett. Skattlegging er viktig. Senterpartiet står på formuesskatt – sjølsagt gjør vi det. Vi står på formuesskatt på en arbeidsfri inntekt utover en viss størrelse. Det er først og fremst den formuen som gir den arbeidsfrie inntekten som skal beskattes. Det er en helt klar forutsetning for at vi skal ha en progressiv inntektsbeskatning. Hvis vi skal ha en progressiv inntektsbeskatning uten en formuesskatt, detter det folkelige grunnlaget for den progressive inntektsskatten bort. Men det vi diskuterer her, er eiendomsretten, den private eiendomsretten og rammer for den. Det vi opplever, er at partiet Høyre systematisk ønsker å ta vekk folkevalgtes muligheter til å legge rammer for utøvelsen av den private eiendomsrett, ikke minst for industrivirksomhet. De har ikke fått det vekk ennå når det gjelder landbruksvirksomhet, og det har jeg gitt honnør til Kristelig Folkeparti for før. Hadde ikke de kommet inn i regjeringa, hadde man også tatt vekk konsesjonsloven på landbrukseiendommer. Det har de ikke lyktes med, men på industrieiendom har en lyktes. En har også lyktes i å ta vekk omstillingsloven. Ordføreren på Modum er nå grunnleggende djupt berørt av dette her. Det er ikke den eneste bedriften som nå er i trøbbel. Hvilke virkemidler har vi som folkevalgte til å kunne gjøre noe? Schneider Electric sier at det ikke er noe de trenger fra Stortinget, det er ikke noe de trenger fra kommunen. De har fattet sin beslutning, de skal sentralisere sin produksjon til Tyskland. Der er ikke minst lønnsutgiftene 30 pst. lavere. Der er det hensiktsmessig for dem å gå. Dette er uansett hva slags formidable overskudd de har på virksomheten i Norge. Dette viser en form for rå kapitalisme som Senterpartiet er en klar motstander av. Jeg har ingen illusjoner – for å referere til representanten Martin Kolberg – om at dagens Høyre-ledelse vil snu på dette punktet. Det er bare én ting som nytter, og det er å skaffe et nytt stortingsflertall.
Da har statsråd Nikolai Astrup bedt om ordet til en kort merknad.
Også i dette innlegget kommer jeg til å holde meg litt utenfor mitt konstitusjonelle ansvarsområde, bare så dere er advart! Selvsagt er det beklagelig at ELKO legges ned, men jeg tror at hvis det representanten Lundteigen tar til orde for, er at vi skal ha et forbud for utlendinger til å gjøre omdisponeringer i bedrifter som de har kjøpt eller bygget opp i Norge, vil det ha vidtrekkende konsekvenser. Vi har et skattesystem i Norge hvor vi ønsker å legge til rette for at utlendinger skal investere i Norge. Derfor har vi satt ned selskapsskatten, for å kunne være konkurransedyktig med våre naboland. Det vil få store konsekvenser for norske bedrifter i utlandet. Jeg ba om ordet til en kort merknad, men kanskje jeg kan få ordet til et innlegg i stedet? Er det mulig? Med Stortingets velsignelse? Jeg ser på presidenten, og hun sier ingenting, så da tar jeg det som et samtykke[[munterhet i salen]]
Et nølende samtykke.
Til representanten Lundteigen: Jeg husker godt at jeg satt på en debatt i Samfundet i 2005 med Marit Arnstad, og da ble jeg skjelt ut fordi vi ikke hadde fjernet formuesskatten under Bondevik II-regjeringen. Hun holdt et fremragende innlegg om viktigheten av norsk privat eierskap, og at vi ikke skulle ende opp med at norske bedrifter var eid av utlendinger eller staten. Det prinsippet står seg fortsatt, men Senterpartiet har altså endret kurs. La meg også si at Erling Norvik dessverre døde i 1998, så når det gjelder dagens Høyre-ledelse, tviler jeg på at Erling Norvik hadde sterke meninger om den, for den var altså ikke valgt på det tidspunkt han dessverre gikk bort. Jeg skal gi meg der, ettersom jeg nå har overskredet min korte merknad med godt og vel halvannet minutt.
Representanten Per Olaf Lundteigen har hatt ordet to ganger tidligere og får ordet til en kort merknad, begrenset til 1 minutt.
Det skal ikke være noen tvil om at Senterpartiet står bånnfast på at vi skal ha lønnsomhet i norsk privat næringsvirksomhet innafor industriproduksjon. Senterpartiet har aldri foreslått noe forbud mot utenlandsk eierskap. Det vi diskuterer, er rammene som eierskapet skal utøves innafor. Det eierskapet som vi nå får i stadig flere bedrifter, er multinasjonale, internasjonale selskaper som utøver et eierskap som er helt fremmed for det som er den norske tradisjonen, og det som det norske folk ønsker. I Kongsberg, Buskerud fylkes industribastion, er det bare ett selskap som er styrt fra Norge, de andre er styrt fra multinasjonale selskaper. Det er veldig lite vi kan gjøre. Eiendomsrett må på dagordenen, vi må sette rammer, og det må ramme de internasjonale konsernene som oppfører seg helt unorsk.
Det var jo gøy! Da jeg så statsråd Astrup, skjønte jeg at der er en mann med et ordentlig engasjement. Og konstitusjonelt ansvar kan jo ikke stå i veien for det som hjertet virkelig banker for – selv om det er skattelette for de rike.[[Munterhet i salen]] Det dette handler om, og som mye av debatten i dag har handlet om, er tillit, på ulike vis. Et samfunn med små forskjeller skaper også større tillit mellom folk. Den tilliten har vi alle nytt godt av når vi har skullet trekke i samme retning denne våren. Derfor har SVs budskap i denne debatten vært at vi må føre en økonomisk politikk i møte med krisen som tar vare på det som er det beste med Norge: små forskjeller og sterke fellesskap. Det er vel også en av grunnene til at denne ene milliarden med usosiale skattekutt har fått så mye oppmerksomhet, for slikt tærer på den fellesskapsfølelsen, hvis det akkurat i denne tiden ikke skal stilles tydelige krav til også dem som har mest i det norske samfunnet. Det er dessverre for mange eksempler på at regjeringen har møtt den økonomiske krisen med veldig stor tillit til – i den ene enden – de med mest i det norske samfunnet, f.eks. når man lager støtteordninger for bedrifter helt uten krav om f.eks. å la være å si opp folk eller å la være å ta ut utbytte, mens en ikke klarer å få til en tillitsbasert ordning for arbeidsfolk som er permittert. Jeg synes regjeringen f.eks. skulle ha gått til bankene og fått til den samme ordningen for permitterte arbeidsfolk som ventet på lønnskompensasjon, som de fikk til for bedriftene. Det hadde selvfølgelig vært mulig. Da kunne folk fått penger og mat på bordet tidligere. Det er denne tilliten som står litt på spill når man kombinerer skattekutt for de rike med et varsel om kutt i dagpengesatsene til høsten. Vår store oppgave framover er å hindre at den økonomiske krisen fører til en eksplosjon i sosial ulikhet, samtidig som vi fører en aktiv næringspolitikk som gjør at løsningen på koronakrisen også kan bli løsningen for klimakrisen. De to tingene har vært det viktigste for SV i dag – en krisepolitikk som er for de mange, ikke for de få på toppen. Det ser ut som at jeg har lyktes med ikke å provosere på meg noen nye talere – det ser sånn ut i hvert fall – så da blir det snart sol. Takk for debatten.
Da er snart debatten slutt. Flere har brukt innleggene til å ønske god sommer. Det er velfortjent etter en lang og intens sesjon for de fleste av oss. Men mens Stortinget nå snart tar sommerferie, og vi har trygghet for både hjem og inntekt, møter ganske mange sommeren med stor usikkerhet og uten pengene de har rett på. Sammen med RNB og regjeringens tiltakspakke debatterer vi i dag også Rødts forslag om forskudd til arbeidsløse som ikke har fått pengene som de faktisk har rett på. Jeg har via via fått høre at ledelsen i Nav har fått med seg forslaget, og at de holder enda mer trykk på å få ut penger, og det er veldig bra. Jeg vil også takke alle som jobber i Nav for innsatsen de har gjort de siste månedene, som har vært helt ekstraordinær. Det er også bra at et samlet storting står bak kritikken om at regjeringen har vært for treg: «Det er ikke akseptabelt at mange tusen går sommeren i møte uten å ha den inntekten de har krav på.» Regjeringen sa jo at lønnskompensasjon for permitterte ville komme i løpet av første halvdel av juni. 15. juni hadde under halvparten av de permitterte fått utbetalt penger, og Nav kommer seg ikke gjennom bunkene av dagpengesøknader før lang ut i juli. Da høyreregjeringen la fram sin første krisepakke, ville de også frata de permitterte ti dager med full inntekt. De advarte mot kompensasjonen, og før én krone var utbetalt, foreslo de også å avvikle ordningen. Så hele veien har regjeringen åpenbart ønsket å kutte for de arbeidsløse, men heldigvis har Stortinget forbedret ordningene helt til i dag. Dessverre stiller alle partiene, unntatt Rødt og Miljøpartiet De Grønne, i innstillingen seg bak høyreregjeringens advarsel om at en hasteløsning for de arbeidsløse ikke er bærekraftig. Men SV støtter forslaget vårt, og Arbeiderpartiet har heldigvis snudd og går nå inn for en haste- og forskuddsordning. Hans Andreas Limi sa til TV2 på mandag at Fremskrittspartiet så på Rødts forslag med positive øyne og er åpne for å finne en eller annen løsning. Senterpartiet gikk også inn for hasteutbetalinger. Løsningen på dette er enkel: La handling følge ord, så kan stortingsflertallet i dag gjøre et vedtak som sikrer at alle kommer seg gjennom sommeren uten å ha null kroner på konto. Er ikke pengene utbetalt i juni, ber et samlet storting regjeringen om å vurdere tiltak for å sikre at folk raskt får pengene de har krav på. Den vurderingen bør være enkel. Folk må få pengene sine! Til slutt en enkel stemmeforklaring: Rødt vil stemme for alle forslag som bidrar til å løse krisen på en mer rettferdig og kortreist måte, og vil stemme mot resten.
Flere har ikke bedt om ordet til sakene nr. 2–4.
Til denne saken er det i dag kommet inn et brev fra olje- og energiministeren, og brevet er publisert på salappen og lagt ut her i salen. Presidenten har forstått det slik at man er innstilt på å begrense denne debatten og vil da ordne debatten slik: ett innlegg på 3 minutter til hver partigruppe og ett innlegg på 3 minutter til medlemmer av regjeringen. Det vil ikke bli gitt anledning til replikker.
I Norge vil vi trenge mer ren energi i årene som kommer. I løpet av få tiår må vi erstatte den halvparten av vårt samlede energiforbruk som fortsatt er fossil, med fornybare kilder. Dette vil kreve et godt samspill mellom vannkraft, vindkraft, nettutbygging og energieffektivisering. Vindkraft vil være en integrert del av denne helheten. Nettopp derfor er det viktig at vi søker størst mulig aksept hos dem som berøres av utbyggingen. Jeg vil bruke anledningen til å ønske velkommen den meldingen statsrådene Bru og Rotevatn la fram i dag. Den foreslår flere, etter vårt syn helt nødvendige, innstramminger i konsesjonsregimet, endringer Arbeiderpartiet lenge har gått inn for. Vi ser fram til en god prosess om denne meldingen til høsten. Flere steder er det i dag et høyt konfliktnivå rundt konkrete vindkraftprosjekter. Det er viktig at vi har grundige og gode konsesjonsprosesser i slike saker, og at tilliten til myndighetenes behandling forblir høy. Vi har et kompetent, ryddig og profesjonelt embetsverk i Norge. Fra vår side legger vi til grunn at myndighetene alltid bestreber seg på at konsesjonsprosessene går riktig for seg, og at all relevant kunnskap hensyntas. Det forslaget Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet, Senterpartiet og de tre regjeringspartiene har lagt fram, skal derfor forstås som et ønske om å understreke dette prinsippet, ikke som et uttrykk for manglende tillit til at dette er tilfellet i dag. Det kan nemlig, i dagens noe opphetede situasjon, være klokt å forsikre seg en ekstra gang om at alle beslutninger er tatt på riktig grunnlag. Om man da likevel skulle finne at det faktisk foreligger forhold i en konsesjon som er i strid med lovgivningens krav, skal forvaltningen naturligvis stanse vedtaket. Fra Arbeiderpartiets side mener at vi at dette forslaget er både bedre og mer presist enn det opprinnelige hasteforslaget fra SV. På denne måten unngår vi å utløse helt unødvendige forsinkelser selv i prosjekter der det ikke kan reises berettiget tvil om mangler i beslutningsgrunnlaget. Flertallet ber samtidig regjeringen om å avstå fra å legge fram nye konsesjonssøknader for vindkraft før Stortinget har behandlet den meldingen som kom i dag. Jeg tror det motsatte hadde vært lite klokt, da en ny konsesjon, gitt etter gammelt regime, men etter at det var klargjort at konsesjonsregimet skulle strammes inn, ville ha begrenset legitimitet, selv om det hadde vært lovlig. Flertallet ber også regjeringen avstå fra å gi forlenget frist for idriftsettelse av nye vindkraftverk etter gjeldende regelverk utover den 31. desember 2021. Det er mitt håp at det vedtaket vi nå gjør, samme dag som regjeringen varsler viktige innstramminger i konsesjonsregimet, vil bidra til å redusere konfliktnivået i dette viktige, men akk så omstridte spørsmålet. Med dette vil jeg ta opp de forslagene som Arbeiderpartiet er en del av.
Representanten Espen Barth Eide har tatt opp de forslagene han refererte til.
Vindkraftdebatten er en debatt som engasjerer mange. Regjeringen har i dag lagt fram en stortingsmelding om konsesjonsbehandling for vindkraft på land. I den meldingen foreslår olje- og energiministeren en historisk innstramming av konsesjonssystemet. I meldingen ligger det en rekke forslag til tiltak, bl.a. skjerpede tidsfrister, tidlig avslag, maks høyde på turbiner og mer innflytelse til kommuner, fylkeskommuner og lokalsamfunn. Dette gjør vi fordi vi ser at det er et behov for å justere kursen. Det er nå et høyt konfliktnivå, og mange er frustrert. Det er mange som er bekymret for vindkraftutbygging. Vår oppgave nå er først og fremst å lage en politikk for framtiden, og det har regjeringen gjort med stortingsmeldingen som ble lagt fram i dag. Jeg er også glad for den brede enigheten som vi har kommet fram til i Stortinget. Vi mener at det er riktig å gjøre en vurdering av de konsesjonene som er gitt for vindkraft på land, for å se til at de er tildelt i henhold til gjeldende lovverk. Når vi stemmer for disse forslagene, når vi er en del av denne enigheten, er det fordi vi håper det kan bidra til å dempe de konfliktene vi nå ser. Jeg har tillit til at regjeringen vil følge opp disse vedtakene på en god måte, og vi imøteser regjeringens vurderinger når de er klare. Vi hørte at representanten Barth Eide tok opp disse forslagene. Jeg synes de er så gode forslag at jeg tar dem opp, jeg også!
Da skal presidenten bekrefte at også representanten Heggelund har lyst til å ta opp disse forslagene, som altså allerede er tatt opp.
Det er godt at vi i dag har fått etablert eit fleirtal for det felles forslaget som i dag er lagt på bordet. Det kjem etter vedvarande strid gjennom heile våren knytt til fleire vindkraftprosjekt med for dårleg lokalpolitisk forankring. Difor er det også bra at regjeringa i dag har lagt fram ei vindkraftmelding, som Framstegspartiet tok initiativ til då vi var ein del av regjeringa. Eg meiner likevel at dette er ei viktig markering. I eit representantforslag tidlegare denne våren føreslo også Framstegspartiet hastebehandling av eit forslag som skulle gje stans i prosjekt fram til domstolane hadde fått prøvd dei sakene som var klaga inn der. Det fann Stortinget ikkje å kunne slutte seg til. Difor er eg takknemleg for at SV i dag har fremja eit forslag som gjer at vi får realitetsbehandle dette. I min eigen heimregion har vi sett demonstrasjonane på Haramsøya lenge. Det er eit klart uttrykk for ein situasjon som lokalbefolkninga ikkje toler, og som gjer at vi ikkje sikrar føreseielegheit for dei kommunane som er involverte i denne typen prosjekt, og det undergrev den føreseielegheita som næringsaktørane over tid er avhengige av. Difor er eg glad for at vi i dag bidreg til at vi skal gå gjennom alle gjevne vindkraftkonsesjonane på nytt og sørgje for at dersom det er gjort vedtak i strid med både energilovgjevinga og forvaltningslovgjevinga, skal prosjekta stoppast. Det er ei viktig markering frå Stortinget om at ein har høyrt dei tydelege signala ein har fått mange plassar i landet. Avslutningsvis vil eg gje ei stemmeforklaring. Eg har sett at Miljøpartiet Dei Grøne også har fremja forslag i dag, forslag som vi på mange måtar deler intensjonen i. Likevel meiner eg at med dei klare formuleringane som i dag ligg frå regjeringspartia, Arbeiderpartiet og Framstegspartiet, er det vareteke. For å vere sikker på det ber eg statsråden i sitt innlegg kort kommentere konkret om også vurderinga knytt til konsesjonane på Haramsøya vil verte gjennomført, og gitt det kjem vi til å stemme mot det forslaget frå Miljøpartiet Dei Grøne og med fleirtalet. Då ser vi det slik at det er vareteke.
