Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 12. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: mag. Dejan Židan, Nada Brinovšek, Franc Kramar, Samo Bevk od 14.30 dalje, Iva Dimic od 14. ure dalje, Jožef Horvat do 13. ure, Blaž Pavlin od 10. do 13. ure ter od 18. do 20. ure, mag. Andrej Rajh od 10. ure dalje, Janez Janša, Monika Gregorčič od 13.30 do 15. ure ter od 18. ure dalje, Igor Zorčič od 16.30 dalje, mag. Andrej Šircelj, dr. Franc Trček do 12. ure, dr. Matej Tašner Vatovec od 15.30 dalje, Suzana Lep Šimenko in Jerca Korče. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 7. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O DOPOLNITVI ZAKONA O LETALSTVU, NUJNI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo predložila Vlada. Predlog zakona je na 18. nujni seji 10. oktobra 2019 kot matično delovno telo obravnaval Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor. Ker po končani razpravi odbor členov predloga zakona ni sprejel, je bila druga obravnava predloga zakona na seji delovnega telesa končana. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra in Gregor Perič. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Lep pozdrav vsem! Težave, ki so Adrio Airways spremljale že kar nekaj časa, so prejšnji mesec dosegle svoj vrhunec. Če se izrazimo v prispodobi – je turbulenca, v kateri se je znašel naš edini letalski prevoznik, postala neobvladljiva in se žal končala s strmoglavljenjem. Potem ko je bilo jasno, da se bomo morali od Adrie Airways žal posloviti, so se začeli vrstiti pozivi k ohranitvi našega edinega nacionalnega prevoznika, pospremljeni z argumenti o njegovem strateškem pomenu za Slovenijo. Na drugi strani pa so nekateri kar malce privoščljivo zavzeli držo v smislu: Smo vam rekli, da prodaja Adrie ni bila dobra odločitev. Pa pustimo zdaj to ob strani. Pred dvema tednoma smo na pristojnem parlamentarnem odboru obravnavali novelo Zakona o letalstvu, s katero bi se zagotovila zakonska podlaga, ki bi Sloveniji lahko omogočila vzpostavitev obvezne javne službe mednarodnega zračnega prometa, če bi bilo to potrebno. Torej v primeru, če drugi letalski prevozniki iz Evropske unije po stečaju Adrie Airways ne bi pričeli opravljati mednarodnega zračnega prevoza iz in v Slovenijo. Na ta način bi lahko nadomestili izgubljene letalske povezave, ki imajo za Slovenijo velik pomen. Čeprav smo bili priča številnim opozorilom, kakšen vpliv ima stečaj Adrie na slovensko gospodarstvo, pa predlog zakona na odboru žal ni bil sprejet. Iskreno rečeno nas kar malo čudi, da nekatere poslanske skupine te rešitve niso podprle, saj smo si s tem ena vrata zaprli. Na srečo pa to niso bila edina vrata. Vlada se je s problematiko Adrie intenzivno ukvarjala že od začetka tega leta. Sprva je od lastnikov zahtevala poslovno poročilo, na podlagi katerega bi lahko bila sprejeta najbolj optimalna rešitev, kako naprej; pa lastnik 4K tega ni storil. Namesto tega je vehementno zahteval državno pomoč. Za moje razumevanje je to zelo neodgovorna in neprimerna, morda celo predrzna zahteva. Žal je pred dobrim mesecem dokončno postalo jasno, da je novi lastnik 4K samo nadaljeval s slabo korporativno prakso iz obdobja pred prodajo družbe. Čeprav rešitev v tem trenutku še ni možno konkretizirati, pa verjamem, da vlada v tem trenutku skrbno proučuje vse možnosti, s katerimi bi se lahko zagotovila večja povezljivost Slovenije. V Stranki modernega centra verjamemo, da bo vlada sprejela najbolj optimalno rešitev. Ob vsem tem pa od družbe Fraport, ki z ljubljanskim letališčem tudi upravlja, pričakujemo, da bo ljubljansko letališče prav zaradi aktualnih dogodkov še naprej ob povečevanju konkurenčnosti posodabljala ter zagotavljala povezljivost in mobilnost prebivalstva v regiji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavil Miha Kordiš. Izvolite.
Zakon, ki bo danes zaključil obravnavo, je vladna piar poteza. Z njo se po stečaju Adrie Airways skušalo ustvarjati videz, kako da se rešuje letalski potniški promet pri nas. In je piar poteza ministrice za infrastrukturo Alenke Bratušek, ki je nekaj let nazaj kot premierka uvrstila Adrio na seznam petnajstih podjetij za privatizacijo in tako začela pol desetletja trajajočo agonijo uničenja edinega slovenskega letalskega prevoznika. V Levici smo na katastrofalne posledice, ki jih bo imela privatizacija edinega državnega letalskega prevoznika, opozarjali že od samega začetka. Alenko Bratušek smo pozvali, da naj umakne Adrio iz seznama podjetij za privatizacijo. Zgodilo se ni nič. Potem je naslednja vlada, to je vlada Mira Cerarja, Adrio v Strategiji upravljanja kapitalskih naložb države klasificirala kot portfeljsko naložbo. Tudi tu smo zahtevali, da se Adrio prekvalificira v strateško naložbo. Zakaj? Izguba edinega državnega letalskega prevoznika ima lahko katastrofalne posledice ne samo za samo podjetje, kot smo zdaj spremljali, ampak tudi za zaposlene, za širše gospodarstvo v panogah, ki so posredno ali neposredno odvisne od letalskih povezav s tujino. No, zgodilo se ni nič. Po manj kot dveh letih na oblasti je vlada Mira Cerarja Adrio prodala kot star avto. Za borih 100 tisočakov jo je prevzel nek finančni sklad z neznanim lastništvom. Takoj po prodaji je postalo jasno, da bo ta finančni sklad Adrio izčrpal in iz nje na kratek rok povlekel čim več denarja, podjetje bo propadlo, zaposleni pa bodo pristali na cesti. Prejšnjo vlado smo v Levici spraševali, če se tega zaveda. Se je. Kaj so gospe in gospodje naredili? Nič. Gledali so propad od začetka do konca in niso naredili nič. Zaposleni na Adrii so že pred meseci opozarjali trenutno vlado Marjana Šarca na to, kaj se lahko zgodi. Naredila ni nič. Tudi ta je stala ob strani in gledala okoriščanje tujega kapitala na račun edinega, nekdaj državnega, nacionalnega letalskega prevoznika; vse do bridkega konca. In potem ko je bilo vsega, res vsega, že konec, smo dobili piar zakon, s katerim so tisti, ki so vse to zakuhali, reševali svoje obraze. In to na način, da bi potem, ko so edinega državnega letalskega prevoznika dokončno pokopali, začeli javni denar z lopato metati tujim letalskim korporacijam, da bi ustvarjali dobičke na nerentabilnih linijah, ki pa so tokrat menda izrednega pomena za državo. Še enkrat naj tu povem, da v zakonu, s katerim so to predlagali, niso vedeli niti, katere bi te linije bile, niti koliko nas bi to koštalo. Zakon je Vlada vložila po nujnem postopku, češ da se preprečijo nepopravljive posledice za delovanje države. A te nepopravljive posledice so žal že nastale. Vse, kar imamo na mestu Adrie Airways, je pogorišče, na katerem krokodilje solze točijo Alenka Bratušek, Miro Cerar, Karl Erjavec in Dejan Židan, našemljeni v gasilce; za hrbtom pa skrivajo kantice z bencinom in vžigalice. In potem so ti isti ljudje predlagali subvencioniranje letov tujih letalskih korporacij pod pretvezo zagotavljanja javne gospodarske službe. To je nekaj, kar so Adrii kategorično zavračali in jo seveda pustili propasti. Če bi Alenka Bratušek, Miro Cerar, Karl Erjavec in Dejan Židan resnično želeli preprečiti nepopravljive posledice za delovanje države, kot temu sami pravijo, bi morali že zdavnaj odstopiti z vseh javnih funkcij in nanje nikoli več ne bi kandidirali. Samo tako bi lahko preprečili nepopravljive posledice za delovanje države; ne pa s tem piar zakonom, za katerega smo v Levici veseli, da je padel že med obravnavo na matičnem odboru. Situacija je slaba, ni treba, da postane še slabša.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati bo predstavil Aleksander Reberšek. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, poslanke in poslanci! Cilj predlagane dopolnitve zakona je določiti pravno podlago, ki bo omogočala vzpostavitev obvezne javne gospodarske službe za mednarodni zračni prevoz, skladno z evropsko zakonodajo. Z dopolnitvijo je predlagatelj želel, da se ustvarja pravna podlaga za vzpostavitev mednarodnega rednega zračnega prevoza kot obvezne javne gospodarske službe v primeru, da za določene strateško pomembne letalske povezave ni komercialnega interesa. Pri tem evropska zakonodaja določa pogoje oziroma izjeme, pod katerimi je posamezno progo v mednarodnem rednem zračnem prevozu mogoče opravljati v obliki obvezne javne gospodarske službe. Te izjeme so naslednje. Uvedba rednih zračnih prevozov med letališčem v Evropski uniji in letališčem, ki služi v obrobni regiji ali regiji v razvoju, v primeru redkega zračnega prometa na določenem letališču, ko se posamezna proga izkaže za izredno pomembno za gospodarski in socialni razvoj območja. Ta obveznost velja le do obsega, ki je nujno potreben, da se na progi zagotovi minimalno opravljanje rednih zračnih prevozov, za katera ni komercialnega interesa. V Evropski uniji je bilo leta 2017 136 prog, ki so se izvajale kot obvezna javna gospodarska služba. Po ocenah Evropske komisije so države za subvencije takšnih prog namenjale približno 300 milijonov evrov. Država je letalskega prevoznika za določeno progo dolžna izbrati preko mednarodnega razpisa. V Sloveniji se o manjkajočih lętih danes sploh ne bi pogovarjali, če bi pred leti Adrio prodali odgovornemu kupcu. Pri privatizaciji se vedno išče odgovornega lastnika, odgovorni lastnik pa ni poštni nabiralnik. V Novi Sloveniji prav tako menimo, da so zmotni načrti o ustanavljanju novega nacionalnega letalskega prevoznika, saj je letalska dejavnost visoko specializirana in globalnemu trgu podvržena dejavnost, kjer ključno vlogo igra digitalizacija, ekonomija obsega in optimizacija dejavnosti posameznega prevoznika. Kot na slovenskem primeru govori že zgodovina, vloge letalskega prevoznika ne more opravljati država, ampak to lahko zagotovi zgolj trg. Po propadu Adrie Airways je ključno, da v prvi fazi prepustimo trgu, da zapolni letalske linije, za katere obstaja komercialni interes. V drugi fazi država preko mednarodnega razpisa zagotovi vzpostavitev določenih subvencioniranih prog, ki so ključna za gospodarski in turistični razvoj Slovenije ter zanje tržni interes ne obstaja. Zato je bila odločitev odbora za infrastrukturo pravilna, odločanje pa ob napačnem času, ko so letalska podjetja že začela vzpostavljati manjkajoče lete. Upam, da nismo dali napačnega signala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek bo predstavil mag. Andrej Rajh. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! Za predlog zakona o letalstvu se je na odboru matičnega delovnega telesa pred 14 dnevi zakonodajni postopek končal. Sledi le še sklepni del. Tudi v Poslanski skupini Stranke Alenke Bratušek bomo to možnost izkoristili, da še zadnjič predstavimo svoje poglede na ta zakon ter tudi na njegovo nesprejetje. Predlog zakona je izkoriščal možnost ene od uredb Evropske unije. Ta članicam omogoča, da za linije, ki imajo izrazit gospodarski in socialni pomen za razvoj posameznih območij, uvedejo obveznost javnih služb. Vsi računamo na to, da bo trg opravil svoje, in verjamemo, da je bil izid na seji matičnega delovnega telesa tudi zato tak, kot je bil. V Poslanski skupini Stranke Alenke Bratušek želimo, da bo na koncu res tako in da nesprejetje zakona za državo in državljane ne bo imel prevelikih posledic. Ob tem naj poudarim, da si poleg nadomestitve linij želimo tudi, da bosta ustrezno nadomeščeni njihova frekventnost in termini, tako imenovani letalski sloti, ki bi uporabniku omogočali vrnitev z destinacije znotraj enega dneva ali pa dostop do primernih povezav na mednarodna letališča. Pa vendar se sprašujemo, ali se je varno zanašati le na želje in pričakovanja. V Poslanski skupini Stranke Alenke Bratušek se nam zdi smiselno, da bi se država ustrezno pripravila tudi na morebitne drugačne scenarije. Kaj če se bo odsotnost pomembnih povezav začela kazati v obliki posledic za gospodarstvo? Prepričani smo, da bodo takrat taisti nasprotniki zakona glasno opozarjali na nedopustnost česa takega in vladi očitali, da za nemoteno delovanje slovenskega gospodarstva ni ustrezno poskrbela. Zakon je torej dajal zgolj možnost posredovanja države, ko in če bi se izkazalo, da je to potrebno. Denimo v primeru, ko noben prevoznik na trgu ne bi želel prevzeti rednih letalskih linij. Na Odboru za infrastrukturo, okolje in prostor je bilo slišati kritike, da je zakon nesprejemljivo sprejemati zgolj za vsak primer. Čemu, se sprašujem. Mar ni gospodarska konkurenčnost, ki je pogojena tudi s povezljivostjo določene države, izjemnega pomena? Če bi čez leto ali dve ugotovili, da je bilo sprejetje zakona popolnoma nepotrebno in da je trg sam nadomestil vse pomembne povezave, bomo s tem lahko samo zadovoljni. Sprejeti zakon pa kljub temu ne bi nikogar nič stal. V Poslanski skupini Stranke Alenke Bratušek kot neutemeljene in nesmiselne označujemo očitke, da predlog zakona ne vsebuje izračuna o finančnih posledicah za državni proračun. Le kakšne izračune bi ministrstvo lahko ponudilo, ko pa se z zakonom ustvarja zgolj podlaga za izvajanje gospodarske javne službe. Zakon kot tak ni predvideval nobene konkretne linije. Vsaka morebitna napoved pa bi bila prav tako zgolj ugibanje. Enako bi veljalo tudi za izračune. Neupravičene se nam zdijo tudi trditve, da bi se Vladi s sprejetjem zakona podelila bianko menica. Resnica je namreč povsem drugačna. S sprejetjem zakona bi se, če bi sploh bilo treba, trdo delo in vlaganje naporov šele začelo. Zato še enkrat poudarjam, Vladi bi bila s sprejetjem Zakona o letalstvu dana zgolj podlaga, da se s soglasjem Evropske komisije vzpostavijo določene linije. Če kdo, potem je Evropska komisija tista, ki bianko menic ne sprejema, kajti dobro vemo, kako stroga so evropska pravila in kako daleč bi bila zelena luč Evropske komisije za ustanovitev javne službe ob sprejetju zakona. Ob tem v poslanski skupini z obžalovanjem gledamo tudi na dejstvo, da z nepodporo zakona zamujamo priložnost tudi za mariborsko letališče. Veliko naporov je bilo vloženih v to, da je letališče danes ostalo odprto. Do zadovoljive ravni obratovanja pa je še dolga pot. Število potnikov, ki so preko letališča Maribor potovali v zadnjih desetih letih, je enako 0,06 % potnikov, ki so v lanskem letu potovali preko ljubljanskega letališča. Čeprav je v zgodbi, ki bi jo morda omogočilo sprejetje Zakona o letalstvu veliko č-jev, nas žalosti takšen razplet tudi z vidika mariborskega letališče, mene kot Mariborčana pa še posebej. Kajti morebitne nove letalske povezave, ki bi jih z razpisom vzpostavila gospodarska javna služba, bi se lahko izvajale ne samo iz Ljubljane, ampak tudi iz Maribora. Sklenem lahko, da v Poslanski skupini Stranke Alenke Bratušek ne razumemo naporov združene leve in desne opozicije. Odrekli sta podporo zakonski podlagi, ki bi lahko imela izjemen pomen za slovensko gospodarstvo in morebitni nadaljnji razvoj Aerodroma Maribor. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil Ivan Hršak. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Pred nami je predlog novele Zakona o letalstvu, ki bi v primeru, da bi bil sprejet, državi dal možnost ustanovitve javne gospodarske službe v letalstvu v primeru stečaja letalskega prevoznika Adrie Airways, d. o. o, ki je sedaj žal že v teku, in v primeru, da drugi letalski prevozniki Evropske unije ne bi pričeli opravljati mednarodnega zračnega prevoza iz Slovenije oziroma v Slovenijo. Na tak način bi zagotovili nadomestitev morebitne izgube letalskih povezav, ki so za Republiko Slovenijo velikega pomena. Na seji matičnega delovnega telesa členi zakona niso bili izglasovani, zato je obravnava predloga novele končana in posledično danes ne bo glasovanja. V naši poslanski skupini smo na seji delovnega telesa podprli predlog novele, kajti ocenili smo, da gre zgolj za vzpostavitev pravne podlage za ustanovitev obvezne javne službe mednarodnega zračnega prometa, ki bi omogočila, da se z Evropsko komisijo sploh lahko začnemo pogajati za vzpostavitev neke letalske linije. Nismo se strinjali z nasprotniki novele, da gre za podelitev bianko menice Vladi, da z uredbo sama določi, katere letalske linije bo subvencionirala in s kakšnimi finančnimi posledicami. Je pa res, da bi bili vsi skupaj bolj pomirjeni, če bi bile znane vsaj približne finančne posledice za državni proračun. Dejstvo je, da so pogoji za izpolnjevanje pogojev za vzpostavitev javne letalske službe izredno strogi, zato bi bila pogajanja za uvedbo neke potencialne letalske linije zelo naporna in dolgotrajna, Vlada pa bi morala Evropski komisiji predložiti močne argumente za odobritev take letalske linije. Drži pa to, na kar so opozarjali nasprotniki novele, da bi bila subvencija podeljena tujemu prevozniku. Drži iz preprostega razloga, domači prevoznik je namreč šel v stečaj. Zaenkrat sicer kaže, da se tuji prevozniki kar dobro odzivajo na nastalo situacijo v Republiki Sloveniji, in upamo, da bo šlo samo še na boljše. Hkrati pa že vnaprej opozarjamo, da če se pokaže, da bi takšno gospodarsko javno službo resnično kdaj potrebovali in ne bomo imeli ustrezne pravne podlage, to nikakor ne bo krivda sedanje koalicije. Hvala.
Hvala lepa. Dušan Šiško bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvolite.
Lep pozdrav vsem skupaj! Spet je bilo treba skoraj na horuk sprejeti novelo zakona na vrat na nos, po nujnem postopku, da se preprečijo težko popravljive posledice za delovanje države. Sprašujem vas, kje ste bili nekaj let nazaj, da niste o tem trezno in premišljeno razmišljali, ko je bil čas za to in so vas na to opozarjali. V zadnjem času mnogi niso želeli leteti z Adrio Airways, to pa zato, ker niso želeli čakati tri ure in več, kar smo tudi poslanci doživeli. Marsikomu je bližje letališče v Zagrebu, Trstu, Dunaju, Gradcu, tam ni čakanja. Sram nas je lahko, kajti Adria je včasih bila naš ponos, resnično naš ponos. Celotna flota letal se je lepo razprodala; ko bi vsaj v muzej dali katerega, da bi imeli lepe spomine na te zlate čase. Seveda, sedaj pa je v stečaju, ker je neporavnanih ostalo tudi za milijon in pol evrov do evropskega regulatorja zračnega prometa, zaposlenim pa naj bi vsega skupaj ostali dolžni 600 tisoč evrov za preostanek plače. Obvezna javna služba ni v redu zadeva, ker gre za sprejetje za vsak slučaj, in tako malenkostno, šlampasto je tudi pripravljena. Nič od nič, bi lahko gotovo dejali. Po drugi strani pa je naša dvomilijonska Slovenija tako majhna, da jo v dveh do treh urah prevoziš po diagonali, tako da bi tudi brez tega šlo. Še dobro, da si naši veljaki ne zamislijo še notranjih letov, recimo med Koprom in Ormožem in bi lahko kolegica Meira letela do mojega prijatelja Janija na kakšno pijačo. Vidi se, da smo skrajno neresna slovenska država, ki se nam vsi v Evropski uniji smejijo, nam slovenskim hlapcem. Smešno je, da Zakon o letalstvu pozna izraz linija, medtem ko predpisi Evropske unije uporabljajo izraz ruta in proge. Rute nosijo stare babe, po tirih se pa vozimo z vlaki. Če pogledamo, kdo je ponavadi letel, to so bili razni direktorji, menedžerji, športniki in tisti, ki so bolj vplivni ljudje. Raja si tega ni mogla privoščiti, razen ko je šla na dopust, je enkrat, mogoče dvakrat letela z letalom. Malo manj kot 560 zaposlenih v Adrii ni majhna številka. Nekateri so si med tem časom že našli zaposlitev pri drugih letalskih družbah, drugi si še bodo, nekateri pa bodo šli v penzijo. Ja, res je to sramota, pa ne samo za delavce Adrie, tako je delovala naša preljuba država. Podjetja morajo propasti in jih moramo prodati tujcem, pa čudežno pridejo zaprositi za finančno pomoč. Na odboru sem postavil dve vprašanji, in sicer predstavnike Vlade sem spraševal, kdo so z imeni in priimki osebe, ki so sodelovale pri prodaji Adrie nemškemu skladu 4K Invest. Zanimali so me tudi razlogi, zakaj je bila Adria prodana prav nemškemu skladu 4K Invest. Seveda odgovora nisem prejel. Želel pa sem ga predvsem zato, ker je bila 4K Invest osma, poudarim osma, najugodnejša ponudba ob nakupu. Res me zanima pravi razlog za prvih sedem ponudnikov, iz katerih razlogov niso bili izbrani. Mogoče pa niso komisiji dali dovolj provizije.
Hvala lepa. Zvonko Černač bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem prisotnim! Novela Zakona o letalstvu je bila s strani ministrice Alenke Bratušek oziroma vlade Marjana Šarca predlagana zaradi stečaja Adrie Airways in zaradi bojazni, da trg ne bo uspel urediti razmer na tem področju. Danes je bilo že nekajkrat povedano, ampak mislim, da je treba povedati še enkrat, kdo so grobarji Adrie Airways. Grobarji Adrie Airways so po tem vrstnem redu, kot jih bom zdaj naštel: vlada Boruta Pahorja, Socialni demokrati, vlada Alenke Bratušek, Jankovićeva Pozitivna Slovenija in vlada Mira Cerarja. To so grobarji Adrie Airways. Prva vlada zaradi tega, ker je Adrio Airways nenormalno zalagala z državnim denarjem preko državnih podjetij in postavljala nekompetentne uprave, drugi dve pa zaradi tega, ker je bila Adria prodana špekulativnemu skladu 4K, kar je bilo že omenjeno. In zdaj pridejo ti tisti ljudje v Državni zbor in naj bi ta zapitek, ki so ga že v desetinah milijonov preko teh dokapitalizacij, ki so izginile neznano kam, ponovno plačevali davkoplačevalci, tokrat pa ne slovenskemu nacionalnemu prevozniku, ampak tujim letalskim družbam preko subvencij. Res brezsramno početje, moram reči. Slovenska demokratska stranka je na odboru predlagala, da se ta novela zakona umakne. V dveh členih je bila ta novela. Predlagali smo umik, ker nismo imeli na mizi nobenih finančnih izračunov, nismo imeli podatka, niti kateri leti naj bi bili tisti, ki bi jih bilo treba subvencionirati. Če so bili nerentabilni do zdaj, zakaj že zdaj niso bili subvencionirani, zakaj šele po stečaju slovenskega prevoznika. Predsednik odbora tega ni hotel dati na glasovanje, čeprav bi to moral storiti; in zaradi tega smo v razpravi opozorili na vse tisto, na kar je bilo treba opozoriti. Koalicija tokrat, čeprav je enotno glasovala, ni izbrala dovolj glasov in zakon je, hvala bogu, končal zakonodajno pot. Povem pa še enkrat, da take novele zakone s tako pomanjkljivo vsebino, ne da bi imeli en finančni izračun, en podatek o tem, kdaj. Ministrica sama je rekla: Zakon sprejmemo na zalogo, ko bo, če bo, če sploh kadarkoli bo treba po tem zakonu poseči. Lepo vas prosim. Ob tem, da vemo, da je subvencioniranje letalskih linij v mednarodnem prometu zelo sporno. Države, ki te mehanizme poznajo, subvencionirajo notranje lete, ampak Slovenija na tem področju nima vzpostavljenega nekega letalskega prometa, ker je premajhna, pa tudi ta novela zakona temu ne bi bila namenjena. Slišimo, da drugi član vlade pa razmišlja o popolnoma drugi poti. Gospodarski minister Zdravko Počivalšek naj bi pripravljal podlage za ustanovitev novega državnega letalskega prevoznika. Mislim, da je skrajni čas, da se te neumne poteze nehajo. Lepo vas prosim, ukvarjajte se s tistim, s čimer naj se vlada ukvarja, da bodo ljudje v tej državi imeli boljši položaj; in omogočite z ukrepi, ki pa jih ministrstvo ima na voljo, da bo trg najkasneje do konca tega leta zadeve uredil. In jih bo, ker jih že ureja brez kakršnihkoli podpor in brez kakršnihkoli ukrepov vlade in ministrice. Verjetno si ne želimo, da bi ponovno prišli v situacijo, da bomo za neko karto plačevali 500 evrov, plačevali so jo pa večinoma tisti, ki so financirani iz javnih financ, če lahko za isto storitev dobimo karto za 120 evrov. In da bi še ta razlika šla v obliki neke subvencije nekim prevoznikom. Mislim, da so tu napačne poti in je treba ta razmišljanja ustaviti. Napaka je bila vložena leta 2011, ko so Socialni demokrati na preko noči sklicani seji treh odborov zagotovili 50 milijonov evrov dokapitalizacije temu letalskemu prevozniku, ki je šel zdaj v stečaj, pa banke še 24 milijonov evrov v obliki konverzije terjatev iz državnih podjetij. Druga napaka je bila narejena takrat, ko se je začelo to Adrio Airways prodajati. Sklep o tem, da gre v prodajo, je sprejela vlada Alenke Bratušek leta 2013, realizacijo pa vlada Mira Cerarja 2016. Takrat se je vedelo, da je kupec 4K – ki je kupil to Adrio Airways za 100 tisoč evrov, pred tem pa je država vanjo dala dodatne 3 milijone 100 tisoč evrov – špekulativni kupec, ker je pred tem potopil že najmanj tri podjetja. Torej je največja odgovornost na tistih, ki ste danes ponovno prišli s predlogom, da tokrat ne bi dodatno subvencionirali le slovenskega prevoznika, ampak tuje prevoznike. Zaradi tega smo v Slovenski demokratski stranki zadovoljni, da je ta zakon zakonodajno pot končal. Apeliramo na ministrico, da vzpostavi vse mehanizme, da bo trg ta izpad, ki smo ga sedaj bili deležni, do konca leta uredil. Hvala lepa.
Hvala lepa. Soniboj Knežak bo predstavil še stališče Poslanke skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Spoštovani kolegice, kolegi! Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o letalstvu, katerega predlagateljica je Vlada, je bil 10. oktobra letos že deležen obravnave na matičnem delovnem telesu, kjer pa ni dobil zadostne podpore, ki bi ga uvrstila na naslednjo stopnjo parlamentarnega odločanja. Vlada je v zakonskem predlogu zapisala, da je glavni cilj predlagane dopolnitve določiti pravno podlago, ki bi omogočila vzpostavitev obvezne gospodarske javne službe za mednarodni redni zračni prevoz. Če bi predlagana zakonska novela bila deležna podpore že na odboru, bi danes odločali o tem, da se v slovenskem pravnem redu vzpostavi možnost za vzpostavitev mednarodnega rednega zračnega prevoza kot obvezna javna služba. V primeru nenadnega stečaja ali prenehanja opravljanja dejavnosti letalskega prevoza s strani letalskega prevoznika Adria Airways, čemur smo bili tudi priča, in v primeru, da drugi letalski prevozniki Evropske glede na velikost trga in potniški potencial ne bi pričeli opravljati mednarodnega zračnega prevoza iz Slovenije oziroma v Slovenijo, potem bi bilo možno pod pogoji že omenjene uredbe vzpostaviti obveznost te javne službe in na ta način zagotoviti morebitne izgube letalskih povezav, ki so za našo državo velikega pomena. Kot je že bilo omenjeno na razpravi odbora, je stroške in prevoze linij težko določili v naprej, saj Ministrstvo za infrastrukturo ne more vnaprej določiti, katere letalske povezave so za državo pomembne in katere niso. Kljub temu bi ta zakonski predlog dal zgolj pravno možnost oziroma podlago za vzpostavitev gospodarske javne službe, kar pa ne pomeni, da bi se kar takoj in vsevprek plačevalo, subvencioniralo tuje letalske prevoznike. Socialni demokrati smo predlagano rešitev prepoznali kot rešitev, ki gre v pravo smer, čeprav smo imeli kar nekaj pomislekov in zadržkov v razpravi matičnega odbora.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. decembra 2009 Državni zbor ugotavlja, da je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 18. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O ORGANIZACIJI IN FINANCIRANJU VZGOJE IN IZOBRAŽEVANJA, REDNI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo predložila skupina 25 poslank in poslancev s prvopodpisanim Danijelom Krivcem. Predlog zakona je na 9. seji 9. oktobra 2019 obravnaval Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino kot matično delovno telo. Ker po končani razpravi odbor členov predloga zakona ni sprejel, je bila druga obravnava predloga zakona na seji delovnega telesa končana. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Miha Kordiš bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica. Izvoli.
Danes se z zadovoljstvom poslavljamo še od enega, verjetno pa ne zadnjega poskusa Slovenske demokratske stranke, da pod pretvezo odločbe Ustavnega sodišča pred javni interes postavlja svoje politične interese, interese zasebnih šol in interes z denarjem napolnjene Rimokatoliške cerkve. Stališče Levice poznate – vsak cent za zasebne šole je cent manj za razvoj in kakovost javne šole. Vsak cent za zasebne šole je cent preveč. Odločitev Ustavnega sodišča je politično dejanje. Politično dejanje, ki je s tesno večino 5 : 4 spremenilo odločitev istega Ustavnega sodišča v drugi sestavi iz leta 2001. Politična odločitev, ki je v izrazitem interesu zasebnih šol in organizacij, ki so s tem pridobile priložnost za dodatno preusmerjanje proračunskega denarja z računov javnih osnovnih šol na račune zasebnih. Je tudi politična odločitev, ki Slovenijo spreminja iz socialne v neoliberalno državo. V Levici socialne države ne damo. Zanjo se bomo borili povsod in vedno. Vloga socialne države je namreč v tem, da z zbranimi sredstvi skrbi za zagotavljanje enakega izhodiščnega položaja vseh in da na osnovni ravni odpravlja vse vire neenakosti in nepravic, ki v družbi obstajajo, tako da vlaga v javno izobraževanje, zdravstvo, socialo, izboljšuje položaj tistih, ki so v družbi najbolj marginalizirani, najbolj prikrajšani. Socialna država je tista, ki lahko prav vsaki posameznici in posamezniku, brez izjem, omogoča uresničevanje vseh njegovih ali njenih potencialov. Socialna država je osnova svobode posameznika. Odločitev Ustavnega sodišča banalizira določbo Ustave, ki pravi, da je Slovenija socialna država. Država je namreč socialna samo toliko, kolikor je močan njen sistem javnih služb. V konkretnem primeru se pogovarjamo o mreži laičnih javnih osnovnih šol. Ustavno sodišče je pokazalo čisto pravi neoliberalni obraz, ko je v obrazložitvi napisalo, da gre v Sloveniji za izrazito prevlado javnih osnovnih šol, kot da bi bil obstoj kakovostne in široke mreže javnih šol problem. Če je za Ustavno sodišče prevlada javnih, vsem dostopnih osnovnih šol problem, potem je za nas v Levici problem neliberalno politično nastavljeno Ustavno sodišče, ki ne brani Ustave, ampak partikularne interese političnih strank, interesnih skupin in kapitala. Ustavno sodišče namreč ni orakelj objektivnega tolmačenja Ustave, ampak prepogosto sredstvo za dosego političnih ciljev. Stranka gospoda Janše to dobro ve, ker je ravno ta stranka – predlagateljica tega zakona Ustavno sodišče največkrat uporabila in zlorabila za dosego svojih političnih ciljev in partikularnih ciljev svojih političnih zaveznikov. Hvala.
Hvala lepa. Tadeja Šuštar bo predstavila stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, kolegice in kolegi! Predlagano novelo zakona o spremembi Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja obravnavamo že petič, pa ne na predlog Vlade oziroma Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport, kot bi bilo normalno; ampak s strani kolegov iz Slovenske demokratske stranke. Kot smo v Novi Sloveniji že večkrat opozorili, teče že peto leto od objave odločbe Ustavnega sodišča Republike Slovenije. V postopku za oceno ustavnosti je namreč odločilo, da je prvi stavek drugega odstavka 86. člena Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja v delu, ki se nanaša na javnoveljavne programe osnovnošolskega izobraževanja, v neskladju z Ustavo. Ustavno sodišče je določilo, da mora Državni zbor ugotovljeno protiustavnost odpraviti v roku enega leta od objave te odločbe v Uradnem listu Republike Slovenije. V zadnjem letu se je na tem področju veliko dogajalo, zgodilo pa se ni nič. Še vedno smo v neustavnem položaju in to odgovornost pripisujemo neposredno ministru za izobraževanje, znanost in šport dr. Jerneju Pikalu. Starši imajo po našem mnenju pravico izbrati osnovnošolsko izobraževanje svojih otrok v državni ali zasebni šoli, ki izvajata javnoveljavni osnovnošolski program, ali pa kot izobraževanje na domu. Ob takšnem odnosu države do zasebnega šolstva, kot ga želi Levica, je bistveno okrnjena pravica staršev do izbire načina šolanja svojih otrok. Dejstvo je, da od zasebnih izvajalcev javnoveljavnega osnovnošolskega programa le eden prejema stoodstotno sofinanciranje, torej izenačenost z državnimi šolami, ostali pa le 85 % sredstev. Naj poudarim, da gre za sredstva za zagotavljanje plač in drugih osebnih prejemkov ter za kritje materialnih stroškov, dejavnosti in nalog, ki so potrebne za opravljanje izobraževalne dejavnosti. Ustavno sodišče izrecno napiše, da se vloga in posledično odločba ter obrazložitev ne nanaša na naložbe, investicijsko vzdrževanje in opremo ter da se ne nanaša na posebne vsebine, ki jih ponujajo zasebne osnovne šole, na primer konfesionalni pouk in drugo. Odločba o neskladju z Ustavo Republike Slovenije se nanaša samo in izključno na različno državno financiranje javno veljavnih osnovnošolskih programov v različnih šolah – državnih in zasebnih. V Novi Sloveniji – krščanskih demokratih vemo, da so zasebne šole obogatitev za slovenski šolski prostor, zagotavljajo možnost izbire, vplivajo na izboljšanje kakovosti izobraževanja in spodbujajo zdravo konkurenčnost, predvsem pa so za državo cenejše kot državne šole. Mnenje Zakonodajno-pravne službe o tem zakonu pove vse. Zaradi spoštovanja načela pravne države in ustavnega položaja Ustavnega sodišča, katerega odločitve so za zakonodajalca zavezujoče, je glede na rok, ki se je iztekel 9. januarja 2016, ugotovljeno protiustavnost treba odpraviti čim prej. Neizvršitev odločbe Ustavnega sodišča namreč pomeni kršitev 2. člena in drugega odstavka 3. člena Ustave, na kar je Ustavno sodišče že večkrat opozorilo. Menimo, da predlog zakona odpravlja ugotovljeno neskladje z drugim odstavkom 57. člena Ustave. Poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov novelo Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja podpiramo in menimo, da je z njeno zavrnitvijo že na odboru koalicija zamudila zadnjo priložnost, da si zaradi nespoštovanja Ustavnega sodišča in neupoštevanja načel pravne države opere ime. Hvala.
Hvala lepa. Marko Bandelli bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek. Izvolite.
Hvala, predsedujoči, za besedo. Spoštovani poslanke in poslanci! V Poslanski skupini SAB poudarjamo, da je naloga osnovnega šolstva ta, da vsakemu otroku omogoča razvoj potencialov ne glede na socialno okolje, iz katerega izhaja. Zavzemamo se za močno in kakovostno javno šolstvo, ki sledi sodobnim pedagoškim prijemom in hitremu razvoju družbe. Nasprotujemo pa vsem ukrepom, ki bi dolgoročno oslabili javno šolstvo, ga postavili v slabši položaj in pripeljali do vseh vrst šol, tistih za bogate in tistih za revne. Sistem mora zagotoviti, da bodo javne šole tako kakovostne, da bodo vsi starši imeli občutek, da z vpisom v javno šolo naredijo najboljše za svojega otroka. In ker država ustrezno vzdržuje mrežo javnih osnovnih šol, menimo, da ni dolžna v celoti financirati izobraževalnih programov, ki jih izvajajo zasebne osnovne šole brez koncesije. V naši stranki zasebnim šolam ne nasprotujemo in jim nikoli nismo nasprotovali; še več, menimo, da so dobrodošle, saj bogatijo šolski prostor, a obveznost države do enih in drugih ne more biti enaka. Javne osnovne šole vsem otrokom zagotavljajo, da v njim najbližjem kraju pridobijo zahtevano izobrazbo, medtem ko to ne velja za zasebne šole. To je bistvena razlika, ki jo moramo vzeti v obzir tudi pri financiranju. V SAB menimo, da dokončna odločitev o tem, v kolikšni meri z javnim denarjem sofinancirati zasebne šole brez koncesije, sodi v polje zakonodajalčeve presoje in ne v polje ustavnosodne presoje. V skladu s 57. členom Ustave mora država osnovnošolsko izobraževanje organizirati na način, ki bo staršem omogočil izpolnitev obveznosti, po kateri morajo biti vsi otroci vključeni v javnoveljavni šolski program. Tej obveznosti država zadosti z mrežo javnih šol in zasebnih šol s koncesijo. Obe vrsti šol sta vključeni v sistem javne službe in tvorita mrežo javnih osnovnih šol. Zasebne šole brez koncesije na drugi strani ne izvajajo javne službe in ne sodijo v mrežo javnih šol, zato je v polju zakonodajalčeve presoje, da v celoti financira le javne šole, v katere lahko svoje otroke vpišejo vsi starši. Takšno je tudi mnenje nekaterih ustavnih sodnikov, denimo odklonilno ločeno mnenje dr. Etelke Korpič Horvat. Še enkrat poudarjam, v SAB smo prepričani, da država po ustavi ni dolžna financirati zasebnih šol brez koncesije. Lahko jih financira, če to želi; ni pa to njena dolžnost, zato samo za spremembo ustave tako, da bo v njej jasno in nedvoumno pisalo, da mora država financirati samo javne osnovne šole. Financiranje šolstva je pomembna družbena tema, žal pa politika glede tega vprašanja ni zmožna sprejeti kompromisa. Gordijski vozel bi po našem mnenju lahko presekali državljani, ki bi na posvetovalnem referendumu strankam dali usmeritev, kako naj uredijo financiranje osnovnih šol. Referendumi seveda nekaj stanejo, a to vprašanje ne sme biti speljano na raven porabe denarja. To je pomembno družbeno vprašanje, pri katerem je prav, da bi imeli besedo tudi državljani, zato smo se odločili, da še preden bi naši poslanci v Državnem zboru predlagali razpis posvetovalnega referenduma o tem, ali naj se 57. člen Ustave spremeni tako, da bo v njem jasno pisalo, da je država dolžna financirati samo javne osnovne šole, bi po državi opravili zbiranje podpisov v podporo takšni spremembi ustave. S podpisi želimo preveriti, ali je to vprašanje za večino državljanov tako pomembno, kot je pomembno za našo stranko. Če bo izraženo dovolj podpore, upamo, da bo to spodbudilo druge poslance Državnega zbora, da bodo podprli izvedbo posvetovalnega referenduma. Pri vprašanju financiranja zasebnih osnovnih šol torej ne gre za to, kdo zasebne šole podpira ali ne, ali pa za vprašanje dodatnih finančnih sredstev; gre za vprašanje načelne usmeritve države na tem področju v prihodnje. Dolžnost države ni podpirati izobraževalne ustanove, ki služi partikularnim, religioznim ali filozofskim prepričanjem, ampak zagotavlja kakovostno in vsem dostopno javno izobraževanje. V Poslanski skupini SAB se z rešitvami, ki jih predlaga skupina poslank in poslancev SDS, ne strinjamo in jih ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Branko Simonovič bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav vsem prisotnim! Pet let razpravljanja o tem, kako naj se izvrši odločba Ustavnega sodišča, ni obrodilo sadov. Še vedno smo v nekem stanju, ko ni zadostne politične večine o tem, kako bi se poenotili glede vprašanja, kaj in koliko se naj financira v zasebno področje iz javnega denarja. Tako imamo tokrat pred seboj predlog zakona z enako vsebino istega predlagatelja že petič. Prav tako smo že večkrat, žal z neuspešnim zaključkom, razpravljali o vsebini, ki jo je pripravila vlada. V prejšnjem mandatu se je Državni zbor poslužil še poizkusa spremembe Ustave. Še vedno je pred ustavnimi sodniki pobuda, da naj sama določi izvajanje neuresničene ustavne odločbe. Čeprav je ta odločitev bila pričakovana v minulem tednu, pa očitno trenutne razmere tudi tam ne dopuščajo ustreznega presojanja. Vsebina zadnje ustavne odločbe je v širši javnosti, politiki in tudi med pravnimi strokovnjaki sprožila ključno vprašanje, ali se v zasebnih šolah financira obvezni javnoveljavni vzgojno-izobraževalni program, ki daje javnoveljavno izobrazbo, ali tudi razširjen program, ki ga šola oblikuje skladno z lastnim konceptom, interesi otrok in njihovih staršev ter potrebami ter možnostmi. Za vsem skupaj pa stoji ustavna obveznost obiskovanja osnovne šole. Uveljavljen koncept vzgoje in izobraževanja temelji na vsem enako dostopnem javnem šolstvu, ki pa ne zapira vrat zasebnemu izobraževanju. Razmejitev med javnim in zasebnim je postavljena tako, da je zasebnim dovoljeno, da s svojo ponudbo bogatijo šolski prostor, javna mreža pa ne bi smela biti ogrožena. Na kakšen način oziroma v kakšnem obsegu naj se javna sredstva financirajo zasebno, pa naj bo v domeni zakonodajalca. Problem različnega razumevanja odločbe Ustavnega sodišča je očitno zelo trd oreh. Nekateri bi o tem imeli celo referendum. Minister za izobraževanje bo poskušal vprašanje rešiti še v krogu delovne skupine. Vanjo so bili povabljeni različni deležniki s področja vzgoje in izobraževanja, predstavniki zasebnih in javnih šol, ravnateljev, sindikatov, pravni strokovnjaki ter predstavniki poslanskih skupin, da bi pripravili tako rešitev uveljavitve odločbe Ustavnega sodišča, ki bi v Državnem zboru dobila potrebno večino. Danes o predlogu sicer ne bomo glasovali, ker je že matično delovno telo predlogu prižgalo rdečo luč. Mnenje Poslanske skupine Desus pa, kot veste, ni naklonjeno popolni izenačitvi financiranja javnega in zasebnega. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dušan Šiško bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvolite.
Ponovno lep pozdrav vsem skupaj! V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke se zavzemamo predvsem za laično šolstvo ob vzporednem privatnem šolskem sektorju. Razvoj naše mladine naj temelji na izsledkih moderne znanosti in naj dovoljuje ter omogoča mlademu nadobudnemu rodu normalen miselni razvoj. Pomembno nam je tudi prevetritev neustreznega šolskega sistema, ki ga je uvedla permisivna liberalistična miselnost. Nazorno se vidi, da živimo v družbi, kjer se vse začne in konča pri denarju. In kot pravi pregovor: Denar je sveta vladar. Vsak si zase želi iztržiti čim boljše načine financiranja s strani države, kar je popolnoma jasno in razumljivo. Javna šola morda res ne bo zadovoljila preferenc vseh posameznikov, je pa nepogrešljivo okolje, v katerem se otrok uči bivanja in delovanja v družbi in sistemu nasploh. Mnogi strokovnjaki so prepričani, da se je v javni osnovni šoli otrok sooča z večjo raznolikostjo pogledov, stališč, nazorov in vrednot, ki so značilni za širšo družbo, navaja se tudi na kolektivno življenje, na vse prioritetne antagonizme in spoznava različne načine reševanja konfliktov. Po drugi strani pa v zasebnih šolah, kjer je pedagoški pristop preveč specifičen, po besedah razvojnih psihologov obstaja nevarnost, da se otrok pozneje ne bo znal dovolj hitro odzivati na omejitve, raznolikosti, krivice in občasno postavljanje v ozadje, kajti tega je v sodobni družbi vse več. Zdi se nam prav, da se oba programa, obvezni in razširjeni del, financirata v celoti, to je sto procentov. Se vi sploh zavedate, da je govora samo o 1 %; o 1 % vse populacije otrok. In glede na tako majhen procent komplicirate pri financiranju, za ostale bedarije pa se vedno najde denar. Dejstvo je, da Slovenija ne dosega niti desetine evropskega povprečja zasebnih osnovnih šol. Lahko ste tudi brez skrbi, da bi se še kakšna šola odprla na novo, kajti slednje ne rastejo kot gobe po dežju. Lepo vas prosim, da pri tako majhnem procentu ne delate muhe iz slona in ne paničarite po nepotrebnem, kajti pri tem ne gre za nikakršno ideološko ozadje, kot morebiti mnogi namigujete. Pozabljate tudi, da si morajo zasebne šole veliko stvari same financirati, kajti njim ne pripadajo sredstva za naložbe, investicijsko vzdrževanje in opremo. Omogočeno pa jim je, da lahko sodelujejo na natečajih za učila in učne pripomočke, ki so namenjeni javnim šolam. Ali ni lepo slišati, da imajo v Waldorfski šoli Ljubljana 11 % otrok s posebnimi potrebami, kjer soustvarjajo različne načine razvoja otrok in spoznavanje ter sprejemanje drugačnosti. Ne smemo dopustiti, da se absolutno spodbuja razslojevanje slovenske družbe, elitizacija in marketizacija šolstva. Očitno naša ljuba država raje kot slovenske otroke v zasebnih šolah financira, pogovorno, cigane, šiptarje v javnih šolah. Že sedaj izsiljujejo, da imajo prevajalce in tolmače.
Hvala lepa. Jelka Godec bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Spoštovani vsi tisti, ki ste imeli danes predstavitev stališč poslanskih skupin, in vsi tisti, ki še vedno ne veste, kdaj je bila odločba Ustavnega sodišča in koliko je bilo obravnav. Šest vloženih predlogov za spremembo zakona ZOFVI s strani SDS je bilo in dva predloga vlade. Eden predlog je bil s strani vlade Mira Cerarja in drugi s strani sedanje koalicije Marjana Šarca oziroma ministrstva Jerneja Pikala. Danes je šesta zavrnitev predloga Slovenske demokratske stranke, vmes pa že dva vladna predloga. Prav tako je treba podučiti vse tiste, ki ne ločite med javnim šolstvom oziroma javno šolo, šolo, ki jo je ustanovila država ali občina, in med zasebnimi šolami. V Sloveniji se nobena šola ne bo nikoli oziroma vsaj v naših predlogih ni zaznati oziroma ni predloga, da bi se financirala stoprocentno. Stoprocentno se financirajo torej šole, ki jih je ustanovila občina oziroma država. Še danes, po toliko časa, torej po petih letih odločbe Ustavnega sodišča, 4. 12. 2013 je Ustavno sodišče odločilo, da je prvi stavek drugega odstavka 86. člena Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja v delu, ki se nanaša na javnoveljavne programe osnovnošolskega izobraževanja, v neskladju z Ustavo. Torej po petih letih še vedno laži za tem omizjem oziroma v tej dvorani in laži, ki se širijo v javnost tudi iz te dvorane, da predlagamo, da se zasebne šole financirajo stoprocentno. Ni res, predlagamo oziroma smo že šestkrat predlagali, da se javnoveljavni programi, ki so obvezni, po ustavi financirajo stoprocentno ne glede na to, kdo je ustanovitelj šole – ali je to zasebnik, država ali občina. Kaj je javni interes? Kaj je javni interes vseh nas? Kaj je javni interes družbe? Javni interes je, da se naši, vaši, katerikoli otroci kvalitetno izobražujejo; in ustavna dolžnost učencev je, da obiskujejo osnovnošolski javnoveljavni izobraževalni program. Iz ustave tudi izhaja, da se morajo vsi javnoveljavni izobraževalni programi osnovnošolskega izobraževanja tudi enako financirati. To je tudi v izreku odločbe Ustavnega sodišča iz leta 2014. Iz prvega odstavka 57. člena Ustave pa izhaja, da je izobraževanje svobodno. Iz 41. člena Ustave izhaja, da imajo starši pravico, da v skladu s svojim prepričanjem zagotavljajo svojim otrokom versko in moralno vzgojo. Torej s tem, ko že pet let ta državni zbor in prejšnja sestava ni uspela oziroma predvsem koalicija strank SMC, Desus, SD, Levice, SAB ni uspela izvršiti odločbe Ustavnega sodišča, pomeni, da kršite več določil oziroma več členov Ustave Republike Slovenije. Vsekakor gre za dolžnosti in pravice otrok in staršev iz ustave, ki jim jih danes kratite; in vsekakor ne gre za svobodo države, da bi otrokom ali staršem nalagala, v katero šolo morajo otroka vpisati. Ustavno sodišče je dalo zakonodajalcu leto dni časa, da odpravi protiustavnost. Danes, po petih letih smo še vedno globoko v protiustavnem stanju; in to zagotavljajo koalicija Mira Cerarja v prejšnjem mandatu in sedanja koalicija Marjana Šarca. Se pa ob tej protiustavnosti, na katero je pokazalo Ustavno sodišče, pojavlja še ena, na katero so opozarjali tudi bivši predsedniki Ustavnega sodišča. Gre za nespoštovanje odločbe Ustavnega sodišča, v bistvu še več, gre za zanikanje in iskanje vseh možnih variant, da se izognete izvršitvi odločbe. Barantanje s procenti, barantanje z referendumi, zbiranje podpisov, ideja o spremembi ustave in tako naprej. V bistvu zanikate Ustavno sodišče, s tem pa še bolj odločno in vedno bolj odkrito se borite na strani tistih, ki se prizadevajo za ukinitev ustavne demokracije. Kar je pa še najbolj sramotno v Sloveniji, v državi Sloveniji, da bivši predsednik države Milan Kučan ustanavlja društvo za zaščito človekovih pravic v Kataloniji, doma pa podpisuje peticijo za referendum, ki bi sprožil zanikanje Ustave Republike Slovenije in teptanje človekovih pravic v Sloveniji.
