Poštovani predsjedniče, molim vas stanku od 10 minuta u ime Kluba da se malo odmorimo i dođemo k sebi od ovoga svega što smo čuli. Hvala.
Dobro. Nastavljamo u 13,02 sati. STANKA U 12,52 SATI. Kolega Čuraj se javio za stanku koliko sam shvatio. Izvolite.
Hvala predsjedniče, molim vas stanku u ime kluba HNS-a po ovoj temi. Naime, danas smo čuli već opetovano i nekoliko puta vrtimo se u krug oko razloga zašto neki amandman je prihvaćen ili nije koji nema veze samo s onim samim ciljem što je amandman, nego govori o srži, pa ja ne mogu prihvatit ovdje teze u kojima govorimo o ekonomskoj isplativosti a kopneni je duplo neisplativ, 50% veći trošak, 30% više održavanja, veći rizik za upravo naše građane ali to je u redu ako je plutajući e onda je pitanje šta će naši građani plaćati inače na tri godine smo se obvezali sa EU da neće biti veća cijena plina. Ali ako je kopneni onda može biti veća cijena plina i to duplo veća. S druge strane govorimo o okolišu, imamo predviđeno studijom otvoreni i zatvoreni sustav. Kada je otvoreni ne smije biti više od 0,1 miligrama po litri klora, može i jedna i druga studija je to napravila. I onda govorimo neisplativo je, neće nitko dolaziti a imati će utjecaja na okoliš. Neće onda ni biti utjecaja na okoliš, ne možemo jedno i drugo. S druge strane, ja razumijem, ja dolazim iz Slavonije, ja imam obvezu štiti interese građana prije svega moje izborne jedinice, moga grada ali i cijele Hrvatske. Pa za dvije godine imati ćemo samo 20% vlastitog plina u proizvodnji. Odakle ćemo ostatak plina dobaviti? Kupovati ćemo ga. I šta za 5 godina, neka je nestašica, neka se potroše zalihe tko će objasniti ljudima u brdskim krajevima, u Slavoniji, na -10 da se ne mogu grijati na plin? Ovo je diversifikacija i obaveza. Ja razumije, pa nitko, ja razumijem građane Omišlja, pa nitko ne želi trafostanicu pored sebe, ali svi žele jeftinu struju da ima struje. Nitko ne želi antenu za teleoperatera ali svi želimo što brži i jeftiniji Internet. I tu se treba pomiriti prije svega, sve mjere zaštite okoliša.
Određujem stanku do 11,12 sati. STANKA U 11,02 SATI Dobro jutro poštovane kolegice i kolege, ispričavam se zbog malog kašnjenja, nastavljamo s radom, prva točka danas je: - Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti na radu, prvo čitanje, P.Z. br. 338 Predlagatelj akta je Vlada RH na temelju članka 172. Poslovnika Hrvatskog sabora. Prigodom rasprave o ovoj točki dnevnog reda primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za rad, mirovinski sustav i socijalno partnerstvo. Molio bi predstavnicu predlagatelja da nam da dodatno obrazloženje, s nama je poštovana Majda Burić, državna tajnica u Ministarstvu rada i mirovinskog sustava, izvolite državna tajnice.
Zahvaljujem poštovani predsjedniče Hrvatskoga sabora. Poštovani zastupnici i zastupnice u Hrvatskome saboru. Dakle, akcijskim planom Vlada RH je za administrativno rasterećivanje gospodarstva i to od siječnja 2017. godine utvrđene su i mjere za racionalizaciju pojedinih obaveza i to iz područja zaštite na radu te je za njihovo ostvarivanje bilo potrebno pristupiti i izradi prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti na radu. Ovaj prijedlog zakona neće utjecati na smanjivanje stupnja sigurnosti i zaštite zdravlja radnika na mjestu rada kod poslodavca, odnosno neće povećati rizik od nastanka ozljeda na radu, profesionalnih bolesti i bolesti u vezi sa radom a osigurat će određeno administrativno rasterećenje. Pored navedenog, na tragu akcijskog plana Vlada RH predlažu se i druge zakonske obveze kao što su stručno usavršavanje što će se urediti na način da se njihova provedba osigura bez vođenja upravnoga postupka kao što će se i jasnije propisati pojedine obaveze naročito za one za čije su neprovođenje propisane prekršajne mjere kao što su obaveze prijave smrtnih i drugih ozljeda na mjestu rada kod poslodavca. Cilj ovog zakona, valja spomenuti sprječavanje ozljeda na radu kao i preventivno djelovanje i unapređivanje zaštite na radu. Zaštita na radu proces je kojim treba vrlo ozbiljno i odgovorno upravljati budući da su i život i zdravlje vrednote od posebnog društvenog značaja kao što su i ustavne kategorije. Nadalje, budući da je zakonu u primjeni gotovo 4 godine, uočena je potreba dorade i dopune pojedinih odredaba i to u smislu jasnijih formulacija zakona a isto tako i horizontalnog usklađivanja sa drugim propisima. U tom smislu ovim zakonskim prijedlogom se utvrđuje i definira pojam bolesti u vezi s radom koji se dosad u nekoliko navrata spominjao u zakonu međutim bez pojašnjavanja i definiranja njegovog značenja pa je sad to u članku 3. propisano i definirano. Također utvrđuje da se odredbe iz ovoga zakona ne primjenjuju na obrtnike koji obrt obavljaju sami niti na poslodavce kojeg zastupa jedna fizička osoba koja je ujedno i jedini radnik kod poslodavca. Dakle, ovdje se administrativno rasterećuje samo zaposlene osobe, obrtnike i poduzetnike koji su jedini zaposlenici toga subjekta. Oni su ipak valja naglasiti, dužni pridržavati se ovoga zakona i to u slučaju kada zajedno s drugom osobom ili sa više drugih osoba obavljaju radove na istom mjestu rada što je u skladu s odredbama Direktive o primjeni minimalnih sigurnosnih i zdravstvenih zahtjeva na privremenim ili pokretnim gradilištima. Osim toga, preoblikuje se i odredba u vezi sa obavezama prilikom obavljanja pojedinih specifičnih poslova gdje je njihova posebnost upravo u proturječnosti sa primjenom općeg načela prevencije. To se prije svega odnosi na Oružane snage RH, na vojsku, na pirotehničare, zaštitare, sustav zaštite i spašavanja, policajce itd., gdje će se zaštita na radu urediti posebnim zakonima upravo zbog tih specifičnosti poslova jer naime oni ne mogu izbjegavati rizik kao što je u stvari to jedno od prvih općih načela prevencije. Osim toga proširuje se i broj članova nacionalnog vijeća što je ustvari savjetodavno tijelo Vlade RH, dakle Nacionalno vijeće za zaštitu na radu. Predlaže se da njihov broj sa 7 ide na 9 članova a za 2 nova člana oni bi pak predstavljali segment zaštite zdravlja na radu i njih će predlagati ministar nadležan za zdravstvo. Više poslodavaca koji posluju na istoj lokaciji moći će međusobno ugovoriti zajedničko obavljanje poslova zaštite na radu, poštujući kriterije broja radnika i naravno, sve ostale kriterije, dakle utemeljuje se zajednička služba za zaštitu na radu od strane više poslodavaca. Osim toga daje se i ekstenzivniji rok za održavanje redovitih sjednica Odbora zaštite na radu sa najmanje jednom u 3 mjeseca na najmanje jednom u 6 mjeseci s time da se dopunjuje prekršajna odredba u vezi sa neodržavanjem redovitih sjednica odbora što nikako ne znači da se odbor ne može sastati više od jednom u tih 6 mjeseci jer se propisuje samo minimum a ne plafon odnosno maksimum. I ta se odredba odnosi na poslodavce sa 50 i više radnika. Smanjuje se i potreban broj osposobljenih radnika za pružanje prve pomoći na ukupan broj radnika, umjesto najmanje jedne osobe u tvrtkama do 20 zaposlenika radnika sada je to prijedlog jest najmanje jedna osoba u tvrtkama do 50 radnika. Međutim ovdje treba naglasiti da ostaje odredba da na svakoj lokaciji poslodavca i u svakom trenutku mora biti najmanje jedna osoba koja je osposobljena za pružanje prve pomoći a isto tako se dopunjuje i odredba po kojoj poslodavac mora sve radnike o tome informirati. Odredbe u vezi zaštite nepušača usklađuju se s odredbama Zakona o ograničavanju uporabe duhanskih i srodnih proizvoda i to na način da se pojam štetnosti duhanskoga dima proširuje na pojam dima duhanskih i srodnih proizvoda, biljnih proizvoda za pušenje te para elektroničkih cigareta. Pojam radne sposobnosti se pak zamjenjuje s pojmom zdravstvene sposobnosti budući da pitanje radne sposobnosti nije predmet ovoga zakona i utvrđen je drugim propisima iz djelokruga mirovinskoga osiguranja, a time se pak otklanjaju nedoumice u smislu značenja pojma radne sposobnosti u kontekstu ovoga Zakona. Također, izostavlja se i pojam teške ozljede na mjestu rada kod poslodavca, ali se određuje pojam događaja ozljede na mjestu rada kojeg poslodavac ima obavezu prijaviti budući da je neprijavljivanje takvog događaja inspekcijskom tijelu i to odmah po nastanku sankcionirano kao prekršaj. Također se utvrđuje značenje pojma odmah odnosno trenutak prijavljivanja događaja inspekcijskome tijelu. Preoblikuju se i prekršajne odredbe u vezi izrade elaborata zaštite na radu, prijave početaka izvođenja radova i ostalih dokumenata. Dopunjuju se prekršajne odredbe u vezi izrade procjene rizika za slučaj kada u izradi procjene rizika nisu sudjelovali radnici odnosno njihovi predstavnici odnosno povjerenici radnika za zaštitu na radu. Za provedbu ovoga Zakona valja reći, nije potrebno osigurati nikakva dodatna sredstva u proračunu RH, a povećanje broja članova nacionalnog vijeća za zaštitu na radu sa 7 na 9 članova također neće izazvati značajnija povećanja troškova budući da članovi nacionalnog vijeća ne dobivaju naknadu za rad već samo naknade troškova prijevoza ukoliko je to potrebno. Hvala, za sada toliko.
Zahvaljujem državnoj tajnici. Imamo 6 replika. Prvi na redu je poštovani kolega Đujić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Gospođo državna tajnice, dakle vi ste rekli da su i najave izmjena ovog Zakona su motivi rasterećenja odnosno smanjenja troškova u sustavu zaštite na radu sukladno akcijskom planu Vlade RH. Međutim, ja želim reći da je to pogrešno jer zaštita na radu ne može se promatrati kao trošak i ne smije se gledati u kontekstu rasterećenja administrativnih poslovanja. Ovo je jedan složeni sustav, kompliciran sustav i u njega treba ulagati dodatna sredstva, a ne smanjivati ih. I sada mislite da to neće utjecati da ove izmjene neće utjecati na povećanje broja ozljeda i na sigurnost radnika, ja se s vama tu ne slažem. Znači, već ovaj jedan dio obrtnika koje je izostavljen, znači samo jedna zaposlena osoba itd., već će utjecati na povećanje rizika. Druga stvar, ovo smanjenje broja radnika koji moraju biti osposobljeni za prvu pomoći, to mi se nikako ne uklapa u prevenciju da ne dođe do ozljeda na radu, ali u svojim zamjerkama više ću u pojedinačnoj raspravi. Uglavnom, ovo ne smije biti trošak.
Hvala vam. Želite li odgovor? Izvolite.
Zahvaljujem poštovani zastupniče Đujiću. Dakle, rekla sam prije svega da je cilj ovoga Zakona upravo sprečavanje ozljeda na radu kao i preventivno djelovanje, a osim toga i unapređivanje sustava zaštite na radu, budući da su i zdravlje i život kategorije od posebnoga interesa, a osim toga i ustavne kategorije kao što i sami znate. Što se tiče administrativnog rasterećivanja koje je također u ovom Zakonu vidljivo, s obzirom na sve promjene koje smo predložili, valja reći da akcijskim planom Vlade RH za administrativno rasterećenje gospodarstva uključen i ovaj Zakon o zaštiti na radu, a sveukupno administrativno rasterećenje kreće se oko milijardu i pol kuna. I još jedanput ponavljam, ovaj Zakon neće utjecati na smanjivanje stupnja sigurnosti i zaštite zdravlja radnika. Zahvaljujem.
Hvala. Idemo na drugu repliku. Poštovana kolegica Alfirev. Izvolite.
Poštovani predsjedniče Sabora, državna tajnice. Dakle, evo kolega Đujić mi je zapravo i uzeto repliku na način kako je i sam naglasio da vi ste rekli kako se ovime neće, ovim predloženim izmjenama i dopunama neće doći do smanjivanja zaštite radnika. Međutim, neke odredbe zapravo ne govore u prilog tome. Upravo ova konstatacija, ovaj prijedlog da se ide na smanjenje broja radnika koji će biti osposobljeni za pružanje prve pomoći nikako ne mogu ići u tom smjeru. Zapravo bismo morali ići sa onim prijedlozima na način da gotovo svi radnici ili svi radnici budu osposobljeni na način da mogu pružiti prvu pomoć, a ne da smanjujemo dakle ili povećavamo taj broj na 50 radnika da bude jedna osposobljena osoba.
Hvala. Izvolite.
Poštovana i uvažena gospođo Alfirev, dakle još jedanput ću naglasiti ono što sam već spomenula. Dakle, na svakoj lokaciji poslodavca i u svakom trenutku mora, naglašavam mora uvijek biti najmanje jedan radnik osposobljen za pružanje prve pomoći. Hvala.
Idemo na treću repliku, poštovani kolega Ćelić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Poštovana državna tajnice, vi ste detaljno pobrojali ove mjere koje služe administrativnom rasterećenju. Ja se slažem kad se govori o zdravstvu da nije popularno govoriti o parafiskalnim nametima i administrativnom rasterećenju. Postoje obveze poslodavca i poslodavca radnika, ali podsjetit ću kolege sa desne strane koji su sada replicirali, mi se nalazimo u EU, ista situacija je bila i oko sanitarnih knjižica. Dakle, nigdje u EU, mi smo sada smanjili broj pregleda. Najvažnije je prat ruke. Dakle, mi ne živimo u Kirgistanu i ne znam u Ruandi, nego živimo u Hrvatskoj koja je sastavni dio Eu. U skladu s time moramo poštivati određene uredbe. Ne vidim ni na koji način da će biti ugroženo zdravlje radnika, ako će više poslodavaca moći imati jednu odgovornu osobu koji će pratit sigurnost i zaštitu zdravlja na radnome mjestu.
Izvolite odgovor.
Poštovani gospodine Ćeliću, slažem se s vama da i dalje treba raditi i kontinuirano osvješćivati potrebu zaštite na radu u cijelom društvu kako bismo i dalje smanjivali broj ozljeda kako onih tzv. lakših tako i težih, tako da u svakom slučaju, slažem se s vama, da treba i dalje raditi, kompletno na osvješćivanju potrebe zaštite na radu i prevencije, što i jest i cilj ovoga zakona. Hvala.
Iduća replika, poštovani kolega Mišić, izvolite.