Vindkraft engasjerer og provoserer. Mange føler seg overkjørt. Det er en uro som vi som folkevalgte må ta på alvor. Mange steder pekes det på at forutsetningene for vindkraftprosjektene endres fra konsesjon blir gitt, og fram til bygging og iverksettelse skjer. I dag hastebehandler vi et forslag fra SV som ble fremmet i går. Det betyr at forslaget ikke er vurdert i komité, det er ikke grundig behandlet i partigruppene, og det kan ha konsekvenser vi i dag ikke ser rekkevidden av. Det er også grunnen til at Senterpartiet var noe skeptisk til forslaget, selv om vi støtter intensjonen, nemlig å sikre at konsesjoner som er gitt, benyttes i tråd med de konsesjonsvilkårene som ble satt da disse ble gitt. Samtidig skal vi som storting sørge for forutsigbarhet for dem som innehar konsesjonene. Det kan være greit å friske opp manns minne, eller hukommelsen, for manns minne er kort – i Trøgstad sier vi at det tilsvarer omtrent avstanden mellom fartsdumpene i Kirkeveien. Da er det grunn til å spørre: Er det noen som husker debatten om de mobile gasskraftverkene for ti år siden? Dagens vindkraftdebatt oppsto ikke i et vakuum. Den kan føres tilbake til det som var en svært alvorlig kraftsituasjon i deler av landet. At vi ikke er i samme posisjon nå, skal vi være glade for, men utbygging av vindkraft på land var altså et svar på reelle problemer med å skaffe en del norske innbyggere strøm. Dagens situasjon er endret. Det er i større grad forpliktelsene knyttet til nasjonale klimamål og behovet for økt grønn kraftproduksjon som begrunner behovet. Senterpartiet er glad for at vi i dag, sammen med regjeringspartiene, Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet, kan besvare kravet om en gjennomgang av konsesjoner, slik at fortvilte innbyggere rundt i landet kan føle at de blir tatt på alvor, samtidig som vi opprettholder et skille mellom juss og politikk, utøvende og lovgivende makt, slik jeg mener dagens flertallsforslag gjør. At stortingsflertallet også slår fast at det ikke skal behandles nye konsesjoner før Stortinget har vedtatt et nytt konsesjonssystem, er bra, og Senterpartiet har også en positiv inngang til de signalene som i dag ble gitt i den nye stortingsmeldingen om konsesjoner. Vi trenger nemlig et konsesjonssystem som demper konflikter, og som gir forutsigbarhet både for dem som gir konsesjon, og – ikke minst – for dem som skal leve med vindmøller i sitt lokalmiljø. Senterpartiet vil framover jobbe for å sikre at lokal medvirkning og beslutningsmyndighet får en sterkere posisjon i konsesjonsbehandlingen, og det vil stå sentralt i vår argumentasjon i debatten framover.
Halvparten av vårt energiforbruk er fossilt. Vi trenger mer fornybar energi for å løse klimakrisen, men vi må sørge for at utbyggingen ikke skader verdifull natur. Tap av natur er en like alvorlig trussel mot klodens framtid som klimakrisen. Den siste tiden har vi sett store konflikter rundt vindkraftutbygging. Vi må lytte til de protestene som har kommet, for sammen å kunne gå videre og bekjempe både tapet av natur og den akselererende klimakrisen. Ved større utbygginger i naturen skal det gjennomføres utredninger om naturverdiene i området. Det har dessverre flere ganger vist seg at dette ikke har vært gjort grundig nok av kraftutbyggere. Et eksempel er striden om utbygging av Øystesevassdraget i Hordaland. En av hovedårsakene til at Øystesevassdraget til slutt ble vernet, var at naturvernorganisasjonene gjennomførte egne biologiske undersøkelser som avdekket flere truede arter og viktige naturtyper av høy verdi enn det utbyggernes utredninger viste. Vi må ta lokalmiljøenes protester mot vindkraft på alvor. Derfor er det nødvendig at regjeringen går gjennom konsesjonene på vindkraftområdet som er gitt. Der konsesjon er gitt på mangelfullt eller feil grunnlag, må utbyggingen stanses, som i saken om utbyggingen av vindkraftverket på Andmyran i Nordland, hvor olje- og energiministeren stoppet utbyggingen på grunn av økt kunnskap om verdien av myr. Så har vi registrert at noen mener det skaper usikkerhet når vi fremmer forslag om en timeout for å sikre oss mot irreversible inngrep som kan vise seg å være vedtatt på uriktig eller mangelfullt grunnlag. Men da må jeg minne om energiloven § 10-3. Der åpnes det for at man kan trekke konsesjoner som er gitt på grunnlag av uriktige eller ufullstendige opplysninger om forhold av vesentlig betydning. Vi kommer i dag til stemme subsidiært for flertallsforslagene. Regjeringen må nå gå i gang og sjekke alle konsesjoner for vindkraft som er gitt, som f.eks. Haramsøya. Dette er viktige krav som flere organisasjoner har krevd, deriblant Naturvernforbundet. Jeg er glad for at det nå får sterk støtte i Stortinget, selv om vårt forslag kunne ha gjort dette enda bedre og enda sterkere. Jeg tar med det opp de forslag som SV har fremmet i denne saken.
Representanten Lars Haltbrekken har tatt opp de forslagene han refererte til.
Å gjøre det bedre er alltid mulig. Det må vi også gjøre når det gjelder konsesjonsregimet for vindkraft. Det er bl.a. årsaken til at regjeringa i dag ved olje- og energiministeren og klima- og miljøministeren har lagt fram en stortingsmelding som bl.a. inneholder de innstrammingene som representanten Haltbrekken etterlyste nå – bedre naturkartlegginger bl.a. Vi har sett det er en del rødlistearter som har gått under radaren ved naturkartlegginger, som vi finner i ettertid når disse ettergås. Det er flere grunner til at vi må forbedre konsesjonsregimet. Vi ser alle de protestene som pågår i dag. De har ikke bare med natur å gjøre, de har også med en frustrasjon å gjøre, om en type overkjøring. Det er et demokrati som ikke er helt i funksjon. Det må vi bidra til at det blir. Derfor sier også denne meldinga i dag at fylkene må ta et større ansvar for arealplanlegging og energiplanlegging i egen region. Vi ser at i en del fylker har det vært stor utbygging. I andre fylker har det vært tilnærmet ingen utbygging. Vi må fordele byrde bedre. Vi må også ta et blikk bakover. Vindkraftutbygging er et nokså nytt fenomen i Norge, og det er gitt 93 konsesjoner siden den første i 1999. Det er også et faktum at 50 av disse konsesjonene, mer enn halvparten, ble gitt under Stoltenberg II-regjeringa i perioden fra 2006–2013. Cirka 40 er blitt gitt under Høyre–Fremskrittsparti-regjeringa. Siden Venstre gikk inn i regjeringa, har det blitt gitt tre konsesjoner. Det jeg vil si, er at her må vi alle ta et ansvar for nettopp å gjøre det bedre, og selvfølgelig ta et skritt tilbake for å se om det er noe vi kan rette opp. Men vi er også en rettsstat, og når Stortinget har gitt lover, er det krevende å trekke tilbake gitte konsesjoner. Det skal mye til for å gjøre det. For Venstres del er fornybar energi viktig, men det er først og fremst vannkraft som gjør at Norge er fornybarnasjonen i Europa. Vi må utnytte alle de kildene vi har. Vi er heldig stilt i Norge – det gjelder vannkraft, det gjelder bioenergi, det gjelder termisk energi, det gjelder solenergi og det gjelder også vindkraft. Vi må balansere dette de neste årene. Vi har bygd ut mye fornybar energi nå, og vi blir flinkere til å utnytte den energien vi har. Punkt to i det vi legger fram her i dag, om at gjeldende konsesjoner ikke skal få utsettelse utover 31. desember 2021, er veldig viktig og vil kanskje være det viktigste signalet. Hvis man ikke har begynt å bygge i dag, er det veldig liten sjanse for at man faktisk får realisert det vindkraftverket.
Eg vil begynne med å seie at det er veldig bra at det er ei så pass brei samling når både regjeringspartia, Arbeidarpartiet, Framstegspartiet og Senterpartiet leverer forslag i lag her. Eg vil takke dei som har bidratt med konstruktive innspel, slik at ein klarer å få desse forslaga på bordet. Sidan Kristeleg Folkeparti er inne i forslaga, er det kanskje ikkje overraskande at vi støttar dei, men eg synest likevel det er verdt å understreke at alle forslaga handlar om å få ein god gjennomgang for å sikre at dei konsesjonane som er gjevne, er gjevne på ein god måte, og at det er ei tydeleg avgrensing av moglegheita til å få forlengje fristen. Det er forslag som Kristeleg Folkeparti støttar. Til liks med føregåande talar synest eg det er verdt å understreke at dette handlar om å understreke prinsippet framfor å gje uttrykk for manglande tillit til at dette ikkje har vore tilfellet i dag. I tillegg til det meiner eg det er greitt å gje kred til statsråden for å ha levert fort på eit svarbrev til Stortinget, slik at vi har ein substans og ei utgreiing av dei forslaga som ligg på bordet i dag, når vi trass alt er her og skal hastebehandle eit slikt vidtgåande forslag. Det brevet handlar i stor grad om den innramminga som Stortinget faktisk også har, når vi i har laga lover som energilova og forvaltningslova, som desse konsesjonane blir styrte ut frå. Eg meiner det er viktig at den innramminga ligg tydeleg i dei forslaga som fleirtalet no går inn for. I tillegg til det vil eg avslutte med å seie at eg merkar meg at statsråden og regjeringa har fått lagt fram ei ny stortingsmelding om dette, med mange grep som er etterlengta og gode. Det er alltid slik at betre er mogleg, og når det handlar om å sikre betre lokal forankring, regional planlegging, tydelegare avgrensing i konsesjonsprosessar og større vekting av naturverdiar og anna, er det bra, og det er eit godt grunnlag for Stortinget sine vidare diskusjonar om vindkraft. Då håpar eg også at det breie fleirtalet som er her i dag, kan finne gode løysingar som sørgjer for eit betre regelverk rundt konsesjonssøknadene i tida framover. Betre er alltid mogleg.
Først: Takk til SV for forslaget og til alle partier for å stemme for hastebehandling, som gjorde at sesjonens siste debatt handler om klima og natur, som jo er helt riktig. Jeg har, som mange, mottatt mange e-poster om Haramsøya-utbyggingen de siste dagene. De Grønne står skulder til skulder med demonstrantene lokalt og nasjonalt, og vi krever i dag at regjeringen stanser prosjektet. Vindmøllene på Haramsøya kan ødelegge leveområder for fugl og skyve rødlista arter mot utryddelse. Det er en grunn til at det ligger et naturreservat like ved der vindmøllene skal settes opp. Vi er klar over at forslaget kan føre til erstatningskrav, men det er en pris vi mener vi må være villig til å betale, når myndighetene har sviktet i å beskytte lokalbefolkningens interesser og viktige naturverdier før konsesjonene er gitt. I altfor mange år har norske politikere tatt for lett på naturødeleggelser. Derfor har vi mange leie saker nå hvor det er gitt konsesjoner til vindkraft i områder med urørt natur, samisk reindrift og viktige friluftsområder. Derfor har vi også nå stor motstand, med god grunn noen steder, mot en næring som i utgangspunktet er på naturen og klimaets side. La det være sagt: Hvis regjeringspartiene kan bekrefte at forslaget deres vil innebære at Haramsøya-prosjektet stoppes, kan jeg vurdere å trekke mitt forslag, for da har jeg oppnådd det jeg ønsker. I tillegg til forslaget om Haramsøya spesifikt foreslår De Grønne å trekke tilbake vindkraftkonsesjoner som ødelegger viktige naturverdier, konsesjoner der berørte kommuner går mot prosjektet, og konsesjoner i konflikt med urfolks rettigheter. Hvis vårt forslag skulle falle, stemmer vi for flertallsforslagene. Vi støtter også SVs forslag i dag. Vi kan imidlertid ikke stemme for Rødts forslag om å stille alle gitte konsesjoner i bero, rett og slett fordi vi ikke er imot vindkraft i seg selv. Jeg er glad for at regjeringen har lagt fram en stortingsmelding om vindkraft på land. Det trengs en helhetlig plan for hvor og hvordan vindkraftutbygging skal foregå. Det nye konsesjonssystemet må legge langt mer vekt på hensyn til inngrepsfri natur, lokal involvering og urfolks rettigheter enn dagens. Det er mulig å bygge ut noe vindkraft på land samtidig som man ivaretar disse hensynene, men da kan ikke maksimal produksjon og lønnsomhet være de styrende parametrene. Vindkraftutbyggingen på land i Norge bør forbeholdes områder med eksisterende inngrep og infrastruktur. Med dette tar jeg også opp forslagene jeg refererer til.
Representanten Une Bastholm har tatt opp de forslagene hun refererte til.
Rødt er det første partiet i Norge som går mot alle nye vindkraftanlegg på land – ikke fordi vi er klimafornektere, men fordi vi vet at vi ikke redder klimaet ved å ødelegge naturen, og fordi det fins alternativer. Vi kan for det første modernisere og ruste opp vannkraften vår. Vi kan for det andre energieffektivisere byggene våre. Norske bygg bruker rundt 80 TWh i året, og vi kan altså halvere energibruken i byggene på 30 år. Og for det tredje kan vi la være å bygge flere eksportkabler for strøm. Mange av vindkraftverkene som bygges nå, fikk konsesjon for mange år siden. Det var mildt sagt en mangelfull naturkartlegging i mange av disse sakene. NVE har tidligere ettergått naturkartleggingen for småkraftverk og vist til at det var grove feil i 14 av 20 kartlegginger. Utbyggerne har jo alt å tjene på å bruke kartleggere som gjør jobben raskt – og gjerne litt dårlig. Da finner de jo ingen arter det må tas hensyn til. Dette må endres. Det er nå store protester mot vindkraftverkene som bygges. Folk føler seg overkjørt. De har ikke blitt hørt i prosessen. Rødts forslag er derfor at alle konsesjonsgitte vindkraftverk skal stilles i bero inntil Stortinget har behandlet et nytt konsesjonssystem for vindkraft på land. Det foreslo vi i Stortinget i oktober 2019. Da var det dessverre bare Miljøpartiet De Grønne som støttet forslaget vårt. Jeg håper andre partier har lært litt mer siden den gang og støtter forslaget vårt i salen i dag. Et nytt system må ta hensyn til både lokalt folkestyre og naturen. Vi må få slutt på at hele lokalsamfunn blir overkjørt av vindkraftkapitalen, støttet av statsmakten. Vi må også sikre at utbygging følger plan- og bygningsloven, at konsesjonene gis med en stram tidsfrist for igangsettelse, og at naturkartleggingen gjøres av offentlige institusjoner som SNO eller NINA, ikke av selskaper som har en litt mer tilfeldig kartlegging av naturmangfoldet. I tillegg må også reindriftens behov møtes av utbygger og avklares i konsesjonsprosessen, og all konsesjonsbehandling i samiske områder må utsettes til Samerettsutvalget har avklart rettssituasjonen rundt land og vann. Vi redder ikke klimaet ved å bygge monstermaster i norsk natur for å sende kraften og profitten ut av landet. Vi må tvert imot ivareta naturen som vi har, for å stå bedre rustet mot klimaendringene. Med det som bakgrunn tar jeg opp Rødts forslag i saken.
Representanten Bjørnar Moxnes har tatt opp det forslaget han refererte til.
Stortinget har i dag fått oversendt en stortingsmelding med historiske innstramminger og forbedringer i konsesjonsbehandlingen av vindkraft på land. Lokal og regional forankring skal forbedres, og det skal tas mer hensyn til natur, miljø og naboer. Tidsløpet på prosessen skal skjerpes inn, og det skal bli langt færre endringer i utbyggingene. Jeg ser frem til behandlingen av denne meldingen i Stortinget. Som olje- og energiminister har jeg et viktig ansvar for å gjennomføre også vedtak som er gjort av tidligere statsråder, og sørge for at forvaltningen følger opp vedtak, herunder gitte konsesjoner for vindkraft. Det er en oppgave jeg tar på stort alvor. Konsesjoner til bygging og drift av vindkraftverk er basert på de krav som følger av energiloven og de forvaltningsrettslige rammer for saksbehandlingen. Energimyndighetenes saksbehandling følger gjeldende saksbehandlingsregler og relevant lovverk, bl.a. naturmangfoldloven og reglene om konsekvensutredninger i plan- og bygningsloven. Konsekvensutredninger og søknader varsles og informeres om. Høringer foretas på flere stadier under saksbehandlingen, og NVEs konsesjonsvedtak kan påklages til departementet. Konsesjonen gir utbyggeren en rettighet og en forutsigbarhet for at konsesjonen står ved lag dersom alle vilkår og pålegg følges opp. Skal det gripes inn i en slik rettighet, krever dette hjemmel i lov. Det er en høy terskel for omgjøring eller tilbaketrekking av konsesjoner. I vurderingene må hensynet til konsekvenser dette kan få for konsesjonæren og andre som har innrettet seg etter vedtaket, også tillegges vekt. Forvaltningsretten gir ikke hjemmel for omgjøring kun basert på at noe – som i forslaget som ligger her i dag – kan være gitt på feil eller mangelfullt grunnlag. Stans i iverksettelsen av et vedtak som er fattet, krever dessuten særlig hjemmel. En generell stans i prosjekter uten at forvaltningen gjør en grundig individuell vurdering i det enkelte tilfelle, vil øke risikoen for at staten sitter igjen med et erstatningsansvar. Tilsvarende vil gjelde dersom forvaltningen basert på representantforslaget skulle fatte ulovlige vedtak om omgjøring. Det må da påregnes rettsprosesser om statlig erstatningsansvar som vil være svært ressurskrevende, både for domstolene og for forvaltningen. Så til forslaget som ligger an til å bli vedtatt her i dag. Jeg har ikke grunnlag nå for å mene at det skulle foreligge feil eller mangler i gitte vindkraftkonsesjoner som skulle gi det rettslige grunnlaget som må til for at vedtak derfor må stanses. Men som forslaget her sier, skal vi vurdere behandlingen av gitte konsesjoner. Det skal vi gjøre, og siden det har blitt spesifikt etterlyst her i dag, kan jeg si at det også vil gjelde Haram.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 5. Sakene nr. 6–21 vil bli behandlet under ett.