Hvala lepa. Aljaž Kovačič bo predstavil stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani kolegice in kolegi! Nobeni mednarodni dokumenti ne zavezujejo države, da bi morala sofinancirati oziroma financirati zasebno šolstvo, še manj pa določajo višino takšnega financiranja. Ni zanemarljiv podatek, da večina držav Evropske unije namenja zasebnemu šolstvu manjšo finančno podporo kot javnemu šolstvu. Edina dolžnost države je organiziranje osnovnošolskega izobraževanja, ki staršem in njihovim otrokom omogoča izpolnjevanje obveznosti, da morajo svoje otroke vključiti v javnoveljavni osnovnošolski program. Slovenija izpolnjuje omenjeno dolžnost, hkrati pa z nadpovprečnim, 85-odstotnim sofinanciranjem zasebnih osnovnih šol staršem in njihovim otrokom omogoča izbiro drugačnih pedagoških in nazorskih pristopov. Živimo v demokratični družbi, ki dopušča prostor zasebnemu na vseh področjih, vendar je potrebno in nujno varčevanje med javnim in zasebnim. Z dopuščanjem zasebnega v javno se nam bo začelo podiranje kakovostnih javnih storitev, ker v ospredju ni delo za človeka, ampak za denar. Samo poglejmo, kaj se nam je zgodilo z zobozdravstvom, pošto, javnim prevozom. Zobozdravstveni sistem se je že odmaknil od solidarnostnega koncepta. Zobozdravstveni sistem je postal težko dostopen, nepravičen. Kaj se dogaja s pošto? V številnih, predvsem manjših krajih po Sloveniji se ljudje borijo proti zapiranju poslovalnic, ker so finančno nevzdržne. Kljub potrebi po storitvah se krajša njihov delovni čas. Ali ni namen pošte zagotavljanje poštnih storitev vsem prebivalcem, tudi tistim, ki živijo izven mesta, v bolj odročnih krajih. Verjemite mi, da si ne želimo, da bi se takšne zgodbe začele dogajati na osnovnošolskem področju. Si predstavljate, kaj bi se zgodilo, če bi se takšna logika prenesla na področje osnovnošolskega izobraževanja in bi predvsem podružnične osnovne šole, ki so za marsikoga s finančnega vidika neupravičene in potratne, otrokom zaprle svoja vrata. Kdo bi potem vsem otrokom, ne glede na socialni status in druge osebne okoliščine, zagotovil enako raven in kvalitetno osnovnošolsko izobraževanje? V 2. členu Ustave je jasno zapisano, da je Slovenija pravna in socialna država. Gre za temeljno vrednoto in eno najpomembnejših pridobitev družbe, saj je njen cilj vsem, ne glede na osebne okoliščine, zagotoviti dostojno življenje, pogoje za osebni razvoj in enake možnosti. Prav zato je treba spodbujati in si prizadevati za ohranitev javnega osnovnošolskega izobraževanja, ki je vsem enako dostopno in ne izbira učencev po vnaprej določenih kriterijih, ne ustvarja nikakršnih razlik med otroki, vsem ponuja enako izhodišče in kakovostno splošno izobrazbo, ki je podlaga za nadaljnje izobraževanje. Javna mreža osnovnih šol s svojo vrednostjo, nevtralnostjo oblikuje temelj za bivanje v solidarni, strpni in pravični družbi. To ne pomeni, da nasprotujemo zasebnim osnovnim šolam, ki s svojimi pedagoškimi pristopi, inovativnimi praksami ter vsebinsko drugačnostjo bogatijo in dopolnjujejo šolski prostor. Ne smemo pa dovoliti, da bi izenačili javni in zasebni koncept osnovnošolskega izobraževanja, saj bi se slej kot prej zgodilo, da bi zasebni koncept začel ogrožati javno mrežo osnovnih šol. Zato je na tem mestu potreben premislek in velika mera previdnosti. Zakaj? Javno osnovnošolstvo zagovarja vpis vsem učencem, ne glede na narodnost, raso, spol, jezik, vero, politično ali drugo prepričanje, družbeni položaj, invalidnost ali katerokoli drugo osebno okoliščino; zasebna šola pa nima te obveznosti, pravico ima izbirati. V Poslanski skupini Liste Marjana Šarca smo prepričani, da sprememba Ustave in referendum ne bosta rešila ustavne odločbe, ki pa jo je treba spoštovati in odpraviti. Vseeno pa je mogoče prišel čas, da družba ponovno pove, kakšen sistem izobraževanja, šolanja in javnih storitev si sploh želi. Predlog Slovenske demokratske stranke, ki predvideva izenačitev javnega in zasebnega osnovnošolskega izobraževanja, je za Listo Marjana Šarca, ki jasno zagovarja ločevanje med javnim in zasebnim, nesprejemljiv. Žal nam je, da predlog ministra ni dobil zadostne podpore. Najverjetneje bomo v tej pestri sestavi strank težko prišli do predloga, ki bo imel ob vseh različnih interpretacijah zadostno podporo. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Marko Koprivc bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik, za besedo. Spoštovani kolegice poslanke, kolegi poslanci! Javno šolstvo v Sloveniji je eno najbolj kvalitetnih in dostopnih v svetu. Vsak otrok v Sloveniji ima pravico do brezplačnega izobraževanja. In to pravico otroka ne glede na to, ali prihaja iz socialne šibkejše ali bogate družine, in ne glede na to, iz katerega konca Slovenije prihaja, bodisi iz Ljubljane bodisi iz nekega drugega konca, mu omogoča ravno javno šolstvo; in ne zasebno šolstvo. Vsi starši lahko vpišejo svoje otroke v javne šole kjerkoli po Sloveniji. Ali jih lahko tudi v zasebne? Ne. Zato je treba javno šolstvo zaščititi v največji možni meri. V odločbi Ustavnega sodišča vidimo jasen napotek, da je treba zagotoviti enak obseg financiranja obveznega programa v javnih in zasebnih šolah. Ne vidimo pa neustavnih in ne drugih razlogov za to, da bi ravnovesje med javnim in zasebnim porušili. Zato uresničevanja odločbe Ustavnega sodišča ne vidimo samo v eni rešitvi, to je stoodstotno financiranje obveznega in tudi razširjenega javnoveljavnega programa, kot to vidi predlagatelj. Zato tega predloga, ki ga je vložila stranka Ivana Janše SDS, Socialni demokrati na odboru nismo podprli. Zavedamo se, da bo za uresničitev odločbe Ustavnega sodišča treba poiskati širši dogovor. Tudi zato upamo in verjamemo, da bo ministru Pikalu uspelo tudi preko delovne skupine, ki jo je ustanovil in v katero je povabil vse politične opcije ter širši del stroke, predstavnike zasebnih in javnih šol, da najdejo neko skupno strokovno in politično rešitev, ki pa ne bo ogrožala obstoja mreže javnih šol. Socialni demokrati smo prepričani, da je treba v Sloveniji v prvi vrsti zagotoviti kakovosten obstoj javne mreže šol in vrtcev. Zato je tudi financiranje zasebnih šol poleg uresničitve odločbe Ustavnega sodišča treba urediti širše, postaviti jasne pogoje za delovanje, predvsem novoustanovljenih zasebnih šol, kot so recimo spremljanje programov, izpolnjevanje in zagotavljanje kakovosti pri izvajanju javnih programov, zagotavljanje kadrovskih in materialnih pogojev. Spoštovane in spoštovani, medtem ko terjate, da v celoti financiramo programe zasebnih šol, slovenski starši 86 tisoč 344 otrok plačujejo vsak mesec povprečno 136 evrov za varstvo otrok v javnih vrtcih. Medtem ko zahtevate, da v celoti financiramo zasebne šole, bi letno potrebovali vsaj 20 milijonov evrov za potrebne investicije v javnih osnovnih šolah in energetske sanacije, popravilo streh in izgradnjo telovadnic. Medtem ko zahtevate, da v celoti financiramo zasebne šole, imajo javne univerze za 136 milijonov evrov potreb za vlaganje v opremo, investicijsko vzdrževanje in novogradnje. Medtem ko zahtevate financiranje zasebnih šol, je polje raziskav in razvoja podhranjeno ter potrebuje vsaj 200 milijonov evrov. Spoštovane in spoštovani, otroci so naše največje bogastvo, zato moramo v prvi vrsti zagotoviti, da bodo čisto vsi, od prvega do zadnjega, imeli možnost do kvalitetne javne osnovne šole, da si zagotovijo karseda najboljše možnosti za svojo prihodnost. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Branislav Rajić bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Danes kot zadnji govorec na to temo se res počutim nekoliko kot pogrebnik. Spoštovani zbrani na tem majhnem pogrebu sprememb Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. Nehali smo šteti neuspešne poskuse implementacije ustavne odločbe iz leta 2014. Vsi so bili ideološko močno nabildani in vsakič se je revija razkazovanja političnih mišic končala brez njene uresničitve. Za nekatere te odločbe ni vredno uresničiti, drugi bi se o njej posvetovali na referendumu, tretji pa bi delali na spremembi ustave. Ta nadaljevanka zdaj že v slogu žajfnice pa kaže na to, da ima zgodba o našem šolstvu zelo dolgo brado. Zaradi nje so politična trmarjenja v vsakem od poskusov pripeljala do vnovičnega premlevanja o tem, ali je država dolžna uresničevati pravico do izbire in pravico do svobodnega izobraževanja. V Poslanski skupini Stranke modernega centra smo svoj delež k tej razpravi odgovorno prispevali že od samega začetka. Za rešitvami, ki smo jih predlagali, sta stala širši razmislek in razvojni koncept, ki sta poleg ustavne odločbe naslavljala tudi zagato današnjega časa, ta pa je, kako pravično razkleniti javno in zasebno šolstvo. Zavzeli smo se za zaščito in spodbujanje kvalitetnega javnega šolstva ter za regulirano podelitev dobrodošlega mesta zasebni pobudi kot dopolnjujoči možnosti izbire. Zaman. Resnične politične volje ni bilo na nobeni strani, saj bi nekateri pri tem morali odstraniti svojo ideološko sivo mreno, da bi sploh lahko pokukali v realnost. Danes je že slehernemu državljanu jasno, da je to v naši državi pretežko, pravzaprav nemogoče; in to nam ni v ponos. Predloga Slovenske demokratske stranke nismo podprli tudi tokrat, ker se nikoli nismo zavzemali za popolno izenačitev financiranja javnih in zasebnih šol. Tega ne zahteva niti Ustavno sodišče, ki je postavilo jasno ločnico med obveznim in razširjenim delom programa, kaj je država dolžna financirati in česa ji ni treba. In tudi zakaj je prav, da obstoječih pravic ne poslabšujemo in jih ne zanikamo. V tem delu se pomembno razlikujemo od vseh tistih, ki ustavno odločbo sicer spoštujejo, je pa ne želijo uresničiti. Pri tokratnem poskusu smo na seji odbora predlagali amandma, s katerim smo želeli zagotoviti, da se financiranje zasebnih osnovnih šol iz javnih sredstev zagotavlja za izvajanje obveznega programa, za izvedbo dopolnilnega in dodatnega pouka, za izvedbo podaljšanega bivanja ter jutranjega varstva prvošolčkov. Da takšen predlog uresničuje ustavno odločbo, je potrdila tudi Zakonodajno-pravna služba; pa tudi za to ni bilo dovolj politične volje. Čut za pravičnost je izpuhtel kot duh iz steklenice. Ne posvetnemu in ne svetemu duhu ni bilo mar za kompromise. V SMC spoštujemo nedotakljivost pravice otroka do izobraževanja, zlasti v luči dejstva, da otrok sam ne more odločati, ali bo hodil v javno ali zasebno šolo. Zato zagovarjamo pravico slehernega otroka ne glede na svetovni nazor njegovih staršev do pravično zagotovljenega obveznega osnovnošolskega programa. Spoštovani, zrele družbe so zmožne spoštovati odločbe sodišč, četudi so te v nasprotju z njihovimi prepričanji. Zrele družbe se ne izmikajo spoštovanju pravne države. V zrelih družbah se ne dogaja, da druge institucije prevzamejo funkcije zakonodajnega telesa. Svojo zrelost zrele družbe izkazujejo tudi s tem, da na plečih otrok ne bijejo ideoloških bojev in ne preverjajo vdanosti svojih volivcev, posegajoč v življenja 6-, 7-, 8- do 15-letnikov. Ugotovitev o tem, kako in koliko smo zrela družba in s tem tudi država, pa za na konec postavljam zgolj kot retorično vprašanje. Odgovor namreč imamo na dlani, eni na levi, drugi na desni. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. decembra 2009 Državni zbor ugotavlja, da je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 10. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O MATIČNEM REGISTRU, V OKVIRU SKRAJŠANEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki Ministrstva za notranje zadeve mag. Meliti Šinkovec. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Dovolite mi, da vam na kratko predstavim Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o matičnem registru, s katerim se odpravljajo pomanjkljivosti, ki so se pri izvajanju veljavnega zakona pokazale v praksi; hkrati pa so v predlogu zakona rešitve, ki so potrebne zaradi usklajevanja z Družinskim zakonikom in Zakonom o partnerski zvezi. Predlog zakona odpravlja pomanjkljivosti pri vpisovanju matičnih dejstev v tujini, tako da pri podatkih, ki se nanašajo na kraj nastanka matičnega dejstva iz tujine, dodaja podatek o državi nastanka, kar omogoča, da se kraj natančneje opredeli. Predlog zakona omogoča tudi, da se v matični register vpisujejo tudi druge spremembe osebnega stanja, nastale v tujini, na primer sprememba osebnega imena, kar je pomembno z vidika ažurnosti matičnega registra. Predlog zakona določa pravno podlago za povezavo med starši in otroki, saj je veljavni zakon določal zgolj povezavo med otroki in starši. Navedeno omogoča, da je pri starših razvidno, kateri so njihovi potomci, kar je v praksi posebej pomembno pri sestavi smrtovnice. Vzpostavlja se pravna podlaga za vpis očetovstva v matični register po že vpisanem rojstvu tudi za otroka tujca, če za navedeno obstaja ustrezna pravna podlaga, to je listina pristojnega tujega organa. Pristojnost za izdajo potrdila o rojstvu, kadar je otrok rojen zunaj zdravstvenega zavoda brez prisotnosti zdravnika, se razširja tudi na diplomirano medicinsko sestro oziroma diplomiranega zdravstvenika ali diplomirano babico oziroma babičarja. Potrdilo o rojstvu lahko izda tudi zdravnik, ki ni bil prisoten ob porodu, če lahko potrdi, da je mati rodila. Kadar pa potrdila ni mogoče pridobiti, se lahko rojstvo vpiše v matični register na podlagi odločbe upravne enote, če obstajajo dokazi o nastalem matičnem dejstvu. Za potrebe izvajanja nalog, ki izhajajo iz Zakona o konzularni zaščiti, predlog zakona daje možnost dostopa do podatkov iz matičnega registra Ministrstvu za zunanje zadeve. Predlog zakona upravičenost do vpogleda v podatke v matičnem registru omejuje na posameznika oziroma pooblaščeno osebo, upravičenost do pridobitve izpiska o umrli osebi pa na ožje družinske člane, medtem ko upravičenost do pridobitve podatkov na podlagi izkazanega pravnega interesa omejuje le na potrdila iz matičnega registra. Predlog zakona spreminja pogoje, pod katerimi je mogoče posredovati podatke o umrli osebi, s tem, ko predhodno neživljenjsko ureditev obveznih soglasij ožjih družinskih članov nadomešča z možnostjo vnaprejšnjega evidentiranja prepovedi, ki jo lahko podajo zakoniti dediči prvega in drugega dednega reda. S predlogom zakona se določa pravna podlaga za povezovanje matičnega registra z evidencami drugih organov, kot so sodišča, centri za socialno delo in drugi, ki so pristojni za ugotavljanje oziroma odločanje o spremembah osebnega statusa. Namen pa je dolgoročna odprava administrativnih ovir. Spremembe so potrebne tudi zaradi implementacije Zakona o partnerski zvezi, ki je uvedel nov inštitut življenjske skupnosti, to je partnerska zveza; in Družinskega zakonika, ki roditeljsko pravico poimenuje kot starševsko skrb, uvaja nov institut podelitve starševske skrbi sorodniku ter nadomešča institut odvzema poslovne sposobnosti s postavitvijo pod skrbništvo. Novi podatki se bodo vodili v matičnem registru v okviru podatkov o osebnem statusu posameznika. Predlagatelj meni, da so predstavljene rešitve ustrezne, zato predlaga, da se predlog zakona sprejme. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsedniku odbora Predragu Bakoviću. Izvolite.
Predsedujoči, hvala za besedo. Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo je na 11. seji 9. oktobra kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona v matičnem registru, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. Kolegij predsednika Državnega zbora je na 41. redni seji sklenil, da se predlog zakona obravnava po skrajšanem postopku. Članice in člani odbora so kot gradivo za sejo, objavljeno na spletnih straneh, prejeli predlog zakona, mnenje Zakonodajno-pravne službe, opredelitev Ministrstva za notranje zadeve do mnenja Zakonodajno-pravne službe in mnenje Komisije Državnega sveta za državno ureditev. V poslovniškem roku so amandmaje vložile skupaj poslanske skupine LMŠ, SD, SAB in Desus, in sicer k 3., 4., 5., 6., 7., 9. in 10. členu. Vložena pa sta bila tudi predlog za amandma odbora k 2. členu ter predlog za amandma odbora k amandmaju poslanskih skupin LMŠ, SD, SAB in Desus k 6. členu. Državna sekretarka na Ministrstvu za notranje zadeve je podala dopolnilno obrazložitev k členom predloga zakona. Dejala je, da se s predlogom zakona med drugim odpravljajo pomanjkljivosti, zaznane v praksi, ter usklajujejo določbe z Zakonom o partnerski zvezi in Družinskim zakonikom. Nato je predstavila predlagane spremembe in med drugim omenila, da se bo poleg kraja opredelila tudi država nastanka matičnega dejstva. V matični register se bodo vpisovale tudi druge spremembe osebnega stanja, nastale v tujini, in se širi pristojnost za izdajo potrdila o rojstvu, kadar je otrok rojen zunaj zdravstvenega zavoda brez prisotnosti zdravnika. Predlog zakona tudi ustrezneje ureja upravičenost do vpogleda v podatke iz matičnega registra ter spreminja pogoje, po katerimi je mogoče posredovati podatke umrlih oseb. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je v predstavitvi pisnega mnenja med drugim dejala, da je podala pripombe ustavnopravne in pravnosistemske narave, ki se nanašajo na predlagano rešitev dokazovanja starševstva, kadar pristojni organ dvomi v verodostojnost potrdila oziroma tuje listine o rojstvu. Predlagani amandmaji poslanskih skupin LMŠ, SD, SAB in Desus v večini ustrezno odpravljajo podane pripombe. Opredelila se je tudi do predloga za amandma odbora k amandmaju k 6. členu in do predloga za amandma odbora k 2. členu predloga zakona. Predstavnik Državnega sveta je predstavil pisno mnenje Komisije Državnega sveta za državno ureditev, ki predlog zakona podpira. V razpravi se je predstavnica Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke dotaknila vsebine predloga amandmaja odbora k 2. členu predloga in dejala, da se osebe trenutno ne morejo opredeliti glede svoje narodnosti in etične pripadnosti. Omenila je tudi pomanjkanje ustreznih evidenc, ki bi koristile pri reševanju določenih problemov v družbi. Član in članica Poslanske skupine Stranke modernega centra sta dejala, da predlog zakon sledi Zakonu o partnerski zvezi in Družinskemu zakoniku. Omenila sta tudi preprečevanje trgovine z belim blagom ter odstranitev določb o DNK-analizi iz predloga zakona. Predstavila sta še predlog za amandma odbora k amandmaju k 6. členu predloga zakona in med drugim izpostavila potrebo po zagotoviti otrokovih pravic. V nadaljevanju je član Poslanske skupine SMC podal kritični pogled do predloga za amandma odbora k 2. členu in omenil, da se lahko oseba le prostovoljno izjasni o narodnosti, ter opozoril na možnost zlorab podatkov o narodnosti in na nujno zavarovanje obstoječih človekovih pravic. Predstavnica Poslanske skupine Levica je izrazila problematičnost dokazovanja starševstva z DNK-analizo in določene pomisleke pri njeni morebitni izvedbi v praksi. Odbor je sprejel amandmaje poslanskih skupin LMŠ, SD, SAB in Desus k 3., 4., 5., 6., 7., 9. in 10. členu ter na predlog SMC amandma odbora na amandma poslanskih skupin LMŠ, SD, SAB in Desus k 6. členu. Odbor ni sprejel predloga Poslanske skupine SDS za amandma odbora k 2. členu. Po razpravi je odbor v skladu 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih z 11 glasovi za in enim proti sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerem so vključeni sprejeti amandmaji, dopolnjeni predlog pa je sestavni del tega poročila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Jernej Vrtovec bo predstavil stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati. Izvolite.
Lep dober dan, spoštovani kolegice in kolegi! Prvotni predlog zakona je bil dober. Z njim so se odpravljali nekateri dvomi, problemi, ki smo jim bili priča, tudi zakon je postavljal stvari v bolj jasno obliko. Kar zadeva obravnavo in sprejetje novih amandmajev, tudi ta amandma s strani Stranke modernega centra, to pa odpira nove okoliščine o tem, ali je ta zakon še vedno tak dober, kot je bil prvotno mišljen. Po tem amandmaju, po katerem se ne zahteva več DNK-analiza za primere vpisa rojstva otrok, rojenih v tujini, torej v primerih dvoma o verodostojnosti spiska rojstev, to je bilo za Novo Slovenijo eno ključnih elementov na začetku, da bi ta zakon lahko podprli. Tako pa se odpirajo novi dvomi, nova tveganja, da bi lahko prihajalo do trgovine z belim blagom, po lažji obliki trgovine z otroki v tem primeru. Zaradi tega je tveganje tega zakona, ki pušča takšna tveganja, čeprav je na to opozorila tudi Zakonodajno-pravna služba, da je potrebno sprejetje tega amandmaja, preveliko, da bi lahko v Novi Sloveniji ta zakon v celoti podprli. Zaradi tega bomo pri tem sprejetju zakona vzdržani. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Marko Bandelli bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Spoštovani poslanke in poslanci! Ministrstvo za notranje zadeve nam je v obravnavo predložilo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o matičnem registru. Matični register predstavlja bazo podatkov, v kateri so osebna stanja državljanov Republike Slovenije. Gre za enega najpomembnejših podatkovnih virov, ki je podlaga za številne druge evidence. Zakon je začel veljati leta 2003, od takrat pa je bil dvakrat noveliran. Predlagatelji navajajo, da gre pri tokratnih spremembah v prvi vrsti za odpravo pomanjkljivosti, ki so se pri izvajanju zakona pokazale v praksi. Podatki se po sedaj veljavni zakonodaji v matičnem registru vpisujejo po kraju dogodka, predlog pa dodaja podatek o državi nastanka matičnega dejstva. Prav tako bodo po novem registru pri vpisu staršev vidni njihovi potomci, hkrati predlog omogoča vpis priznanja očetovstva tujega državljana na podlagi listine tujega organa. Poslej bo do matičnega registra lahko dostopalo tudi Ministrstvo za zunanje zadeve, in sicer za izvajanje nekaterih pristojnosti iz Zakona o konzularni zaščiti. Med drugim se spreminjajo pogoji, pod katerimi se posreduje podatke o umrli osebi, saj se je dosedanja ureditev izkazala za neživljenjsko. Po navedbah ministrstva so se problemi pojavljali zlasti pri iskanju soglasja ožjih družinskih članov, ki živijo v tujini. Soglasje zakonitih dedičev bo tako potrebno le v primerih, ko je bilo posredovanje podatkov o umrlem vnaprej prepovedano. Z namenom preprečevanja trgovine z belim blagom predlog zakona predvideva tudi ustreznejšo ureditev izdaje potrdil o rojstvu. To bo veljalo za primere, ko je otrok rojen zunaj zdravstvenega zavoda oziroma v tujini. Dopušča se namreč, da lahko potrdilo o rojstvu izda diplomirana babica oziroma zdravstvenik, če zdravnik pri porodu ni prisostvoval. Prav tako se diplomirani babici, ki je vodila porod na domu, nalaga dolžnost prijave rojstva. Zgoraj imaš izraz babičar, spodaj babica, uporabi enotni spol. Poleg tega se določbe zakona usklajujejo z Zakonom o partnerski zvezi, saj se bo zdaj v matičnem registru vodilo tudi podatke o partnerski zvezi. Ob tej je treba spremeniti določene tęrmine skladno z Družinskim zakonikom, ki je začel veljati aprila letos. S predlogom zakona vzpostavljamo pravno podlago za povezovanje matičnega registra z evidencami drugih organov, kot so to sodišča ali centri za socialno delo. Zakonodajo-pravna služba je k predlogu podala nekaj pripomb, ki pa so bile na seji matičnega delovnega telesa z amandmaji koalicije v veliki meri upoštevane. V Poslanski skupini SAB bomo predlog zakona podprli.
Hvala lepa. Robert Polnar bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik Državnega zbora, hvala za besedo. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Registri in evidence predstavljajo uradni vir osebnih in drugih podatkov o posameznikih, državljanih Republike Slovenije in tujcih, ki na območju Republike Slovenije uveljavljajo svoje pravice in dolžnosti. Matični register je celovita, elektronsko vodena baza podatkov, ki vključuje popolno evidenco osebnih stanj državljanov Republike Slovenije. Vsak posameznik je z državno upravo povezan skozi celotno življenjsko obdobje in taka vrsta povezave se vzdržuje prav z matičnim registrom. Vsa stanja, zabeležena v registru, denimo sklenjene zakonske zveze, partnerske zveze, spremembe osebnih stanj, na primer sprememba osebnega imena, posvojitev, priznanje očetovstva, odvzem poslovne sposobnosti, skrbništvo in vsi morebitni popravki, ki vplivajo na ta status, na pravice in obveznosti posameznikov, o katerih se vodijo ti podatki, ter tudi drugih oseb, ki so z njimi kakorkoli povezani. Zato morajo biti vsi ti podatki popolni in transparentni, da se časovno zajemajo čim hitreje po nastanku dogodka, ter verodostojni in uradni, saj imajo vsi izpiski iz matičnega registra in potrdila, ki se izdajajo na podlagi vpisov v matični register, dokazno moč javnih listih. Po mnenju poslancev Poslanske skupine Desus dobra podatkovna baza predstavlja temelj učinkovite javne državne uprave, ki mora biti v službi ljudi. Tokratna novela Zakona o matičnem registru se nanaša na uskladitev z dvema zakonoma, z Zakonom o partnerski zvezi glede novega inštituta življenjske skupnosti; ter z Družinskim zakonikom glede novega poimenovanja podelitve starševske skrbi sorodniku ter inštituta postavite pod skrbništvo. Novela vključuje tudi popravke tistih določb, ki so se v praksi pokazale kot pomanjkljive. Pri vpisu matičnih dejstev iz tujine se po novem vključuje tudi: podatek o državi, ne samo o kraju nastanka; povezava razvida stanj tudi na relaciji starši–otrok, sedaj je določena zgolj relacija otrok–starši; ustreznejša ureditev pristojnosti za izdajo potrdila o rojstvu otroka, kadar je otrok rojen izven zdravstvenega zavoda; vključitev v tujini nastalih sprememb stanj posameznikov, kajpada na podlagi verodostojnih listin; pravno podlago za povezovanje matičnega registra z evidencami drugih organov, ki odločajo o pravicah in dolžnostih posameznikov, pri opravljanju dela pa podatke iz matičnega registra nujno potrebujejo. Tu gre na primer za centre za socialno delo, za sodišča, notarje in tako naprej. V Poslanski skupini Desus smo prepričani, da bo na podlagi vzpostavite te povezave delo organov bolj ažurno in lažje, kar bo po našem mnenju izboljšalo delovanje javne uprave in drugih državnih organov. Najbolj pomembno pa je, da to prinaša koristi za državljane, saj bo o njihovih pravicah, dolžnosti in stanjih hitreje odločeno. Vse predlagane rešitve, ki so bile med obravnavo na matičnem delovnem telesu izpolnjene, podpiramo in bomo enotno glasovali za sprejetje dopolnjenega predloga novele Zakona o matičnem registru. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dušan Šiško bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvolite.
Lep pozdrav še tretjič v današnjem dnevu. Novela zakona je slaba, čeprav se celotna zadeva premika počasi na bolje. Kajti če pogledamo nazaj, se je osebni status posameznika vodil v treh ločenih matičnih knjigah, sedaj pa je uveden enoten računalniško voden matični register, ki bo zadevo malce olajšal. Gre za popolno razvidnost osebnih stanj državljanov Republike Slovenije, hkrati pa tudi za razvid rojstev, zakonskih zvez in smrti tujcev, ki so nastali na območju Republike Slovenije. Pri podatkih, ki se vpisujejo v matični register, bi morali notri imeti tudi popravek o narodnosti oziroma etnični skupnosti in tudi o veroizpovedi, ker bi predstavljalo podlago za kasnejše spremembe oziroma dopolnitve Zakona o prijavi prebivališča, kamor bi se vnesel ta podatek. Odsotnost zjasnitve glede narodnosti in maternega jezika slej ko prej vodi v razne manipulacije in tega v Slovenski nacionalni stranki ne dopuščamo. Neumno, bedasto je tudi, da se v matični register vpisuje sprememba spola. Pa kam smo prišli? Mi znate našteti osebe, ki so si v Sloveniji spremenile spol; kajti to je zame čisti idiotizem, ker kakršenkoli si se rodil, si se; tako kot ne morejo biti vsi bogati in lepi, povrh pa še pametni. V Zakonu za tujce ni predvideno vpisovanje podatkov o otroku, če je rojen na območju Republike Slovenije glede na to, da se za tujce v matični register vpisuje priznanje, ugotovitev in izpodbijanje očetovstva ali materinstva. Predlog zakona se neposredno usklajuje z Družinskim zakonikom, ki ukinja inštitut podaljšanja roditeljske pravice, spreminja tęrmin roditeljske pravice v starševsko skrb in uvaja nov inštitut podelitve starševske skrbi sorodniku in tako dalje. V starih časih naših dedkov in babic je bilo rojstvo na domu prej pravilo kot izjema, zato je tudi veliko novorojenčkov umrlo. Urediti se želi tudi pristojnost za izdajo potrdila o rojstvu, kadar je otrok rojen zunaj zdravstvenega zavoda brez prisotnosti zdravnika, ki se razširja na diplomirane babice in druge osebe medicinske stroke, ki so vodile porod, čeprav je tega v praksi bolj malo. Sistemi iz tujine so nam, ali pa tudi ne, v pomoč, zelo težko pa jih je prinesti k nam, ker ni tradicije in nimamo ljudi. Korekcije, ki so potrebne zaradi v praksi zaznanih pomanjkljivosti, se dotikajo tudi v tujini rojenih otrok s slovenskim parom, kjer na leto zabeležijo okoli pet takšnih primerov. V noveli zakona so urejeni primeri rojstev iz tujine, zlasti iz držav, ki dopuščajo nadomestno materinstvo, na primer Ukrajina. Pereč in aktualen problem je nedvomno tudi trgovina z belim blagom, ki jo je treba preprečiti, zato bi bilo v primeru rojstev iz tujine v primeru dvoma treba dopuščati dokazovanje starševstva na podlagi DNK. Pravna podlaga je pomembna za povezovanje matičnega registra z evidencami drugih organov, ki so pristojne za ugotavljanje oziroma odločanje o spremembah osebnega statusa. Namen vsega je, da se na dolgi rok odpravi papirno poslovanje s prijavitelji smrti in sodišč, centri za socialno delo, notarji in drugimi. Po drugi strani pa je v sedanji digitalni dobi dobro predvsem za oči, če lahko človek v roke prime kaj oprijemljivega ter to v miru prebere. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke smo za to, da se vzpostavljajo pravne podlage za vpis vseh sprememb osebnega stanja, ki so državljanu nastale v tujini, in ne za vpis osnovnih matičnih dejstev. Vsake informacije so še tako dobrodošle, da se ve, kaj se dogaja s posameznikom tudi zunaj naših meja, ne samo takrat, kadar koga iščemo s tiralico. Sledi se tudi načelu racionalnosti in ekonomičnosti pri izdaji izpiskov in potrdil, pri kateri upravni enoti zagotavlja racionalnejše poslovanje, saj si državljani in državljanke Republike Slovenije zmanjšujejo poti, stroške ter čas, ki je še kako dragocen med aktivno delovno populacijo prebivalstva. Dvajset primerov prikaza ureditve je samo dokaz, da so nekatere države bolj odprte za spremembe kot naša Slovenija, ki je zaprta do vratu. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke menimo, da odpravlja določene slabosti, ki so se pokazale med prakso.
Hvala lepa. Anja Bah Žibert bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Lep pozdrav! Uvodne navedbe predstavnice ministrstva glede dopolnitev Zakona o matičnem registru so se slišale zelo všečno, ampak kaj ko se za temi predlogi skrivajo tudi podrobnosti. In kot pravijo, se hudič vedno skriva v podrobnostih. Tudi Zakonodajno-pravna služba je v svojem mnenju opozorila na rešitve, ki odpirajo vprašanja ustavnopravne narave. Tisto, kar želim pri tej spremembi zakona izpostaviti, pa je skrb, ker trenutno veljavna zakonodaja ne ustvarja podlage glede opredelitve svoje narodnosti in etnične pripadnosti. Pri tem gre za pomanjkanje pomembnih in ustreznih evidenc, ki bi lahko bile še kako koristne pri reševanju določenih problemov v družbi. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo zato za sejo odbora predlagali amandma, s katerim smo predlagali, da bi se v matični register vpisovalo podatke o narodnosti oziroma etnični skupini. Po našem mnenju bi bilo smotrno ta podatek vnesti v matični register in posledično v Zakon o prijavi prebivališča, kar je tudi v skladu s Temeljno ustavno listino, po kateri je slovenski narod konstitutivni narod. Odsotnost izjasnitve glede narodnosti in maternega jezika pa velikokrat vodi v številne manipulacije in nekaterih problemov ne dopušča reševati. Takšna dopolnitev bi pomenila korak naprej, saj se posameznik danes v uradnih evidencah ne more izjaviti o svoji narodnosti, pripadnosti etnični skupini ali celo veroizpovedi. To je tudi v neskladju z Ustavo Republike Slovenije. Žal koalicija tega amandmaja ni podprla. Je pa podprla amandma stranke SMC, s katerim pa se na novo odpirajo številna vprašanja dokazovanja starševstva in žal tudi trgovine z otroki. Zaradi navedenega v Slovenski demokratski stranki te novele zakona ne bomo podprli.
Hvala lepa. Igor Peček bo predstavil stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! S podatki, vpisanimi v matičnem registru, se srečujemo na vsakem koraku, ne da bi se tega pravzaprav tudi zavedali. Civilne matične knjige, ki so jih zasnovali v začetku 19. stoletja in iz katerih se je kasneje razvil matični register, kot ga poznamo danes, so pomembna pridobitev tudi za današnjo moderno civilno družbo. Matični register je tako ena od najpomembnejših uradnih evidenc, ki nam daje jasno sliko o gibanju rojstev in smrti, njihovem naraščanju in padanju ter sklepanju zakonskih zvez oziroma istospolnih partnerskih skupnosti ter tudi drugih dejstev, ki zadevajo osebna stanja posameznikov. Njihov pomen se kaže predvsem v načelu zaupanja v javne evidence, na podlagi katerega uporabniki, največkrat na področju javne in državne samouprave, uporabljajo podatke iz njih kot dokazila za ugotavljanje osebnega stanja posameznika. Cilj predlagane novele Zakona o matičnem registru je zagotovitev in ohranitev točnosti ter ažurnosti matičnega registra z vsebinsko razširitvijo ter odprava pomanjkljivosti, ki so se pokazale v praksi, in uskladitev z zakonodajo, ki je vsebinsko povezana s predmetnim zakonom. Poleg tega gre tudi za zagotovitev nove pravne podlage za razširjen vpis tistih sprememb osebnega stanja državljanov, ki so nastale v tujini. Ta vpis ni več zgolj omejen na evidentiranje rojstev, sklenitev zakonskih ali partnerskih zvez ter smrti, temveč se natančno specificira kraj tako imenovanega nastanka matičnega dejstva v samem zakonu; in ne zgolj samo v zakonskem aktu. V praksi se je namreč izkazalo, da je manjkajoči podatek o kraju spremembe matičnega dejstva onemogočil ali pa po nepotrebnem zavlekel postopek potrditve nastanka omenjenega dejstva. Predlog predvideva tudi strožje vodenje evidence o rojstvu otrok izven zdravstvenih ustanov, s čimer novela sledi cilju preprečevanj trgovine z belim blagom, ki jo Resolucija o nacionalnem programu preprečevanja in zatiranja kriminalitete za obdobje 2019–2023 prepoznava kot eno od sodobnih oblik kriminalitet na mednarodnem nivoju. Z novo ureditvijo sledimo tudi 35. členu Konvencije o otrokovih pravicah, ki državam pogodbenicam nalaga, da z ustreznimi državnimi bilateralnimi in multilateralnimi ukrepi preprečujejo ugrabitve, prodajo ali trgovanje z otroki v kakršnekoli namene ali v kakršnikoli obliki. Predlog zakona med drugim predvideva tudi odpravo ali poenostavitev določenih birokratskih postopkov ter povezovanje z evidencami drugih pristojnih oseb ali uradov, pri čemer v Poslanski skupini LMŠ kot zelo dobrodošlo spremembo ocenjujemo tudi povezovanje matičnega registra z evidencami drugih organov ali ustanov, na primer z evidencami centrov za socialno delo. Morda se ne zavedamo raznovrstnosti in pomembnosti posledic, ki izhajajo iz vodenja evidenc osebnih razvidov. In ravno iz tega razloga v Poslanski skupini Liste Marjana Šarca menimo, da so spremembe, ki jih prinaša novela, pomembne in dobrodošle, saj bomo z njimi še lažje zasledovali vsa štiri načela, ki opredeljujejo evidenco, kot je matični register. To so načelo oficialnosti, enotnosti in javnosti ter najpomembnejše načelo verodostojnosti. Novelo zakona bomo seveda podprli. Hvala.
Hvala lepa. Predrag Baković bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala še enkrat za besedo. Osebni in drugi podatki o posameznikih, ki na območju Republike Slovenije živijo, torej o državljanih Republike Slovenije in tujcih, so zbrani v različnih registrih in evidencah. Na podlagi teh podatkov posamezniki uveljavljajo svoje pravice in tudi dolžnosti. S tega vidika je usklajenost določb med različnimi zakoni ter točnost in ažurnost podatkov zelo pomembna. Pomembno je tudi, da se podatki v matičnem registru osvežujejo po uradni dolžnosti. Matični register je seveda za posameznika pomembna elektronsko vodena baza podatkov. V registru so vpisani podatki stanj, ki so se zgodili na območju Republike Slovenije, kot so rojstvo, smrt, sklenjena zakonska, partnerska zveza. Poleg teh podatkov, ki se vpisujejo za državljane in tudi za tujce, matični register vsebuje tudi druge spremembe osebnih stanj državljanov, in sicer se ta stanja nanašajo na spremembo osebnega imena, posvojitve, priznanja očetovstva, razveze, odvzema poslovne sposobnosti, skrbništva in drugo. S predlagano novelo Zakona o matičnem registru, katero bomo poslanke in poslanci Socialnih demokratov podprli, sledimo prav temu. S spremembo in dopolnitvijo Zakona o matičnem registru se zakon usklajuje z veljavno zakonodajo na področju partnerske zveze, starševske skrbi in skrbništva; odpravljajo pa se tudi v praksi ugotovljene pomanjkljivosti. Kot navaja predlagatelj, je bilo iskanje zakonitih dedičev v sestavi smrtovnice dolgotrajno. Veljavni zakon namreč določa pravno podlago za povezavo le med otroci in starši, z novelo pa se vzpostavlja pravna podlaga za povezavo tudi v obratni smeri, kar omogoča, da so pri vpisu staršev vidni tudi njihovi potomci. Ustrezneje se ureja upravičenost do vpogleda v podatke v matičnem registru, ki se omejuje na posameznika oziroma pooblaščeno osebo; upravičenost do pridobitve izpiska o umrli osebi, ki se omejuje na ožje družinske člane, medtem ko se upravičenost do pridobitve podatkov na podlagi izkazanega pravnega interesa omejuje le na potrdila iz matičnega registra. Prav tako se spreminjajo pogoji, pod katerimi je mogoče posredovati podatke o umrli osebi, s tem ko predhodno neživljenjsko ureditev obveznih soglasij ožjih družinskih članov nadomešča z možnostjo vnaprejšnjega evidentiranja izrecnega nasprotovanja oziroma prepovedi, ki jo lahko podajo zakoniti dediči prvega in drugega dednega reda. Na tem mestu bi izpostavil še ureditev izdaje potrdil o rojstvu, če je otrok rojen zunaj zdravstvenega zavoda v Sloveniji ali če je bil rojen v tujini, in možnost dokazovanja starševstva v primeru dvoma, kar preprečuje trgovino z belim blagom. Na pomanjkljivost predlaganih rešitev je v svojem mnenju opozorila Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora. Neustreznost posameznih členov je ponazorila tudi z navedbo odločb Evropskega sodišča za človekove pravice in Ustavnega sodišča. Menimo, da so s sprejetimi amandmaji na odboru odpravili pomisleke Zakonodajno-pravne službe in ustrezno uredili sodno varstvo udeleženim v postopku ter odpravili druge pomanjkljivosti in s tem omogočili organom jasno izvajanje zakonodaje, posameznikom pa seveda čim manj birokratskih zapletov pri uveljavljanju pravic in tudi dolžnosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Jani Möderndorfer bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Dober dan! Z novelo Zakona o matičnem registru, kjer je bila tudi pri obravnavi na matičnem odboru kar zanimiva razprava, predlagatelj uvaja bistveno bolj sodoben način, bolj pregleden način ravnanja z matičnim registrom. Za Poslansko skupino SMC pa je pomembno, da je predlog, ki je bil umeščen v samo novelo zakona, tudi spremenjen – to pa je seveda dokazovanje materinstva oziroma starševstva otrok, ki so rojeni v tujini. Kar nekaj diskusije in debate je teklo na temo tako imenovanih rojstev nadomestne matere oziroma nadomestnega materinstva, ki v naši državi ni dovoljeno. Vendar kar nekaj zagovornikov tega striktnega ravnanja v smislu nadzora z največkrat izgovorom, da gre za trgovino z belim blagom, je želelo umestiti na način, da bi to dokazovali z DNK, kar pa je relativno sporno vsaj z dveh vidikov. Prvič, s tem delamo razliko med tujimi državljani in našimi državljani, kajti nadomestno materinstvo bi se hipotetično lahko zgodilo, čeprav je prepovedano, tudi v Sloveniji, pa tega v Sloveniji državljanom ne bi bilo treba dokazovati. In drugo, kar je še bolj pomembno, da s tem posegamo tudi v pravice otrok na način, saj v našem pravnem redu do danes tega nismo imeli predvidenega. Dam primer, upravni postopek ne more biti tisti postopek, ki bo dokazoval kazniva dejanja, vendar za to obstaja zakonska podlaga drugje. In če se dokaže oziroma gre za dvom ali sum, je dolžnost uradnih oseb, da to naznanijo in tudi izpeljejo ta postopek, ki ga predvideva naš zakon. S tem pa preprečimo poseganje v pravice otrok po 7. členu Konvencije o otrokovih pravicah, in temu primerno tudi tako tolmači ESČP s svojimi odločbami, da tudi v državah, kjer je nadomestno materinstvo prepovedano, se z rojstvom otroka ne sme poseči v pravice otrok, in to na način, da se mu preprečuje vpis v matični register, podelitev državljanstva, pravico vedeti o svojih starših in da starši skrbijo za tega otroka. Če bi se to hipotetično zgodilo, bi to pomenilo, da bi na podlagi odločitve javnega uslužbenca pri uradnem postopku takšnega otroka morali vrniti na center za socialno delo, kasneje v rejništvo, do posvojitve pa verjetno nikoli ne bi prišlo. Do pravih staršev pa verjetno tudi ne bi prišel, kajti ti starši so se mu že zdavnaj odpovedali. Veseli smo, da je do te spremembe prišlo, zato bomo v Poslanski skupini SMC ta predlog zakona podprli. Smo pa zadovoljni, da je na odboru bila preprečena možnost uveljavitve predloga Slovenske demokratske stranke, ki je predlagala, da se v matični register vpiše tudi tako imenovano narodnostno ali etnično skupino kot obvezno materijo, saj po 91. členu Ustave je pravica vsakega, da svobodno izraža narodnostno kot etnično pripadnost, goji to kulturo in, kar je bolj pomembno od tega, to počne prostovoljno. Preveč poznamo zgodovino, kaj se je v preteklosti dogajalo, ko so se državljani morali izpovedovati, kdo so, kaj so in zakaj so. Verjamemo v dobre namene, želje predlagatelja te stranke, vendar prav ta stranka ima v genetskem zapisu svoje stranke, da ne goji te iskrenosti, predvsem ko govorimo o tistem delu iz preteklosti, še dobro se spomnimo, kaj je bilo, ko smo določene ljudi označevali za opankarje, trenirkarje; in točno vemo, iz katerih krogov je to prihajalo. Mi bomo seveda ta zakon podprli. Smo zadovoljni, da smo še vedno del sodobnih družb.
Hvala lepa. Nekateri komentarji so šli malo predaleč. Genetski zapis in ostale stvari si ohranite za svojo poslansko skupino. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v torek, 29. oktobra 2019, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 24. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI IN DOPOLNITVI ZAKONA O EKSPLOZIVIH IN PIROTEHNIČNIH IZDELKIH, V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina petindvajsetih poslank in poslancev s prvopodpisanim Danijelom Krivcem. V zvezi s tem predlogom zakona, je skupina petindvajsetih poslank in poslancev s prvopodpisanim Danijelom Krivcem zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici predlagatelja Anji Bah Žibert. Izvolite.