Hvala predsjedniče, poštovana državna tajnice, hvala na ovom vašem izlaganju i drago mi je čuti, kao obrtnika, da se malim obrtnicima dozvoljava da ne moraju imati sve papire koje trebaju za zaštitu na radu, jer su oni jedan ili jednog zapošljavaju i znamo da je takvih, jako, jako, jako puno i ja kao obrtnik, jako dobro znam, šta znače papiri, šta je to problem. Čak malim obrtnicima, je daleko lakše, odraditi posao, nego sve papire ispuniti. Mi znamo sami, da sami obrtnici i poduzetnici mali, imaju skoro i mi svi skupa, 250-500 parafiskalnih nekakvih nameta i kada idete to ispuniti, ja vam moram istinu reći, da se vi morate jako jako znojiti, da bi samo dokazali nekakve papire. Znam iz osobnog iskustva i mislim da treba ići na ruku obrtnicima i našim poduzetnicima, naravno o zaštitu o zdravstvu nema sumnje i zaštita na radu mora biti, ali, sam malo … [[Govornik se ne razumije.]]
Hvala odgovor poštovane državne tajnice, izvolite.
Zahvaljujem poštovani gospodine Mišiću, i drago mi je da ste istaknuli ovaj dio i pohvalno ste osvrnuli na rasterećenje obrtnika, poduzetnika, samo zaposlenih osoba, koji i sami su zaposleni u tim subjektima, budući da ste i sami poduzetnik, pa najbolje znate ustvari, s kojim se to problemima ljudi susreću, posebice u smislu administracije, tako da mi je drago da ste pohvalili ovaj dio vezano uz smanjivanje papirologije i administrativnog rasterećivanja, koje ni u kojem slučaju neće utjecati na smanjivanje zaštite na radu. Hvala.
Hvala lijepo, sljedeća replika poštovanog zastupnika Ivan Kirina, izvolite.
… [[Govornik naknadno uključen.]] zakon je jasan i pojednostavljuje sustav, što je najbitnije, da idemo u pojednostavljenje. Što vi mislite o zaštiti na radu, kod nekih zvanja i zanimanja koja su specifična, o beneficiranom radnom stažu i o profesionalnoj mirovini, kod takvih? Hvala.
Odgovor poštovane držane tajnice.
Zahvaljujem poštovani gospodine Kirin. Pa vi sami znate, da kada govorimo o stažu sa povećanim trajanjem odnosno, u narodu znanom kao beneficiranom stažu, da je to zakon, koji upravo u sklopu mirovinske reforme ide u izmjene i dopune, radna skupina koja se odnosi na tzv. beneficirani staž, prvi put se sastala prije nekoliko dana i vrlo uskoro ćemo imati rješenja koja se tiču upravo i beneficiranog ranog staža, koji se odnosi na 95 radnih mjesta i 11 zanimanja, a znate i sami da je sam ministar Pavić najavio isključivo revidiranje toga sustav koji će biti usklađen sa današnjim stanjem, s obzirom da je taj zakon u sadržajnom smislu zadnji puta mijenjan '80. g. Hvala.
Hvala lijepa. I zadnja replika, poštovanog zastupnika Miranda Mrsića.
Hvala lijepo. Državne tajnice, duh Martine Dalić, će biti nesreće danas glasovanjem, pa bi bio red da i ovaj zakon malo izmijenite. Ja ću vas pitati vrlo korektno, poslodavac, koji zapošljava, primjerice 30 radnika, ima pravo i obavezu da osposobi jednog djelatnika za pružanje hitne pomoći. Što u slučaju kada ta osoba koristi godišnji odmor, bolovanje ili neplaćeni dopust, ili zbog bilo kojeg razloga nije na gradilištu ili u radnim prostorijama? Je li tada ispoštovana zakon? Što će se desiti ako radniku pozlije? Tko će mu pomoći? Hoće li on pomoći sam sebi? I ovo što ste napravili je krimen prema hrvatskom društvu, jer ako strani poslodavci mogu sve svoje radnike osposobiti za pružanje prve pomoći, ne vidim razloga, zašto to radite u ovom zakonu. I to je zločin prema hrvatskom društvu i hrvatskim građanima. Tko će biti kriv kada netko padne mrtav u tvornici a da mu nema tko pomoći?
Odgovor poštovane državne tajnice.
Zahvaljujem poštovani gospodine Mrsiću. U tom smislu kada je ta osoba koja je osposobljena za pružanje prve pomoći i kada je ona na bolovanju ili negdje drugdje odsutna, onda je poslodavac dužan, naglašavan dužan osigurati neku drugu osobo, jer kao što sam već i rekla, na svakoj lokaciji i u svakom trenutku, mora biti najmanje 1 radnik osposobljen za pružanje prve pomoći. Zahvaljujem.
Hvala. Molim vas, ajde nemojmo se dobacivati. Želi li izvjestitelj odbora uzeti riječ? Ne. Onda otvaram raspravu i prvi će u ime Kluba zastupnika Mosta nezavisnih lista, govoriti poštovani zastupnik Marko Sladoljev.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Naravno da ne bi trebalo biti problem imati jedinstveni stav oko temeljnih pitanja, kao što su sigurnost i zaštita života. Tako da svaki pomak u zakonodavnom okviru, koji će za rezultat imati povećanje sigurnosnih uvjeta, treba pohvaliti. Iako je samo donošenje ovog zakona 2014. g. izazvalo dosta rasprava i kritika u javnosti svih zainteresiranih strana, određeni pomak je ipak učinjen. U konačnici upravo je taj dijalog za posljedicu imao reakciju ministra Miranda Mrsića, u čijem je mandatu ovaj zakon i ugledao svjetlo dana, pa je ubrzo izmijenjen pravilnika, koji je citiram, navod Ministarstva rada iz lipnja 2015. g. sada u skladu s europskom praksom, s ciljem povećavanja sigurnosti na radnom mjestu, ali i rasterećenja poslodavaca. Usudio bih se nadodati da je to samo djelomično točno. U tom smjeru ide i ovaj prijedlog zakona, a činjenica zaista jest da u pojedinim dijelovima ovaj P.Z. olakšava poslodavcima provođenje mjere zaštita na radu. Ali smatram da to i dalje nije dovoljno što ću kratko obrazložiti kroz analizu pojedinih točaka, kako prijedloga tako i pojedinih dijelova samog zakona. Smatram da se trebalo ići u izradu potpuno novog zakonskog prijedloga tim više što neke ključne stvari nisu involvirane u zakon koje je EU u mnogim svojim službenim dokumentima navodi kao nužne, to su bolesti uzrokovane radom, IT sektor i sustav ekonomskih inicijativa i poreznih olakšica. Ovaj zakon ništa od ovih strateških ciljeva nema definirano. Pa počnimo redom, članak 3. točka 2. zakona, „bolesti u vezi s radom su bolesti koje uzrokuju više čimbenika od kojih je rad jedan od njih“. Što ovo znači, koje su to bolesti? Ovo je iznimno važna točka zakona i zaista je nedopustivo da bude ovako široko i nedorečeno napisana, tim više što je Europska agencija za zaštitu na radu javno i nedvosmisleno navodi na svojim stranicama koje su to bolesti, koje je mjere potrebno poduzeti, koju prevenciju. Puno puta u analizama ističemo da treba biti što manje općeniti pojmova u zakonima, a više činjeničnih konkretnosti. Članak 4. točke 2. i 3. zakona „ovo je uredu prijedlog da se odredbe iz ovog zakona ne odnose na obrtnika koji obrt obavlja sam kao niti na poslodavca kojeg zastupa jedna fizička osoba koja je ujedno i jedini radnik kod poslodavaca, osim kada za njih obavljaju određene aktivnosti osobe na radu te da su obavezne primjenjivati ovaj zakon kad zajedno s drugom osobom ili s više drugih osoba obavljaju radove na istom mjestu rada“. Članak 6. zakona, „Poslodavac je obvezan radnike odnosno njihove predstavnike uključiti u postupak procjene rizika i o tome imati dokumentirane informacije“. Ovo je dobro i bitno upravo Agencija za zaštitu na radu navodi važnost da se radnike uključuje u postupak procjene rizika te na svojim stranicama navodi iznimnu važnost jer se time pružaju resursi, znanja, potreba mikroorganizacijama i malim organizacijama da same procijene svoje rizike. Kada uzmemo u obzir da takvi poslovni subjekti čine 90% hrvatskog gospodarstva onda je značaj ove zakonske mjere još veći. Članak 7. zakona, „Više poslodavaca koji posluju na istoj lokaciji mogu međusobno ugovoriti zajedničko obavljanje poslova zaštite na radu, primjenjujući kriterij broja radnika i ostale kriterije iz stavaka 1., 2., 3. i 4. ovog članka“. Ovo je pozitivno i sigurno ide u smjeru smanjenja troškova poslodavcima. Članak 11. „ovaj članak se odnosi na članak 43. Zakona iako ova izmjena u zakonu ne mijenja bit samog članka Zakona“ važno se ovdje očitovati. U članku je propisani da poslodavac smije koristiti nadzorne uređaje kao sredstvo zaštite na radu pod uvjetima propisanim ovim zakonom. Međutim nadalje u stavku 4. stoji da „ako nadzorni uređaji čitavo radno vrijeme prate sve pokrete radnika tijekom obavljanja poslova odnosno ako su nadzorni uređaji postavljeni tako da su radnici čitavo vrijeme tijekom rada u vidnom polju nadzornih uređaja, poslodavac smije koristiti nadzorne uređaje isključivo na temelju prethodne suglasnosti radničkog vijeća. Ukoliko zakon dopušta poslodavcu korištenje video nadzora, ukoliko je poslodavac obavijestio radnika prilikom sklapanja ugovora o radu i postojanju istog točka 6., zaista ne razumijemo zašto bi radničko vijeće ili sindikalni povjerenik s pravom i obvezama radničkog vijeća određivalo osobi koja je uložila vlastita sredstva u posao i vlastiti prostor ili one u zakupu što on smije ili ne smije u istom“. Članak 14. zakona, „ovaj članak se odnosi na članak 57. Zakona iako ova izmjena u zakonu ne mijenja bit samog članka Zakona“ važno se i ovdje očitovat. U članku je propisano u točkama 1., 2. i 3. „da je poslodavac 1. provoditi zaštitu nepušača od djelovanja duhanskog dima, 2. da je zabranjeno pušenje na radnim sastancima, 3. da je zabranjeno pušenje na mjestu rada“. Koji je onda to točno način poslodavac još dužan štititi nepušača kada je pušenje na mjestu rada zakonom zabranjeno? Zašto bi poslodavac bio odgovoran za nečije neodgovorno ponašanje, a ne neodgovoran radnik? Članak 18. kako ne bi navodio što je sve poslodavac dužan osigurati i naravno svojim novcem platiti, povjereniku zaštite na radu pročitati … i onda u članku P.Z. navodi „Poslodavac ne smije povjereniku radnika za zaštitu na radu tijekom obnašanja dužnosti bez suglasnosti radničkog vijeća ili sindikalnog povjerenika koji ima prava i obveze radničkog vijeća otkazati ugovor o radu niti na drugi način staviti u nepovoljniji položaj u odnosu na njegove do tadašnje uvjete rada i u odnosu na ostale radnike“. Volio bih da mi se ovo objasni. Apsolutno sam za poštivanje prava radnika, ali što ukoliko taj radnik ne izvršava svoje dužnosti? Mislim da ovakve stvari nisu dobre jer nikako ne potiču izvrsnost u obavljanju radnih zakona, kao što ove zakonske odredbe potiču poslodavci da sklapaju ugovore o radu na određeno vrijeme. Na ovako deficitarnom tržištu rada kakvo je Hrvatska postala, vjerujte da ne postoji poslodavac koji će odličnom radniku uručiti otkaz bez ikakvog razloga dok fleksibilizacija tržišta rada i zakonske regulative dokazano daju odlične rezultate i negiraju općenito mišljenje o nezaštićenosti radnika. Preostali članci zakona uglavnom govore o donošenju pravilnika od strane ministra, inspekcijskim nadzorima i kaznama. I tu ću se sad zaustaviti i napomenuti sljedeće odgovornima za ovaj zakon u cjelini, puna su usta poslodavaca i olakšica za iste, iako 95% zakona govori isključivo o obvezama poslodavaca, a onda imamo podatak da je za te iste poslodavce predviđeno preko 30 zakonskih kazni u rasponu od 2000 do 100 000 kuna. Znači ova zakonska logika kaže: poslodavac je dužan osigurati i platiti sve uvjete, sva prava, edukaciju, platiti posao povjerenika itd., ali je isto tako, taj isti poslodavac, a to vidimo po broju propisanih kazni, u biti jedini i isključivi krivac za sve propuste i ono loše što se ne daj Bože dogodi. Pa postavljam pitanje, koja je onda funkcija, smisao i odgovornost povjerenika, kojeg da apsurd bude potpun, radnici biraju između sebe? Ako su mu omogućena od strane poslodavca sva prava, logikom stvari onda valjda iz tih prava proizlaze i nekakve obveze i odgovornosti. Ovakve zakone definitivno ne možemo svrstati pod olakšavanje poslovanja poslodavca. Zaključak, mislim da bi bilo najbolje zaključiti ovu analizu onime što ovaj zakon nema, odnosno nema ni zakon ove dvije ključne stvari koje bi mogao prepoznati, IT sektor, Europska agencija na zaštitu na radu je pokrenula program projekt predviđanja u kojem se bavi mogućim učincima brzog razvoja u području informacijskih i komunikacijskih tehnologija, uključujući umjetnu inteligenciju, robotiku na sigurnost i zdravlje u radu. Cilj je tog projekta pružiti vladama država članica, sindikatima i poslodavcima potrebne podatke o promjenama, njihovom utjecaju na prirodu i mjestu rada te sve one probleme koje će predstavljati u pogledu sigurnosti zdravlja na radu do 2025. godine. Ovo uostalom nije nikakva budućnost, ovo je sadašnjost, a naše zakonodavstvo tu istu sadašnjost ne prepoznaje, ali kad nam ministar uprave zadužen za digitalizaciju kaže da ovisno o signalu služi privatnom ili poslovnim mailom, pravo bi čudo bilo da se naše zakonodavstvo ovako nešto ikad i prepozna. Ekonomske inicijative, ovdje ponovo dolazimo do ključne točka koja bi morala biti valorizacija uspješnosti i izvrsnosti, kako? Jednostavno, kroz porezne olakšice i niže doprinose za tvrtke koje su najuspješnije, posebno obratit pozornost na mikro i mala poduzeća, dok olakšice moraju biti dovoljno visoke kako bi se potaknulo sve sudionike na sudjelovanje. Takav sustav olakšica trebao bi imati jasne kriterije i biti osmišljen da bude što jednostavniji kako bi administrativno opterećenje bilo nisko i za poslodavce, i za državu. Posebno bi ipak nagradio ona poduzeća koja bi promicala inovativna rješenja u zaštiti na radu kako bi ih kroz sustav dijeljenja mogli implementirati i ostali. Ovakve stvari bi trebale biti sastavni dio modernog inovativnog zakona, kako bi potakli borbu za izvrsnost i kreativnost među subjektima na tržištu gdje bi svaka uložena kuna ili euro na ovakav način u budućnosti generirala nove vrijednosti. Upravo iz ovih razloga pozivam da se krene u izradu novog, modernog i prema budućnosti usmjerenog Zakona o zaštiti na radu. Hvala.
