Pričenjam 23. izredno sejo državnega zbora Republike Slovenije, ki sem jo sklical na podlagi drugega odstavka 58. člena poslovnika državnega zbora. Prosim za mir v dvorani. Rad bi vas obvestil, katere kolegice in kolegi zaradi drugih obveznosti ne morejo prisostvovati današnji seji. To so kolegi Barovič, Čeligoj, Diaci, mag. Kramberger, po 15. uri ne bo z nami kolega Mamića, sicer ne bo z nami kolega Partljiča in kolega Peterleta. Na sejo državnega zbora sem vabil tudi dr. Janeza Drnovška k 1. točki dnevnega reda in ostale predstavnike vlade Republike Slovenije. Vse bom, ko bodo prišli, prav prisrčno pozdravil v našem imenu. Kolegice in kolegi, prosim za pozornost, prehajamo na določitev dnevnega reda 23. izredne seje. Predlog dnevnega reda je pripravljen skladno z drugim odstavkom 58. člena poslovnika in ste ga prejeli s sklicem dne 3.12. tega leta. Ali lahko prosim, spoštovane kolegice in kolege za mir v dvorani? Hvala. V poslovniškem roku predlogov za širitev dnevnega reda nisem prejel. Zato bomo prešli na odločanje o določitvi dnevnega reda, pri čemer ugotavljam, da ene poslanske skupine ni in zato tudi nismo sklepčni. Prosim, kolegice in kolege, da pridejo v dvorano. Državni zbor je ob 13. uri začel sejo, tako kot je bila sklicana. Ure se pri sklicu seje vedno natančno držimo in tako je tudi danes. Prosim, kolegice in kolege, da pridejo v dvorani, kajti glasovati moramo o dnevnem redu. Nisem bil obveščen, da ima poslanski klub Liberalne demokracije kakšno drugo obveznost. Prosim jih, da pridejo v dvorano. Rad bi nadaljeval z delom. Prosim za mir v dvorani. Kolegice inkolegi, ob 13. uri smo začeli sejo. Prosim tiste, ki vstopajo pozneje, da ne motijo dela. Zboru predlagam, da za današnjo sejo določimo dnevni red, ki ste ga prejeli s sklicem. Glasujemo. 59 navzočih. 44 za in 3 proti. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je dnevni red 23. izredne seje zbora, določen. Spoštovane kolegice in kolegi, prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBVESTILO O ODSTOPU DR. JANEZA DRNOVŠKA S FUNKCIJE PREDSEDNIKA VLADE REPUBLIKE SLOVENIJE. V skladu z 261. členom poslovnika državnega zbora, me je v ponedeljek dne 2. decembra letos, predsednik vlade Republike Slovenije dr. Janez Drnovšek, obvestil, da na podlagi 12. člena zakona o vladi, odstopa iz funkcije predsednika vlade Republike Slovenije. Med nami dr. Drnovška prav lepo pozdravljam in ga vabim, če želi obrazložiti svoj odstop, da stopi za govorniški oder. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane poslanke in poslanci. Razlog mojega odstopa je znan. In želel bi vam predvsem spregovoriti nekaj besed zahvale za dosedanje sodelovanje v državnem zboru. V več kot 10 letih sem vodil štiri slovenske vlade, štirikrat bil tudi imenovan v tem državnem zboru za mandatarja in predsednika vlade. Skupaj smo postavili temelje tej državi, prešli skozi precej zapleteno obdobje. Vlada je predlagala, vi sprejeli, na stotine zakonov, ki predstavljajo temelj pravnega reda Slovenije. Reševali smo probleme, odprta vprašanja na vseh področjih, od gospodarstva, varnosti, obrambe, kulture, izobraževanja. Na vseh področjih smo poskušali dati čim več od sebe. Prepričan sem, da vsi, tako sam, kot vsi, ki sedite v tem državnem zboru, z iskreno željo, da storimo kar najbolje za našo državo Slovenijo, za Slovenke in Slovence. Veliko je vedno odprtih vprašanj, nikoli naloga ni do konca opravljena. Življenje pač teče naprej. In vedno se postavljajo, pojavljajo nova vprašanja, tudi nove rešitve. Potrebno je iskati nove odgovore, dograjevati prejšnje. Vendar mislim, da smo le vzpostavili dobre temelje za tak vnaprejšnji razvoj, tudi dovolj konstruktivno sodelovanje. Zahvaljujem se zato vsem, seveda tako, lahko bi rekel, poziciji, kot tudi opoziciji, ker smo znali, zlasti pri državotvornih vprašanjih najti skupni jezik in tudi premagati velikokrat razlike, politične razlike, ki normalno so med nami. Drugače seveda ne more biti v demokratičnem sistemu. Vendar, kadar gre za temeljne interese države, takrat smo znali stopiti skupaj, tudi se posvetovati in poiskati najboljše možne rešitve. Jaz upam in prepričan sem, da bo tako tudi v prihodnje. Tudi na novi funkciji si bom v okviru ustavnih pooblastil in ustavnega položaja skušal