Predsedujoči, ponovno hvala lepa. Kolegice in kolegi! Uvodno predstavitev o Predlogu zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o eksplozivih in pirotehničnih izdelkih začenjam z zgodbo, ki je za vedno spremenila življenje mladega fanta. V času novoletnih praznikov so v ljubljanski Klinični center pripeljali fanta, ki se je zaradi pirotehnike tako hudo poškodoval, da so mu morali amputirati obe roki, ki sta dobesedno izginili. Da tega dneva ne bi bilo, si želijo tudi zdravniki, ki so ga reševali. Pravijo, da fanta in njegovih poškodb ne bodo nikoli pozabili. Fant, ki je bil takrat star šele 14 let, pravi, da bi naredil vse, če bi lahko le enega mladega človeka odvrnil od uporabe pirotehničnih izdelkov in tragedije, ki se je zgodila njemu. To je le eden od 133 primerov poškodb, ki jih je obravnavala policija in so nastale kot posledica uporabe pirotehničnih izdelkov. Osnovni razlog za spremembe in dopolnitve omenjenega zakona je zagotavljanje večje varnosti predvsem v času novoletnih praznikov, ko je po zakonu možna prodaja in uporaba pirotehničnih izdelkov. Predlagatelji zakona smo prepričani, da je za zagotavljanje večje varnosti na področju prodaje in posledično uporabe pirotehničnih izdelkov treba uvesti tudi strožji nadzor pri sami prodaji, posebej pri mladoletnikih. Zato je eden od ukrepov, ki jih predlagamo, da policija v okviru svojih pristojnosti in inšpektorat v okviru inšpekcijskih nadzorov pri trgovcih s pirotehniko posebno pozornost namenijo 35. členu zakona, ki govori o omejitvah za prodajo in uporabo pirotehničnih izdelkov fizičnim osebam. V praksi se namreč prevečkrat dogaja, da prodaja le-teh ne poteka skladno z zakonom in se izdelki prodajajo tudi mlajšim od 14 oziroma 16 let brez nadzorstva staršev. Posebej v luči škodljivih posledic, ki jih imajo pirotehnična sredstva na okolje, ljudi in živali, predlagamo tudi omejitev roka glede prodaje in uporabe pirotehničnih in ognjemetnih izdelkov, katerih glavni učinek je pok, in sicer tako, da bi bila prodaja izdelkov t. i. kategorije F1 fizičnim osebam dovoljena med 27. decembrom in 31. decembrom. Danes je te izdelke mogoče kupovati že od 19. decembra dalje. V predlogu zakona pa prav tako omejujemo uporabo teh izdelkov, in sicer od 16. ure 31. decembra do 3. ure zjutraj 1. januarja. Naj spomnim, da je danes uporaba pirotehničnih izdelkov dovoljena že od 26. decembra in vse do 2. januarja. Ob tem nas je vodilo tudi zavedanje, da meritve kakovosti zraka kažejo, da koncentracija škodljivih delcev v ozračju vsako leto v tem prazničnem času naraste in običajno tudi preseže dovoljeno dnevno onesnaženost. Spoštovani, v Sloveniji vsako leto poteka preventivna akcija pod okriljem Ministrstva za notranje zadeve, pod sloganom Bodi zvezda, ne meči petard. Zato mi ne zamerite, da vas bom ob zaključku te predstavitve sprememb zakona, ki prinaša rešitve, ki bi omogočile, da bi prazniki minili prijetno in čim bolj varno, predvsem pa brez nepotrebnih poškodb s pirotehničnimi sredstvi, pozovem z malo spremenjenim, a zato nič manj pomembnim prej omenjenim sloganom: Poslanci, bodimo zvezde in izboljšajmo zakonodajo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za uvodno predstavitev mnenja dajem predstavnici Vlade mag. Meliti Šinkovec, državni sekretarki na Ministrstvu za notranje zadeve. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Zakon o eksplozivih in pirotehničnih izdelkih od zadnje spremembe že nekaj let obravnava petarde kot najbolj nevarne pirotehnične izdelke za človeka in živali in jih je zato v celoti prepovedal. Torej uporaba, prodaja in posedovanje petard je v Sloveniji prepovedana. Po sedanjih podatkih ocenjujemo, da veljavni zakon tematiko uspešno naslavlja, saj v zadnjih desetih letih beležimo bistveno manj nesreč kot v preteklosti, na splošno pa je upadla tudi uporaba pirotehničnih izdelkov. Glede predlaganih sprememb zakona, ki naslavljajo kategorijo pokajočih pirotehničnih izdelkov F1, to so pokajoče vžigalice, pasje bombice in podobno, ki so za človeka najmanj nevarni, ugotavljamo, da zakon že prostorsko in časovno omejuje prodajo in uporabo teh izdelkov. Zakon pa, kot rečeno, prepoveduje uporabo, prodajo in posest ognjemetnih izdelkov kategorije F2 in F3, katerih glavni učinek je pok. To so petarde, svetlobne petarde, dvojne petarde in so tudi najbolj moteče za javnost. Po naši oceni predlagana sprememba bistveno ne bo pripomogla k povečanju varnosti pri uporabi pirotehničnih izdelkov oziroma ne bodo doseženi želeni rezultati, saj iz analiz policije izhaja, da je najbolj moteča in nevarna za ljudi in živali uporaba pokajočih pirotehničnih izdelkov kategorije F2 in F3, torej petard ter doma izdelanih oziroma predelanih pirotehničnih izdelkov, ki so pa že sedaj po veljavni zakonodaji prepovedani, njihova nepravilna uporaba pa je v večini primerov tudi vzrok za težke telesne poškodbe. Menimo, da je bistveno osveščanje ljudi in izvajanje preventivnih ukrepov, ki jih že vrsto let izvaja policija. Policija o uporabi pirotehnike in posledicah osvešča prek medijev in zdravstvenih ustanov in še posebej naslavlja mladostnike v šolah. Tudi razprava o peticiji o prepovedi uporabe pirotehničnih izdelkov je s široko razpravo dosegla svoj namen osveščanja. Pomembno je zavedanje ljudi o posledicah uporabe pirotehničnih izdelkov, hkrati z nadzorom nad uporabo in prodajo. Le tako bomo dosegli dolgoročne rezultate pri zmanjšanju zlorabe pirotehničnih izdelkov. Kot Ministrstvo za notranje zadeve si želimo in si bomo prizadevali, da bomo tudi z Ministrstvom za izobraževanje, znanost in šport in Ministrstvom za okolje in prostor s skupnimi akcijami storili še več. Glede črtanja drugega odstavka 35. člena menimo, da je razprava o starostni omejitvi za uporabo pirotehničnih izdelkov sicer smiselna, vendar pa bi to lahko v praksi pomenilo, da bi mlajše osebe te izdelke dobile od drugih oseb, ki jim je prodaja dovoljena in bi jih uporabljale brez nadzora staršev ali skrbnikov. To pa pomeni opustitev bistvenega varovalnega elementa in namena veljavnega zakona. Poleg tega naj izpostavim, da policija poškodb s temi izdelki ni zaznala. Kar se tiče skrajšanja roka za prodajo in uporabo pokajočih ognjemetnih izdelkov kategorije F1, že sedaj veljavni zakon strožje ureja prodajo in uporabo teh izdelkov, kot to dovoljuje evropska direktiva. Skrajšanje roka za prodajo in uporabo teh najmanj motečih izdelkov ne bo pripomoglo k zmanjšanju prednovoletnega pokanja, saj le-tega že 10 leto zapored povzročajo pri nas prepovedane petarde različnih vrst, ki so kupljene v tujini. Treba je poudariti, da policija in inšpektorat že sedaj posebno pozornost namenjata nadzoru nad prodajo pirotehničnih izdelkov in že sedaj pripravljata letna poročila in druge analize, ki so objavljene tudi na spletnih straneh Ministrstva za notranje zadeve. Zakonodaja torej že omejuje prodajo in uporabo pirotehničnih izdelkov tako po starosti kot tudi po produktih, bistvena je tudi zahteva, da morajo biti vsi pirotehnični izdelki označeni z oznako CE, prav tako so sankcionirane tiste pojave, ki predstavljajo nevarnost za nastanek poškodb pri osebah, ki uporabljajo tako dovoljene kot prepovedane pirotehnične izdelke. V celoti pa se prednovoletnemu pokanju zaradi odprtosti meja in skupnega notranjega trga ne bo mogoče izogniti, saj imajo sosednje države dovoljeno prodajo in uporabo pirotehničnih izdelkov celo z močnejšimi polnitvami kot pri nas. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanke skupine Stranke Alenke Bratušek bo predstavil Marko Bandelli. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci! Ljudje se čedalje bolj zavedamo negativnih učinkov pirotehnike, kar kažejo številna dejstva. Trgovci, denimo, ugotavljajo, da z leti vidno upada povpraševanje po pirotehničnih izdelkih. Letos so se pri enem večjih trgovcev pri nas odločili, da v svoji ponudbi pirotehničnih izdelkov ne bodo več imeli, in to v naši poslanski skupini ocenjujemo kot pohvalno. Večina slovenskih občin je že opustila prakso organiziranja ognjemetov, pa najsibo to za novo leto ali v okviru različnih prireditev. Nazadnje so imele ognjemet za novo leto le še tri slovenske občine. Kar nekaj občin se je začelo posluževati alternativnih možnosti, kot so to laserske predstavitve in predstave. Na vedno večji odpor javnosti do pirotehnike kaže tudi peticija za prepoved vse pirotehnike, ki se je pojavila decembra lani. Trenutno jo je podpisalo več kot 45 tisoč ljudi, kar jasno ponazarja usmeritev javnosti o tej tematiki. Vsako leto smo v času novoletnih praznikov deležni poročanj o številnih poškodbah zaradi nepravilne uporabe pirotehnike, še posebej otrok in mladoletnikov. Posledice teh poškodb pa so nemalokrat zastrašujoče, saj si lahko nekdo že v rosnih letih dobesedno uniči življenje. A ob tem je treba poudariti, da je večina teh poškodb posledica nepravilne uporabe izdelkov, ki so zdaj že prepovedani. Da niti ne govorimo o preostalih negativnih vplivih, predvsem hrupu, ki ga povzročajo tovrstni izdelki; hrup je še posebej problematičen za občutljivejšo starejšo populacijo in živali. Pri slednjih ne ciljam samo na hišne ljubljenčke, temveč tudi na druge vrste, ob pokanju in bobnenju se živali ustrašijo in se vedejo zmedeno in nekontrolirano. Pirotehnika pa ne nazadnje negativno vpliva tudi na onesnaženost zraka in okolja, saj ti izdelki povečujejo koncentracijo prašnih delcev v ozračju, ob tem nastane nezanemarljiva količina odpadkov in lahko tudi materialna škoda. Pred dobrim mesecem je bila tozadevna problematika obravnavana tudi na seji Komisije za peticije, človekove pravice in enake možnosti. Tam smo se imeli poslanci priložnost seznaniti z vsebino peticije, negativne učinke pirotehnike pa nam je predstavilo kar nekaj strokovnjakov. V okviru razprave so slabe izkušnje delili tudi nekateri posamezniki. Po navedbah Ministrstva za notranje zadeve imamo v Sloveniji na tem področju eno najstrožjih zakonodaj glede na preostale članice Evropske unije, pa vendar še vedno prihaja do prevelikega števila nesreč in poškodb. To je posledica odprtih meja in skupnega notranjega trga Unije, saj imajo države v naši soseščini precej milejšo zakonodajo glede uporabe pirotehničnih izdelkov. Ob upoštevanju dejstva, da je nadzor nad uporabo teh izdelkov otežen, se jim bomo težko popolnoma izognili. Zato v naši poslanski skupini menimo, da je treba večji poudarek dati preventivnim ukrepom in osveščanju ljudi. Tako v Poslanski skupini SAB uporabi pirotehnike vseeno nasprotujemo, saj ne prinaša niti enega pozitivnega učinka. Se pa istočasno sprašujemo, ali bodo predlagane spremembe zares pripomogle k povečanju varnosti in preprečitvi drugih negativnih vplivov tovrstnih izdelkov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Desus bo predstavil Ivan Hršak. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovana državna sekretarka s sodelavko, spoštovane kolegice in kolegi! Novela Zakona o eksplozivih in pirotehničnih izdelkih, katere podpisnica je Poslanska skupina SDS, je plod peticije za popolno prepoved prodaje in uporabe pirotehničnih izdelkov, ki jo je podpisalo več kot 45 tisoč ljudi. Predlog zakona sicer ne uvaja popolne prepovedi teh izdelkov, določa pa strožje omejitve glede prodaje, uporabe in nadzora nad izdelki. Tako se predlaga skrajšanje časa prodaje s 13 na 5 dni pred novim letom, uporaba pa na enajst ur, od štirih popoldan na silvestrovo do tretje ure zjutraj prvega novoletnega dne. Predlagatelj določa tudi prepoved uporabe teh izdelkov osebam, mlajših od štirinajst let. Lahko trdim, da se vsakdo ustraši nepričakovanega hudega poka. Toliko bolj se prestrašijo ranljive skupine, kot so bolniki, starejši ljudje, otroci, da o prestrašenih živalih niti ne govorim. Ne samo mi, poslanci Poslanske skupine Desus, verjamem, da se vsi tukaj prisotni še kako dobro spominjamo časov, ko so pokale petarde dobesedno pod nogami ljudi, zbranimi za polnočnico, in koliko poškodb je sledilo tej objestnosti. Danes je nabava in uporaba pirotehnike veliko bolj omejena, kontrolirana in nadzirana, pa tudi kultura ljudi, tudi mladostnikov se je v tej smeri spremenila na bolje. Na zakonski ravni imamo to področje ustrezno urejeno, celo strožje, kot to od nas zahteva evropska direktiva. Žal pa se zaradi uporabe pirotehnike, predvsem tiste prepovedane, ravno petarde so ene najnevarnejših, vsako leto pripeti veliko nesreč. Res, da je le-teh vsako leto manj, se pa verjetno strinjate z mano, da je vsaka nesreča preveč, in te so, poudarjam, v večini primerov posledica uporabe prepovedane pirotehnike, to je petard. Predlagane rešitve danes obravnavanega zakona so tako rekoč več kot dobrodošle, vendar se po skrbni proučitvi začnejo odpirati druga vprašanja, kot so črni trg, spletni nakupi iz tujine, nekontrolirana uporaba nepreverjenih, izjemno nevarnih izdelkov pirotehnike. Ravno strožja omejitev nabave lahko vodi v razcvet črnega trga, kjer se pod ceno kupuje še bolj nevarne izdelke, ki pristanejo v rokah naših otrok. Zato v Poslanskih skupini Desus pozivamo k tehtnemu razmisleku, ali ne bi morebiti s sprejetjem takšnega zakona dosegli ravno nasprotni učinek. Na tem mestu izpostavljamo nujnost kontinuiranega ozaveščanja ljudi, na nujnost preventivnih ukrepov na tem področju. Ta predlog zakona sicer ne predvideva, podpisniki peticiji pa se zavzemajo za popolno prepoved uporabe eksplozivnih in pirotehničnih izdelkov, tudi raket in ognjemetov. Rojstnodnevnih tort ne bi več krasile fontane in ognjemeti za torte, temveč prijetne magične svečke. Mi s tem nimamo težav. Pričakujemo, da bo tudi ta vidik predmet današnje razprave. V Poslanski skupini Desus predlogu ne nasprotujemo, sprašujemo pa se, ali bi predlagane omejitve dejansko pripomogle k zmanjšanju števila kršitev že sedaj omejujoče zakonodaje in zmanjšanju števila poškodb, povzročenih z uporabo teh izdelkov. Verjamemo, da bo današnja razprava podala odgovore na vse izpostavljene dileme in vprašanja, ki bo podlaga za našo končno stališče. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Zmago Jelinčič Plemeniti. Izvolite.
Lep pozdrav sem skupaj! Zakon, direktno povedano, je bedast. Če vzamemo tekst zakona piše takole: »Prodaja ognjemetnih izdelkov kategorije F1, kateri glavni učinek je pok, je fizičnim osebam dovoljena od 27. decembra do 31. decembra, njihova uporaba pa le od 16. ure 31. decembra do 3. ure 1. januarja.« To se pravi, kupujemo lahko samo določen čas, uporabljamo pa lahko vsega skupaj 11 ur. Popolna bedarija! Nekonsistentno in nerazumljivo pravzaprav. Če pogledamo, kaj pa manjka tukaj notri. V Sloveniji je enakopravnost verskega prepričanja, ki pa tukaj v tem zakonu sploh ni upoštevano. Zakaj pa pravoslavci ne bi smeli praznovati svojega božiča 7. januarja in novega leta 13. januarja? Tudi oni imajo pravico, da pokajo takrat, kajti to je tudi v njihovi kulturni zavesti, da se poka. V Sloveniji smo to pokanje, ki naj bi preganjalo zle duhove, uporabljali že v zgodovini. Že v zapisih so uporabljani možnarji tam že v 18. stoletju in še prej. A sedaj bomo mi kar prepovedali?! Prepovedali so seveda že v času nekdanje SFRJ in so, ker se ni smelo streljati in pokati ob verskih praznikih, kar se je dogajalo do takrat, potem dovolili, da se je pokalo lahko samo za 1. maj. Počasi smo prišli k pameti, sedaj pa nam je spet zmanjkalo pameti in spet ene neumnosti klobasajo tukaj notri, kaj je potrebno. Je pa smešno to, kdo vse se plete zraven v ta zakon. Tukaj je celo Komisija za peticije, človekove pravice in enake možnosti pozvala Vlado. Lepo prosim, ali nima Komisija za peticije, človekove pravice ,in enake možnosti druge kompetence, ne pa, da se ukvarja s tem, ali bo kdo petarde metal ali jih ne bo metal, ali bo streljal kakšne rakete ali ne. Dajte, lepo vas prosim! Že tako ali tako se je ta državni zbor pokazal pri glasovanju o Zakonu o poslancih kot navadne riti! Samo Slovenska nacionalna stranka je bila konsistentna in se je držala besede, ki jo je dala, vsi ostali ste se usrali in ste glasovali proti. Prosim vas lepo, ali imamo kaj jajc tukaj notri ali imajo tudi moški jajčnike namesto jajc – kakor zgleda? Gremo še malo prej v razne debate. 2. člen tega zakona popolnoma brez smisla, kajti tukaj piše nekaj, kaj naj bi se in kako naj bi se. Mislim, da je treba drugače pristopiti k stvari. Konec koncev tudi poročilo, ki ga je Vlada dala, piše tukaj, koliko je bilo nesreč pri nepravilni uporabi pirotehničnih izdelkov. Nesreče so se dogajale z doma narejeno pirotehniko ali pa s prirejeno pirotehniko. Ko je nekdo vzel 10 piratk, tistih hujših petard, in jih je stresel v steklenico od kokakole, potem pa je vžgal; jasno, da mu je potrgalo roko. Jasna stvar. Če bi piratko samo prižgal in vrgel stran, bi počilo pa nič več. In sedaj iz tega mi delamo ne vem kaj. Potem pa, lepo prosim, prepovejte umetna gnojila, ki imajo nitrospojine, da ne bi kdo skupaj z nafto pa eksploziv delal iz tega. Prepovejte kmetom, da to uporabljajo. Pravzaprav, kakšna država smo mi? Kakšna država smo mi, da se gremo vse tukaj notri neke prepovedi? Celo Evropska unija, ki je v principu bedasta in nedodelana, je rekla, da je proti temu, da bi kar prepovedovali pirotehniko. Porkafiks, potem kaj sedaj? Dajmo uvesti, da na stranišču ne smemo plinov spuščati, ker se sliši naglas – ali kako? Tako nekako izgledajo nekateri slovenski zakoni in tako nekako izgleda tudi ta naša parlamentarna zadevščina tukaj. Hecno je vse skupaj, ker konec koncev tudi naši mediji temu sledijo. Mediji konec koncev pišejo o tistem, kar se sliši, kar nekaj izgleda, objavljajo fotografije odtrganih prstov, nihče pa ne napiše, da se je to zgodilo, ker je nekdo zlorabljal zadevo, ker je po internetu dobil recept, kako naj naredi kakšen močen eksploziv in ko je to poskušal, se mu je zgodila nesreča. To je tisto! Ker če nima pameti, potem se to zgodi. Konec koncev, ko sem bil mlad, sem tudi nekaj takega delal, pa mi je tudi enkrat v ksiht vrglo vse skupaj, tako da sem bil do tukaj gor brez las – no, še danes sem brez las –, ampak bil sem tudi brez obrvi in brez trepalnic nekaj časa. Ampak dobro, to se zgodi zaradi lastne neumnosti, ne pa zaradi tega, da bi nekdo imel doma tisti vulkanček, pa bi ga prižgal ob zabavi, pa ko bi malo počilo, malo bi konfeti letali okrog, pa začelo bi nekaj goreti tak ogenjček. Mislim! Raje uvedimo, da se bo vedelo, kdo pije in kdo plača, pa da bojo moški moški. Dajmo nazaj služenje vojaškega roka, da se bo vsaj vedelo, kaj to je orožje, ne pa sama posranija, vse nekaj mehkega. Fantov ni več, neki malinovci so, fantki na telefončku ali pa kaj takega, ali pa se s svojim prijateljčkom šlatata. Noben več ženske ne gleda, ženske hodijo okrog, gledajo v luft, pa prijateljice potem na pijačo vozijo. Ja, jebentiš, no! Taka država smo postali, kilava, brez vsebine, brez jajc, brez korajže. To se tudi tukaj vidi. Sem že prej povedal, kako nobene korajže se ni pokazalo tukaj, nobenega konsistentnega zastopanja svojih načel. Kar tako nekaj približno, se bomo pa prilagodili, joj, v časopisih je pisalo, zdaj pa ne smemo tega narediti. Ni pa pisalo v časopisih, če se malo vrnem na tisti zakon, ni pisalo v časopisih, da samo dve sejnini oziroma sejnine za dva nadzornika v Ljubljanski banki bi pokrila kompletnim poslancem tisti dodatek, ampak nadzornikov je šest. Nič! To je pa v redu, to je pa v redu. Pa to, da ima 50 javnih uslužbencev bistveno, bistveno, bistveno višjo plačo kot predsednik Vlade. O, to ni važno, po poslancih je treba tepsti! Seveda, če se pustite, če nimate korajže, da bi se postavili za svoje interese in za sebe! Generalna sekretarka je bila v Albaniji in vam je povedala, v Albaniji imajo Albanci 5-krat bolj urejeno vse skupaj, da ne govorim tudi od ostalih državah nekdanje Jugoslavije. Mi smo največja teleta, največji revčki. Ko sem se peljal z mednarodne konference v Kazahstanu, sem se jaz tlačil od zadaj v economy razredu, Bosanci so sedeli pa v prvem razredu. Ja, fino! Oni vejo, kaj je država, vejo, kaj je državnost, in se znajo postaviti in znajo zagovarjati svojo državo. Mi tega ne znamo. Potem pridejo tudi naši ministri tja, potem pa se zgodi to, da Pahor sedi v ekonomskem razredu, kakor da on je pa skromen. Ni skromen, butast je! Zaradi tega, ker vsak, ki vidi predsednika države sedeti tam zadaj pri sekretu, bo rekel, lepo vas prosim, kakšna država pa ste. Tako nas tudi gledajo in cenijo po Evropi in po svetu. Nobene cene nimamo, nič nimamo od tega. Gledajo nas kot brezzvezne priveske, tako kot bi kdo rekel, kakor slepič, za katerega noben ne ve, zakaj je v telesu. Je v telesu, ampak noben se o tem, razen ko pride do vnetja slepiča, do takrat pa noben nič ne ve o tem. Potem pa se zgodi, da mi skačemo do stropa, Juncker pa objame hrvaškega predsednika, ga uščipne dvakrat v rit in reče, boste dobili žegen, da greste v šengen. Ja, seveda, seveda! Kaj pa naši? Naši se pa skrivajo za ograjo, pa tako špegajo izza ograje: »A res, a res je to rekel? U, jebemti! Povejmo kaj.« Ja, to je naš način dela. Dokler ne bomo spucali vsega tega, ne bo nič, začeti je pa treba tukaj v parlamentu. In tudi, kaj je treba narediti! Treba je že vendar spremeniti ta bedasti volilni sistem, ker nikoli ne veš, kdo noter pride; in potem je tukaj med nami vsaj 30 ali pa še več procentov predstavnikov ljudstva, ki imajo inteligenčni kvocient malo čez dnevno temperaturo. No, mogoče nekateri še manj, se strinjam. Skratka [[…]]
Gospod Jelinčič, prosim, da razpravljate o besedilu, ki je na dnevnem redu.
Ja, podpredsednik, razpravljam o tem, kajti vse to se tiče Državnega zbora. Kajti, če bi Državni zbor bil konsistenten, ko bi imel drugačne ljudi tukaj notri, ne bi takih zakonov sploh vzel v obravnavo, sploh jih ne bi dobili na mizo. Zato pa pravim, skrajni čas, da se spremeni, da se črtajo volilni okraji in da ima politična stranka pravico na svojo listo postaviti na vrh najboljše kandidate; ne pa, da ne veš, kdo ti pride noter. Po navadi pride tisti, za katerega nikoli nisi pričakoval, da bo prišel, in potem od takega človeka ne moreš pričakovati, kajti nimamo pa pravice delati inteligenčnih raziskav, koliko kdo sploh ima kaj v glavi, ko pride v parlament. Mogoče bi bilo dobro tudi to narediti, da je v samem izhodišču, da ne more vsak kandidirati. Konec koncev nekatere druge države to imajo, pa furajo boljše kakor Slovenija. Naj se malo še vrnem k tistem nesrečam, ki jih je policija napisala, da je bilo 133 poškodb med leti 2009 in 2018. Če pogledamo, večina je bilo poškodovanih mladoletnikov, pa spet 5 mladoletnikov, 7 mladoletnikov, 9 mladoletnikov, 5 mladoletnikov, 10 mladoletnikov in tako naprej. V glavnem mladoletniki, ki se ukvarjajo s tem doma, ko hočejo narediti kaj hujšega. Mislim, da je bolj smiselno, da te otroke naučimo pravilno ravnati s pirotehniko, ne pa, da jim prepovedujemo, ker prepovedan sad je najboljši in najljubši. Naučimo jih. Uvedimo v šole neko predvojaško vzgojo, če lahko temu rečemo, kakorkoli že, in potem naj se služi vojaški rok. Slovenija je nastala na obrambi državljanov Republike Slovenije, ne na obrambi policajev pa teritorialcev. Ti so bili zraven, ampak večina ljudi, to je bila tista moč. Veliko teh ljudi je prineslo svoje orožje. Tudi jaz sem šel s svojim orožjem, pa sem imel kakšen še boljši kos kakor vojska. Ljudi izobrazimo, dajmo jim možnost, da se naučijo, pojasnimo jim delovanje in nevarnosti, ne pa prepovedati vsega. Ker prepovedovali bomo samo našim ljudem, in to tistim, ki spoštujejo zakone. Če mislite, da bodo pirotehnične izdelke močne jakosti, temu se reče po domače bombe, če jih teroristi ne bodo delali, se motite. In tistim en tak zakon ne bo nič škodoval. Mi ga ne bomo podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil Boris Doblekar. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Osnovni namen našega zakona je ureditev vprašanja zagotavljanja varnosti na področju prodaje in posledično uporabe pirotehničnih izdelkov. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke menimo, da bi bilo treba uvesti strožji nadzor pri sami prodaji, posebej pri mladoletnih osebah. V predlogu zakona predlagamo omejitev roka glede prodaje in uporabe pirotehničnih in ognjemetnih izdelkov, katerih glavni učinek je pok, in sicer tako, da je prodaja ognjemetnih izdelkov kategorije F1, katerih glavni učinek je pok, fizičnim osebam dovoljena med 27. decembrom in 31. decembrom, njihova uporaba pa med 16. uro 31. decembra do 3. ure zjutraj na dan 1. januarja. S črtanjem drugega odstavka 35. člena predlagamo črtanje izjeme uporabe ognjemetnih izdelkov kategorije F1 in F2 tudi fizičnim osebam, mlajšim od 14 oziroma 16 let, če so pod nadzorstvom staršev. Menimo, da fizične osebe, mlajše od 14 in 16 let, zaradi varnosti ne smejo uporabljati pirotehničnih izdelkov. Po mnenju predlagateljev je zaradi zagotavljanja varnosti, zdravja in življenja ljudi potrebna omejitev uporabe pirotehničnih izdelkov. Po našem mnenju je bistveno predvsem ozaveščanje glede škodljivih posledic uporabe pirotehničnih izdelkov za ljudi, živali in okolje. Prav tako v luči preventivnega delovanja in obveščanja javnosti predlagamo ureditev vprašanja samega nadzora pri prodaji. Predlagamo, da Inšpektorat Republike Slovenije za notranje zadeve, ki po Zakonu o eksplozivnih in pirotehničnih izdelkih izvaja inšpekcijske nadzore pri trgovcih s pirotehniko zaradi neustreznih prodajnih mest in nedovoljene prodaje ognjemetnih izdelkov, posebno pozornost pri svojem delu nameni, ali se prodaja izvaja skladno s 35. členom zakona. Ta določa, komu je dovoljeno prodajati pirotehnične oziroma ognjemetne izdelke. V praksi se dogaja, da prodaja le-teh ne poteka skladno z zakonom in se prodaja tudi mlajšim od 14 oziroma 16 let brez nadzorstva staršev. Zaradi zagotavljanja varnosti je potrebno posebno pozornost posvetiti preventivnemu delovanju in obveščanju javnosti, in sicer v izogib nesrečam, ki se dogajajo pri uporabi teh izdelkov. Zastavlja se vprašanje glede omejitve prodaje ognjemetnih izdelkov vseh kategorij osebam, ki so mlajše od 18 let. Zato je po našem mnenju primerna rešitev, ki sledi zagotavljanju varnosti, in sicer predvsem v času novoletnih praznikov, ko je po veljavnem zakonu možna prodaja in uporaba. Posledično bi veljalo razmisliti o tem, da bi uvedli prepoved uporabe vseh pirotehničnih izdelkov brez izjem, posebej v luči škodljivih posledic, ki jih imajo pirotehnična sredstva na ljudi, živali in okolje. Komisija za peticije in človekove pravice in enake možnosti, ki jo vodi poslanka Eva Irgl, je v letošnjem letu že opravila obravnavo na eni od sej v zvezi s to tematiko. Tam je bilo moč videti strinjanje med vsemi deležniki, da je na področju porabe pirotehničnih izdelkov nekaj treba narediti. Žal imamo v Slovenski demokratski stranki slabe izkušnje z zavezami Vlade Republike Slovenije, da bo nekaj uredila, zato smo spremembo zakona predlagali sami. Niso problem samo tako imenovane petarde, ki povzročijo pok, temveč tudi tako imenovane rakete in baterije, ki poleg svetlobnega učinka proizvedejo tudi močan pok. Ta je moteč za ljudi, predvsem starejše, da ne omenjam dobesedno mučenja živali, ki so primorane od 26. decembra do 2. januarja poslušati to pokanje, kar jih po nepotrebnem zelo vznemirja. Zato predlagamo, da naredimo korak naprej pri zaščiti naših državljanov in tudi živali pred nepotrebnim vznemirjanjem v času božično-novoletnih praznikov in omejimo uporabo pirotehnike na najnižjo mogočo raven. Predlog zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o eksplozivnih in pirotehničnih izdelkih bomo v upanju izboljšanja kvalitete življenja ljudi in živali v času novoletnih praznikov v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca bo predstavil Aljaž Kovačič. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Najprej bi postavil vprašanje – zakaj ljudje uporabljajo pirotehnična sredstva? Je to preprosto zaradi užitka, je to zaradi zabave oziroma svetlobnega efekta, ki ga taka sredstva proizvedejo, ali je to preprosto zgolj neka ekstaza, ki jo človek doživi ob poku oziroma eksploziji? Na ta vprašanja si mora vsak odgovoriti sam in tudi sami odgovori bi bil najverjetneje zelo različni. Naj poudarim, da je že po sedaj veljavni zakonodaji fizičnim osebam v celoti prepovedana prodaja, posest in uporaba najbolj motečih ognjemetnih izdelkov za ljudi in živali, in sicer gre za izdelke kategorije F2 in F3, kateri glavni učinek je pok. To so na primer različne petarde. Prav tako je že sedaj prepovedana preprodaja ter lastna predelava pirotehničnih izdelkov ali zmesi, kar je tudi eden od pogostih razlogov za nesreče in poškodbe. Vse našteto je po veljavni zakonodaji že 10 let prepovedano, pa se kljub vsem ukrepom in negativnim posledicam to še vedno dogaja. V Poslanski skupini Lista Marjana Šarca menimo, da je zadnja novela zakona primerno uredila omenjeno problematiko, saj iz statistik izhaja, da se število poškodb v zadnjih 10 letih zmanjšuje. V obdobju 2009–2018 je bilo v urgentnih ambulantah zabeleženih skupno 27 obravnav zaradi poškodb pri uporabi pirotehničnih izdelkov, od tega v zadnjih 3 letih po en primer letno. Ne glede na to, da zakon dovolj natančno ureja to področje, pa smo vseeno mnenja, da je utemeljen razmislek o tem, da bi za pirotehnične izdelke, ne glede na kategorijo, bilo morda ustrezno prepovedati prodajo, uporabo in posest vsem osebam, mlajšim od 18 let. Iz primerjalne analize izhaja, da popolne prepovedi prodaje in uporabe pirotehničnih izdelkov nima nobena država članica EU, zato popolna prepoved uporabe pirotehničnih sredstev verjetno ni niti smiselna, saj bi se s samo prepovedjo povečala dostopnost teh izdelkov iz drugih držav. Glavnino pirotehničnih izdelkov, ki jih zaseže policija, predstavljajo namreč predvsem petarde, ki so pri nas, kot rečeno, že 10 let prepovedane. Na slednje nedvoumno torej vpliva tudi okoliščina, da je prodaja in uporaba ognjemetnih izdelkov kategorije F2 in F3 v sosednjih državah dovoljena. Vemo tudi, kaj se je v preteklosti dogajalo s kakršnokoli prohibicijo. Slednja je skoraj vedno povzročila nasprotni učinek. Ne glede na vse pa smo v Poslanski skupini Lista Marjana Šarca prepričani, da mora slovenska družba tudi na tem področju dozoreti, kajti sama zakonska prepoved še ne pomeni absolutne varnosti in neuporabe teh izdelkov. Samo upoštevanje zakonodaje je tako širše pogojeno in na nek način odsev oziroma ogledalo družbe, zato smo prepričani, da je še naprej treba vztrajati pri preventivnih aktivnostih in nadzoru. Zato upam, da bo tudi današnja razprava pripomogla k večjemu ozaveščanju na tem področju.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavila mag. Meira Hot. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Ob stališču novele zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o eksplozivih in pirotehničnih izdelkih me hkrati preveva več čustev: veselje, pa tudi žalost in skrb. Dovolite, da pojasnim. Veselje v znak tega, da je razprava o pirotehničnih sredstvih po dolgem času potrkala na vrata te dvorane. Brez lažne samohvale mislim, da nas je za to zaslužno kar nekaj poslank in poslancev različnih poslanskih skupin, tako iz koalicije kakor tudi iz opozicije, ki smo prepoznali, da pri tej temi ne gre za všečnost ali morda neko politično računico, še manj pa za delitev na leve in desne. Gre za veliko bolj resne stvari. Ravno zaradi tega me skrbi, da bo ta spoštovani zbor morda prehitro zadovoljen z delnimi spremembami na področju omejevanja pirotehničnih sredstev. Te imajo lahko nek všečen prizvok, a v dejanskem naslavljanju problema zelo omejene in zgolj delne učinke, brez doseganja ciljev, za katere sem prepričana, da si jih želimo doseči vsi. Ker močno upam, da smo poenoteni vsaj v tem, da so časi, ko smo pirotehniko naslavljali le kot morda malce motečo prednovoletno zadevo, ko nas občasno zabolijo ušesa in se naši hišni ljubljenčki od strahu zavlečejo v kakšen kot, že mimo. Ko vidimo grozljive fotografije mladoletnih otrok z brutalnimi ranami in poškodbami, amputiranimi udi, trajnostno invalidnostjo, ko slišimo pretresljiva pričevanja staršev, ki so zaradi trenutka otroške razposajenosti izgubili zdravega otroka in dobili invalida, ko slišimo izpovedi ljudi, oglušelih, travmatiziranih, poškodovanih, pa vse to zaradi rabe pirotehničnih izdelkov. Ob vsem tem se še kako zavemo, da ne govorimo več zgolj o nekajdnevnem nebodigatreba, temveč o izjemno pereči družbeni temi. Ne delam si utvar, sploh glede na slišana stališča, in tudi ne pričakujem, da se bomo kdaj vsi poenoteno strinjali, za koliko časa in pod kakšnimi pogoji se naj dovoli oziroma prepove raba pirotehničnih sredstev. Vseeno mislim, da nam je eno skupno prav vsem oziroma vsaj večini nas tukaj, da niti minuta ali nekaj teh navdušenja ne more in ne sme odtehtati tveganja ene same poškodbe, povečini, naših otrok, zdravja naših ljudi, predvsem ranljivih skupin. Mislim, da tudi ni treba posebej poudarjati, kako se prednovoletni čas, veselje, radosti, za lastnike živali in za živali same spremeni v travmatično obdobje, ko se kužki tresejo in ječijo od strahu in le nemočni lahko opazujemo, kdaj bo pokanje in prasketanje mimo. Nekateri so kljub vsemu naštetemu še vedno nejeverni Tomaži, češ, nesreče se vedno dogajajo, živalim nič ne bo in nikjer ni dokazov dejansko škodljivih učinkih rabe pirotehnike. Še več, ni malo takšnih, ki zgolj zamahnejo z roko in pravijo, so res mnogo bolj resni problemi, kot je nekaj pokov med novim letom. Spoštovani! Lahko si še naprej zatiskamo oči, zamahnemo z roko, naredimo nekaj kozmetičnih popravkov, zadovoljimo svojo lastno vest, medtem pa bodo kriki groze po urgencah vse Slovenije še naprej odmevali, ko bodo tam zaradi rabe pirotehničnih sredstev obravnavami nočno poškodovani otroci. Resnično upam, da letos temu ne bo tako. A prav tako se ne moremo več sprenevedati, da nimamo strokovnih dokazov o izjemni škodljivosti rabe pirotehničnih sredstev z več vidikov, to je zdravja ljudi in predvsem okoljskega onesnaženja, ki ga povzroča. Pristojne državne institucije vedno glasneje opozarjajo prav na vse negativne vplive za zdravje ljudi. Ker se za izdelavo teh sredstev uporabljajo izjemno škodljive kemikalije, ob eksplozijah pa v zrak sprošča milijone in milijone nanodelcev, ki z vdihavanjem prodirajo v pljuča ljudi, od tam naprej pa v različne celice in tkiva, kar povzroča različna vnetja in poškodbe. Ni odveč poudariti, da ti škodljivi vplivi predstavljajo prav posebno tveganje na zdravje otrok, nosečnic, starostnikov, sladkornih bolnikov in ljudi z boleznimi dihal ter srca in ožilja. Po javno dostopnih podatkih Agencije Republike Slovenije za okolje je razvidno, da koncentracije trdnih delcev v ozračju vsako leto na prehodu v novo leto presegajo dovoljene dnevne meje onesnaženosti, pri čemer so merilniki agencije postavljeni izven ožjih središč mest, torej tam, kjer so dejansko koncentracije najvišje. Agencija je tako v letu 2017 vsem občinam poslala poziv, naj se zaradi zdravja prebivalcev in zmanjšanja onesnaženja odpovedo organiziranim ognjemetom. Nekaj občin je sicer temu pozivu sledilo, žal velika večina pa ne, pa si ne mislim, da zato ker se požvižgajo na zdravje ljudi in vse ostalo, kar pirotehnika prinaša. Prav tako menim, da ob tem ne gre za neko ignoranco ali pa zlonamernost, gre za veliko več. Gre za neke dogme in prepričanja, češ, ni novega leta brez ognjemeta, morda tudi za premalo napora o osveščanju glede posledic. Tako se kaj hitro vedno znova zavrtimo v začaranem krogu, ko sicer bi bilo treba nekaj narediti, a hkrati s tem biti prizanesljiv do ljudi, ki jim pirotehnika prinaša neko zadovoljstvo. Ne nazadnje uporaba pirotehnike povzroča tudi veliko materialne škode. Fizične osebe pri uporabi pirotehničnih izdelkov praviloma ne upoštevajo nobenih varnostnih ukrepov, s katerimi bi lahko preprečili ne le poškodbe ljudi, ampak tudi njihovega premoženja. Nemalokrat zaradi neupoštevanja varnostnih ukrepov pri neustreznem prostoru ob prižiganju ognjemeta nastane materialna škoda. Če malo poguglamo, lahko hitro najdemo, da so rakete zanetile kakšen požar ali kako drugače poškodovale premoženje. V primeru uporabe in preprodaje pirotehnike po našem mnenju manjši kompromisi, kot je časovna omejitev prodaje s trinajstih dni na pet dni ter uporaba ob šestnajste ure do tretje ure zjutraj, enostavno ne bodo dovolj. Tukaj gre za vprašanje odnosa družbe do tega vprašanja: Ali smo dovolj zreli za popolno prepoved? Ali smo sposobni razumeti, da nekaj sekund zabave lahko nekoga zaznamuje za celo življenje? Zgolj dodatna časovna omejitev ne bo prinesla prave spremembe. Žal je po našem mnenju pri tej zadevi tako, da kompromisarstvo pomeni zgolj pometanje pravega problema pod preprogo, ali – če želite – odlašanje. Čeprav verjamem predlagatelju, da želi najboljše, iskreno menim, da zgolj omejitvi, tako starostna za rabo določenih pirotehničnih izdelkov kot časovna, enostavno ne bosta zadeli bistvo problema, temveč ga morda samo malce ublažili oziroma odložili. Ocena Socialnih demokratov je namreč, da časovna zamejitev prodaje pirotehničnih izdelkov fizičnim osebam na pet dni, uporabo le-teh pa na nek ur, pomeni zgolj potuho tistim, ki prepovedano pirotehniko uporabljajo zaradi nevednosti, kaj to pomeni za ljudi in okolje oziroma zaradi objestnosti. Nadalje se sprašujemo, kdo bo na domačem dvorišču preverjal, ali so starši oziroma skrbnike otrokom, mlajšim od 14 oziroma 16 let, prepovedali oziroma onemogočili uporabo pirotehnike, ki so jo kupile polnoletne fizične osebe. Nadalje menimo, da bi bilo nujno preveriti tudi, koliko pirotehnike se uporabi čez celotno leto, za kakšne priložnosti, kakor tudi, ali je tovrstna poraba javnega oziroma zasebnega denarja sploh smotrna? Preveriti, koliko pirotehnike, ki je pri nas sicer prepovedana, se proda na spletu preko tujine, kjer ni nobenih omejitev in nobenega nadzora, preveriti, koliko pirotehnike se proda na črnem trgu. Vseh teh vprašanj predlagana novela žal ne naslavlja, saj je omejena zgolj na čas okoli božično-novoletnih praznikov in na dodatno časovno omejitev prodaje in uporabe pirotehnike. Ob vseh posledicah in, kot sem že poudarila, ob najmanjšem možnem tveganju za zdravje naših otrok, nosečnic, pravzaprav vseh, bi morali po našem trdnem prepričanju, ki, verjemite, je nastalo predvsem iz preveč slišanih tragičnih zgodb, rabo, prodajo, preprodajo in uporabo pirotehničnih izdelkov prepovedati in pika! In to ne glede na direktive Evropske unije, ki po mojem trdnem prepričanju v naslavljanju uporabe in prodaje pirotehnik v državah članicah dejansko ne zaščitijo ljudi, živali in okolja, temveč zgolj in predvsem notranji trg Evropske unije. In še enkrat, tu ne gre za politikantstvo ali populizem, prej nasprotno, saj verjetno bi velika večina raje slišala: nekaj le storimo, pa bodimo malo razumevajoči. Gre za to, da kot zakonodajna veja oblasti naredimo to, kar je v naši moči, da ne bomo spet priča tragičnim zgodbam. Zavedam pa se, da to ne bo dovolj; da prepoved ne pomeni dejanske prepreke, ampak bi pomenila nov moment, da se spodbudi k razmisleku, da gremo naprej kot družba. Ali je vredna? Ali je smiselna? Zato naj danes moje stališče ne izpade zgolj kot neko nasprotovanje pozitivni nameri predlagatelja, ker si resnično želim, da s skupnimi močmi, z argumentirano debato naredimo tisto, kar bi bilo v tem primeru najbolje – torej, popolna prepoved rabe, prodaje in preprodaje pirotehničnih izdelkov. S tem namenom bomo v Poslanski skupini Socialnih demokratov predlog zakona v prvi obravnavi podprli, pri čemer bomo v nadaljnjem postopku predlagali tudi amandma za popolno prepoved. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavil Jani Möderndorfer. Izvolite.
Priznam, da sem danes že slišal kar nekaj absurdnih zadev v tej dvorani, zato mi dovolite, da spregovorim tudi še o kakšni tretji plati, ki obstaja. Upam na kakšen razum, pa predvsem na zakonitost, če na njo prisegamo v tej hiši – v tej hiši, ne zunaj, v tej hiši! Vsem ostalim ni toliko zamerjeno, kajne? Predlagati nekaj, kar smo podprli in sprejeli v Evropski uniji kot celoti, kot direktivo, je v bistvu zanikanje samega sebe ali pa nerazumevanje samega sebe. Predlog zakona, ki je danes pred nami – seveda, ne bom razlagal, kaj vse predlagajo spremembe, ker smo to danes že najmanj štirikrat slišali –, je na svoj način v bistvu vložen predvsem zato, ker vedo, da ne bo sprejet. Ker ne more biti sprejet; ne more biti sprejet zaradi tega, ker bi kršil evropski pravni red. Drugič, zaradi tega ker ni res, da se v tej hiši ni govorilo o pirotehniki. Leta 2015 smo sprejemali novelo zakona – kolegica še ni bila v Državnem zboru, pa zaradi tega mogoče tega ni spremljala tako aktivno – in smo sprejeli tri ključne spremembe v tem istem zakonu. Sprejeli smo to, da smo dali bistveno večja in bolj natančna pooblastila inšpektoratu Ministrstva za notranje zadeve, sprejeli smo to, da smo dali zelo jasno navodila tudi, kakšna so označevanja. S tem smo dosegli, da smo dobil bistven bolj kvalitetne pirotehnične izdelke oziroma da so ljudje sploh vedeli, kaj kupujejo; in tretje, kar je zelo pomembno, povečali smo odgovornost vseh gospodarskih subjektov, ki se srečujejo s pirotehničnimi izdelki in z njeno prodajo ali uporabo oziroma ravnanjem z njimi. Zato to ni res, kar danes slišimo za tem govorniškim pultom, da se s tem vprašanjem ne ukvarjamo. To je bilo marca leta 2015 v prejšnji vladi. Debata, ki je potekala na Komisiji za peticije, človekove pravice in enake možnosti pod vodstvom kolegice Eve Irgl, je seveda vedno dobrodošla. Seveda ima tudi nekaj soli in nekaj razlage in podlage, katere smo slišali lahko – sam sem si jo ogledal včeraj zvečer še enkrat v celoti. Medtem ko pravzaprav vsi zagovorniki bodisi popolne prepovedi ali takšne ali drugačne omejitve in s svojimi izkušnjami in srečanji in ne nazadnje tudi razlogi, ki jih navajajo, imajo seveda neko svojo podlago. Ne nazadnje, pravica vsakega v tej državi je, da pove, kaj ga moti in kaj misli, da je prav. Zakaj pa ne? Vendar lažno spodbujanje, kako se bomo potegovali in borili za to, da bomo sprejeli zakon, ki bo nekaj prepovedal, se mi zdi skrajno sprevrženo, predvsem do teh, ki so bili povabljeni na to komisijo. Da se jim ne pove po pravici. Ne nazadnje vse večje poslanske skupine imajo svoje evropske poslance. Zakaj niso odprli tega vprašanja v Evropskem parlamentu, kjer je mesto za to, da se to vprašanje reši? Zakaj to odpirajo samo za nacionalne potrebe v slovenskem prostoru? Sprevrženo, dobesedno sprevrženo! Niti enega evropskega poslanca nisem slišal, da bi odprl to temo v Evropskem parlamentu in se boril za spremembo direktive in bi se boril za to, da v Evropi ugotovimo, da je to vse škodljivo! Zato v poslanski skupini predvsem v prvi vrsti najprej ne bomo sprejeli teh sprememb, zaradi tega ker ne bodo prinesle nič novega; nič novega ali boljšega od prej, kar že velja in kar je sprejeto. Verjamemo pa v nekaj drugega, tako kot velja ne samo za pirotehnično prohibicijo, ampak za vsakršno prohibicijo kateregakoli segmenta, ki je škodljiv družbi in ne nazadnje zdravju človeka: preventiva, osveščanje. Res?! Koliko otroke učimo v osnovnih šolah že takoj ob vstopu v osnovno šolo o škodljivosti pirotehnike? Koliko o tem naredijo starši do svojih otrok, namesto da bi jim to kupovali in prej povedali, da je to škodljivo? Ne! Skupaj z njimi prižigajo vse te nemogoče in mogoče pirotehnične izdelke. Kaj dosežemo s popolno prepovedjo? Vemo iz zgodovine, da prepoved je vedno prinesla samo povečanje črnega trga in ne nazadnje, kar bi bilo svojevrstna neumnost na kvadrat, to pa je, da bi bili edina država na svetu, ki bi to prepovedala; v Italiji, v Avstriji, na Madžarskem, na Hrvaškem bi pa to na debelo prodajali in bi vozili sem. Veste, kaj bi se zgodilo? Samo manj denarja v proračunu bi bilo, pokalo bi pa isto, tako kot danes. Nemogoče je zagotoviti varnost in policijo na vsakem dvorišču, da bo zraven stala, kjer se odvrže petarda. Izredno težko je ugotavljati takšno kaznivo dejanje, ker bi bilo vsepovsod prepovedano. Ob tem, da spadamo med države v Evropske uniji, ki ima najbolj rigorozno zakonodajo na področju pirotehnike – mimogrede. Nekoga že boli glava, ampak bom o tem kaj več povedal kasneje. Zato v Poslanski skupini SMC seveda ne bomo podprli tega zakona. Več o podrobnostih, ki so bile danes že izrečene in verjetno še bodo in se bodo ponavljale v duhu strahu pred tem, ker je nekdo rekel, da bodo javno objavili na tej komisiji vse poslance, ki bodo glasovali za ali proti, da jih bodo objavili in seveda na ta način dali na svojevrsten sramotilni steber, ker ne upoštevajo želja predstavnikov oziroma ljudstva, ker so zbrali podpise. Jaz se pa danes sprašujem: ljudje, pokažite mi koga v tej dvorani ali izven te dvorane, ki bi rekel, če mu najprej pokažete poškodbo majhnega otroka, roke, rokice, da so proti pirotehničnim izdelkom. Ga ni! Vsi bodo dali podpis! Nihče pa tem ljudem, ki so podpisali, ni povedal, da je to nemogoče izvesti, dokler ne bomo sprejeli enega drugega pravnega reda. Ali se pa odločimo, pa pojdimo iz tega EU ven. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavila Nataša Sukič. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani kolegice in kolegi! Vidim, da je ta predlog zakona izjemno vnetljiv, tako kot so pač pirotehnična sredstva vnetljiva. Predlog za spremembe Zakona o eksplozivnih in pirotehničnih sredstvih se nanaša na temo, ki bo v prihodnjih dveh mesecih, še posebej v mesecu decembru, seveda zelo aktualna. Nanaša se namreč na omejevanje prodaje in uporabe pirotehničnih sredstev. Uporaba pirotehnike, razen tistih nekaj minut občudovanja razsvetljenega nočnega neba na silvestrovo, prinaša ogromno negativnih posledic. Pokanje in sproščanje PM10 delcev je škodljivo za ljudi, za živali in za okolje. Odtrgani prsti, amputirani udi, poškodbe sluha, vida, prestrašene, begajoče živali, onesnažen zrak. Vse to so negativni učinki uporabe pirotehnike. Agencija za okolje opozarja, da ognjemeti sicer izgledajo svojevrstno in pričarajo posebno magično razpoloženje, a da se pri eksplozijah sproščajo snovi, ki zastrupljajo ozračje, da ognjemeti, petarde in iskrice povzročajo veliko in negospodarno onesnaženost zraka s PM10 delci in prestavljajo resno tveganje za zdravje. Meritve delcev PM10 na prehodu v novo leto za večkratnik presežejo dovoljene dnevne meje onesnaženosti, in to celo ob dejstvu, da merilne postaje običajno niso postavljene v bližini prireditvenih prostorov. Dejstvo je, da si praznikov še vedno ne moremo predstavljati brez ognjemetov in močnih pokov petard. To smo danes tudi slišali v nekaterih stališčih poslanskih skupin. Tako v času decembrskih praznikov skorajda ni dneva brez hudih, trajnih in nepopravljivih poškodb uporabnikov pirotehnike. Pirotehnika za seboj pušča mlade invalide. Zakaj mlade? Podatki kažejo, da je kar 51 % poškodovancev starih med 10 in 25 oziroma 20 let. Pogoste so tudi poškodbe pri živalih. Poleg stresa, ki ga živali doživljajo ob pokanju, je tukaj še izguba orientacije ptic, pobeg in poškodbe divjih živali, pogoste poškodbe pri psih in mačkah, ko pridejo v stik s pirotehniko, ali pa zaradi prestrašenosti zbežijo, se izgubijo, celo poginejo. Zaradi povedanega v Levici sicer ne nasprotujemo predlaganim zaostritvam pogojev prodaje in uporabe pirotehnike, a se namesto zaostritve zavzamemo za popolno prepoved. Predlog namreč predvideva omejitev prodaje ognjemetnih izdelkov F1, katerih glavni učinek je pok, zgolj na čas med 27. in 31. decembrom, uporabo pa le na silvestrovo. Glede na to, da je bistvo izdelkov F1 pok in da nadzor prepovedi uporabe v naseljih, v okolici bolnišnic in drugih podobnih lokacijah očitno ne deluje, smo v Levici prepričani, da bi zares učinkovala edino le prepoved prodaje in uporabe pirotehničnih sredstev v celoti. Zaradi tega bomo v Levici predlog zakona danes podprli, tekom nadaljnje obravnave pa bomo predlagali amandma za popolno prepoved prodaje in uporabe pirotehnike. Pri tem upamo, da se ne bo, kot vsako leto tudi tokrat, večina do novega leta zavzemala za omejitve in prepovedi, po novem letu pa bo za deset mesece spet pozabila na dejstvo, da petarde in druga pirotehnična sredstva v urbanih sredinah ne pokajo samo na silvestrsko noč. Pokajo ob vsaki malo bolj razburljivi nogometni tekmi, ob drugih športnih dogodkih, pokajo ob državnih in družinskih praznikih, ob različnih verskih praznikih, ob porokah, ob rojstnodnevnih praznovanjih in tako naprej. Zato bo treba narediti še korak več, če zares nočemo preštevati invalidnih otrok in poginulih živali samo zato, ker tako radi poslušamo pokanje petard, ker tako radi gledamo iskrenje nočnega neba. Vse drugo je bolj ali manj kozmetika brez nekih zaresnih učinkov.
Hvala lepa. Stališče Poslanke skupine Nove Slovenije - krščanskih demokratov bo predstavil Jernej Vrtovec. Izvolite.
Spoštovani gospe in gospodje! Novela zakona, ki je predlagana, je zagotovo dobronamerna, zlasti, če pogledamo [[…]]Vedno se spomnimo sicer na to problematiko v obdobju, ko prihajamo v ta tako imenovani veseli december in je uporaba pirotehničnih sredstev v velikem porastu, posledično pa tudi prihaja do vseh posledic, tudi negativnih, absolutno negativnih, ki so ob tem, ko prihaja do uporabe pirotehničnih sredstev. Torej, zakon je dobronameren zlasti zaradi tega, ker zaostruje pogoje na eni strani uporabe in tudi prodaje pirotehničnih sredstev. Namreč, posledice pokov oziroma uporabe tudi celotne palete pirotehnike so zelo velike. Zlasti govorimo o poškodbah in trajnih posledicah, zavedati se moramo, da so uporabniki pirotehnike zlasti mladoletne osebe in da prihaja resnično do hudih zdravstvenih posledic, ki imajo lahko kot posledico trajno invalidnost in tako naprej. Na drugi strani spet starejši, ki so ravno tako prizadeti ob poku, pa da ne govorimo o živalih. Namreč, po statistiki, ki je javno objavljena, imajo Slovenci, Slovenke okoli milijon hišnih ljubljenčkov in predstavljajte si, kakšna je to posledica ob poku. Ključno vprašanje ob sprejemanju tega zakona je, kako bo ta zakon deloval v praksi, kako bodo inšpekcijske službe, na drugi strani tudi organi pregona, policija, kako bodo lahko preprečevale uporabo pirotehničnih sredstev, na kakšen način, s kakšnimi metodami se bodo učinkovito lahko spoprijeli, kajti lahko bo šel posameznik v sosednjo Italijo ali pa v katerokoli drugo bližnjo državo in bo tam nabavil pirotehnična sredstva ter jih potem veselo spuščal v Sloveniji, to bo še vedno omogočeno, kako pa bo sama uporaba v Sloveniji bila zavrta, to pa ostaja še vedno eno izmed ključnih vprašanj. Naj se dotaknem še ene pomembne stvari, in sicer tega, da popolnoma izkoreniniti uporabe pirotehničnih sredstev ne bomo mogli, tako kot ne moreš nobene stvari s prepovedovanjem izkoreniniti. Imamo pa na drugi strani kakšne druge metode, in sicer v nedogled država ne more predpisovati in uzakonjati stvari, s katerimi določene stvari prepoveduje, ima pa možnosti nameniti več sredstev v splošno osveščanje o tem, da je določena uporaba škodljivih stvari škodljiva. Na tej strani pa sem prepričan, da tako kot pri ostalih škodljivih stvareh tudi pri tej stvari je do sedaj država premalo postorila. Torej, na kakšen način bomo mlade osveščali, še dodatno osveščali mladoletnike, da je uporaba pirotehničnih sredstev problematična? Zagotovo ne na takšen način, da ob vsakem prazniku z Ljubljanskega gradu vidijo ognjemet. Torej, na kakšen način bodo tudi v izobraževalnih institucijah potekala tovrstna razprava, da bo čim manj mladih uporabilo pirotehnična sredstva, to ostaja pa itak splošno odprto vprašanje. Torej, v Novi Sloveniji bomo ta zakon, ki je predlagan, podprli, verjamemo, da ga lahko tudi v naslednjih branjih uspešno še boljše dopolnimo, zlasti, kako bi lahko v praksi zavrli uporabo pirotehničnih sredstev – o tem, verjamem, da je lahko učinkovita diskusija –, naj pa gre zakon čim prej v uporabo zaradi tega, ker tako imenovani veseli december je tukaj in če bomo spet eno leto zamudili, bo kakšna roka manj, lahko pa bi to preprečili.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Samo trenutek, sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Še pred tem pa dajem besedo predstavnici predlagatelja Anji Bah Žibert. Izvolite.