Hvala lijepa. Sljedeći Klub zastupnika onaj GLAS-a i HSU-a u ime kojega će govoriti poštovani zastupnik Silvano Hrelja, izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovana državna tajnice sa suradnicima, kolegice i kolege. E svašta sam očekivao da će kolega iz MOST-a imat ovako liberalan stav vezan uz jedan ovakav Zakon o zaštiti na radu, to baš nisam očekivao. Naime, valja podsjetiti da je zakon koji se temelji na socijalnom partnerstvu u RH donijet daleke 2002. godine i prije toga su postojali Zakon o zaštiti na radu jer mora postojati, jer se tim zakonima utvrđuje odgovornost i radnika i poslodavca, bilo za učinjenu štetu radniku ili poslodavcu, dakle to ne može biti bez pisane norme, a prateći dio ovog zakona su uvijek bili pravilnici za rad na siguran način u pojedinim specifičnim područjima ljudske djelatnosti. Dakle 2002. godine je sa dosta dugim socijalnim dijalogom između poslodavaca, sindikata i sa malim miješanjem Vlade RH donijet novi Zakon o zaštiti na radu i on je u svom izvornom obliku opstao, odnosno u 80% svog sadržaja opstao do danas. Neke su se stvari pokazale prenormiranim pa su skidane, neke podnormiranim i uvijek kroz evaluacije zakona, kroz vrijeme, može doći do tih pozicija da se neke stvari moraju korigirat. Podsjećam da je zakon donijet 2002. godine, stvarno nakon mukotrpnog pregovaranja između predstavnika sindikata poslodavaca, uz stručnu potporu osiguranu ispred Vlade RH i to kao jedan od sudionika tog pregovaranja na sindikalnoj strani moram reći da se jako puno radilo u argumentiranoj raspravi i da se svaka pozicija, svaki stav s jedne i s druge strane argumentirao i došlo je do kompromisa i takav zakon je prošao uz neka 2 amandmana ovdje u Hrvatskom saboru, dakle uz veliku razinu suglasnosti. Mi smo sad došli do izmjena i dopuna, nažalost povod je bio akcijski plan, smanjenje troškova poslodavca, inicirano od strane Vlade. Ja razumijem da Vlada ima razumijevanja za dodatne troškove i administrativne troškove poslodavaca, da ima razloga da ih se smanjuje, e sad je samo pitanje pod koju cijenu i da li su opet i poslodavci i sindikati kao ključni faktori za funkcioniranje ovog zakona suglasni oko toga. Još jedno bih želio uvodno reći, mi smo imali odličan pravni okvir za zaštitu na radu na radu od 2002. na dalje, ako se dobro sjećate, u predpristupnim pregovorima, u poglavlju 13. ako se ne varam, nije bilo nikakvih problema sa ovim zakonom. Dakle sve ono što je tada 2002., sve je pilo vodu za visoke standarde EU-a. Naša je boljka negdje drugdje. Uvijek kiksamo u primjeni. Napišemo lijepe i dobre zakone, ali onda poslije toga ne štima u provedbi ili ne koristimo osobna zaštitna sredstva ili ne ispitujemo strojeve, uređaje ili ne uređujemo komunikacijske pravce odnosno ostavljamo ih čistim i ne zakrčenim itd., i jednostavno imamo i taj problem što dosta često kampanjski radimo i na industriji na gradilištima i na neki način zanemarujući opasnosti koje postoje na mjestima rada, bolujemo praktički od tzv. organizacijskog sljepila odnosno slijepila na rizike koji su prisutni oko nas. Prema tome, kažem nije problem u ovim zakonima, mi bi mogli podržati ovaj zakon, međutim Klub GLAS-a i HSU-a će ovom trenutku biti suzdržan oko ovog zakona samo zbog jedne činjenice, ne zbog sadržaja. Može se ovo predlagati, može se oko toga diskutirati, nego zbog činjenice da socijalni partneri i poslodavci i sindikati imaju izdvojena mišljenja oko ovog zakona prema Odboru za zakonodavstvo gospodarsko-socijalnog vijeća. Što znači da moramo do drugog čitanja učiniti napore da si oni pojasne svoje pozicije i da dođu do svojevrsnog kompromisa. To bi trebalo biti naša zadaća jer doista ako je zakon nastao jednim dobrim povjerenjem između poslodavaca i sindikata, onda bi tako trebalo raditi i izmjene. Svaka čast namjeri Vlade da oslobodi poslodavce nekih suvišnih troškova, ja se u pravilu s time slažem da o tome razgovarati ali na način da se argumentirano razgovara i da se dođe do kompromisa. E što se tiče ovog zakona, imao bih jedno 3, 4 primjedbe oko kojih bi volio da se raspravlja, dakle, volio bih da zakon do drugog čitanja odgovori koji dio zakona se ne primjenjuje na obrtnike i samozaposlene. Naime, mi možemo osloboditi administriranja i tog djela evidencija i svega onoga o čemu govori s obzirom da objektivno to nije potrebno za obrtnike ili samozaposlene, ali ne možemo ih osloboditi ako je netko stolar primjene osnovnih i posebnih pravila zaštite na radu, osnova pravila su ono što definira instalaciju, uređaje, ventilaciju itd., a posebna pravila su ona koja definiraju koja zaštitna sredstva čovjek mora nositi prilikom rada sa takovim izvorima opasnosti. Prema tome, mislim da ovo treba reći, slažem da ih možemo osloboditi od provedbe djela zakona pogotovo onog administrativnog balasta, ali ne možemo ih, i to izrijekom moram reći, nitko ih ne može osloboditi provedbe zaštite na radu u kontekstu štetnosti i opasnosti koje se javljaju prilikom obavljanja njihovih djelatnosti. Što se tiče jedne primjedbe vezano uz Odbor za zaštitu na radu, bilo je na našem Odboru za rad, mirovinski sustav i socijalno partnerstvo rečeno da je to mjesto na kojem se razvija socijalni dijalog. Mogu se djelomično i složiti ali nije to osnovni cilj. Odbor za zaštitu na radu kod poslodavca je ustvari srce cjelokupne zaštite na radu, to je mjesto susreta i edukacije i povjerenika zaštite na radu, razmjene mišljenja sa stručnjacima zaštite na radu, sa ovlaštenikom poslodavca za zaštitu na radu, sa inspektorom rada koji na poziv odbora treba doći i on tu nema ulogu inspektora koji je došao kažnjavati, on ima tu listo preventivnu ulogu, dakle on je pozvan na odbor da se cijeli odbor, dakle i poslodavac i predstavnik radnika i stručnjak savjetuje sa inspektorom rada kako riješiti određeni problem, kako unaprjeđivati zaštitu na radu. Meni samo jedna karika nedostaje u ovom zakonu generalno gledano a to je aktivna uloga osiguravatelja. Malo bolji poznavatelji sustava zaštite na radu u europskim zemljama znaju koja je fantastična uloga npr. AUFA-e iz Austrije koja je jedan jedinstveni državni javni osiguravatelj i kako oni utječu na provedbu zaštite na radu. Kroz sustav bonus malus, ako ti investiraš, ako provodiš, plaćaš manje osiguranje, ako ne investiraš događaju ti se nezgode na radu sa tvojom odgovornošću, onda plaćaš i osiguranje ali plaćaš i brdo troškova, brdo primitaka koje bi radnik inače imao a sada ih ne može ostvarivati, ali pošto je nastradao na mjestu rada kod tebe, kod poslodavca, onda mu moraš doživotno davati određenu kompenzaciju za štetu koju je pretrpio na radu. Možemo govoriti da su jadni poslodavci ali je činjenica da poslodavci zapošljavaju radnike za obavljanje određenog rada. Dužni su im osigurati rad na siguran način, dužni su ih i tjerati da rade na siguran način ali jača karika su tu poslodavci i veći dio odgovornosti za provedbu zaštite na radu pada na njih. Dakle, to srce zaštite na radu do sada je pisalo da se sastaje najmanje jednom u tri mjeseca. U prijedlogu Zakona imamo sada najmanje u 6 mjeseci, ali imamo i drugu odredbu u kaznenim odredbama gdje kaže, kaznit ću te ako se ne sastaneš barem jednom u 6 mjeseci. Ja ovdje nudim jedan kompromisni prijedlog, a vi razmislite o tome. Ja bih tu napisao da se Odbor za zaštitu na radu sastaje u pravilu tromjesečno, u pravilu, ne najmanje, u pravilu da si damo malo da relaksiramo tu te obaveze i onda mi je logično da ide slijedeći korak ukoliko se ne nađe nitko u 6 mjeseci, da plati kaznu. Ali dajmo im malo manevarskog prostora, ne sad kažem ti, morat se nać najmanje jednom u 6 mjeseci, onda ti zaboraviš i onda ti udarim kaznu. Mislim, nudim taj prijedlog, vi razmislite do drugog čitanja imamo vremena. To će ući u zapisnik pa ćemo o tome raspravljati. Druga priča je vezana uz povećanje broja članova nacionalnog vijeća za zaštitu na radu. Moram vas podsjetit da je kod stvaranja tog modernog Zakona o zaštiti na radu bilo slijedeće načelo, imati ćemo ravnatelja zavoda kao člana nacionalnog vijeća koje ne ulazi u kvote i imat ćemo dva člana ispred poslodavaca, dva člana ispred Vlade i dva člana ispred sindikata. I jedno vrijeme je to funkcioniralo da je Vlada imenovala i predstavnika iz oblasti zdravstva i predstavnika iz oblasti rada i mirovinskog sustava i sad ne vidim razloga da se to ne bi moglo izrijekom napisati da to i ostane tako bez povećanja broja jer ovdje se traži povećanje da Vlada ima 4 predstavnika, dva iz Ministarstva rada i dva iz Ministarstva zdravstva. Mislim da je to nepotrebno, to su ljudi koji su volonteri u akcijama i na raznim konferencijama i okruglim stolovima se uvijek da raspravljat. Nije nužno da to tijelo koji bi izuzetno trebalo biti stručno i znati što je bit zaštite na radu da se ono širi. Troškovi nisu veliki jer ljudi rade volonterski, ali mislim da nema potrebe jer je to nekad tako i funkcioniralo. Što se tiče prve pomoći, ja imam tu jedno različito razmišljanje od ovoga što piše, od ovoga što se predlaže. Naime, ja bih ovaj Zakon nekako vezao uz Zakon o sigurnosti prometa na cestama. Naime, mi imamo milion i 200 tisuća vozača u RH. Da bi netko postao vozač, onda mora proći tečaj prve pomoći i dobije potvrdu da je prošao tečaj prve pomoći i mislim da smo svi kao vozači ovdje u našoj sabornici, samo potpredsjednik Furio bi trebao polagati prvu pomoć jer on nije vozač, ali drugi većina nas ne bi trebali polagati i za taj općenito prvu pomoć, onu koja se traži, koja bi trebala biti sveprisutna, mislim da smo osposobljeni. Međutim, za specijalne rizike, za specijalne opasnosti na mjestima rada, opasnosti od kiselina, opasnosti od ne znam, radiološkog zračenja itd., tu nema 1 na 20. Tu bi trebali svi koji s time rade biti osposobljeni za pružanje pomoći kod takvih specifičnih opasnosti. Dakle, ja nudim da o tome dobro razmislimo jer kvote 1 na 20, 1 na 50 ne znače ama baš ništa, a humano je znati pomoći svom kolegi na radnom mjestu, svom sugrađaninu, nekom sudioniku u prometu, građaninu, sugrađaninu, strancu, bilo kome, općenito čovjeku, to je vrlo humano i to bi trebala biti naša obaveza svih da se s vremena na vrijeme educiramo za, periodički educiramo za pružanje prve pomoći. Evo, rekao sam razloge zašto ćemo biti suzdržani, ali nisu tako dramatično teški razlozi da bi govorili o tome da je ovaj Zakon loš, on je na dobrom tragu. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Slijedeći Klub zastupnika je onaj HDZ-a u ime kojeg će govoriti poštovani zastupnik Ante Babić. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovana državna tajnice sa suradnicima, poštovane kolegice i kolege. Evo, nakon gospodina Hrelje koji je zapravo napravio cijelu jednu sintezu ovoga Prijedloga izmjena i dopuna ovoga Zakona, zapravo složio bih se u puno stvari koje je gospodin Hrelja govorio. Pripremajući se za ovo izlaganje, znam, čitao sam nešto vezano iz 2002. godine kada se zapravo govorilo o određenim stvarima koje su tada i u ovom Zakonu kojeg je donesen za vrijeme gospodina Miranda Mrsića i sada ovim izmjenama i dopunama zapravo ... [[Govornik se ne razumije.]] od ovih 80-ak% stvari u Zakonu ostalo. Sad se zapravo govori o nekim drugim stvarima koje su možda bitne, bitne zbog poslodavaca i nepotrebnog administriranja. Dakle, sam Zakon o zaštiti na radu, rekao sam još 2002. godine donesen i njegove izmjene i dopune bile su 2014. godine, s tim da se radilo o ispravci o Zakonu o zaštiti na radu i samom Uredbom sa zakonskom snagom o izmjeni Zakona o zaštiti na radu, a poslije toga je ova Uredba stavljena izvan snage. Ono što je rekla državna tajnica, dakle što je svrha ovoga Zakona. Dakle, sustavno unapređivanje sigurnosti zaštite zdravlja radnika i osoba na radu i sprečavanje ozljeda na radu, profesionalne bolesti i drugih bolesti u vezi s radom. Kao što je rekao gospodin Hrelja, sadašnji Zakon je prenormiran. Dakle, sa velikim administrativnim opterećenjima i dovodi do nepotrebnih troškova poslodavaca, slažemo se s tim i čuli smo u replikama da neke stvari se mogu i trebaju izmijeniti. Ove predložene izmjene i dopune zakona, neće utjecati na smanjenje stupnja sigurnosti i zaštite radnika na mjestu rada, odnosno, neće se povećati rizik od nastanka ozljeda na radu i profesionalne bolesti. Sama provedba akcijskog plana RH, za administrativno rasterećenje gospodarstva je i služba po određenim pitanjima koje ću ovdje navesti. Dakle, smanjena učestalost održavanja sjednica Odbora za zaštite na radu iako se ostavlja mogućnost da se jednom u 6 mjeseci mogu održati, a po potrebi i više, smanjenje broja osposobljenih radnika za pružanje prve pomoći na radu, odnosno, na ukupan broj radnika kod poslodavaca, jasnije utvrđivanje obveza u vezi s prijavljivanjem ozljeda na mjestu rada, budući da je neispunjenje obveza sankcionirano kroz prekršaj i redukcija obveza po pitanju posjedovanje dokumentacije i zaštite na radu na prirodnom gradilištu, odnosno, na rok trajanje radova, o čemu smo zapravo imali izvješće i predsjednika radne skupine koji je zapravo o tome govorio na matičnom odboru. Dorada poradi odredbi ovog zakona o zaštiti na radu, zbog veće transparentnosti u provedbi i ispravak uopćenih neusklađenosti, što se radi izmjenama i dopunama ovoga zakona i usklađivanje pojedinih propisa, odnosno, odredbi Zakona o zaštiti na radu s drugim propisima, o čemu je govorila u uvodu i poštovana držana tajnica. E sada, treba možda reći jedan podatak Državnog zavoda za statistiku na dan 31.3.2017. g. gdje u RH ukupno bilo 149 tisuća 0,52 aktivne pravne osobe. O toga je, a nešto je o tome govorio i u replici gospodin Đujić, dakle 36 tisuće tvrtki bez iti jednog zaposlenih, odnosno, 70 tisuća tvrtki sa 0 ili 1 zaposlenim. I svi su oni po sadašnjem zakonu trebali izvršavati obvezu prema zaštiti na radu. Od 10-49 zaposlenih je 11 tisuća i 300 tvrtki, a od 50-249 zaposlenih je u 3187 tvrtki. I od 250-499 osoba je u 304 tvrtke, a s 500 zaposlenih je 249 tvrtki u RH. Iz ovih podataka zapravo je vidljivo da samo ovih 3 tisuće 470 tvrtke koje sam nabrojao od ukupno 149 tisuća pravnih, aktivno pravnih osoba, imaju obvezu ustrojavanju ovog odbora za zaštitu na radu. Dakle, samo 3740 tvrtki. Dakle, više od 130 tisuća pravnih subjekata će pozitivno osjetiti ove izmjene i dopune predloženog zakona. Kazati ću nešto, a da se ne bi ponavljao vezano za ciljeve izmjene dopune ovog Zakona o zaštiti na radu, dakle, naglasak je na sudjelovanju radnika o procjenjivanju rizika i dopuna prekršajnih odredba u vezi s tim, redefiniranje prekršajnih odredba, u vezi s održavanje sjednica Odbora zaštita na radu ili definiranje prekršajnih odredba u vezi s obvezama procjenjivanja rizika. Kada govorimo o obrtnicima i samozaposlenih osoba, trebamo pogledati to u čl. 4. sadašnjeg zakona, a ovaj prijedlog je da se odredbe i Zakon o zaštiti na radu ne odnose na obrtnike koji obrt obavljaju sam, kao niti na poslodavca kojeg zastupa 1 fizička osoba, koja je ujedno i jedini radnik kod poslodavca, ali bi se složio i sa gospodinom Hreljom, kada govorimo o određenim samozaposlenim osobama, ili obrtnicima koji se bave, rekli bismo, tako rizičnim poslovima. Dakle i kod tesara, … [[Govornik se ne razumije.]] insalatera i slično, da se određene odredbe ovog zakona trebaju primjenjivati. Dakle, prijedlog je na tragu prethodno iznošenih mišljenja i kod Ministarstva rada i mirovinskog sustava i samog rasterećenja samozaposlenih osoba. Što se tiče provedbe zaštite na radu, pri obavljanju pojedinih specifičnih poslova, redefinira se također čl. 4. stavak 2. jer sadašnja odredba je često izazivala jednu zabunu, pa se predlaže izričaj da se zaštita na radu, kod tih specifičnih poslova