prizadevati za to, da bo razvoj Slovenije še naprej čimbolj uspešen, da bi tudi znotraj bilo čim manj napetosti, čimveč pozitivnega in ustvarjalnega ozračja. Slovenija vstopa v novo obdobje. Smo na tem, da postanemo člani, tako Evropske unije kot tudi zveze Nato. S tem se bomo še bolj uveljavili v svetu, sedli za mizo skupaj z drugimi evropskimi in drugimi državami na enakopravni osnovi. Imeli bomo enkratno priložnost, ki je Slovenija nikoli v zgodovini ni imela, da sodelujemo z drugimi narodi, državami pri izgradnji prihodnje Evrope in sveta in da pri tem neposredno sodelujemo s svojimi predlogi, stališči, pobudami. Seveda bo samo od nas v veliki meri odvisno, koliko bomo pri tem uspešni. Morali bomo seveda biti ustvarjalni, kvalitetni in s tem bo tudi naš prispevek večji, tako v Evropi kot v svetu. Seveda bomo reševali skozi naloge in cilje skupnega življenja v Evropi prvenstveno življenje v Sloveniji. V mirni, povezani Evropi lahko zagotovimo tudi čimboljše življenje vsem Slovencem. Včasih smo od začetka, od vzpostavljanja temeljev naše države morali reševati najprej prioritetna vprašanja in so nekateri morali nekoliko počakati. Sedaj, ko so temelji postavljeni, ko je hiša postavljena, se lahko lotimo še toliko bolj zavzeto tudi vseh podrobnosti v tej državi in uredimo naše skupno življenje na čimboljši način, da bo ta naša hiša res čim bolj prijazna in to vsem Slovenkam in Slovencem. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Rad bi vam ob tem, ko odstopam z mesta predsednika vlade, zaželel še naprej uspešno delo v državnem zboru. Čakajo vas še težke naloge. Vendar z zavzetostjo, sem prepričan, da jih boste zmogli in da bomo skupno zagotovili Sloveniji naprej uspešen razvoj in čim boljše življenje. Hvala lepa. [[...]] [[Aplavz.]] [[...]]
Spoštovane kolegice in kolegi! Državni zbor v skladu s 115. členom Ustave Republike Slovenije ugotavlja, da je predsedniku vlade Republike Slovenije dr. Janezu Drnovšku, zaradi odstopa prenehala funkcija predsednika vlade in s tem tudi funkcija vsem ministrom. Predsednik vlade in ministri opravljajo tekoče posle do izvolitve novega predsednika vlade in imenovanja novih ministrov. Dr. Janez Drnovšek, spoštovane gospe in gospodje! Dovolite, da se v imenu državnega zbora vam in vašim sodelavcem zahvalim za opravljeno delo in vam zaželim na naslednjih poteh vse najboljše. Hvala lepa. [[...]] [[Aplavz.]] [[...]] S tem je ta točka dnevnega reda zaključena. Državni zbor lahko preide na prekinjeno 2. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na OBRAVNAVO PREDLOGA ODLOKA O RAZPISU PREDHODNEGA ZAKONODAJNEGA REFERENDUMA O PREDLOGU ZAKONA O PREOBLIKOVANJU IN PRIVATIZACIJI JAVNEGA PODJETJA SLOVENSKE ŽELEZNICE D.D. Za hipec bomo počakali, da se dvorana umiri in nadaljevali z odločanjem. Državni zbor je na 20. seji, 29. novembra letos, ugotovil, da v zahtevi za razpis predhodnega zakonodajnega referenduma o predlogu zakona o preoblikovanju in privatizaciji javnega podjetja Slovenske železnice d.d., referendumsko vprašanje ni jasno izraženo in je pozval vlagatelje zahteve, da naj jasno opredelijo referendumsko vprašanje. Vlagatelji zahteve so z dopisom 2. decembra 2002 poslali popravljeno referendumsko vprašanje, katerega je včeraj obravnaval tudi odbor za infrastrukturo in okolje. Poročilo odbora ste prejeli na klop in sprašujem predsednika, kolega Janca, ali želi besedo. Pravi, da ne. Tako lahko zdaj preidemo na razpravo o popravljenem referendumskem vprašanju in sprašujem, ali želi pred odločanjem kdo besedo? Prosim, kolegica Širca.
Hvala lepa. Pri odločanju na zadnji seji o tem vprašanju sem obrazložila glas, hkrati pa tudi svoje pomisleke, zakaj dvomim v jasnost vprašanja in zakaj tudi pri glasovanju o tovrstnem vprašanju se bom oziroma sem se v naknadnem glasovanju tudi vzdržala. Poudarjam še enkrat, da pravila nam nalagajo, da glasujemo za referendum, ker konec koncev, če razumemo jasnost vprašanja v ozkem pomenu besede, potem smo zavezani tovrstnim pravilom. Pri tem apeliram in s tem tudi povem, da moja odločitev tokrat ni nič drugačna. Apeliram na dejstvo, da pri jasnosti tako postavljenega vprašanja bi morali vključevati nekoliko bolj ekstenzivno razumevanje. Seveda ne gre za to, [[...]]
Mir v dvorani. Prosim za mir v dvorani, Prosim.