Hvala lepa. Dovolite, da samo v nekaj stavkih ali pa na kratko odgovorim nekaterim, ki imajo pomisleke na naš predlog zakona. Absolutno se strinjam osebno s tistimi, ki bi dejansko prepovedali celotno uporabo pirotehničnih sredstev, tudi moje mnenje je takšno, ampak v Slovenski demokratski stranki smo sledili tukaj res tej postopnosti ravno zato, ker ta predlog zakona, ki je vsekakor res nastal na podlagi, mislim da, zelo dobre seje Komisije za peticije, človekove pravice in enake možnosti, pa vendar že ob obravnavi tega zakona leta 2015 sem osebno se takrat borila za to, da bi vsaj bila prepoved pri mladoletnikih, kar se tiče uporabe in nakupa, pa žal tisti amandma takrat ni bil sprejet. Tako sem osebno že naletela na gluha ušesa tega zbora v neki drugi sestavi in zato ta postopnost v upanju, da pa bo vendarle prevladal nek razum, da so te rešitve dobre, in bom tudi povedala, zakaj. Seveda pa, kot rečeno, se zahvaljujem tistim poslanskim skupinam, ki dajejo možnost temu zakonu, in vse je še mogoče v naslednjih obravnavah. Kar se tiče kolega Jelinčiča, on niti predloga tega zakon ni prebral. Govoril je o stvareh, ki so že v obstoječem zakonu, prepoved že obstaja, tako da bi bilo lepo, da kdaj kako stvar prebere, pa bi tudi njegova poslanska skupina kdaj potem delovala malo bolj konsistentno in ne bi prihajalo do različnih potem odločanj. Kajti dejstvo je, da govori eno, včasih pa naredi drugo, ampak jaz ga razumem, javnomnenjske ankete kažejo slabo in šov v Državnem zboru je treba narediti. Ampak pustimo to. Skratka, niti na eno stvar ni odgovoril. Kar se tiče samega zakona, kot rečeno, gre samo za dodatne omejitve, ki pa so že danes. Tukaj se z njim pač ne morem strinjati. Veliko je bilo govora tudi o tem, da ne bomo mogli povsem izničiti uporabe pirotehnike, sploh tiste, ki je prepovedana. Res je. Zato smo tudi mi predlagali pač 2. člen, ki temelji na 36. členu, ko govori o tem, da je potreben strožji nadzor, sploh kar se tiče 35. člena zakona. Tako smo o tej preventivi tudi z zakonom določili, da se potem tudi izvaja poročilo konkretnega ministrstva, kaj se na tem področju dogaja. Kolega poslanec Jani Möderndorfer – to je bil pa zelo zanimivo. Zakona ne podpirajo, še več, primerja tudi neke zadeve z Evropsko unijo. Moram ga pač opozoriti, da so države v Evropski uniji, ki imajo to zakonodajo že zelo, še bolj ali pa vsaj tako, kot predlagamo mi, urejeno. Na primer Finska ima uporabo določeno od 18. ure pa do 2. ure zjutraj 31. Tako mi smo tukaj še nekoliko več manevrskega prostora dali. Kot drugo pa je še bolj zanimivo to, da njegov minister, njegov minister za okolje je pisno na poslansko vprašanje odgovoril, da je za zaostritev zakonodaje, kar se tiče uporabe in prodaje. Tako bi bila zelo vesela, če se včasih v okviru lastne stranke pogovorite, ker eno govorite, drugo dela vaš minister, eno potem govorite vi. To se nanaša tudi potem na Vlado. Ne razumem, kako Vlada pravi, da tega ne podpira, kar dva ministra vaše vlade pa sta v pisnih poslanskih vprašanjih bila za to, da se ta zakonodaja zaostri ravno v tej smeri, ki jo mi predlagamo. To je minister za zdravje in minister za okolje. Ne vem, na kakšen način vi sicer to sprejemate, ampak potem je to zelo slabo, ker pač ministri na poslanska vprašanja odgovarjajo nekaj, vi pa tukaj za govornico govorite povsem nekaj drugega. Dobro bi bilo, da se vsaj med seboj uskladite, tako kot sem to svetovala, v poslanski skupini. Kar se tiče omejitve, poglejte – nadzor. Absolutno! O tem smo tudi govorili in upali, da s tem 36. členom, ki se nanaša na obstoječi 35. člen, da bi pospešili oziroma okrepili ta nadzor. Absolutno se strinjam, da veliko predvsem teh večjih, hujših oblik nesreč izhaja od pirotehnike, ki ni dovoljena. Ampak spoštovani, ko pa pogledam podatke, koliko je inšpekcijskega nadzora, vam pa lahko povem, da so v letu nazaj, ko so ti podatki zbrani, naredili 60 do 70 nadzorov. Če to razdelimo na občine, pride še ne 40 odstotkov občin, kjer so odšli v nadzor. Se pravi, še kako je pomemben ta okrepljeni člen, o katerem sem govorila in je predmet tega zakona, ampak nekako ste ga v večini poslanskih skupin ignorirali. Predvsem se ukvarjate s tem, kar smo tudi dodali, to je prodaja in potem uporaba pirotehnike. Zakaj ravno ta člen? Dejstvo je, saj tudi sam nadzor je včasih težko delati, kajti mi imamo v zakonodaji nekaj za 14-letnega, nekaj pa za 16-letnega. To pomeni, da bi se dejansko morale te osebe potem evidentirati pri nakupu teh pirotehničnih sredstev, to je pa včasih nemogoče ali pa je predmet tudi velikih zlorab. Za moje pojme je vse, kar je pod 18 let, ravno v tej državi določeno kot neki mladoletniki, ki niso še samostojni in ne dovolimo jim nekih drugih stvari. Ne vem pa, zakaj bi jim dovolili nakup pirotehničnih sredstev. Mislim, da je to slabo in da ravno s tega vidika mi želimo omejevati to dobo, se pravi 14 in 16 let, in da se to enostavno črta in da ti otroci ne morejo več kupovati in uporabljati potem pirotehničnih sredstev. Rekli ste, še več delati na preventivi. Pohvaliti moram to akcijo Bodi zvezda, ne meči petard, ki traja že več let. Pri njej sodelujejo tudi znani športniki, tisti, ki ste govorili o preventivi, očitno te akcije niti ne poznate. Ampak, kot rečeno, sodelujejo zelo vidni športniki. Kaj se dogaja? Odstotki pri nesrečah pri mladoletnikih ne padajo. Ne padajo! Prej je bilo že povedano v sami razpravi in ta statistika obstaja. Okoli 56 odstotkov nesreč se zgodi pri otrocih dobesedno, se pravi, od 0 do 20 let je še tukaj notri meja, ampak največ med 11. in 20. letom. Ta akcija, da sem zelo natančna, je namenjena ravno osnovnošolcem, se pravi, ravno tej kategoriji. Ampak očitno tukaj nismo uspešni in ni dovolj samo ozaveščanje, ampak včasih je treba neke stvari tudi omejiti, kar se tiče rabe. Kaj bi s tem zakonom naredili glede na to, da bi skrajšali čas nakupa? To je bil tudi eden od predlogov. Menim, da je ta pomemben, da se to tudi na ta način omeji, predvsem pa uporaba. Menim, da tisti, ki imajo željo do tega, da slišijo ob prazniku novega leta pok, da se izživijo v tistih dveh urah, čeprav osebno menim drugače, osebno sem prav tako za popolno prepoved. Kajti, eno smo ljudje, drugo so živali in tretje je okolje. Okolje uporabljamo oboji in dejstvo je, da pride do velike onesnaženosti okolja. To se ve, ti delci so škodljivi zdravju, sploh tistim, ki že imajo različne srčne bolezni, dihalne bolezni in tako naprej. Drugo so pa tudi živali. Eno so domače živali, ki jih nekako vsi bolj vidimo in poslušamo takrat zaščiti. Ampak poglejte, podatki o divjih živalih, kaj se takrat zgodi, koliko več živali umre v tistem obdobju, ko jih najdejo lovci, so pa drugo. Mislim, da se moramo skupaj spopasti s tem problemom. Ne nazadnje do okolja pa tudi do živali moramo biti še posebej odgovorni, ker tudi oni niso krivi za naše dejanje ali pa naše odločitve. Takrat imamo tudi težave s pticami, se pravi z različno divjadjo, ampak pustimo to. Kot predlagatelji smo slediti temu, kar je bilo – mislim, da zelo dobra seja Komisije za peticije, človekove pravice in enake možnosti. Še enkrat v odgovor kolegu Zmagu Jelinčiču – ja, peticija je bila. Zato jo je komisija obravnavala, in to peticija, kjer je sodelovalo več tisoč podpisnikov pod njo in to je naloga komisije. Ta komisija seveda opravlja svoje delo in ne gleda na to, kaj je nekaj všečnega ali pa nevšečnega, ampak gleda na to, kaj je tisto, kar v družbi ljudi zanima, s čim imajo probleme in kje si želijo spremembe. Dejstvo je, da velik odstotek, če bi šli gledat, mislim, da kar množično se zavedajo nevarnosti in tudi slabosti uporabe pirotehničnih izdelkov in da bi dejansko ljudje množično sledili popolni prepovedi. Delno se lahko s kolegom Janijem Möderndorferjem strinjam, kar se tiče mednarodnih dokumentov, ampak kot rečeno, Finska ima ostrejšo zakonodajo kot mi, pa je tudi v Evropski uniji. Skratka, zakaj pa ne bi bili vzgled pa s te strani naredili push ali pa nek napredek, da se spremeni tudi na nivoju Evropske unije. Zakaj pa ne bi bili v Sloveniji vzgled za nekaj dobrega in koristnega? Toliko za začetek. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Predrag Baković. Ker se je pa vrstni red bistveno spremenil, naj se pripravijo Jani Möderndorfer, Aljaž Kovačič in Meira Hot. Izvolite.
Predelujoči, hvala za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi! Uporaba pirotehničnih izdelkov je v naših prostorih problematična, kar vedno znova ugotavljamo ob prihajajočih božično-novoletnih praznikih. Predvsem takrat. Takrat se ponovno zavemo, da je stanje problematično, saj prihaja do množičnih kršitev po celi Sloveniji. Ko pa preverjamo statistiko, s katero nam je postregla policija, pa lahko ugotovimo, da ugotovljenih kršitev ni ravno veliko. Moramo vedeti, da ta statistika pomeni le ugotovljene kršitve in odkrite storilce prekrškov, kajti, če policisti ne odkrijejo storilca prekrška, potem tudi ukrepa ni. Tukaj so izjeme kazniva dejanja, kjer policisti v vsakem primeru podajo ovadbo, bodisi zoper znanega, zoper neznanega storilca, kar pa se prekrškov tiče, je pa tako, kot sem dejal: če ne ugotovijo storilca, potem kršitve ni in potem tudi ni zabeležena kršitev v njihovih evidencah. Seveda bi bil tukaj zelo zanimiv podatek, ki bi povedal, koliko prijav so policisti prejeli zaradi kršitev s področja uporabe pirotehničnih izdelkov, in to bi bila morda neka realna slika, ki bi kazala na to, kako problematično stanje je na tem področju. Številka 66 kršitev določb Zakona o eksplozivih in pirotehničnih izdelkih, kolikor so jih v času od 1. 12. 2018 do 10. 1. 2019 zaznali policisti, pravzaprav ne predstavlja neke velike problematike, ki pa je, kot sem že prej povedal, v realnosti veliko višja. Če se v tem času postavite v bližino romskih naselij, na primer v Kočevju, boste to številko dobili v roku ene ure. Zagotovo. Pa verjetno še kje druge, po Dolenjski sploh. Policija sicer pravi, da skozi daljše obdobje ugotavlja konstanten trend upadanja kršitev, vendar pa, če bi vprašali ljudi, ki živijo v bližini teh romskih naselij, bi povedali nekaj čisto drugega. Na to mojo tezo seveda kaže tudi podatek, da se vsako leto zaseže več pirotehničnih izdelkov. Zato potrdim, da je problematika uporabe pirotehničnih izdelkov problematična. Je bila, je in bo. Če ne bomo izvedli ustreznih ukrepov, bo zadeva najmanj takšna, kot je, če ne tudi slabša. V tem obdobju se– bom rekel na območju Kočevja, od koder prihajam, pa tudi verjamem, da nekje drugje –, pojavljajo vlomi v kioske, kjer se hranijo takšni pirotehnični izdelki, ki so namenjeni prodaji ljudem. Pride do odtujitve teh artiklov, kasneje se prodajajo na črnem trgu. Drug hud problem, na katerega je bilo morda že izpostavljeno v nekaterih gradivih, pa je prodaja izdelkov po spletu. Moram reči, da legalni trgovci s pirotehničnimi izdelki pri nas, v naši državi, se držijo pravil nabave in prodaje, tako glede starosti kupcev kot glede prepovedi prodaje iz tistih kategorij, ki niso namenjene fizičnim osebam. Popolnoma drugače je pa pri prodaji preko spleta, kjer ta pravila pravzaprav ne veljajo in nimajo učinka. Razne spletne trgovine, ki obstajajo, namreč vse bolj jemljejo prostor uradnim trgovcem, s čimer ne samo da gre za nelojalno konkurenco, gre tudi za nevarno raboto glede prodaje izdelkov mladoletnikom, glede prodaje prepovedanih izdelkov. Za nabavo pirotehničnih izdelkov v tem primeru pravzaprav potrebuješ samo nek domači naslov in denar. Naročiš, plačaš in dobiš neoznačen paket s kurirsko pošto pred vrata, na domači naslov. Tukaj se pravzaprav pojavlja vprašanje učinkovitosti organov, ki bi taka dejanja morala odkrivati, preganjati in preprečevati. Pristojni inšpektorat sicer pravi, da aktivno sodelujejo s policijo pri pridobivanju podatkov o dejavnosti takih podjetij v Sloveniji in pristojnim organom predlagajo sprejetje ukrepov, kot je blokiranje spletnih domen. Predlaganje ukrepov je premalo. Menim, da bi v teh primerih morali biti bolj učinkoviti in postopki bi morali hitreje steči. Torej, ne samo nekomu predlagati blokiranje spletne domene, temveč jo tudi takoj blokirati in to blokado izvesti nemudoma. Kajti, vsak dan, ko se odlaša, ko se to predlaga, pride v državo določena kvota, določena količina teh pirotehničnih izdelkov, ki tako ogrožajo vse; uporabnike same in tudi vse ostale. Spremembe, ki jih predlaga Slovenska demokratska stranka, po moji oceni ne bojo ne vem kako pripomogle k izboljšanju stanja na tem področju. Omejitev prodaje na 5 dni in uporabe na 11 ur ne bo omejila prodaje po spletu. Omejila bo legalne trgovce. Opozoril bi pa še na nekaj, kar ključno vpliva na spoštovanje predpisov, in to je nadzor. Verjamem, da vsi veste ali pa vemo, kako težko je odkrivati take prekrške, ki se zgodijo hipoma. Ko je prekršek zaznan, je pravzaprav že izvršen in ko občani zatem pokličejo policijo, praviloma pa se pri tem ne želijo izpostavljati, lahko policisti ugotovijo le, da je nekdo bil tam, da je verjetno res vrgel neko petardo, ampak ga že zdavnaj ni več tam. Ti prekrški so dokazljivi zgolj, če ga policist zaloti pri prekršku oziroma če se prijavitelj upa osebno izpostaviti in pogoj mora biti še, da je storilec znan. To pa je izjemno redko. Opozoril bi tukaj še na pravne težave pri dokazovanju prekrška. Zakaj to govorim? Govorim zato, da ugotovimo, kakšno problematiko imamo že v obstoječem stanju, ob obstoječi zakonodaji; torej, v momentu, ki se bo zgodil, ko bojo nastopili ti prazniki, ne glede na to, ali popolnoma prepovemo ali ne prepovemo. Torej, pravne težave pri dokazovanju prestopka, recimo, imam v mislih en klasičen prekršek, ko storilec uporabi pirotehnični izdelek. Kaj to pomeni? To pomeni, da takrat, ko to uporabi, je predmet prekrška že uničen, ampak, mi vsi vemo, da seveda ima po navadi storilec v žepu še nekaj takih izdelkov. Vendar, če policist ni neposredno zaznal kršitve, ne sme opraviti pregleda osebe in tako tudi prekrška ne more dokazati. Še več; storilec lahko odkoraka s polnimi žepi petard mimo njega – torej, ko niso izpolnjeni ti pogoji. Niso pa nikoli izpolnjeni, če ga policist sam ni zaznal. Takrat tudi tega pregleda ne more in ne sme opraviti. Tako smo pri anomaliji, ko sicer želimo, da so policisti učinkoviti, ne damo pa jim ustreznega orodja, potem jih pa še kritiziramo. Po navadi tudi ni pogoj, da bi se v teh primerih opravila neka osebna preiskava na podlagi odredbe sodišča. In tu se pravzaprav kaže ta neučinkovitost ali pa rigidnost tega našega sistema. Seveda sam pozdravljam aktivnosti policije, njihove preventivne akcije, angažiranost društev, gibanj, medijev in vseh, ki se trudijo, da se uporaba pirotehnike zmanjša ali pa popolnoma ukine. Vendar, kot sem dejal, ti ukrepi ne bojo bistveno pripomogli k izboljšanju stanja, treba bi bilo razmišljati o celoviti spremembi tega zakona, s popolnoma omejitvijo prodaje ali uporabe. Ob tem pa ne gre pozabiti tudi predvsem ali pa predvsem na vzgojo staršev, ki so tisti, ki na dolgi rok lahko celovito in učinkovito omejijo to problematiko, ne glede na to, kaj bo država ukrenila, vendar, do tam je še daleč pravzaprav. Kje imamo težavo – za konec. Poglejte, ko ste oziroma ko so sprejemali zakonodajo, predvsem Zakon o nalogah in pooblastilih policije, in takrat ste ali pa so policiji nekako zvezali roke in razpravljali, kako jim ne smemo dati več pooblastil, da ne bo prihajalo do zlorab. Zdaj, ko obravnavamo neko drugo problematiko, pa se čudimo, zakaj policija tukaj ni učinkovita. Poglejte, spoštovani, ravno zato, ker takrat imamo v mislih nekaj drugega in ne vemo, kakšne posledice bodo nastopile potem v nekem drugem momentu. Takrat jim jemljemo, ko jim jemljemo in dajemo pooblastila, pravzaprav nimamo v vidu realnih situacij, ki nastopijo ob dajanju ali omejevanju pooblastil, zato je potrebno v teh primerih vedno razmišljati tudi malo širše. Če ste me dobro zdaj poslušali: dokler ne bo nadzor urejen na način, da bo fiktiven in učinkovit, tudi če popolnoma prepovemo, seveda bo še vedno prihajalo do poskusov zlorab. Ampak, če takrat sistem ne bo učinkovit, potem je vse skupaj zastonj. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Jani Möderndorfer, pripravi naj se Aljaž Kovačič. Izvolite.
Hvala lepa. Klar nekaj je bilo že povedanega na to temo. Rad bi se zaustavil v enem delu, kjer vidim, da vsi zelo radi zlorabljajo ob takih diskusijah in temah, to so PM10 delci. Danes sem nekajkrat slišal, kako merilne naprave stojijo daleč stran od tam, kjer se poka, pa potem te merilne naprave ne dosežejo. Ni res. V Ljubljani je v strogem mestnem centru napravi, ki meri PM10 delce, in točno jih izmeri, kdaj in kje so povečane. Ne boste verjeli, povečani so vedno, kadar je premalo vetra, kadar je preveč avtomobilov, takrat imamo probleme s PM10 delci in to 365 dni v letu in to kar naprej, 24 ur na dan. To je resen problem, mi pa zdaj govorimo, kot da ti ognjemeti prinašajo PM10 in vse hude bolezni in zdravje v tem slovenskem prostoru. Pa nehajte, no, govoriti neumnosti! Še več, na NIJZ vam povedo zelo na glas, da niti ene raziskave ni narejene na tem področju. Pa veste, zakaj? Ker je premalo kandidatov, da bi lahko to raziskavo sploh naredili, ki bi bila primerljiva. Tukaj pa govorimo pljučnih boleznih, o kapi, ne vem, kdo vse je že umrl zaradi ognjemetov in kaj jaz vem kaj. Nehate ga lomiti, no! Na obvoznici imamo hrup. Pa veste, koliko decibelov? Sto kilometrov na uro se vozijo. Ko je bil predlog, da gremo na 90 kilometrov, so vsi v luft skočili; ne, to pa ne, da bi zmanjšali hrup, ki je eden največji onesnaževalcev tega prostora in ga imamo kar naprej. Ne, to pa ne. Bog ne daj. Raje prepovejmo nekaj, kar niti eno uro v celem letu ne traja. Niti eno uro! Pa saj to je nonsens, kar se pogovarjamo tukaj pa strašimo ljudi! Zakaj so otroci poškodovani? Ma, za en prst mi je hudo, ko se zgodi v Sloveniji, da se komurkoli kaj zgodi. Jaz sem jih na žalost videl v živo in sem imel to možnost gledati, kaj se to dogaja. Ampak sprevrženo je te primere primerjati zato, da bomo se tukaj šli neke pravičneže in delali to, da bomo prepovedali za ne vem kaj in za ne vem koga samo zato, da bomo s tem rešili problem. Ne bomo ga rešili! Pa veste, zakaj ne? Vam povem: ker smo zopet ena oaza v Evropi. Dokler bomo imeli Italijo, Avstrijo, Madžarsko in Hrvaško okoli sebe, bodo vsi uvažali in nosili vse pirotehnične izdelke. In še enkrat vam povem, razlika je samo v tem, da državni proračun nič ne bo imel od tega, pa še manj nadzora bo imel od tega, ker se bo švercalo pa na črno delalo. Zdaj se pa vsaj ve, kje se prodaja, pa kdo kupuje. Vsaj to. Mimogrede, kdo lahko naredi ognjemet? Po naši zakonodaji samo pooblaščene družbe, ki se s tem ukvarjajo. Saj ga ne moreš doma kar takole malo narediti, razen s tisto baterijo, ki jo kupiš. Nehajte govoriti neumnosti in se sprenevedati! Jaz sem pacifist – mimogrede. Mi gredo na živce petarde in ognjemeti in ne maram orožja, nič kar poka. Ampak sem pa vedno proti bedarijam, ki se sprejemajo in odločajo in pod pretvezo, da bomo rešili svet. Ma nehajte, ne bomo ga rešili! Veste, koliko decibelov ima pogovor? Pa ne moj. Navaden pogovor, takle, ko se dogaja med dvema, ko se pogovarjata. Lepo vas prosim, že ta vam dela škodo na ušesih. Sušilec za lase – ukinimo ga, ker je preglasen, ker bo tinitus čez 20 minut nastal. Lepo vas prosim, sušilec večkrat uporabljate, kot pa gledate ognjemet. Pa saj to je noro, kar se pogovarjamo v tej družbi. V minutah mi izračunajte, koliko ognjemetov imamo v Sloveniji. V minutah! In kolikokrat se voziti v avtu? V avtu imate na ves glas muziko, ljudje hodijo s slušalkami. Zjutraj, ko vstanejo iz postelje, si nataknejo slušalke in zvečer, ko gredo pod tuš, si jih dajo dol. To vas pa ne skrbi! Pa to so naši otroci, to je naša mladina. Vas nič ne skrbi, da bodo odpovedala ušesa in da bodo naglušni že po 50. letu. To vas ne zanima, ker to ni škodljivo. Delci PM10 – veste, kdaj so v Ljubljani prvič res padli? Ko smo zaprli promet v mestu.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnica Vlade mag. Melita Šinkovec. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. V razpravi je bilo pač kar nekaj zadev že izpostavljenih in želim na kratko dodati stališče Vlade. Glede vpliva na okolje naj povem, da so se v preteklosti v bistvu že uzakonile določene rešitve glede zmanjšanja onesnaženosti zraka in povzročanje hrupa. Poleg tega pa MNZ tudi vsako leto Evropski komisiji zbira predloge za pripravo novih standardov za pirotehnične izdelke in je v prvi polovici leta 2019 že predlagano znižanje ravni zvočnega tlaka, zmanjšanje neto eksplozivne mase ter zmanjšanje snovi, ki obremenjujejo okolje. Po obravnavi na komisiji je Ministrstvo za notranje zadeve že pristopili tudi k pripravi ponovne primerjalne analize urejenosti tega področja med državami članicami Evropske unije. Prav tako bo Ministrstvo za notranje zadeve proučilo tudi potrebo po zvišanju glob za prekrške, zlasti povišanje globe za fizične osebe, ki kljub prepovedi preprodajajo prepovedane pirotehnične izdelke, ter bo proučilo potrebo po morebitni prepovedi prodaje in uporabe še nekaterih drugih izdelkov iz teh kategorij. Glede hrupa in kakovosti izdelkov pa želim v bistvu še nekaj dodati. Raven hrupa pri pirotehničnih izdelkih se je v zadnjih desetih letih že omejila na 120 decibelov za vse ognjemetne izdelke kategorije F1, F2 in F3. Bistveno pa se je zmanjšala tudi vsebnost predvsem tistih strupenih kemikalij in tistih snovi, ki proizvajajo glasno pokanje. Z dvema evropskima direktivama, ki se nanašata na pirotehnične izdelke in sta bili preneseni z vladno novelo zakona v letu 2015, pa je bila tudi uvedena obvezna označitev pirotehničnih izdelkov z oznako CE. To pomeni, da so izdelki testirani v akreditiranih laboratorijih in tudi ne smejo vsebovati določenih strupenih kemikalij. Tako je potem okolje še toliko manj onesnaženo. Na podlagi direktive so bili sprejeti tudi EN standardi, ki prepovedujejo vsebnost določenih strupenih kemikalij, kot sem že omenila, v izdelkih, kar preverjajo tudi za to akreditirani laboratoriji s strani Evropske komisije. Omenjena je bila tudi prodaja preko spleta, pa naj dodam, da je prodaja pirotehničnih izdelkov preko spleta prepovedana že po veljavni zakonodaji. Dovoljeno je sicer oglaševanja, vendar tudi to tistim, ki imajo za to dovoljenje Ministrstva za notranje zadeve. Zakon že sedaj zahteva, da se lahko s prodajo pirotehničnih izdelkov ukvarjajo le pravne osebe, ki imajo dovoljenje Ministrstva za notranje zadeve. Zakon tudi zahteva, da morajo biti trgovci ob prodaji pirotehničnih izdelkov za te pirotehnične izdelke ustrezno usposobljeni in morajo preverjati starost kupca. Vse jasno določa, da sta prodaja preko spleta in dostava tudi s pošto v nasprotju z obstoječo zakonodajo in tudi v nasprotju z Zakonom o poštnih storitvah. Tudi ta določa, da je v poštnih pošiljkah prepovedano pošiljati eksplozivne in nevarne snovi, ker pa vsi pirotehnični izdelki namreč tudi vsebujejo nekaj teh snovi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavnici predlagatelja, Anji Bah Žibert. Izvolite.
Hvala lepa za odziv predstavnice ministrstva. Govorili ste nekaj o okolju tudi. Dovolite in upam, da mi ne bo zamerila kolegica Meira Hot, ker bom to prebrala iz njenega poslanskega vprašanja. To je tudi odgovor kolegu Janiju Möderndorferju, ker je tukaj zelo vehementno zopet govoril o zraku in kakovosti zraka in kako ognjemeti na to ne vplivajo. To bo zdaj odlomek iz odgovora ministra za okolje, njegovega ministra: »Zaradi vpliva ognjemetov na kakovost zunanjega zraka Agencija Republike Slovenije za okolje že nekaj let ob prehodu v novo leto bolj podrobno spremlja ravni delcev in onesnaženost v njih. Meritve kakovosti zraka kažejo, da koncentracija delcev v ozračju vsako leto na prehodu v novo leto naraste in običajno tudi preseže dovoljeno dnevno mejo onesnaženosti za delce s temi velikostmi, ki jih določa zakonodaja. Agencija Republike Slovenije za okolje bo tudi letos pred koncem leta objavila sporočilo za javnost o škodljivosti ognjemetov, spremljala bo kakovost zunanjega zraka in objavila podatke. Rezultati kemijskih analiz kažejo, da se zaradi ognjemetov povečajo predvsem ravni aluminija, vanadija, bakra, stroncija in barija, delci, ki so posledica ognjemetov, so manjši od 1 mikrona in ti lahko podrejo globoko v pljuča in telo. Ker merilne postaje niso postavljene v bližini prireditvenih prostorov v mestih, to pomeni, da so ravni onesnaževalcev za okolje prireditev še višje.« Toliko njegov minister, tako da ni ravno tako, kot govori, da je to vse lepo in prav. Seveda, vsem je lepo gledati tiste lučke, ampak zakaj ne bi nekaj preprečili, kar lahko preprečimo, če vemo, da je škodljivo. Absolutno ne bomo mogli, verjetno, povsem preprečiti črni trg, predstavnica ministrstva, ampak če pa neke stvari omejimo, so pa gotovo dobrodošle. Glejte, zame je ena taka roka odveč, ena taka roka odveč in ne razumem, kako lahko pristajate na to, da 14-letniki lahko kupujejo ta sredstva. In jih kupujejo. Veste, ko kupujejo ta sredstva, so tudi doma zelo iznajdljivi. Ne bom povedala, kaj vse se dogaja, ampak iz tistih nekaj elementov lahko zraste marsikaj drugega. Tudi otroci so nagnjeni k temu, da preizkušajo, poskušajo in iz tega se potem dogajajo tudi nesreče. In marsikdaj starši za to sploh ne vedo. Tako pač ne morem in smatram, da je to mnenje ali pa stališče Vlade zelo nerazumno, predvsem pa neodgovorno, neodgovorno do mlade populacije. Kot rečeno, imate akcijo, namenjeno mladim, pa procenti, kar se tiče nesreč pri mladoletnikih, ne upadajo. Se pravi, je treba narediti še kaj več. Mi tukaj z zakonom dajemo noter tudi točko, ki bi zaostrila ta nadzor. To se nam zdi pomembno. Kakorkoli že, glejte, 60 do 70 pregledov inšpekcijskih služb po Sloveniji, to je res premalo. To je res premalo, to niti ene velike občine ne obdelajo, če lahko tako rečem. Še enkrat s hvaležnostjo, ker sem pač lahko citirala odgovor na poslansko vprašanje kolegice, zmeraj bom pa še uporabila tudi pri kaki drugi zadevi. In poglejte si tudi Ministrstvo za zdravje; Ministrstvo za zdravje prav pozdravlja omejevanje časa in datuma. V končni fazi se zdravniki in zdravstveni uslužbenci potem s tem soočajo in vejo, kakšne travme doživlja vsak posameznik, ki se mu to pripeti, in kako so to potem daljnosežne posledice rehabilitacije in sploh njihovega povratka v normalno življenje, če lahko rečemo normalno življenje. Če enkrat ostaneš brez rok, verjetno to ni [[…]]Statistika pa tudi kaže, da največ poškodb pri pirotehničnih, bi rekla, izdelkih se pa pojavlja ravno na rokah in glavi. Ravno na rokah in glavi. Naj bo to tudi eno izhodišče za razmislek o tem, ali ni vredno, da tukaj naredimo korak naprej, ali ni vredno, da onemogočimo otrokom, da kupujejo pirotehnične izdelke. Ali res ni vredno? Jaz rečem, vsaka nesreča, ki jih bo zato manj, če bomo beležili nižanje statistike, bomo lahko drug drugemu čestitali in rekli, da eno življenje smo obvarovali. Ta človek bo lahko enakovredno prinašal tej družbi. Teh 133 [[…]]To je točno tako, kot je prej kolega Predrag Baković razlagal, da to gre le za tisto, kar je evidentirano. Veliko manjših poškodb je neevidentiranih, tudi pri živalih ne gre za evidentiranje, pa je pač poškodba bila potem povezana s pokom, tudi če jo na koncu avto povozi, ni evidentirano, da zaradi poka. Ampak pustimo to, to so sedaj že malenkosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Aljaž Kovačič, pripravi naj se mag. Meira Hot. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Veseli me, čeprav je na čas debata mogoče nekoliko glasnejša kot kakšno pokanje, se vseeno načeloma nekako vsi strinjamo, vsaj velika večina, pa mogoče reči, da je v 21. stoletju nesprejemljivo, da še živimo v času, ko še vedno ljudje pokajo predvsem zaradi tega, ker ima vpliv, kot je bilo omenjeno, na okolje, v katerem živijo tudi živali, ki se ne morejo zaščititi kot mi – seveda okolje so tudi rastline – ter potem na zdravje tudi vseh ljudi. Ampak sedaj je problem, da mogoče imamo drugačna stališča, na kakšen način bi se te zadeve uredile. Na Komisiji za peticije, človekove pravice in enake možnosti, katere sem tudi član, smo dejansko to zadevo obravnavali. Podpisniki te peticije, ki nekako zagovarjajo popolno prepoved, so nam prišli zadevo predstaviti. Tam so bili tudi različne organizacije za zaščito živali, okolja ter tudi zdravniki, ki so predstavljali, kakšne posledice vse ima pokanje. Sam menim, da je ta zakon načeloma dober predvsem zaradi tega, ker ko so predstavniki govorili o različnih poškodbah, na primer, da si je 7-letnik razstrelil roko, že danes zakonodaja prepoveduje, da bi 7-letnik lahko pokal s čimerkoli. Drugi primer je bil, ko je nek mladenič doma dobesedno razstrelil hišo. Tudi tukaj mislim, da nobena zakonodaja ne govori o tem, da bi doma v hiši lahko pokal s čimerkoli. Tretji primer, ki sem si ga nekako zapomnil, pa je ta, ki mi je bil daleč najbolj absurden, ko je nek človek na ulici ugotavljal, kako bo pes, ki ga je imel slepi človek, odreagiral ob poku in ga dejansko vrgel pred slepega človeka in tega psa. Dejansko so to absurdi, ki se dogajajo danes v Sloveniji in ki dejansko zakonodaja tega ne dopušča, ampak strogo prepoveduje. Najverjetneje tudi za zapor omenjene zadeve. Kar hočem povedati, je, da že danes imam zakonodajo, ki te zadeve prepoveduje, ampak se v praksi dogajajo. Od leta 2008 do 2019 je bilo, mislim da, po statistiki zabeleženih nekaj več kot 120 poškodb, od tega pa samo – če lahko v narekovaju rečem samo – 27 za urgenco. Dejansko je teh poškodb še več, kot je tudi predlagateljica povedala, neke poškodbe se dogajajo, ki potem niti ne gredo omenjeni poškodovanci k zdravniku. Seveda pa je vsaka poškodba, ki se zgodi na tem področju, več kot nepotrebna. Kot sem rekel, današnji zakon, ki ga imamo, ki je bil pred 10 leti oziroma pred 4 leti, v prejšnji sestavi, noveliran, se mi zdi, da je dober. Ker dejansko prepoveduje v praksi to, kar se dejansko ne sme dogajati oziroma poškodbe, do katerih pride s tem, kar je že danes prepovedano. Sicer to ni predlog zakona, nekateri so sicer že povedali, da bodo zadevo amandmirali, da bi bila popolna prepoved. Sam dejansko ne zagovarjam popolne prepovedi na nobeni sferi, ker tudi v svojem življenju nikoli nisem glede tega imel doma nobene prepovedi, pa se mi zdi, da tudi sedaj nisem tako slab človek. Nisem pa, recimo, nikoli pokal, ker so me starši nekako v tem vzgajali, da je to nepotrebno. Nikoli mi ni bilo predstavljeno sploh pokanje in dejansko me tudi to ni veselilo. Tudi vemo, kaj je posamezna prohibicija v preteklosti pomenila, najverjetneje še povečanje te zadeve. Tudi danes glede pirotehnike – recimo, mogoče najbolj znan primer je prepovedan vnos pirotehničnih izdelkov na nogometne stadione. Vemo, da danes, čeprav je to strogo prepovedano, še vedno večkrat vidimo na raznih športnih prireditvah v Sloveniji, da posamezniki ali proslavljajo ali z vandalizmom uničujejo zadeve s pirotehniko. In je že danes to prepovedano. Sicer se vedno vprašam, kako je mogoče ob vseh teh varnostnih pregledih sploh spraviti neko raketo na stadion, ampak dobro, to je neka druga tema. Mogoče pa je najbolj absurdna, ki jo imamo v Sloveniji, prepoved vožnje pod vplivom alkohola; in vemo, koliko ljudi dejansko umre zaradi teh neodgovornih ljudi, če lahko sploh to besedo, da ne bom katere grše uporabil, ki vozijo pod vplivom alkohola. Tudi te zadeve so prepovedane, ampak kot družba smo še vedno temu nedorasli. Recimo, ko nekoga ustavi policist in napiha, je potem po navadi kriv policist, ne pa on. Po navadi reče, kako je prav mene ustavil. Zdi se mi absurdno, da ljudje sedejo za volan avtomobila v vinjenem stanju. Tretja zadeva, zakaj pri tej nisem za popolno prepoved, je nekako ta, da dejansko vse sosednje države dovoljujejo to uporabo in tudi nakup in bi se dejansko črni trg povečal, prav tako pa v Evropski uniji imamo prosto trgovino. Ampak dobro, kot sem rekel, vsak drugače gleda na to zadevo. Pri samem predlogu, ki ga predlaga SDS, mi dejansko ta časovna omejitev nekako ni pri srcu. Predvsem, ker bi po mojem mnenju mogoče naredila kontra efekt in bi se mogoče še zgostilo to na 24 ur in bi si dejansko ljudje nakupili te zadeve, potem pa bi v zelo kratkem času te zadeve tudi porabili in bi v krajšem času bilo še več teh eksplozij. Osebno pa nekako podpiram to zadevo, se pravi, da bi mlajšim osebam od 18 let prepovedali kakršnokoli prodajo, uporabo ali posest teh pirotehničnih izdelkov, ne glede na to, za katere gre. Ne nazadnje, kot je bilo danes že večkrat omenjeno, pri 18 letih nekako postanemo polnoletni, zdaj odgovorni nekateri prej, nekateri pozneje, ampak vseeno tudi glede uživanja alkohola, cigaret in nekaterih drugih zadev je 18 let neka meja. Sam nekako vidim rešitev, ne s prepovedjo, ampak da moramo kot slovenska družba ne le na tem področju, ampak na marsikaterem področju dozoreti, da bo to postalo v družbi nesprejemljivo. Mogoče največ na tem lahko naredijo vsi slovenski župani in dejansko ne organizirajo ognjemetov po Sloveniji – se pravi za trenutek zabave. Je pa mogoče res v tem kapitalističnem svetu to težko pričakovano, kajti, če vemo, da ljudje kupujejo letalske karte, da gredo v Sidney ali v New York gledat samo ognjemet, ker je to taka atrakcija, kar je dejansko zelo žalostno. Glede na to, ko ste rekli, da se približuje zdaj ta čas, ko bo največ teh raket, bi mogoče opozoril še na eno drugo zadevo, ki jo imamo; približuje se tudi 1. november in tudi tukaj smo rekorderji v prižiganju sveč na grobovih. Sam, kot sem prej povedal, sem daleč od tega, da bi bil sploh ljubitelj gledanja ognjemetov, tako tudi nisem ljubitelj prižiganja sveč na grobovih, kajti menim, da se lahko na zelo drugačen način spomnimo svojih najbližjih, mogoče damo kak cvet na grob, ampak tudi tukaj najverjetneje ne bomo prepovedali prižiganja sveč. Kar želim povedati, je, da mogoče kot družba moramo dozoreti in se vprašati, kaj sploh želimo, in mogoče začeti obsojati posameznika, ki te zadeve dela.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Meria Hot. Pripravi naj se Janja Sluga. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Veliko je bilo že povedanega, ampak najbrž bom sama še enkrat ponovila marsikaj, ker po obstoječi razpravi je vidno, da je v tej dvorani še veliko nejevernih Tomažev, o katerih sem malo prej govorila v stališču. Kot prvo, še enkrat, res pozdravljam predlog zakona in se zahvaljujem predlagatelju, da je zakon vložil v proceduro in je imel na nek način pogum, da odpre današnjo diskusijo, ker kljub temu da je kolega govoril, da sem nova pa ne vem, kaj je bilo v prejšnjem mandatu, vem, da pred štirimi leti je bila o tem debata. Ampak ta debata ni dosegla tega končnega cilja, ki ga sama zagovarjam, ki je popolna prepoved, in zato dojemam ta današnji predlog kot potencialno možnost, da bomo to dosegli oziroma da bomo morda vsaj omejili, predvsem pa odprli debato in pokazali, da nek skupni cilj je v končni fazi prepovedati tovrstno zabavo, ki ne prinaša prav nikomur ničesar dobrega: ne ljudem, ne okolju, ne živalim, ne zdravju ljudi. Še enkrat, kot ste sami že prebrali, sama sem podala nekaj poslanskih vprašanj ravno na tematiko zdravja ljudi ministru za zdravje, kakor tudi na tematiko varstva okolja ministru za okolje in prostor. Rečeno je bilo, če se ne motim, da ni bilo nobene raziskave na tem področju, pa minister za zdravje pravi, da je Uradu Republike Slovenije za kemikalije z Javno agencijo za raziskovalno dejavnost Republike Slovenije v okviru ciljnega raziskovalnega programa CRP 2016 financiral raziskovalni projekt z naslovom Onesnaženost zraka z ultrafinimi delci in ocena možnih vplivov na zdravje zaradi ognjemetov. Namen raziskave je bil oceniti izpostavljenost ljudi ultrafinim delcem, ki nastanejo kot posledica ognjemetov, ter oceniti povezanost z onesnaženostjo zraka. Ta raziskava je tudi na voljo na spletni strani Nacionalnega inštituta za javno zdravje. Zaključuje Ministrstvo za zdravje z naslednjim: »Ministrstvo za zdravje se v prednovoletnem času pridružuje Ministrstvu za okolje in Agenciji Republike Slovenije za okolje pri ozaveščanju in pozivanju občin k opustitvi ognjemetov.« Medtem ko minister za okolje in prostor na mojo pobudo zaključuje: »Ministrstvo za okolje in prostor z vidika svojega poslanstva zagovarja stališče o prepovedi ali vsaj večjemu omejevanju rabe ali prodaje pirotehničnih sredstev. Ob tem se seveda zaveda, da je potrebno doseči dogovore pri tem vprašanju z ostalimi resorji.« Torej že tu vidimo, da so določena odprta vprašanja v sami stranki, kateri pripada gospod poslanec – če minister za okolje in prostor nekaj zagovarja. V tem kontekstu bi sedaj nadaljevala z Ministrstvom za notranje zadeve. Moram povedati, da me vseeno žalosti vaš odgovor, ki me sicer ne preseneča, ker je podoben odgovorom, ki sem jih sama že prejela, in tistim, ki so jih tudi na Komisiji za peticije izpostavili. Torej, da nobena sprememba ni potrebna, ker je že itak sedaj praktično vse prepovedano in da so težave predvsem tiste, ki bi lahko nastale na črnem trgu. Zame ni noben odgovor, da je nekaj že prepovedano in da poškodbe itak nastanejo s tistimi zadevami, ki so že sedaj prepovedane, ker potem pa sploh ne razumem, zakaj bi vas motilo, da se potem prepove še uporaba F1, če imamo že itak vse prepovedano. Ta argumentacija za moje pojme ne vzdrži. Vzdrži pa argumentacija kolegice, da šest inšpektorjev za celotno Slovenijo definitivno ni dovolj. Torej moramo morda vložiti dodatna sredstva za dodatne inšpekcijske službe, dodatne zaposlitve inšpektorjev, ki bodo odkrivali pravočasno in preprečevali tovrstna dejanja preprodaje na črnem trgu. Jaz podpiram kvečjemu povečanje števila inšpektorjev, ki bi se resnično posvetili temu. Potem gremo na vprašanje Evropske unije in direktive Evropskega sveta, zaradi katere danes poslušamo, da ni mogoča absolutna prepoved. Sedaj ta ista direktiva v 4. členu točke 22 pravi: »Ta direktiva ne izključuje ukrepov držav članic glede prepovedi oziroma omejitve posesti, uporabe in prodaje izdelkov za ognjemete kategorije F2, F3 pirotehničnih izdelkov za odrska prizorišča in vseh drugih pirotehničnih izdelkov širše javnosti, ki so upravičeni na podlagi javnega reda in miru, javnega zdravja – in slišali smo o vplivu na zdravje –, javne varnosti in varstva okolja.« Nedvoumno je izkazano, da imajo slab vpliv na okolje pirotehnični izdelki. Zakaj ne bi bila Slovenija ena izmed tistih držav članic, ki bo z vidika varstva okolja ena temeljnih [[…]]Oziroma že v sedanji kampanji za parlamentarne evropske volitve se je izkazalo kot temeljno vprašanje. Pa bodimo mi tisti, ki bomo to vprašanje odprli! Pa še nekaj glede kršitve evropskega pravnega reda – niti ne bi, ker direktiva zgolj pomeni harmonizacijo, uredba je pa tista, ki je neposredno zavezujoča in pri direktivah so vselej možni tudi drugačni dogovori. Če bi se Slovenija tu proaktivno postavila – pa nikoli ni prepozno, še vedno se lahko –,smo lahko mi tista država članica, ki bo vodila na tem področju in bo izkazala, da nekaj sekund zabave ali pa pet minut ognjemeta, ni vredno škode, ki ga povzroča na okolje, na zdravje, na ljudi on na živali. Ker škoda je v teh kontekstih res previsoka. Govora je bilo o alkoholu, o cigaretah in tako dalje. To so seveda zadeve, ki zahtevajo veliko več prevzgoje družbe, bom rekla, pa veliko bolj dolgoročne ukrepe, da sploh pridemo do kakšnih rezultatov. Pa tudi to smo že začeli, saj cigareti so prepovedani v zaprtih prostorih, če se ne motim, pa tudi, ko ste to pred tolikimi leti sprejeli, vem, da je najbrž javnost kar oporekala. Ampak smo prišli do tega, da je danes vsem normalno, da se v zaprtih prostorih ne kadi. Tu pa govorimo o uporabi nečesa, ki je sicer strogo dovoljeno v kratkem časovnem obdobju decembra, ampak je pa v rabi lahko tudi čez celo leto. Vsaj sama po lastnih izkušnjah: pri nas, v Portorožu hodiš po mestu in naenkrat se zgodi ognjemet, ki ni prijavljen. Ne veš, da se bo zgodil, tvoja žival se ustraši, lahko tudi zbeži pod kakšen avto – tudi temu sem bila priča. Skratka, nadzor nad samo uporabo ni učinkovit in tu je treba veliko več narediti. Še nekaj, morda ta vidik danes ni bil izpostavljen, ampak z uporabo teh sredstev tudi omejujemo in ogrožamo svobodo gibanja posameznikom – in tudi omejujemo osebnostne pravice posameznikov. Mnogi ljudje si v bistvu ne upajo iti na neko prizorišče, recimo na nek trg, kjer je neka prireditev v novoletnem času, ker se tam nekontrolirano uporabljajo ti izdelki. Pa to več niso zgolj petarde, to so rakete. Danes so rakete, ki imajo takšen učinek kot nek povprečen ognjemet, pa ni poskrbljeno ne za varnost ljudi in tako dalje. Marsikdo se zaradi tega zadržuje doma. Torej, tu gre za omejitev svobode gibanja naših državljank in državljanov, ki da bi se izognili temu, žal ostajajo doma. Na sami komisiji smo bili priča tudi pričevanju gospodične, ki je doživela v novembru, torej izven časa omejitve, da ko se je vozila na vlaku, je mladostnik vrgel petardo – delno je izgubila sluh. Ali se mi zavedamo, kakšne so to trajne posledice in kako ni vselej tisti, ki vrže, žrtev, kako je lahko žrtev nekdo, ki je slučajno nekje. Zato je zame edina smotrna prepoved. Ne zaradi tega, da bi uvedli prohibicijo, kot zelo radi danes uporabljajo izraz, ker nas vse spominja na leta prohibicije alkohola in tako dalje in potem je ta konotacija drugačna kot prepoved uporabe pirotehnike. Zaradi tega, ker bi s tem izkazali, da kot družba tovrstna dejanja obsojamo, da smo kot družba tovrstna dejanja prerasli, da lahko ognjemet nadomestimo z drugačnimi svetlobnimi učinki, ki jih je dandanes veliko na voljo in ki ne onesnažujejo okolje, da lahko našim mladostnikom, našim otrokom izkažemo, da kakršnakoli uporaba pirotehnike ni dovoljena. Ker če bomo mi, starejši izkazali to, bomo na ta način prevzgojili mlade. Če pa je nekaj dovoljeno, potem si mislijo, no, je dovoljeno, saj, zakaj pa ne. Tu gre tudi bolj kot za vprašanje konkretnega zakona za neko resno širšo družbeno, etično, moralno vprašanje. Torej, da smo mi kot družba sposobni preseči neko zastarelo razmišljanje in sposobni zavarovati otroke, zdravje vseh nas, naše živali in okolje. Prepričana sem, da smo, in se veselim tudi nadaljnje razprave prav po vložitvi tudi amandmaja. Tako še enkrat: absolutno bom zakon v prvi obravnavi podprla. In upam, da bomo končni cilj tudi dosegli, ki je – še enkrat – za moje res prepričanje prepoved. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Janja Sluga, pripravi naj se Nik Prebil. Izvolite.