uređuje posebnim zakonima, tako da glasi, da pri obavljanju pojedinih specifičnih poslova, kod kojih se zbog njihovih posebnosti i neizbježne proturječnosti s ovim zakonom, ne mogu u cijelosti primijeniti opća načela prevencije, kao pri pojedinih poslovima kod oružanih snaga RH, policije, zaštite i spašavanja, zaštite osoba i imovine, vatrogasaca, pirotehničara, te drugim specifičnim poslovima, zaštite na radu uređuju se posebnim zakonom o čemu nam je govorio i predsjednik radne skupine ovdje nazočan gospodin Gašparov, na samom matičnom odboru. Kod proširenja broja članova nacionalnog vijeća moram reći, da se također slažem sa gospodinom Hreljom, dosadašnji broj članova od 7 bi mogao ostati, ne vidim razloga, da se on mora povećati na 9 članova. No ovaj predloženi broj od 9 članova nacionalnog vijeća, je isključivo vezan zbog samog segmenta zdravlja, koji recimo to tako, za sada, nije eksplicite da je bio zastupljen kod ovog nacionalnog vijeća. A kod sudjelovanje radnika i njihovih predstavnika u izradi procjene rizika, važeća odredba je bila vezana za čl. 18. i govorila je o tome, da je poslodavac obvezan radnike i njihove predstavnike uključiti u postupak procjene rizika, na način, propisan zakonom. Prijedlog izmjene i dopune je bio, da poslodavac je obvezan radnike odnosno, njihove predstavnike uključiti u postupak procijene rizika i o tome imati dokumentirane informacije. Prijedlog izmjene i dopune vezano za utvrđivanje naknade troškova prilikom polaganje stručnih ispita, dakle, on će se urediti usklađivanje s pravilnikom o proračunskim klasifikacijama, koji su prihodi zapravo zaposlene namijenjeni Ministarstva financije, financija, kod učestalosti i održavanja sjednica Odbora zaštite na radu. Dakle, mi smo i na samom matičnom odboru imali hrvatske nezavisne sindikate, odnosno, njihove predstavnike, koji su zapravo govorili o nekim stvarima i referirali su se na ovaj odbor vezano za zaštitu na radu, gdje su tražili da se on održava minimalno četiri puta godišnje i rečeno je zbog samog socijalnog dijaloga rečeno, a time smo se suglasili i jednoglasno izglasali da ovaj odbor ne služi isključivo i jedino zbog socijalnog dijaloga već je on rečeno je ovdje srž, zapravo bit Zakona o zaštiti na radu. Možda još ako ste primijetili u samom izvješću vezano u e-Savjetovanju sa zainteresiranom javnošću jedna veća skupina zainteresiranih osoba se referirala uključivo na inspekciju, na inspekcijske poslove, kažnjavanje i prekršajne odredbe i o tome se zapravo govorilo na samome odboru odnosno ovim zakonom to je definirano i objašnjeno je kroz Ministarstvo rada i mirovinskog sustava. Možda treba naglasiti da je zakon u prvom čitanju i da se ovaj zakon i prije 2014. godine konsensualno de facto prihvaća u Hrvatskom saboru i mislim da je to bitno naglasiti i ovaj put s obzirom da je zakon u prvom čitanju, a da smo imali određene primjedbe kako od HUP-a, a tako i sindikata mislim da ima dovoljno vremena i kroz ovu raspravu i kod donošenja i kod drugog čitanja moguće su određene izmjene odnosno preporuke i sugestije koje bi se mogle do drugoga čitanja donijeti kako bi se on konsensualno donio u Hrvatskom saboru. Ovaj važeći zakon je u primjeni gotovo četiri godine i uočena je potreba i zbog toga se donose ove izmjene i dopune pojedinih odredaba u smislu jasnijih informacija zakona, uzimajući u obzir i prethodno iskazana mišljenja o prethodno iskazana mišljenja o provedbi pojedinih zakonskih obveza, a sve s ciljem rasterećenja nepotrebnih i nelogičnih administriranja i olakšavanja provedbi samih kod poslodavaca o čemu sam u uvodu govori vezano za poslovne subjekte i mislim da će to dosta rasteretiti pogotovo samozaposlene osobe i one koje imaju jednog zaposlenog. HDZ zbog ovih i drugih razloga koji su navedeni u ovim izmjenama i dopunama zakona će podržati ovaj prijedlog zakona u prvom čitanju. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Sljedeći klub zastupnika je onaj SDP-a u ime kojega će govoriti poštovani zastupnik Saša Đujić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Gospođo državna tajnice sa suradnicima, kolegice i kolege. Dakle na početku svoje rasprave želim reći da aktualni Zakon o zaštiti na radu je na snazi od 2014. godine, da je prilikom njegovog donošenja je bilo dosta primjedbi od sindikata, poslodavaca i svih drugih koji su bili uključeni kao i kod svakih izmjena ovakvih zakona, bilo je i puno primjedbi i puno nezadovoljstva, međutim on je u konačnici na kraju i usvojen uz određena uvažavanja. I ono što bi trebalo reći je da on za sada dobro odnosno solidno funkcionira ali da su ipak potrebne izmjene toga zakona i da je trebalo doći do njegovog poboljšanja i popravljanja. Međutim, mislim da ovaj prijedlog zakona koji je predložilo sada ministarstvo neće otkloniti nedostatke koje ima postojeći zakon i da je trebalo možda malo više se uključiti u te izmjene odnosno ići malo i radikalnije mijenjati neke stvari, a možda nije bio loš i prijedlog kolega iz Most-a da je trebalo pristupiti kompletno izradi cjelovitog novog zakonskog prijedloga. No neovisno o svemu tome, drago mi je da ovaj zakon ide u redovnoj proceduri pa da imamo dva čitanja pa će se moći i neki prijedlozi i primjedbe i uvažiti i promijeniti do drugog čitanja. Ono što želim naglasiti je da kao što sam rekao već na početku u svojoj replici, prije ove rasprave da sigurnost na radu nikako ne smije biti trošak niti se kao trošak smije gledati ni promatrati u tom kontekstu. U dobro organiziranim državama, dobro organiziranim firmama, društvima i uređenjima poslodavci oni koji su dobri poslodavci nameću u svojim poduzećima i više od propisanih normi kada je u pitanju sigurnost i zaštita na radu, znači ne samo ono što je propisani nego nameću i više standarde jer odgovornim poslodavcima bi sigurnost na radu njihovih radnika trebala ipak biti na prvom mjestu jer kada se ne daj Bože nešto dogodi onda kasnije je to puno skuplje nego što bi trebalo ulagati u samu prevenciju. Međutim, nažalost naše društvo još uvijek nije na toj razini i naši poslodavci se još uvijek se neki, ne svi drže rijetko i ovih propisanih normi, a kamoli da nameću neke druge standarde. Druga stvar, sigurnost na radu je jedan jako složen i kompliciran sustav koji nije definiran samo zakonom već i brojnim podzakonskim aktima, odlukama, pravilnicima itd., tako da neke stvari koje se sada ovdje predlažu su se već mogle riješiti podzakonskim aktima, ako se već nije išlo u promjenu cjelovitog zakonskog prijedloga. Ja u ime Kluba zastupnika SDP-a govorim da ćemo mi sada na prvom čitanju biti suzdržani oko ovog prijedloga zato što se ne slažemo s nekim stvarima koje su ovdje predložene, ali ipak ima i nekih dobrih stvari koje se predlažu, a nadamo se da će do drugog čitanja biti uvažene i neke naše primjedbe pa ćemo onda na drugom čitanju odlučiti kako ćemo se u konačnici postaviti prilikom izglasavanja ovog zakona. No evo da krenem konkretno na konkretne neke primjedbe koje mi imamo, dakle kada su u pitanju obrtnici, ovo što je rečeno u uvodu od strane državne tajnice, ali što i kolege prije mene govorili, mi svakako smatramo da se obrtnici ne mogu izostaviti iz obaveza koje do sada imaju, ok može se razgovarati o ovim tvrtkama što je kolega prije mene govorio koje nemaju nijednog zaposlenog i gdje nitko ne radi, ali već i gdje je i jedan zaposleni ne znači da zato što je jedan zaposlen u nekom obrtu ili u malom poduzeću da je smanjenost rizika od nesreće ili ozljede na radu zato što ti ljudi djeluju u specifičnim uvjetima u specifičnim okruženjima, znači oni pružaju neke usluge u mjestu njihovog djelovanja, odnosno rada dolaze i drugi ljudi, odnosno klijenti koji borave u njihovom neposrednom okruženju pa su samim time i njihovi korisnici njihovih usluga ugroženi kao i oni i recimo to što jedan čovjek radi u jednom obrtu ili firmi ne umanjuje činjenicu da se u svojem poslovanju susreću i sa djelovanjem ne znam, nekim opasnim kemikalijama, kemijskim spojevima ili nekim drugim sredstvima koja ugrožavaju sigurnost na radu, ali i ugrožavaju kao što kažem i njihove klijente. I zbog toga smatramo da bi oni ipak trebali biti obuhvaćeni kao i do sada. I druga stvar što nijedan univerzalni ili regionalni propis u našem okruženju, iz područja zaštite na radu, ne isključuje primjene normi prava zaštite na radu za obrtnike ili baš druge osobe, znači toga nema nigdje u našem okruženju, to imamo samo mi u ovom prijedlogu zakona ako to prođe. Drugo što bi mi predložili što nije dotaknuto previše, to je stalno stručno usavršavanje stručnjaka zaštite na radu. Dakle ovim prijedlogom se čak i pojednostavljuje malo odredbe u kojima se oni trebaju koristiti u poduzećima. Dakle stručnjaci zaštite na radu su, kao što i njihovo samo ime govori, stručnjaci. Postoje stručnjaci prvog i drugog stupnja. To su ljudi koji završe višu ili visoku školu, odnosno fakultet da bi se školovali za ovu problematiku i smatramo da je ovdje trebalo možda čak njima dati malo veći značaj, da je trebalo malo više to normirati da im se omogući čak i neovisnost u odnosu na poslodavca, jer oni kad su na ugovoru o radu, to je ok, ali ne može se ugovorom o radu definirat njihova uloga u poduzeću i praksa pokazuje da stručnjaci zaštite na radu imaju veću autonomiju u svom djelovanju i radu u javnim poduzećima i državnim firmama je se država drži propisa, dok u nekim privatnim poduzećima, nažalost, često moraju provoditi naloge svojih poslodavaca kojima u pravilu ipak na prvom mjestu štednja, pa onda imamo slučajeve da oni iako bi trebali tu se postavljat rigorozno, ne znam, upozore svog poslodavca da treba imat određenu kvalitetu zaštitne opreme, međutim poslodavac zbog uštede uzima nižu kvalitetu zaštitne opreme koja onda nije adekvatna da bi ti ljudi bili sigurni u obavljanju svojih poslova. Imamo primjera nažalost da ljudi nisu prijavljivali ozljede na radu od straha da ne bi dobili otkaz, npr. u nekim proizvodnim pogonima pa se dešavalo da čovjek nastrada na radu pa onda ide doma pa onda zove hitnu pomoć nakon sat, dva, tri da kaže da se ozlijedio ne znam, u vrtu, jer ga je strah da će dobit otkaz. I upravo mislimo da bi malo, ajmo reć to tako, davanje više moći stručnjacima i neovisnosti o poslodavcu stručnjacima zaštite na radu, dalo više doprinosa u ovim problemima. I da ne govorimo da stalno treba prolaziti usavršavanja i stručnjaka i ostalih djelatnika koji se bave zaštitom na radu, stalna usavršavanja i educiranja zato što isto, njihova prvenstvena zadaća je ne sanirati posljedice, nego raditi preventivno i sprječavati da do nesreća uopće dođe, a kako tehnologije danas idu naprijed i kako se poslovanje odvija u puno drukčijim okolnostima nego prije, potrebno je njihovo stalno usavršavanje. Ono što je ovdje dobro je da se detaljnije, iako u prvom prijedlogu, prije javne rasprave to nije bilo, znači da se detaljnije definira pojam teške ozljede na radu, odnosno ta kvalifikacija teške i lakše i znam da je u javnoj raspravi u prvom prijedlogu to nije bilo propisano, ali mi je drago da ste uvažili primjedbe koje su bile kroz javnu raspravu i to je ono dobro jer i do sada je bio taj problem definirati, znači ne mogu ljudi u poduzeću i stručnjaci zaštite na radu, oni nisu ni osposobljeni za to da oni kažu što je teška, šta lakša ozljeda, tako da recimo ovaj prijedlog je dobar, međutim smatram isto da bi do drugog čitanja možda trebalo ga možda još i detaljnije normirati i da bi u tom slučaju svakako trebalo koristiti medicinsku struku, odnosno ljude kojima je to prvenstveno struka da malo još detaljnije tu normiramo, jer to normiranje onda olakšava i kasnijim inspekcijskim nadzorima i samim svim posljedicama koje se dešavaju oko ozljeda na radu. Broj osposobljenih radnika za pružanje prve pomoći, to je svakako recimo stvar koja nama u SDP-u smeta, dakle mi smatramo da ova fleksibilnost nikako neće doprinijeti zaštiti, odnosno smanjenju broja ozljeda, niti, odnosno povećanju broja sigurnosti, da neće utjecat na povećanje broja sigurnosti, jer to me nitko ne može uvjerit da taj manji broj ljudi koji su osposobljeni za pružanje prve pomoći neće ostaviti posljedice. Ne bi bilo dobro da na kraju u praksi, nakon primjene zakona, ako ovo prođe, nakon nekog vremena vidimo da to nije funkcioniralo pa da to mijenjamo. I ova dosadašnja odredba 1 na 20 je bila poprilično nategnuta i mi smo očekivali da će bit čak smanjenje 1 na 10 možda, jer neovisno što mi imamo danas u društvu veliki broj i ovo što je kolega Hrelja rekao ljudi koji su osposobljeni za pružanje prve pomoći i kroz autoškolu, obrtnici koji se bave određenim zanatima, ne znam, stolari, bravari itd. Novi uvjeti poslovanja i rada nose nove izazove i nova rasterećenja, nova opterećenja u poslu i nove specifične uvjete poslovanja, tako da i dodatna edukacija na ovom polju je svakako potrebna i trebalo bi to povećat, a ne ovako fleksibilizirat kao što je predloženo u ovom prijedlogu zakona. Dakle dalje smanjenje učestalosti održavanja sjednica Odbora zaštite na radu, mi isto smatramo da dosadašnji prijedlog jednom u tri mjeseca je do sada dobar, da ne treba to isto širiti na 6 mjeseci jer praksa potvrđuje opravdanost postojanja odbora koji je kao savjetodavno tijelo poslodavcu, poslodavac ima velike koristi od toga tijela i dapače, čak smatramo da bi poslodavaca, odnosno da bi se trebalo češće koristiti to tijelo, a ne još sada rastezat, dobro je ovo što se propisuje sankcija ako se tijelo ne saziva, ali smatramo da taj rok sa 30 na 60 ne bi trebalo povećavati, da odgovaran menadžment svakog poduzeća upravo koristi uslugu toga tijela, a ne da mu je interes da se ono ne sastaje. Također, sastavni broj članova Nacionalnog vijeća za zaštitu na radu koji se povećava sa 7 na 9 članova na način da ministar predlaže svoje predstavnike unutra, smatramo nepotrebnim budući da to tijelo je savjetodavno tijelo Vlade RH kojoj i odgovara za svoj rad pa stoga nema potrebe sada da se i ministar miješa u to, mislim postavlja pitanje ako ministar imenuje ta 2 nova člana, kome su oni odgovorni? Ministru ili Vladi, a to je savjetodavno tijelo Vlade tako da u biti mi smatramo da je to kompletno potpuno nepotrebna odredba i da ne treba, bitno je da su u tom tijelo predstavnici socijalnih partnera, dakle prema članku 6. stavku 2. Zakona o zaštiti na radu i d ono može obavljati poslove prema članku 7. kao savjetodavno tijelo Vlade RH. Također, smatramo i da je nepotrebno redefiniranje poslova Zavoda za unaprjeđenje zaštite na radu jer je zavod osnovan kao unaprjeđenje zaštite na radu kao javna ustanova u vlasništvu RH za čiji se rad sredstva za financiranje osiguravaju iz državnog proračuna. Dakle zadaća zavoda usmjerene su na konkretnu pomoć poslodavcima i drugim dionicima u samim mjestima rada i zbog toga ovaj prijedlog koji ste predložili, smatramo nepotrebnim je obuhvaća širok prostor načina organizacije te provedbu mjera pravila zaštite na radu. Uglavnom, dobro je da se išlo u ove izmjene, nadam se da ćete neke prijedloge i sugestije predložiti. Kao što sam rekao, bit ćemo suzdržani oko ovog prijedloga, do drugog čitanja ćemo odlučiti kako ćemo se u konačnici postaviti. Apeliramo na vas da još jednom razmotrite oko ovih stvari jer sigurnost na radu odnosno sigurnost radnika koji rade nema cijenu i to se nikako ne smije promatrati kao trošak, s druge strane činjenica je da su naši poduzetnici, obrtnici i čak prekomjerno opterećeni parafiskalnim nametima iz raznih područja i mi smatramo da ih se treba rasteretiti i da treba potaknuti gospodarstvo ali to rasterećenje i poticaj nikako ne smije dolaziti kroz sigurnost radnika i njihov zdravlje. Evo, hvala vam lijepo.