[[...]]da podcenjujem državljanke in državljane. Ne gre za to, da podcenjujem državljanke in državljane, ko bodo soočeni s tem vprašanjem oziroma da dvomim v njihovo možnost razmišljanja, pravilnega razumevanja vprašanja ob tako postavljenem vprašanju. Vendar bi pa rada spomnila na sledeče: Pri postavljanju, artikuliranju tega vprašanja se je zgodilo kar nekaj, po moji predstavi, kozmetičnih popravkov. Prvi popravek se je zgodil takrat, ko je pravna služba državnega zbora nekoliko bolj jasno artikulirala oziroma regulirala vprašanje. Druga korektura se je zgodila takrat - za moje pojme seveda še zmeraj kozmetična korektura - ko so se v določenih alineah nekatere dikcije bolj, ne govorim o jasnem, ampak bolj kozmetično uredile v tem smislu, da so se ven izvrgle besede kot "še naprej, s tem, v celoti" in podobno. S tem pa se niso spremenile dejanske možnosti razumevanja tega vprašanja. Pri amandmajih, ki smo jih izglasovali oziroma ste jih izglasovali na prejšnji seji, glede tega vprašanja, so se seveda zgodile tudi nekatere korekture, ki so bile že spet vezane na artikulacijo, ne pa na dodatno pojasnjevanje. Pri sedanjih popravkih, ki jih imamo ta trenutek pred seboj, se je zgodila samo ena korektura po mojem razumevanju, in to tako, da se dikcija v zadnjih dveh, predzadnjih dveh alineah, na katere je državni zbor pri sklepu še posebej opozoril, spremenila v tem smislu, da se je "besedni sklop" Vlada Republike Slovenije spremenila v tisti pasivni "se zaupa" moramo se, v tem smislu, da se je samo umaknila beseda "Vlada Republike Slovenije" v drugo dikcijo. To se pravi, da se zdajšnji alinei glasita tako, da "se javnemu podjetju Slovenske železnice zagotovi dolgoročno sistemsko financiranje" [[...]]et cetera, ne pa, da "Vlada Republike Slovenije zagotovi". V tem ne vidim bistvenih sprememb, zato še enkrat ponavljam, da mislim, da bodo državljanke in državljani postavljeni v zelo zapleteno situacijo, ko bodo morali ponovno prebirati predlog zakona, za katerega sem prepričana, da niti v državnem zboru ga niso vsi prebrali. Mislim, še zmeraj, da so alinee, tako kot so postavljene, nejasne in zavezujoče, če bo referendum sprejet oziroma če bo njegov izid pozitiven, da bodo v nadalje za vlado vse alternative in možnosti, ki bi se lahko razvile, dodelovale in usklajevale, bodo ob morebitnem uspehu zabetonirane, bolj fleksibilno življenje Slovenskih železnic pa bo na ta način tudi ob dodatne možnosti proučevanja. V tem smislu še enkrat poudarjam, če mi okviri dopuščajo, okviri mi ne dopuščajo, da bi bila proti, pravni okviri, tisti, ki so zavezani zelo ozkemu razumevanju besede na jasno postavljeno vprašanje, vest pa mi nalaga, da se ob tem predlogu vzdržim, ker menim, da bo odločanje ob tako postavljenem vprašanju zelotežko in v veliki meri nejasno.
Kolega Sok, za njim kolega Kelemina.
Hvala za besedo. Spoštovani predsednik, kolegice poslanke in poslanci. V naši poslanski skupini bomo ta odlok podprli in o tem ni za nas nobenega vprašanja. Konec koncev, to, kar je danes pred nami, je podprto s 65 tisoč podpisi Slovenk in Slovencev. Kar se pa tiče dileme okrog jasnosti vprašanja, bi se pa v tem državnem zboru lahko vprašali, ali potem naše državljanke in državljani razumejo jasnost zakonov, ki jih sprejema ta parlament, pa vseeno, ko so objavljeni v Uradnem listu, veljajo za vse. Sedaj bo čas, da do 19. januarja, do referenduma, ta vprašanja državljankam in državljanom temeljito pojasnimo. V resnici pa gre samo za eno dilemo. Samo za eno dilemo, ali naj se Slovenske železnice sploh lastninijo, če naj se lastninijo, ali naj se lastninijo kot celovit, enoten sistem oziroma tako, kot je predvidela vlada, po hitrem postopku, da bi Slovenske železnice razdelila v 3 podjetja, potem olastninila tisto, kar je vredno, medtem ko bi ostalo, predvsem potniški promet in pa vlaganja v infrastrukturo, ostalo v breme države, se pravi v breme davkoplačevalcev. Lahko mi verjamete, da bodo naše državljanke in državljani to zelo dobro razumeli in bodo vedeli, kaj pravzaprav je pri tem mišljeno in za kaj gre. Če bi bila vlada, ko je prišla v parlament s svojim predlogom zakona, pripravljena s sindikati, z zaposlenimi in pa tudi širše voditi neko temeljito razpravo o tem vprašanju, bi po našem prepričanju referendum sploh ne bil potreben, kajti prepričani