Ingen har bedt om ordet. Med det er dagens kart ferdigdebattert.
Statsråd Tina Bru vil overbringe 4 kgl. proposisjoner.
Kan jeg også få benytte anledningen til å ønske Stortinget en god sommer og si takk?
Det kan statsråden få lov til. Da er Stortinget klar til å votere over de resterende sakene på gårsdagens kart, sakene nr. 4 og 5, og sakene nr. 2–6 på dagens kart.
Under debatten er det satt frem i alt sju forslag. Det er forslag nr. 1, fra Nils Kristen Sandtrøen på vegne av Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti forslag nr. 2, fra Geir Pollestad på vegne av Senterpartiet forslagene nr. 3–7, fra Une Bastholm på vegne av Miljøpartiet De Grønne Det voteres over forslag nr. 1, fra Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti. Forslaget lyder: «Stortinget ber regjeringen sørge for at det i forbindelse med jordbruksoppgjøret 2021 utarbeides en opptrappingsplan for å styrke beredskap, selvforsyning og distriktsjordbruk.» Miljøpartiet De Grønne og Rødt har varslet støtte til forslaget.
Det voteres over forslagene nr. 3–6, fra Miljøpartiet De Grønne. Forslag nr. 3 lyder: «Stortinget ber regjeringen i jordbruksoppgjøret 2021 øke tilskuddet og investeringsstøtten til mindre grønnsaksprodusenter.» Forslag nr. 4 lyder: «Stortinget ber regjeringen i jordbruksoppgjøret i 2021 øke målprisen på korn uten økning i prisnedskrivning for kraftfôr, for å stimulere til mer bærekraftig dyrehold med mindre bruk av kraftfôr, og mer bruk av grovfôr og utmarksbeite.» Forslag nr. 5 lyder: «Stortinget ber regjeringen i jordbruksoppgjøret i 2021 om å øke beite- og grastilskuddet for å vri fôret over fra kraftfor til norskprodusert gras.» Forslag nr. 6 lyder: «Stortinget ber regjeringen øke støtten til opplysningskontorene for korn, frukt og grønt for å stimulere til økt etterspørsel etter norskprodusert vegetabilsk mat.» Sosialistisk Venstreparti og Rødt har varslet støtte til forslagene.
Det voteres over forslag nr. 7, fra Miljøpartiet De Grønne. Forslaget lyder: «Stortinget ber regjeringen gå gjennom tollvernet for poteter, frukt og grønt, og vurdere å fremme forslag om å endre fra kronetoll til prosenttoll for frukt og grønnsaker som kan dyrkes i Norge, samt poteter.» Arbeiderpartiet, Senterpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Rødt har varslet støtte til forslaget.
Det voteres over forslag nr. 2, fra Senterpartiet. Forslaget lyder: «Stortinget ber regjeringen komme tilbake til Stortinget i løpet av 2020 med en ny sak om nydyrking av myr som legger til grunn at det skal stilles vilkår for nydyrking som tar hensyn til klima, matproduksjon og biologisk mangfold.»
Komiteen hadde innstilt til Stortinget å gjøre følgende
Under debatten er det satt frem i alt sju forslag. Det er forslagene nr. 1–3, fra Tor André Johnsen på vegne av Fremskrittspartiet forslagene nr. 4 og 5, fra Bengt Fasteraune på vegne av Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti forslag nr. 6, fra Bengt Fasteraune på vegne av Senterpartiet forslag nr. 7, fra Arne Nævra på vegne av Sosialistisk Venstreparti Det voteres over forslag nr. 7, fra Sosialistisk Venstreparti. Forslaget lyder: «Stortinget ber regjeringen om kun å godta fylkeskommunen som garantist for prosjektet i Prop. 38 S[[2019–2020]] Miljøpartiet De Grønne og Rødt har varslet støtte til forslaget.
Det voteres over forslagene nr. 4 og 5, fra Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti. Forslag nr. 4 lyder: «Stortinget ber regjeringen gå i dialog med Viken fylkeskommune og Oslo kommune for å finne omforente løsninger på transportutfordringene i Vestkorridoren.» Forslag nr. 5 lyder: «Stortinget sender Prop. 38 S[[2019–2020]] tilbake til regjeringen, og ber regjeringen komme tilbake til Stortinget med en ny proposisjon som tar opp i seg en ny, framforhandlet løsning som Oslo og Viken står bak.» Miljøpartiet De Grønne og Rødt har varslet støtte til forslagene.
Det voteres over forslag nr. 6, fra Senterpartiet. Forslaget lyder: «Stortinget ber regjeringen gå gjennom prosjektet med sikte på betydelige kostnadsreduksjoner og reduserte bompenger for bilistene.»
Det voteres over forslagene nr. 1–3, fra Fremskrittspartiet. Forslag nr. 1 lyder: «Stortinget godkjenner utbygging av E18 på strekningen Lysaker–Ramstadsletta i tråd med de opprinnelige veiløsningene i Prop. 38 S[[2019–2020]] Forslag nr. 2 lyder: «Stortinget ber regjeringen gjennomgå prosjektet med det formål å redusere kostnadene, uten at det fører til redusert veikapasitet eller andre ulemper for bilistene.» Forslag nr. 3 lyder: «Stortinget ber regjeringen vurdere ny teknologi og alternative løsninger som kan redusere kostnadsbehovet i forbindelse med kollektivløsninger, eksempelvis mellom Fornebu og Lysaker.»
Komiteen hadde innstilt til Stortinget å gjøre følgende
Fremskrittspartiet, Senterpartiet, Sosialistisk Venstreparti, Miljøpartiet De Grønne og Rødt har varslet at de vil stemme imot.
Stortinget går da over til å votere over sakene på dagens kart. Sak nr. 1 var redegjørelse.
Under debatten er det satt frem i alt 223 forslag. Det er forslagene nr. 1–50, fra Hadia Tajik på vegne av Arbeiderpartiet forslagene nr. 51–81, fra Sigbjørn Gjelsvik på vegne av Senterpartiet forslagene nr. 82–176, fra Kari Elisabeth Kaski på vegne av Sosialistisk Venstreparti forslagene nr. 177–194, fra Une Bastholm på vegne av Miljøpartiet De Grønne forslagene nr. 195–214, fra Bjørnar Moxnes på vegne av Rødt forslag nr. 215, fra Bjørnar Moxnes på vegne av Rødt forslagene nr. 216–220, fra Sigbjørn Gjelsvik på vegne av Senterpartiet forslag nr. 221, fra Tore Storehaug på vegne av Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre og Kristelig Folkeparti forslag nr. 222, fra Kari Elisabeth Kaski på vegne av Sosialistisk Venstreparti forslag nr. 223, fra Sylvi Listhaug på vegne av Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre og Kristelig Folkeparti Både fra talerstolen og ellers har partiene varslet subsidiær støtte til enkelte forslag. Presidenten ber om forståelse for at det med det høye antallet forslag er vanskelig å ta hensyn til en slik rekkefølge, men presidenten håper og tror at i alle fall partienes primære standpunkter har kommet til uttrykk i debatten i dag. Det voteres over forslagene nr. 195, 198, 204, 205 og 207, fra Rødt. Forslag nr. 195 lyder: «I statsbudsjettet for 2020 gjøres følgende endringer: Kap. Post Formål Kroner Kroner 20 Statsministerens kontor 21[[Ny]] Spesielle driftsutgifter, Koronakommisjonen , kan overføres, bevilges med 15 000 000 21 Statsrådet 1 Driftsutgifter , reduseres med 5 300 000 fra kr 207 800 000 til kr 202 500 000 41 Stortinget 1 Driftsutgifter , reduseres med 33 600 000 fra kr 973 300 000 til kr 939 700 000 70 Tilskudd til partigruppene , økes med 2 000 000 fra kr 197 000 000 til kr 199 000 000 61 Høyesterett 1 Driftsutgifter , økes med 1 750 000 fra kr 116 138 000 til kr 117 888 000 100 Utenriksdepartementet 21 Spesielle driftsutgifter , kan overføres, økes med 14 100 000 fra kr 13 595 000 til kr 27 695 000 103 Regjeringens representasjon 1 Driftsutgifter , økes med 2 000 000 fra kr 47 428 000 til kr 49 428 000 116 Internasjonale organisasjoner 90 Innskudd i Den asiatiske investeringsbanken for infrastruktur[[AIIB]] 5 247 000 fra kr 190 000 000 til kr 195 247 000 117 EØS-finansieringsordningene 77 EØS-finansieringsordningen 2014-2021 , kan overføres, reduseres med 695 000 000 fra kr 2 526 000 000 til kr 1 831 000 000 78 Den norske finansieringsordningen 2014-2021 , kan overføres, reduseres med 405 000 000 fra kr 1 931 000 000 til kr 1 526 000 000 118 Utenrikspolitiske satsinger 21 Spesielle driftsutgifter , kan overføres, kan nyttes under post 70, 71, 72 og 73, økes med 16 000 000 fra kr 77 942 000 til kr 93 942 000 72 Nedrustning, ikke-spredning og kjernefysisk sikkerhet mv. , kan overføres, kan nyttes under post 21, reduseres med 16 000 000 fra kr 29 928 000 til kr 13 928 000 140 Utenriksdepartementet 1 Driftsutgifter , reduseres med 4 000 000 fra kr 1 640 558 000 til kr 1 636 558 000 141 Direktoratet for utviklingssamarbeid[[Norad]] Driftsutgifter , økes med 4 000 000 fra kr 284 425 000 til kr 288 425 000 144 Norsk senter for utvekslingssamarbeid[[Norec]] Driftsutgifter , reduseres med 2 500 000 fra kr 54 464 000 til kr 51 964 000 70 Utvekslingsordninger , kan overføres, reduseres med 57 000 000 fra kr 145 811 000 til kr 88 811 000 150 Humanitær bistand 70 Nødhjelp og humanitær bistand , kan overføres, økes med 38 205 000 fra kr 4 831 700 000 til kr 4 869 905 000 151 Fred, sikkerhet og globalt samarbeid 72 Stabilisering av land i krise og konflikt , kan overføres, økes med 7 000 000 fra kr 835 390 000 til kr 842 390 000 159 Regionbevilgninger 75 Afrika , kan overføres, økes med 30 000 000 fra kr 1 090 584 000 til kr 1 120 584 000 160 Helse 70 Helse , kan overføres, økes med 541 073 000 fra kr 3 610 686 000 til kr 4 151 759 000 161 Utdanning, forskning og faglig samarbeid 70 Utdanning , kan overføres, reduseres med 165 000 000 fra kr 2 570 150 000 til kr 2 405 150 000 71 Forskning , kan overføres, reduseres med 27 000 000 fra kr 208 846 000 til kr 181 846 000 72 Kunnskapsbanken og faglig samarbeid , kan overføres, reduseres med 144 000 000 fra kr 888 714 000 til kr 744 714 000 162 Næringsutvikling, landbruk og fornybar energi 70 Næringsutvikling og handel , kan overføres, reduseres med 45 000 000 fra kr 461 200 000 til kr 416 200 000 72 Fornybar energi , kan overføres, reduseres med 165 000 000 fra kr 867 000 000 til kr 702 000 000 73 Det internasjonale finansieringsinstituttet[[IFC]] 30 000 000 fra kr 160 000 000 til kr 130 000 000 163 Klima, miljø og hav 45 Større utstyrsanskaffelser og vedlikehold , kan overføres, reduseres med 15 000 000 fra kr 15 000 000 til kr 0 71 Bærekraftige hav og tiltak mot marin forsøpling , kan overføres, reduseres med 135 000 000 fra kr 517 967 000 til kr 382 967 000 164 Likestilling 70 Likestilling , kan overføres, økes med 10 000 000 fra kr 324 019 000 til kr 334 019 000 172 Multilaterale finansinstitusjoner og gjeldslette 70 Verdensbanken , kan overføres, økes med 102 000 000 fra kr 1 086 000 000 til kr 1 188 000 000 72 Strategisk samarbeid , kan overføres, økes med 108 000 000 fra kr 139 000 000 til kr 247 000 000 73 Gjeldslette , kan overføres, reduseres med 46 015 000 fra kr 326 500 000 til kr 280 485 000 179 Flyktningtiltak i Norge 21 Spesielle driftsutgifter , reduseres med 143 223 000 fra kr 718 575 000 til kr 575 352 000 200 Kunnskapsdepartementet 1 Driftsutgifter , økes med 2 864 000 fra kr 389 977 000 til kr 392 841 000 201 Analyse og kunnskapsgrunnlag 21 Spesielle driftsutgifter , økes med 9 200 000 fra kr 216 285 000 til kr 225 485 000 220 Utdanningsdirektoratet 1 Driftsutgifter , reduseres med 7 214 000 fra kr 364 427 000 til kr 357 213 000 222 Statlige skoler og fjernundervisningstjenester 1 Driftsutgifter , økes med 9 300 000 fra kr 136 065 000 til kr 145 365 000 225 Tiltak i grunnopplæringen 1 Driftsutgifter , reduseres med 10 000 000 fra kr 23 611 000 til kr 13 611 000 21 Spesielle driftsutgifter , reduseres med 90 000 000 fra kr 109 614 000 til kr 19 614 000 64 Tilskudd til opplæring av barn og unge som søker opphold i Norge , reduseres med 9 768 000 fra kr 62 111 000 til kr 52 343 000 65 Rentekompensasjon for skole- og svømmeanlegg , kan overføres, reduseres med 82 852 000 fra kr 248 556 000 til kr 165 704 000 68 Tilskudd til opplæring i kriminalomsorgen , økes med 1 055 000 fra kr 292 537 000 til kr 293 592 000 69[[Ny]] Tiltak for fullføring av videregående opplæring , bevilges med 717 000 000 75 Grunntilskudd , økes med 3 750 000 fra kr 88 587 000 til kr 92 337 000 226 Kvalitetsutvikling i grunnopplæringen 21 Spesielle driftsutgifter , kan overføres, økes med 305 200 000 fra kr 1 296 726 000 til kr 1 601 926 000 63 Forskning på effektene av økt lærertetthet , reduseres med 7 685 000 fra kr 50 687 000 til kr 43 002 000 228 Tilskudd til frittstående skoler mv. 70 Frittstående grunnskoler , overslagsbevilgning, reduseres med 888 000 fra kr 2 875 033 000 til kr 2 874 145 000 71 Frittstående videregående skoler , overslagsbevilgning, økes med 138 000 fra kr 1 678 612 000 til kr 1 678 750 000 83 Kompensasjon til friskoler for refundert foreldrebetaling ifb. stenging av skole og SFO , økes med 5 000 000 fra kr 10 000 000 til kr 15 000 000 231 Barnehager 21 Spesielle driftsutgifter , kan overføres, kan nyttes under post 51, reduseres med 11 381 000 fra kr 464 683 000 til kr 453 302 000 240 Fagskoler 60 Driftstilskudd til fagskoler , økes med 34 194 000 fra kr 782 138 000 til kr 816 332 000 251 22. juli-senteret 1 Driftsutgifter , økes med 5 800 000 fra kr 11 723 000 til kr 17 523 000 253 Folkehøyskoler 70 Tilskudd til folkehøyskoler , økes med 60 800 000 fra kr 951 516 000 til kr 1 012 316 000 256 Kompetanse Norge 1 Driftsutgifter , økes med 6 100 000 fra kr 104 369 000 til kr 110 469 000 258 Tiltak for livslang læring 21 Spesielle driftsutgifter , kan overføres, økes med 157 500 000 fra kr 383 376 000 til kr 540 876 000 260 Universiteter og høyskoler 50 Statlige universiteter og høyskoler , økes med 317 781 000 fra kr 36 899 475 000 til kr 37 217 256 000 270 Studentvelferd 75 Tilskudd til bygging av studentboliger , kan overføres, reduseres med 21 034 000 fra kr 822 442 000 til kr 801 408 000 272 Direktoratet for internasjonalisering og kvalitetsutvikling i høyere utdanning 50 Direktoratet for internasjonalisering og kvalitetsutvikling i høyere utdanning , økes med 35 995 000 fra kr 601 000 000 til kr 636 995 000 273 Unit – Direktoratet for IKT og fellestjenester i høyere utdanning og forskning 50 Unit – Direktoratet for IKT og fellestjenester i høyere utdanning og forskning , økes med 10 023 000 fra kr 184 495 000 til kr 194 518 000 275 Tiltak for høyere utdanning og forskning 21 Spesielle driftsutgifter , kan overføres, kan nyttes under post 70, reduseres med 1 248 000 fra kr 176 603 000 til kr 175 355 