Hvala lepa. Luštno je, kako se ukvarjajo nekateri s stranko SMC. Saj, da vas potolažim, očitno je po predstavitvi stališč, da bo zadeva v prvi obravnavi podprta, tako da se ne bi niti toliko ukvarjala s stranko SMC. Tisto, kar je v stranki SMC, je to, da se dejansko vsi zavedamo okoljevarstvene problematike ognjemetov; vsi, še posebej jaz. Ker v Celju so bile izvedene meritve po enem takem izvedenem ognjemetu in ne boste verjeli, 14 dni se je na meritvah poznalo, ne samo pri PM10 delcih, pri PM3, ki so še toliko bolj nevarni. Zato sem vesela, da dejansko vse občine po vrsti, razen teh treh, o katerih smo že danes tudi govorili, so se začele zavedati tega problema in so začele opuščati ognjemete. Tudi na Pivo in cvetje, kjer je bil vsako leto veličasten ognjemet, zadnjih nekaj let tega ognjemeta ni, kar me tudi posebej veseli. Ampak, da se vrnemo na predloge, ki jih imamo na mizi. Ker se s temi ognjemeti malo oddaljujemo v resnici od tega, kar je tule predlagatelj napisal. Predlagatelj je napisal: »Osnovni razlog za spremembe in dopolnitve Zakona o eksplozivih in pirotehničnih izdelkih je zagotavljanje varnosti.« Če pogledamo, kako je v trenutno veljavni zakonodaji poskrbljeno za to varnost. Vsi proizvajalci pirotehničnih sredstev morajo iti skozi zelo stroge postopke zagotavljanja kvalitete, konsistentnosti te kvalitete, preizkusov, ki jih morajo opraviti. To je jasno potem na izdelku zapisano in označeno, da se ve, kateri so tisti izdelki, ki v bistvu ustrezajo tem zahtevam in standardom. Glede na to, da je Slovenija ena izmed redkih držav, ki imamo tako strogo zadeve urejene, kot jih že imamo, smo ugotovil, da poleg Slovenije samo 2 ali 3 države imajo to tako strogo, kot imamo zdaj mi, se sprašujem, kaj bomo s tem naredili. Premik, ki je potreben, je potreben tule, ne tule. Ker ta premik, tega ne bo povzročil. In če zdaj vemo, kaj otroci, kljub temu da je prepovedano, vemo, kaj kupujejo, vsaj približno, tudi če se preko meje prinese, če se na črno kupuje, ker je že zdaj prepovedano [[…]] Mislim, jaz vas moram spomniti, mi smo del Evropske unije. Osnovno načelo Evropske unije je prost pretok ljudi, blaga, storitev. Bil in bo. To so osnovna načela, na podlagi katerih je Evropska unija nastala. Če teh načel ni, ni več Evropske unije in dokler smo mi Evropske unije, ta prost pretok bo. Pomeni, mi lahko prepovemo vse – kaj bomo s tem naredil? Izgubili bomo kontrolo nad tem, kaj se sploh kupuje in kaj uporablja; še več bo črnega trga, še več bo neznank, več bo poškodb. Če se že pogovarjamo – kolegica je rekla, da se nihče ne ukvarja s tem nadzorstvom, ki ga je predlagatelj tukaj v tem predlogu določil, pa se bom malo pomudila pri tem. Namreč, kaj je tukaj novega? V 36. členu obstoječega zakona, ki ima tri odstavke in že govori, kdo opravlja inšpekcijski nadzor, se dodaja še četrti odstavek, v katerem med drugim piše, »posebno pozornost morata nameniti policija in inšpektorat spoštovanju 35. člena zakona«. Posebno pozornost. Se pravi, zakon je, zakon nekaj prepoveduje, določa inšpekcijski nadzor, zdaj pa mi dodajamo temu, da morata temu nameniti posebno pozornost. To je tako, kakor da rečemo, policija mora posebno pozornost nameniti krajam v trgovinah. Te so sicer prepovedane, vemo, da so, ampak zdaj jim bo pa namenila posebno pozornost. Pa saj se hecamo, no! Nečemu, kar je prepovedano, nečemu, kar obstaja, nečemu, kar že počnemo, je treba nameniti posebno pozornost in od tega pričakujemo zdaj ne vem kakšen napredek. Ne! Rešitev je seveda v povečanju števila inšpekcijskih nadzorov, v povečanju inšpektorjev, ne vem kaj, ampak ta posebna pozornost – ne vem, če ste si jo prebrali –, to je ta posebna pozornost. Vsako leto je objavljeno: analiza, številke, podatki, grafi. Že zdaj! Brez te vaše posebne pozornosti. Ko se pogovarjamo o številu poškodb in ko se pogovarjamo o tem, da se ne zmanjšujejo in da je približno polovica med temi poškodbami takih, kjer so udeleženi mladoletniki, povejmo še – za tiste ljudi, ki nas gledajo – to številko. Da si ne bo nekdo predstavljal, kakšna je zdaj ta številka. To je 8. Vsaka je preveč, o tem ni nobenega dvoma, da ne bo kake pomote! Ampak kljub vsemu, da imamo neko realno sliko v glavi, o kakšnem številu se zdaj pogovarjamo. Tukaj policija zelo dobro povzame te svoje ugotovitve. Vsako leto je to objavljeno na spletu, tako da si lahko vsak prebere. »Poškodbe so nastale predvsem zaradi nepravilnega rokovanja, neupoštevanja navodil proizvajalca in objestnosti posameznikov.« To pravi policija. Vemo, o čem govori, verjetno, kajne? »Nastale poškodbe so povzročile uporabe petard, raket, rimske sveče in doma narejenega pirotehničnega izdelka. Vzrok za nastanek pa je eksperimentiranje s pirotehničnimi snovmi, neodgovornost posameznika, neupoštevanje navodil proizvajalca.« Kot rečeno, 11 let so že petarde prepovedane. 11 let. Ta kategorija, o kateri se danes pogovarjamo, je pa kategorija F1, ki po vseh opisih povzroča minimalen hrup in zelo majhno nevarnost. In če mi mislimo, da bomo s tem, ko bomo zdaj prepovedali tortne fontane, čudežne svečke, pasje bombice, pokajoče kroglice in iskrice, še kaj dodatnega preprečili – ne se hecati. Še enkrat bom prebrala: tortne fontane, čudežne svečke, pasje bombice, pokajoče kroglice in iskrice. Pa da ne bo kakšne pomote, jaz ne vidim nobene dodane vrednosti v nikakršnih pirotehničnih izdelkih. Nobene. Nobenega užitka, ničesar. Ne vem, zakaj to sploh imamo, zakaj bi to sploh morali uporabljati. Da ne bo kakšne pomote. Ampak rešitev ni v tem, da tu zdaj napišemo ne sme se, rešitev je v tem, da tega sploh ne bi delali. In tista ključna je takšna kot pri nekaterih kadilcih, ki tudi tule notri sedite, naslednji trenutek boste pa vzeli cigarete pa boste šli ven, ker v zaprtih prostorih se ne kadi, zunaj se pa lahko. Tisto pa ni škodljivo. Tule notri [[pokaže z gesto]] je treba premik narediti.
Hvala lepa. Predlagateljica, izvolite.
Ponovno hvala lepa za besedo. Jaz sem vesela, da delimo s tako imenovano levo polovico zelo podobna mnenja pa stališča. To je samo dokaz, da ko gre za pomembne oziroma dobre stvari, znamo tudi stopiti skupaj. Dejansko se podpišem pod vse tisto, kar je bilo prej povedano. Preden se pa pomudim malo pri kolegici Sluga – saj jaz razumem, da vi marsičesa ne razumete, to ste v tem državnem zboru že večkrat pokazali. Tako da tudi vem, da ne razumete 36. člena [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Kar počasi, kar počasi, kar mirno, mirno. Tudi za to se dobijo pripomočki, da se pomirite. Dovolite mi, da zdaj jaz povem do konca. Skratka, dejstvo je, da ravno s to posebno pozornostjo želimo okrepiti nadzor. Želimo okrepiti nadzor. Povedala sem prej številke, kaj se dogaja z inšpekcijskimi službami – 60 pregledov na leto. 60 pregledov. A vi veste, koliko trgovin je samo s pirotehničnimi izdelki? To je tretjina, približno tretjina, malo več, slovenskih občin, če bi šli samo v eno trgovino. In zato smo govorili o posebni pozornosti. Dejstvo je, da so nesreče pri mladih, in dejstvo je, da je danes dovoljeno, da 14-letnik kupi pirotehnično sredstvo. Zdaj boste seveda rekli, da to ni petarda. Seveda ni petarda. Na uradnem trgu ne sme biti petarda. Ampak veste, z različnimi pirotehničnimi sredstvi pa otroci hitro pridejo do poka petarde. V tem je problem in to je tudi izpostavilo ministrstvo – da gre za doma narejene izdelke, za izdelke s črnega trga, za eksperimente pri otrocih. Kar je res, seveda gre pa velikokrat za objestnost. Kako pa se bomo borili proti objestnosti? Tako, da jim bomo omogočili dostop do tega, da izživljajo to svojo objestnost. Sicer so nekateri res govorili o prohibiciji in želeli s tem pokazati, da zdaj pa smo mi tukaj notri za ukinitev in, ne vem, komurkoli v tej državi želimo vzeti izživljanje nad tem, da poka, izživljanje nad tem, da gleda, kako se vse sveti pa zraven ropota, seveda pa ob tem pozabi, da zraven njega, ne vem, stoji mama z vozičkom. Ampak pustimo zdaj to. Glejte, cigarete lahko podražimo, lahko omejimo prodajo cigaret, karkoli, in res je, cigarete se pač danes lahko kadijo samo še zunaj. Takrat ko se je to uveljavljajo, je bilo rečeno, da bodo propadli mnogi gostinski lokali, veliko je bilo vprašanj, dilem, nekaterih upravičenih, pa vendar se je to zgodilo. In danes vsi živijo, kadilci, jaz upam, in nekadilci. Ne vem, za alkohol je bilo rečeno prohibicija alkohola, poznamo. Poglejte, saj tudi pri alkoholu imamo določene prepreke in smo jih tudi skozi čas še zaostrovali, kazni za vožnjo pod alkoholom se je zaostrovalo. Zakaj? Zakaj se potem zaostrujejo stvari, če je pač vse, ko to enkrat postaviš, dobro in edino pravilno? Jaz trdim, da je pač zakon prinesel nekatere dobre ukrepe, ni pa zadovoljil tistega, kar družba potrebuje, in to je, da pravzaprav onemogočimo nakup, uporabo mladoletnikom, da onemogočimo, da v bistvu trpijo tisti, ki niso za to prav nič krivi in morajo trpeti. Marsikdo se danes ne podaja več na množična silvestrovanja, zato ker se pač boji raznih nesreč. Nekaterim je nelagodno, druge je strah in tako naprej. Ampak pustimo to. Ni pa prav, da nekdo reče, da 36. člen ne pomeni tega, da s pozornostjo lahko naredimo korake naprej. Absolutno jih lahko naredimo. V tistem času je potrebna večja pozornost, kot se vrši danes, tako z inšpekcijsko službo, tako z nadzorom policije in tako naprej. Samo tako bomo lahko preprečili tisto, kar je prepečeno z zakonom, pa v državi še vedno poteka. Prej je kolega Baković zelo dobro rekel, in na to mene krajani prav tako na Dolenjskem opozarjajo in tukaj je poziv vam, Ministrstvu za notranje zadeve in naprej Policiji. V romskih naseljih, poglejte, se bo že decembra, mogoče še nekaj dni in se bo začelo ropotati. Ampak tam lahko rečemo, da če bo padla petarda, bomo še veseli, ker tam se strelja s strelnim orožjem. Meni ljudje pošiljajo posnetke strelnega orožja. Pridejo policisti, jih odpeljejo, naslednji dan so ti ljudje zopet doma. In potem me prosijo, da ne bi slučajno tega posnetka dala v javnost, ker se bojijo, da ne bodo naslednjega dneva preživeli. Imamo pač določena območja, kjer je ta pozornost še toliko bolj potrebna. Vse to je del tega predloga, ko govorimo o posebni pozornosti. Ampak nekdo tega pač noče slišati. Kot rečeno, nihče se danes ni ukvarjal s stranko SMC, niti najmanj. Ukvarjali smo se s tem, da stranka SMC govori eno, njihov minister pa drugo in da je to malo smešno. Ni pomembno, da se mi med seboj ne strinjamo, je pa hecno, da imate resor, da imate ministra, ki govori drugače kot vi danes tukaj notri, nekateri celo kričite. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sedaj ima besedo gospod Nik Prebil, pripravi pa se gospa Mateja Udovč. Izvolite.
Najlepša hvala, kolegice in kolegi! Jaz bom danes zelo kratek, ker je bilo že kar veliko povedanega pa se resnično, moram reči, strinjam tako z eno stranjo kot z drugo. Če recimo samo povzamem, kar nekaj stvari, ki sem jih hotel poudariti, je povedal že kolega Aljaž. Včeraj sva kar nekaj časa skupaj sedala, se o tem pogovarjala in si deliva zelo podobno mnenje. Jaz takšno razpravo v tej smeri vsekakor podpiram, se mi zdi koristna, pa mogoče ne toliko z vidika same prepovedi, o kateri pravzaprav danes v bistvu ne govorimo, bomo glede na napovedi govorili enkrat v prihodnje. A vendar se mi zdi, da je nek pomen ozaveščanja ljudi in preventivnih ukrepov, o katerih kot Državni zbor javnosti sporočamo, vsekakor potreben. Glede predlogov. Vsekakor je vredno razmisleka o tem, komu – ne glede na to, za katero kategorijo gre, to je praktično vseeno, ker tistih kategorij, ki so profesionalni izdelki, že tako ali tako nobena fizična oseba ne more kupiti. A vendar neke določene izdelke posamezniki lahko kupijo. Vsekakor se zastavlja vprašanje glede omejitve mladoletnim osebam in ali je smiselno, da bi pirotehnične izdelke ne glede na kategorijo prepovedali osebam, mlajšim od 18 let. To je vsekakor čisto legitimno vprašanje. Izpostaviti moram še eno zadevo, ki sem jo slišal od gospoda Predraga – prepoved prodaje preko spleta oziroma kakšen je nadzor tam. Do teh izdelkov res tam lažje prideš, tako da tukaj je sigurno [[…]]Verjetno se lahko o tem pogovarjamo pa gre lahko v razmislek. Jaz sam sem bil zelo presenečen, moram reči, ko sem videl, da so pirotehnične izdelke začeli prodajati praktično povsod, kar tam malo na ulici, malo v Lidlu, malo v Mercatorju, malo v Hoferju. Ja, to je [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Kolegica, res je, Lidl se je od tega odmaknil, in to je ravno to, kar govorim – da se začne pri posameznikih, začne se pri trgovinah. Nekatere so šle v to pobudo in bodo te zadeve nehale prodajati. Tudi določene občine so se ognjemetom odpovedale. Zdaj tudi, ne vem, če je že bistvo tega, da se nekaj sveti, bliska in to, so zdaj na voljo že profesionalne luči, recimo. Pa se tam spet lahko potem začnemo pogovarjati o svetlobnem onesnaženju in tako dalje. Vsekakor, še enkrat, to razpravo podpiram. Tudi sam sem se udeležil silvestrovanja na prostem recimo v Ljubljani. Pa ja, saj je lepo, ko recimo jasno nebo razsvetlijo ti ognjemeti pa vse super in prav, ima pa to eno določeno posledico in nek odtis pusti za sabo. Vsekakor pa ne morem in ne bom nikoli razumel nekega učinka zgolj poka in eksplozije, ki nastane. Tudi, se strinjam, to močno vpliva na živali. Tudi ko sem bil sam tam na Kongresnem trgu, je za mano usekalo tako, da sem bil sam kot en pes, nisem vedel, ali naj grem levo ali naj grem desno, ker se mi je skoraj srce ustavilo. Take stvari in to, kar smo govoril, da določeni posamezniki mečejo to pred ljudi, pred starostnike, pred živali, ne vem, na vlaku recimo, da je nekdo postal naglušen – take ljudi je treba kaznovati in jih kaznovati tako, da si bodo do konca zapomnili, da se teh stvari ne počne in kaj so s tem povzročil, da so verjetno nekomu do konca življenja povzročili takšno ali drugačno hibo, s katero bo pač moral živeti. Vseeno pa se v tem trenutku ne morem strinjati z omejitvijo uporabe zgolj na nekaj ur, ker se mi zdi, da se bo zadeva res samo skoncentrirala in bo eskalirala. Bistveno več bo onesnaženosti, bistveno več bo hrupa in pokanja, tako da tukaj, ne vem, zaenkrat se s tem ne strinjam, glede na to, da je pa vseeno že sedaj prostorsko in časovno prodaja in uporaba tako ali tako omejena. Ne vem, zdi se mi, da so popravki v prejšnjih mandatih vseeno že šli v pravo smer in da je zakon v tem trenutku dosti dober, da ne terja neke – če bomo govorili recimo o njej – totalne prepovedi, ker se mi zdi, da ne bomo prispevali nič k varnosti, ne bomo k njej pripomogli, ker še enkrat, to je na vsakem posamezniku. Če razmišljaš v smeri, da je to nepotrebno in da ne prinaša neke dodane vrednosti ne tebi ne družbi, komurkoli, pač tega ne počneš. In sčasoma se začne družba temu prilagajati. Ker spoštovanje zakonodaje je širše kulturno in zgodovinsko ter tudi socialno pogojen pojem in je na nek način odsev družbe. Zato vsekakor podpiram te aktivnosti, ki jih ministrstvo izvaja na preventivni ravni in policiji, je pa res, da bi se o nadzoru dalo še marsikaj pogovarjati. Hvala lepa zaenkrat.
Hvala lepa. Predlagateljica, izvolite.
Čisto na kratko, hvala za razpravo. Zgolj še enkrat. Te omejitve pomenijo tudi krepitev neke vzgoje, vzgleda pa tudi kulturne sprejemljivosti. Bolj ko bomo začeli omejevati te stvari, bolj bomo pokazal v družbi, da je to nesprejemljivo, da ni dobro. In tudi, veste, če bodo mladi ljudje ali pa če jim rečemo otroci videli, da nekaj v družbi ni več sprejemljivo, ni več fajn, ni več zabavno, se bo začelo počasi stvari premikati. Kar pa se tiče tega, ko rečete, da bo pa omejitev koncentrirala. Odgovor vam lahko dam samo z novim vprašanjem vam: Potem pa čez vse leto pustimo, pa bo koncentracija čisto majhna pa bo enkrat počilo tukaj pa bo počilo tam? To ni rešitev. To ni rešitev. Jaz mislim, da ta omejitev, ki jo danes predlagamo v zakonu [[…]]Sicer tukaj mogoče zaenkrat še nimamo vsi enakega mnenja glede tega, ali povsem prepovedati ali omejiti, ampak vseeno, veste, omejevanje vendarle prinese nekaj, kar pokaže, glejte, samo neki trenutek naj bo, če že mora biti nekomu to v veselje, da, tako kot ste rekli, pobledi ali pa se razsvetli nebo, ampak vseeno pa to ni sprejemljivo kot tako. In z omejevanjem gotovo to dosežeš. Se pa strinjam, da imamo tukaj lahko malo različne poglede, tudi kako do tega priti. Na preventivi se mi zdi, da pa moramo vsi skupaj največ delati. Ampak kot rečeno, akcija je zelo – meni je bila zelo zanimiva, prijetna, pa ne kaže manjšanja zlorab oziroma potem nesreč pri pirotehničnih izdelkih. In jaz mislim, da bi omejitev prodaje otrokom in uporabe pa to prinesla oziroma doprinesla.
Hvala lepa. Sedaj ima besedo gospa Mateja Udovč, ki jo opozarjam, da ima na voljo za razpravo le še nekaj sekund. Pripravi pa naj se gospa Karla Urh. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča. Kot ste že sami povedali, imam samo še sedem sekund, ampak ker se mi tema zdi pomembna in ker verjamem, da bom lahko nadaljevala v razdelitvi časa, bi samo za uvod. Prepovedan sadež je najslajši sadež. Upam, da bom nauk te zgodbe lahko povedala v razdelitvi časa. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Karla Urh ima besedo, pripravi pa se gospa Anja Bah Žibert kot razpravljavka. Izvolite.
Lepo pozdravljeni vsi skupaj! Danes govorimo o pirotehniki, petardah, praznikih, praznovanjih. To bi lahko nekako pod »P« vključili vse skupaj. Vendar moram reči, prihajam s področja šolstva, pirotehnika in vse te zadeve v zvezi s pirotehniko, posebno petardami, so včasih kar problem. Predvsem, tako kot sem govorila o omejevanju prepovedi, je tisto, kar smo pred 11 leti uzakonili – da se petard ne sme uporabljati – najslajše. Zdaj bodo zimske počitnice oziroma najprej so zdaj jesenske pa bodo otroci prišli po enem tednu nazaj in vam povem, da bodo imeli polne žepe petard. Ker jih bodo kupili nekje drugje, ne v Sloveniji. Žal. Prinesli jih bodo starši ali bratje, sestre in jih bodo imeli. Preventivni ukrepi, ki ji ima Policija že vrsto let po osnovnih šolah, so dosegli svoj cilj. Jaz vam povem, včasih je bila za praznike cela ofenziva, ko si prišel s polnočnice recimo ali že pred polnočnico. Danes je to za noč in dan razlike, če razumete. Vendar kljub temu še vedno otroci posegajo po teh izdelkih in prihaja do nesreč, ker jim te izdelke nekdo proda ali da, čeprav jih ne bi smel. Jaz se velikokrat vprašam, čemu ljudje kupujejo pirotehniko in mečejo denar stran. Ne razumem tega. Ampak tako to je, žal. Nekaterim predstavlja ogled operne predstave veliko, nekaterim pa ogled ognjemeta, ki je v tistih nekaj minutah končan, še več. Ne razumem tega, vendar tako to je. Ljudje smo si različni, in ker je naša država v evropski skupnosti, meje so odprte, bo tudi če mi omejimo, prepovemo, še vedno prihajalo z različnih koncev, po različnih kanalih, dostopno bo čisto vsem, žal. Ker je premalo nadzora, ker mogoče tudi mi lahko sami storimo dosti več v osnovnih celicah, v naših družinah, kjer lahko starši s svojim zgledom svoje otroke naučijo: škoda denarja, nevarno, ne kupujmo te zadeve. Pa naj bodo žvižgači, pa naj bodo ne vem kakšne blage stvari – brez pomena. Zakaj bi jih vendar imeli? Zdi se mi, da lahko v teh osnovnih celicah s to preventivno naravnano vzgojo storimo največ. Poleg vseh teh, ki jo že vsa leta vršijo, policija, raznorazna društva, lahko storimo starši največ za svoje otroke. Predvsem pa apeliram tudi na to, da mogoče prepovemo, da lahko kupujejo te zadeve F1 mlajši od 18 let. Predvsem pa zgled starejših. Hvala.
Hvala lepa. Naslednja ima besedo gospa Anja Bah Žibert, potem se pa kot zadnji v tem krogu pripravi gospod Marko Bandelli. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča. Jaz se res strinjam z mnogo tega, kar je bilo danes povedano. Res tudi sama prihajam iz pedagoških vod in se mi zdi, da ko govorimo o vzgoji in preventivi, je to ključnega pomena. Ampak poglejte, na drugi strani – kako lahko govorimo o vzgoji in preventivi, če hkrati kot zakonodajalci dopuščamo, da otroci kupujejo pirotehnične izdelke? Lahko se učitelji v šolah še tako mučijo in razlagajo o tem, kako je to nevarno, kako je škodljivo za okolje, kako ni dobro za živali, če pa imajo po zakonu 14- in 16-letniki možnost kupiti pirotehniko v naših trgovinah. Absolutno se strinjam s tistimi, ki pravite, da ne bomo zajezili pretoka pirotehničnih izdelkov, tudi tistega, kar je na črnem trgu in kar se pri nas ne sme. Ampak saj zato pa govorimo tudi o nadzoru. Saj imamo veliko stvari, ki so v Sloveniji prepovedane, pa prihajajo iz drugih držav, pa se sistem bori proti temu. Enkrat je bolj učinkovit, drugič je manj učinkovit. Zato smo v tem zakonu tudi dodali noter, da je potrebno posebno pozornost namenjati tovrstnim zadevam. Ravno zaradi tega. Ker kot rečeno, vsaka nesreča je odveč, sploh če imamo na mizi možnost, da lahko zaostrimo vsaj ta nakup. Jaz po svoje razumem tudi prodajalca. Pride fant, visok meter 90, in ga je nerodno vprašati, ali ima osebno izkaznico s seboj. Nekateri so takrat stari šele 13 let, nekdo pa je dejansko polnoleten pa izgleda še zelo mladoleten. Vem, da prihaja do zadreg, ko morajo spraševati, če sploh sprašujejo, veliko njih tega sploh ne stori in izdelke prodajo, ker gre le za trgovino s pirotehničnimi sredstvi. Če bi šli tako daleč, kot je bilo prej izhodišče kolegice poslanke – da je prepovedan sadež najslajši – potem odprimo vrata vsemu, potem ne sme biti v tej družbi nič več prepovedano. Pa ni res. Kakšna prepoved pa pomeni vzgojni ukrep. Otroku boš vendarle prepovedal, da prečka cesto tam, kjer ni treba, pa ne bo zato večkrat tekel čez cesto tam, kjer ne bi smel. Tako je, vzgoja. Vzgoja se pa tudi začne v tem hramu demokracije. Tudi v tem hramu demokracije. Kajti govoriti, kako naj starši vzgajajo, na drugi strani pa zakonodajalec dopušča, da se stvari kupujejo, je meni smešno ali pa licemersko. In še nekaj. Jaz mislim, da za omejitev pirotehničnih sredstev ni nobenega drugega zadržka, lahko je samo politični pa interesni. Jaz verjamem, da imajo nekateri interes, da to obstane tako, kot je, nekateri imajo celo interes, da bi se doba podaljšala, da bi se to kar skozi ves december, ki se zdaj velikokrat imenuje veseli december, razmahnilo, kar na ves december, nekateri ne bi nič omejevali, nekateri bi pač to povezovali z nekimi drugimi ukrepi, ki nimajo med seboj povezanosti. Meni je žal vseh tistih, ki iščete danes, in res se včasih sprašujem, kakšne lastnosti lahko imajo ljudje, ki iščejo razloge za to, da obdržijo zakon, ki dovoljuje prodajo pirotehničnih sredstev 14- in 16-letnikom. Kje lahko iščeš tukaj argumente, da to obdržiš? Jaz jih res ne morem najti, ne kot mati ne kot pedagog in ne kot politik. Ne morem jih najti. Jaz mislim, da če smo dali neko mejo 18 let kot polnoletnost, kot nek prehod v dobo zrelosti, potem bi verjetno lahko tudi to mejo v tem zakonu določili. Ampak ne vem, kako se bo na koncu končalo. Upam na najboljše, predvsem v interesu tistih, ki se res borijo, nimajo zato nobenih privilegijev, nimajo zato nobenih koristi, ampak se dejansko borijo za ukinitev pirotehničnih sredstev zaradi okolja, zaradi živali in zaradi ljudi. Brez kakršnihkoli drugih vzvodov, političnih, interesnih in še najmanj koristoljubnih. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Bandelli, izvolite besedo kot zadnji v tem krogu.
Hvala za besedo, predsedujoča. Zdaj bo lepo komentirati, ko nas je ostalo tukaj osem poslancev, tako da zanimivo, argument je zanimiv. V glavnem, jaz bom tako povedal. To je moje osebno mnenje. Jaz mislim, da je ta razprava tukaj skoraj nepotrebna, zakaj jo delamo. Ampak ko jo že imamo, naj bo vsaj koristna. Mislim, da so v tem trenutku različna mnenja različnih glasov, ki smo jih slišali, deljena mnenja. Tudi tukaj so deljena mnenja, je treba povedati pošteno. Začel bi od začetka. Sigurno bi se lahko strinjal glede omejitve prodaje glede na starost otrok, ampak to je že – 14, 16 let, odvisno od kategorije. In to, kar prodajajo zdaj v kategoriji F1, to ni nič. Tu ni bilo nobene nesreče po zadnji statistiki policije, ki sem jo jaz gledal. Niti ene v kategoriji F1. Če tako gledamo. Spremembe za skrajšanje časa uporabe pirotehničnih izdelkov. Nič ne bomo rešili, če bomo skrajšali na od 9. ure zvečer ali ne vem, kakšen je predlog, od 6. ure popoldne do 3. ure zjutraj, približno, ura gor ali dol. Tujci nam prodajajo od 15. decembra naprej ali pa še prej. To se pravi, da bodo te petarde in te rakete prihajale v Slovenijo, hočeš nočeš, ker je tržišče odprto od 15. decembra dalje. In se jih bo tudi uporabljalo. Tako da spreminjati te zadeve je brezpredmetno. Ne bo prišlo do želenega učinka. Moje mnenje je, da ne bi nič spremenil glede tega. Varnost ali pa uporaba ne bosta doseženi, ne varnost in niti ne uporaba. Veste, kaj bi nastalo, če bi mi šli direktno v prepoved prodaje pirotehničnih izdelkov? Saj tega se zavedamo vsi, samo molčimo, ampak glejte, tukaj nas sigurno poslušajo tisti lopovi, ki bodo jutri začeli prodajati na črnem trgu pirotehniko. Jo bodo. Saj vemo, kaj je bil prohibicionizem – največji biznis je bil za nekatere, in to samo čakajo. Tega ne smemo dovoliti. Kako bomo mi ljudem zdaj prepovedali prodajo pirotehnike, če jo ima cel svet? Zakaj moramo biti mi vedno ta prvi? Zakaj moramo mi vedno pisati tisti zakon in, ne vem, slediti določenim evropskim uredbam, določenim uredbam, ki so po mojem neumne, in predvsem direktive, pa potem vedno zraven napisati, ker smo Slovenci, eno, dve strani, ki ju ni bilo treba pisati? Veste, koliko je takih primerov? Dam primer HACCP, na primer. Mi imamo največje restrikcije v HACCP, kar jih ima cela Evropa. A je to potrebno? A smo mi krivi, da imamo štiri korita za solato in za umivanje in ne vem kaj, česar nima nihče? Ko sem bil v Bruslju, sem bil spodaj v prvem buffetu pa dobro, da je bil en sekret. En. En za invalide, za ženske, za moške in še za osebje. Ne, mi jih moramo imeti šest in korita in vse, kar je. In to je to, kar hočemo mi tudi tukaj danes napraviti. Vedno si moramo izmišljevati nekaj novega, neke nove zakone, biti prvi v nekaterih stvareh – zakaj? Zakaj?! Nič ne bomo rešili s tem, popolnoma nič ne bomo rešili s tem. Moje osebno mnenje. Pa povem pošteno, tudi če se ukine vse skupaj – jaz bom še bolj vesel. Pa ne, da nisem ljubitelj živali ali kaj takega, ker glede na komisijo, kjer sem bil – jaz sem bil predsednik dveh kinoloških društev, celo ustanovitelj enega, tako da imam zelo rad živali. Ampak razumem tudi vse ostale. Pa razumem predvsem problematiko, ki ne bo rešena s tem zakonom. Obratno. Tega se jaz bojim. Obstoječi zakon imamo, je zelo dober zakon. Uveljaviti ga je treba. Veste, kaj je zaskrbljujoče, gospa predlagateljica? Tistih 60 kontrol. To je zaskrbljujoče. 60 kontrol bi moralo biti na vsaki upravni enoti, ne pa v celi Sloveniji 60. To bi moralo biti. Pa vam garantiram, da ne bi bilo vseh teh problemov in težav, ki so. Da otroci manipulirajo s petardami in da delajo te reči, to je pa v prvi vrsti odgovornost staršev. Vsakega ne moreš držati zaprtega v kletki, če bi tako rekli, da ga kontroliraš, kaj je on in na kakšen način on manipulira in uporablja to zadevo – ne moreš. Ampak to je neodgovornost otroka, ki mu ne moremo pripisati krivde ali pa mu lahko pripišemo krivdo, ampak on je to videl. Ko on odpira neke rakete in dela potem iz njih dinamit ali ne vem kaj, on je nekje videl to zadevo, od nekoga prej, od nekoga starejšega. To je problem, na to moramo paziti. Ampak to v zakonu že vse piše. Saj to že vse piše! Mi moramo samo uveljavljati to, kar v zakonu že piše. Mi dostikrat spreminjamo določene zakone v Sloveniji, ker ne znamo uveljavljati zadev, ki so zapisane, pa spoštovati reči, ki so že zapisane notri. Ne govorim samo o tem primeru, govorim lahko o stotinah zakonov, ki jih imamo. Jaz mislim eno zadevo. Jaz bi pa dal dosti več poudarka na osveščanje. Mislim, da je bila akcija Bodi zvezda, ne meči petard, akcija naših slovenskih športnikov, in kar je bilo, zelo učinkovita akcija in zelo dobra akcija. No, zdaj bom jaz en apel napravil tukaj politiki in nam, ki smo tukaj v Državnem zboru. Saj se lahko tudi mi pridružimo tej akciji! Zakaj da ne? Vedno morajo pljuvati po politikih: »Politiki niste vredni nič, poslanci niste vredni nič, ne delate nič,« nič ne delamo, »sprejemate neumnosti, delate take in drugačne reči.« Jaz se sam lahko dam v vlogo ambasadorja, če tako rečem, v tej akciji. Nimam nobenega problema, z velikim veseljem. Da bomo pokazali tudi mi, da imamo skrb do tega. Ker mislim, da je to osnova vsega. Zato jaz to pravim zdaj tukaj. Moja debata je bila moja osebna debata, tudi v naši poslanski skupini mislim, da se bo odločil vsak po svoji vesti, in vsak naj naredi tisto, kar misli, da je prav, ker to je tudi pravilno. Ne moreš zdaj diktirati, vsak si misli svoje. Ne vidim pa, osebno tukaj ne vidim, da bi s tem zakonom nekaj rešili. Samo to bom rekel. Evo, tega en vidim. Zame gremo tu v določene rešitve, ki niso rešitve – evo, v tem smislu. In tisti predlog, ki ga je dala kolegica Hot ali ki so ga potrdili v Levici, absolutni prohibicionizem, tu sem pa absolutno proti zaradi varnosti. Ker se bo dogajal črni trg. Dajali bomo vzvode, vzvode ljudem, da bodo začeli prodajati na črno. Ne samo na črno, ampak tudi prepovedano zadevo. Ker potem bo prihajala iz tistih domačih »obrtniških delavnic«, če bi tako rekli, petard. Tu so za zapreti, tu so za kontrolirati, tukaj pa mi moramo delati kontrole, ki obstajajo. Verjemite, da obstajajo. In se samo povezati malo z Italijani, Italijani imajo spisek vseh doli, kdo so tisti, ki delajo na črno, take zadeve. Imajo. Tam se povezati in tu kontrola. Predlog, ki bi ga jaz rajši dal vladi, je pa drugi. Zakaj lahko vsi prodajajo te rakete? Zakaj? Edini pogoj, ki je, je skladiščenje, in edini pogoj je, da moraš imeti urejen prostor, da mora biti proti ne vem kaj in to. Naj da koncesije. Naj pove na primer, da v Sloveniji lahko prodajajo trije. Končano. Ne pa vsaka trgovina, vsak Mercator, Lidl, dobro, zdaj Lidl ni več, ali ne vem kateri vsaki, pride Hofer, pridejo notri s svojimi petardami. Naj da koncesije in tam se bo kontroliral potem tudi trg. To je bil en predlog. Dajmo pobude, fantje, ven. To je tisto, kar moramo delati tukaj v tem hramu demokracije, kot ga imenujemo. Zame v tem smislu. Ponavljam še enkrat glede Bodi zvezda, ne meči petard, te pobude, ki je bila, in te akcije, ki je bila. Jaz mislim, da je bila ta izredno dobra. To moramo mi še podpirati. In se postavim v prvo vlogo, ponavljam še enkrat, in mislim, da bi za menoj prišel še marsikdo od teh poslancev, da bi se pridružili tej pobudi in bi tudi mi politiki sami nastopali v vlogi zaščite ali pa – kako bi rekel? – ozaveščanja, kakšna je nevarnost in kakšna ne glede pirotehničnih zadev. Hvala lepa.
Hvala lepa. S tem prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo še predstavnica Vlade in predlagateljica. Najprej besedo dajem gospe državni sekretarki. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Kar nekaj govora je bilo glede nadzora. Želela bi dodati oziroma je bilo že omenjeno, da je bilo v letu 2018 66 kršitev, ugotovljenih s strani policije, v letu 2017 pa 78. Torej tudi te kršitve padajo. Poleg tega so policisti v letu 2018 zasegli 6 tisoč 71 kosov pirotehničnih izdelkov, od tega jih je bilo na meji najdenih tisoč 229 in v notranjosti države 4 tisoč 842. Tako da bi lahko rekli, da je nadzor dokaj učinkovit. Poleg tega Inšpektorat Republike Slovenije za notranje zadeve temu področju še posebno pozornost daje v decembrskem času, ko je tega največ. Želela bo dodati, da je nadzor sicer potreben, vendar je neka instanca, ki pride bolj proti koncu. Zakonodaja je tista, ki usmerja naša dejanja in nam kot družbi pove, kaj je dovoljeno in kaj ni prav. Vendar le zakonodaja ni dovolj, če ji ne sledimo in je ne spoštujemo. Torej je v bistvu potrebno doseči, da jo bodo ljudje spoštovali in ji sledili, saj ta že danes prepoveduje prodajo in tudi kupovanje petard, ki so najbolj nevarni izdelki. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Anja Bah Žibert, izvolite.
Hvala lepa. Danes mislim, da sem veliko povedala. Samo odgovor mojemu predhodniku: 16-letnik lahko kupuje pirotehnične izdelke kategorije F2. To so tudi rakete. In ne bi želela govoriti o eksperimentiranju, ampak verjetno veste, da mladi znajo marsikaj, so iznajdljivi. Tako da ni vse to, kar je dosegljivo na črnem trgu, ampak je veliko tudi tega, kar se da izdelati doma iz tistega, kar se sme kupiti. Iz tistega, kar se sme kupiti. Za konec. Veliko je bilo danes o tej akciji, ki sem jo izpostavila uvodoma, povedano. Ta del še enkrat zaključujem z mislijo, da sem vesela vseh tistih razprav, ki so nekako pokazale, da se zavedamo tega problema, nekateri bolj, nekateri manj. Nekateri bi nekako obstoječo zakonodajo jemali ali jo jemljejo kot zadostno, jaz mislim, da ni zadostna. Če dovolimo mladoletnim osebam kupovati pirotehnične izdelke, potem zagotovo ta zakonodaja ni zadostna. Omejevanje časa. Jaz sem povedala, gre za okolje, gre za ljudi, gre za ogroženost živali, in zagotovo, če kdo drug ne, nam bodo te hvaležne, če bo čas uporabe pirotehničnih izdelkov krajši. Pa nakup – zakaj ne krajši? Tisti, ki ima še vedno potrebo po tem pokanju, ima zagotovo tiste štiri dni dovolj časa, da kupi tisto, kar potrebuje, čeprav menim, da bi prav s tovrstno zaostritvijo zakona tudi pomagali pri vzgojnih ukrepih s tem, da bi rekli, poglejte, dejansko to ni nekaj dobrega, to ni nekaj spodbudnega za družbo. In ja, Bodi zvezda, ne meči petard – jaz sem povedala uvodoma, poslanci, bodimo zvezde, spremenimo zakonodajo in omogočimo našim otrokom brezskrbne počitnice, predvsem pa večjo varnost naših mladoletnikov, ki nam bodo hvaležni. Predvsem tisti, ki danes še ne vedo, da se jim lahko jutri zgodi nesreča po vzoru fanta, o katerem sem povedala uvodoma, 14-letnik je ostal brez rok. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker pa je čas za razpravo še ostal, sprašujem, ali želite na podlagi 71. člena Poslovnika Državnega zbora še razpravljati. Ker vidim, da je interes, naj samo še prijazno opozorim, da če želita razpravljati tudi predstavnica Vlade in predlagateljica, se prav tako prijavita k razpravi. Sedaj pa odpiram postopek prijave. Prosim, prijavite se. Imamo tri prijavljene razpravljavce. Kot prva dobi besedo gospa Mateja Udovč.
Hvala lepa, predsedujoča, za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, predstavniki Vlade! Zdaj sem prišla do besede, tiste, ki mi je bila prej zaradi časa odvzeta, v Stranki modernega centra nam namreč je zmanjkalo časa. V uvodu sem povedala, da je prepovedan sadež najslajši sadež, in tukaj bi nadaljevala, da je to dejstvo, ki ga vemo vsi, tudi otroci. Kolegica, ki je govorila v imenu predlagatelja, me je podučila, da če je pa temu tako, potem pa lahko odpremo kar vsemu in ukinemo vse stvari, ki so nekako zapisane, da so prepovedane. Tega stavka nisem povedala s tem namenom, da bi ukinjali vse, kar imamo zakonsko določeno, sploh ni bilo tega namena. Želela sem samo povedati, da je v današnjem primeru, ko želi predlagatelj že zelo zaostreno zakonodajo še dodatno zaostriti, to neprimerno in da se s tem ne strinjam in da to ni rešitev. V zakonodaji lahko marsikaj napišemo, povemo, a če ji ne sledimo in je ne spoštujemo, je to samo gola beseda na papirju. Prohibicija nam je dober dokaz, da to ni rešitev. Pa ne govorimo o tem. Rešitev ni v zaostrovanju zakonodaje, v strogih prepovedih, rešitev je v vzgoji, v zgledu nas samih. Vzgoja je prvi pogoj za razvoj naše družbe, naše družbe, v kateri mi živimo. Ne prepoved. Dala bom en drug primer, ki se ne veže na to. Droga je prepovedana, pa je imamo v Sloveniji ogromno, pa noben starš je ne potencira. Lahko bi zopet rekli nadzor, inšpekcijske službe, policija [[…]] Pa da se vrnem nazaj na današnjo temo. Danes je bilo resnično veliko povedanega, in če rečemo, ker sem slišala, da imamo samo šest inšpekcij, da to ni dovolj, spoštovani kolegice in kolegi, zelo radi v Sloveniji govorimo, da imamo premalo inšpektorjev, inšpekcijskih služb, nadzorov, da se nadzori ne izvajajo – vsega je kriva Vlada, ker ne izvaja nadzora. Pa ne samo na tem področju, ampak na vseh, tudi na delovnih inšpekcijah, na prodaji alkohola, na drogah, v prehitri vožnji [[…]]Ni primera, povsod je kriv samo nadzor. Ali pa zakonodaja, mi imamo vse lepo napisano, veliko stvari imamo lepo napisanih v zakonodaji, ampak krivo, da se zakonodaja ne izvaja tako, kot imamo napisano, je pa samo to, da inšpekcijske službe ne izvajajo nadzora, ne pobirajo kazni, jih ne pišejo. Pa je to res? Lahko je en del tega resničen, ja, se strinjam, ampak bistvo vsega tega pa je, da bi se morali mi kot družba spremeniti. Mi bi morali slediti zakonodaji in jo vzeti za svojo, ozavestiti, da nam zakonodaja samo želi dobro. V torek smo slišali, ko so bili študentje, da delodajalci dajejo napotnice, pol na napotnico, pol pa na roke. Veste, glede tega se tudi govori, za to je zopet kriv nadzor, to se dela zato, ker ni nadzora – ne, to je zato, ker mi, ker naša družba to dela. Ne nadzor, mi to želimo, mi to sami delamo. Jaz vedno izhajam it tega, da je vzgoja tista, ki nas bo spremenila, ne beseda na listu papirja. Je pa res, beseda na listu papirja je pa osnova, v katero smer bomo vzgajali naše mlade. Mislim, da obstoječa pravna ureditev tega področja že v zadostni meri omejuje tako časovno kot tudi prostorsko prodajo in uporabo pirotehničnih izdelkov oziroma prepoveduje uporabo, prodajo in posest najbolj motečih pokajočih izdelkov. Na tej točki bi rada samo še nekaj povedala – ne smemo pozabiti našega kulturnega in geografskega porekla, naše tradicije [[izklop mikrofona]]
Gospa poslanka, čas vam je potekel, hvala za razpravo. Naslednji ima besedo gospod Jožef Lenart. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoča. Lep pozdrav vsem prisotnim! Spoštovane kolegice in kolegi, na prvem mestu je seveda osveščanje in vzgoja naših mladostnikov, pa tudi nas samih sebe in spreminjanje samih sebe. Na tej razpravi je bilo kar veliko izrečenega o korajži in tudi o omejevanju, ampak prav za to, za tiste korajžne smo dejansko mi tukaj v tej hiši, da jih malo omejujemo. Najbolj korajžni se tudi poškodujejo. Najbolj korajžnim šoferjem se tudi zgodi prometna nezgoda s smrtnimi izidi. Tako da je naš predlog dejansko na poti k temu, da se izniči možnost vsake poškodbe in smrti med mladimi ali pa invalidnosti med mladimi zaradi pirotehnike. V tujini se je zgodilo kar nekaj smrti v zadnjih letih, pri nas je pa bila v letu 2016 zgodba, da je mladenič ob prižigu petarde izgubil obe roki. 14 let je imel, ime mu je bilo Martin. In sicer, obe roki sta dejansko bili – kako naj rečem? – naenkrat raztreseni po stenah njegove sobe. Policist, ki je to prišel gledat, je rekel, da takšnega prizora resnično ne pozabiš nekaj let in ne spiš, čeprav je videl že marsikaj. Tudi zdravniki so takrat povedali, da si želijo, da tega dneva ne bi nikoli bilo in da fanta in njegovih poškodb ne bodo nikoli pozabili. Martin, ki je bil takrat star 14 let, pa je potem leta 2018 povedal, da bi naredil vse, če bi lahko le enega mladega človeka odvrnil od prižiga petarde in tragedije, ki se je zgodila njemu. O čem smo se pogovarjali? O tem, da se poškodbe seveda dogajajo, če jih dejansko ne omejujemo. Rekel bom, da je zaskrbljujoče že to, da – bilo je sicer nekaj manj uporabe zaradi te zakonodaje, ampak – še vedno nismo bili za novo leto z 2018 na 2019 brez poškodb. Če morem reči, da je poškodba pa invalidnost katerekoli osebe v tej državi za nas kot poslance tragedija, potem je jasno tudi, da je katastrofa pa še večja tragedija, travma za starše otroka, ki se mu to zgodi, in pa seveda kalvarija skozi življenje za invalidnega otroka. Vsekakor moramo tudi vedeti, da so starši močno izgubili nadzor nad tem, kar se jim dogaja v družini, in iz tega naslova bom rekel, da smo včasih tudi premehki in dovolimo, da otroci uporabljajo zadeve. Pa ne rečem, da nismo kdaj prižgali kakšne petarde ali odvrgli kakšne rakete za silvestrovo, ampak če se to dogaja skupaj s starši, je eno, ko pa so otroci prepuščeni sami sebi ali pa jim še starši kupijo te zadeve, potem pa je to resnično obsojanja vredno. Glede na to, da se pokanje dotika tudi živali, moram reči, da se vsi lastniki psov, vsi lastniki mačk dejansko močno trudijo, da bi se jim nekako zagotovilo mirno spanje. Kajti takrat, ko se dogaja, ne vem, na Štajerskem tudi pust ali pa silvestrovanje, takrat so te živali tudi ogrožene. Bili so primeri, ko so psi podlegli kapi zaradi strahu in tako naprej. Mislim, da smo vseeno s tem predlogom na dobri poti pa tudi da osveščamo in vzgajamo. Hvala.
Hvala lepa. Kot zadnja dobi besedo gospa Anja Bah Žibert. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča. Mislim, da je bilo danes res veliko povedanega, ampak najbolj, moram poudariti, mi je dala pa misliti razprava poslancev SMC, Stranke Modernega centra, ker ko se tako zavestno nasprotuje svojemu ministru, potem se sprašuješ, kaj pravzaprav počneš. Njegova avtoriteta – ne samo, da je očitno nima v lastni poslanski skupini, kako naj jo imamo potem mi poslanke in poslanci, ko nam odgovarja na poslanska vprašanja. In še več, kakšno avtoriteto kaže potem državljankam in državljanom? To, da je njihov minister rekel, da je za zaostritev zakonodaje, oni pa so tukaj najbolj glasni proti kakršnikoli zaostritvi [[…]]Poglejte, res bi bilo dobro, da se zmenijo in zamenjajo ministra. Jaz ne vem, če bom še kakšno poslansko vprašanje postavila in dobila odgovor, kako bom potem vedela, ali to res stoji ali je to pač predmet posameznika, ki nima za seboj niti lastne stranke. Ko govorimo o rabi pirotehničnih sredstev, govorimo največkrat o zlorabah. Vsaka preplašena žival, bodisi domača bodisi divja, je odveč. Samo zato ker mi ne spremenimo zakonodaje. Vsako izgubljeno življenje, ki ni več takšno, kot je bilo nekaj trenutkov pred tem, je odveč. Samo zato ker mi ne želimo zaostriti zakonodaje. V prvi vrsti gre za to, da mladoletniki ne bi smeli več kupovati in uporabljati pirotehničnih izdelkov. V prvi vrsti gre v tem zakonu za to, da okrepimo nadzor, da nekako pregled vršimo učinkoviteje. Res je, veliko tega se odkrije, ampak mnogo tega se ne odkrije in mnogo tega gre tako ali drugače skozi in pride v neprave roke, in to je predvsem roke otrok. To kaže statistika. Tretjič. Tisti, ki imajo takšno željo uporabljati pokajoča sredstva – ne boste mi rekli, da nekaj ur pa vendarle ne zadostuje za to. Zakaj tako raztegljiv čas? Zakaj, ko se ljudje tega izogibajo? Ker večinsko prebivalstvo temu nasprotuje, to kaže tudi statistika. Ljudje so proti temu, ker jih moti. Ker jih to prikrajša za tiste lepe trenutke, ki bi jih želeli preživljati s tistimi, ki jih imajo najrajši, in to po navadi počnemo ob koncu leta. Še enkrat, poslanke in poslanci, kolegice in kolegi, hvala za današnjo razpravo. Veliko se nas je našlo na isti točki oziroma vsaj blizu smo si in zagotovo upam, da bo to pripomoglo k temu, da bomo izboljšali stanje na tem področju in seveda izboljšali varnost, predvsem pa dosegli lepše preživljanje praznikov. In ja, bodimo zvezde, zaostrimo zakonodajo, pokažimo mi mladostnikom, da smo lahko boljši in učinkovitejši. Hvala.
Hvala lepa. S tem zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v torek, 29. oktobra, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RAZMERJIH MED DAJALCI KREDITOV IN KREDITOJEMALCI GLEDE KREDITOV V ŠVICARSKIH FRANKIH. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložil Državni svet. Predlog zakona je na 14. seji 8. oktobra kot matično delovno telo obravnaval Odbor za finance. Ker po končani razpravi odbor členov predloga zakona ni sprejel, je bila druga obravnava predloga zakona na seji delovnega telesa končana. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot prvi dobi besedo gospod Robert Polnar v imenu Poslanske skupine Desus. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovane gospe poslanke, gospodje poslanci! Državni svet namerava z zakonskim predlogom urediti spremembo ene vrste dolga v drugo vrsto dolga. Zamisel temelji na ideji, da zakon določi obvezno rekonverzijo kreditnih pogodb v švicarskih frankih nazaj v evre. Pogodbe so bile sklenjene v obdobju od 28. junija 2004 do 31. decembra 2010. Zamenjava dolga iz frankov v evre je sicer možna v kreditnih institucijah, problem pa so pogoji izvedbe in pripadajoči stroški, ki so za imetnike kreditov nesprejemljivi. Zakaj želijo dolžniki spremeniti svoje obveznosti iz švicarskih frankov v evre? Zato, ker sta se spremenila pogoja, zaradi katerih so izvorno hoteli najeti kredit v frankih. Ta pogoja sta bila ugoden menjalni tečaj franka v odnosu do evra in nižje obrestne mere pri kreditih v frankih. V večini primerov gre za kredit v evrih z valutno klavzulo v švicarskih frankih. Anuitete so tako izražene v frankih, kreditojemalec pa jih plačuje v domači valuti po tečaju na dan plačila. Kredit je vezan na spremenljivo obrestno mero švicarskega franka LIBOR in na fiksni obrestni pribitek. Kreditojemalec je v zvezi z navedenimi pogoji izpostavljen dvema vrstama tveganja. Prvo tveganje je obrestno tveganje. Kreditojemalec je sprejel kredit s spremenljivo obrestno mero, kar napotuje na spremenljivo višino mesečnih anuitet, ki so odvisne od višine obrestne mere LIBOR. Drugo tveganje je valutno tveganje. Kredit z valutno klavzulo vsebuje tveganje stalno spreminjajočih se tečajnih razmerij med evrom in švicarskim frankom, kar vpliva na preračun poplačila mesečne anuitete v evrih. Obe tveganji se lahko realizirata s pozitivnimi in negativnimi učinki za kreditojemalca. Učinki so odvisni predvsem od na dolgi rok popolnoma nepredvidljivih makroekonomskih gibanj. Predlog zakona obravnava kreditojemalce, ki so realizirali negativne učinke tveganj. Vprašanje, ki se mu pri tem ne moremo izogniti, je, kako bi ravnal predlagatelj, če bi se učinki tveganj za kreditojemalce izkazali za pozitivne. Razumno je predpostaviti, da se ne bi nič zgodilo, da ne bi bil v Državni zbor vložen noben zakonski predlog. Statistično gledano ni preostalo veliko stanovanjskih posojil v švicarskih frankih, vseh stanovanjskih posojil je bilo denimo marca letošnjega leta za 6 milijard in 300 milijonov evrov, od tega v švicarskih frankih okoli 359 milijonov evrov, to se pravi 5,7 %. Zato ni mogoče pristati na določilo, ki izenačuje vse kreditojemalce v navedenem obdobju. Zakaj? Večina teh kreditov je že odplačana in ni razlogov za njihovo rekonverzijo. Navedeno problematiko je mogoče razreševati na podlagi obstoječe zakonodaje. Predlog zakona tudi posega v že obstoječa kreditna razmerja, ki temeljijo na načelu pogodbene svobode in na načelu, da so pogodbene stranke, potem ko je pogodba sklenjena, zavezane svoje sprejete obveznosti tudi izpolniti. Kreditojemalce v švicarskih frankih obravnava diskriminatorno v odnosu do kreditojemalcev v drugih tujih valutah ali evrih, ki jim ne priznava enakih pravic ali ugodnosti. In bistveno, gospe in gospodje, ali je posameznikova odgovornost do lastnih ekonomskih odločitev, ki so zanj življenjskega pomena, možno uzakoniti in normirati? To vprašanje nikakor ni samo retorično. Zakon je svojo zakonodajno pot končal na Odboru za finance in tako je zakonodajni postopek zaključen. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Marko Pogačnik bo predstavil stališče Poslanske skupine SDS. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, hvala za dano besedo. Spoštovani državni sekretar, kolegi, kolegice! Predlagani zakon o razmerjih med dajalcih kreditov in kreditojemalci glede kreditov v švicarskih frankih pomeni enkratni interventni ukrep, ki ne posega v siceršnje razmere med bankami in posojilojemalci, temveč vzpostavlja le posebno pravno varstvo oseb, ki so se zaradi delovanja bank kot močnejšega partnerja v pravnem razmerju znašle v podrejenem položaju in je bilo izrazito oškodovanje. Zakon ureja rekonverzijo posojil, nominiranih v švicarskih frankih, v posojila, nominirana v evrih. S tem se spreminja razmerje med posojilojemalci in bankami, tako da za nazaj odpravlja učinke protikonvencijske, protiustavne in protipravne uporabe tuje valute in valutne klavzule v tej valuti, sicer pa ohranja posojilne pogoje v veljavi. To je predlog zakona, ki je bil predlagan. Zakonodajno-pravna služba je podala vrsto pripomb na predlagani zakon. Glede predlaganega zakona smo v Slovenski demokratski stranki prepričani, da je verjetno za en del kreditojemalcev prišlo do neustreznega obravnavanja oziroma do zavajanja. Glede samega predloga zakona pa smo bili v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke na različnih bregovih z različnimi imeni, en del poslank in poslancev je menil, da je zakon ustrezen, en del poslank in poslancev je menil, da zakon ni ustrezen in da je potrebno za kreditojemalce, tiste, ki ocenjujejo, da so bili neustrezno obravnavani oziroma da so bili zavedeni, pot iskati preko rešitev in da sodišče ugotovi ničnost te pogodbe. Temu primerno je bilo tudi glasovanje poslank in poslancev Slovenske demokratske stranke na Odboru za finance, ki je obravnaval ta zakon. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji bo stališče Poslanske skupine LMŠ predstavil gospod Robert Pavšič. Izvolite.