Hvala lijepa. Sad ćemo preći na pojedinačne rasprave i prvi se javio poštovani zastupnik Silvano Hrelja, izvolite.
Hvala vam gospodine potpredsjedniče. Poštovane kolegice i kolege, nastavno bih nešto rekao o problematici teške ozljede na radu. Naime, ovdje se u ovom zakonu predlaže da se drugačije definira teška ozljeda na radu, ja bih samo tu problematizirao s obzirom da su veoma teške statistike iz zaštite na radu, one su dugo godina iste i sad će redefinicija teške ozljede na radu donijeti novu zbrku u statistikama, pa razmisli još jednom da se ostavi pojam teška sa jačim kriterijima ili da se neki novi, ali sam naziv teška ozljeda na radu ako se makne, onda ćemo imati potpuno drugačije statistike nakon ovih izmjena i dopuna zakona, a inače se nacionalne politike za zaštitu na radu baziraju dosta na statistikama, na statistikama lakših, težih ozljeda na radu, dani bolovanje itd. Drugo, vidim namjeru da u roku 3 mjeseca treba Ministarstvo zdravlja redefinirati isto tako uzroke nastanka ozljede na radu. Ja mogu priznati da su ti uzroci dosta na jedna težak način definirani, možda čak i arhaično ali su takvi 50-ak godina u kontinuitetu i nisu se mijenjali, opet radi statistika će bit veoma teško kad se promjene definicije uzroka dalje pratiti trendove u zaštiti na radu. Ja znam da tu postoji nešto nedefinirano, uzrok ozljede na radu, nepažnja radnika, veoma rastezljivo, ili uzrok ozljede neprimjena osnovnih pravila zaštite na radu, isto veoma rastezljivo. Međutim, i ovako rastezljivo ona u pravilu upućuje i kasnije nadležni sud ako dođe do procesa, upućuje na odgovornost jer podjela na neprimjenu osnovnih pravila, upućuje na odgovornost poslodavca jer ih nije osigurao i natjerao radnike da primjenjuju sve mjere zaštite dok neprimjena odnosno ne korištenje osobnih zaštitnih sredstava odnosno neprimjena posebnih pravila u smislu definiranja postupaka, kršenje tih pravila upućuje na ne totalnu, ne potpunu odgovornost, ali upućuje na većinsku odgovornost radnika iako uvijek za radnu disciplinu i pridržavanje pravila zaštite na radu, postoji odgovornost poslodavca jer on mora dokazati da li je nekog radnika prekršajno, dal' ga je upozorio, dal' mu je dao upozorenje pred otkaz zbog neprimjene pravila zaštite na radu. Prema tome, budite oprezni i sa definicijom teške ozljede i budite oprezni, nisam siguran da Ministarstvo zdravlja je kompetentno da ovdje redefinira ove uzroke, ipak možda dio Ministarstva zdravlja ili Zavod za zaštitu zdravlja ili Medicina rada bi bila dosta kompetentnija ali generalno gledano, oni spadaju pod Ministarstvo zdravlja međutim moralo bi reći tko će se s time baviti jer ako se bavi birokracija u Ministarstvu zdravlja ili HZZO-u, nisam siguran da će ovo izaći na dobro. Inače, zahvaljujem kolegi Babiću što je izvukao ove podatke da nešto preko 3000 subjekata je ustvari dužno primjenjivati cjelokupan ovaj zakon u svim segmentima jer svojom veličinom, obimom, brojem zaposlenih mora imati i odbor i sve ove detalje o kojima govori ovaj Zakon. Međutim, uvijek pa čak i u tim slučajevima temelj uređivanja zaštite na radu je procjena štetnosti i opasnosti. Dakle, ona je temelj. Ako ima štetnosti i opasnosti, zaštita na radu je zahtjevnija, onda se, zahtjevniji je rad u odboru, zahtjevniji je rad povjerenika, zahtjevniji je rad ovlaštenika, stručnjaka za zaštitu na radu itd. Dakle, polazište je od procjene štetnosti i opasnosti, a ona je temeljni dokument o kome se raspravlja upravo u tim velikim firmama na odboru za zaštitu na radu. I dobro je ako niste, onda si pogledajte ... [[Govornik se ne razumije.]] izvješće, negdje ja mislim da je to bilo 2007., 2008. godine gdje govori o našoj inspekciji rada koja je orijentirana na kažnjavanje, a ne na preventivno djelovanje. Pogledajte si jedan zanimljivim tekst, mislim da smo malo poboljšali situaciju, ali ne previše. Oni i dalje dolaze u smislu kad se nešto dogodi i onda udaraju kazne, ali mislim da je suština provedbe zaštite na radu nešto drugo. Dakle, preventivno djelovanje, biti na raspolaganju svima onima i motivirati ove subjekte koji u okviru odbora za zaštitu na radu se bave zaštitom na radu, unapređuju zaštitu na radu i traže rješenja. Dakle, slažem se da treba one druge koji nemaju štetnosti i opasnosti temeljem procjene štetnosti i opasnosti relaksirati, osloboditi nekih stvari pa čak i zato i je ova varijanta da ne moraš baš ono jednom u tri mjeseca tamo gdje nema štetnosti i opasnosti ako se radi o uredima, ako se radi o nekoj odvjetničkoj kancelariji, sad ćeš ti imati moguće da ih ima već i preko 50 zaposlenih, sad ćeš ti imati svaka tri mjeseca odbor za zaštitu na radu, a nema štetnosti i opasnosti. Dakle, traži se više fleksibilnosti tamo gdje nema štetnosti i opasnosti i to je zadatak ovog i svih budućih izmjena i dopuna Zakona, a više poštivanja pravila tamo gdje štetnosti i opasnosti postoje. Ono što bih isto tako rekao, nije nama problem jedan ili na 20 ili 1 na 10 ili 1 na 50 osposobljenih za pružanje prve pomoći. Nama je problem kad dođete u radionicu gdje štetnosti i opasnosti ima, gdje postoje strojevi sa nezaštićenim rotacionim dijelovima i kad otvorite kutiju prve pomoći, kad u njoj nema ništa. To je puno veći problem nego da li ima jednoga na čime ćeš? Možeš biti 10 puta osposobljen za pružanje prve pomoći, ali netko je to uzeo doma. Ljudi, takva je naša, u jednom velikom dijelu kultura rada i mi, morate prizanti da se i inspektori sa time suočavaju i da se poslodavci suočavaju itd. I naravno da ovo nije zaštita na radu nije jednostavan posao ni za poslodavce, ni za ovlaštenike, ni za stručnjake, ni za povjerenike, ni za same radnike jer im kaciga je svojevrsno opterećenje, cipele sa čeličnom kapicom su opterećenje, ali treba ustrajati jer prevencija u zaštititi na radu znači smanjenje bolovanja, znači očuvanje radne sposobnosti, znači manje troškove ukupno za zdravstvenu zaštitu za društvo i to je duboko human i posao od općeg interesa i bez obzira koliko nam se to činilo prenormirano, treba ustrajati na tome da se ljudi zaštite do rade. Naravno, ciljano tamo gdje je potrebno, a ne birokratizirati, administrirati tamo gdje je nepotrebno, gdje se može čvrsto dokazati da nije potrebna rigidna provedba ovog Zakona. Hvala vam lijepa.
Hvala. Vaše izlaganje izazvalo je više replika. Prva je ona poštovanog zastupnika Saše Đujića. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolega Hrelja, vi ste govorili o statistici i statistika je pokazatelj, međutim ja sam rekao i u svojoj raspravi, statistika je varljiva jer u nju ne ulaze sve ove ozljede koje nažalost nije prijavljene. Dakle, puno radnika uopće ne prijavljuje svoje ozljede od straha za otkazom, a nažalost ni u ovom prijedlogu se taj problem ne rješava i to je još jedna stvar. Znači, radnik, rekli ste i vi da je radnik odgovoran ako ne nosi zaštitnu opremu. Nažalost, radnik je odgovoran i ako ne nosi zaštitnu opremu ne svojom voljom, nego zato što mu je poslodavac nije dao. Jer onda kad se dogodi ozljeda, on na sudu nema pravo ni na odštetu zato što ne znam, nije imao kacigu, nije imao rukavice adekvatne kvalitete, ali nije mu ih poslodavac ni omogućio da ih ima. I to su recimo stvari koje bi se trebale definirati i biti malo, olakšat radnicima te situacije. A to nažalost ni ovaj prijedlog ne rješava, nadam se da bi do drugog čitanja možda mogli naći nekakvo rješenje.
Odgovor poštovanog zastupnika Hrelje.
Poštovani kolega Đujić, ma gledajte, kad je 2002., kad smo radili temelje ovog Zakona je zamišljeno da predstavnici radnika, povjerenici za zaštitu na radu imaju proaktivnu ulogu. Da oni imaju mogućnost, tako stoji u Zakonu, upoznati inspektora rada. E sad je pitanje voljnog momenta, da li mi želimo raditi u interesu općeg dobra, u interesu svog kolege koji se ozlijedio ili ćemo svi zajedno prešutjeti jer ga poslodavac nije prijavio tu ozljedu na radu. Naravno, poslije ne može ni ostvarivati svoja prava, nisu osnova bolovanja je za ozljedu na radu, ako je prijavljeno imate 100% bolovanje ili naknadu štete nakon toga. Ali, instrumentarij da zaštita na radu funkcionira je ugrađen u Zakon. Druga je stvar da li smo mi kao ljudi dovoljno svjesni da propustom činimo, derogiramo cijeli sustav odnosno devastiramo pardon, cijeli sustav, jer on ne u jednom malom pokušaju imamo situaciju da on dalje ne funkcionira.
Hvala. I sljedeća replika je poštovanog zastupnika Tomislava Lipoščaka.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Kolega Hrelja, moram se složiti s vama, pogotovo u ovom dijelu vašeg izlaganja po pitanju same provedbe zakona, osobito ovaj dio gdje ste slikovito prikazali, kako bi to trebalo izgledati, da bi kutija za prvu pomoć, morala biti na određenom mjestu, međutim, kada dođe do određene je nema. Ono što kod nas, najčešće šteka, a pogotovo u nekim određenim specifičnim djelatnostima, je upravo ta provedba zakona. Znači, naši zakonski i prijedloga zakonska rješenja su ok, bili su i one prije, možda uz određene nedostatke, ali bitna je ta provedba i kontrola. Znači imamo dobru, na papiru, lex legativu i sve, a u provedbi nam to vrlo često šteka i zato nam se događaju situacije u kojima najčešće deblji kraj izvuku radnici i sudionici u radnim procesima.
Sljedeća, pardon, odgovor poštovanog zastupnika Hrelje.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa gledajte ako ste primijetili u više zakona koje je predlagao kolega Mrsić, ja zagovaram jedan princip tzv. princip bonus maus i prizivam osiguravatelje da uđu u ovaj sustav. Oni su izvan sustava, ne znam, zašto izbjegavaju doći unutra, ali je činjenica, da sistem učenja po principu mrkve i batine funkcionira. Ako provodiš zaštitu na radu, ako ti se ne događaju ozlijede, ne ove koje ih, da ih skrivamo, nego ako se ne događaju ozlijede, ako provodiš zaštitu na radu, tvoja razina osiguranja je, cijena osiguranja je manja, a ako ne provodiš cijena je veća. Dakle, dobrodošli osiguravatelji i aktivno se uključili, biti će sigurno bolja pozicija i bolja razina zaštite na radu.