000 285 Norges forskningsråd 53 Sektorovergripende og strategiske satsinger , økes med 99 000 000 fra kr 1 408 881 000 til kr 1 507 881 000 55 Virksomhetskostnader , reduseres med 3 512 000 fra kr 783 617 000 til kr 780 105 000 286 Regionale forskningsfond 60 Regionale forskningsfond, tilskudd til forskning , økes med 30 000 000 fra kr 189 119 000 til kr 219 119 000 288 Internasjonale samarbeidstiltak 72 Internasjonale grunnforskningsorganisasjoner , økes med 20 381 000 fra kr 288 845 000 til kr 309 226 000 73 EUs rammeprogram for forskning og innovasjon , kan overføres, økes med 287 673 000 fra kr 2 390 128 000 til kr 2 677 801 000 74 EUs program for utdanning, opplæring, ungdom og idrett , økes med 86 343 000 fra kr 646 902 000 til kr 733 245 000 75 UNESCO-kontingent , reduseres med 2 693 000 fra kr 24 944 000 til kr 22 251 000 290 Integrerings- og mangfoldsdirektoratet 1 Driftsutgifter , økes med 2 429 000 fra kr 292 960 000 til kr 295 389 000 291 Bosetting av flyktninger og tiltak for innvandrere 21 Spesielle driftsutgifter , kan overføres, reduseres med 400 000 fra kr 65 512 000 til kr 65 112 000 60 Integreringstilskudd , kan overføres, økes med 179 090 000 fra kr 7 545 633 000 til kr 7 724 723 000 61 Særskilt tilskudd ved bosetting av enslige, mindreårige flyktninger , overslagsbevilgning, reduseres med 22 847 000 fra kr 1 714 150 000 til kr 1 691 303 000 62 Kommunale innvandrertiltak , økes med 22 571 000 fra kr 225 011 000 til kr 247 582 000 71 Tilskudd til innvandrerorganisasjoner og annen frivillig virksomhet , økes med 20 000 000 fra kr 125 443 000 til kr 145 443 000 73 Tilskudd , økes med 400 000 fra kr 21 414 000 til kr 21 814 000 292 Opplæring i norsk og samfunnskunnskap for voksne innvandrere 22 Prøver i norsk og samfunnskunnskap for voksne innvandrere , økes med 10 000 000 fra kr 31 420 000 til kr 41 420 000 60 Tilskudd til opplæring i norsk og samfunnskunnskap for voksne innvandrere , økes med 99 423 000 fra kr 1 234 850 000 til kr 1 334 273 000 315 Frivillighetsformål 79 Til disposisjon , økes med 5 000 000 fra kr 9 810 000 til kr 14 810 000 82 Merverdiavgiftskompensasjon ved bygging av idrettsanlegg , økes med 106 500 000 fra kr 194 500 000 til kr 301 000 000 320 Norsk kulturråd 1 Driftsutgifter , økes med 1 810 000 fra kr 187 800 000 til kr 189 610 000 55 Norsk kulturfond , reduseres med 500 000 fra kr 1 008 060 000 til kr 1 007 560 000 321 Kunstnerformål 73 Kunstnerstipend m.m. , kan overføres, økes med 45 000 000 fra kr 208 680 000 til kr 253 680 000 75 Vederlagsordninger , kan overføres, økes med 100 000 000 fra kr 220 120 000 til kr 320 120 000 323 Musikk og scenekunst 21 Spesielle driftsutgifter , kan overføres, reduseres med 20 000 000 fra kr 65 190 000 til kr 45 190 000 60 Landsdelsmusikerordningen i Nord-Norge , økes med 180 000 fra kr 22 200 000 til kr 22 380 000 70 Nasjonale institusjoner , økes med 51 680 000 fra kr 1 548 890 000 til kr 1 600 570 000 71 Region-/landsdelsinstitusjoner , økes med 22 330 000 fra kr 819 230 000 til kr 841 560 000 73 Region- og distriktsopera , økes med 2 140 000 fra kr 64 870 000 til kr 67 010 000 78 Ymse faste tiltak , økes med 8 085 000 fra kr 329 569 000 til kr 337 654 000 325 Allmenne kulturformål 72 Kultursamarbeid i nordområdene , økes med 155 000 fra kr 11 860 000 til kr 12 015 000 77 Kompensasjonsordninger for arrangører på kultur-, frivillighets- og idrettsfeltet , økes med 2 120 000 000 fra kr 1 000 000 000 til kr 3 120 000 000 79 Til disposisjon , kan nyttes under post 1, økes med 15 000 000 fra kr 11 600 000 til kr 26 600 000 82 Nobels Fredssenter , økes med 5 000 000 fra kr 32 890 000 til kr 37 890 000 326 Språk-, litteratur- og bibliotekformål 80 Tilskudd til tiltak under Nasjonalbiblioteket , økes med 65 000 fra kr 49 055 000 til kr 49 120 000 328 Museum og visuell kunst 70 Det nasjonale museumsnettverket , økes med 114 560 000 fra kr 2 080 525 000 til kr 2 195 085 000 78 Ymse faste tiltak , økes med 50 860 000 fra kr 128 520 000 til kr 179 380 000 334 Filmformål m.m. 1 Driftsutgifter , økes med 2 250 000 fra kr 115 150 000 til kr 117 400 000 50 Filmfondet , økes med 27 750 000 fra kr 527 160 000 til kr 554 910 000 72 Insentivordning for film- og tv-produksjoner , kan overføres, reduseres med 31 990 000 fra kr 71 360 000 til kr 39 370 000 335 Medieformål 1 Driftsutgifter , økes med 780 000 fra kr 53 220 000 til kr 54 000 000 71 Mediestøtte , økes med 320 300 000 fra kr 415 230 000 til kr 735 530 000 74 Tilskudd til lokale lyd- og bildemedier , kan overføres, økes med 110 000 fra kr 20 400 000 til kr 20 510 000 79 Norsk rikskringkasting AS – NRK , reduseres med 200 417 000 fra kr 6 413 342 000 til kr 6 212 925 000 353 Likestillings- og diskrimineringsombudet 50 Basisbevilgning , reduseres med 161 000 fra kr 48 020 000 til kr 47 859 000 400 Justis- og beredskapsdepartementet 1 Driftsutgifter , reduseres med 370 000 fra kr 477 434 000 til kr 477 064 000 23 Spesielle driftsutgifter, forskning, evaluering og kunnskapsinnhenting , kan overføres, reduseres med 560 000 fra kr 34 593 000 til kr 34 033 000 71 Tilskudd til internasjonale organisasjoner , økes med 1 100 000 fra kr 14 889 000 til kr 15 989 000 410 Domstolene 1 Driftsutgifter , økes med 108 450 000 fra kr 2 618 217 000 til kr 2 726 667 000 414 Forliksråd og andre domsutgifter 21 Spesielle driftsutgifter , økes med 300 000 fra kr 36 998 000 til kr 37 298 000 430 Kriminalomsorgen 1 Driftsutgifter , økes med 7 850 000 fra kr 4 788 033 000 til kr 4 795 883 000 440 Politidirektoratet – politi- og lensmannsetaten 1 Driftsutgifter , økes med 86 600 000 fra kr 18 874 616 000 til kr 18 961 216 000 21 Spesielle driftsutgifter , reduseres med 8 300 000 fra kr 137 495 000 til kr 129 195 000 23 Sideutgifter i forbindelse med sivile gjøremål , økes med 9 800 000 fra kr 26 819 000 til kr 36 619 000 25 Retur av asylsøkere med avslag og andre utlendinger uten lovlig opphold , overslagsbevilgning, reduseres med 20 000 000 fra kr 95 528 000 til kr 75 528 000 45 Større utstyrsanskaffelser og vedlikehold , kan overføres, økes med 219 000 000 fra kr 950 030 000 til kr 1 169 030 000 70 Tilskudd , økes med 5 000 000 fra kr 65 946 000 til kr 70 946 000 442 Politihøgskolen 1 Driftsutgifter , økes med 7 000 000 fra kr 633 984 000 til kr 640 984 000 445 Den høyere påtalemyndighet 1 Driftsutgifter , økes med 12 300 000 fra kr 277 795 000 til kr 290 095 000 451 Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap 1 Driftsutgifter , økes med 24 000 000 fra kr 908 219 000 til kr 932 219 000 21 Spesielle driftsutgifter , økes med 1 700 000 fra kr 7 606 000 til kr 9 306 000 70 Overføringer til private , reduseres med 200 000 fra kr 6 878 000 til kr 6 678 000 452 Sentral krisehåndtering 1 Driftsutgifter , økes med 3 200 000 fra kr 26 849 000 til kr 30 049 000 454 Redningshelikoptertjenesten 1 Driftsutgifter , økes med 65 662 000 fra kr 700 023 000 til kr 765 685 000 45 Større utstyrsanskaffelser og vedlikehold , kan overføres, økes med 21 039 000 fra kr 2 315 361 000 til kr 2 336 400 000 455 Redningstjenesten 1 Driftsutgifter , økes med 5 070 000 fra kr 111 310 000 til kr 116 380 000 45 Større utstyrsanskaffelser og vedlikehold , kan overføres, reduseres med 5 240 000 fra kr 6 074 000 til kr 834 000 457 Nasjonal sikkerhetsmyndighet 1 Driftsutgifter , reduseres med 20 000 000 fra kr 375 306 000 til kr 355 306 000 45[[Ny]] Større utstyrsanskaffelser og vedlikehold , kan overføres, bevilges med 20 000 000 460 Spesialenheten for politisaker 1 Driftsutgifter , økes med 6 000 000 fra kr 48 316 000 til kr 54 316 000 467 Norsk Lovtidend 1 Driftsutgifter , økes med 2 075 000 fra kr 4 404 000 til kr 6 479 000 468 Kommisjonen for gjenopptakelse av straffesaker 1 Driftsutgifter , økes med 1 800 000 fra kr 20 230 000 til kr 22 030 000 469 Vergemålsordningen 21 Spesielle driftsutgifter , reduseres med 23 546 000 fra kr 138 546 000 til kr 115 000 000 473 Statens sivilrettsforvaltning 1 Driftsutgifter , økes med 2 850 000 fra kr 77 021 000 til kr 79 871 000 474 Konfliktråd 1 Driftsutgifter , økes med 4 000 000 fra kr 139 495 000 til kr 143 495 000 480 Svalbardbudsjettet 50 Tilskudd , økes med 32 870 000 fra kr 393 308 000 til kr 426 178 000 490 Utlendingsdirektoratet 1 Driftsutgifter , økes med 801 878 000 fra kr 1 012 202 000 til kr 1 814 080 000 21 Spesielle driftsutgifter, asylmottak , reduseres med 29 088 000 fra kr 643 848 000 til kr 614 760 000 45 Større utstyrsanskaffelser og vedlikehold , kan overføres, økes med 8 000 000 fra kr 66 972 000 til kr 74 972 000 60 Tilskudd til vertskommuner for asylmottak , reduseres med 1 740 000 fra kr 163 510 000 til kr 161 770 000 70 Stønader til beboere i asylmottak , reduseres med 22 368 000 fra kr 85 374 000 til kr 63 006 000 72 Internasjonalt migrasjonsarbeid, og assistert retur og reintegrering i hjemlandet , overslagsbevilgning, reduseres med 900 000 fra kr 73 078 000 til kr 72 178 000 73 Beskyttelse til flyktninger utenfor Norge mv., støttetiltak , kan nyttes under kap. 291, post 60, reduseres med 4 227 000 fra kr 21 920 000 til kr 17 693 000 75 Reiseutgifter for flyktninger til og fra utlandet , kan overføres, økes med 1 565 000 fra kr 28 233 000 til kr 29 798 000 491 Utlendingsnemnda 1 Driftsutgifter , kan nyttes under post 21, reduseres med 22 980 000 fra kr 285 316 000 til kr 262 336 000 21 Spesielle driftsutgifter, nemndbehandling , kan nyttes under post 1, økes med 200 000 fra kr 12 625 000 til kr 12 825 000 500 Kommunal- og moderniseringsdepartementet 25 Nytt regjeringskvartal , kan overføres, økes med 5 000 000 fra kr 4 039 000 til kr 9 039 000 510 Departementenes sikkerhets- og serviceorganisasjon 1 Driftsutgifter , økes med 10 300 000 fra kr 640 329 000 til kr 650 629 000 525 Fylkesmannsembetene 1 Driftsutgifter , økes med 3 180 000 fra kr 1 896 952 000 til kr 1 900 132 000 530 Byggeprosjekter utenfor husleieordningen 33 Videreføring av byggeprosjekter , kan overføres, økes med 690 000 000 fra kr 1 471 200 000 til kr 2 161 200 000 531 Eiendommer til kongelige formål 45 Større utstyrsanskaffelser og vedlikehold , kan overføres, økes med 10 000 000 fra kr 63 605 000 til kr 73 605 000 533 Eiendommer utenfor husleieordningen 45 Større utstyrsanskaffelser og vedlikehold , kan overføres, økes med 142 300 000 fra kr 35 000 000 til kr 177 300 000 540 Digitaliseringsdirektoratet 1 Driftsutgifter , reduseres med 26 071 000 fra kr 233 339 000 til kr 207 268 000 21 Spesielle driftsutgifter , kan overføres, reduseres med 8 000 000 fra kr 44 108 000 til kr 36 108 000 23 Utvikling og forvaltning av nasjonale felleskomponenter , kan overføres, økes med 11 800 000 fra kr 111 585 000 til kr 123 385 000 28 Altinn , kan overføres, økes med 25 800 000 fra kr 221 548 000 til kr 247 348 000 543 Nasjonal kommunikasjonsmyndighet 70 Telesikkerhet og -beredskap , kan overføres, økes med 90 000 000 fra kr 141 369 000 til kr 231 369 000 553 Regional- og distriktsutvikling 61 Mobiliserende og kvalifiserende næringsutvikling , økes med 600 000 000 fra kr 763 307 000 til kr 1 363 307 000 560 Samiske formål 50 Samisk språk, kultur og samfunnsliv , økes med 6 107 000 fra kr 512 861 000 til kr 518 968 000 567 Nasjonale minoriteter 70 Nasjonale minoriteter , økes med 500 000 fra kr 7 257 000 til kr 7 757 000 571 Rammetilskudd til kommuner 60 Innbyggertilskudd , økes med 18 002 828 000 fra kr 141 800 768 000 til kr 159 803 596 000 64 Skjønnstilskudd , kan nyttes under kap. 572, post 64, økes med 3 500 000 000 fra kr 1 484 000 000 til kr 4 984 000 000 572 Rammetilskudd til fylkeskommuner 60 Innbyggertilskudd , økes med 5 200 000 000 fra kr 38 260 708 000 til kr 43 460 708 000 64 Skjønnstilskudd , kan nyttes under kap. 571, post 64, økes med 1 500 000 000 fra kr 382 000 000 til kr 1 882 000 000 576 Vedlikehold og rehabilitering 60[[Ny]] Vedlikehold og rehabilitering i kommuner , bevilges med 7 000 000 000 581 Bolig- og bomiljøtiltak 70 Bostøtte , overslagsbevilgning, økes med 43 000 000 fra kr 3 342 343 000 til kr 3 385 343 000 76 Utleieboliger , kan overføres, reduseres med 84 065 000 fra kr 445 067 000 til kr 361 002 000 587 Direktoratet for byggkvalitet 22 Kunnskapsutvikling og informasjonsformidling , økes med 20 000 000 fra kr 51 085 000 til kr 71 085 000 595 Statens kartverk 21 Spesielle driftsutgifter , kan overføres, kan nyttes under post 01 og 45, økes med 25 000 000 fra kr 293 827 000 til kr 318 827 000 600 Arbeids- og sosialdepartementet 1 Driftsutgifter , økes med 66 750 000 fra kr 219 270 000 til kr 286 020 000 601 Utredningsvirksomhet, forskning mv. 70 Tilskudd , reduseres med 8 650 000 fra kr 43 130 000 til kr 34 480 000 605 Arbeids- og velferdsetaten 1 Driftsutgifter , økes med 1 054 000 000 fra kr 12 404 655 000 til kr 13 458 655 000 606 Trygderetten 1 Driftsutgifter , økes med 1 900 000 fra kr 87 545 000 til kr 89 445 000 612 Tilskudd til Statens pensjonskasse 1 Driftsutgifter , overslagsbevilgning, reduseres med 112 000 000 fra kr 5 458 000 000 til kr 5 346 000 000 22 Sluttoppgjør , overslagsbevilgning, reduseres med 24 000 000 fra kr -13 000 000 til kr -37 000 000 614 Boliglånsordningen i Statens pensjonskasse 1 Driftsutgifter , økes med 1 000 000 fra kr 31 000 000 til kr 32 000 000 615 Yrkesskadeforsikring 1 Driftsutgifter , overslagsbevilgning, reduseres med 28 000 000 fra kr 93 000 000 til kr 65 000 000 616 Gruppelivsforsikring 1 Driftsutgifter , overslagsbevilgning, reduseres med 14 000 000 fra kr 214 000 000 til kr 200 000 000 634 Arbeidsmarkedstiltak 1 Driftsutgifter , økes med 158 000 000 fra kr 259 745 000 til kr 417 745 000 70[[Ny]] Midlertidig kompensasjonsordning for forhåndsgodkjente tiltaksarrangører , bevilges med 180 000 000 76 Tiltak for arbeidssøkere , kan overføres, reduseres med 77 000 000 fra kr 7 079 465 000 til kr 7 002 465 000 77 Varig tilrettelagt arbeid , kan overføres, økes med 28 000 000 fra kr 1 603 812 000 til kr 1 631 812 000 640 Arbeidstilsynet 1 