Lepo pozdravljeni vsi skupaj! Reševanje stanovanjskega vprašanja, naložbe v posel ali kakšne druge potrebe največkrat rešujemo s posojili. Denar nam seveda največkrat ponujajo banke, kjer so posojila pravzaprav njihova osnovna dejavnost. Glede na potrebe, zmožnosti in poslovno okolje pa so med bankami različni produkti, ki jih lahko medsebojno primerjamo. Skozi novejšo zgodovino smo lahko spremljali različne odzive finančne industrije tako v svetu kot tudi pri nas. Spomnimo se samo hiperinflacije v nekdanji skupni državi, globalne finančne krize v začetku tega tisočletja in zdaj, kar je tudi tematika obravnavane točke, posojil, vezanih na tujo valuto. Seveda različni strokovnjaki različna tveganja obravnavajo vsak drugače, skupno pa nam mora biti predvsem to, da mora biti potrošnik kot šibkejša stran v postopku zaščiten. Težko, če ne celo nemogoče je ocenjevati pravilnost postopanja bank in kreditojemalcev za nazaj. Očitno pa je, da je zdaj nastala situacija, ki potrebuje rešitev. Odbor za finance se je odločil, da predlagani zakon ne bi rešil nastalega položaja, glede na razpravo pa lahko zaključimo, da tematika zagotovo še ni končana. Na eni strani imamo bančno prakso, na drugi predlagani zakon kot orodje za odpravo nastalega položaja zaradi bančne prakse. Po večkratnem apelu kreditojemalcev za dogovor z Združenjem bank Slovenije še vedno ni rešitve. Zdaj bi moral nastalo situacijo presekati parlament in sprejeti sistemsko rešitev. Seveda se je Združenje bank na ta predlog nemudoma odzvalo in ga zavrnilo. Zaradi pravnotehničnih vprašanj ga je zavrnila tudi Zakonodajno-pravna služba parlamenta. Odbor s tesno večino predloga ni potrdil, težava pa ostaja. Ne zaradi tega, ker je ne bi prepoznali, ampak zaradi tega, ker predlagano orodje pravno ne vzdrži in več vprašanj odpre kot pa zapre. Veljavna zakonodaja v Zakonu o potrošniških kreditih, Zakonu o varstvu potrošnikov in določbah Obligacijskega zakonika predstavlja pravni okvir in določa postopke in pravila, ki morajo biti ob sklenitvi kreditnih pogodb zagotovljena. Zato od bank pričakujemo, da se vseh zakonskih določb držijo, da se zavedajo, da je potrošnik v tem poslu šibkejša stranka in da njihove potrebe upoštevajo. Od obeh združenj pa lahko danes zahtevamo, da spet vzpostavita dialog. Več posameznikov in njihovih družin se je resnično znašlo v stiski in težki finančni situaciji zaradi nezmožnosti odplačevanja kreditov, zato si vsi želimo, da bi se potencialne krivice, ki so se zgodile v takšnih primerih, popravile in poravnale. Vendar žal ta predlog zakona ni primerna rešitev za nastalo situacijo, saj lahko privede do precedensov in nepravičnih rešitev. Ne želimo si popravljanja krivic z ustvarjanjem novih. Ključna valuta bank je zaupanje. Če si ga bodo banke želele med kreditojemalci v švicarskih frankih povrniti, morajo ukrepati takoj, ne pa čakati na dolgotrajne sodne postopke, ki si jih kot močnejša in seveda kapitalsko bolj krepka stran zagotovo privoščijo lažje kot kreditojemalci. Zato naj še enkrat velja javni poziv Združenju bank Slovenije, da takoj pristopi k pogovoru s kreditojemalci, vendar kot aktivna stranka. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine SD bo predstavil gospod Jani Prednik. Izvolite.
Lep pozdrav! Predlog zakona o ureditvi razmerij med deležniki problematike danih kreditov v švicarskih frankih danes končuje postopek obravnave. Odbor za finance, ki je obravnaval predlog zakona, vložen s strani Državnega sveta, namreč ni sprejel njegovega besedila. Na odboru smo Socialni demokrati predlog podprli in še vedno menimo, da je na tem področju potrebna intervencija, ki bi ponovno vzpostavila poštena razmerja in okrepila zaupanje v pravno državo. Žal večina v odboru ni bila tega mnenja. Ocenjujemo namreč, da je pri dajanju kreditov očitno prišlo do odstopov od sicer uveljavljene prakse, škodljive posledice sklenjenih pogodb pa so se skoraj v celoti prevalile na potrošnike. Ti zatrjujejo, da s strani bank po večini niso bili ustrezno obveščeni o potencialnih tveganjih gibanja tečajev, zato so se sprva ugodni krediti ob spremembi tečaja švicarskega franka spremenili v velikanske obveznosti, ki jih kreditojemalci zmorejo le s težavo, če sploh. Najemanje kreditov v tuji valuti v zgodovini Slovenije res ni bilo nič neobičajnega, manj običajne pa so druge podrobnosti teh primerov, zlasti če na problem gledamo skozi več držav, v katerih so se pojavili taki krediti. Krediti v švicarskih frankih, ki so jih približno 15 let nazaj pričele tržiti avstrijske banke, so bili v Avstriji hitro omejeni. Tamkajšnji bančni regulator je ocenil, da je tveganje preveliko, in bankam prepovedal dajanje takih kreditov, banke pa so potem preko svojih podjetij v sosednjih in vzhodnoevropskih državah nadaljevale to prakso, ki ji je v boju za dobičke sledila tudi domača konkurenca. Domači bančni regulator, Banka Slovenije, ni reagiral. Šele ob obratu tečaja franka so mnogi kreditojemalci spoznali, v kako neenakopravnem položaju so se znašli. Ključni podatek za nas v tej zgodbi je, da banke niso popustile pritiskom komitenta, ki si je želel ugodnejši kredit. V veliko, morda večini primerov so banke aktivno in na splošno z marketinškimi orodji oglaševale take kredite kot bolj ugodne in bolj varne. Tveganj, če so jih omenili, strankam niso ustrezno razložili. Kaj takega bi po našem prepričanju v pravni državi moralo biti dokazljivo pred sodišči. Skoraj v vseh drugih državah, v Romuniji, Hrvaški, Črni gori, je najvišja sodna instanca že potrdila, da so banke zlorabile položaj močnejše in bolje obveščene stranke, zato so morale odpraviti posledice nezakonitega ravnanja. V Sloveniji pa sodni postopki dajejo različne rezultate oziroma še niso končani. Poizkusi mediacije med združenjema bank in kreditojemalcem niso bili uspešni, zato se žal zdi, da se utrjuje prepričanje, da varovanje potrošnikov ni del nalog pravne države. Spoštovani, svoboda sklepanja pogodb in neposeganja države vanje sta pomembna elementa pravne države, a v pravni državi ima vse svoje meje. V primeru, ko je treba zavarovati javni interes, taki posegi države ne bi bili le dovoljeni, temveč upravičeni in celo nujni. V Poslanski skupini Socialnih demokratov smo večinskega mnenja, da gre pri problemu kreditov v švicarskih frankih za tak primer. Obžalujemo, da večina odborov ni menila tako, in zato poslanke in poslanci danes ne moremo glasovati, svoje mnenje lahko izrazimo le skozi stališča poslanskih skupin. Zavedamo se tveganj posegov v sklenjene pogodbe, rešitvam zakonskega predloga pa smo naklonjeni zato, ker so pomenile najmanjši možni poseg brez porabe javnih sredstev ali vračanje v prvotno stanje. Zakonski predlog predvideva samo, da bi morale banke vsem kreditojemalcem v kritičnem obdobju zagotoviti možnost konverzije svojega kredita v evrsko protivrednost. Nihče ne bi bil oškodovan, kreditojemalci pa bi morali nositi tudi enake stroške kot tisti, ki so svoje kredite že na začetku najeli v evrih. Upamo in želimo si lahko, da se pravica izkaže vsaj skozi učinkovite in poštene sodne postopke. Varstvo potrošnikov po našem razumevanju pomeni tudi vzpostavljanje enakopravnosti med sicer zelo različnimi in neenakopravnimi partnerji. Tudi zdrav razum nam pravi, da moramo od bančnika pričakovati več kot od branjevca, da mora profesionalec proti šibkejši stranki ravnati kot svetovalec, ne le kot pospeševalec prodaje. Zato verjamemo, da bodo tudi druge institucije pravne države pritrdile temu nazoru in pomagale znova vzpostaviti zaupanje v pravno državo in v zakonit, sicer upravičeno strogo reguliran trg kreditov v Sloveniji.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine SMC bo predstavila gospa Mateja Udovč. Izvolite.
Spoštovani! Državni svet je Državnemu zboru v obravnavo posredoval predlog zakona, ki predvideva konverzijo kreditov, najetih v švicarskih frankih, v kredite v evrih. S tem želi rešiti težave kreditojemalcev, katerih kreditna obveznost se je zaradi visoke rasti tečaja franka močno povečala. V Stranki modernega centra se zavedamo, da je nenadna rast tečajev švicarskega franka povišala v evrih izraženo višino kreditov, s tem pa so se močno povečale mesečne obveznosti in glavnice posojila. Zato smo že lani jeseni pozvali pristojno resorno ministrstvo za finance, da aktivira zastala pogajanja med bankami in prizadetimi kreditojemalci. V prejšnjem mandatu je bil vložen predlog zakona, ki ga obravnavamo tudi na tej seji. V poslanski skupini Stranke modernega centra obžalujemo, da se je tudi v tem mandatu ponovil scenarij iz prejšnjega. Pogajanja s posredniško vlogo Ministrstva za finance so se nadaljevala in zopet obstala. Državni svet pa je ponovno na predlog Združenja frank vložil zakon, ki je bil vložen že v prejšnjem mandatu. Kljub temu predloga zakona nismo podprli. Res je, da se je z zvišanjem tečaja močno poslabšal položaj ljudem, ki so imeli kredite v frankih, po drugi strani pa moramo upoštevati, da so imeli v določenem času tudi koristi. Resne težave kreditojemalcev v švicarskih frankih so namreč nastopile šele leta 2015, ko se je švicarska centralna banka odločila, da ne bo več vzdrževala tečaja zaradi pritiskov na lastno valuto. Svojo valuto je z velikimi napori branila od leta 2011 oziroma kar štiri leta po tem, ko ta zakon določa mejo za konverzijo posojil, kar pomeni, da je večina kreditojemalcev imela čas za konverzijo, ki so ga nekateri tudi izkoristili. Do konverzije je prihajalo tudi po letu 2015. V Stranki modernega centra opozarjamo, da mora vsak kreditojemalec sam zase izračunati, kakšen znesek posojila je sposoben odplačati, višino mesečnega obroka, in sprejeti valutna tveganja. Zlato pravilo finančne pismenosti namreč pravi, da sprejemajte obveznosti v isti valuti, kot prejemate prihodke. Pripravljeni pa moramo biti tudi na valutna nihanja na trgu. Daljše ko je obdobje obveznosti, večja so tveganja. V SMC kreditojemalcev v švicarskih frankih ne označujemo kot špekulante, ampak želimo opozoriti, da se mora vsakdo pred sklepanjem tovrstnih pogodb tudi sam dobro seznaniti z vsemi tveganji in jih prevzeti nase. Ne more se zanašati na administrativne posege oblasti. Ali so banke kršile oziroma ravnale v nasprotju z zakonodajo in sklepale pogodbe z nepoštenimi pogoji, pa se lahko ugotovi zgolj v sodnih postopkih, ne pa v zakonodajnem. Hrvaška in Madžarska sta prejeli podoben zakon, vendar še vedno potekajo spori pred sodišči. Hrvaško vrhovno sodišče je potrdilo pravnomočno sodbo višjega sodišča za gospodarske zadeve, da so banke v pogodbah o posojilih v frankih uporabljale nepoštena in nična določila pri vezanju glavnice posojil s švicarsko valuto. Posojilojemalcev niso obvestile o vseh informacijah, potrebnih za odločitev pri najemanju posojil, kar je bilo v nasprotju z Zakonom o varstvu potrošnikov. Zato v Poslanski skupini Stranke modernega centra menimo, da je sodna pot prava pot za rešitev težav kreditojemalcev. Posojilne pogodbe so dvostranska obligacijska razmerja med banko in potrošnikom, zato lahko v njih posega le sodišče. Tudi naša sodišča bodo morala ugotoviti, ali je šlo za neizpolnjevanje pojasnilne dolžnosti o tveganjih in ali je šlo za namerna zavajanja bank. Po nedavni sodbi Sodišča EU v zadevi C-260/18 pa bodo sodišča imela tudi možnost, da nepoštene pogoje odpravijo s splošnimi določbami civilnega prava. Zavedamo se, da je kljub sodni praksi sodišč v drugih državah na tem področju praksa slovenskih sodišč različna, a skladno z načelom delitve oblasti Državni zbor s sodiščem ne more zapovedati, kako naj v teh primerih razsodijo. Hkrati pa opozarjamo, da je bila v enem od teh primerov že izrečena pravnomočna sodba, ki je že romala v presojo Ustavnega sodišča. Torej počakajmo, da o tem kot končni razsodnik odloči Ustavno sodišče. Šele po tem bo jasno, ali je potreben tudi poseg zakonodajalca ali pa bo morda sodna veja v teh primerih ponovno razsojala. Na podlagi navedenih argumentov v Poslanski skupini Stranke modernega centra predloga zakona nismo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Primož Siter bo naslednji predstavil stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! V Levici smo že leta 2017 v parlamentarni postopek vložili predlog interventnega zakona, s katerim smo hoteli rešiti problematiko prezadolženih državljanov s krediti v švicarskih frankih. Tako kot takratni predlog tudi aktualni ponuja učinkovito sistemsko rešitev. To je obvezna konverzija kreditov v frankih v evrske kredite. Predlagani ukrep, ki ima polno podporo Levice in Zveze potrošnikov Slovenije, je razmeroma enostaven, toda za njegovo uvedbo je treba sprejeti politično odločitev, ta pa terja, da se v konfliktu med dvema stranema jasno postavimo na eno stran. Na eni strani imamo banke, te so potrošnikom v letih od 2004 do 2008 množično ponujale kredite v švicarskih frankih. Zavedale so se, da je valutno tveganje pri takih kreditih izjemno, a jih to ni skrbelo, ker so lahko celotno tveganje prevalile na svoje stranke, ne da bi jih sploh seznanile z vsemi potencialnimi nevarnostmi. Na ta način so banke kopičile presežne dobičke. Na drugi strani pa imamo običajne ljudi, tiste, ki so varčevali, da bi jim odobrili kredit, s katerim so želeli sebi in svojim družinam priskrbeti dostojno stanovanje. Toda ko je vrednost švicarskega franka poskočila v nebo, je v nebo poskočila tudi realna vrednost njihovega dolga. Presežni dobički bank so se odrazili v presežnih izgubah ljudi. Zopet imamo na eni strani banke, ki v zadnjih letih kujejo vedno višje, rekordne dobičke. Banke v Sloveniji so samo lani ustvarile pol milijarde evrov čistega dobička, kar je 17 % več kot leta 2017. Tudi dohodki posameznikov na vodilnih položajih teh bank strmo naraščajo, predsedniki uprave, nato pa še nadzorniki NLB so si sejnine dvignili na 60 tisoč evrov bruto. Na drugi strani pa imamo ljudi, ki so jim zarubili nepremičnine ali pa premično premoženje. Mnoge med njimi je to privedlo do izgube celotnega premoženja ali prisilne prodaje edinega stanovanja. Leta 2017 so v Združenju frank naredili analizo, ki je razkrila, da kar tretjini kreditojemalcev po plačilu obroka ostane manj kot 600 evrov mesečnih prejemkov. Skoraj polovica vprašanih posojilojemalcev je komaj še zmogla plačati obrok, 5 % od tistih, ki so še odplačali posojila, pa jih je s plačili zamujalo. Ampak Vlada se je že trdno zacementirala na strani bank. Na isto stran pa je stopila tudi večina koalicijskih strank, ki je nazadnje preprečila sprejetje tega zakona. Vlada je v pisnem mnenju trdila, da bi predlagani ukrepi negativno vplivali na dobičkonosnost in kapital ter, citiram, »poslabšali razpoloženje tujih vlagateljev«. Pri Vladi so torej na prvem mestu nedotakljive bilance bank, razpoloženje tujih vlagateljev, ki mu moramo podrejati celotno nacionalno gospodarsko politiko. Ob vseh opozorilih, kako bi lahko zaradi sprejetja predlaganih ukrepov trpele banke, pa niti besede o tem, kako bodo zaradi nesprejetja predloga zakona dodatno oškodovani kreditojemalci. Treba se je zavedati, da je trenutna obrestna mera LIBOR negativna, zato do najhujše realizacije učinkov tečajnih sprememb za mnoge sploh še ni prišlo. Z veliko gotovostjo se napoveduje dvig obrestnih mer na prejšnjo raven, kar bo povzročilo dodatne, še večje finančne težave ljudi, ki so najeli kredite v frankih. V analizi iz leta 2017 je Združenje frank pokazalo, da so kreditojemalci v povprečju že plačali za več kot 10 tisoč evrov več, kot če bi posojilo najeli v evrih. Četudi v prihodnjih letih ne bomo sprejeli zakonske rešitve, pa bodo njihova preplačila znašala 30 tisoč evrov več, kot če bi posojilo najeli v evrih. V Levici smo s podporo zakonu želeli poskrbeti za socialno stisko državljanov, tistih, ki zaradi nepoštenih in nevestnih poslovnih praks bank izgubljajo svoje premoženje. Vlada pa je žal spet raje poskrbela za banke in jim dala zeleno luč, da takšne prakse izvajajo tudi v prihodnje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kot zadnje stališče bo gospod Marko Bandelli predstavil stališče Poslanske skupine SAB. Izvolite.
Hvala, predsedujoča. Spoštovane poslanke in poslanci! Državni svet želi s predlogom zakona rešiti kreditojemalce, ki so v obdobju med letoma 2004 in 2008 najemali večinoma dolgoročne stanovanjske kredite v švicarskih frankih. Kredit v švicarskih frankih je bil zaradi nižje vrednosti franka v primerjavi z evrom bistveno ugodnejši. Iz istega razloga so bili stanovanjski krediti odobreni marsikateremu kreditojemalcu, ki ni bil sposoben za najem v evrih. Kasneje se je vrednost švicarskega franka v primerjavi z evrom povečala za kar 30 %. To je pomenilo, da je kreditna obveznost kreditojemalcev naraščala. Večja kreditna obveznost se je manifestirala v višjih mesečnih obrokih in višini neodplačane glavnice. Po mnenju Državnega sveta so za nastalo situacijo odgovorne banke, ki kreditojemalce pred sklenitvijo pogodbe niso seznanile z vsemi tveganji in okoliščinami najema dolgoročnega kredita v tuji valuti. Iz tega razloga se s predlaganim zakonom poslovnim bankam nalaga obveznost, da opravijo konverzijo vseh kreditov iz frankov v evre. Konverzija mora ustrezati veljavnosti na dan, ko je bila kreditna pogodba v frankih sklenjena, in to ne glede na to, ali so bili ti krediti že konvertirani v evre ali odplačani. Kreditna pogodba bi ostala v veljavi, banka pa lahko določi višje obrestne mere, kot so takrat veljale za kredite v evrih. Banke so kreditojemalcem dolžne vrniti razliko med vsoto, ki so jo kreditojemalci dolgovali zaradi uporabe švicarskih frankov, in vsoto, ki bi jo bili dolžni, če bi kredit najeli v domači valuti, evru. Na dvig švicarskega franka so številni kreditojemalci odreagirali na način, da so svoje kredite konvertirali v evre, ali naraščajoče tveganje rešili na način, ki jim ga je dopuščalo njihovo finančno stanje. Mnogi med njimi so vložili tožbe zoper poslovne banke, v katerih bankam očitajo opustitev pojasnilne dolžnosti in s tem zavajanje ljudi. Nekaj kreditojemalcev je kljub rednemu plačilu obrokov izgubilo streho nad glavo, saj zaradi vztrajne rasti mesečnih obrokov kredita niso bili več zmožni odplačevati. V Poslanski skupini SAB menimo, da morajo banke, ki svoje pojasnilne dolžnosti niso izpolnile, odgovarjati, vendar menimo, da morajo presojo vsake konkretne pogodbe in dane pojasnilne dolžnosti prepustiti sodišču. Iz poročil Banke Slovenije, ki so podkrepljena z dokaznim gradivom, izhaja, da je naša centralna banka na tveganje s posojili v švicarskih frankih opozarjala. Odločitev o najemu kredita v frankih je tako sprejel vsak poslovno sposoben posameznik sam. Najhujša usoda je žal doletela tiste, ki niso bili sposobni najeti kredita v evrih. A prav oni bi pri sklepanju takšnih pogodb morali biti najbolj previdni. Če banka tega ni storila, je prav, da za svoje početje tudi odgovarja. Pravna stroka glasno opozarja, da zakon pred nami resno posega v zaupanje v pravno državo in je izrazito neskladen z ustavo. Zakon namreč posega v pogodbena razmerja med bankami in kreditojemalci in pogodbe želi spreminjati za nazaj. Če bi s tem soglašali, bi lahko jutri obravnavali zakon, ki bi reševal kreditojemalce. In to vse tiste, ki so najeli kredit z variabilno obrestno mero. Ta je nižja, a bolj tvegana od fiksne. Če karikiram, bi se ti kreditojemalci lahko sklicevali, da niso pričakovali rasti variabilne obrestne mere in da bi najeli kredit s fiksno, četudi z višjo obrestno mero, če bi le vedeli, da bo variabilna obrestna mera rastla nad njihovimi pričakovanji. Sprejetje takšnega zakona bi v vsakem posamezniku lahko spodbudilo razmišljanje, da lahko sklene pogodbo, ki mu v določenem trenutku koristi, če pa se izkaže drugače, lahko računa, da bo odgovornost za njegove napačne ekonomske odločitve prevzela kar država. Zakon bi veljal retroaktivno. Posegel bi v pogodbena razmerja za nazaj, kar ni samo neustavno, temveč ruši zaupanje v pravo. Ocenjujemo, da predlog zakona diskriminatorno obravnava vse tiste, ki so kredit najemali v evrih in bi zanj plačali več, kot če bi ga najeli v frankih. V Poslanski skupini SAB razumemo stisko kreditojemalcev, a menimo, da so danes situacije rešljive v že obstoječih pravnih okvirih. Zato se ne moremo strinjati s predlagateljem, da predlog zakona rešuje socialne stiske. Predlog namreč naslavlja vse kreditojemalce, ki so kredit najeli v frankih, ne glede na to, ali so ga že odplačali, konvertirali ali pa še vedno plačujejo. Zajema torej tudi tiste posameznike, ki težav pri odplačilih nimajo ali jih niso imeli, in tudi tiste, za katere je kredit v švicarskih frankih predstavljal korist. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za Poslovnik z dne 9. decembra 2009 Državni zbor ugotavlja, da je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O SOCIALNO VARSTVENIH PREJEMKIH. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide. Za predstavitev poročila odbora, dajem besedo predsedniku odbora gospodu Vojku Staroviću. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Spoštovani! Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o socialno varstvenih prejemkih, ki ga je Državnemu zboru predložila Vlada s predlogom za obravnavo in sprejetje predloga zakona po skrajšanem postopku. Kolegij predsednika Državnega zbora je sklenil, da se predlog zakona obravnava po skrajšanem postopku, zato ga je odbor obravnaval na podlagi 142. člena Poslovnika Državnega zbora. Odboru je bilo ob predlogu zakona, mnenju Zakonodajno-pravne službe in mnenju Državnega sveta posredovano še obsežno gradivo in dopisi nevladnih organizacij. Predstavnik predlagatelja je predstavil novelo, predstavnica Zakonodajno-pravne službe pa je na kratko predstavila njeno mnenje in dala pripombe načelne in konkretne narave k 3. členu. Odbor je prejel tudi mnenje Komisije Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide, ki predlog zakona podpira. V dopisu so zainteresirane organizacije in njihovi predstavniki poslali apel, ki so ga predstavili tudi na seji odbora, da se v predlogu ohrani dodatek za delovno aktivnost, saj po njihovem mnenju novela nikakor ne izboljšuje socialne zaščite. V dolgi razpravi so razpravljavci opozorili na ukrep, ki bo po njihovem mnenju revščino še okrepil, saj bo najbolj prizadel revne zaposlene in njihove družine. Razpravljavci so menili, da takšna politika ni skladna s koalicijsko pogodbo in zavezami te vlade in poudarili, da se z njimi strinja ogromna množica civilne družbe, zato upajo, da jim bo vlada prisluhnila. Ob tem so postavili tudi nekaj vprašanj o odmevnih socialnih goljufijah in lenuhih in opredelitev le-teh. V nadaljevanju prekinjene seje so razpravljavci izpostavili analizo, ki jo je posredovalo ministrstvo in je po njihovem mnenju pomanjkljiva. Predstavnik Vlade je poudaril, da je dejstvo, da je ob mnogo nižji registrirani brezposelnosti število prejemnikov narastlo, od 65 preko 90 tisoč. Tudi ministrica je poudarila, da z novelo ukinjajo dodatek za delovno aktivnost, namesto tega pa krepijo spodbude za zaposlovanje, saj je njihov ključni cilj čimprejšnja aktivizacija in vključitev brezposelnih prejemnikov denarne socialne pomoči na trg dela. Denarna socialna pomoč je narasla na 402 evra, zato se lahko zdaj skupaj z dodatkom za delovno aktivnost zelo približa minimalni plači. To po njenem mnenju povečuje pasivne aktivnosti. Nasprotniki ukinitve dodatka na delovno aktivnost so posebej izpostavili, da je v Sloveniji revščina precej višja kot pred krizo. Opozarjali so, da gre za globok rez v socialno državo, ki bi škodoval tistim, ki delajo in nimajo dovolj za preživetje. Ukinitvi dodatka za delovno aktivnost so ob Poslanski skupini Levica nasprotovali tudi v Poslanski skupini Socialnih demokratov in ministrstvo pozvali k iskanju kompromisa in predstavitvi alternativ, ki bodo nadomestile dodatek na delovno aktivnost. Zagovorniki novele so poudarjali, da ne drži, da je ministrstvo naravnano antisocialno. Po njihovem mnenju je ukinitev dodatka korak k transparentnosti in poenostavitvi ter prilagajanju sistema, da bo končno tak, kot bi moral biti. Odbor je sprejel predloge in amandmaje in vse člene predloga zakona. Pripravljen je dopolnilni predlog pred vami. Hvala.
Hvala lepa. Sledi prestavitev stališč poslanskih skupin. Kot prvi dobi besedo gospod Jani Ivanuša, da predstavi stališče Poslanske skupine SNS. Izvolite.
Lep dober dan! Spoštovana podpredsednica, spoštovana ministrica, gostje na balkonu, vsi prisotni, lep pozdrav! Pred sabo imamo zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o socialno varstvenih prejemkih. Osnovno vodilo ministrstva za delo bi moralo biti, da vsi prebivalci Slovenije, vključno z upokojenci, delajo, da so motivirani za delo. Ljudje, ki veliko delajo, imajo manj finančnih, socialnih, zdravstvenih in drugih težav. Priden delavec je dvakrat koristen za državo. Prvič, prispeva več prihodkov v javne blagajne, in drugič, ne povečuje javnih izdatkov, ker ne potrebuje socialnih transferjev. Zadnje dni sem veliko razmišljal o prejemkih denarne socialne pomoči. Izkoriščanje socialnih transferjev je v času, ko je ministrstvo za delo vodila stranka SD z Anjo Kopač Mrak na čelu, postalo obrt. Ljudje so se navadili vseh mogočih zvijač, kako molsti našo butasto državo. Kriv pa je tudi Zavod za zaposlovanje. Še enkrat, imenuje se Zavod za zaposlovanje. To ni zavod za vodenje evidence brezposelnih oseb, temveč organ, ki bi moral vsakemu, ki želi delati, zagotoviti delo. Če ne, ga pa ukinimo. Da je zaposlovanje mogoče, dokazujejo tudi agencije, ki so plačane za to, da najamejo delavce in tudi najdejo. Delavcev v Sloveniji manjka. Vsak se lahko nauči nekaj novega. Vizija ministrstva za delo bi morala biti nič brezposelnih. Na odboru smo lahko poslušali, kako nesocialna država smo, da naša država samo proizvaja reveže. Številne nevladne organizacije izkoriščajo prostovoljce kot poceni delovno silo, ki jo plačuje država. Če bi bile nevladne organizacije vsaj malo spoštljive, bi vse te prostovoljce lahko zaposlile in jim omogočile socialno varnost, tako pa bodo prostovoljci tudi brez pokojnine na stara leta. Vprašanje je tudi, zakaj prostovoljci raje delajo pri nevladnih organizacijah kot v gospodarstvu. Osebno se mi ne zdi prav, da ukinjamo dodatek za delovno aktivnosti pri enostarševskih družinah oziroma za samozaposlene. Ti se ne pritožujejo niti nimajo časa protestirati. Tem jih sploh ne bi smeli ukiniti. Protestirajo pa samo nevladne organizacije, katerih predstavniki so s svojimi nesprejemljivimi dejanji motili celo sejo odbora za delo. Gospod Starović bi jih moral nagnati iz dvorane, pa jih žal ni. Mislim, da bi morali ukiniti samo dodatek za delovno aktivnost za prostovoljce. Po zadnjih podatkih je teh 3 tisoč 400. Večina prostovoljcev je v Sloveniji zaposlena. Tudi jaz sem bil in sem še vedno marsikje prostovoljec. Prostovoljno delo je prostovoljno, torej je brezplačno. Zdaj imamo situacijo, ko so brezposelni prostovoljci plačani za svoje delo, zaposleni prostovoljci pa ne. Levica, se vam to zdi pošteno? Ministrica, občudujem vaš pogum in moč v teh zadnjih mesecih, ko se je neupravičeno zlilo toliko kritik na vaš račun. Jaz vam verjamem, da želite samo urediti socialni sistem, ki ga je uničila vaša predhodnica. Mi bi rekli tako: mrak je prešel v mrk. Za konec pa še en predlog za to vlado. Pravi in ponosni Slovenec ne bo nikoli izkoriščal socialnih transferjev, temveč bo delal zase in za svojo družino. Če želite zmanjšati odlive za socialne transferje, takoj objavite seznam vseh ljudi, ki prejemajo katerekoli izmed socialnih transferjev v Sloveniji. Davkoplačevalci imamo pravico vedeti, za koga plačujemo davke. Potem pa bomo naredili red. Letno za tujce namenimo preko 100 milijonov evrov socialnih transferjev. To je treba ukiniti. Tisti, ki dela, pa ne dobi nič, le minimalno plačo. Delavcu naj se viša plača, to je naš moto. V Slovenski nacionalni stranki bomo predlog zakona podprli. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala lepa. Mag. Karmen Furman bo predstavila stališče Poslanske skupine SDS. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovani gostje, spoštovane kolegice in kolegi! Danes obravnavamo predlog vladnega zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o socialno varstvenih prejemkih. Predlagane spremembe zakona področja socialnih prejemkov ne urejajo sistemsko niti učinkovito, zato predloga v Slovenski demokratski stranki ne moremo podpreti. Menimo, da je trenutna socialna politika zgrešena, delo v naši državi pa popolnoma razvrednoteno. Razmerja med plačami, pokojninami in denarno socialno pomočjo so porušena. V času gospodarske rasti imamo rekordno število prejemnikov denarne socialne pomoči, a danes se tukaj na vladni predlog znova pogovarjamo o svojevrstnem paradoksu. Vlada naj bi s predlogom novele zasledovala cilj, kako povečati zaposlitve, pri čemer ukinja dodatek tistim, ki naj bi si z neko obliko aktivnosti poskušali povečati svoj mesečni prejemek. Z ukinitvijo dodatka za delovno aktivnost Vlada uvaja nekakšno uravnilovko, saj bo v enak položaj postavila tako prejemnike denarne socialne pomoči, ki želijo biti aktivni, kakor tudi tiste, ki si tega ne želijo. Slednje zagotovo ni prava smer uravnavanja trenutnega stanja na področju socialne politike. Zdrav človek potrebuje delo, s katerim si bo lahko zase in za svojo družino zagotovil dostojno življenje. Socialna pomoč mora biti na drugi strani zgolj kot začasen prejemek in kot pomoč tistim, ki zaradi zdravstvenih razlogov ne morejo delati. V tej smeri smo v Slovenski demokratski stranki k predlogu novele pripravili amandma, ki bo ljudi spodbudil nazaj k vključitvi v neko obliko dela oziroma zaposlitve. Z amandmajem predlagamo, da se zdrave, za delo sposobne prejemnike denarne socialne pomoči vključi v javna dela, ki so se v preteklosti pokazala kot dober instrument. Menimo, da bomo le z aktivno obliko zaposlitve dolgotrajno brezposelne osebe vrnili na trg dela. Če bo naš amandma sprejet, se bo povečalo tudi število javnih del v vsaki regiji, in sicer glede na to, koliko dolgotrajno brezposelnih oseb je na posameznem območju. S tem se bo zagotovila tudi decentralizacija ponudbe javnih del v državi. Veseli smo, da je bil naš predlog amandmaja na matičnem odboru sprejet. V Slovenski demokratski stranki namreč zasledujemo cilj, da se zdravemu človeku čim prej zagotovi delo in zaslužek za dostojno življenje, ne pa da ostaja odvisen od denarne pomoči in posameznih ukrepov vsakokratne vladne politike. A glede na dejstvo, da predlog zakona vsebuje tudi predloge, ki ne sledijo pravim rešitvam glede na cilje, ki naj bi se skozi delovno in socialno politiko zasledovali, v Slovenski demokratski stranki torej vladnega predloga novele ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine LMŠ bo predstavil gospod Aljaž Kovačič. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednica. Spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! V zadnjem času se ni mogoče ogniti očitkom o protisocialnem delovanju Vlade, ki nas spremljajo na vsakem koraku. Ob tem se nam postavlja vprašanje, pomislek, kako hitro se lahko pozabi, kaj vse je na področju socialne in družinske politike ta vlada naredila. Naj naštejem nekaj ukrepov, ki delajo to državo in politiko socialno ter izboljšujejo socialno varnost ljudi. Za socialne transferje se letno nameni približno 1,3 milijarde evrov, kar predstavlja 16 % celotnega proračuna. V letošnjem letu bo Vlada za socialne transferje namenila 155 milijonov evrov več kot v letu 2018 in 190 milijonov evrov več kot v letu 2017. Ohranili smo višino denarne socialne pomoči, ki po zadnjih danih uskladitvah znaša 402,18 evra, maja 2018 pa je ta znašala 297,53 evra. Na letni ravni to pomeni, da za denarno socialno pomoč namenjamo dodatnih 86 milijonov evrov. Z ohranitvijo višine denarne socialne pomoči smo preprečili, da bi več kot 3 tisoč oseb in družin izgubilo denarno socialno pomoč, več kot 50 tisoč samskim osebam in družinam pa bi se denarna socialna pomoč precej znižala. Na področju družinske politike smo po sedmih letih sprostili varčevalne ukrepe v višini 85 milijonov evrov. Povišalo se je porodniško nadomestilo. Dodatek za veliko družino po novem prejemajo vse družine, prejelo ga je 4 tisoč družin več kot v preteklem letu. Višji je otroški dodatek. Zvišali smo tudi cenzus za pridobitev državne štipendije, v letu 2019 je državno štipendijo dobilo 8 tisoč 500 dijakov in študentov več. Zvišali smo minimalno plačo, ki bo čez nekaj mesecev znašala 700 evrov neto. Iz nje bodo izvzeti dodatki, tudi dodatek na delovno dobo. Naj omenim še razbremenitev regresa. Zvišala se je minimalno zagotovljena pokojnina, ki bo po decembrski izredni uskladitvi še višja. V letošnjem letu bomo za redno in izredno uskladitev pokojnin namenili 140 milijonov evrov več. Zvišali smo tudi sredstva za letni dodatek, tako imenovani regres. Največ sredstev prejmejo ravno upokojenci z najnižjimi pokojninami. Za to je namenjenih dodatnih 17 milijonov evrov. Ob vseh teh podatkih še vedno poslušamo, kako je vlada zaradi predvidene ukinitve dodatka na delovno aktivnost protisocialna. Dodatek za delovno aktivnost je bil uveden v letu 2012, v času največje gospodarske krize, z namenom izboljšanja položaja socialno ogroženih. Njegov namen je bil spodbujati zaposlovanje brezposelnih oseb in ohraniti zaposlitve zaposlenih ter samozaposlenih. Danes je položaj na trgu dela bistveno drugačen. Imamo zelo nizko raven brezposelnosti, eno najnižjih v vseh letih samostojne države, obenem pa denarno socialno pomoč prejema več upravičencev kot v času težkih gospodarskih razmer. Dodatek za delovno aktivnost se prejema tudi iz naslova opravljanja prostovoljnega dela.To pomeni, da prejemniki dodatka niso vključeni v obvezno socialno zavarovanje, za opravljeno delo ne prejemajo plačila. Osebe s polovičnim delovnim časom in brezposelne osebe je potrebno spodbuditi k opravljanju dela za polni delovni čas, saj so tako pokojninsko in invalidsko zavarovani. Obenem imajo na ta način zagotovljeno varnejšo prihodnost za dostojno pokojnino. Cilj socialne države ni, da človek postane odvisen od socialnih prejemkov, saj s tem posameznikom odvzamemo samostojnost in neodvisnost, na nek način tudi dostojanstvo. Socialna država mora posamezniku, ki se znajde v stiski, nuditi pomoč in socialno varnost, da si opomore. Posameznike, sposobne za delo, pa mora obenem spodbujati, da znova postanejo samostojni in delovno aktivni, če je potrebno tudi s pomočjo države, da sposobne za delo s programi aktivne politike zaposlovanja in z drugimi ukrepi spodbudi k rednim oblikam dela. Delovno sposobni posamezniki na ta način poskrbijo za svojo sedanjost in prihodnost, zase in za druge. V Poslanski skupini Liste Marjana Šarca zaupamo predstavniku Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, da je ukinitev dodatka za delovno aktivnost eden izmed ukrepov, ki predstavljajo pravilno usmeritev na področju spreminjanja socialne politike. Pričakujemo, da bodo dodatek za delovno aktivnost nadomestili z ustreznimi ukrepi, ki bodo poskrbeli za ranljive skupine, ki so do sedaj prejemale dodatek za delovno aktivnost.
Hvala lepa. Naslednja bo stališče Poslanske skupine SD predstavila mag. Bojana Muršič. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča, za besedo. Spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! Socialni demokrati si v prvi vrsti vedno prizadevamo za dobrobit in dostojno življenje delavcev, zato se bomo posebej trudili še naprej, da država sprejema takšne ukrepe, ki bodo koristili delavcem. Nekdo, ki dela in hodi v službo vsak dan, mora za to prejeti ustrezno plačilo. Sistemi socialne pomoči morajo spodbujati ljudi, da se čim prej zaposlijo. Prav tako nihče, ki prejema denarno socialno pomoč, ne sme biti v boljšem položaju kot nekdo, ki dela. S predlogom spremembe Zakona o socialno varstvenih prejemkih se predvideva popolna ukinitev dodatka za delovno aktivnost, ki je del denarne socialne pomoči. Namen ukinitve dodatka naj bi bila hitrejša aktivacija prejemkov denarne socialne pomoči, saj naj bi ta dodatek za delovno aktivnost ob visokem minimalnem dohodku povzročal past neaktivnosti. Po našem mnenju je ravno dodatek za aktivnost tisti element aktivacije v sistemih pasivnih socialnih pomoči, namenjenih spodbujanju k delu oziroma ohranjanju motivacije za delo. Predstavlja torej prvo vstopno točko za socialno aktivacijo brezposelnih oseb. Praksa nevladnih organizacij pa kaže, da je vključitev v prostovoljno delo zelo uspešen ukrep pri ponovni vključitvi na trg dela, predvsem pri dolgotrajno brezposelnih osebah, saj so se te osebe prav zaradi opravljenega prostovoljnega dela ponovno vključile v delovno ali socialno okolje. Skrbi nas dejstvo, da bo z ukinitvijo dodatka za delovno aktivnost brez tega dodatka ostalo tisoč 572 družin oziroma samskih oseb, nižjo denarno socialno pomoč pa bo prejemalo 18 tisoč 975 upravičencev, od tega 10 tisoč 858 odraslih in 8 tisoč 117 otrok. Z ukinitvijo dodatka za delovno aktivnost bo samska oseba, ki je zaposlena za 6 ali manj in prejme plačo v višini 500 evrov in denarno socialno pomoč v višini 93 evrov, zdaj izgubila teh 93 evrov denarne socialne pomoči. Kaj se bo zgodilo s temi družinami, posamezniki? In najpomembneje, kaj se bo zgodilo s temi otroki? To je vprašanje, ki nas Socialne demokrate upravičeno skrbi. Ali ima pristojno ministrstvo za njih že pripravljene kakšne alternativne ukrepe? Ne smemo si dovoliti, da bodo že tako ranljivi posamezniki pristali v še večji socialni in denarni stiski. Socialni demokrati menimo, da je popolna ukinitev dodatka za delovno aktivnost tisti skrajni in zadnji v vrsti med različnimi drugimi ukrepi, ki bi jih lahko sprejeli, da bi dosegli hitrejšo aktivacijo prejemnikov denarne socialne pomoči. Tako bi lahko recimo znižali višino dodatka za delovno aktivnost, lahko bi zaostrili pogoje za pridobitev tega dodatka, lahko bi o pravici do dodatka odločal svetovalec na Zavodu Republike Slovenije za zaposlovanje. Že zdaj imamo v 42. členu Zakona o socialno varstvenih prejemkih določbo, ki določa, da je upravičenec do denarne socialne pomoči, oseba, ki je v zadnjih dvanajstih mesecih denarno socialno pomoč prejela več kot devetkrat, dolžan sprejeti vsako zaposlitev, ki mu jo ponudi oziroma na katero je bil napoten s strani zavoda in je bil tudi izbran. Čeprav beležimo gospodarsko rast, pa še vedno 268 tisoč ljudi v Republiki Sloveniji živi pod pragom revščine. Pri čemer podatki kažejo, da so vse oblike socialne pomoči v Sloveniji še vedno pomemben dejavnik boja proti revščini. Socialni demokrati se zato upravičeno bojimo, da bomo s takimi ukrepi le še povečali revščino v Sloveniji. Ne nazadnje smo koalicijske stranke tudi v koalicijskem sporazumu zapisale naslednjo zavezo: dvignili bomo dodatek za aktivnost za prejemnike denarnih socialnih pomoči, in sicer s ciljem njihove aktivacije ter zmanjševanja pasti revščine. Na podlagi vsega navedenega Socialni demokrati ne moremo podpreti novele Zakona o socialno varstvenih prejemkih. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Janja Sluga bo predstavila stališče Poslanske skupine SMC. Izvolite.
Vsakdo je po svojih sposobnostih dolžan skrbeti za dostojno preživetje sebe in svojih družinskih članov. Denarna socialna pomoč je v sistemu socialnega varstva prepoznana kot začasen ukrep, namenjen preživetju, ter za premostitev socialne ogroženosti, ko se posameznik znajde v takšni situaciji, na katero ne more vplivati. Temeljno načelo, ki ti obe dejstvi zaobjema, je, da upravičenec do denarne socialne pomoči ne more biti v ugodnejšem položaju od tistega, ki si sredstva za preživetje zagotavlja z delom. In zato prvi nikakor ni brezdelja poln lenuh, če bi država posvojila takšno percepcijo, denarne socialne pomoči najbrž sploh ne bi podeljevala in za njo na leto ne bi namenjala dobrih 270 milijonov evrov in je nedolgo nazaj ne bi dvignila na 402 evra mesečno. Ti temeljni postulati v obstoječem sistemu socialne varnosti žal ne najdejo več svojega pravega mesta. Na to nas povsem jasno in nepristransko opozarjajo številke in naslednja dejstva. Že 91 tisoč državljank in državljanov je upravičencev do denarne socialne pomoči. V zadnjem letu in pol je število teh upravičencev narastlo za dobrih 14 tisoč. V primerjavi z leti največje gospodarske in socialne krize je to število narastlo celo za dobrih 30 tisoč. Zaskrbljujoče je, da v Republiki Sloveniji skoraj 40 tisoč ljudi denarno socialno pomoč prejema dolgotrajno in da je skoraj takšno tudi število dolgotrajno brezposelnih oseb. Če je bilo naraščanje teh številk razumljivo v obdobju krize, danes ni tako. Naj k temu dodamo še, da je razkorak med minimalno plačo in minimalnim osebnim dohodkom preprosto premajhen. Cilj socialne politike mora biti ohranjanje razlike med njima, saj se drugače past neaktivnosti poglablja, ljudje pa razvijejo strategije preživetja na socialnih transferjih, ker se delo preprosto ne izplača. Dokler se v naši državi ob rekordnih številkah zaposlenosti vztrajno povečuje število prejemnikov denarne socialne pomoči, še posebej dolgotrajnih, delamo na področju sociale nekaj zelo narobe. A ko se želi to urediti sistemsko, volja postane plaha ptica, in to tudi takrat ko država za denarno socialno pomoč namenja 125 milijonov evrov več kot v času največje krize in debelih 1,2 milijarde evrov za celoten obseg socialnih transferjev. In to tudi takrat, ko se zviša minimalna plača, ko se za 30 % ohrani višja denarna socialna pomoč, ko se sprostijo še zadnji varčevalni ukrepi za otroke, za družine, in dodatno še takrat, ko čisto sveži podatki pokažejo, da je v Sloveniji delež otrok pod pragom tveganja revščine med nižjimi v Evropski uniji, njihova izpostavljenost tveganju socialne izključenosti pa celo najnižja. Po vseh teh dejstvih smo še vedno okarakterizirani kot ubijalci socialne države. Poglejmo naprej. Dodatek za delovno aktivnost trenutno deluje kot stimulacija za neaktivnost, čeprav bi njegova funkcija morala biti ravno obratna. Žal prihaja do nevarnih situacij, ko posamezniki delajo vsak dan pet ur prostovoljno in ob tem prejemajo dodatek za delovno aktivnost v višini 100 evrov. To pomeni, da s svojo aktivnostjo, torej s svojim delom, vsak dan zaslužijo en evro na uro. Pri tem niso vključeni v nobeno socialno zavarovanje in nimajo prav nobenih pravic iz delovnega razmerja. Spoštovani, to je prava nevarnost tveganja revščine v starosti in to so te navidezne zaposlitve in aktivacijski dodatki, ki sicer posameznika na kratek rok opolnomočijo, vendar pa mu dolgoročno prinašajo več škode kot koristi. Ali ni mnogo bolje in mnogo pravičneje, da se takšne ljudi opolnomoči za vstop na realen trg dela, za njihovo vključenost, socialna zavarovanja ter dostojno plačilo za opravljeno delo. Le tako si bodo lahko zagotavljali ustrezen nivo lastne socialne varnosti. Ravno ta vprašanja naslavlja današnja novela, ki ukinitev dodatka za delovno aktivnost nadomešča s tem, da plačilo iz naslova aktivne politike zaposlovanja ne bo več vplivalo na višino prejete denarne socialne pomoči. Kakšna prihodnost čaka otroke teh ljudi, ko bodo morali preživljati svoje starše in sorodnike, ker ti ne bodo imeli dovolj sredstev za preživetje ali pa bodo, kar je še bolj verjetno, v enako past padli tudi sami? V Poslanski skupini SMC si takšne prihodnosti in takšnega sistema socialnega varstva in socialne države ne želimo, zato bomo današnji predlog zakona, ki te vidike razumno naslavlja, soglasno podprli.