Sljedeća replika je poštovanog zastupnika Tomislava Sokola.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa evo, ja se kolega Hrelja u velikoj mjeri slažem s vama. I naši zakoni generalno jesu dobri, međutim, svakako je pitanje primjene. Međutim, ono što se događa u praksi, vrlo često je da se te obveze iz Zakona o zaštiti na radu, odrađuju onako više reda radi, da se to ne shvaća u velikoj mjeri ozbiljno, a one stvari koje je, možda za tim ima potrebe, a možda ne, a dok s druge strane, neke stvari koje bi se ozbiljno trebalo provoditi, se ne provode. Znači od održavanje prostorija, ulaza, čišćenje leda i takvih nekakvih banalnih stvari, a koje mogu imati itekako velike posljedice. Tako da mislim, da je, kao što je kolega Lipoščak rekao, da nam je svakako potrebno se koncentrirati na one stvari koje zbilja jesu bitne, koje zbilja doprinose zaštiti na radu i tu uključiti kako poslodavca i sva nadležna tijela da bi se bolje kontrolirala primjena samog zakona, a ne da se sve svodi, na reda radi određivanje nekakve papirologije.
Odgovor poštovanog zastupnika Hrelje.
Kolega Sokol i ja se mogu s vama složiti tako da imamo solidnu suglasnost, ali reći ću vam moje mišljenje. Zaštita na radu su obaveze i proces koji ne prestaje. Znate ovdje, pred 10, pred 20 g. se ovdje pušilo ispred ovih vrata ulaza u sabornicu. Naš pokojni kolega Srećko Bijelić je volio ovdje zapaliti i slušati i gledati što se događa u sabornici, da uleti u repliku ispravak netočnog navoda itd. Stvari se mijenjaju i još uvijek se danas negdje u nekoj sobi i u ovom Hrvatskom saboru puši, iako postoji zakon da je zabranjeno pušenje u radnim prostorima, tako i u ministarstvima. Ali, treba vremena za provedbu zaštite na radu i treba ustrajati i treba kontinuirano tražiti da se provodi zaštita na radu. Naravno da postoje ljudi koji to moraju kontrolirati, bilo da su ovlaštenici poslodavca ili povjerenici zaštite na radu.
Hvala. Sljedeća replika je poštovane zastupnice Marije Alfirev.
Poštovani kolega Hrelja, dakle, u svom izlaganju ste spomenuli i važnost ovog zakona, kao, koji ide u smjeru prevencije, a i povećanje razine svjesnosti u smislu potrebe zaštite na radu i kod radnika i kod poslodavaca. I mislim da se svi, trebali bi se svi složiti s time. E pa sada kako gledate na to, na činjenicu i smatrate li da će izuzimanje obrtnika i samozaposlenih osoba iz ovih odredbi doprinijeti negativnom dakle, u negativnom smislu i da li će kod njih to dovesti do povećanja svjesnosti i prevencije ili zapravo negativno utjecati upravo u ovom smislu?
Odgovor poštovane zastupnika Hrelje.
Pa ja vam mogu, ja sam optimista i mogu reći da vjerujem da će Ministarstvo nakon ove rasprave posvetiti tom problemu posebnu pažnju s obzirom da jedan dio obrtnika doista radi po opasne poslove, poslove s rotirajućim dijelovima, gdje je zaštita na radu, naimenova, neizbježna i koja se mora provoditi i mislim da neće da će to uvažiti i da će točno reći koji dio zakona se ne primjenjuje na obrtnike i samozaposlene, a što se tiče prevencije i promocije zaštite na radu, mi imamo utvrđen dan zaštite na radu i tu se obično okupimo, daju se neke nagrade za provedbu itd. Ono s čime ja osobno nisam zadovoljan da slabo provodimo kampanje za zaštite na radu u smislu ili zaštita od rotirajućih dijelova ili od dioniziranjujećeg zračenja itd. da se godina proglasi i da se vodi cijela godišnja kampanja. Hvala lijepa.
Hvala. Sljedeća pojedinačna rasprava je ona poštovanog zastupnika Miranda Mrsića, izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče. Danas je pred Saborom zakon koji ide ka sniženju radničkih prava. I to ne može nitko osporiti. Mjere koje su ovdje predložene idu za time, da se uništi sustav, koji je desetljećima izgrađivan a to je sustav zaštite na radu. Umjesto da Vlada potiče poslodavce, da zaštitu na radu shvate, ne samo kao skup formalnih i administrativnih obaveza koje imaju ispuniti, nego da shvate da je ovaj zakon, zakon koji čuva najdragocjeniju komponentu našeg društva, a to su ljudski resursi i ljudski potencijali. I da poslodavci konačno shvate da imati zadovoljnog i zdravog radnika im omogućava da ostvare puno bolje poslovne rezultate, nego u drugom slučaju. Prijedlog ovog zakona je pokazao da Vlada i ministarstvo imaju potpunu odsutnost bilo kakve osjetljivosti na potrebe i položaj radnika na tržištu rada i da ukidanjem i smanjenjem obaveza poslodavca da provodi zaštitu na radu, na najokrutniji način kažnjava one koji su najugroženiji na tržištu rada, a to su radnici i posebno oni radnici koji su izloženi buci, koji su izloženi svim onim … [[Govornik se ne razumije.]] u njihovom radu. Umjesto da zahvati druge segmente, posebno one koji su u djelokrugu nepotrebnog administriranja, Vlada se odlučila skalpelom krenuti na Zakon o zaštiti na radu, na zakon koji se bavi ljudima, zdravljem i njihovom sigurnosti. I to je nešto što ne razumijem zbog čega se Vlada odlučila da u tim rezanjima administrativnih troškova ide nožem, skalpelom prema Zakonom o zaštiti na radu, a da s druge strane potpuno zanemarila one probleme koje radnici imaju na tržištu rada. Ovaj zakon je zakon koji zahtijeva koncensus socijalnih partnera, radnika i poslodavaca. Za ovaj zakon, izmjene ovog zakona, niste dobili placet potvrdu sindikata, sve sindikalne središnjice su imale izdvojena mišljenja u gospodarsko socijalnom vijeću. I očito da niste shvatili da ovaj zakon koji je donesen 2014., koji je donesen u suglasju sindikata i poslodavaca, sada idete lomiti preko koljena zbog toga što želite ispuniti određene obaveze prema Europskoj komisiji. Zbog čega želite mijenjati Zakon o zaštiti na radu na ovakav način? Neke stvari unutra ste promijenili koje su dobre. Međutim, sukus promjena ide na teret radnika. I ja ću se osvrnuti samo na 3 koja su vrlo značajna, koja će dovesti do toga da će razina zaštite na radu u Hrvatskoj biti manja. Kada govorimo o samozaposlenoj osobi, Europska komisija je preporučila državama članicama proširivanje zakonodavstva zaštite na radu na samozaposlene osobe. Europska komisija proširuje, a mi suzujemo. Europska komisija smatra da ti radnici koji su samozaposleni trebaju biti uključeni u Zakon o zaštiti na radu jer se pokazalo da ti radnici koji su, neki su i vlasnici dakle svojih tvrtki ili su samozaposleni, imaju vrlo veliki rizik od ozljeđivanja na radu i ne razumijem zašto je ministarstvo i Vlada krenulo tim putem da se oni izuzmu iz Zakona o zaštiti na radu. Ako ste pogledali pokazatelje, oni su vrlo jasni. 2015. godine ozlijedilo se 165 samozaposlenih osoba, 2016. 127. Prema tome, mijenjati zakon uzimajući u obzir percepciju poslodavca bez široke argumentirane rasprave, uistinu je neozbiljno i neodgovorno. Pitam se zašto ova Vlada još jedanput ide na ruku poslodavcima? Jer jasno je da samozaposlenu osobu se ne mogu i ne trebaju primjenjivati sve odredbe Zakona o zaštiti na radu. Ali umjesto da ukidate, trebali ste naći put kako omogućiti tim samozaposlenim radnicima da provode Zakon o zaštiti na radu. Poslodavci koji ne primjenjuju zakone, jer ne znaju što i kako, uistinu nisu dobrobit društva i niti takav pristup i isprike ne treba poštovat. Zašto HDZ bježi od toga? Pitam predlagatelja zašto vam nije stalo do zaštite radnike u Hrvatskoj? Pokazali ste još jedanput socijalnu neosjetljivost. Sastanci Odbora za zaštitu na radu nisu administrativno opterećenje poslodavca, već naprotiv unapređivanje zaštite na radu. Svrha Zakona o zaštiti na radu je unapređivanje sigurnosti i zaštite zdravlja. Odbori su mjesta gdje se to radi, odbori su mjesto gdje se dogovara i to nije poslodavcu administrativni trošak, nego je to mjesto gdje će riješiti sve konflikte koji se dešavaju u zaštiti na radu, umjesto da se ide na sud, da poslodavac plaća zbog toga odštete, to se može riješiti na Odboru za zaštitu na radu. I smanjivanjem broja obaveze, broja sastanaka idete na ruku formalno poslodavcima, ali idete na štetu i poslodavcima i radnicima jer ulaganje u dijalog i prevenciju nije administrativno opterećenje. Pitam predlagatelja, ako strane kompanije u Hrvatskoj mogu sve svoje djelatnike osposobiti za pružanje prve pomoći, što je dobro za društvo, što je dobro za tvrtku, zbog čega sada idete smanjivati standard koji smo postavili sadašnjim zakonom? Za vas je pružanje prve pomoći administrativno opterećenje. Opet vas pitam, što ako na mjestu u radionici u uredu se desi neželjeni incident, onaj koji je osposobljen za pružanjem prve pomoći nije tu, ne znam, otišao je na wc, pa mora biti državna tajnice, ali nije, jer kad je jedan jedini ne može biti. Šta preko godišnjih odmora? Zbog čega idete na smanjenje ovoga? Tečajevi prve pomoću su dobri, ne samo za poslodavce nego su dobri, evo tu je akademik Reiner, to je dobro za društvo, ako i ne možemo osposobiti građane preko tečajeva Crvenog križa, ajmo ih osposobiti oni koji rade da mogu pružiti prvu pomoć svom kolegi, da mogu na ulici pružiti prvu pomoć. Mi sada imamo defibrilatore na puno mjesta u Zagrebu, imamo defibrilatore u tvrtkama, tko će te defibrilatore upotrijebiti ako ih niste obučili, defibrilator da može pomoći čovjeku a može ga i ubiti. Prema tome, ne razumijem zbog čega idete na ukidanje ovog standarda i smanjenje tog standarda jer jednostavno je to nešto što je civilizacijska tekovina. Ako mogu stranci, zbog čega mi u Hrvatskoj, zašto idete na ruku poslodavcima, jer to ulaganje u tečaj prve pomoći će možda pomoći i nekome vašemu, državna tajnice, ili nekome mome tko se sruši na ulici zbog toga što je došlo do fibrilacije srca i onaj koji zna će mu znati pomoć, onaj koji ne zna će samo gledati kako taj čovjek umire. I ne vidim razloga zašto ste to napravili osim da se dodvorite Europskoj komisiji ali mislim da Europska komisija baš ne bi se složila sa time i vjerujem da ćete do drugog čitanja to promijeniti. Smatram da su ove odluke Vlade na ovom području zaštite na radu sramotne, neće dovesti do smanjenja troškova nego u konačnici do povećanja, a da ne govorimo i o povećanju smrtnih slučajeva jer ove izmjene Zakona o zaštiti na radu nisu ono što građani Hrvatske trebaju, nije ono što radnici trebaju i ja se nadam da ćete do drugog čitanja stvari promijeniti. Hvala lijepo.
Hvala. I vaše izlaganje je izazvalo više replika. Prva je ona poštovanog zastupnika Saše Đujića.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Kolega Mrsić, vi ste rekli, govorili ste o samozaposlenim osobama i izuzimanjem njih iz odredbi ovog zakona, izuzimanje njih iz odredbi ovog zakona definitivno povećava rizik od ozljeda tih osoba na njihovom radu. E sada, rekli ste još jednu rečenicu da se ovim odredbama kao njima ide na ruku ali stvarno, to je samo kao, dugoročno ide im se na štetu jer povećanje ozljeda dovest će do toga, to su samozaposlene osobe, u pravilu osoba koja jedina obavlja svoju djelatnost, u svojoj firmi. I sad ako se ta osoba ozljedi i duže vrijeme ne može raditi, raditi u svom poduzeću i obavljati tu djelatnost, on je dugoročno oštećen je ostaje u biti, ostaje bez posla, ostaje bez kruha. I u biti ova sitna ušteda kojom će se ovim izmjenama kojom će dobit, na kraju je to puno, puno veći gubitak u stvarnosti nego što se dešava ovom izmjenom.
Odgovor poštovanog zastupnika Mrsića.
Državna tajnica je otišla ali vjerojatno će čuti našu diskusiju. Dobro ste rekli, ovo je samo prividna pomoć samozaposlenim osobama jer ako toj samozaposlenoj osobi dođe sada preko ljeta je veliki promet, pa joj dođe pomoć studentica na ugovor o djelu ili dođe pomoć nekoga tko je zaposlen po mjerama Zavoda za zapošljavanje, sad će se na njega primjenjivati zakon. I šta onda? I to su one nelogičnosti koje imamo u ovom zakonu, kad si sam se ne primjenjuje, ali kad ti dođe netko pomoć, onda se primjenjuje zakon u punom obimu. Zato sam ja i u svojoj diskusiji pledirao da umjesto izuzimanja da je trebalo naći način kako dio tih dijelova Zakona o zaštiti na radu provest kroz samozaposlenih osoba.
Slijedeća replika je poštovanog zastupnika Davora Vlaovića.
Hvala potpredsjedniče. Kolega Mrsić, slažem se s vama da je ovaj zakon važan i za radnike i za poslodavce i da nije dobro da se ovakav donosi bez konsenzusa sindikata, poslodavaca i uposlenih i dobro je da ide u drugo čitanje i nadam se da će se primjedbe koje su sindikati imali i uvrstiti, a slažem se s vama da ne može se raditi uštede i porezno rasterećenje, parafiskalno rasterećenje naših poslodavaca što mi podržavamo na teret zdravlja i sigurnosti radnika. Kako očekivati da radnik ispuni svoje radne obveze ako nema adekvatnu zaštitnu opremu, kako da izvrši svoje radne obveze ako još uvijek poslodavaca koji ne isplaćuju redovno plaću a kamoli da kupe opremu? A s druge strane naravno da ima i poslodavaca koji bi to željeli izvršiti ali zbog parafiskalnih nameta ne mogu. Znači mora se naći tu balans i mora se komunikacijom svih dionika napraviti kvalitetan zakon. Hvala.
Odgovor poštovanog zastupnika Mrsića.
Poštovani kolega Vlaović, dobro ste rekli, administrativno rasterećenje treba ići, treba rasteretiti rad, treba rasteretiti poslodavca ali ne kroz ovo, ne kroz Zakon o zaštiti na radu. Ja znam da to nije niti namjera bila ministarstvo, nego to je pritisak bio sa drugog kata iz kabineta bivše ministrice Dalić koja je htjela pošto-poto neke administrativne uštede pa joj se svidjelo da bi to bilo zgodno udariti po Zakonu o zaštiti na radu. Ali se nije sjetila da udari na neke druge zakone iz gospodarstva gdje bi također bilo ušeta bilo puno više jer ovdje ušteda neće biti. Ovdje će biti više troška. Ovo je samo mazanje očiju Europskoj komisiji da nešto radimo a to radimo nauštrb radnika i nauštrb jednog sustav koji je rađen godinama, koji je dobar, kojeg treba nadograđivati a ne uništavati.
Slijedeća replika je poštovanog zastupnika Silvana Hrelje.