Driftsutgifter , økes med 63 500 000 fra kr 689 900 000 til kr 753 400 000 21 Spesielle driftsutgifter, regionale verneombud , økes med 2 000 000 fra kr 16 100 000 til kr 18 100 000 642 Petroleumstilsynet 1 Driftsutgifter , kan nyttes under post 21, økes med 1 000 000 fra kr 294 400 000 til kr 295 400 000 643 Statens arbeidsmiljøinstitutt 50 Statstilskudd , reduseres med 488 000 fra kr 152 200 000 til kr 151 712 000 660 Krigspensjon 71 Tilskudd, sivile , overslagsbevilgning, reduseres med 4 000 000 fra kr 144 000 000 til kr 140 000 000 664 Pensjonstrygden for sjømenn 70 Tilskudd , økes med 5 000 000 fra kr 29 000 000 til kr 34 000 000 665 Pensjonstrygden for fiskere 70 Tilskudd , reduseres med 8 000 000 fra kr 43 000 000 til kr 35 000 000 666 Avtalefestet pensjon[[AFP]] Tilskudd , overslagsbevilgning, reduseres med 10 000 000 fra kr 2 760 000 000 til kr 2 750 000 000 667 Supplerende stønad til personer over 67 år 70 Tilskudd , overslagsbevilgning, reduseres med 8 000 000 fra kr 328 000 000 til kr 320 000 000 700 Helse- og omsorgsdepartementet 1 Driftsutgifter , økes med 10 000 000 fra kr 240 179 000 til kr 250 179 000 701 E-helse, helseregistre mv. 21 Spesielle driftsutgifter , kan overføres, økes med 5 000 000 fra kr 566 537 000 til kr 571 537 000 70 Norsk Helsenett SF , økes med 23 500 000 fra kr 152 297 000 til kr 175 797 000 72 Nasjonale e-helseløsninger , økes med 20 000 000 fra kr 490 900 000 til kr 510 900 000 703 Internasjonalt samarbeid 72[[Ny]] Tilskudd til Verdens helseorganisasjon[[WHO]] 100 000 000 710 Vaksiner mv. 21 Spesielle driftsutgifter , kan overføres, reduseres med 3 000 000 fra kr 303 925 000 til kr 300 925 000 732 Regionale helseforetak 21 Spesielle driftsutgifter , kan overføres, økes med 5 145 000 fra kr 19 401 000 til kr 24 546 000 70 Særskilte tilskudd , kan overføres, kan nyttes under postene 72, 73, 74 og 75, økes med 5 374 300 000 fra kr 990 110 000 til kr 6 364 410 000 72 Basisbevilgning Helse Sør-Øst RHF , kan overføres, økes med 2 688 487 000 fra kr 56 113 159 000 til kr 58 801 646 000 73 Basisbevilgning Helse Vest RHF , kan overføres, økes med 606 347 000 fra kr 19 588 777 000 til kr 20 195 124 000 74 Basisbevilgning Helse Midt-Norge RHF , kan overføres, økes med 374 417 000 fra kr 14 916 217 000 til kr 15 290 634 000 75 Basisbevilgning Helse Nord RHF , kan overføres, økes med 448 749 000 fra kr 13 261 484 000 til kr 13 710 233 000 76 Innsatsstyrt finansiering , overslagsbevilgning, økes med 300 000 fra kr 39 960 745 000 til kr 39 961 045 000 77 Laboratorie- og radiologiske undersøkelser , overslagsbevilgning, økes med 84 113 000 fra kr 3 145 547 000 til kr 3 229 660 000 86 Driftskreditter , økes med 1 959 000 000 fra kr 4 459 000 000 til kr 6 418 000 000 733 Habilitering og rehabilitering 72 Kjøp av opptrening mv. , kan overføres, økes med 24 855 000 fra kr 1 245 000 til kr 26 100 000 740 Helsedirektoratet 1 Driftsutgifter , økes med 170 200 000 fra kr 1 222 348 000 til kr 1 392 548 000 21 Spesielle driftsutgifter , kan overføres, økes med 19 800 000 fra kr 35 441 000 til kr 55 241 000 745 Folkehelseinstituttet 1 Driftsutgifter , økes med 81 400 000 fra kr 1 065 075 000 til kr 1 146 475 000 21 Spesielle driftsutgifter , kan overføres, reduseres med 1 000 000 fra kr 145 287 000 til kr 144 287 000 746 Statens legemiddelverk 1 Driftsutgifter , økes med 15 000 000 fra kr 308 275 000 til kr 323 275 000 21 Spesielle driftsutgifter , kan overføres, økes med 1 000 000 000 fra kr 30 805 000 til kr 1 030 805 000 761 Omsorgstjeneste 21 Spesielle driftsutgifter , kan nyttes under post 79, økes med 95 500 000 fra kr 192 152 000 til kr 287 652 000 63 Investeringstilskudd – rehabilitering , kan overføres, kan nyttes under post 69, reduseres med 42 300 000 fra kr 4 035 632 000 til kr 3 993 332 000 64 Kompensasjon for renter og avdrag , reduseres med 46 000 000 fra kr 866 000 000 til kr 820 000 000 65 Forsøk med statlig finansiering av omsorgstjenestene , overslagsbevilgning, reduseres med 16 300 000 fra kr 1 518 382 000 til kr 1 502 082 000 67 Utviklingstiltak , reduseres med 1 700 000 fra kr 66 602 000 til kr 64 902 000 68 Kompetanse og innovasjon , økes med 20 000 000 fra kr 404 857 000 til kr 424 857 000 69 Investeringstilskudd – netto tilvekst , kan overføres, reduseres med 68 000 000 fra kr 403 300 000 til kr 335 300 000 79 Andre tilskudd , kan nyttes under post 21, økes med 1 200 000 fra kr 121 632 000 til kr 122 832 000 762 Primærhelsetjeneste 21 Spesielle driftsutgifter , kan nyttes under post 70, økes med 137 518 000 fra kr 121 061 000 til kr 258 579 000 61 Fengselshelsetjeneste , økes med 410 000 fra kr 181 184 000 til kr 181 594 000 63 Allmennlegetjenester , reduseres med 78 500 000 fra kr 322 781 000 til kr 244 281 000 64 Opptrappingsplan habilitering og rehabilitering , reduseres med 4 018 000 fra kr 4 018 000 til kr 0 765 Psykisk helse, rus og vold 21 Spesielle driftsutgifter , kan overføres, kan nyttes under post 72, økes med 67 133 000 fra kr 129 598 000 til kr 196 731 000 60 Kommunale tjenester , kan overføres, reduseres med 2 600 000 fra kr 238 690 000 til kr 236 090 000 62 Rusarbeid , kan overføres, reduseres med 40 000 000 fra kr 492 460 000 til kr 452 460 000 72 Frivillig arbeid mv. , kan overføres, kan nyttes under post 21, økes med 40 000 000 fra kr 415 935 000 til kr 455 935 000 780 Forskning 50 Norges forskningsråd mv. , økes med 45 000 000 fra kr 252 167 000 til kr 297 167 000 781 Forsøk og utvikling mv. 21 Spesielle driftsutgifter , kan overføres, kan nyttes under post 79, økes med 5 250 000 fra kr 52 978 000 til kr 58 228 000 840 Tiltak mot vold og overgrep 21 Spesielle driftsutgifter , kan nyttes under post 70 og kap. 846, post 62, økes med 10 000 000 fra kr 23 683 000 til kr 33 683 000 61 Tilskudd til incest- og voldtektssentre , overslagsbevilgning, økes med 5 000 000 fra kr 101 762 000 til kr 106 762 000 70 Tilskudd til voldsforebyggende tiltak mv. , kan nyttes under post 21 og kap. 858, post 1, økes med 1 800 000 fra kr 104 954 000 til kr 106 754 000 842 Familievern 21 Spesielle driftsutgifter , reduseres med 600 000 fra kr 31 902 000 til kr 31 302 000 843 Adopsjonsstøtte 70 Tilskudd til foreldre som adopterer barn fra utlandet , overslagsbevilgning, reduseres med 2 000 000 fra kr 11 000 000 til kr 9 000 000 844 Kontantstøtte 70 Tilskudd , overslagsbevilgning, reduseres med 10 000 000 fra kr 1 560 000 000 til kr 1 550 000 000 845 Barnetrygd 70 Tilskudd , overslagsbevilgning, økes med 18 000 000 fra kr 16 459 000 000 til kr 16 477 000 000 846 Familie- og oppveksttiltak 21 Spesielle driftsutgifter , kan overføres, kan nyttes under post 61 og post 71, reduseres med 350 000 fra kr 36 792 000 til kr 36 442 000 61 Nasjonal tilskuddsordning for å inkludere barn og unge , kan nyttes under post 71, økes med 103 000 000 fra kr 358 969 000 til kr 461 969 000 62 Utvikling i kommunene , økes med 250 000 fra kr 111 842 000 til kr 112 092 000 70 Barne- og ungdomsorganisasjoner , økes med 10 000 000 fra kr 163 088 000 til kr 173 088 000 71 Utviklings- og opplysningsarbeid mv. , kan nyttes under post 21, økes med 7 000 000 fra kr 21 393 000 til kr 28 393 000 854 Tiltak i barne- og ungdomsvernet 21 Spesielle driftsutgifter , kan nyttes under post 71, reduseres med 7 700 000 fra kr 76 772 000 til kr 69 072 000 45 Større utstyrsanskaffelser og vedlikehold , kan overføres, reduseres med 8 100 000 fra kr 20 116 000 til kr 12 016 000 61 Utvikling i kommunene , økes med 12 640 000 fra kr 53 871 000 til kr 66 511 000 72 Tilskudd til forskning og kompetanseutvikling i barnevernet , kan overføres, kan nyttes under post 21, økes med 5 760 000 fra kr 121 518 000 til kr 127 278 000 858 Barne-, ungdoms- og familiedirektoratet og fellesfunksjoner i Barne-, ungdoms- og familieetaten 1 Driftsutgifter , økes med 2 200 000 fra kr 590 813 000 til kr 593 013 000 21 Spesielle driftsutgifter , reduseres med 1 100 000 fra kr 19 723 000 til kr 18 623 000 860 Forbrukerrådet 50 Basisbevilgning , reduseres med 647 000 fra kr 133 545 000 til kr 132 898 000 865 Forbrukerpolitiske tiltak 70 Tilskudd , kan nyttes under post 21, økes med 100 000 fra kr 1 492 000 til kr 1 592 000 867 Sekretariatet for Markedsrådet og Forbrukerklageutvalget 1 Driftsutgifter , økes med 1 000 000 fra kr 14 361 000 til kr 15 361 000 868 Forbrukertilsynet 1 Driftsutgifter , økes med 7 100 000 fra kr 34 078 000 til kr 41 178 000 880 Den norske kirke 71 Tilskudd til Sjømannskirken – Norsk kirke i utlandet , økes med 16 000 000 fra kr 104 622 000 til kr 120 622 000 882 Kirkebygg og gravplasser 61 Tilskudd til fredete og verneverdige kirkebygg , kan overføres, økes med 51 100 000 fra kr 20 000 000 til kr 71 100 000 900 Nærings- og fiskeridepartementet 1 Driftsutgifter , økes med 842 000 fra kr 436 511 000 til kr 437 353 000 71 Miljøtiltak Raufoss , økes med 2 250 000 fra kr 2 050 000 til kr 4 300 000 72 Tilskudd til beredskapsordninger , økes med 407 000 fra kr 3 900 000 til kr 4 307 000 78[[Ny]] Tiltakspakke leverandørindustrien mv. , bevilges med 7 000 000 000 79[[Ny]] Kompensasjonsordning for utgifter til lovpålagt vedlikehold i sesongbedrifter , bevilges med 250 000 000 904 Brønnøysundregistrene 1 Driftsutgifter , økes med 10 000 000 fra kr 348 300 000 til kr 358 300 000 906 Direktoratet for mineralforvaltning med Bergmesteren for Svalbard 30 Sikrings- og miljøtiltak , kan overføres, økes med 1 500 000 fra kr 7 000 000 til kr 8 500 000 907 Norsk nukleær dekommisjonering 30 Opprydding Søve , reduseres med 19 600 000 fra kr 21 600 000 til kr 2 000 000 909 Tiltak for sysselsetting av sjøfolk 73 Tilskudd til sysselsetting av sjøfolk , overslagsbevilgning, økes med 14 700 000 fra kr 2 173 300 000 til kr 2 188 000 000 910 Sjøfartsdirektoratet 1 Driftsutgifter , økes med 4 700 000 fra kr 428 350 000 til kr 433 050 000 917 Fiskeridirektoratet 1 Driftsutgifter , økes med 2 000 000 fra kr 417 500 000 til kr 419 500 000 22 Fiskeriforskning og -overvåking , kan overføres, økes med 21 919 000 fra kr 90 000 000 til kr 111 919 000 919 Diverse fiskeriformål 60[[Ny]] Tilskudd til kommuner og fylkeskommuner , bevilges med 2 271 406 000 75 Tilskudd til næringstiltak i fiskeriene , kan overføres, økes med 38 000 000 fra kr 22 000 000 til kr 60 000 000 920 Norges forskningsråd 50 Tilskudd til forskning , økes med 537 000 000 fra kr 2 339 400 000 til kr 2 876 400 000 922 Romvirksomhet 50 Norsk Romsenter , reduseres med 241 000 fra kr 72 150 000 til kr 71 909 000 51[[Ny]] Egenkapital til Andøya Space Center , kan overføres, bevilges med 282 600 000 70 Kontingent i European Space Agency[[ESA]] 7 620 000 fra kr 225 300 000 til kr 232 920 000 71 Internasjonal romvirksomhet , økes med 15 440 000 fra kr 486 800 000 til kr 502 240 000 73 EUs romprogrammer , reduseres med 19 600 000 fra kr 415 600 000 til kr 396 000 000 76[[Ny]] Tilskudd til Andøya Space Center , kan overføres, bevilges med 83 000 000 95 Egenkapital Space Norway AS , økes med 94 700 000 fra kr 72 558 000 til kr 167 258 000 923 Havforskningsinstituttet 1 Driftsutgifter , reduseres med 11 000 000 fra kr 633 250 000 til kr 622 250 000 22 Fiskeriforskning og -overvåking , kan overføres, økes med 34 500 000 fra kr 170 000 000 til kr 204 500 000 924 Internasjonalt samarbeid og utviklingsprogrammer 70 Tilskudd , økes med 3 945 000 fra kr 6 850 000 til kr 10 795 000 926 Havforskningsinstituttet, forskningsfartøy 1 Driftsutgifter , økes med 11 000 000 fra kr 168 450 000 til kr 179 450 000 45 Større utstyrsanskaffelser og vedlikehold , kan overføres, økes med 65 000 000 fra kr 42 000 000 til kr 107 000 000 928 Annen marin forskning og utvikling 50 Tilskudd til Veterinærinstituttet , reduseres med 512 000 fra kr 65 500 000 til kr 64 988 000 929 Institutt for energiteknikk 70 Tilskudd til drift av atomanlegg , reduseres med 10 000 000 fra kr 328 150 000 til kr 318 150 000 950 Forvaltning av statlig eierskap 52 Risikokapital, Nysnø Klimainvesteringer AS , økes med 105 000 000 fra kr 245 000 000 til kr 350 000 000 72[[Ny]] Tilskudd til pensjonsforpliktelser for Mantena AS , bevilges med 100 000 000 90 Kapitalinnskudd, Nysnø Klimainvesteringer AS , økes med 195 000 000 fra kr 455 000 000 til kr 650 000 000 1112 Kunnskapsutvikling og beredskap m.m. på matområdet 50 Kunnskapsutvikling, kunnskapsformidling og beredskap, Veterinærinstituttet , økes med 1 999 048 000 fra kr 120 606 000 til kr 2 119 654 000 1115 Mattilsynet 1 Driftsutgifter , økes med 15 000 000 fra kr 1 369 024 000 til kr 1 384 024 000 1136 Kunnskapsutvikling m.m. 50 Kunnskapsutvikling, formidling og beredskap, Norsk institutt for bioøkonomi , reduseres med 2 489 000 fra kr 233 816 000 til kr 231 327 000 1137 Forskning og innovasjon 51 Basisbevilgninger m.m., Norges forskningsråd , økes med 15 000 000 fra kr 187 815 000 til kr 202 815 000 1140 Høstbare viltressurser – forvaltning og tilskudd til viltformål[[Viltfondet]] m.m. 71 Tilskudd til viltformål , kan overføres, reduseres med 9 000 000 fra kr 41 278 000 til kr 32 278 000 1142 Landbruksdirektoratet 77 Tilskudd til kompensasjon ved avvikling av pelsdyrhold , kan overføres, økes med 60 000 000 fra kr 160 000 000 til kr 220 000 000 78 Tilskudd til omstilling ved avvikling av pelsdyrhold , kan overføres, økes med 30 000 000 fra kr 20 000 000 til kr 50 000 000 1149 Verdiskapings- og utviklingstiltak i landbruket 73 Tilskudd til skog-, klima- og energitiltak , kan overføres, økes med 50 000 000 fra kr 38 944 000 til kr 88 944 000 1150 Til gjennomføring av jordbruksavtalen m.m. 50 Tilskudd til Landbrukets utviklingsfond[[LUF]] 500 000 000 fra kr 1 250 553 000 til kr 1 750 553 000 74 Direkte tilskudd , kan overføres, økes med 50 000 000 fra kr 9 404 044 000 til kr 9 454 044 000 1151 Til gjennomføring av reindriftsavtalen 51 Tilskudd til Utviklings- og investeringsfondet , økes med 10 000 000 fra kr 56 600 000 til kr 66 600 000 1300 Samferdselsdepartementet 1 Driftsutgifter , økes med 2 