smo, da bi se sindikati in pa vlada dogovorili. To so tudi sindikati želeli, vendar vlada temu ni želela prisluhniti. In to je tudi naš očitek vladi. Sedaj bomo seveda šli na referendum in potrošili približno 600 milijonov slovenskih tolarjev, ker se pač vlada ni želela pogovarjati. Dejstva so takšna. Na žalost je tako. Tudi v opoziciji smo takrat zahtevali, da naj vlada vendarle prisluhne tem pripombam, da naj temeljito prouči rešitve v drugih evropskih državah. Vse to ni bilo storjeno. Vse to tudi ni bilo želeno, da bi storila. Sedaj je referendum pred nami. Mi bomo seveda ta odlok podprli. Temeljito pa se bomo kot opozicijska stranka potrudili, da bomo ljudi dejansko obvestili, kaj ta referendum prinaša in kaj za tem stoji. Upati tudi je in kot izgleda, bomo imeli dva referenduma, tudi referendum o vračanju vlaganj za razvoj telefonije, ker vlada prav tako ni želela prisluhniti argumentom v tem državnem zboru. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Kelemina, za vami kolega Kremžar.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! Če lahko v imenu skupine Socialdemokratske stranke rečem kakšno besedo, potem prav gotovo pomeni, da bomo mi sicer to referendumsko vprašanje podprli, čeprav moram v tem trenutku povedati, da je tako koalicija, kot tudi očitno zgleda, s soglasjem z oblastjo izsilila neke rešitve, ki po moji oceni spreminjajo marsikaj, kar je bilo prvotno mišljeno s tem predlogom. Namreč, nobenih razlogov ni, to je dejstvo in o tem smo se vsi prav gotovo prepričali, da obstoječa oblast, vlada ne bi smela učinkoviti rešiti Slovenskih železnic v zadnjih desetih letih ali pa v zadnjih petih letih. Jaz mislim, da ni razloga za to. Zakaj tega niso naredili skupaj s poslovodstvom, da bi te reči rešili ugodno, učinkovito, tako da bi danes ta sistem bil pripravljen in sprejeli dejansko te evropske izzive, ki so pred nami, da bi posloval danes ta sistem rentabilno, učinkovito, v duhu podjetniškega marketinga. To pa danes to podjetjeni. Vse težave, ki so se nakopičile, niso nič drugega kot plod enega dobrega konstrukta, s katerim poskuša zdaj oblast izsiljevati neke rešitve in vsiljevati rešitve, ki bodo imele seveda dolgoročne negativne posledice, po moji oceni, za državo kot celotooziroma predvsem za določen segment zaposlenih v teh Slovenskih železnicah. Prav oni bodo čutili največje težave v nadaljevanju uresničevanja ali pa izvajanja državne politike na tem področju. Drži, da je to vprašanje dokaj zapleteno, ni enostavno. Gre namreč za prepletanje številnih interesov, tako državnih, nacionalnih, javnih in še cele vrste drugih interesov na tem področju. Mogoče vprašanje resnično ne more biti enostavno. Referendumsko vprašanje za ta segment reševanja določenega slovenskega premoženja, gospodarstva kot takega, ne more biti enostavno. To je dejstvo. Vendar zdajle, ko ste določene stvari, po moji oceni, poskušali očistiti, ste naredili to, da ste bistvo lastnika Slovenskih železnic rešili vseh odgovornosti, vseh obremenitev, vseh obveznosti. Lastnik Slovenskih železnic, to je država, oblast, se odpoveduje vsakršni odgovornosti in vsakršni obveznosti, kar je smešno, glede na lastnika, če ne celo noro. Moja ocena osebna je, da bo lastnik, oblast prav na podlagi teh rešitev, ki ste jih zdajle izčistili iz tega referendumskega vprašanja, izsilila privatizacijo kot temelj za reševanje vseh referendumskih vprašanj, ki so danes tukaj pred nami. To je končna poanta tega čiščenja, ki ste ga naredili, s pomočjo seveda oblasti in pa s pomočjo koalicije državnega zbora. To se bo zgodilo, zapomnite si dobro. Zdajle kot razumemn poslanec bi v bistvu moral tako rekoč temu nasprotovati. Žal ne morem, ker moram pustiti, da se bo tako referendumsko vprašanje preizkusilo tudi pred ljudmi. Jaz upam, da bo kljub temu sprejeto oziroma potrjeno, ampak v nadaljevanju bomo pa vsi skupaj vložiti še ogromno, ogromno naporov, da bomo zavarovali temeljne državne interese, javne interese in interese zaposlenih v tem segmentu. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Kelemina. Kolega Kremžar, za vami kolega Cukjati, potem -