Hvala lijepa. Poštovani kolega Mrsić, ja sam siguran da ovo Europska komisija nije od nas tražila ove izmijene i dopune, ne bi im palo na pamet. A drugo, vas pitam jedno pitanje s obzirom da poznajte sustave i liječnik ste, pitanje definicija radna sposobnost zamjenjuje se pojmom zdravstvena sposobnosti. Kada bi to bila zdravstvena sposobnost za obavljanje poslova na određenom radnom mjestu ja bih to možda mogao i prihvatiti, iako mi nedostaje psihofizička sposobnost jer radna sposobnost je zbroj ovih sposobnosti. Ja mogu biti zdravstveno sposoban dakle urednog zdravlja, ali na radnom mjestu imam određenu noksu na koju sam alergičan i to utječe na moju radnu sposobnost i zašto ne treba govoriti da je radna sposobnost pojam iz mirovinskog nego je to poveznica između ovog zakona i mirovinskog da bi se radila promjena radnog mjesta u skladu sa preostalom radnom sposobnošću.
Hvala lijepa. Odgovor poštovanog zastupnika Mrsića.
Da, poštovani kolega Hrlja, ja u svojoj diskusiji nisam se imao vremena osvrnuti i na taj problem. dvije stvari mijenjate u zakonu koje su loše, tešku povredu rada, dakle tešku povredu na radnom mjestu se miče, a zna se što je teška povreda, možda ju je trebalo još malo bolje objasniti, ali ju nije trebalo ukidat i radna sposobnost zamjenjuje se zdravstvenom sposobnosti koju nitko ne zna šta je. Šta znači zdravstvena sposobnost? Znači da si zdravstveno sposoban da radiš. Ali ono što ste vi rekli, nisam sposoban da radim ne znam u prašini u buci. Netko je recimo tko je nagluh i zdravstveno sposoban da radi, ali ne može raditi u radionici gdje je razina buka, na dizalicama i negdje drugdje. Prema tome, ne vidim razloga zašto se to mijenjalo, zašto se mijenjala radna sposobnost koju svi znamo što je. To je poveznica između mirovinskog i ovog sustava, ne vidim uopće razloga zašto se to radilo kao što se i cijeli zakon mijenjao bezveze.
Hvala lijepa. I sljedeća pojedinačna rasprava je ona poštovanog zastupnika Tomislava Lipošćaka.
Zahvaljujem uvaženi potpredsjedniče. Pa sama svrha zaštite na radu je u biti stvarati sigurne radne uvjete kako bi se omogućilo radnih procesa bez određenih zastoja, ali ono što je najbitnije kako bi se omogućilo osiguranje života i zdravlja svih onih radnika koji u tim radnim procesima sudjeluju. I ne postoji danas niti jedna djelatnost koja sa sobom ne vuče određene ugroze i određene opasnosti svih onih koji su zateknuti u tom radnom procesu. Međutim statistika nam danas pokazuje da su pojedina zanimanja, da su pojedine djelatnosti kroz statističke podatke opasnija nego nekakva druga. To je razlog iz kojega sam se danas javio, zapravo želim ukazati na određeni niz problema odnosno pojedinosti a i samih dijelova u ovom zakonu koji su vezani uz šumarstvo kao djelatnost odnosno uz šumarstvo kao niz povezanih zanimanja. Već sam nekoliko puta i ovom Visokom domu naglašavao i ponovit ću to ponovno da je samo šumarstvo odnosno sve djelatnosti koje su vezane uz šumarstvo, sva ih istraživanja svrstavaju među ona po život najopasnija, a po ishodu smrtnih zapravo nesreća sa smrtnim ishodom, šumari su i svi oni koji su vezani uz djelatnosti u šumarstvu su sam … sa rudarima. Na početku moram također reći da je i zaštita u šumarstvu u posljednjih nekoliko desetaka godina podignuta na vrlo visoku razinu tako zbog novih tehnologija koje se uvode, ali jednako tako i zbog povećanog broja i povećane brige i zapravo inzistiranja na edukacijama. U prvom redu tu bih i pohvalio i spomenuo Hrvatske šume kao poduzeće koje ima najveći broj zaposlenih koji su vezani u šumarstvu, ali jednako tako i Hrvatsku poljoprivredno-šumarsko savjetodavnu službu. Međutim, imam nekoliko prijedloga i vezeno uz ovaj zakonski prijedlog kojima bi još bolje možda definirali ili pojasnili određene situacije. Evo krenimo redom. U članku 56. dodaje se stavak 4. koji glasi da je poslodavac radnicima osposobljenim za pružanje prve pomoći dužan uručiti pisanu odluku o imenovanju za pružanje prve pomoći te obavijestiti sve ostale radnike o radnicima koji su osposobljeni i imenovani za pružanje prve pomoći. Smatra da će konkretno u šumarstvu ovo samo dodatno možda zakomplicirati i stvoriti dodatnu papirologiju na radilištu, možda bi trebalo razmisliti da to ostane kao što je bilo do sada jer je to do sada dosta dobro funkcioniralo. U članku 65. mijenja se i stavak 2. glasi da je poslodavac obavezan obavijestiti tijelo nadležno za inspekcijski nadzor o ozljedi nastaloj u prostoriji ili na prostoru u kojem poslodavac obavlja rad zbog koje je radniku ili osobi na radu pružena hitna medicinska pomoć i zbog koje je ozlijeđena osoba zadržana na liječenju u zdravstvenoj ustanovi. Ovom izmjenom postoji mogućnost u najmanju ruku ću tako reći neobičnih situacija, npr. ozljedom na radu na koju će trebati izići inspektor smatrat će se i ozljeda gdje je radnika npr. ubola osa ili pčela te je isti takav zadržan u bolnici odnosno hospitaliziran zbog mogućnosti određenih alergijskih reakcija ili slično. S druge strane inspektor se neće morati pozvati na ozljedu na radu gdje je čovjeku npr. slomljen dio tijela, nakon toga on je imobiliziran i čovjek je poslan kući da npr. zbog zakazanoga roka za operaciju i slično. Iz osobnog iskustva mogu vam reći da nam se dešavalo da radnik slomi novu, ugane zglob ili slično, nakon toga bude stavljen u longetu ali se ne zadržava na bolničkom liječenu, a naknadno se sve to zakomplicira, završi na operaciji ili koristi dugoročno bolovanje ili slično. Dosadašnjom praksom je inspektor se pozivao na teške ozljede za koje se vrlo jasno znalo što su, a to su bili prijelomi i sva ona teža oštećenja za koje je liječnik procijenio da su to teške ozljede i da je to imalo smisla. Sada će inspektor morati biti obaviješteni za ozljede gdje će radnik biti zadržan na liječenju, a koje mogu biti primjerice banalne iz ovoga primjera na one druge gdje neće biti u istom trenu hospitaliziran. I moram naglasiti da i sami inspektori su prebukirani možemo to tako reći poslom. Osobno smatram da bi se trebao povećati njihov broj, a uistinu mislim da će to stvarati određeni problem u provedbi njihovoga posla, budući da je čl. 23. inspektoru definirano da mora odmah napraviti nadzor u ovakvom slučaju. Također, osvrnuo bih se na neke stavke iz Zakona koje se ne mijenjaju, ali bi možda bilo dobro razmisliti u tome smjeru. Prvenstveno čl. 70. Zakona koji ne definira da se povjerenik radnika mora izabrati, nego da piše da se može birati. Osobno sam uvjerenje da ako smo već zakonom predvidjeli i prepoznali ulogu povjerenika radnika za zaštitu na radu, ne vidim razloga da ta odredba bude fakultativna nego da ju možemo uvesti kao i propisati kao obaveznu jer mislim da ne stvara dodatne troškove poslodavcu, a uloga ovakvih radnika je vrlo bitna. Također, ono što nam u šumarstvu relativno dosta problema i pomutnje radi, to je odredba koja je definirana čl. 75., a koja je vezana uz zajednička radilišta. Primjera radi, Hrvatske šume se smatraju investitorom ako radove obavljaju sa dva ili više izvođača i dužne su napraviti sve predradnje znači, od plana uređenja za poslove pa nadalje. Najčešće nam se dešava da radove obavljaju Hrvatske šume još jedan izvođač, što zakon smatra kao dva izvođača. Smatram da bi bilo bolje kada bi Zakon definirao da je zajedničko radilište ono na kojem poslove obavlja naručitelj radova sa dva ili više izvođača. Zašto ovo govorim? Tada bi se u jednu ruku izbjegla odgovornost za tog jednog izvođača koji uz naručitelja obavlja radove i on bi tada sam morao prijaviti radilište i svoje radove, te bi morao napraviti plan uređenja za poslove koje će on obavljati. Mislim da bi se time još više podigla svijest o sigurnosti i zaštiti na radu osobito kod privatnih izvođača. Dio privatnih izvođača radi to na jedan vrlo dobar i zadovoljavajući način, međutim dio njih je još uvijek nekoliko godina kaska za svim ovim odredbama. Vjerujte mi da je vrlo teško voditi računa o sigurnosti na radu, ali jednako tako i osiguravati sigurnost na radu na zajedničkim radilištima gdje npr. privatni poduzetnik vrši izvlačenje drvnih sortimenata u istom odjelu dok za to vrijeme zaposlenici Hrvatskih šuma vrše primku ili sječu, a ovakve situacije ponekad nemoguće je izbjeći. Eto, toliko. Ne bih dalje duljio. Ovo je jedan kratki presjek kroz ovaj zakonski prijedlog iz šumarskih cipela iz šumarskog kuta i nadam se da ćete razmotriti ove sugestije do drugog čitanja. Ono što bih još samo na kraju još jednom ponovio to je da više-manje su nam zakonski akti, zakonska regulativa iz zaštite na radu su dobri i pozitivni su, samo da najčešće štekamo u samoj provedbi tih zakona i mislim da tu možemo napraviti dodatne pomake. Hvala lijepa.
Hvala. Imamo dvije replike. Prva je poštovanog zastupnika Hrelje.
Uvaženi kolega, ja se s vama slažem što se tiče inspektora rada. Prvo ih ima mali broj, drugo slabije su plaćeni od ostalih inspektora i imaju dosta loše uvjete rada i nekako to nije neka popularni posao u inspekcijama. Zahtjevno je, treba puno stručnih znanja, treba znati puno o organizacijama posla u raznim djelatnostima jer zaštita na radu počinje i od projektiranja i od organizacije posla i od upotrebe novih tehnologija. Dakle, da je to jednostavno svak bi se s time bavio. Moraš biti malo i zaljubljenik da bi shvatio kako nešto raditi na bolji i sigurniji način. Ja imam neka iskustva kad sam naše ljude vodio u brodogradilište u Italiji, pa onda su dobili napad taštine i rekli mi ipak to jednako dobro radimo kao i drugi, a nije istina.
Odgovor poštovanog zastupnika Lipoščaka.
Zahvaljujem. Kolega Hrelja, slažem se u potpunosti s vama što se tiče inspektora rada, pogotovo ovoga dijela da to baš nije zahvalan posao i da je percepcija tih ljudi, tih zaposlenika vrlo negativna kod samih zaposlenika i kod samih radnika nad kojima zapravo vrše inspekciju. Ono što bih htio naglasiti da bi se trebali fokusirati na taj dio nije samo cilj, nije samo svrha, kako inspektora rada, tako i stručnjaka koji su zaduženi za zaštitu na radu, represija i kažnjavanje radnika. Ono što moramo što češće i što više naglašavati to je edukacija i upozoravanje na nekakve krive postupke koji se u radnom procesu dešavaju kako bismo izbjegli one negativne stvari koje se iz toga dešavaju.
Slijedeća replika je poštovanog zastupnika Ivana Ćelića.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa poštovani kolega Lipoščak, vi ste na vlastitom primjeru dakle, kao čovjeka koji je radio u Hrvatskim šumama zapravo s teorije prešli na praksu i sasvim je drukčije kad govorimo o zaštiti na radu iz perspektive Hrvatskih šuma ili brodogradilišta, ili recimo kod mene bolnice ili nekog odvjetničkog društva. Dakle, za mene je nezamislivo da nema hitne pomoći ili da se zbog papira kaže daj nemoj to prijavljivati kao zaštitu na radu. Možda zato što smo mi zdravstvena ustanova. Ja bi se htio kratko osvrnuti, dakle tu je bilo spominjano, kolega Hrelja je spominjao isto tako razliku između radne i zdravstvene sposobnosti. Dakle, tu je jedna dihotomija i ta zdravstvena sposobnost se prije svega odnosi kad su posebna vrsta dakle, poslovi s posebnim uvjetima rada i ono što je isto tako naglašeno, dakle ovdje je vrlo važno naglasiti distinkciju između inspekcije rada i medicine rada koja je nažalost proteklih par desetljeća devalvirana poprilično i to nije dobro i na to isto tako treba voditi računa.
Hvala. Odgovor poštovanog zastupnika Lipoščaka.
Zahvaljujem kolega Ćeliću. Slažem se s vama da su perspektive različite. Uvjeti rada su različiti. Međutim, to ne smije biti razlog da se zaštita na radu ne provodi kako u određenim, ajmo to tako reći, uredskim uvjetima, tako i u onim uvjetima koji su ponekad za zdravlje radnika vrlo nepovoljni, kako zbog samih vanjskih vremenskih uvjeta, tako i do samih metoda i tehnologija rada. Što se tiče inspekcije rada i medicine rada, također se slažem u potpunosti s vama. Ono što nas najčešće smeta odnosno što nam najviše zadaje problema je i nedovoljan broj stručnjaka, kako i u inspekciji, ali jednako tako i u medicini rada i smatram da na tom polju možemo puno toga također napraviti. Hvala.