750 000 fra kr 184 800 000 til kr 187 550 000 1310 Flytransport 70 Kjøp av innenlandske flyruter , kan overføres, økes med 1 000 000 000 fra kr 1 718 100 000 til kr 2 718 100 000 71 Kjøp av hjemtransport med fly av nordmenn på reise og særskilt frakt , reduseres med 65 000 000 fra kr 100 000 000 til kr 35 000 000 1313 Luftfartstilsynet 1 Driftsutgifter , økes med 20 000 000 fra kr 245 500 000 til kr 265 500 000 1315 Tilskudd til Avinor AS 70[[Ny]] Tilskudd , bevilges med 4 270 000 000 1320 Statens vegvesen 1 Driftsutgifter , økes med 180 000 000 fra kr 3 723 700 000 til kr 3 903 700 000 22 Drift og vedlikehold av riksveier , kan overføres, kan nyttes under post 29 og post 30, reduseres med 50 000 000 fra kr 7 031 800 000 til kr 6 981 800 000 28 Trafikant- og kjøretøytilsyn , kan overføres, reduseres med 10 000 000 fra kr 2 214 600 000 til kr 2 204 600 000 29 OPS-prosjekter , kan overføres, kan nyttes under post 30, økes med 110 000 000 fra kr 1 212 000 000 til kr 1 322 000 000 30 Riksveiinvesteringer , kan overføres, kan nyttes under post 22, post 29 og post 31 og kap. 1330, post 66, økes med 60 000 000 fra kr 13 129 400 000 til kr 13 189 400 000 64 Utbedring på fylkesveier for tømmertransport , kan overføres, økes med 8 500 000 fra kr 25 800 000 til kr 34 300 000 65 Tilskudd til fylkesveier , kan overføres, reduseres med 8 500 000 fra kr 100 000 000 til kr 91 500 000 72 Kjøp av riksveiferjetjenester , kan overføres, økes med 235 000 000 fra kr 1 537 900 000 til kr 1 772 900 000 1330 Særskilte transporttiltak 63 Særskilt tilskudd til store kollektivprosjekter , kan overføres, reduseres med 200 000 000 fra kr 2 070 000 000 til kr 1 870 000 000 66 Belønningsmidler til tilskuddsordninger i byområder , kan overføres, økes med 62 000 000 fra kr 2 650 500 000 til kr 2 712 500 000 71[[Ny]] Tilskudd til kommersielle buss- og båtruter som følge av smitteverntiltak , bevilges med 100 000 000 1352 Jernbanedirektoratet 70 Kjøp av persontransport med tog , kan overføres, økes med 770 000 000 fra kr 4 574 200 000 til kr 5 344 200 000 72 Kjøp av infrastrukturtjenester – planlegging av investeringer , kan overføres, kan nyttes under post 71 og post 73, reduseres med 278 000 000 fra kr 1 602 900 000 til kr 1 324 900 000 73 Kjøp av infrastrukturtjenester – investeringer , kan overføres, kan nyttes under post 71, post 72 og post 74, økes med 826 000 000 fra kr 11 569 700 000 til kr 12 395 700 000 1357 Mantena AS 72 Tilskudd til pensjonsforpliktelser , kan overføres, reduseres med 109 100 000 fra kr 109 100 000 til kr 0 1360 Kystverket 1 Driftsutgifter , kan nyttes under post 45, reduseres med 75 000 000 fra kr 1 869 000 000 til kr 1 794 000 000 21 Spesielle driftsutgifter , kan overføres, reduseres med 3 000 000 fra kr 35 200 000 til kr 32 200 000 34 Kompensasjon for økt arbeidsgiveravgift , kan overføres, reduseres med 20 000 000 fra kr 25 800 000 til kr 5 800 000 72 Tilskudd for overføring av gods fra vei til sjø , kan overføres, økes med 25 000 000 fra kr 50 000 000 til kr 75 000 000 1361 Samfunnet Jan Mayen 1 Driftsutgifter , reduseres med 2 000 000 fra kr 55 500 000 til kr 53 500 000 30[[Ny]] Nytt hovedbygg på Jan Mayen , bevilges med 2 000 000 1362 Senter for oljevern og marint miljø 50 Tilskudd , reduseres med 54 000 fra kr 27 300 000 til kr 27 246 000 1370 Posttjenester 70 Kjøp av post- og banktjenester , kan overføres, reduseres med 30 000 000 fra kr 617 400 000 til kr 587 400 000 1400 Klima- og miljødepartementet 1 Driftsutgifter , reduseres med 5 650 000 fra kr 293 006 000 til kr 287 356 000 21 Spesielle driftsutgifter , reduseres med 17 250 000 fra kr 102 724 000 til kr 85 474 000 76 Støtte til nasjonale og internasjonale miljøtiltak , kan overføres, økes med 33 600 000 fra kr 101 328 000 til kr 134 928 000 1410 Kunnskap om klima og miljø 23 MAREANO , kan overføres, økes med 70 000 000 fra kr 45 577 000 til kr 115 577 000 50 Basisbevilgninger under Norges forskningsråd til miljøforskningsinstituttene , økes med 30 000 000 fra kr 200 961 000 til kr 230 961 000 51 Forskningsprogrammer under Norges forskningsråd , økes med 115 000 000 fra kr 334 753 000 til kr 449 753 000 70 Nasjonale oppgaver ved miljøforskningsinstituttene , økes med 500 000 fra kr 38 007 000 til kr 38 507 000 1411 Artsdatabanken 21 Spesielle driftsutgifter , kan overføres, kan nyttes under post 70, økes med 3 000 000 fra kr 7 122 000 til kr 10 122 000 70 Tilskudd til arter og naturtyper , kan overføres, kan nyttes under post 21, reduseres med 3 000 000 fra kr 29 666 000 til kr 26 666 000 1412 Meteorologiformål 50 Meteorologisk institutt , økes med 2 019 000 fra kr 339 635 000 til kr 341 654 000 70 Internasjonale samarbeidsprosjekt , reduseres med 6 480 000 fra kr 146 127 000 til kr 139 647 000 1420 Miljødirektoratet 1 Driftsutgifter , økes med 3 544 000 fra kr 712 534 000 til kr 716 078 000 21 Spesielle driftsutgifter , økes med 1 500 000 fra kr 306 097 000 til kr 307 597 000 22 Statlige vannmiljøtiltak , økes med 20 100 000 fra kr 242 770 000 til kr 262 870 000 61 Tilskudd til klimatiltak og klimatilpassing , kan overføres, reduseres med 30 000 000 fra kr 287 832 000 til kr 257 832 000 70 Tilskudd til vannmiljøtiltak , kan overføres, reduseres med 500 000 fra kr 40 792 000 til kr 40 292 000 75 Utbetaling for vrakpant og tilskudd til kjøretøy og fritidsbåter , overslagsbevilgning, reduseres med 110 900 000 fra kr 586 176 000 til kr 475 276 000 77 Diverse organisasjoner og stiftelser m.m. , økes med 4 300 000 fra kr 15 416 000 til kr 19 716 000 78 Friluftsformål , kan overføres, økes med 12 800 000 fra kr 183 891 000 til kr 196 691 000 83 Tilskudd til tiltak mot fremmede arter , kan overføres, økes med 13 300 000 fra kr 4 000 000 til kr 17 300 000 1422 Miljøvennlig skipsfart 70 Tilskudd til private , kan nyttes under post 21, økes med 25 000 000 fra kr 26 188 000 til kr 51 188 000 1425 Fisketiltak 70 Tilskudd til fiskeformål , kan overføres, reduseres med 2 171 000 fra kr 17 145 000 til kr 14 974 000 1428 Enova SF 50 Overføring til Klima- og energifondet , økes med 4 700 000 000 fra kr 3 184 450 000 til kr 7 884 450 000 1429 Riksantikvaren 1 Driftsutgifter , økes med 156 000 fra kr 149 268 000 til kr 149 424 000 70 Tilskudd til automatisk fredete og andre arkeologiske kulturminner , kan overføres, økes med 15 600 000 fra kr 33 164 000 til kr 48 764 000 1432 Norsk kulturminnefond 50 Til disposisjon for kulturminnetiltak , reduseres med 70 000 fra kr 126 362 000 til kr 126 292 000 1471 Norsk Polarinstitutt 1 Driftsutgifter , reduseres med 5 000 000 fra kr 244 359 000 til kr 239 359 000 21 Spesielle driftsutgifter , kan overføres, økes med 23 800 000 fra kr 83 238 000 til kr 107 038 000 1473 Kings Bay AS 70 Tilskudd , økes med 18 000 000 fra kr 34 893 000 til kr 52 893 000 1600 Finansdepartementet 21 Spesielle driftsutgifter , kan overføres, reduseres med 5 600 000 fra kr 84 600 000 til kr 79 000 000 1602 Finanstilsynet 1 Driftsutgifter , økes med 4 200 000 fra kr 419 900 000 til kr 424 100 000 1605 Direktoratet for forvaltning og økonomistyring 1 Driftsutgifter , økes med 143 871 000 fra kr 607 400 000 til kr 751 271 000 1610 Tolletaten 1 Driftsutgifter , økes med 15 900 000 fra kr 1 552 200 000 til kr 1 568 100 000 1618 Skatteetaten 1 Driftsutgifter , reduseres med 213 333 000 fra kr 6 716 700 000 til kr 6 503 367 000 22 Større IT-prosjekter , kan overføres, reduseres med 5 000 000 fra kr 247 100 000 til kr 242 100 000 45 Større utstyrsanskaffelser og vedlikehold , kan overføres, reduseres med 15 500 000 fra kr 110 100 000 til kr 94 600 000 70 Tilskudd , økes med 733 000 fra kr 5 500 000 til kr 6 233 000 1620 Statistisk sentralbyrå 21 Spesielle driftsutgifter , kan overføres, reduseres med 11 800 000 fra kr 259 900 000 til kr 248 100 000 1632 Kompensasjon for merverdiavgift 61 Tilskudd til kommuner og fylkeskommuner , overslagsbevilgning, økes med 730 000 000 fra kr 27 000 000 000 til kr 27 730 000 000 72 Tilskudd til private og ideelle virksomheter , overslagsbevilgning, reduseres med 780 000 000 fra kr 2 280 000 000 til kr 1 500 000 000 1633 Nettoordning, statlig betalt merverdiavgift 1 Driftsutgifter , overslagsbevilgning, økes med 200 000 000 fra kr 7 400 000 000 til kr 7 600 000 000 1634 Kompensasjon for inntektssvikt som følge av virusutbruddet 21 Spesielle driftsutgifter , økes med 165 000 000 fra kr 100 000 000 til kr 265 000 000 70 Tilskudd til støtteberettigete virksomheter , overslagsbevilgning, reduseres med 19 970 000 000 fra kr 50 000 000 000 til kr 30 030 000 000 71[[Ny]] Kompensasjonsordning for arbeidsgivere i tiltakssonen og på Svalbard , bevilges med 167 000 000 72[[Ny]] Støtte for å ta permitterte tilbake i jobb , overslagsbevilgning, bevilges med 4 000 000 000 1650 Statsgjeld, renter mv. 1[[Ny]] Driftsutgifter , bevilges med 8 000 000 89 Renter og provisjon mv. på innenlandsk statsgjeld , overslagsbevilgning, økes med 501 900 000 fra kr 10 015 800 000 til kr 10 517 700 000 1700 Forsvarsdepartementet 1 Driftsutgifter , økes med 80 900 000 fra kr 830 361 000 til kr 911 261 000 43 Til disposisjon for Forsvarsdepartementet , kan overføres, reduseres med 4 500 000 fra kr 9 467 000 til kr 4 967 000 71 Overføringer til andre , kan overføres, økes med 1 950 000 fra kr 86 226 000 til kr 88 176 000 73 Forskning og utvikling , kan overføres, økes med 20 600 000 fra kr 85 393 000 til kr 105 993 000 1710 Forsvarsbygg og nybygg og nyanlegg 1 Driftsutgifter , kan overføres, reduseres med 30 700 000 fra kr 4 414 351 000 til kr 4 383 651 000 47 Nybygg og nyanlegg , kan overføres, kan nyttes under kap. 1761, post 47, reduseres med 339 000 000 fra kr 2 994 219 000 til kr 2 655 219 000 1716 Forsvarets forskningsinstitutt 51 Tilskudd til Forsvarets forskningsinstitutt , reduseres med 3 755 000 fra kr 198 975 000 til kr 195 220 000 1720 Felleskapasiteter i Forsvaret 1 Driftsutgifter , reduseres med 113 205 000 fra kr 9 473 868 000 til kr 9 360 663 000 1731 Hæren 1 Driftsutgifter , økes med 110 513 000 fra kr 5 979 989 000 til kr 6 090 502 000 1732 Sjøforsvaret 1 Driftsutgifter , økes med 28 554 000 fra kr 4 545 051 000 til kr 4 573 605 000 1733 Luftforsvaret 1 Driftsutgifter , økes med 340 032 000 fra kr 5 992 775 000 til kr 6 332 807 000 1734 Heimevernet 1 Driftsutgifter , økes med 68 086 000 fra kr 1 439 422 000 til kr 1 507 508 000 1735 Etterretningstjenesten 21 Spesielle driftsutgifter , økes med 24 209 000 fra kr 2 188 783 000 til kr 2 212 992 000 1760 Forsvarsmateriell og større anskaffelser og vedlikehold 1 Driftsutgifter , kan nyttes under kap. 1760, post 45, økes med 117 959 000 fra kr 1 638 693 000 til kr 1 756 652 000 44 Fellesfinansierte investeringer, nasjonalfinansiert andel , kan overføres, økes med 7 056 000 fra kr 83 794 000 til kr 90 850 000 45 Større utstyrsanskaffelser og vedlikehold , kan overføres, kan nyttes under kap. 1761, post 45, økes med 30 227 000 fra kr 10 179 932 000 til kr 10 210 159 000 48 Fellesfinansierte investeringer, fellesfinansiert andel , kan overføres, reduseres med 247 700 000 fra kr 350 000 000 til kr 102 300 000 1761 Nye kampfly med baseløsning 1 Driftsutgifter , kan nyttes under kap. 1761, post 45, reduseres med 4 750 000 fra kr 178 076 000 til kr 173 326 000 45 Større utstyrsanskaffelser og vedlikehold , kan overføres, kan nyttes under kap. 1760, post 45, økes med 45 000 000 fra kr 5 863 471 000 til kr 5 908 471 000 1790 Kystvakten 1 Driftsutgifter , økes med 37 821 000 fra kr 1 184 726 000 til kr 1 222 547 000 1791 Redningshelikoptertjenesten 1 Driftsutgifter , økes med 29 142 000 fra kr 876 527 000 til kr 905 669 000 1792 Norske styrker i utlandet 1 Driftsutgifter , reduseres med 306 222 000 fra kr 940 928 000 til kr 634 706 000 1800 Olje- og energidepartementet 21 Spesielle driftsutgifter , kan overføres, kan nyttes under postene 50, 71 og 72, økes med 20 000 000 fra kr 16 500 000 til kr 36 500 000 70 Tilskudd til internasjonale organisasjoner mv. , økes med 2 000 000 fra kr 6 500 000 til kr 8 500 000 72 Tilskudd til olje- og energiformål , kan overføres, kan nyttes under post 21, økes med 10 000 000 fra kr 4 500 000 til kr 14 500 000 1820 Norges vassdrags- og energidirektorat 1 Driftsutgifter , økes med 2 000 000 fra kr 595 000 000 til kr 597 000 000 60 Tilskudd til flom- og skredforebygging , kan overføres, kan nyttes under postene 22 og 72, økes med 65 000 000 fra kr 66 000 000 til kr 131 000 000 1830 Forskning og næringsutvikling 50 Overføring til Norges forskningsråd , økes med 135 000 000 fra kr 890 000 000 til kr 1 025 000 000 72 Tilskudd til Norwegian Energy Partners , økes med 20 000 000 fra kr 34 000 000 til kr 54 000 000 1840 CO 2 -håndtering 70 Administrasjon, Gassnova SF , kan overføres, kan nyttes under post 72, reduseres med 5 000 000 fra kr 110 000 000 til kr 105 000 000 71 Tilskudd til Teknologisenter for CO 2 -fangst på Mongstad , økes med 50 000 000 fra kr 143 000 000 til kr 193 000 000 2309 Tilfeldige utgifter 1 Driftsutgifter , reduseres med 1 800 000 000 fra kr 4 955 000 000 til kr 3 155 000 000 2410 Statens lånekasse for utdanning 50 Avsetning til utdanningsstipend , overslagsbevilgning, økes med 223 752 000 fra kr 8 343 311 000 til kr 8 567 063 000 70 Utdanningsstipend , overslagsbevilgning, økes med 76 983 000 fra kr 3 552 532 000 til kr 3 629 515 000 71 Andre stipend , overslagsbevilgning, reduseres med 30 048 000 fra kr 725 460 000 til kr 695 412 000 72 Rentestøtte , overslagsbevilgning, reduseres med 252 345 000 fra kr 1 392 334 000 til kr 1 139 989 000 73 Avskrivninger , overslagsbevilgning, økes med 149 084 000 fra kr 787 385 000 til kr 936 469 000 74 Tap på utlån , økes med 143 000 000 fra kr 392 500 000 til kr 535 500 000 90 Økt lån og rentegjeld , overslagsbevilgning, økes med 347 918 000 fra kr 33 812 217 000 til kr 34 160 135 000 2412 Husbanken 90 Nye lån , overslagsbevilgning, økes med 2 412 000 000 fra kr 16 184 000 000 til kr 18 596 000 000 2421 Innovasjon