Hvala lepa. Moje mnenje se od zadnjič, ko smo razpravljali o tem, tudi ni spremenilo, moram reči. Ob tem, da spoštujem in bom spoštoval voljo ljudi, ki so jo izrazili skozi podpise, seveda imam nekaj dilem, ki bi jih rad povedal. In ta dilema je osnovna. Vprašanje je jezikovno jasno. Trditi, da se ne da razbrati iz tega vprašanja, kaj sprašujemo, ali bodo ljudje vprašani, seveda ni res. Da se razbrati in vsak človek lahko iz tega razbere. Mene skrbi bolj razlaga odgovora. In to je zgodba, o kateri sem govoril tudi zadnjič. Zame je seveda najslabši izid referenduma takšen, ki dopušča možnosti takšnih in drugačnih razlag. Seveda najbolj enostaven, najbolj učinkovit odgovor pri referendumu, kjer se sprašujejo ljudje na splošno, je odgovor da ali ne. Tam je nekaj popolnoma jasno in dileme ni. Ni možnih različnih razlag, ni možno vsaki zadevi, politični ali drugačni tolmačiti tako, kot se ji zdi v tistem trenutku oportuno. V izogib temu, seveda razmišljam, da vprašanje je prezahtevno samo zaradi tega, ker daje seveda možnosti različnih razlag. Globoko sem prepričan, da se ne da pisati zakonov na referendumih. To je moje globoko prepričanje. Zakona na referendumu se ne da pisati. Zakon se piše in ustvarja v procesu, ki se konča na državnem zboru. Na referendumu se, spoštujoč voljo ljudstva, sprašuje o rečeh, kjer se ljudstvo odločno izrazi za takšno ali drugačno opcijo. To je v osnovi vsakega referendumskega odločanja. To ni naša iznajdba in to ni zadeva, o kateri bi mi morali posebej razmišljati. Ker menim, da je v tem vprašanju preveč stvari zapisanih, preveč vprašanj v enem samem vprašanju, z možnostjo in na eni strani zavezujočih reči, kar seveda ni nikakršna skrivalnica, ker je popolnoma jasno, da se hoče nekoga zavezati za neko reč in je prav, če tako želijo tisti, ki to hočejo. Ker bo dal rezultat referenduma po mojem globokem prepričanju možnosti za zelo, zelo široko razlago, od vlade, do železniškega sindikata, mislim, da učinek ne bo pravi in bo dejansko tudi za tiste, ki bodo podprli referendum, v kar ne dvomim, da ga bodo, da bo seveda na koncu izplen te odločitve slabši, kot bi sicer bil, če bi vprašanje bilo zastavljeno dosti bolj enostavno in dosti bolj usmerjeno in bi dobili dosti bolj enostaven, dosti bolj jasen in usmerjen odgovor. Zaradi tega seveda težko podprem in se bom vzdrževal glasovanja. Obenem pa se seveda zavedam tega, da je voljo 62.500, in ne vem koliko, ljudi pa vendarle, ker je takšna zakonodaja, potrebno spoštovati. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Kremžar. Kolega Cukjati.
Hvala za besedo. Treba je vendarle povedati, če niste uspeli prebrati, da je prvič bilo referendumsko vprašanje popravljeno, frizirano s ciljem, da je dovolj jasno, in sicer že 25. septembra letos, ko se je v celoti upoštevalo mnenje in so se upoštevale zahteve zakonodajno-pravne službe državnega zbora. Drugič so predlagatelji popravili referendumsko vprašanje 13. novembra, ko so zopet v celoti upoštevali mnenja zakonodajno-pravne službe državnega zbora. In še so prišle nove pripombe. Tako so zopet 27. novembra predlagatelji, upoštevajoč mnenje odbora, upoštevali ta mnenja in zopet popravili besedilo. In sedaj zopet, četrtič,na zahtevo državnega zbora so popravili besedilo. Tako kakršnokoli opravičevanje ali pa argumentiranje negativnega stališča do referenduma z nekim opravičilom ali pa sklicevanjem na nerazumljivost besedila je neresno. Jaz razumem, da nekateri poslanci ali vlada, vladajoča koalicija, sprejema take pobude kot neprijetnost. Res je, v tem mandatu, v teh dveh letih je bilo že toliko pobud referenduma, kot jih v 10 letih nismo imeli. Pobude, ki so tudi uspele pri zbiranju 40 tisoč podpisov, in pa tudi referendumi, ki so uspeli, kjer se zopet znova kaže, da pravzaprav v tej sestavi, ta državni zbor, ne odloča po željah volivcev. Kaj je to narobe? Ali se vlada in predlagatelji zakonov ne znajo pogovarjati s tistimi, ki jih zakoni zadevajo ali pa namenoma ignorirajo ta stališča in tudi sprejemamo tukaj v tej sestavi v državnem zboru neke zakone, neka stališča, neka pravila igre, ki niso pogodu volivcem. Menim, da je to tisto vprašanje, ki bi pravzaprav potrebovalo daljšo razpravo, vsekakor pa v tem primeru, ne da bi se spuščal v problematiko samega zakona, vendar 62 tisoč podpisov je pa vendarle zahteva, pred katero si ne smemo zatiskati oči. Mislim, da tudi raznih opravičil in pa nekih izmišljenih argumentov proti negativnemu stališču ni vredno ponavljati v tem državnem zboru. Hvala.