Hvala lepa. Dr. Matej Tašner Vatovec bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Najlepša hvala, podpredsednica. Lep pozdrav vsem! Pred natanko enim tednom smo obeleževali mednarodni dan boja proti revščini. Podatki o revščini so v Sloveniji še vedno sila srhljivi, čeprav je za ekonomiste in politike krize že dolgo konec, za mnoge, ki živijo med nami, tega konca te krize še ni na obzorju. Preprosto dejstvo je, da so iz krize premožni prišli še premožnejši, revni pa revnejši. Danes v Sloveniji še vedno 268 tisoč ljudi živi pod pragom tveganja revščine. To je 45 tisoč ljudi več kot pred krizo. Med njimi imamo 89 tisoč upokojencev, 45 tisoč otrok in 52 tisoč zaposlenih, tistih, ki delajo, pa s svojimi zaslužki ne morejo preživeti. In kako se je vlada Marjana Šarca odločila reagirati na to katastrofalno sliko? Kljub temu da je v svoji koalicijski pogodbi prepoznala revščino kot enega od izzivov, kljub temu da je v to isto koalicijsko pogodbo zapisala, da se bo dodatek za delovno aktivnost dvignil, se je vlada Marjana Šarca odločila varčevati ravno na tej družbeni skupini, odločila se je varčevati na revnih, varčevati na revnih zaposlenih in njihovih otrocih in družinah. Včeraj ste si poslanke in poslanci, ki ste potrdili davčno reformo za bogate, podarili za eno minimalno plačo in več denarja, danes razpravljamo o tem, ali boste vzeli tudi do 205 evrov dodatka za aktivnost tistim, ki delajo za najnižje, nizke, minimalne plače. Če boste glasovali za ukinitev dodatka, kot to predlaga Vlada, boste, potem ko ste dali sebi, vzeli več kot 9 tisoč 500 družinam, v katerih živi 24 tisoč posameznikov, med katerimi je več kot 10 tisoč otrok. Kakšne družine so to? Komu poskuša vlada Marjana Šarca vzeti to pomoč? V večini so to družine z revnimi zaposlenimi, dvostarševske družine z enim ali dvema otrokoma, v katerih je zaposlen le eden od staršev, in ne nazadnje tudi enostarševske družine. To so družine, ki jim dobesedno jemljete do 205 evrov od ust. To počnete, kljub temu da v skoraj polovici gospodinjstev z delovno aktivnimi odraslimi člani ali vzdrževanimi otroki, torej v gospodinjstvih, ki jih bo ta ukrep tudi najbolj prizadel – no, ta gospodinjstva živijo pod pragom tveganja revščine. V enostarševskih družinah, ki bodo prav tako velike žrtve tega ukrepa, pa že sedaj pod pragom tveganja revščine živi vsaka četrta oseba. Ukinitev ni nič drugega kot čista protisocialna politika, potiskanje ljudi pod prag revščine ali pa še globlje, v revščino. In to vse zgolj zaradi enega samega razloga, in to je privarčevati sramotnih 16 milijonov evrov dan po tem, ko ste več kot 130 milijonov evrov dali najpremožnejšim, in to ravno na hrbtih revnih zaposlenih. Superhikovsko jemanje revnim in dajanje bogatim. Ob neznatnem finančnem učinku, ki ga ima ta ukrep na proračun, bo ta zakon po drugi strani imel zelo resne finančne učinke na proračune 10 tisoč gospodinjstev. Večinoma gre za revne delavske družine, ki bodo morale preživeti z bistveno nižjimi prihodki. Gre za družine z zaposlenimi starši, enostarševske družine, ki že tako težko shajajo iz meseca v mesec. Če kdaj poslušate zgodbe iz botrstva, boste vedeli, o čem govorim. No, njim jemljete. Ko bomo torej glasovali o tem predlogu, boste imeli poslanci še zadnjo priložnost, da zavrnete ta absurdni predlog, ta predlog, ki revščino poglablja tam, kjer je že sedaj tako ali tako največja, predlog, ki kaznuje tiste, ki so že aktivni, ki so zaposleni, predlog, ki je v sramoto tej vladi, tej koaliciji, verjetno vsakemu državljanu in si v resnici ne zasluži nič drugega kot to, da je zavrnjen v Državnem zboru. V Levici bomo seveda glasovali proti temu predlogu, za socialno državo.
Hvala lepa. Aleksander Reberšek bo predstavil stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala lepa za besedo. Spoštovana ministrica, poslanke in poslanci! Zakon o socialno varstvenih prejemkih, ki je vključeval dodatek za delovno aktivnost, je bil sprejet že leta 2011 v takratni vladi Boruta Pahorja in pod ministrom Ivanom Svetlikom. Takratna vlada gospodarski krizi ni bila kos. In kot je videti, so se z nekaterimi ukrepi vzpostavile neenakosti, ki so še danes močno prisotne in povzročajo sistemske težave. Zakon o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, ki se je uzakonil pod ministrom Svetlikom, je ukinil državne pokojnine vsem kmečkim ženam, mladoletnim otrokom štipendije ter polnoletnim otroške dodatke. In še za socialno varstvo je v raziskavi ugotovil, da so bile zaradi ukrepov Pahorjeve vlade najbolj prizadete družine z več otroki ter samske ženske na podeželju, kar na žalost ostaja še danes. Dodatek za delovno aktivnost je bil prvotno zamišljen kot dodatek k minimalnemu dohodku samske osebe oziroma posameznega družinskega člana, ki bi mu pripadel, če ne bi imel drugih dohodkov. Namenjen je bil spodbujanju dela oziroma ohranjanju motivacije za delo zaposlene osebe, oseb, ki opravljajo dejavnost, ohranjanju motivacije brezposelnih oseb za vključenost v programe izboljšanja njihovih zaposlitvenih možnosti, spodbujanju nadomestnih oblik institucionalnega varstva ter spodbujanju oseb, ki opravljajo neformalne oblike dela. Ministrstvo za delo nam je med drugim v gradivu predložilo tudi tabelo, kjer je jasno razvidno, kako število prejemnikov od leta 2012 narašča. Podatek, da je od sredine leta 2018 in do maja 2019 število upravičencev naraslo za 2 tisoč 40, je zaskrbljujoč. Od januarja 2019 pa do maja 2019, se pravi v dobrih štirih mesecih, pa se je število upravičencev povečalo za kar tisoč 98. Danes je vseh upravičencev do dodatka za delovno aktivnost po podatkih ministrstva 9 tisoč 964. Nerazumljivo je, da v času najvišje gospodarske rasti in stopnje zaposlenosti socialni transferji tako strmo naraščajo, slovenska podjetja pa ne dobijo delavcev in jih iščejo v državah bivše Jugoslavije in na Filipinih. Denarna pomoč skupaj z dodatkom za delovno aktivnost po besedah ministrstva ruši eno temeljnih načel dodeljevanja denarne pomoči, ki določa, da upravičenec do denarne pomoči ne more biti v ugodnejšem socialnem položaju od tistega, ki si sredstva za preživetje zagotavlja z delom ali na podlagi pravic iz dela. Soočeni smo s primerom, ki jasno kaže, da socialna politika v naši državi ni prava. Kljub temu da so jo desetletje vodili Socialni demokrati, nadzorni mehanizmi in institucije, ki bi morale bdeti nad porabo proračunskih sredstev, so se v tem primeru izkazali za povsem nedelujoče in neaktivne. Analiza, ki jo je ministrstvo pripravilo, je pokazala še, da so v sistemu socialne politike številne nepravilnosti, ki pa jih bo potrebno odpraviti, če bomo želeli imeti ločeno družinsko in socialno politiko. Zato krščanski demokrati trdimo, da je največja motivacija za delo in pomoč pri hitrejši delovni aktivaciji prejemnikov denarne socialne pomoči višja neto plača. Višja neto plača bi omogočila višjo socialno varnost posameznikov in njihovih družinskih članov. Aktivna socialna politika v naši državi mora poskrbeti, da se bo delo izplačalo in da bo vsak, ki dela, zaslužil toliko, da bo preživel sebe in svojo družino. V Novi Sloveniji želimo poudariti, da če že, bi dodatek za delovno aktivnost morale imeti zgolj organizacije, ki imajo status delovanja v javnem interesu in imajo urejene evidence o prostovoljcih ter o njihovih opravljenih prostovoljnih urah. Krščanski demokrati pa ne moremo povsem prezreti skrbi, da bi se z odpravo dodatka za delovno aktivnost prizadelo najbolj ranljive skupine prebivalstva. Mislimo predvsem na tiste, ki so dodatek zaradi prostovoljskega dela prejemali, pa še niso sposobni prevzeti rednega dela. Predlogu zakona v Poslanski skupini Nova Slovenija ne bomo nasprotovali.
Hvala lepa. Vojko Starović bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani! V Poslanski skupini SAB razumemo podane argumente, tako tiste s strani ministrstva, kot tiste bolj kritične, ki smo jih lahko slišali na odboru matičnega delovnega telesa. Zavedamo se stiske vseh, ki se vsakodnevno borijo s pomanjkanjem in iz dneva v dan težko shajajo. Hvala vsem posameznikom in nevladnim organizacijam za njihov trud, da bi najranljivejšim skupinam omogočili lažje življenje in podporno okolje. Takšno okolje pa mora s pravimi ukrepi nuditi tudi država. Dosedanja razprava je pokazala, da moramo na področju zagotavljanja temeljnih pravic najranljivejšim skupinam, kot so upokojenci, matere samohranilke, očetje samohranilci in mladi, še marsikaj storiti. O tem smo obširno razpravljali pretekli teden, ob kar treh obravnavah poročila Računskega sodišča, to je podrobneje razdelalo stanje na področju socialnega varstva, s poudarkom na starejših. Seveda si vsi želimo, da bi živeli v državi, v kateri bi bile socialne in druge pomoči potrebne v čim manjšem obsegu. Želimo si živeti tam, kjer bi bilo dela dovolj in bi ljudje imeli takšne plače in pokojnine, ki bi jim omogočali dostojno življenje zase in za svoje družine. Žal temu še ni tako, pa vendar na tem mestu nastopita solidarnost in aktivna socialna država. V letošnjem letu smo tako za socialno pomoč namenili skoraj 160 milijonov več kakor preteklo leto. Predmetni dodatek za delovno aktivnost je bil uveden v času gospodarske krize, ko je bila denarna socialna pomoč res nizka, le 230 evrov. Takrat je bil dodatek za delovno aktivnost uveden zato, da bi posameznika spodbudili k delu, ohranili njegovo motivacijo in ga hkrati iztrgali socialni izključenosti. Danes, ko krize ni več in je vključenost na trgu dela veliko višja, obstoječe oblike denarne socialne pomoči skupaj z dodatkom za delovno aktivnost rušijo ravnotežje znotraj socialnih politik. Ministrstvo namesto predmetnega dodatka uvaja nove spodbude, ki bodo pozitivno vplivale na hitrejšo aktivacijo upravičencev do denarne socialne pomoči. Prejeta plačila iz naslova aktivne politike zaposlovanja in zaposlitvene rehabilitacije pa ne bodo več vplivala na višino denarne socialne pomoči. To pomeni, da razpoložljivi dohodek brezposelne osebe, vključene v program aktivne politike zaposlovanja in zaposlitveno rehabilitacijo, ostaja enak. Namen sprememb je opolnomočenje posameznikov, vključenih v prostovoljstvo, za ponoven vstop na trg dela in povečanje njihove zaposlenosti. Na ta način bodo vključeni v vsa zavarovanja, ki posameznikom pripadajo iz naslova delovnega razmerja. Ti ne bodo več samo prostovoljci, ampak zaposleni, ki jim bo tekla delovna doba. In kako zelo pomembno je, da so vsi posamezniki zdravstveno in pokojninsko zavarovani, to vemo vsi. Zato se v SAB vseskozi zavzemamo za dostojnejše pokojnine, višji odmerni odstotek in zakonsko določeni letni dodatek v dveh višinah. Podpiramo spodbujanje zaposljivosti vseh za delo sposobnih posameznikov, še posebej mladih. Predlog zakona predstavlja tudi korak k preglednejši in enotnejši zakonodaji s področja socialno varstvenih prejemkov in razbremenitev centrov za socialno delo. Znano namreč je, da je delo strokovnih zaposlenih na centrih za socialno delo pri več kot 30 različnih transferjih postalo bolj birokratsko in dejansko kontrolno. To pa nikakor ni v skladu s funkcijo in namenom centrov za socialno delo. V Poslanski skupini SAB prizadevanje Vlade za uvedbo bolj učinkovitega, enostavnega in razumljivega sistema nudenja socialne pomoči podpiramo. Denarna socialna pomoč naj bi bila le začasen prejemek. Sistem bi po mnenju ministrice moral delovati kot mreža, ki ulovi posameznika, ko se mu v življenju zalomi in ga okrepi, da si je socialno varnost zmožen zagotoviti sam. Zato podpiramo vse ukrepe, ki bodo zagotavljali učinkovite odgovore na klice vseh ranljivih skupin. Tistih, ki se znajdejo v situaciji, ko pomoč resnično potrebujejo, bodisi denarno bodisi podporo pri iskanju dela in usposabljanju za delo. In takšnim posameznikom mora družba ponuditi roko, da se nazaj polno vključijo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Jurij Lep bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana ministrica z osebjem! Spoštovani kolegice in kolegi! Poslanska skupina Desus je temu vprašanju namenila precej pozornosti, saj je področje socialnih transferjev zelo občutljivo, še posebej ko gre za zmanjševanje pravic upravičencev. V naši poslanski skupini smo dobili precej pozivov proti ukinitvi dodatka za delovno aktivnost. Največ jih je bilo v povezavi s možnostjo prostovoljnega dela. Slednje namreč lahko prinese dodatnih tudi do 200 evrov več k osnovni višini denarne socialne pomoči. Poleg njih pa bodo prikrajšane tudi osebe, ki so v rednem delovnem razmerju, sicer s krajšim delovnim časom, ki si zaradi tega svoj zmanjšani osebni dohodek zvišujejo s pomočjo višje denarne socialne pomoči. Na drugi strani pristojno ministrstvo opozarja na vse večje število izigravanja pravice in skokovito povečanje števila prosilcev oziroma upravičencev, ki se je od leta 2013 praktično povečalo za desetkrat, največ v zadnjih nekaj letih. V Poslanski skupini Desus smo naklonjeni predlogu zakona iz dveh razlogov. Prvi se nanaša na preprečevanje zlorab pravice do dodatka za delovno aktivnost, ki izničuje položaj in poštenost ostalih upravičencev iz tega naslova. Prejemanje nagrade za prostovoljno delo pač ne upravičuje namena prostovoljstva, zlasti pa ne, če je to izkazano zgolj na papirju. Ukinitev dodatka za delovno aktivnost ne pomeni, da se ministrstvo ne zaveda pomembnosti reševanja tega vprašanja, niti ne gre neposredno za finančni učinek varčevanja ali preprosto za enostavno rezanje pravic, kot skušajo to nekateri predstaviti v javnosti. Oškodovanje vseh na račun tistih, ki to pravico zlorabljajo, bi bilo nepravično, zato je ministrstvo pripravilo druge programe in ukrepe, ki bodo upravičencem omogočili vključitev na trg delovne sile s pridobivanjem širšega nabora veščin, katerih ključni cilj je čimprejšnja aktivacija in vključitev brezposelnih prejemnikov denarne socialne pomoči na trg dela oziroma polno zaposlitev. Za protiutež ukinitvi dodatka za delovno aktivnost predlog zakona predstavlja rešitev, da prejemek iz naslova ukrepa aktivne politike zaposlovanja iz naslove vključitve v zaposlitveno rehabilitacijo ne vpliva na višino denarne socialne pomoči do vrednosti 205 evrov, kar dejansko danes predstavlja višji dodatek delovne aktivnosti. Drugi razlog, ki je prispeval k naši podpori za ukinitev dodatka za delovno aktivnost, je skorajšnja izenačitev plačila za delo, konkretno minimalne plače in denarne socialne pomoči. Gre namreč za nesorazmerje, kajti nekdo, ki za minimalno plačo dela v povprečju 168 ur mesečno, na svoj račun prejme 667 evrov neto, na drugi strani dobi nekdo, ki prejema najvišjo denarno socialno pomoč in najvišji dodatek za delovno aktivnost, 607 evrov, kar predstavlja danes že kar 91 % minimalne plače. Po našem mnenju sta minimalna plača in najvišja možna denarno socialna pomoč, ki vključuje dodatek za delovno aktivnost, absolutno preblizu skupaj. Na tem mestu tudi ni odveč omeniti opozoril socialnih delavcev, da brezposelnih oseb sploh več ni moč motivirati za delo, ker enostavno izračunajo, kaj se jim bolj splača. Kot še eno primerjavo pa naj navedem še dejstvo, da znaša minimalna zagotovljena pokojnina za polno delovno dobo za 40 let dela borih 530 evrov. Povprečna starostna pokojnina pa znaša približno 665 evrov. Spomniti še velja, da je bil dodatek za delovno aktivnost uveden v času svetovne gospodarske krize leta 2012. Denarna socialna pomoč je bila takrat bistveno nižja, za skoraj 170 evrov. Brezposelnost je bila na višku, namen uvedbe tega dodatka pa je bil izboljšati položaj socialno ogroženih in naj bi motiviral brezposelne osebe k zaposlovanju. Med spodbudnimi kazalniki, ki danes kažejo na to, da tega blažilnega ukrepa zaenkrat ne potrebujemo več, sta najbolj reprezentativna ugodna gospodarska rast ter zmanjševanje števila brezposelnih v zadnjih nekaj letih. Celo več, delovne sile na trgu danes praktično že primanjkuje. Zato je nam nerazumljivo, da število prejemnikov tega dodatka narašča. In če je delo vrednota in vrlina Slovencev, potem naj bo razmerje med plačilom za delo in socialnimi transferji za brezposelnost temu ustrezno postavljeno in seveda posledično spodbudno v korist iskanja trajne rešitve izhoda iz neaktivnosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 23. oktobra 2019. Obveščam vas, da je Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke danes vložila spremembi amandmajev k 3. in 8. členu, ki sta objavljeni na e-klopi. Ker je amandma Poslanske skupine Levica k 3. členu vsebinsko povezan z amandmajema istega predlagatelja k 8. in 9. členu, bomo o njih razpravljali skupaj. V razpravo torej dajem 3., 8. in 9. člen ter tri amandmaje Poslanske skupine Levica in dva amandmaja Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Želi. Torej bomo začeli s prijavo. Prvi razpravljavec je Aleksander Reberšek. Izvolite.
Hvala lepa za besedo še enkrat. Dobra socialna politika je tista politika, ki daje tistim, ki ne morejo delati, vsaj toliko, da imajo več, kakor je prag revščine. Največja motivacija za delo pa je višja neto plača. Socialne pomoči in različni socialni transferi revščino samo še spodbujajo, saj ljudi od socialnih transferov delajo odvisne. Jaz vas sprašujem, ali se materi samohranilki oziroma revežu pomaga tako, da mu namesto 390 evrov denarne socialne pomoči damo 410 evrov denarne socialne pomoči ali da jim damo dodatek za delovno aktivnost. Se tako pomaga? Jaz mislim, da se na ta način revežu ne pomaga, ker nima nič kaj več, kot bi mogel imeti, ali pa da bi imel vsaj kot prag revščine. Človeku se ne pomaga tako, da mu ribo damo, ampak se človeku pomaga tako, da ga naučimo loviti ribo. Se želimo, da mati samohranilka prejme 600 evrov socialnih transferjev, ali si želimo, da mati samohranilka prejme tisoč 200 evrov neto plače, vas sprašujem. Cilj Nove Slovenije nikoli niso bile denarne socialne pomoči. Cilj Nove Slovenije so višje neto plače pri istem bruto. Cilj Nove Slovenije je prav tako čim večja zaposlenost in pa produktivnost. In namesto, da bi vlagali v znanje in razvoj, nekontrolirano dajemo velike vsote denarja v socialne transferje, prav tako vlagamo v te socialne pomoči, namesto da bi vlagali v zmanjševanje obremenitev podjetij in plač. Nemogoče je razumeti, da nekdo, ki prejema denarno socialno pomoč, z veriženjem socialnih transferjev dobi skoraj toliko kot nekdo, ki vsak dan hodi v službo in dela. To je nemogoče razumeti. Leta 2012 smo imeli 65 tisoč prejemnikov denarne socialne pomoči, leta 2019 pa imamo preko 91 tisoč prejemnikov denarne socialne pomoči. Samo od maja 2018 do maja 2019 je teh, ki prejemajo denarno socialno pomoč za 14 tisoč 500 več. Ali se vam zdi to normalno, vas sprašujem. Dodatek za delovno aktivnost prejema okoli 10 tisoč ljudi in tisto, kar je najbolj zanimivo, med njimi je največ tistih, ki so najbolj delovno aktivni, v starosti od 25 do 45 let. Socialna pomoč ne bi smela biti stalni dohodek zdravih, sposobnih ljudi, ki lahko delajo. Ob tem pa imamo na zavodu za zaposlovanje prijavljenih preko 70 tisoč naši državljanov in ker ne želijo delati, uvažamo poceni delovno silo. Ob rekordni gospodarski rasti pri nas dela skoraj 100 tisoč tujih državljanov. In s konstantnim pritokom cenejše delovne sile naše plače in pa naš standard ne more rasti in tukaj si delamo eno veliko medvedjo uslugo. Ljudje, ki prihajajo delati k nam, delajo za minimalno plačo, s sabo pa pripeljejo družino in ta družina je po navadi zelo velikokrat koristnik večine socialnih transferjev – zgubimo dvakrat. Imamo ogromno ljudi, ki so pripravljeni delati za minimalno plačo, poleg tega pa smo velikodušni pri dajanju vseh socialnih transferjev. Glede na to, da se gospodarstvo ohlaja, se je treba vprašati, kako dolgo bomo zmogli plačevati 270 milijonov na leto za denarno socialno pomoč. Verjamem, da bodo denarne socialne pomoči še naprej naraščale, in enkrat bi mogli v tej državi resnično reči temu stop. Nagrajevati bi morali delo, ne pa nedelo. Rešitvi, kakor jih vidimo v Novi Sloveniji, sta samo dve. Rešitev je višja neto plača. To je najbolj poglavitna rešitev. In pa da ljudje, ki so prijavljeni na zavodu in sposobni za delo, gredo delati. To je rešitev. Če nočejo delati, naj se jim zmanjša denarna socialna pomoč ali ukine, po drugi strani pa naj opravljajo družbena koristna dela. Dela je v tej državi več kot dovolj za vse. Morate se zavedati, da imamo na zavodu več kot 18 tisoč prostih delovnih mest, ta dodatek pa prejema 10 tisoč ljudi. Jaz sem že velikokrat to povedal, pa bom povedal še enkrat. Ali nam je vsem v interesu, da državljan dobi 400, 500 ali 600 evrov denarnih socialnih pomoči, ali bi nam moralo biti v interesu, da bo naš državljan zaslužil tisoč 200 evrov in več? In tisto čisto za konec, zdrav človek potrebuje delo, ne pa denarne socialne pomoči. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Mojca Žnidarič. Izvolite.
Hvala za besedo. Dejansko se strinjam z vsem tem, kar je povedal moj predhodnik. Tudi v naši stranki, Stranki modernega centra, in tudi sama osebno podpiram ukinitev dodatka za delovno aktivnost, in sicer bom naštela nekaj razlogov. Torej razmerja med plačami in socialnimi prejemki so že kar nekaj časa dejansko porušena. Res je, tudi podatki ministrstva kažejo in strinjam se, da prejemniki socialnih pomoči z različnimi transferji in subvencijami ne morejo dobivati tam nekje do 80 ali pa še več odstotkov prejemkov dejansko zaposlenih. Ves čas skozi vse te razprave, skozi vse pozive, da tega ne bi naredili, se je omenjalo prostovoljstvo. Kot sem izpostavila že na odboru in tudi številni drugi, prostovoljstvo je v Zakonu o prostovoljstvu, v 5. členu določeno, da posameznik opravlja prostovoljno delo po svobodni volji brez pričakovanja plačila. In prostovoljna dela opravljajo tako prejemniki socialnih pomoči kot brezposelni, tisti, ki ne dobivajo nič ali dobivajo denarno nadomestilo, upokojenci, ki imajo tudi 400 ali pa še manj evrov pokojnine, tudi tisti, ki delajo za minimalno plačo, in ne more samo ena kategorija biti za to plačana, nagrajena, vse ostale kategorije pa ne, tudi študentje opravljajo prostovoljno delo, v glavnem vsi drugi. Nikakor ne more biti samo ena mala skupina teh prostovoljcev za to nagrajena. Po drugi strani prostovoljno delo in nekateri sistemi res zelo, kako bi rekla, aktivirajo, ampak hkrati ne vidijo več nekih drugih potreb za aktivno iskanje zaposlitve in za redno zaposlitev in ne pomislijo na to, da pa jim tukaj ne teče ne pokojninska doba, niso plačani nobeni prispevki in da bo potem kasneje seveda temu primerna tudi pokojnina. Premalo se poudarja tudi, kaj ta zakon prinaša pa pozitivnega. To, da na eni strani ukinjamo dodatek za delovno aktivnost, ima drugo stran, ko se potem prejemki, ki ji bodo brezposelne osebe dobivale za programe aktivne politike zaposlovanja do višine 200 evrov, ne bodo vštevali pri izračunu denarne socialne pomoči, se pravi, ne prejemki iz aktivne politike zaposlovanja in tudi ne prejemki iz zaposlitvene rehabilitacije, kamor so potem vključeni invalidi. Večkrat je že bilo povedano oziroma v vsem tem gradivu, ki ga imamo lahko zasledimo, da se je denarna socialna pomoč v zadnjem letu in pol zvišala nekje za 30 %. In že takrat, konec lanskega leta, ko smo odločali o tem, da se ohrani višina, na katero je bila julija dvignjena, smo dejansko vse stranke z izjemo Levice že takrat naročile in opozarjale ministrstvo, da je pa treba začeti delati red, da je treba pogledati vse transferje, da je treba zagotoviti transparentnost, preglednost. Dejansko smo vsi mi naložili ministrstvo, da začne te aktivnosti opravljati. In dejansko je to prvi korak k temu. Verjamem pa, da nas čaka kar nekaj izzivov in korakov, da bomo lahko nekako te socialne transferje naredili bolj poštene. Če pogledamo samo varstveni dodatek, ki zdaj znaša 590 evrov, v primerjavi s pokojnino za 40 let, minimalno pokojnino, ki znaša 530 evrov, potem se res lahko vprašamo, kot se marsikdaj kdo vpraša, ali se splača delati. Čeprav se vedno v različnih medijih in oddajah primerja samo plača in potem socialni transfer, prejemki, dejansko pa se ne upoštevajo še druge pravice iz plače in pa tega, da v bistvu vsakemu človeku sama zaposlitev največ pomeni. Se pravi, da je vključen, da je koristen, da je aktiven, da bo nekoč potem imel tudi pokojnino. V tem trenutku je res vseeno, ali mu damo 400 ali 500 evrov, mi moramo na dolgi rok najti rešitev, mu najti ustrezno zaposlitev, da bo lahko aktiven in koristen in potem tudi nekoč upokojen z dostojno plačo. Skrbi me malo ta podatek, ki smo ga tudi v gradivu zasledili, da se je, na primer, v letošnjem letu v prvih osmih mesecih v primerjavi z lanskimi osmimi meseci, torej 2018, zaposlitev prejemnikov denarne socialne pomoči zmanjšalo skorajda za 15 %. Sprašujem se zakaj, ker prostih delovnih mest zagotovo ni bilo manj, kvečjemu jih je bilo več. Delovnih mest je več, delavcev na trgu dela dejansko primanjkuje, samo zaposlovanje prejemnikov denarne socialne pomoči pa se znižuje. Sicer si lahko razlagam, da je temu tako, ker ti dolgotrajni prejemniki denarne socialne pomoči, ki ostajajo na zavodu za zaposlovanje, so vedno manj zaposljivi, vedno več ovir imajo. Dlje časa, ko bodo tudi tam prijavljeni in nevključeni v ustrezne ukrepe aktivne politike zaposlovanja, težje bodo tudi zaposljivi. Potem lahko zasledimo tudi, če upoštevamo vsa druga mnenja, vsaj tistih, ki so nas pozivali, da dodatka ne bi ukinili, je pa treba upoštevati tudi mnenja občin, Socialne zbornice, Skupnosti občin, centrov za socialno delo, ki pa so za to, da se dodatek dejansko tudi ukine. Centri za socialno delo morajo vsak mesec preračunavati, koliko je kdo zaslužil skozi te ukrepe aktivne politike zaposlovanja, tudi če je bil znesek zelo nizek, ali pa skozi rehabilitacijo. In vsak mesec to preračunavati in izdajati odločbe, se pravi, tudi to delo bo potem odpadlo. Povedano je bilo tudi danes že to v enem izmed stališč, da v zakonu piše, da prejemniki socialne pomoči ne morejo biti v ugodnejšem položaju od tistih, ki si sredstva za preživetje zagotavljajo z delom ali pa na podlagi pravic iz dela. Se pravi, pravice iz dela imajo tudi upokojenci, imajo tudi prejemniki denarnega nadomestila na zavodu za zaposlovanje. In te pravice so marsikdaj nižje od same socialne pomoči, ki je 402 evra, kaj šele skupaj s tem dodatkom, ki je potem tam okrog 100 evrov višji, okrog 200 evrov. Sama pravim, da je treba spodbujati zaposlitve, ne samo delo. Delo se najde, delo je tudi prostovoljno delo pa kakšno drugo, tudi delo na črno, ampak ključno je, da spodbujamo zaposlitve, da so ljudje vključeni, da plačujejo prispevke, da bodo potem tudi na dolgi rok rešeni. Ker če ne bodo zaposleni, tudi pokojnine ne bo. In dejansko so eni leta in leta vezani na različne socialne transferje. Če se dotaknem še teh amandmajev, zaradi katerih je v bistvu pravzaprav razprava. Moram reči, da jih v bistvu osebno zelo podpiram, kajti sedaj bodo ta sredstva, ko pravite, da bodo privarčevana in da jih bomo porabili za naše plače, ne vem kaj vse, s tem amandmajem bodo sredstva potem porabljena oziroma prekanalizirana in namenjena za javna dela. Moram reči, da sem se že lansko leto spraševala pa čudila, zakaj je manj sredstev za javna dela, ko pa je populacija, ki ostaja na zavodu za zaposlovanje, najbolj primerna res za javna dela ali za socialno aktivacijo, za druge ukrepe, neposredno zaposljivih je tam na zavodu še res izjemno malo. Tako da to pozdravljam. Pozdravljam tudi ta dodatek, ki je bil sedaj še naknadno v amandma zapisan, da se v javna dela, ki zahtevajo nižjo stopnjo izobrazbe, lahko vključijo osebe, če si to želijo. Dogajalo se je v praksi tako, da so ljudje, tudi če so se želeli vključiti na kakšno delo, ki je zahtevalo nižjo stopnjo izobrazbe od njihove, se niso mogli. Tudi to je zelo dobrodošel amandma. In pa naslednji, da se bo nekje za tretjino dolgotrajno brezposelnih, sposobnih za delo, ki so tudi upravičenci do denarne socialen pomoči, torej teh javnih del zagotovilo. Ta podatek je v redu, sicer v sami obrazložitvi, ki sem jo brala, ni to takšna velika številka, kot jo je navedel predlagatelj, se pravi, nekje 70 tisoč je vseh brezposelnih, nekje dobra polovica od teh je dolgotrajno brezposelnih, ampak je potem še 7,69 % je prejemnikov denarne socialne pomoči, to nanese nekje tam 22 tisoč 500 ljudi, ena tretjina teh je 7 tisoč 500, vsekakor pa nekaj takih, ki niso sposobni za delo oziroma saj v bistvu vsak, ki se vključi v javno delo, ker to šteje enako kot redna zaposlitev, tako ali tako vsak opravlja tudi zdravniški pregled, tako da se bo tu dejansko tudi videlo. Bi pa rekla mogoče samo še to. Glede na to, če bi ta zakon mogoče sprejemali nekoliko kasneje, bi bilo mogoče malo manj razburjenja, zato ker dejansko bi sedaj s 1. 1., ko se bo minimalna plača spet povišala in ko se bodo tudi vsi dodatki na delovno dobo kot tudi vsi ostali dodatki izplačevali na minimalne plače, po moji oceni bi ena četrtina, če ne celo ena tretjina teh ljudi že samo zaradi tega izpadlo iz teh cenzusov za pridobitev dodatka za delovno aktivnost. Kot rečeno, to ukinitev podpiram, ker je treba začeti delati na transparentnosti in preglednosti, ljudi vključevati v zaposlitev, ne samo delo, torej jih, kot je bilo rečeno, naučiti loviti ribe, ne pa jim ribe samo dajati. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Matej Tašner Vatovec. Izvolite.
Najlepša hvala, podpredsednik! Mogoče bi bilo dobro uvodoma zakoličiti neke določene zadeve, da se ne bodo ponavljale skozi to razpravo, kolikor je bo, če bo. Ko koalicijski razlagate o tem, kako je Vlada dvignila minimalno plačo, ohranila znesek socialnih pomoči in tako naprej, prosim, prenehajte s tem. To je pristalo v koalicijski pogodbi, zaradi Levice. Prej tega notri ni bilo in tudi sprejeto ne bi bilo, če ne bi potreboval takrat predsednik Vlade podpore za to, da je bil seveda imenovan za predsednika Vlade in pri rebalansu proračuna. Tako da dajmo prenehati s to zgodbo. Druga stvar, zelo očitno je, da nekateri ne vedo niti, za kaj gre. Mislim, razumem, da v SMC vztrajajo na zavajanjih, ki jih je lansiralo ministrstvo že pred nekaj meseci, ko je ta predlog predlagalo. In tu je tudi ena stvar, ki jo moramo že od začetka zelo jasno definirati. Več kot 60 odstotkov ljudi, ki prejema dodatek na delovno aktivnost, je zaposlenih. To so ljudje, ki delajo. In nehajte s to mantro o tem, da jih boste aktivirali s tem, da jim boste vzeli 200 evrov. Človeka, ki dela, ne moreš dodatno še bolj aktivirati, da se zaposli. To je ena stvar. Naslednje, očitno je, da tudi gospod Reberšek, ki ga sedaj več ni v dvorani, nima pojma, zakaj pravzaprav pri zakonu gre. Pravi, ali je dejanje socialne pomoči ali dodatka nekaj, kar si želimo, ali želimo, da prejema mati samohranilka 600 evrov pomoči ali 600 evrov neto plače. Seveda v Levici tulimo že pet let, da je potrebno zvišati najnižje plače. Še enkrat pa, ne govorimo o tem, da prejemajo z dodatkom za delovno aktivnost ljudje 91 odstotkov minimalne plače. To je še ena od laži ministrstva. Nekdo, ki dobi minimalno plačo, dobi razliko do te socialne pomoči, bom potem natančno z številkami, je pa to še eden mit, ki se je zelo dobro prijel. Jaz bi tukaj obrnil vprašanje gospodu Reberšku, ali si res želi vzeti 197 evrov materi samohranilki, s katerimi bo morala seveda še bolj žonglirati skozi mesec. Da ne bomo kar nekaj počez razpravljali, dajmo malo pogledati podatke. Začel bom pri tistih, ki jih je ministrstvo posredovalo v svoji analizi, ki smo jo dobili 1. 10. Ta analiza dejansko razkriva, da bosta z ukinitvijo dodatka na delovno aktivnost izgubila socialno pomoč oziroma se bo znižala 24 tisoč 202 upravičencema. Tu med tem imamo 2 tisoč 674 odrastlih, ki bo ostalo brez pomoči, tisoč 916 otrok. Zniža se 11 tisoč 100 odrastlim in 8 tisoč 509 otrokom. Tisoč 268 enostarševskih družin bi izgubilo dodatek za delovno aktivnost in s tem vpeljemo nižjo socialno pomoč ali pa celo nekateri do nje ne bodo več upravičeni. To so dejanski učinki te ukinitve. Sedaj še enkrat, 60 % ljudi, ki prejema dodatek za delovno aktivnost, je zaposlenih. 9 tisoč 964 prejemnikov dodatka je vseh in 5 tisoč 860 od teh je zaposlenih. 5 tisoč 412 v rednem delovnem razmerju, preostanek je samozaposlenih. To je dejstvo, ki razkriva pri tem, da ne gre za nič drugega kot za res v socialo. Jaz bi razumel vašo argumentacijo, če bi bil to dodatek, ki bi ga prejemali ljudje na socialno pomoč brez česarkoli drugega, ampak vaša argumentacija, da ukinjate dodatek za delovno aktivnost zaradi tega, ker ljudje ne delajo, je absurdna in lažniva. Pač enostavno ne drži. Še enkrat, 5 tisoč 860 zaposlenih dobiva dodatek za delovno aktivnost. In še enkrat, ne moreš aktivirati v zaposlitev človeka, ki je že zaposlen. To je pač enostavno absurden argument. Ta paste aktivnost, ta famozna paste aktivnosti, s katero opletate, ne obstaja. Ni je zato, ker so že aktivni, nekateri v obsegu vsaj 60 ur mesečno, velika večina pa več kot 128 ur mesečno, kar je praktično polni delovni čas. In tem dejansko z ukinitvijo jemljete. Štiričlanska družina, kjer je samo eden starš zaposlen z minimalno plačo, bo zaradi te ukinitve mesečno izgubila 205 evrov. V tem družinskem proračunu si predstavljajte, da če je nekdo upravičenec do socialne pomoči, kljub temu da dela, verjetno bo zelo težko shajal, če bo imel 200 evrov prihodkov manj na mesec. Vam se morda zdi 200 evrov nek majhen znesek, kolikor stanejo eni čevlji, za nekatere pomeni to dober del položnic, hrane pa še kakšnih ostalih stroškov čez mesec. Enostarševsko gospodinjstvo, kjer je starš zaposlen za minimalno plačo in za otroka ne prejema preživnine, izgubi pravico do denarne pomoči v višini 197 evrov. To so gabariti, v katerih se gibljemo. 197 do 205 evrov, skratka, približno 200 evrov bodo ti ljudje na slabšem. In še enkrat poudarjam, teh 200 evrov za te ljudi ni malo, to so ogromni zneski in pomenijo veliko, če moraš iz meseca v mesec štrikat, gledati, katere položnice plačati, katerih ne plačati, kaj kupiti v trgovini, česa ne. Še enkrat, glede tistih 91 % minimalne plače. Ves čas smo poslušali, dokler ni tudi na koncu televizija pomagala razkrinkati to laž, da socialna pomoč skupaj z dodatkom znaša kar 91 % minimalne plače. Še enkrat, gre za cenzus. 91 % je cenzus, ki je preračunan kot meja. Če gremo pogledati konkretne primere: samska oseba, ki mesečno zasluži 500 evrov, prejme v socialni pomoči zgolj 16 % minimalne plače. Se pravi, razliko od 500 do seštevka. Za minimalno plačo zaposlen starš v enostarševskem gospodinjstvu prejme 19 % minimalne plače. Štiričlanska družina z enim zaposlenim za minimalno plačo prejme šele 50 % minimalne plače, ampak s temi sredstvi morajo preživeti štirje ljudje. Še enkrat, če gremo čisto konkretno. Zdaj, govora je o tem, da se to ukinja, ker je bil to predkrizni oziroma krizni ukrep, in da v tem času ni več potrebe po njem in da bo s to ukinitvijo tudi poskrbljeno za nekakšno padalo oziroma za to, da bo izpad teh sredstev nadomeščen z drugimi ukrepi. Ampak ta zakon, ki ga danes obravnavamo in o katerem bomo v torek glasovali, ne predvideva nobenih dodatnih ukrepov in kolikor jaz vem, tudi v zakonodajnem postopku ni še nobenih drugih ukrepov, ki bi nadomestili ali ublažili socialne posledice, ki jih prinaša ukinitev. Za večino teh 24 tisoč 202 upravičencev teh ukrepov ni. Tako da tudi tukaj, prosim, nehajte s tem vztrajnim ponavljanjem, da obstajajo ta padala, da obstajajo ti nadomestni ukrepi, s katerimi boste ublažili to ukinitev oziroma ta odvzem. Iz tiste analize, ki smo jo dobili iz ministrstva, je zelo konkretno predstavljeno, kakšne bodo te posledice. Enostarševska družina s staršem na minimalni plači in otrokom v osnovni šoli bo zaradi ukinitve dodatka prejela 174 evrov manj denarne pomoči in 205 evrov manjšo vrednost socialnih transferjev. Enostarševska družina s staršem na minimalni plači in dvema otrokoma v osnovni šoli bo zaradi ukinitve dodatka prejela 205 evrov manj denarne pomoči in 205 evrov manjšo vrednost socialnih transferjev. Štiričlanska družina z dvema otrokoma v osnovni šoli in z enim staršem na minimalni plači in drugim brez zaposlitve bo zaradi ukinitve dodatka prejela 205 evrov manj denarne pomoči in 205 evrov manjšo vrednost socialnih transferjev. Se pravi, če natančno pogledate tiste tabele, ki ste jih dobili, minus dodatek za aktivnost, pomeni tudi na koncu za enako vrednost minus vseh socialnih transferjev. Tako da ne farbat ljudi, ne si delati norca iz ljudi, ki komajda preživijo v tej državi in ne zagovarjati tega ukrepa na tak način, da ni več potreben. Na žalost je potreben. Že na odboru sem dejal, da se lahko o ideji dodatka za delovno aktivnost pogovarjamo. Priznam, da tudi v Levici ne ocenjujemo, da je to ustrezen mehanizem, ampak v danih okoliščinah, kot sem povedal v stališču, kjer je stopnja revščine še vedno zelo visoka, ni nobenega dejanskega razloga, zaradi katerega bi morali ta sistem ukiniti. Kar se tiče morda še tistega dopolnila SDS, ki je bilo sprejeto na odboru in ki ga, danes smo slišali, v SMC hvalijo, s popravki, ki se danes vlagajo. Ta predlog, ki je bil sprejet na odboru za delo predlaga, da se za polovico zniža denarna socialna pomoč tistim osebam, ki se ne prijavijo v program javnih del. Kaj to pomeni? Tu gre za neko uvajanje nekega novega krivdnega razloga za spremembo načina ugotavljanja upravičenosti do pravic iz javnih sredstev in za poseg v razmerja, ki jih ureja Zakon o urejanju trga dela. To pomeni tudi nove administrativne naloge za zavod za zaposlovanje, centre za socialno delo, spremembo koncepta javnih del kot takega pravzaprav. Predlagane spremembe tudi niso skladne s trenutnim konceptom in obsegom javnih del, na koncu bodo pa povzročile tudi diskriminatorno obravnavo brezposelnih glede na število prostih javnih del, glede na razrez zahtevane izobrazbe za javna dela, za kraj bivanja konec koncev, kjer živimo in tako naprej. In po eni strani seveda pristaja na tisto, kar je povedal tudi gospod iz NSi, na ta koncept prisilnega dela za prejemnike socialne pomoči. Tako da to je popolnoma zgrešeno, ampak tu smo videli, koliko daleč je tudi pripravljena ta koalicija iti za to, da sprejme določene ukrepe. Dopolnilo SDS je bilo sprejeto ravno z glasovi koalicije in seveda je bil to tudi pogoj za to, da SDS ne nasprotuje temu zakonu. Kar se tega tiče, upam, da bodo to smernice, ki bodo zakoličile to debato. V prvi vrsti pa prosim nehajte zavajati. Povejte zelo jasno, da ukinjate to kot nekakšen varčevalni ukrep oziroma kot še neko dodaten pritisk na tiste, ki so že itak najšibkejši v tej družbi. Ponavljam, jemljete ljudem, ki so že zaposleni in s svojimi plačami ne morejo priti čez mesec in ne morejo preživeti s tako nizkimi plačami. Tu se pa lahko strinjamo, da so najnižje plače definitivno prenizke.
Hvala lepa. Replika Aleksander Reberšek. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Moram se odzvati na te očitke. Bistvena razlika med Novo Slovenijo in Levico je ravno v tem, da si v Levici želijo, da bi mama samohranilka prejela 400, 500, 600 evrov socialnih transferjev, v Novi Sloveniji pa si želimo, da bi mati samohranilka prejela tisoč 200 evrov neto plače. Spoštovani kolegi iz Levice, vi reveža potrebujete, vi gradite vso svojo politično pot oziroma kariero na revežu, zato verjamem, da si želite, da je revežev v naši državi čim več. V bistvu dajete tudi napačno sporočilo našim državljanom, in to vaše sporočilo se glasi: Boljše socialc' kot minimalc'! Hvala lepa.
Hvala lepa. Še gospa Žnidarič, izvolite.
Tudi jaz imam repliko, ko je gospod omenjal, da sem zavajala glede tega, ker nisem omenila zaposlenih, ki prejemajo dodatek za delovno aktivnost. Nisem zavajala, nisem jih pa posebej omenjala. Je pa res, da dobivajo dodatek za delovno aktivnost večinoma tisti, ki so zaposleni za krajši delovni čas. In tudi med temi je žal kar nekaj tistih, ki si v bistvu dejansko niti ne želijo biti zaposleni za polni delovni čas. Boljše je imeti pogodbo za 4 ure, dobiti malo na roko, malo pa iti na center za socialno delo iskat. Toda tudi ti se bodo aktivirali, ker se bodo potrudili, da bodo zaposleni za polni delovni čas. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Primož Siter. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik. Najprej se moram v imenu poslanske skupine ali pa kolegov odzvati na to repliko. Da v Levici pristajamo na reveže, da so reveži motor tega, kar mi delamo, je laž. Ker če kaj, potem se fokusiramo v svojem delu na odpravo revščine. In zdaj, gospod Reberšek, mi smo, recimo, z najbolj proaktivnim pozivom prišli že v tem mandatu – z dvigom minimalne plače, ki je bil, tega ne morete očitati nikomur, najbolj jasen ukrep za odpravo revščine. Torej tistemu, ki dela, naj se splača, da dela. Kje ste bili vi z vašo podporo pri tem predlogu? Ker pa očitno osnovni gabariti v tej razpravi niso jasni in jih je treba danes še nekajkrat ponovit in smo jih že na tisti maratonski seji Odbora za delo večkrat ponovil, pa se niso usedli, si bom dovoli še n-tič razčistit te osnovne pojme. Najprej, ko govorimo o Vladi, ki predlaga ta ukrep ukinitve dodatka za delovno aktivnost, naj preberem en del iz 32. strani koalicijske pogodbe te iste vlade, ki se je spisala pred enim letom dni: »Dvignili bomo dodatek za aktivnost za prejemnike denarnih socialnih pomoči, in sicer s ciljem njihove aktivacije ter zmanjšanja pasti revščine.« Ker je super predlog in ker povzema neko razumevanje, da osebe, ki so upravičene in so prejemniki dodatka za delovno aktivnost, se jih aktivira tako, da se njihovo delo boljše ovrednoti. In zdaj, leto dni kasneje, diametralno nasprotje tega razumevanja oziroma te politične, da rečem, filozofije. Zopet mi, ko govorimo o dodatku na delovno aktivnost, govorimo o dodatku na delovno aktivnost pri ljudeh, ki že delajo. Ne zavajati z idejo, da govorimo o nekih ljudeh, ki sedijo doma, z nogami v zrak in ne vedo, kaj bi, vlečejo, izigravajo državo in vse možne socialne transferje, pa so še tega našli. Govorimo o ljudeh, ki delajo. Večji delež oziroma kot smo slišali prej številko, so zaposleni, v rednem razmerju, 5 tisoč 800 in nekaj je teh ljudi, ne govorimo o lenuhih. Zanimivo je, da v stališčih Vlade in strank, ki podpirate ta ukrep, niti besede ni o tem. Štiri tedne že razpravljamo o teh zadevah v Državnem zboru, pa niti besede o tem. V Levici smo edini, ki smo to izpostavili, sploh. Namesto tega poslušamo o nekih skupinah, kot so dolgotrajno brezposelni. Stvar nima veze s tem, dolgotrajno brezposelni nimajo veze z dodatkom na delovno aktivnost. Danes govorimo o specifični skupini ljudi, ki jih ta ukrep najbolj prizadene, to so delovno aktivni ljudje, ki prejemajo dodatek na delovno aktivnost. In zdaj govorimo, da bomo zato, da bomo te ljudi delovno bolj aktiviral, jim bomo dodatek za delovno aktivnost odvzeli. [[oglašanje iz dvorane]] Ja, logično, ja, seveda [[…]]Res je, kot so povzel mediji v preteklih dneh oziroma tednih, dodatek na delovno aktivnost je sorazmerno, v primerjavi z drugimi, sorazmerno neznan socialni transfer, ker da se dotika manjšega deleža vseh upravičencev socialnih transferjev. Kar bi statistično morda držalo, ampak ne pozabimo tukaj, da je delež prejemnikov statističen pojem, prejemniki so pa ljudje. In to dejstvo je, če kdaj, potem, ob tem predlogu ukrepa povzela množica civilnih družbenih gibanj in organizacij. 150 se jih je nabralo. Evo vam, Vlada, priložnost za terenski socialni dialog. Evo vam, 150 organizacij, od nekih majhnih rokometnih društev iz vasi, do velikih, največjih plejerjev formata Zveze prijateljev mladine, Rdeči križ, Karitas, Filantropija in tako naprej. Kdo vam daje boljšo priložnost za dejanski terenski socialni dialog kot ta akcija? Moram pa se odzvati na par izvajanj kolegic in kolegov iz koalicijskih vrst v tej luči razumevanja, da govorimo o ljudeh. Kolegica Udovč, če se vam to zdi zabavno – »izvrstno«. V luči tega, da govorimo o ljudeh in ne o statističnih pojmih, se moram odzvati na kolegico iz vrst Stranke modernega centra. Ni vseeno, ali ima človek 400 ali 500 evrov, v luči tega, da je vključen v delovni proces, ki mu bo dal neko družbeno vključenost in vrednost njegovemu življenju. Ali se bi zajebavate?! Ali dobi 400, 500 evrov, ni fora v tem, ali je vključen v nek družbeni proces, ki mu bo dal socialno vrednost. Pa on razmišlja, ali bo naslednjo položnico plačal. Fora je v tem, ali bo njegov otrok sit ali lačen, mi pa obravnavamo ljudi tukaj kot neke statistične pojme. Delež, ni tak delež prejemnikov tega transfera. Ali se vi hecate?! Zdaj sem na hodniku, pred začetkom seje oziroma te točke srečal enega od koalicijskih poslancev, ki mi je rekel, pa ga bom pustil v polju anonimnosti, ki mi je potožil in je rekel: »Ja, saj razumem, da to ni fajn za te ljudi, ampak treba je pa tudi gledati da delovni proces v centrih za socialno delo, treba je poenostaviti njihov delovni proces, da bodo lažje delali.« A ja? Zraven imamo pa 25 tisoč ljudi kolateralne škode. Jebat ga, oprostite izrazu. Poglejte, ta ukrep nikomur ničesar ne daje. Ta ukrep samo jemlje. Jemlje neposredno v številkah, ki smo jih danes že slišali. Jemlje posredno humanitarnim organizacijam, ki delajo s prostovoljci, ki prejemajo dodatek za delovno aktivnost, da pomagajo vsem drugim, ki rabijo pomoč. Jaz sem pred nekaj dnevi govoril s predstavnico ene humanitarne organizacije pri nas doma v Trbovljah. Stali so na nekem štantu in delili nekaj za neke prispevke, tam je bilo približno 20 ljudi in rekla je, kje boste vi na tem glasovanju. In sem rekel: »Nam je jasno, kje bomo. Tega ne moremo podpreti.« Je rekla, super, ker če gre to skozi, tole vse odpade. Od teh 20, 25 ljudi, ki so tam, potem ostaneta dve ženski za vse akcije, vse programe, vse projekte, ki jih ta organizacija pelje. In pravi, lahko zapremo štacuno. Še enkrat, ta ukrep samo jemlje, nikomur ničesar ne daje. Ta ukrep je harakiri slovenske socialne države. In lahko, spoštovani kolegice in kolegi, poslanke in poslanci iz koalicijskih vrst, oprostite, ker sem toliko direkten, ampak lahko vas je sram. Hvala.