Norge 50 Innovasjon – prosjekter, fond , økes med 250 000 000 fra kr 4 215 000 000 til kr 4 465 000 000 52[[Ny]] Låneordning for pakkereisearrangører – tapsavsetning , bevilges med 1 000 000 000 54[[Ny]] Tapsavsetning – låneordning for nærskipsfart og fiskefartøy , bevilges med 150 000 000 70 Basiskostnader , økes med 4 000 000 fra kr 169 450 000 til kr 173 450 000 75[[Ny]] Grønn plattform , kan nyttes under post 50, 71, 72 og 76, bevilges med 102 500 000 76 Miljøteknologi , kan overføres, økes med 500 000 000 fra kr 750 000 000 til kr 1 250 000 000 79[[Ny]] Tilskudd til kondemneringsordning for skip , bevilges med 75 000 000 91[[Ny]] Låneordning for pakkereisearrangører – lån , bevilges med 2 000 000 000 2426 Siva SF 70 Tilskudd , økes med 40 000 000 fra kr 37 200 000 til kr 77 200 000 71 Tilskudd til testfasiliteter , økes med 38 500 000 fra kr 100 000 000 til kr 138 500 000 2445 Statsbygg 24 Driftsresultat: 1 Driftsinntekter -5 322 749 000 2 Driftsutgifter 2 168 028 000 3 Avskrivninger 1 464 300 000 4 Renter av statens kapital 100 808 000 5 Til investeringsformål 1 132 272 000 Sum: -457 341 000 30 Prosjektering av bygg , kan overføres, økes med 6 000 000 fra kr 515 000 000 til kr 521 000 000 31 Igangsetting av ordinære byggeprosjekter , kan overføres, økes med 10 000 000 fra kr 187 000 000 til kr 197 000 000 33 Videreføring av ordinære byggeprosjekter , kan overføres, økes med 160 000 000 fra kr 799 745 000 til kr 959 745 000 45 Større utstyrsanskaffelser og vedlikehold , kan overføres, økes med 40 000 000 fra kr 303 864 000 til kr 343 864 000 2460 Garantiinstituttet for eksportkreditt 50[[Ny]] Tilskudd til tapsavsetning – alminnelig garantiordning , bevilges med 10 000 000 000 51[[Ny]] Tilskudd til forvaltning av ny statlig garantiordning for re-forsikring av kredittforsikring , bevilges med 6 000 000 52[[Ny]] Tilskudd til tapsavsetning for ny statlig garantiordning for re-forsikring av kredittforsikring , bevilges med 1 620 000 000 90[[Ny]] Utbetaling ifølge trekkfullmakt – alminnelig garantiordning , bevilges med 4 500 000 000 2470 Statens pensjonskasse 24 Driftsresultat: 1 Driftsinntekter, overslagsbevilgning -637 825 000 2 Driftsutgifter, overslagsbevilgning 470 649 000 3 Avskrivninger 126 378 000 5 Til investeringsformål 67 000 000 6 Til reguleringsfond -42 000 000 Sum: -15 798 000 2530 Foreldrepenger 70 Foreldrepenger ved fødsel , overslagsbevilgning, økes med 390 000 000 fra kr 19 230 000 000 til kr 19 620 000 000 71 Engangsstønad ved fødsel og adopsjon , overslagsbevilgning, økes med 15 000 000 fra kr 825 000 000 til kr 840 000 000 72 Feriepenger av foreldrepenger , overslagsbevilgning, økes med 10 000 000 fra kr 485 000 000 til kr 495 000 000 73 Foreldrepenger ved adopsjon , overslagsbevilgning, økes med 2 000 000 fra kr 49 000 000 til kr 51 000 000 2541 Dagpenger 70 Dagpenger , overslagsbevilgning, økes med 36 267 200 000 fra kr 23 244 800 000 til kr 59 512 000 000 2542 Statsgaranti for lønnskrav ved konkurs mv. 70 Statsgaranti for lønnskrav ved konkurs mv. , overslagsbevilgning, økes med 40 000 000 fra kr 925 000 000 til kr 965 000 000 2543 Midlertidige stønadsordninger for selvstendig næringsdrivende, frilansere og lærlinger 70 Stønad til selvstendig næringsdrivende og frilansere , overslagsbevilgning, reduseres med 1 100 000 000 fra kr 4 700 000 000 til kr 3 600 000 000 71 Stønad til lærlinger , overslagsbevilgning, økes med 21 000 000 fra kr 250 000 000 til kr 271 000 000 2620 Stønad til enslig mor eller far 70 Overgangsstønad , overslagsbevilgning, økes med 62 000 000 fra kr 1 678 000 000 til kr 1 740 000 000 72 Stønad til barnetilsyn til enslig mor eller far i arbeid , overslagsbevilgning, økes med 1 260 000 fra kr 122 740 000 til kr 124 000 000 73 Tilleggsstønader og stønad til skolepenger , overslagsbevilgning, reduseres med 5 820 000 fra kr 58 820 000 til kr 53 000 000 76 Bidragsforskott , reduseres med 10 000 000 fra kr 715 000 000 til kr 705 000 000 2650 Sykepenger 70 Sykepenger for arbeidstakere mv. , overslagsbevilgning, økes med 380 000 000 fra kr 44 640 000 000 til kr 45 020 000 000 71 Sykepenger for selvstendige , overslagsbevilgning, økes med 100 000 000 fra kr 1 860 000 000 til kr 1 960 000 000 72 Pleie-, opplærings- og omsorgspenger mv. , overslagsbevilgning, reduseres med 1 110 000 000 fra kr 12 950 000 000 til kr 11 840 000 000 75 Feriepenger av sykepenger , overslagsbevilgning, reduseres med 30 000 000 fra kr 2 260 000 000 til kr 2 230 000 000 2651 Arbeidsavklaringspenger 70 Arbeidsavklaringspenger , overslagsbevilgning, økes med 2 453 000 000 fra kr 29 029 000 000 til kr 31 482 000 000 71 Tilleggsstønad , overslagsbevilgning, reduseres med 20 000 000 fra kr 168 000 000 til kr 148 000 000 72 Legeerklæringer , reduseres med 25 000 000 fra kr 395 000 000 til kr 370 000 000 2655 Uførhet 70 Uføretrygd , overslagsbevilgning, reduseres med 1 569 500 000 fra kr 100 699 500 000 til kr 99 130 000 000 75 Menerstatning ved yrkesskade , overslagsbevilgning, reduseres med 4 000 000 fra kr 70 000 000 til kr 66 000 000 76 Yrkesskadetrygd gml. lovgivning , overslagsbevilgning, økes med 2 000 000 fra kr 38 000 000 til kr 40 000 000 2661 Grunn- og hjelpestønad, hjelpemidler mv. 70 Grunnstønad , overslagsbevilgning, reduseres med 6 300 000 fra kr 1 616 300 000 til kr 1 610 000 000 71 Hjelpestønad , overslagsbevilgning, økes med 29 800 000 fra kr 1 570 200 000 til kr 1 600 000 000 73 Hjelpemidler mv. under arbeid og utdanning , reduseres med 10 000 000 fra kr 130 000 000 til kr 120 000 000 74 Tilskudd til biler , reduseres med 54 700 000 fra kr 799 700 000 til kr 745 000 000 75 Bedring av funksjonsevnen, hjelpemidler , økes med 202 600 000 fra kr 3 417 400 000 til kr 3 620 000 000 76 Bedring av funksjonsevnen, hjelpemidler som tjenester , reduseres med 5 000 000 fra kr 330 000 000 til kr 325 000 000 77 Ortopediske hjelpemidler , reduseres med 5 700 000 fra kr 1 685 700 000 til kr 1 680 000 000 78 Høreapparater , økes med 3 000 000 fra kr 772 000 000 til kr 775 000 000 79 Aktivitetshjelpemidler til personer over 26 år , økes med 48 000 000 fra kr 52 064 000 til kr 100 064 000 2670 Alderdom 70 Grunnpensjon , overslagsbevilgning, reduseres med 1 320 000 000 fra kr 78 750 000 000 til kr 77 430 000 000 71 Tilleggspensjon , overslagsbevilgning, reduseres med 2 260 000 000 fra kr 154 780 000 000 til kr 152 520 000 000 72 Inntektspensjon , overslagsbevilgning, reduseres med 240 000 000 fra kr 4 360 000 000 til kr 4 120 000 000 73 Særtillegg, pensjonstillegg mv. , overslagsbevilgning, reduseres med 120 000 000 fra kr 6 410 000 000 til kr 6 290 000 000 2680 Etterlatte 70 Grunnpensjon , overslagsbevilgning, økes med 5 000 000 fra kr 1 100 000 000 til kr 1 105 000 000 75 Stønad til barnetilsyn til gjenlevende i arbeid , overslagsbevilgning, reduseres med 900 000 fra kr 3 900 000 til kr 3 000 000 2686 Stønad ved gravferd 70 Stønad ved gravferd , overslagsbevilgning, økes med 10 000 000 fra kr 220 000 000 til kr 230 000 000 2711 Spesialisthelsetjeneste mv. 70 Spesialisthjelp , reduseres med 31 675 000 fra kr 2 276 700 000 til kr 2 245 025 000 71 Psykologhjelp , økes med 3 900 000 fra kr 336 100 000 til kr 340 000 000 72 Tannbehandling , økes med 24 500 000 fra kr 2 200 500 000 til kr 2 225 000 000 76 Private laboratorier og røntgeninstitutt , økes med 22 500 000 fra kr 1 147 500 000 til kr 1 170 000 000 2751 Legemidler mv. 70 Legemidler , økes med 39 000 000 fra kr 10 332 000 000 til kr 10 371 000 000 72 Medisinsk forbruksmateriell , reduseres med 70 000 000 fra kr 2 110 000 000 til kr 2 040 000 000 2752 Refusjon av egenbetaling 70 Egenandelstak 1 , økes med 88 893 000 fra kr 5 451 274 000 til kr 5 540 167 000 71 Egenandelstak 2 , reduseres med 19 600 000 fra kr 1 039 600 000 til kr 1 020 000 000 2755 Helsetjenester i kommunene mv. 62 Fastlønnsordning fysioterapeuter , kan nyttes under post 71, økes med 4 000 000 fra kr 454 000 000 til kr 458 000 000 70 Allmennlegehjelp , reduseres med 44 798 000 fra kr 5 434 911 000 til kr 5 390 113 000 71 Fysioterapi , kan nyttes under post 62, reduseres med 48 200 000 fra kr 1 238 200 000 til kr 1 190 000 000 72 Jordmorhjelp , reduseres med 2 000 000 fra kr 70 000 000 til kr 68 000 000 73 Kiropraktorbehandling , reduseres med 7 000 000 fra kr 199 000 000 til kr 192 000 000 75 Logopedisk og ortoptisk behandling , reduseres med 2 000 000 fra kr 192 000 000 til kr 190 000 000 2756 Andre helsetjenester 70 Helsetjenester i annet EØS-land , økes med 1 000 000 fra kr 17 000 000 til kr 18 000 000 71 Helsetjenester i utlandet mv. , økes med 5 000 000 fra kr 405 000 000 til kr 410 000 000 72 Helsetjenester til utenlandsboende mv. , økes med 15 000 000 fra kr 245 000 000 til kr 260 000 000 2790 Andre helsetiltak 70 Bidrag , reduseres med 17 000 000 fra kr 247 000 000 til kr 230 000 000 2800 Statens pensjonsfond utland 50 Overføring til fondet , reduseres med 58 050 000 000 fra kr 244 951 000 000 til kr 186 901 000 000 3041 Stortinget 3 Leieinntekter , økes med 1 200 000 fra kr 1 100 000 til kr 2 300 000 3222 Statlige skoler og fjernundervisningstjenester 2 Salgsinntekter mv. , økes med 9 300 000 fra kr 8 884 000 til kr 18 184 000 3225 Tiltak i grunnopplæringen 4 Refusjon av ODA-godkjente utgifter , reduseres med 5 583 000 fra kr 23 617 000 til kr 18 034 000 3288 Internasjonale samarbeidstiltak 4 Refusjon av ODA-godkjente utgifter , økes med 7 115 000 fra kr 6 236 000 til kr 13 351 000 3292 Opplæring i norsk og samfunnskunnskap for voksne innvandrere 1 Norskopplæring i mottak, ODA-godkjente utgifter , reduseres med 5 213 000 fra kr 28 055 000 til kr 22 842 000 3410 Domstolene 1 Rettsgebyr , økes med 45 000 000 fra kr 260 596 000 til kr 305 596 000 3440 Politidirektoratet – politi- og lensmannsetaten 3 Salgsinntekter , økes med 15 000 000 fra kr 77 756 000 til kr 92 756 000 4 Gebyr – vaktselskap , reduseres med 2 400 000 fra kr 4 376 000 til kr 1 976 000 6 Gebyr – utlendingssaker , økes med 77 000 000 fra kr 296 273 000 til kr 373 273 000 7 Gebyr – sivile gjøremål , økes med 56 375 000 fra kr 1 121 054 000 til kr 1 177 429 000 3442 Politihøgskolen 2 Diverse inntekter , økes med 7 000 000 fra kr 17 090 000 til kr 24 090 000 3490 Utlendingsdirektoratet 1 Assistert retur fra Norge for asylsøkere med avslag, ODA-godkjente utgifter , økes med 365 000 fra kr 769 000 til kr 1 134 000 3 Reiseutgifter for flyktninger til og fra utlandet, ODA-godkjente utgifter , økes med 12 348 000 fra kr 31 094 000 til kr 43 442 000 4 Asylmottak, ODA-godkjente utgifter , reduseres med 61 284 000 fra kr 343 876 000 til kr 282 592 000 5 Refusjonsinntekter , reduseres med 1 973 000 fra kr 7 018 000 til kr 5 045 000 6 Beskyttelse til flyktninger utenfor Norge mv., ODA-godkjente utgifter , reduseres med 4 289 000 fra kr 21 982 000 til kr 17 693 000 8 Internasjonalt migrasjonsarbeid og reintegrering i hjemlandet, ODA-godkjente utgifter , reduseres med 79 567 000 fra kr 113 692 000 til kr 34 125 000 3614 Boliglånsordningen i Statens pensjonskasse 1 Gebyrinntekter, lån , økes med 1 000 000 fra kr 27 000 000 til kr 28 000 000 90 Tilbakebetaling av lån , økes med 400 000 000 fra kr 10 400 000 000 til kr 10 800 000 000 3634 Arbeidsmarkedstiltak 85 Innfordring av feilutbetalinger, arbeidsmarkedstiltak , økes med 5 800 000 fra kr 200 000 til kr 6 000 000 3642 Petroleumstilsynet 3 Gebyr tilsyn , økes med 5 100 000 fra kr 73 450 000 til kr 78 550 000 3740 Helsedirektoratet 5 Helsetjenester til utenlandsboende mv. , økes med 1 000 000 fra kr 78 653 000 til kr 79 653 000 3910 Sjøfartsdirektoratet 2 Maritime personellsertifikater , økes med 4 700 000 fra kr 14 700 000 til kr 19 400 000 3917 Fiskeridirektoratet 13[[Ny]] Inntekter vederlag oppdrettskonsesjoner , bevilges med 5 121 480 000 3935 Patentstyret 3 Gebyrer immaterielle rettigheter , økes med 10 000 000 fra kr 96 300 000 til kr 106 300 000 3950 Forvaltning av statlig eierskap 51 Tilbakeføring av tapsavsetning for egenkapitalinnskudd til Store Norske Spitsbergen Kulkompani AS , økes med 1 350 000 fra kr 7 000 000 til kr 8 350 000 95 Tilbakeføring av egenkapitalinnskudd til Store Norske Spitsbergen Kulkompani AS , økes med 1 350 000 fra kr 7 000 000 til kr 8 350 000 96 Salg av aksjer , økes med 75 000 000 fra kr 25 000 000 til kr 100 000 000 4150 Til gjennomføring av jordbruksavtalen m.m. 85 Markedsordningen for korn , økes med 6 500 000 fra kr 50 000 til kr 6 550 000 4312 Avinor AS 90 Avdrag på lån , reduseres med 444 400 000 fra kr 444 400 000 til kr 0 4320 Statens vegvesen 1 Salgsinntekter m.m. , reduseres med 30 000 000 fra kr 277 000 000 til kr 247 000 000 2 Diverse gebyrer , reduseres med 75 000 000 fra kr 513 400 000 til kr 438 400 000 4481 Salg av klimakvoter 1 Salgsinntekter , reduseres med 1 128 038 000 fra kr 8 288 459 000 til kr 7 160 421 000 4605 Direktoratet for forvaltning og økonomistyring 1 Økonomitjenester , økes med 100 000 000 fra kr 52 632 000 til kr 152 632 000 4620 Statistisk sentralbyrå 2 Oppdragsinntekter , reduseres med 35 300 000 fra kr 265 800 000 til kr 230 500 000 4700 Forsvarsdepartementet 1 Driftsinntekter , økes med 500 000 fra kr 40 856 000 til kr 41 356 000 4710 Forsvarsbygg og nybygg og nyanlegg 1 Driftsinntekter , reduseres med 85 000 000 fra kr 3 954 288 000 til kr 3 869 288 000 47 Salg av eiendom , reduseres med 47 822 000 fra kr 270 475 000 til kr 222 653 000 4720 Felleskapasiteter i Forsvaret 1 Driftsinntekter , økes med 1 367 000 fra kr 404 358 000 til kr 405 725 000 4731 Hæren 1 Driftsinntekter , økes med 5 587 000 fra kr 93 538 000 til kr 99 125 000 4733 Luftforsvaret 1 Driftsinntekter , økes med 33 794 000 fra kr 111 532 000 til kr 145 326 000 4734 Heimevernet 1 Driftsinntekter , økes med 12 823 000 fra kr 21 626 000 til kr 34 449 000 4760 Forsvarsmateriell og større anskaffelser og vedlikehold 1 Driftsinntekter , økes med 73 092 000 fra kr 33 979 000 til kr 107 071 000 45[[Ny]] Større utstyrsanskaffelser og