Hvala lepa. Kolega Malovrh, za vami kolega Rupar.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Kot verjetno edini železničar v tem državnem zboru, bom podprl referendum, glede na to, da sem že takrat, ko je zakon zagledal luč sveta, opozoril na nekatere člene, ki so bili kasneje popravljeni, to sta 6. pa 13. člen tega zakona, ki bistveno vplivata na preoblikovanje in pa na privatizacijo Slovenskih železnic. Res je, da je bil potem zakon nekajkrat ali pa dogovorno popravljen, pa vendar ne dovolj. Mi v tem državnem zboru smo že kar nekajkrat sprejemali nacionalni program razvoja Slovenskih železnic. Skoraj vsake dve leti, od leta 1994 naprej. Nekaj smo se zavezovali. Meni je še zdaj težko, kadar se spomnim na besedni dvoboj s kolegom Jožetom Školčem o soškem koridorju, kjer je bilo spregovorjenih toliko besed, pa vendar ta koridor dobesedno umira, kljub temu da smo ga vnesli v nacionalni program. Če bi bil sprejet ta zakon, kot je bil zamišljen, bi vse stranske proge, od dolenjske proge, potem koroške, pa kot sem že omenil soški koridor, bile v doglednem času tudi ukinjene. Tako bi ta nerazvita območja ostala še bolj ali pa postala še bolj nerazvita in pa cel kup železničarjev tudi brez dela. Čeprav se je železniški promet odvijal tam 100 let in pa celo več. Sam rezultat referenduma pa bo podal smernice, tako vladi kot državnemu zboru, kako naj v prihodnje ukrepa. Zato bom referendum danes pri glasovanju tudi podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zahvaljujem se vsem dosedanjim govornikom, da niso bili dolgi, pa kljub temu jasni pri razpravah. Kolega Rupar, za vami kolega Pukšič in končno kolega Juri, ter vidim še nekaj kolegov naprej. Prosim, kolega Rupar.
Hvala lepa. Gospe in gospodje, gospod predsedujoči! Najprej nekaj besed o današnjem televizijskem prenosu. Ta se je [[...]]
To ni predmet te točke dnevnega reda.
Ampak protestiram pa lahko.
To protestirate proti odločitvi televizije. Državni zbor s tem nima nič. Prosim, da ne razpravljamo o stvari, ki ni na dnevnem redu.
Mislim, da ni fer, da se to ne prenaša. Gospod predsednik, to je vaša naloga, da [[...]]
Ne, ni moja. To smo že razčistili. Zdaj, v okviru te točke prav gotovo ne bomo nadaljevali te diskusije.
Vseeno mislim, da je vodstvo državnega zbora tisto, ki pove, ali se lahko prenaša kakšna seja ali ne in da vsak po svoje prenaša. To vendarle ne more. Po moji oceni je tako. Niti ne nacionalna televizija, čeprav ji blazne denarje mečemo tja. Ampak vendarle, vseeno se mi zdi "nefer", kakorkoli že, do ljudi, ki morajo biti obveščeni o vseh teh debatah glede referenduma. To zdaj povezujem na to debato, da ne boste rekli, da sem "falil", in pa tudi do tistih, ki so pobudniki tega referendum, ki niso v dvorani in bi smeli in morali slišati te debate. Ampak dobro je, pustiva to zadevo. Sam osebno bom podprl ta predlog oziroma referendumsko vprašanje, za katerega pa ocenjujem, da je povsem jasno in povsem korektno, če ga želimo razumeti. Tisti pa, ki ga ne želijo razumeti, seveda se zgovarjajo na predolgo vsebino, kot da je to nek zakon, kot je rekel kolega Kremžar, in tako naprej. Zakaj je sploh prišlo do te referendumske pobude? Predvsem zato, ker so se najprej zaposleni zbali za izgubo svojih služb in svojega dela in ne nazadnje tudi ljudje, več kot 60.000 tistih, ki so rekli, konec koncev, zakaj bi državno premoženje, tako kot ničkoliko premoženja vtej državi enostavno spustili iz rok, če ocenjujejo, da je to tudi njihovo premoženje. To je dejansko premoženje vseh državljank in državljanov te naše dežele. In je seveda res, da so ljudje v naglici, ko so dajali te podpise, ocenili, da je vendarle tegadovolj in da lahko vsaj to premoženje ohranijo v državni lasti ali, beri, kot svoje premoženje. Zato vse te zadeve niso to, kar govorite, mi ni jasno. Torej, sramota tistega poslanca in poslanke, ki mu ni jasen slovenski jezik in vsebina tega referendumskega vprašanja. Meni se zdi to ponižujoče do tistih 60.000 ljudi, ki so pa vedeli, kaj podpisujejo. Vi poslanci pa ne razumete slovenskega jezika. Jaz osebno ocenjujem, da je to pretvarjanje. In recite, nismo za to, ker je to preveč obvezujoče za vlado in preveč denarja bo v to vloženega. Recite, da nimate denarja, da je zapravljen in bo zadeva povsem jasna. Sprenevedanje je pa sramota za vsakega poslanca in poslanko. Res je. Ta predlog je obvezujoč, je delna oblika že zakona in je prav, da je tak. Končno ljudstvo preko tega referenduma postavlja zakon, ki bo povedal, ali boste premoženje razprodali ali ne. Da pa ste že naprej odločeni, vam pa povem neko dejstvo. Zelo zaupni viri, hvala bogu sem jih poiskal in sem jih tudi našel, govorijo o tem, da ste premoženje že kdaj odpisali, ga označili, katero je za prodajo, katero je za privatizacijo