Hvala lepa. Če ni nobene replike, dam besedo ministrici mag. Kseniji Klampfer. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Dovolite mi, da najprej uvodoma povem nekaj besed o dodatku za delovno aktivnost. Kot je bilo že danes večkrat izpostavljeno, je bil dodatek za delovno aktivnost vpeljan v našo zakonodajo leta 2012, ko je znašala denarna socialna pomoč 230 evrov, torej 74 % manj, kot je danes. Dodatek za delovno aktivnost je tudi institut, ki ga ne pozna nobena druga država članica. Leta 2012, torej v času krize, smo imeli 65 tisoč upravičencev do denarne socialne pomoči in za denarno socialno pomoč smo namenili 145 milijonov. Danes, ko imamo eno najvišjih gospodarskih rasti v Evropi, zgodovinsko gospodarsko rast, imamo nekaj čez 91 tisoč upravičencev do denarne socialne pomoči in za denarno socialno pomoč bomo v letu 2019 namenili 270 milijonov, torej 145 milijonov več, kot smo jih v času največje krize. To je sigurno podatek, ki pove, da je nekaj v sistemu narobe. Ko smo pregledovali sistem, kaj je pravzaprav tisto, s čimer pri določenih ljudeh ustvarimo to past neaktivnosti, in ko smo zbirali podatke na centrih za socialno delo, na zavodih za zaposlovanje – naj ob tej priložnosti tudi povem, da vse od začetka mandata izvajamo pilotni projekt povezovanja centrov za socialno delo in zavoda za zaposlovanje, ker pomeni, da z vsakim dolgotrajno brezposelnim delata oba svetovalca skupaj, vabita ga vsak na vsakih 14 dni in se najprej pogleda za vsakega posameznika, ali ga je možno vključiti v primerno ali ustrezno zaposlitev, če to ni možno, ali je možno vključitev v aktivno politiko zaposlovanja, če gre za kompleksnejši primer, ali je možna vključite v socialno aktivacijo. Skratka, prej je bil tak posameznik vabljen enkrat na 4 mesece, danes ga vabimo enkrat na 14 dni. In kot rečeno, oba svetovalca delata skupaj. Na začetku mandata smo bili tudi soočeni z možnostjo znižanja denarne socialne pomoči, ki bi padla iz 392 evrov na 330. Ukrep spremembe Zakona o socialno varstvenih prejemkih je bil začasen. Takrat smo se odločili, da bomo ohranili denarno socialno pomoč v višini 392 evrov. Danes je z indeksacijo že 402 evra, ker če bi dopustili, da bi ta ukrep prenehal veljavi 31. 12., bi 3 tisoč 700 upravičencev izgubilo denarno socialno pomoč, 52 tisoč upravičencem bi se pa le-ta znižala. Vendar pa smo takrat rekli, da bomo pregledali sistem, kaj je tisto, kar lahko še naredimo, da se z dolgotrajno brezposelnostjo spoprimemo na bolj učinkovit način. Protiukrep, ki ga predlagamo ob ukinitvi dodatka za delovno aktivnost, je, da posamezniku, ki se vključijo v aktivno politiko zaposlovanja, ta nagrada oziroma honorar, ki ga prejme, ne zniža denarne socialne pomoči, kot jo zniža danes. Namreč, če se danes upravičenec vključi v katerekoli ukrepe iz aktivne politike zaposlovanja, se za znesek honorarja oziroma nagrade zniža denarno socialna pomoč. In kaj se dogaja? Posamezniki se ne želijo vključiti v ukrepe aktivne politike zaposlovanja, ker se bojijo, da bi se jim znižala denarna socialna pomoč. Torej, mi sedaj predlagamo, da poleg denarne socialne pomoči, ki se ne spreminja, na tem mestu še enkrat poudarjam, ne dotikamo se denarne socialne pomoči, z ukinitvijo dodatka za delovno aktivnost bodo ohranili višino honorarja oziroma nagrade, ki jo prejmemo z vključitvijo v aktivno politiko zaposlovanja. Istočasno smo tudi ugotovili, da je starost posameznikov, ki dobivajo dodatek za delovno aktivnost, od 36 do 45 let, torej v času največje delovne aktivnosti. In rada bi se odzvala tudi na primer, ki ste ga izpostavili v javnosti, in sicer mamico samohranilko, ki dela 5 ur na dan zato, da prejme dodatek v višini 100 evrov. Če to izračunamo, prejme mamica na eno uro en evro. Tu nenazadnje država tudi podpira prekarnost, proti kateri se tudi vi borite. In če bi mamica delala 5 ur na dan pri kakšnem drugem poslovnem subjektu, bi verjetno zaslužila precej več, kot je dodatek za 100 evrov. In kaj je še tukaj največja nevarnost? Ta mamica ni vključena v pokojninsko in invalidsko zavarovanje, kar pomeni, da ji tudi ne teče delovna doba. Naš cilj je, da ljudje, ki delajo, so vključeni v pokojninsko in invalidsko zavarovanje, da bodo nekoč lahko prejemali tudi pokojnino. Poleg ohranitve denarne socialne pomoči smo tudi spremenili Zakon o minimalni plači. V letošnjem letu se je minimalna plača povečala 5,2 bruto oziroma 4,5 neto, enako se bo zgodilo tudi s 1. 1. 2020. Prav tako pa bodo s 1. 1. 2020 iz plače umaknjeni tudi vsi dodatki, dodatki za posebne pogoje dela in pa dodatki za delovno dobo. Če pogledamo za posameznika, to pomeni dvig minimalne plače nekje med 5 in 15, lahko tudi do 20 %. Z letom 2021 se pa vnaša formula, ki omogoča višino minimalne plače med 120 % oziroma 140 % minimalnih življenjskih stroškov. Moram na tem mestu še enkrat povedati, da je cilj ministrstva, da ljudje delajo, da delajo polni delovni čas – namreč, veliko zaposlenih, ki prejema dodatek za delovno aktivnost, ne dela polni delovni čas, dela skrajšani delovni čas – ravno z namenom, da jim teče tudi polna pokojninska, invalidska doba, da bodo lahko prejemali pokojnine. Mogoče se odzovem še na zaveze v koalicijski pogodbi. Če koalicijsko pogodbo natančno beremo, piše: »Dvignili bomo dodatek za aktivnost za prejemnike denarnih socialnih pomoči, in sicer s ciljem njihove aktivacije.« To pomeni za tiste brezposelne, ki še niso aktivirani. » [[…]]s ciljem njihove aktivacije ter zmanjšanjem pasti revščine.« In to delamo ravno s tem, ko omogočamo, da bodo posamezniki, ki se bodo vključili v ukrep aktivne politike zaposlovanja, lahko ohranili svoj honorar in se jim denarna socialna pomoč ne bo znižala. Kot rečeno, cilj je, da ljudi opolnomočimo, da bodo lahko delali, delali polni delovni čas, da bodo lahko nekoč prejemali dostojne pokojnine. Ugotavljamo namreč, da so danes pokojnine nizke, kar predstavlja veliko tveganje revščine v starosti. Ministrstvo podpira tudi predlog amandmaja, kar se tiče javnih del. To je tudi odgovor, ko večkrat poslušamo očitke, da država varčuje. Država nič ne varčuje. Mi želimo ta sredstva nameniti za hitrejšo aktivacijo brezposelnih oseb ravno z namenom, da se seveda opolnomočijo, dobijo določene izkušnje, s ciljem, da se bodo lažje vključili v trg dela. Ko bodo delali, preko javnih del, bodo tudi pokojninsko in invalidsko zavarovani, tekla jim bo delovna doba. Toliko.
Hvala lepa. Replika, Primož Siter. Izvolite.
Hvala lepa. Še enkrat bom izpostavil, za lažje razumevanje, ministrica, morda me niste razumeli, mojega izvajanja. Danes govorimo oziroma vi govorite o dolgotrajno brezposelnih, pa v bistvu sploh niso cilj tega, s čimer se danes ukvarjamo. Jedro problema, ki ga izpostavljamo vsakič znova, so zaposleni, ki so primorani prejemati dodatek za delovno aktivnost. Jaz pozdravljam ukrepe za reševanje tega problema brezposelnosti, dolgotrajne brezposelnosti, vključevanja v te in one programe. Super. Ampak danes govorimo o zaposlenih, ki prejemajo dodatek na delovno aktivnost. Če ste omenil ta primer, te matere samohranilke, o kateri govorimo in njeno priložnost, ki da jo ta ukrep prinese, morebiti tudi, če verjamem v vašo dobronamernost pri reševanju njene situacije, se sprašujem, kaj bo ta ukrep njej prinesel z dnem, ko bo zakon začel veljat, in njenim položnicam. Strateško reševanje njene situacije je ena stvar, naslednja položnica za ogrevanje je pa druga stvar. In naslednjo položnico za ogrevanje in naslednji kos kruha mi zdaj sankcioniramo s tem ukrepom. Mi zdaj odrežemo iz njenega osebnega proračuna, ne njeno karierno priložnost ali pa, ne vem, strateško reševanje njene socialne krize. Hvala.
Hvala lepa. Ker je še interes, bomo začeli s prijavo. Prvi dobi besedo dr. Franc Trček. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Veste, jaz imam eno zelo preprosto pravilo. O zadevah, ki jih ne obvladam, molčim. O zadevah, ki jih ne obvladam, se najprej zelo dobro podučim, trianguliram na kar se da širokih, raznolikih, možnih, kvalitetnih informacijah in potem ubesedujem. Zaradi tega celo odraslo življenje poslušam, da sem prefektovski, da sem preveč, da se delam pametnega, da vse vem in tako naprej. Daleč od tega. Vizavi temu, kar je krščanski demokrat govoril, če je tisto krčanska demokracija, potem nikoli niti Stara zaveza ne bi bila napisana, kaj šele evangeliji. Če stara politika ne bi pripeljala Slovenije, kjer je, nikoli te nadležne Levice v parlamentu ne bi imeli, če ne bi Socialni demokrati še pred Lukšičem pa med Lukšičem izdatno skrenil, kam so. Kot metodolog bi lahko govoril tudi o tem, kar se zelo redko pri nas govori, da tudi mi malo goljufamo pri računanju tega praga revščine. Računamo, dajmo reči na crkujočem spodnjem delu srednjega razreda pa reveži. Po resnici povedano v Slovenji okoli ene četrtine ljudi živi slabo. Mi se pa tukaj pogovarjamo o številu ljudi za en Koper, ki hodijo po pragu absolutne revščine pa so zvrnjeni že v njo in jih bomo še malo »skloftali«. O tem se pogovarjamo. Jaz sem zdaj spraševal, kaj ste vi po osnovni univerzitetni izobrazbi, gospa ministrica, ampak se mi zdi, da, z vsem dolžnim spoštovanjem, trga ne razumete zelo dobro. Kot prvo, ne obstaja en trg dela, so lokalizirani trgi dela. Drugo, za trgi dela, mora biti trg kapitala, seveda. Če bi tukaj Hanžek sedel, ki je bil dolgoletno, preden je postal varuh in politik, dejansko najboljši slovenski empirični družboslovec, na Umarju je delal, je bil še prej zavod, vam bi rekel, da nekdo, ki štiri leta tolče revščino, je »gotov« za celo življenje, če povem v ljudskem jeziku. Predaval sem leta indikatorje družbenega razvoja, ko se nam še ni sanjalo, so se Danci s tem ukvarjali, pa ne mi sedaj z dansko fleksibilnostjo, ker smo svetlobno leto od tega. Dejansko, ko so to nekako ugotovili, še preden se je ta zgodba začela tukaj v parlamentu dogajati, mi je v Mariboru en varnostnik rekel: »Čuj, kakšna smo mi država pa družba, če meni mora država plačati do minimalne plače.« Veste, to so problemi. Mogoče bi se pa mi morali vprašati, da imamo nekaj ljudi, ki so na nekem trgu, ki je kao dobičkonosen, ampak gre za neke dejavnosti, ki se na tak način ne dajo furati. To bi se mi morali začeti spraševati. Potem se tukaj kar počez blebeta o nekih zlorabah. Kje so te zlorabe? Saj smo v 21. stoletju, madona. Kot je rekel bivši minister, če daš vlogo za vrtec, te slečejo do gat. Že tolikokrat sem omenjal tisti angleški primer o zlorabah, ko so potem ugotovili, da je 0,3 promila dejanskih zlorab. Skrajno neodgovorno je, da politika tako govori. Če bi šli še tukaj gledati tukaj te zlorabe, bi videli, da se mogoče nekdo poslužuje napol zlorab, da lahko preživi. Potem govorite, če se bo to odpravilo bo transparentno in pregledno. Nehajte se, da ne bom govoril kot kolega Siter, nehajte se norca delati vsi tukaj skupaj. Potem govorimo o gospodarski rasti, ne bom zdaj o identiteti razlagal in tega, kar smo se s Tajnikarjem pogovarjali. Veste, gospodarska rast je lahko visoka, pa večina ljudi od tega nič nima. In tako gospodarsko rast v bistvu mi imamo. To je problem. In tudi te zgodbe, minimalna plača gor, dol, to je posledica. Naš problem je nemišljenje, naš problem je v bistvu ekonomski model, ki mu jaz rečem, »režimo človeka kot klobaso«. Mi smo nekonkurenčni pa potem vse to pride. To so računali ekonometriki iz ekonomskega faksa, ki so bližji tako imenovanim slovenskim liberalcem kot v Levici. Nam ključno striže 8,5 milijard, kjer delamo napačne stvari ali pa pravih stvari ne znamo prodajati po cenah, ki bi bile bližje Avstriji in Nemčiji. To je ključna zadeva, s katero bi se mi morali ukvarjati, ne pa da tukaj prodajate neke bučke tipa »zdaj jih bomo delovno aktivirali«, so že kolegi povedali. Zdaj pa bodo oni v nekem delovnem razmerju, kar pomeni neto bodo dobili manj [[…]]lahko mi bluzimo tukaj, ki imamo 2,5 jurja do 3 jurja neto plače. Kakšno penzijo bodo pa imeli?! Ko sem bil najbližje na robu šol kot prfoks, sem to 20 let nazaj razlagal mojim študentom, ko so na Danskem ugotovili, da imajo tako imenovane nezaposljive in so se začeli z njimi neke politike iti. Potem je rekla ena študentka, slučajno je bila iz Bele krajine, kako naj jaz svoji mami povem, da je to to, da je to čaka čez par let, ker je pač delala v tekstilu. To so neke zadeve. Trg dela je lokaliziran. V Beli krajini imate firmo, sedaj je v francoski lasti, ki ima na 400 milijonov prometa čez 50 milijonov dobička, tisoč 888 zaposlenih ima tam ena znana gospa, glavna menedžerka. Z lahko bi 300, 400 evrov več bruto dali vsakemu zaposlenemu, vsaj tistim tisoč 300 v proizvodnji. Še vedno bi imeli 50 milijonov dobička, v bistvu še več, ker bi se bolj delovno aktivirali že delovno aktivirani, pa bi jim tudi mogoče proizvodnja rastla, pa bi še koga zaposlili – ampak jim ni treba, ker so drugi, če uporabim štajersko besedo, bolj v buli. In običajno v nobeni resni državi nima ista partija dveh ministrstev, ki si tako stojita v bistvu nasproti – MGRT, ekoterorist, versus vas, pa vi ste tukaj potunkani, ne leti toliko na vas, vas spoštujem, bi rad, da bolj razumete. A veste, mi imamo nek gospodarski model, ki temelji na nekem izčrpavanju, ki je bil preživet najpozneje že sredi 90., Franček Drenovec je eden redkih ekonomistov, ki je že takrat o tem pisal, in imamo potem neke posledice. In to bi morali razumeti in razumeti, da si mi na noben način ne moremo privoščiti, da imamo za en Koper ljudi, 25 tisoč, tam nekje jih ima Koper ali, če hočete, Velenje, ki jih bomo brcnili v rit. To je to. Takrat vas bo glava bolela, gospa ministrica, ko bo Gorenje šlo. Se že zavedate tega, ali ne? Na drugi strani pa včeraj – sam sem žal bi službeno odsoten – izglasujemo tistih 130 milijonov. Okej, če prihaja kriza, dajmo si zgornja desetina znižati prihodke za 10 %. Takoj glasujem. Dajmo ta denar v pamet – to je najboljši demografski sklad. Ne pa da se gremo tukaj eno, bom rekel, kaj imam na koncu jezika, drekolinjenje. Če tulijo, da je to norost od Karitasa do Rokometne zveze Slovenije, od Dupleka do Bele krajine, od Kopra do Koroške. Če je že Levica bavbav pa priročno kriva za vse, jaz bom mojim predlagal, da se samoukinemo, pa bomo videli – kot se je ukinila gledališka skupina NSK –, kdo vam bo pa potem kriv za vse. Veste kdo? Vaša neumnost. Hvala.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima Mateja Udovč. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Že na samem začetku moram jasno povedati, da ukinitev dodatka za delovno aktivnost nikakor ni namenjena varčevanju na račun socialno šibkih, temveč prerazporeditvi sredstev, ki bodo odslej uporabljene na bolj učinkovit način za hitrejšo vključitev oseb na trg dela. V to sem prepričana po vseh argumentiranih predstavitvah resornega ministrstva in ostalih strokovnih argumentih. Pomen, vsebina in narava tega ukrepa ter razlogi za njegovo sprejetje so že minili oziroma prerastli njegovo utemeljenost. Ne bi se rada ponavljala, vendar se moramo vseeno spomniti, kdaj in v kakšnih okoliščinah je bil sprejet dodatek na delovno aktivnost. V času največje gospodarske krize zadnjega obdobja leta 2011 je bil ta ukrep sprejet kot dopolnitev denarne socialne pomoči, ki je takrat znašala borih 230 evrov. Dejansko smo takrat opravili izpit iz socialne države in na unikaten, izviren način rešili finančno stisko mnogih državljanov. V tem času so se razmere na gospodarskem in finančnem področju v Sloveniji izrazito spremenile na boljše. Na tej točki ne bom odpirala vprašanja, kdo je za to najbolj zaslužen, vendar pa ostaja dejstvo, da je to vlado vodila takrat Stranka modernega centra in dosegla pomembne odmeve, uspehe tudi na področju socialne varnosti državljanov oziroma najbolj ranljivih skupin. Danes denarna socialna pomoč znaša že 392,75 evrov. Tako smo trenutno v Sloveniji priča paradoksalni situaciji. V času najhujše gospodarske krize smo imeli 65 tisoč prejemnikov denarne socialne pomoči, v letu 2019 pa to število v povprečju znaša že 91 tisoč. Sredstva za denarno socialno pomoč so v letu 2019 kar za 125,5 milijonov evrov višja kot leta 2012. Vse to kaže, da je potrebno tudi na tem področju socialnih transferjev sprejeti prave ukrepe, ki bodo spodbudili posameznike k aktivnemu vključevanju na trg dela. Tudi v javnosti pogosto slišim, kako lahko vsak najde zaposlitev, če si le to želi. Po drugi strani pa poslušam očitke, da sprejemamo preveč socialne ukrepe oziroma zakone, ki ne spodbujajo zaposlovanja, ampak izkoriščanje državne socialne pomoči in generirajo sivo ekonomijo. Zato moramo skrbeti, da bomo z našimi ukrepi na področju socialne politike povečali zanimanje za aktivno vključevanje na trg dela. Tudi število brezposelnih in iskalcev zaposlitve se je drastično zmanjševalo na najnižje vrednosti. Še več, marsikje se srečujejo celo s pomanjkanjem delovne sile oziroma z večjem povpraševanjem, kot je ponudb. Da ne omenim aktualnih trendov – uvoza poceni delovne sile iz tretjih držav v določenih panogah. Področje socialne varnosti se mora urejati sistemsko, razviti mora mrežo ukrepov, ki se bodo harmonizirali in med seboj dopolnjevali. Zagotavljati morajo določeni minimalni standard socialne varnosti v primerih, ko se posameznik znajde v stiski, sam pa si ne more pomagati, ne pa da živi samo od socialnih prejemkov. Nikakor ne sme biti to potuha za nedelo in splošno neaktivnost. Ukinjanje dodatka na delovno aktivnost resorno ministrstvo ureja z novim ukrepom, in sicer da prejemnik, ki ga brezposelna oseba, vključena v aktivne politike zaposlovanja, prejema, ne bo več vplivala na denarno socialno pomoč. Prav tako je vzpostavljen projekt intenzivne obravnave brezposelnih oseb, ki so prejemniki denarne socialne pomoči. Ohranila se je višja denarna socialna pomoč, zvišala se je minimalna plača, uvajajo se spodbude za brezposelne osebe z namenom višje aktivacije. Kot sem že večkrat poudarila, moramo sprejeti ukrepe za čimprejšnjo vključitev brezposelnih na trg dela. Tako bodo pokojninsko in invalidsko zavarovani ter bodo lahko imeli v prihodnosti dostojne pokojnine. Upravičenci do denarne socialne pomoči ne morejo biti v ugodnejšem socialnem položaju od ostalih, ki delajo za svoje preživetje. In mogoče bodo ti upravičenci socialnih pomoči, ko bodo stari 65 let in ugotovili, da nimajo delovne dobe in bodo želeli imeti pokojnino, zopet v stiski. Ampak vprašati se je potrebno zakaj. Zato ker ne delajo polni delavni čas. Vsi si moramo na različne načine prizadevati, da bo posameznik, ki je zmožen za delo, delo tudi našel in da bo lahko dostojno preživljal sebe in svoje bližnje. Vloga države pa je, da zagotavlja varnostno mrežo, da pomaga tistim, ki zaradi različnih okoliščin ne morejo delati. Država mora prav tako vsakemu posamezniku omogočiti, da se bo v okviru aktivne politike zaposlovanja s svojim delom lahko tudi sam pošteno preživljal. Za zaključek pa bi dodala le iskrico iz našega vsakdana. Ko sem bila na obisku v javnem zavodu, mi je vodstvo zaupalo, da se je v določenem časovnem obdobju pri njih zglasilo večje število občanov, z željo, da bi prostovoljno delali v zavodu. Seveda so želeli tudi ustrezno potrdilo. Vendar pa, ko je nastala dejanska potreba po njihovem delu, so se preprosto izognili, ni jih bilo več. Ostali so prostovoljci, ki to delo upravljajo vsak dan s srcem in ne za denar. Pa hvala lepa in lepo popoldne.
Hvala lepa. Imate repliko? Dr. Franc Trček, izvolite.
Hvala za besedo. Joj, saj tako lepo patetično kolegica pove, ko ne bo več poslanka, bo komot lahko pravljice brala in od tega dobro živela. Ampak če bi poslušali tako vi kot gospa ministrica, ja, logično je, da je več teh upravičencev, ker smo imeli napačen razvojni model. In tudi od te naše gospodarske rasti imajo nekaj tisti, ki pobirajo dobičke. Tega se nisem spomnil jaz, to so izračunali moji sosedje za Bežigradom. veste, to je ta posledica. In zdaj višek ironije, saj SMC-jev minister uvaža delavce. Pojdite tja, saj imate verjetno kakšno programsko konferenco ali karkoli, pa se malo med seboj pogovorite. Veste, če se že govori o gospodarski rasti, jo je treba razumeti. Gospodarsko rast ima lahko Norveška, lahko jo ima Savdska Arabija. Na Norveškem bodo imeli vsi ludeki nekaj od tega, kot bi rekli v Mariboru, v Savdovi Arabiji pa tistih tisoč 200 princev, princes in ne vem, koliko jih je na dvoru. Včasih je res boljše biti tiho. Veste, kolega Brglez je rekel, da je demokracija tudi pravica, jaz bi celo dodal, dolžnost do molka. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima ministrica mag. Ksenija Klampfer. Izvolite.
Samo na kratko kot replika gospodarske rasti. Ena izmed posledic višje gospodarske rasti je bila tudi lani jeseni, da smo lahko sprostili še zadnje varčevalne ukrepe na področju družinske politike. Po sedmih letih so bili sproščeni. Zakaj niso bili prej, ne vem. Sama sem se osebno zavzela za to in namenili smo dodatnih 60 milijonov. Kaj to pomeni? Porodniške so zopet postale 100 %, dvignil se je cenzus za štipendije, poleg tega je zopet dodatek za veliko družino postal univerzalni temeljni dohodek, prejme ga vsaka velika družina, ne glede na cenzus premoženja. To je ena izmed posledic gospodarske rasti, ki jo tako na veliko izničujete, ampak ravno zaradi gospodarske rasti sem imela ta argument, da sem lahko zagovarjala na Vladi sprostitev še zadnjih varčevalnih ukrepov na področju družinske politike, da smo lahko ohranili denarno socialno pomoč in zanjo namenili še dodatnih 86 milijonov, skupaj z varčevalnimi ukrepi na področju družinske politike in ohranitev denarne socialne pomoči 140 milijonov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika dr. Franc Trček. Izvolite.
Počakajte, ali zdaj v letih debelih krav, če se nekaj malo odzujfa, se bomo hvalili s tem. Veste, to je podobno kot omenjena gospa direktorica, ki se v intervjuju za Finance hvali s tem, da v njihovem podjetju izplačajo cel regres. To je problem našega razvojnega modela pa, če hočete, Angelika Mlinar, ideologije. Hvala.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima Miha Kordiš. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. V naši državi se že zadnje desetletje in pol odvija vojna proti revnim, namesto da bi politični vrh vodil bitko proti revščini. Pa niti ni treba, da pogledamo socialne politike in ukrepe, dovolj je že, da poslušamo retoriko, ki te politike in ukrepe spremlja. Govori se o tem, da so socialni transferji in dodatek za delovno aktivnost, prav v tej razpravi, neke vrste potuha in pokritje za nedelo človeka. Prejemniki pa eden za drugim odrinjeni na socialni rob. Neprestano se govori o zlorabah, o zlorabah socialnih pomoči in socialnih transferjev na dolgo in široko razpreda predsednik Vlade Marjan Šarec. O tem zdravo za gotovo govorijo vse koalicijske poslanske skupine, dodatno na ta ogenj meče dračje tudi desna parlamentarna opozicija. Kaj na temo zlorab pravi Ministrstvo za delo? O zlorabah ne ve nič. Ko smo jih poslali v Levici poslansko vprašanje, smo dobili odgovor, da oni o zlorabah ne vedo nič. Bog ne daj, da bi taka dejstva zaustavila retoriko, ki slika koristnike socialne pomoči, kakor neko tolpo lenuhov, ki samo cuza državo. Nobeno dejstvo ne zaustavi tega sovražnega kolesja, ki poskuša delavski razred v tej državi prepričati, da so za njihove bedne plača krivi tisti, ki dobivajo še bolj bedne socialne podpore, ne pa njihovi kapitalistični šefi, ki si izplačujejo visoke dobičke, poštenega plačila za pošteno delo, tega koncepta pa ne poznajo. V isti okvir se umešča retorika, da nekateri iskalci zaposlitve oziroma prejemniki dodatka za delovno aktivnost niti ne želijo službe, kar pa želijo, je plačilo na roko, pa da delajo zaradi tega part time in tako naprej. Mislim, a vi poslušate sami sebe? Ne le, da nimate niti ene trdne informacije o zlorabah, še tisto, ker je bilo raziskav na to temo narejenih, so bile narejene v tujini, v Veliki Britaniji konkretno je nastala ena taka raziskava pred kakšnim desetletjem, kjer so ugotovili, da se zlorabe pri socialnih transferjih merijo v promilih. Vi pa o tem, kako prejemniki socialne pomoči hočejo samo delati na roko, ne želijo pa neke resne službe. Še za tiste zlorabe, ki jih predpostavimo, da se dogajajo pri naših socialnih transferjih, lahko rečemo, da gre za strategijo preživetja tistih, ki nobenega drugega izhoda v življenju ne vidijo, da sploh povežejo začetek s koncem meseca. In to počnejo iz enega samega preprostega razloga, ker če se na nek tak način ne bodo znašli, čeravno na robu zakona, bodo – kaj? Po enemu mesecu umrli od lakote. Vam bi najbrž to odgovarjalo, dokler je le cena delovne sile nizka. No in vse te ljudi, ki so že sedaj porinjeni na družbeni rob, ki živijo pod pragom tveganja revščine, bi vi sedaj radi kobajagi delovno aktivirali. Kako? Ja, tako da jim še tisto malo denarja, kar ga imajo, vzamete. Včeraj smo obravnavali davčno reformo za bogate v režiji vlade Marjana Šarca. Tudi tam se je govorilo o motivaciji. Tudi tam se je govorilo o nagrajevanju. Ampak tam, kolegice in kolegi, v poslanskih vrsta, kako ste sami motivirali za delo, kako bi nagradili svoje menedžerske prijatelje v državnih firmah? Ja tako, da ste posekali davke in si dvignili plače. Pa so to kategorije profilov, ki so najbolje plačani v tej državi. Sami sebe motivirate tako, da si dvignete plačo, menedžerje v državnih firmah motivirate tako, da jim dvignete plačo, revne zaposlene za delo motivirate tako, da materi samohranilki vzamete 200 evrov na mesec. Reveža motivirate tako, da bo njihov že tako prazen krožnik še bolj prazen, sami sebe pa tako, da si privoščite luksuzne počitnice na leto, dodatne. Prilično sta bili ti dve temi obravnavani zaporedoma v tem državnem zboru. Včeraj, kako sami sebi dajete 700 evrov na leto povišice, danes, kako 24 tisoč ljudem, ki živijo v gospodinjstvih prejemniki dodatka za delovno aktivnost, režete še tega nekaj denarja, kolikor ga sploh dobijo. Ironično prikladen je tudi tajming, da smo, ne vem ali je bilo to včeraj ali sem danes zasledil v medijih, kako je Ministrstvo za gospodarstvo poslalo delegacijo na Filipine, da se med drugim na Filipinih pogovarja o tem, kako filipinske delavce prepeljati v Slovenijo. Ej, povprečni slovenski kapitalist vodi take delovne razmere, izplačuje tako bedne plače, da tudi Bosanci nočejo več delati tu, tudi delavci iz Romunije pa delavci iz Bolgarije nočejo tu več delati. In potem Ministrstvo za gospodarstvo pošlje delegacijo na Filipine, na nasprotni konec sveta. [[oglašanje iz dvorane]] Za gospodarski razvoj, tako pravijo. Ne da bi slovenski kapitalisti dvignili plačo, omogočili boljše delovne pogoje, še nekaj tisoč kilometrov dlje po zemeljski obli gredo zato, da najdejo ljudi, ki so pripravljeni iz mizerije lastnega položaja, iz obupa sprejeti še slabše delovne pogoje, še nižje plače. Iz istega naslova se ukine tudi dodatek za delovno aktivnost, ker očitno 4,2 milijarde evrov čistega dobička v slovenskem gospodarstvu v lanskem letu ni dovolj, da bi povprečen slovenski kapitalist ponudil redne zaposlitve, poštene delovne pogoje in pošteno plačilo za pošteno opravljeno delo. In je treba tem prejemnikom denarne socialne pomoči, ki koristijo tudi dodatek za delavno aktivnost, ki že delajo, pa ne pridejo do resne službe in do resnega plačila, jim je treba ta dodatek odstreliti in 200 evrov materi samohranilki vzeti zato, da jo gola lakota prisili v to, da gre delat po možnosti v neko pollegalno obliko zaposlitve, ker alternative nima, ker bo stradala sama in stradal bo njen otrok. Ja, v teh 24 tisoč in nekaj prejemnikih, 24 tisoč ljudeh, ki so v gospodinjstvih, ki prejemajo dodatek za delovno aktivnost, je tudi 8 tisoč otrok. Kolegice in kolegi, danes režete denar v gospodinjstvih za revne otroke! To počnete. In temu rečete aktivacija za delo. Ali ste kaj ponosni nase?! Včeraj pa sami sebi 700 evrov na leto večjo plačo. Po tem postopku izpeljati udar na proračun in socialno državo, težek 135 milijonov evrov, v čemur se tudi del razloga skriva, zakaj se dodatek za delovno aktivnost reže in zakaj se revne zaposlene tepe. Z dohodninsko reformo ste navrtal proračun te države za svoje lastne plače in za plače kapitalističnega razreda v tej državi v višini 135 milijonov evrov. In zdaj je ukinitev dodatka za delovno aktivnost eden izmed načinov, da boste to luknjo, ki ste jo zvrtal v proračun, napolnili. S čim? Ja z revnimi zaposleni, ki bodo v tem postopku potonili. Kar počnete, kar spremljamo na tej seji in že zadnjih nekaj mesecev v resnici, je sramota, nezaslišano. To so superhikovske politike na vrhuncu konjunkture. Vi, kolegice in kolegi v koalicijskih vrstah, vi ste popolni antirobinhood. Kdo plačuje ceno? Najbolj izmučeni del delavskega razreda, tisti, ki ne more prit niti do tega, da bi bil izkoriščan na trgu dela, ampak je iz njega izvržen in kvačka skupaj s priložnostnimi zaposlitvami to, da ne pride električna kompanija in mu ne odklopi štroma, da pozimi ne zmrzne, da ima otrok morda za malico, ko gre v šolo oziroma ko pride iz šole, da ga doma lahko pričaka toplo kosilo, pa še to je vprašanje. V splošnem naj dodam še, da je izjemno bizarno, da naj se ljudi motivira s tem, da nimajo dovolj za preživetje, namesto da bi se prisililo kapital in delodajalce, da izplačujejo višje plače. Niso socialne pomoči previsoke, plače so prenizke. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Vojko Starović. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Za vsebino in nivo današnje razprave je zelo povedna in zanimiva letošnja nagrada za ekonomijo, ki je bila podeljena le nekaj dni nazaj. Letošnji izbor treh nagrajencev je precej drugačen kot doslej. Nagrajeni ekonomisti sicer prihajajo iz dveh najprestižnejših ameriških ustanov, iz Tehnološkega inštituta Massachusetts in iz Harvarda, vendar so nagrado dobili za razvoj metod zmanjševanja revščine. Nobelovo nagrado so dobili za skupno delo na področju nove smeri ekonomije: eksperimentalne razvojne ekonomije. To bo mogoče za nekatere, ki radi o ekonomiji govorijo, celo zanimivo. V zadnjih 20 letih, poudarjam 20 letih, kakor piše ekonomist dr. Kovač, so teoretsko razvili povsem konkretne metoda praktičnih rešitev za zmanjševanje revščine. Njihovo delo je spodbudilo široko gibanje razvojnih sprememb. Skupaj z mednarodnimi in lokalnimi organizacijami so pomagali spremeniti življenje milijonom revnih in zapostavljenih ljudi. Ustvarili so pravo družbeno gibanje razvojnih ekonomistov na terenu, tudi v Afriki, Aziji in drugod. Zato so letošnji nagrajenci tako posebni. Jasno so pokazali, kakor je zapisal, zopet ponavljam, Kovač, da je svet revnih ljudi, ki živijo v resničnem pomanjkanju, ki se borijo za vsakodnevno preživetje, povsem različen od naših stereotipnih predstav, laičnih razmišljanj, patetičnih nastopov in retoričnih izpadov, namenjenih brezplačnemu teveprenosu. Ne moremo uvajati uspešnih politik in ukrepov proti revščini, če ne razumemo in ne poznamo, kako se odločajo ljudje, ki v revščini živijo. Revščina je vedno konkretna, zato se stroka mora približati ljudem in razumeti njihov svet. Letošnji Nobelovi nagrajenci so dokazali, da so majhni, toda strokovno podprti koraki boljši in več veljajo kot neki veličastni globalni programi pomoči. Jasno so pokazali, da so občasne in ne enkratne subvencije učinkovitejše kot stalna pomoč, kar potrjujejo uspešni programi pomoči na terenu, ki so zajeli populacijo 400 milijonov ljudi po svetu. In mi nasproti temu govorimo čisto nekaj drugega, nič stroke, nič tistega in ministrica nima pojma in tako naprej. Hvala lepa.
Hvala lepa. Najprej ima repliko dr. Franc Trček. Izvolite.
Čisto za vednost, kolega, kar nekaj teh ključnih del so strokovci Levice z doktorati prevedli v slovenščino in več kot 150 organizacij nas je pozvalo, da se približamo revščini, ampak vi imate očitno manjša ušesa kot jaz.
Hvala lepa. Želi še kdo repliko? Potem nadaljujemo z razpravo. Besedo ima Janja Sluga. Izvolite.
Hvala. Tisto, kar se mi danes zdi posebej zanimivo, je, kako z one strani ves čas slišimo očitke, da jih ne poslušamo, da ne slišimo tistega, kar govorijo, da nočemo razumeti. Po drugi strani pa na tej strani ponavljamo eno in isto in kolegi tam nič od tega ne slišijo. Ne samo, da ne slišijo, vse celo tudi vedo bolje od vseh ostalih in si ne dovolijo tudi ničesar reči. Pri tem, bom rekla, seciranju nekih zgodb, kar ves čas počnejo, nas danes ponovno opozarjajo, da ne moremo govoriti o vseh, govoriti moramo znotraj te skupine samo o enih in znotraj druge skupine samo od drugih. In to ves čas počnete na ta način. Ko se pogovarjamo o prejemnikih denarne socialne pomoči in dodatka za delovno aktivnost, je teh skoraj 10 tisoč in znotraj tega so takšni in takšni. Znotraj tega so tudi dolgotrajni prejemniki denarne socialne pomoči, o katerih je govorila predhodno kolegica, ki, verjemite mi, zelo dobro ve, o čem govori, ker je dolga leta delala z njimi in zelo dobro ve, kako in kaj in v kakšnih položajih so. Tako kot smo tudi nenazadnje na samem odboru doživeli zgodbo, ko so pa prišli na odbor nevladniki in govorili zopet samo o eni skupini znotraj te velike skupine. Ampak sistem socialnih transferjev na tak način ne deluje, ne deluje. Sistem socialnih transferjev je nek sistem, ki je medsebojno povezan, ki vedno vpliva, ena stvar vpliva na drugo, druga stvar vpliva na prvo. Nikoli ne moremo znotraj sistema izločiti samo enega segmenta in govoriti samo o tem in reči, da je to edino pravilno. In, kot sem že prej povedala, ker ne slišite in ne poslušate, bom še enkrat ponovila tisto, kar mislim, da je vedno znova potrebno imeti v mislih, ko se pogovarjamo o ukrepih, ki jih imamo danes na mizi. 2011 je bil uveden dodatek za delovno aktivnost z namenom spodbuditi delovno aktivnost. Takrat je denarna socialna pomoč znaša 230 evrov. 230. In s tem so morali takrat ljudje tudi preživeti. Danes znaša 402 evra. 402. Leta 2012 je bilo 65 tisoč upravičencev do denarne socialne pomoči. Zamislimo si, največja kriza, največja brezposelnost, najslabše stanje gospodarstva – 65 tisoč upravičencev, skupni znesek za denarne socialne pomoči 145 milijonov evrov. 2019, gospodarska rast, najmanjša brezposelnost, 18 tisoč prostih delovnih mest, za katere ni mogoče najti delovne sile, 90 tisoč upravičencev do denarne socialne pomoči, ne 145, ampak 270 milijonov za denarno socialno pomoč. To je ja vsakemu jasno, da nekaj ne štima. Nekaj ne štima. In nekaj je treba spremeniti. Pojdimo še enkrat. Minimalna plača 630 evrov – ja, povečala se je. Predlagali ste, ampak tudi koalicija je bila za. Povečala se bo zopet minimalna plača s 1. januarjem, izločili se bodo še dodatki. Jaz si srčno želim, da mnogo teh od 5 tisoč 800 zaposlenih, ki prejemajo dodatek za delovno aktivnost, tega več ne bo potrebovalo. Srčno si želim, da bi še kakšen delodajalec takšne razprave slišal, pa se začel tega zavedati in naredil tisto edino pravo stvar, ki bi jo moral narediti – dvignil plače. Ampak žal tega platna nimamo mi v svojih rokah, nimamo ga. Minimalna pokojnina za polno delovno dobo in polno starost 530 evrov. 530. Denarna socialna pomoč 402, z dodatkom za delovno aktivnost tudi med 490 in celo do 590 je mogoče. In če bi to, kar je ministrica tudi mogoče spomnila, naj še na to spomnim, če bi s 1. januarjem letošnjega leta vrnili višino denarne socialne pomoči nazaj na tistih 330, namesto na 390, bi jo izgubilo 3 tisoč 600 ljudi. Bi jo izgubilo čisto. In znižala bi se 52-tisočim, pa se ni. Pa se ni. in za to je šlo dodatnih 58 milijonov. Zato govoriti, da se ljudem samo jemlje, je laž. Je dejansko laž. Teh 58 milijonov je šlo dodatno za to, da se je denarna socialna pomoč obdržala na tej višini, in še dodatno, se pravi 86, pa še 58 zaradi tega, ker so bili odpravljeni varčevalni ukrepi. Ne, nihče se ne hvali, da so bili šele zdaj odpravljeni, so pa bili in to je dejstvo. In kolegica je tudi opozorila že pred mano, Mojca, da v bistvu statistike kažejo, da se zaposlovanje prejemnikov denarne socialne pomoči znižuje. Kar je nek znak, zagotovo, da je treba ukrepati, kot sem prej rekla, če imamo 18 tisoč prostih delovnih mest in delovne sile za ta prosta delovna mesta ne najdemo, je potem idealna priložnost za tiste, ki delajo v bednih delovnih razmerah, ki delajo za najnižje možne plače, da mogoče v tem trenutku, ko je stanje na trgu dela ugodno, najdejo boljšo zaposlitev. Tisto, kar mene skrbi in kar sem dejansko izpostavila tudi v stališču poslanske skupine, ta past te neaktivnosti, ko nekako ti dolgotrajni prejemniki socialne pomoči seveda najdejo tudi vse ostale vzvode, ki obstajajo, in zato obstajajo, da ne bo kakšne pomote, ker o nekih lenuhih govorijo samo tisti, ki potem ves čas opozarjajo, da mi govorimo o lenuhih, in se potem naučijo dejansko preživeti s temi minimalnimi sredstvi skozi daljše časovno obdobje in zapadejo v ta način razmišljanja in seveda izkoristijo vse, kar je možno, kar je tudi prav, saj zato je. Ampak potem, kot je rekla kolegica, pa pridejo enkrat do starosti 63 ali 65 let in smo zopet pred neko novo odločitvijo, treba bi bilo iti v pokoj, dobiti pokojnino, pa je seveda ni od kod. In ja, kolega je rekel, zakaj bi delal za tisto mizerno pokojnino, ki jo bom potem dobil, ker je itak tako zelo nizka, da se ne splača delati. Ampak s takim načinom razmišljanja nam bo padel solidarnostni sistem. Nikoli ne bo nihče potem vplačeval v sam sistem in ko bo prišel do tiste točke, bo zopet na sociali. Zopet. In zopet bomo iskali neke rešitve, na kakšen način ga bomo zopet iz te besede potegnili. In kaj se bo naslednji trenutek zgodilo? Tudi njegovi otroci bodo na tak način razmišljali. [[oglašanje iz dvorane]] Kolega Trček, jaz vem, da se vi na vse stvari spoznate. [[oglašanje iz dvorane]] Tako govorite in tako razpravljate.
Gospod Trček, prosim, da se zadržite s komentarji.
In kot sem prej rekla, nam očitate, da ne poslušamo, vi ne poslušate. In na dolgi rok je za te ljudi dobro, da ne ostanejo tako dolgo na teh socialnih transferjih. In tudi ta prijem, ki ga je ministrica uvedla, sodelovanja centrov za socialno delo in zavodov za zaposlovanje, kar se je v preteklosti izkazalo, da je bilo zelo zelo pomanjkljivo, in ta osebni pristop do vsakega posameznika, to je tista prava pot. Ob uvedbi takega ukrepa bo ob takem sodelovanju zaznan vsak posameznik in za vsakega posameznika se bo našla rešitev kaj, kako, zakaj. Kako mu pomagati, kako ga aktivirati, kako mu pomagati priti do zaposlitve, kako ga vrniti na trg dela, kako doseči, da bo tudi on sam aktiven in bolj zadovoljen in ne bo ostal v tej pasti socialnih transferjev leta in leta, da tako rečemo. Jaz mislim, da, seveda, Levica bi si želela kar deliti in deliti, ampak socialna država ni kar deliti in deliti. Socialna država je poskrbeti za tiste, ki v določenem trenutku ne morejo poskrbeti sami zase. In še enkrat, jaz mislim, da je bilo prav, da smo mi dvignili višino denarne socialne pomoči. Prav je bilo. Zato, ker moramo osnovne stvari, ki jih ljudje prejemajo, namenjati v taki višini, da to preživetje omogočijo. Hkrati pa moramo narediti sistem pregleden in transparenten in ne dovoliti, da se potem na podlagi nekega kopičenja nekih socialnih transferjev nabira in nabira v stvari, pa da nihče ne ve, kdo pije in kdo plača, da niti socialni delavec na centru za socialno delo ne zna določeni osebi v določenem trenutku povedati, kaj je tisto, kar mu pripada in kaj mu ne pripada in na kakšen način. To je tisto, na čemer moramo delati. Ne na jemanju, ker smo zelo že veliko dali, ampak na postavljanju nekih mej, nekih pravil in nekih gabaritov. In ja, všeč mi je ta ideja in tudi v SMC smo jo že v prejšnjem mandatu prejšnji ministrici predlagali, naj dolgotrajni prejemniki socialnih pomoči nekaj družbi tudi vrnejo z neko količino nekega družbeno koristnega dela. Ja, prav se mi zdi to. In zato govoriti, da nismo socialni, da zdaj bomo ljudem vzeli, da bomo ne vem kaj naredili, ni res. Ni res. Kot rečeno, namenili smo dodatna sredstva, določene stvari so se povišale, določeni varčevalni ukrepi so se odpravili, minimalna plača bo šla gor. Morala bi tisti še bolj, se strinjam. Ampak tisto, kar je na dolgi rok, poiskati ljudem delo, jih opolnomočiti in delati na tem, da bo gospodarstvo dvignilo plačo, da se bo povprečna plača dvignila, ne zgolj samo minimalna, to je tisto, kar mora biti naš cilj. Ne pa deliti pa deliti pa deliti pa imeti vse na enakem, nihče ne sme zaslužiti nič več, pa vsi morajo biti na sociali.
Hvala lepa. Najprej ima repliko dr. Trček.
Hvala. Mi smo samo izhajali iz podatkov, ki nam jih je SMC resor predstavljal, ne počez govorili. Pa če bi kolegica poslušala vsaj sama sebe, če ne tistih 150 podpisnikov apela, bi slišala, da je v bistvu potrdila to, kar ves čas Levica trdi. Da so to povezne zadeve in da ta en ukrep ne bo rešil, kar ste sami rekli, poglejte v magnetogram. Hvala.
Hvala lepa. Izvolite.
Revni ne zapadejo v to, da gledajo, kako se bodo prešmuglali še naprej po socialni pomoči, potem ko jim vzamete še tisto malo, kar imajo, tako kot jim danes jemljete, zapadejo v depresijo.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Vidim, da ja. Bomo še enkrat odprli prijavo. Prosim. Prijavljen je samo eden. Gospod Horvat, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica s sodelavko, dragi kolegice in kolegi! Jaz razumem socialno politiko morda nekoliko drugače, kot smo danes slišali in tudi zadnjič na tisti ubijajoči nočni seji. Socialna politika mora biti varnostna mreža, narejena zelo gosto in iz dobrih materialov. Ne more biti socialna politika avtobus, na katerega se usedeš brez karte in se pelješ toliko časa, kolikor časa imaš na razpolago. Ampak mi smo pri 3. členu oziroma pri amandmajih. Absolutno bom proti amandmaju pod številko 1, ki ga predlaga Levica, in bom absolutno za amandma pod številko 2, ki ga predlagajo kolegice in kolegi iz SDS. Tu se mi zdi ta dobra rešitev. Zakaj? Zato ker dejansko iz lokalnih skupnosti poslušam, da ni denarja za tako imenovana javna dela, ki jih lokalne skupnosti krvavo potrebujejo. Bom pa nadaljeval, kolikor pač imam še časa, tudi z nagrado, ker me je motiviral kolega Vojko, predsednik pristojnega odbora. Zlato gazelo za leto 2019 je dobilo podjetje VIRS iz Lendave. Čestitam! Ni kar samo po sebi nastalo to podjetje, robotizacija, avtomatizacija na področju varjenja. Skoraj 68 tisoč dodana vrednost na zaposlenega. Skoraj 68 tisoč. Takšne rabimo. Ampak mi smo pred meseci slišati, vse je treba nacionalizirati. Nacionalizirati je treba, kapital je treba obdavčiti. Ko se s takšnimi ljudmi, direktorji in lastniki pogovarjam, pravijo, veste kaj, naš, moj največji kapital so moji ljudje, je moj tim. In to je tudi res. Po celem svetu je ta logika. Kaj stroji, kaj roboti, kaj denar – ljudje. Če nimaš tima, če nimaš ljudi, ki so pripadni podjetju. In še, nisem še vsega povedal, to podjetje ima bonitetno odličnost označeno z trojnim A. In to podjetje ima nadpovprečne plače. In to podjetje ima znotraj sebe tudi posebno raziskovalno komisijo. Iz Državnega zbora pa se je slišalo: »Nacionalizirati!« Iz istih ust danes slišimo: »Grdi menedžerji.« Še več, grdi menedžerji in da je pač problem visokih plač v državnih firmah, direktorjem in upravam v državnih firmah. Počakajte, na eni strani nacionalizirati, potem pa pravite, je problem visokih plač v državnih firmah. To preprosto ne gre skupaj. Res je, dr. Trček ima prav. Mi moramo postaviti novi gospodarski model. Gotovo imamo tu različne poglede. To je pač demokracija. Naš gospodarski model, Nove Slovenije, ki ga zagovarjamo, je pač takšen, ki nekje že deluje in daje izjemne in najboljše rezultate, to je socialno tržno gospodarstvo. Socialno tržno gospodarstvo. Ampak na žalost danes ne bomo prišli do teh rešitev. Iz vseh teh razprav oziroma dominantnih razprav pa izgleda, da gremo v smer, da bomo vsi enaki, ampak vsi revni. Mi si želimo, da bomo vsi enaki in vsi bogati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Postopkovno, dr. Trček. [[oglašanje iz dvorane]]
Hvala za besedo. Ne bo zloraba, jaz bi samo želel, da mi ne pozabimo, da smo ustavna parlamentarna demokracija in v naši ustavi, če jo vsebinsko beremo, piše, da mora človek z delom biti sposoben živet in preživet. In mi nismo za uravnilovko, to je zloraba. Naš predlog DZZ je ravno to črtanje uravnilovke. Bolj za uravnilovko ste vsi drugi. Hvala.
Dr. Trček, rad bi vedel, kje je bil vaš postopkovni predlog. [[oglašanje iz dvorane]] Zlorabljate [[…]]
Ne, ne, ne poslušate dobro, predsedujoči. Mi smo ustavna parlamentarna demokracija. Ne le v naši ustavi, ki smo jo malo prepisali, malo ustvarili, piše, da moramo ustvarjati pogoje za življenje in delo. Revščina je protiustavna. Pika. Mi se pa tu pogovarjamo o vzdrževanju revščine – ergo smo protiustavni. Moj postopkovni predlog je bil, da opozorite poslance, da smo ustavna parlamentarna demokracija. Hvala.
Dr. Trček, verjamem, da vi poznate Poslovnik in žal tega v Poslovniku ni in lahko samo ugotovim, da pač kršite Poslovnik Državnega zbora. Gospod Kordiš, izvolite tudi postopkovno.
Hvala, predsedujoči. Jaz pa pri vas vlagam protest, protest proti temu, da se v obrambi napada na revne neprestano podtika raznorazne neresnice s stališčem, ki jih imamo v Levici. Zelo konkretno, ko govorimo v Levici o vodenju javnih podjetij, ko govorimo o nacionalizaciji, govorimo o tem, da se podjetja upravljajo skupaj z delavci. Zelo pomembna informacija. Tudi ne drži, da smo socialisti tisti, ki kar vidimo magic money tree, denar, ki raste na drevesu, mi bi pa samo delili, delili, delili. Če kaj, se je izkazalo v zadnjih petih letih, da smo ravno socialisti najbolj fiskalno odgovorni. Včeraj ste si, kolegice in kolegi, sebi in drugim najvišjim plačam v državi razdelili 135 milijonov evrov.
Gospod Kordiš, postopkovni predlog, prosim.
Danes pa še tisto malo, kolikor damo v dodatek za delovno aktivnost, razdeljeno na več ljudi, jemljete revnim zaposlenim.
Gospod [[…]]
Vi delite! Vi delite bedo, delite revščino, sebi pa privilegije.
Gospod Kordiš, moram ugotovit, da tudi vi kršite Poslovnik, ker niste dali nobenega postopkovnega predloga. Želi še kdo razpravljat? [[oglašanje iz dvorane]] Ja, žal, vi nimate več časa. [[oglašanje iz dvorane]] Ni delitve časa. Ker vidim, da ne želi več nobeden razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v torek, 29. oktobra 2019, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in 12. sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri. Hvala lepa.