vedlikehold, inntekter , bevilges med 41 000 000 48 Fellesfinansierte investeringer, inntekter , reduseres med 247 700 000 fra kr 350 036 000 til kr 102 336 000 4761 Nye kampfly med baseløsning 1[[Ny]] Driftsinntekter , bevilges med 250 000 45[[Ny]] Større utstyrsanskaffelser og vedlikehold, inntekter , bevilges med 20 000 000 4790 Kystvakten 1 Driftsinntekter , økes med 146 000 000 fra kr 1 158 000 til kr 147 158 000 4791 Redningshelikoptertjenesten 1 Driftsinntekter , økes med 40 000 000 fra kr 774 340 000 til kr 814 340 000 4792 Norske styrker i utlandet 1 Driftsinntekter , reduseres med 1 719 000 fra kr 38 919 000 til kr 37 200 000 4800 Olje- og energidepartementet 2[[Ny]] Ymse inntekter , bevilges med 2 200 000 4811 Equinor ASA 96[[Ny]] Aksjer , bevilges med 9 100 000 000 4815 Petoro AS 96[[Ny]] Tilbakeføring av aksjekapital Petoro Iceland AS , bevilges med 2 000 000 4820 Norges vassdrags- og energidirektorat 1 Gebyrinntekter , økes med 2 000 000 fra kr 33 000 000 til kr 35 000 000 3[[Ny]] Salg av utstyr mv. , bevilges med 100 000 5310 Statens lånekasse for utdanning 4 Refusjon av ODA-godkjente utgifter , økes med 8 900 000 fra kr 13 000 000 til kr 21 900 000 29 Termingebyrer , reduseres med 4 406 000 fra kr 7 835 000 til kr 3 429 000 89 Purregebyrer , reduseres med 7 719 000 fra kr 112 335 000 til kr 104 616 000 90 Redusert lån og rentegjeld , reduseres med 139 651 000 fra kr 11 653 207 000 til kr 11 513 556 000 93 Omgjøring av utdanningslån til stipend , økes med 61 165 000 fra kr 7 211 553 000 til kr 7 272 718 000 5312 Husbanken 90 Avdrag , reduseres med 86 000 000 fra kr 12 719 000 000 til kr 12 633 000 000 5325 Innovasjon Norge 50 Tilbakeføring fra landsdekkende innovasjonsordning , økes med 22 700 000 fra kr 5 000 000 til kr 27 700 000 85[[Ny]] Tilbakeføring av avskrevne lån fra såkornkapitalfond , bevilges med 2 800 000 91 Tilbakeført kapital, såkornfond , økes med 75 300 000 fra kr 10 000 000 til kr 85 300 000 5351 Overføring fra Norges Bank 85 Overføring , økes med 5 806 300 000 fra kr 13 900 000 000 til kr 19 706 300 000 5440 Statens direkte økonomiske engasjement i petroleumsvirksomheten 24 Driftsresultat: 1 Driftsinntekter 99 900 000 000 2 Driftsutgifter -27 500 000 000 3 Lete- og feltutviklingsutgifter -2 100 000 000 4 Avskrivninger -22 900 000 000 5 Renter av statens kapital -2 600 000 000 Sum: 44 800 000 000 5460 Garantiinstituttet for eksportkreditt 73[[Ny]] Inntekter under ny statlig garantiordning for re-forsikring av kredittforsikring , bevilges med 195 000 000 5490 NVE Anlegg 1 Salg av utstyr mv. , reduseres med 100 000 fra kr 100 000 til kr 0 5491 Avskrivning på statens kapital i statens forretningsdrift 30 Avskrivninger , økes med 5 351 000 fra kr 1 585 327 000 til kr 1 590 678 000 5501 Skatter på formue og inntekt 70 Trinnskatt, formuesskatt mv. fra personlige skattytere , økes med 3 667 000 000 fra kr 80 486 000 000 til kr 84 153 000 000 72 Fellesskatt mv. fra personlige skattytere , reduseres med 143 000 000 fra kr 118 944 000 000 til kr 118 801 000 000 5511 Tollinntekter 70 Toll , økes med 2 800 000 fra kr 3 100 000 000 til kr 3 102 800 000 5521 Merverdiavgift 70 Merverdiavgift , reduseres med 515 000 000 fra kr 323 470 000 000 til kr 322 955 000 000 5556 Avgift på alkoholfrie drikkevarer mv. 70 Avgift på alkoholfrie drikkevarer mv. , reduseres med 365 000 000 fra kr 3 198 000 000 til kr 2 833 000 000 5571 Sektoravgifter under Arbeids- og sosialdepartementet 70 Petroleumstilsynet – sektoravgift , reduseres med 5 100 000 fra kr 119 150 000 til kr 114 050 000 5574 Sektoravgifter under Nærings- og fiskeridepartementet 71 Avgifter immaterielle rettigheter , reduseres med 10 000 000 fra kr 164 300 000 til kr 154 300 000 74 Fiskeriforskningsavgift , økes med 52 700 000 fra kr 267 300 000 til kr 320 000 000 5576 Sektoravgifter under Landbruks- og matdepartementet 72 Jeger- og fellingsavgifter , reduseres med 9 000 000 fra kr 90 000 000 til kr 81 000 000 5577 Sektoravgifter under Samferdselsdepartementet 74 Sektoravgifter Kystverket , reduseres med 230 000 000 fra kr 814 500 000 til kr 584 500 000 5578 Sektoravgifter under Klima- og miljødepartementet 72 Fiskeravgifter , reduseres med 2 171 000 fra kr 19 460 000 til kr 17 289 000 5605 Renter av statskassens kontantbeholdning og andre fordringer 80 Av statskassens foliokonto i Norges Bank , økes med 648 300 000 fra kr 917 400 000 til kr 1 565 700 000 83 Av alminnelige fordringer , økes med 67 000 000 fra kr 25 000 000 til kr 92 000 000 5607 Renter av boliglånsordningen i Statens pensjonskasse 80 Renter , reduseres med 130 000 000 fra kr 1 034 000 000 til kr 904 000 000 5611 Aksjer i Vygruppen AS 85 Utbytte , reduseres med 185 000 000 fra kr 185 000 000 til kr 0 5615 Husbanken 80 Renter , reduseres med 543 000 000 fra kr 3 400 000 000 til kr 2 857 000 000 5616 Kommunalbanken AS 85 Aksjeutbytte , reduseres med 510 000 000 fra kr 510 000 000 til kr 0 5617 Renter fra Statens lånekasse for utdanning 80 Renter , reduseres med 820 113 000 fra kr 5 172 909 000 til kr 4 352 796 000 5622 Aksjer i Avinor AS 85 Utbytte , reduseres med 208 000 000 fra kr 208 000 000 til kr 0 5625 Renter og utbytte fra Innovasjon Norge 81 Rentemargin, innovasjonslåneordningen , økes med 7 400 000 fra kr 20 000 000 til kr 27 400 000 85 Utbytte, lavrisikolåneordningen , økes med 14 600 000 fra kr 75 000 000 til kr 89 600 000 5631 Aksjer i AS Vinmonopolet 85 Statens overskuddsandel , økes med 168 400 000 fra kr 66 100 000 til kr 234 500 000 5652 Statskog SF – renter og utbytte 85 Utbytte , økes med 30 250 000 fra kr 33 750 000 til kr 64 000 000 5656 Aksjer under Nærings- og fiskeridepartementets forvaltning 85 Utbytte , økes med 200 100 000 fra kr 20 209 700 000 til kr 20 409 800 000 5680 Statnett SF 85 Utbytte , økes med 126 000 000 fra kr 1 135 000 000 til kr 1 261 000 000 5685 Aksjer i Equinor ASA 85 Utbytte , reduseres med 4 650 000 000 fra kr 20 350 000 000 til kr 15 700 000 000 5700 Folketrygdens inntekter 71 Trygdeavgift , reduseres med 143 000 000 fra kr 156 470 000 000 til kr 156 327 000 000 72 Arbeidsgiveravgift , reduseres med 8 372 000 000 fra kr 202 355 000 000 til kr 193 983 000 000 5701 Diverse inntekter 73 Refusjon fra bidragspliktige , reduseres med 20 000 000 fra kr 230 000 000 til kr 210 000 000 86 Innkreving feilutbetalinger , reduseres med 234 000 000 fra kr 1 200 000 000 til kr 966 000 000 88 Hjelpemiddelsentraler mv. , økes med 2 500 000 fra kr 77 500 000 til kr 80 000 000 5704 Statsgaranti for lønnskrav ved konkurs 70 Dividende , reduseres med 25 000 000 fra kr 210 000 000 til kr 185 000 000 5705 Refusjon av dagpenger 70 Refusjon av dagpenger, statsgaranti ved konkurs , økes med 8 000 000 fra kr 19 000 000 til kr 27 000 000 71 Refusjon av dagpenger for grensearbeidere mv. bosatt i Norge , reduseres med 200 000 fra kr 300 000 til kr 100 000 5800 Statens pensjonsfond utland 50 Overføring fra fondet , økes med 234 545 458 000 fra kr 241 084 213 000 til kr 475 629 671 000 5999 Statslånemidler 90 Lån , økes med 55 358 601 000 fra kr 10 112 857 000 til kr 65 471 458 000 » Forslag nr. 198 lyder: «Stortinget ber regjeringen forlenge den midlertidige ordningen med full lønnskompensasjon[[inntil 6 G]] i minimum 20 dager ved permittering ut året.» Forslag nr. 204 lyder: «I I Stortingets vedtak 18. desember 2019 om skatt av inntekt og formue mv. for inntektsåret 2020 gjøres følgende endringer: § 3-1 første ledd fjerde strekpunkt skal lyde: 21,2 pst. for den delen av inntekten som overstiger 999 550 kroner. II Endringene under I trer i kraft straks.» Forslag nr. 205 lyder: «Stortinget samtykker i at følgende godtgjørelser fastsettes med virkning fra 1. mai 2020: – Stortingsrepresentanter: 790 398 kroner per år – Regjeringsmedlemmer: 1 128 058 kroner per år – Statsminister: 1 388 547 kroner per år» Forslag nr. 207 lyder: «Stortinget ber regjeringen opprette et statlig investeringsselskap med mål om å sikre offentlig eierskap i medisinproduksjon.»
Det voteres over forslagene nr. 196, 201, 202 og 214, fra Rødt. Forslag nr. 196 lyder: «Stortinget ber regjeringen forlenge forbedringene i dagpengeregelverket ut budsjettåret.» Forslag nr. 201 lyder: «Stortinget ber regjeringen gjeninnføre ferietillegget i dagpengeordningen, der opptjeningen starter fra og med inntektsåret 2020.» Forslag nr. 202 lyder: «Stortinget ber regjeringen sørge for at inntekt fra ordningen med full lønnskompensasjon[[inntil 6 G]] i 20 dager ved permittering gir opptjening til ferietillegg som blir utbetalt i 2021.» Forslag nr. 214 lyder: «Stortinget ber regjeringen fjerne grensen på 25 000 kroner i tapte inntekter for å kvalifisere til å få støtte gjennom kompensasjonsordningen for frivillighet og idrett. Dette for å inkludere små organisasjoner eller organisasjoner med lave inntekter i ordningen.» Arbeiderpartiet, Senterpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Miljøpartiet De Grønne har varslet støtte til forslagene.
Det voteres over forslagene nr. 199, 203, 209 og 211, fra Rødt. Forslag nr. 199 lyder: «Stortinget ber regjeringen gjennomføre nødvendige endringer for å sørge for at arbeidsavklaringspengeordningen fungerer i tråd med folketrygdloven § 1-1[[Formål]] Forslag nr. 203 lyder: «Stortinget ber regjeringen komme tilbake til Stortinget i forbindelse med statsbudsjettet for 2021 med forslag om varige økninger i satsene for sosiale ytelser og stønader fra Folketrygden.» Forslag nr. 209 lyder: «Stortinget ber regjeringen sørge for at kommuner holder hele barnetrygden utenfor inntektsgrunnlaget i beregning av sosialstønad, og sette av midler til kompensasjon for dette i statsbudsjettet for 2021.» Forslag nr. 211 lyder: «Stortinget ber regjeringen sikre at soldatene fra Heimevernets innsatsstyrker får utbetalt feriepengene de har opptjent fra og med 2005.» Senterpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Miljøpartiet De Grønne har varslet støtte til forslagene.
Det voteres over forslagene nr. 200 og 206, fra Rødt. Forslag nr. 200 lyder: «Stortinget ber regjeringen sørge for at personer som ikke oppfyller kravene til andre inntektssikringsordninger, gis økonomisk sosialhjelp uten hensyn til økonomisk behovsprøving etter bestemmelsen i § 18 i sosialtjenesteloven.» Forslag nr. 206 lyder: «Stortinget ber regjeringen i forbindelse med statsbudsjettet for 2021 legge frem sak om opprettelsen av et sekstimersdagsfond for gjennomføring av pilotprosjekter med kortere arbeidstid i kommunal regi som et tiltak for økt sysselsetting og bedre arbeidsforhold.» Sosialistisk Venstreparti og Miljøpartiet De Grønne har varslet støtte til forslagene.
Det voteres over forslagene nr. 208 og 213, fra Rødt. Forslag nr. 208 lyder: «Stortinget ber regjeringen om å sikre at prisen for tannbehandling ikke øker som følge av merkostnader til smittevern.» Forslag nr. 213 lyder: «Stortinget ber regjeringen om å sikre at deponiordningen for vask og utlevering av kroppsnært tøy i Hæren i Nord-Norge gjenopprettes.» Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti har varslet støtte til forslagene.
Det voteres over forslag nr. 197, fra Rødt. Forslaget lyder: «Stortinget ber regjeringen utvide ordningen med at dagpengene økes til 80 pst. av dagpengegrunnlaget opp til 3 G, deretter 62,4 pst. av dagpengegrunnlaget over 3 G og opp til 6 G, til å gjelde alle dagpengemottakere. Endringen trer i kraft umiddelbart.» Sosialistisk Venstreparti har varslet støtte til forslaget.
Det voteres over forslag nr. 210, fra Rødt. Forslaget lyder: «I I Stortingets vedtak 31. mars 2020 om endring i Stortingets vedtak 21. mars 2020 om endring i Stortingets vedtak 13. desember 2019 om merverdiavgift[[kap. 5521 post 70]] gjøres følgende endringer: § 4 skal lyde: § 4. Redusert sats med 6 pst. Merverdiavgift svares med 6 pst. av omsetning og uttak av tjenester som gjelder: a) persontransport mv. som nevnt i merverdiavgiftsloven § 5-3, b) transport av kjøretøy på fartøy som nevnt i merverdiavgiftsloven § 5-4, c) utleie av rom i hotellvirksomhet mv. som nevnt i merverdiavgiftsloven § 5-5, d) rett til å overvære kinoforestillinger som nevnt i merverdiavgiftsloven § 5-6, e) kringkastingstjenester som nevnt i merverdiavgiftsloven § 5-7, f) adgang til utstillinger i museer mv. som nevnt i merverdiavgiftsloven § 5-9, g) adgang til fornøyelsesparker mv. som nevnt i merverdiavgiftsloven § 5-10, h) rett til å overvære idrettsarrangementer mv. som nevnt i merverdiavgiftsloven § 5-11. II Endringene under I trer i kraft 1. april 2020.» Miljøpartiet De Grønne og Senterpartiet har varslet støtte til forslaget.
Det voteres over forslag nr. 212, fra Rødt. Forslaget lyder: «Stortinget ber regjeringen om igjen å organisere renholdet i forsvarssektoren i Forsvarets egen regi.» Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti har varslet støtte til forslaget.
Sakene nr. 6–21 gjelder andre gangs behandling av lover og gjelder lovvedtakene 141 til og med 156. Det foreligger ingen forslag til anmerkning. Stortingets lovvedtak er dermed bifalt ved andre gangs behandling og blir å sende Kongen i overenstemmelse med Grunnloven.
Før møtet heves, vil presidenten gjøre representantene oppmerksomme på at Stortingets forhandlinger etter planen vil bli gjenopptatt onsdag 30. september. Da dette er det siste ordinære stortingsmøtet før sommerpausen i det som har vært en helt ekstraordinær vårsesjon, vil presidenten – før møtet heves – benytte anledningen til å takke alle medrepresentanter, medlemmer av regjeringen, Stortingets personale, presselosjen og alle som ellers har sitt daglige virke her i Stortinget, for et godt samarbeid gjennom en svært krevende og uforutsigbar tid. Mange har hatt en annerledes arbeidshverdag de siste månedene, og presidenten vil takke for stor fleksibilitet og innsatsvilje fra alle involverte. Ikke minst vil presidenten ønske dere en riktig god sommer! Ber noen om ordet før møtet heves? – Så synes ikke og møtet er hevet.