in ste seveda tam, ko ste še ocenjevali, da bi bilo to koristno za LDS, za vlado in za te kroge, ki se lahko bavijo s tem premoženjem, ste jih imeli še nedavnega označenos plavimi pikicami. Torej, v glavnem govorim o zelo velikih turističnih kapacitetah ob celi Jadranski obali. Imeli ste plave pikice tam, kjer ste videli interes, da bi se to ne prodalo. Sedaj, ko je pa interes drugi, da bi se prodalo, ste pa našli zelo, bom rekel, poznane odlične tipe na Hrvaškem, predvsem s premoženjem, ki je slovensko, da bodo te kapacitete, recite in pišite, prodali oziroma kupili po dvanajst do trinajst tisoč evrov na apartma v velikosti do petdeset kvadratnih metrov. To je 35.000 nemških mark. Torej, kaj se gre ta vlada? Povejte, da imate interes sami pokupiti te kapacitete, pa bo popolnoma jasno in ne bo nobenega referenduma treba in železničarji domov in je gotovo in je zadeva končana. Ker gre pa zopet za privatizacijo tistih delov premoženja, ki so resnično donosni, ki so na aktualnih punktih po celi bivši jugi, je pa seveda zdaj to odveč in je zadeva nerazumljiva in to jaz ocenjujem zopet kot enega od poizkusov, sem prepričan, da bodo speljani, kako si še bolj okrepiti svoja premoženjska stanja. Seveda tako kot ničkolikokrat je vladi in vsem tistim, ki ne razumete slovenskega jezika v tem delu, popolnoma mar za brezposelne, ki bodo, ki jih bo veliko, jih bo pet ali šest tisoč, zato seveda imamo druge, od zavodov, do sociale, ampak vsem skupaj vam je pa piš me uh za te ljudi. Sam seveda še enkrat trdim, da je zadeva popolnoma jasna. Če je volja, da jo preveri ljudstvo, potem glasujte za. Ne sprenevedajte se pa, da ne razumete lepo in korektno opisane vsebine v materinem slovenskem jeziku. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Pukšič ima zdaj besedo, za njim kolega Juri.
Hvala lepa. Sam bom seveda predlog odloka o razpisu predhodnega zakonodajnega referenduma podprl. Razlogov je več. Sigurno nas k temu dejanju veže zakon in naša ustava. Poslušanje volje 60.000 ljudi, ki je bila izražena z dajanjem podpisov in pogojev za izvedbo referenduma, je za poslance državnega zbora pravzaprav tehnično opravilo. Ni vsebinska razprava. O vsebinski razpravi smo lahko govorili takrat, ko smo govorili o samem zakonu. In ne bo prvič in ne zadnjič, ko smo s strani opozicije večkrat opozarjali konkretno in tudi z amandmaji, da predlog takšnega zakona ni v redu, da smo čutili, da se s takšnim zakonom dela škoda premoženju, da se dela škoda na področju zaposlovanja in da seveda vladajoča koalicija takšnih, dobronamernih opozoril ni upoštevala in se je kasneje izkazalo z referendumom, da smo imeli prav, zato si mora seveda vladajoča koalicija pripisati to odgovornost na svoja ramena. Normalno bi bilo, da bi tudi kdaj kdo zastavil svoj položaj na določeno zadevo, ko tako vehementno vztraja, pa se potem izkaže, da je to v nasprotju z večino ljudi, ki razmišljajo državotvorno. Tako se je zgodilo že z referendumom v zvezi z Zasavjem. Tako bo po vsej verjetnosti tudi z referendumom v zvezi s telekomunikacijami. Tako seveda sedaj referendum v zvezi s privatizacijo železnic. Namreč, deset let je več in preveč. Ljudje, preko 100.000 brezposelnih, veliko mladih na velikem delu teritorija Republike Slovenije nima nobene možnosti, ne opravljanja pripravništva, kaj šele dobiti zaposlitev, se seveda vedno bolj zaveda, da je možno oškodovanje družbenega premoženja ali kraja družbenega premoženja tudi s sprejetjem določenih zakonov. Zakonsko podlago pravzaprav imaš za to, da oškoduješ družbeno premoženje. To se je seveda tudi zgodilo z mariborskim Tamom. Če so drugi načini bili že oškodovanja premoženja, potem se seveda spremeni celo kazenski zakonik in tako dalje, kar se je tudi dogajalo v tem parlamentu. Dejstvo je, če bi bil takšen zakon, ki ga je vladajoča koalicija sprejela, veljaven, če se ne bi ljudje postavili temu po robu, to tudi konkretno pomeni s področja, s katerega prihajam, povečevanje brezposelnosti. Železniške delavnice za vzdrževanje vozil na Ptuju so s tem seveda uničene in zadeva sprivatizirana, razprodana in ljudje brez delovnih mest. Danes se dogaja to, da konkurenca jasno nastopa z nekoliko nižjimi cenami samo z enim ciljem, to je, da ta del sprivatizira in vidi vnaprej svojo možnost in priložnost, kjer bo lahko cene, ne samo podvojila ali še kaj več naredila, s tem pa seveda potem na račun tudi državnega proračuna tako rekoč polnila lastne žepe. Takšen primer je bil navsezadnje pred dnevi obravnavan tu v državnem zboru, strašni dobički v Elanu s pomočjo seveda državnega denarja. Torej vsekakor gre ljudem zaupati. Tisti, ki pa seveda vztrajate pri tako nenormalni in tako nenormalnem načinu lastninjenja in oškodovanja družbenega premoženja, pa le dajte malo razmisliti.
Še dva kolega sta prijavljena. Kolega Juri in Peče, potem predvidevam, da bo državni zbor prešel k glasovanju in vabim vse kolegice in kolege, da pridejo v dvorano. Prosim, kolega Juri, za vami končno kolega Peče.
Hvala, predsednik. Navezal se bom na to, kar je moj predhodnik povedal. Naše opredeljevanje in glasovanje danes naj bi bilo tehnično opravilo, več ali manj. Pri tem seveda, da skrbimo tudi za to, da je odlok o razpisu referenduma pravilno oblikovan in vsebuje vprašanje, ki bo jasno volivkam in volivcem. Kolega Pukšič je pa vendarle ušel oziroma vstopil v močno vsebinsko razpravo, tako kot je pred njim kolega Rupar. Jaz tega ne bom storil. Bom samo povedal, da bom glasoval za razpis referenduma, da se s tem, kar referendum postavlja kot vprašanje, ne strinjam. Nimam rad, da se mi vežejo roke pri preoblikovanju in urejevanju statusnih, lastniških in drugih vprašanj tega pomembnega sektorja v svetu, ki se globalizira in ki se spreminja dnevno. Zato bom tudi nagovarjal svoje volivke in volivce, da glasujejo proti vprašanju. Ampak nimam pravice, da bi pa onemogočal, da se ta referendum razpiše, zato bom tudi seveda glasoval za to. Hvala.
Še kolega Peče in potem prehajamo na glasovanje. Prosim.
Da govorimo o občutljivi temi, po oceni Slovenske nacionalne stranke, dokazujejo že ti pripetljaji v povezavi z oblikovanjem referendumskega vprašanja. Če je kdo v tej državi, v tem trenutku po naši oceni prevzel odgovornost o morebiti spornem vprašanju, je to nedvoumno zakonodajno pravna služba državnega zbora, ki je kar nekajkrat od predlagateljev zahtevala popravek in le-tega popravka so se predlagatelji držali.To nam mora ostati v zavesti v trenutku našega odločanja. Prav tako pa ocenjujemo, žal, da je ravno to sporno vprašanje za nekatere v tej naši državi. Da za nas to vprašanje in pa področje življenja v naši državi ni sporno - torej za nas, tu mislim na Slovensko nacionalno stranko - pa dokazuje ravno to, da po naši oceni, ravno vsa ta razprava, odvijanje in pa glavna akterska vloga zakonodajno-pravne službe državnega zbora, omogoča ustvarjanje temeljev, ki bodo pozneje, žal, začeli izkopavati jasno izraženo voljo državljanov na referendumu. Ocenjujemo, da je tak poseg, naj si bo pravnostrokovne službe državnega zbora in pa aktualne vladne politike v naši državi, nesprejemljiv. Kar se tiče referenduma, zakona o referendumu in ljudski iniciativi in norme, ki jih določa ustava, bi v tem pogledu morale ostati nedotakljive. V Slovenski nacionalni stranki bomo predlog podprli. Hvala.
Na moji listi ni več prijavljenih govornikov. Tako bi lahko državni zbor, če se nihče več ne prijavlja k besedi, prešel na glasovanje. Razpravo zaključujem. Prehajamo na odločanje o popravljenem referendumskem vprašanju v okviru 2. točke odloka. Glasujemo! Glasujemo o popravljenem referendumskem vprašanju v okviru 2. točke odloka! Navzočih 68. 55 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je popravljeno referendumsko vprašanje sprejeto. Zdaj pa prehajamo na glasovanje o predlogu odloka v celoti. Prehajamo na odločanje o predlogu odloka o razpisu predhodnega zakonodajnega referenduma o predlogu zakona o preoblikovanju in privatizaciji javnega podjetja Slovenske železnice d.d. v celoti s popravljenim referendumskim vprašanjem v 2. točki ter spremembo datuma v 3. točki in 4. točki. Glasujemo! Glasujemo o predlogu odloka v celoti! Mir v dvorani. Smo sredi glasovanja. 72 navzočih. 60 za in nihče proti. Za je glasovalo 60.) [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani odlok sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in 23. izredno sejo državnega zbora Republike Slovenije. Državni zbor se bo ponovno sešel na izredni seji, kjer bomo obravnavali proračun. Do takrat vsem skupaj vse dobro.