Hvala lijepa. Sljedeća rasprava je ona poštovanog zastupnika Nenada Stazića.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče. Ovaj zakon predstavlja daljnje umanjenje radničkih prava, pogotovo kada je u pitanju njihova zaštita na radu, kad je dolazi do ozljeda na radu pa vi tako izostavljate pojam teške ozljede. Teško ćete vi meni objasniti zašto vi to izostavljate. Jer to će biti sasvim sigurno spojeno sa odštetom kod povreda radnika na radu, a kasnije i u vezi s njihovom invalidninom. Ja mislim, ja bi o ovom zakonu govorio u kontekstu samo dvije stvari, nepravednost koju on pojačava i jednu nelogičnost koju u sebi krije. Naime, zašto nepravednost? Mi u Hrvatskoj imamo dvije vrste invalida. Postoje civilni invalidi, među njima i invalidi rada i postoje hrvatski ratni vojni invalidi. Njihov status nije ni približno sličan. O toj nepravdi, o nepravdi u našem društvu govorila je jučer, čini mi se, i predsjednica Republike kada je pred kamerama rekla da je ova država nekima majka, a nekima mačeha. Predsjednica Republike, ne, Nenad Stazić, predsjednica Republike je to rekla pred kamerama. Ja sam se malo začudio, ne zbog toga što je to predsjednica rekla, nego zato što su je kamere uspjele pronaći. Oni naime odu s kamerama u ured predsjednice u Zagrebu, ali ona je ured preselila u Varaždin, oni brzo u Varaždin, ona je već u Vukovaru, oni dođu u Vukovar, ona otišla u Zadar i tako nikako da ju nađu njezin ured koji ona sam seljaka, ja očekujem da i sad svoj ured preseli u Dublin jer tamo će uskoro biti puno više Hrvata, nego u Hrvatskoj. Ali vratimo se mi tezi predsjednice Republike koja kaže nekima je država majka, a nekima mačeha. Nije ona jedina koja upozorava na to, na to upozorava i Europska komisija, ponovno odvlačim ne Nenad Stazić, nego Europska komisija. Europska komisija koja govoreći o pravima veterana kaže da se novim zakonom su proširene povlastice koje imaju ratni veterani. 3995 branitelja zatražilo je da im se priznaju posljedice bolesti, iako je rat završio prije 23 godine. To je samo od kad je usvojen novi zakon. Očekuje se da će ih biti dvostruko više do kraja godine. Tako neograničeno priznanje bolesti ne postoji nigdje u svijetu kaže Europska komisija, ne Nenad Stazić. Europska komisija nadalje kaže, prema braniteljima se Hrvatska vlast ne odnosi jednako kao prema ostalim skupinama koje dobivaju pomoć ili mirovinu iz proračuna. Ovaj zakon je tome dokaz. I naša situacija u Hrvatskoj to ne treba dokazivati je upravo takva. Kolega Saša Đujić je upozorio da pojedini radnici izbjegavaju prijaviti povredu na radu, lažu da su se povrijedili doma koseći vrt jer se boje kazne poslodavca. Kod HRVI, odnosno među braniteljima to nije slučaj. Već sam rekao da je u prva dva mjeseca njih gotovo 4000 zatražilo priznavanje prava invalida i da će ih biti do kraja godine vjerojatno duplo. Ima, našao sam jedan bizaran slučaj. Prije 27 godina jedan je branitelj bio mjesec dana u pričuvnom sastavu, ozlijedio je nožni prst, sad traži status invalida. Nemojmo se tome čudit, zakon im to omogućuje, pa to ljudi i koriste. To je posve ljudski, oni to pokušaju pa ako bude, bude. Evo sad nekoliko podataka koji zorno pokazuju postojanje strašne nepravde u ovome društvu. Stopostotni vojni invalid ima invalidninu od 3800 kuna i treba imati, možda i premalo.
Kolega Stazić, oprostite, vi stalno govorite o vojnim invalidima itd. Mi raspravljamo o Zakonu o zaštiti na radu.
Viteže, ja vas molim da se ponašate viteški pa da dopustite zastupniku da govori, nemojte da vam oduzmu taj viteški status koji su vam dali.
Naravno kad govori sukladno Poslovniku.
Pa govorim ja po Poslovniku.
Pa ne, vi ne govorite o temi.
Govorim o invalidima rada.
Zato sam vas zamolio da se držite teme.
Da, o invalidima rada. Invalid rada, slušajte me viteže, ima za to vrijeme 1500 kuna, shvaćate li viteže? Jedan 1500, a drugi 3800, a predsjednica i Europska komisija kaže da smo nepravedno društvo. Jeste razumjeli? Ili da ponovim ako niste razumjeli? 1500 i 3800. pri tome ja ne mislim da je 3800 previše, možda je premalo, jer ako je netko stopostotni invalid onda se ne može brinut o sebi. Onda je država dužna se brinuti o njemu, jer zato valjda država i postoji kao jedan organ solidarnosti među ljudima pa da pomogne onim svojim članovima koji se ne mogu brinuti o sebi. I da me ne biste viteže krivo shvatili, ja ne mislim kad govorim o HRVI da dobijaju previše. Jer vas je to očito zasmetalo, ne mislim. Ja bi im dao i više. Ali bi dao isto toliko i civilnim invalidima. Jer ne može biti razlike između oka i oka, između noge i noge, između ruke i ruke. Jedan je nogu izgubio na radu, drugi je u ratu, ali nijedan, ni drugi nemaju nogu. Pa zar ne zaslužuju istu invalidninu? Tako je kod sljepoće, tako je kod gubitka ekstremiteta, tako je kod svih drugih oštećenja. Ovaj invalid rada ako je stopostotni invalid, ne može kupit onaj lift za dizanje iz kolica koji košta oko 8000 kuna, ratni vojni invalid ga dobije jer ima pravo i u redu je da ima pravo na ortopedsko pomagalo, ali zašto ovaj nema? To ja pitam. Zašto ovaj civilni nema? Zašto invalid rada nema? Zašto je nama radnik i njegova invalidnost manje bitna? Zašto te ljude podcjenjujemo i vrijeđamo? To pitam viteže, to pitam. I da završim sa jednom nelogičnošću u ovom zakonu, to je članak 57. koji govori o zabrani pušenja, a onda kaže da poslodavac, dobro, ne može se nigdje pušit, a veli ali poslodavac može odredit mjesto za pušenje. Gledajte, ako pušenje nije zakonom zabranjeno, ako je ono legalno, onda poslodavac ne da može odrediti, nego mora odrediti mjesto. Mi ovdje u Hrvatskom saboru imamo terasu, ne mora se pušit svagdje, zašto bi se moralo pušit svagdje? Ili zabranite potpunu upotrebu duhanskih proizvoda pa ćete biti logični, ili ako to nije zabranjeno, onda poslodavac mora osigurati mjesto. Ja sam nažalost bivši pušač, nažalost sam prestao pušiti pa ne govorim pro domo sua, nego govorim iz principa, to je princip, to su naši sugrađani koji imaju svoja prava dok im mi ta prava priznajemo kao ovaj zakonodavac, a priznali smo im ta njihova prava, prema tome zaslužuju određenu zaštitu i molim vas da to do drugog čitanja popravite i da razmislite o tome da je invalid invalid i da u ovoj zemlji konačno, konačno sve invalide izjednačimo, da barem donekle popravimo zahtjev da svi građani u ovoj zemlji budu jednako vrijedni.
Hvala. Imamo nekoliko replika. Prva je poštovanog zastupnika Ivana Ćelića.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Poštovani kolega Staziću vi kao jedan iskusni i istaknuti hrvatski političar mene svaki put čudite. Vi nikad niste čuli za povlaštene mirovine? 23 600 osoba koje su sudjelovale u II. svjetskom ratu još uvijek imaju mirovine. Udovice boraca još uvijek primaju mirovine, to su sve povlaštene mirovine i ljudi primaju, neka ljudi žive sto godina, nemam ništa protiv. Prosječna plaća, prosječna ta povlaštena mirovina je veća od prosječne povlaštene mirovine hrvatskih branitelja, 2600, podaci iz Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje, 2660, borci 2195, branitelji iz Domovinskog rata. A ja vas na kraju pitam hoćete li se vi odreć vaše povlaštene mirovine da bi svi imali jednake mirovine? Hoćete li se odreć povlaštene mirovine kad odete u penziju kao umirovljeni saborski zastupnik? Hvala.
Odgovor poštovanog zastupnika Stazića.
Vi se meni čudite kao iskusnom političaru, ako je točno da sam ja iskusan političar, onda mene ne čudi što se vi meni čudite, jer je to posve logično. Naime, ja ovdje govorim o invalidninama, a vi najednom počnete o mirovinama. Bez ikakve veze. Ni u kakvoj vezi s onim što sam ja govorio, to dokazuje da vi niste iskusan političar, a vjerojatno nikada nećete ni biti. Povlaštenih mirovina ili mirovina po posebnim propisima takvih kategorija ima 12, dakle nisu samo saborski zastupnici. Podsjećam vas da je Vlada Milanovićeva ukinula povlaštene mirovine za saborske zastupnike, ukinula. To vašoj stranci, vašoj opciji nije palo na pamet nikada da napravi, nikada. Prema tome vi SDP-u i meni idete spočitavat povlaštene mirovine, to dokazuje da ste vi jedan posve neiskusan političar.
Hvala. Sljedeća replika poštovanog zastupnika Steve Culeja.
Poštovani potpredsjedniče, kolegice, kolege. Ja se Staziću ne čudim vama i vašem stavu jer dobro znam gdje pripadate, kakvi ste, šta radite, čemu stremite, za čim patite. Ali se čudim vama da vi ne volite invalide, branitelje, ali kako možete volit oficire JNA koji su isto moguće invalidi, našli su se u mirovini '91., a među njima i Boško Poljak, najbliži bratić premijera Zorana Milanovića, još je zaposlen u NP Krka na mjestu rukovoditelja odsjeka za tehničke poslove, nakon što je zadnjih 23 godine proveo u Hrvatskoj mirovini koju mu je isplaćivala Hrvatska država, a svoju mirovinu je zaradio vjerojatno u Beogradu, a mi smo mu omogućili da prima mirovinu ovdje i da se zaposli još u cvijetu Hrvatskoga turizma u Plitvicama. A i ne čudim se vama kad znam da ste u vašemu mandatu pogodovali i da se od 2000. do 2001. sa 72 383 povećao broj boračkih mirovina na 78 148. Hvala.
Odgovor poštovanog zastupnika Stazića.
Kažete mi da ja ne volim invalide, a cijeli svoj govor sam upotrijebio u zaštitu invalida, jedan i drugi. Ja ne znam jel vi imate problem sa razumijevanjem ili sa sluhom, ali s nečim očito imate problema. A ovo drugo nekakvog boljata, moljata kojeg ste spominjali, to ne mogu komentirat jer slučaj ne znam, ali znajući kako govorite često neistine u ovom Saboru, vjerujem da to spada u tu grupaciju vaših govora.
Sljedeća replika poštovanog zastupnika Tomislava Lipošćaka.
Poštovani kolega Staziću, nekoliko ste spomenuli puta u vašem izlaganju predsjednicu RH u kontekstu i konotaciji sa hrvatskim braniteljima i nekoliko ste puta spomenuli da to ne govori Nenad Stazić nego da to progovara predsjednica RH. Ja bih vas samo zamolio da mi objasnite ono što Nenad Stazić jučer progovara predsjednica RH, ja bih vas samo zamolio da mi objasnite ono što Nenad Stazić jučer progovara na svom Facebook profilu da nam ne bi spočitavali da nešto krivo ne razumijemo, a pročitat ću da ne bi pogriješio to je „Jeste li za to da pri odlasku u Irsku hrvatski branitelj imaju prednost“. Hvala.
Odgovor poštovanog zastupnika Stazića.
Ja sam citirao predsjednicu Republike, a ona je rekla da je ova država nekome majka, a nekome maćeha. Znači i točno sam rekao da mi ne bi predsjednica zamjerila da koristim njezine riječi bez citiranja. Ja nisam plagijator, ja sam naglasio tko je autor tih riječi. Pa nisam ja u HDZ-u da plagiram. A šta sam htio reći s ovim kod odlaska u Irsku, ja mislim da svagdje branitelj trebaju imati, kod sastavljanja reprezentacije obavezno moraju biti hrvatski branitelji unutra. Pa nije važno jel zna igrati ili ne zna igrati. Prema tome direktori škola, direktori bolnica, već se vi već izabrali školu u kojoj ćete biti direktor?
Sljedeći će pojedinačnu raspravu imati poštovani zastupnik Tomislav Sokol.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Gospođo državna tajnice, pomoćnice ministra, kolege zastupnici. Zaštita na radu je svakako potrebna, mislim da se oko toga svi slažemo i svakako je potrebno i pojačati sve moguće mehanizme nadzora kao i same primjene Zakona o zaštiti na radu. To se vidi između ostalog po tome da je između 2016. na 2017. imamo skok povećanja broja ozljeda na radu sa 16.235 na 17.769. Međutim ono što bih tu naglasio je da treba biti precizan, znači činjenica je sustav propisa zaštite na radu je ispostavio dosta nepotrebnog administriranja. U tom smislu mislim da treba postaviti distinkciju između dvije vrste djelatnosti, to su primjerice prerađivačka djelatnost, to je šumarstvo kao što je kolega Lipošćak spomenuo gdje doista mnogi od tih propisa ne da treba ostaviti kakvi jesu nego možda i pooštriti. Međutim, s druge strane u nekim drugim djelatnostima poput nekakvog uredskog poslovanja itd. pitanje je jesu li svi propisi koji su do sada bili na snazi bili potrebni. U tom smislu mislim da ovaj zakon ide u dobrom smjeru, mislim da on pojednostavljuje procedure i smanjuje administrativni teret poslodavcima i to svakako treba pozdraviti. Prvo bih pozdravio ovu promjenu koja se odnosi na samozaposlene i obrtnike. Činjenica je da ako pogledamo brojke na pravne osobe sa nula zaposlenih otpada svega 19 ozljeda na radu, ako uzmemo firme sa jedan do devet zaposlenih njih je svega 5% od ukupnog broja ozljeda na radu. Tako da činjenica je da mada tih ozljeda ima svakako naglasak kod zaštite na radu ipak treba staviti na ove veće firme i na neke specifične djelatnosti. Činjenica je također da smo imali u prošlosti dosta nekakvih možda i besmislenih i polukomičnih situacija gdje se kažnjavalo obrtnike što nisu napravili procjenu rizika, što nisu označili gdje su izlazi za nuždu itd. Tako da svakako pozdravljam ovu promjenu da se dio propisa odnosno da se propisi o zaštiti na radu na određene kategorije osoba ne primjenjuju, ali slažem se i s kolegom Hreljom. Mislim da ne bi bilo loše precizirati koji to propisi i koje obveze se na njih ne primjenjuju da ne bi ispalo da tu nema nikakvih obveza koje proizlaze iz zaštite na radu. Tako da mislim da bi do drugog čitanja taj dio trebalo precizirati. Također tu je pitanje i sastajanje Odbora zaštite na radu. Svakako podražavam to da se ta učestalost obveznih sastanaka smanji. Što se tiče Odbora za zaštite na radu također on što je također kolega Hrelja spomenuo to je odredba da bi se trebalo staviti u pravilu jednom u tri mjeseca. Znači ako kažemo da je nešto u pravilu to i dalje nije obveza i to i dalje daje slobodu poslodavcima da sami ne … onda u roku od tri mjeseca nego šest mjeseci. I mislim da ovaj prijedlog kolege HRelje tu ne bi ništa posebno promijenio. Tako da u svakom slučaju mislim da ova odredba i promjena u zakonu dobra, mislim da poslodavci koji smatraju da postoji potreba za čestim sastancima taj prostor imaju, a i drago mi je da su propisane sankcije za one koji ne ispunjavaju zakonsku obvezu tako da mislim da se tu razina zaštite na radu neće smanjiti. Što se tiče prve pomoći, znači ono što sam ja vidio u praksi nažalost taj sustav dosta ne funkcionira. To se uglavnom odrađuje reda radi, odslušaju se neka predavanja, to se položi, ali pa čak i kada se polaže vozački ispit to nažalost vrlo često nije ozbiljno. Tako da podržavam generalno ovu promjenu u smislu od ovog jedan na 20:1 na 50, ali slažem se i s kolegom Hreljom da bi trebalo razmisliti da se cijeli sustav uozbilji da se možda uvede kroz neka veća vremenska razdoblja obvezna polaganja te prve pomoći, ali da ta polaganja i ti ispiti budu puno ozbiljnije nego što su sada jer u praksi vidimo da to zapravo u velikoj mjeri ne funkcionira da se odrađuje reda radi itd. Budući da smo se već svi manje-više skupili da ne razdužim raspravu, mislim da je smjer administrativnog rasterećenja dobar, on ne smije ići na štetu radnika i zaštite radnika, ali mislim da ovaj prijedlog to ne ide. Ali ono što je bitno je isto tako da se spriječi i ono, a to uvijek imamo slučaj kada se donosi zakoni … da se mnogi lobiji i interesne skupine okoriste od prevelikog administriranja od organiziranja seminara, tečajeva, polaganja ispita itd. Tako da mislim da je pojednostavljenje sustava potrebno, mislim da ono treba biti ciljano da ne treba ići na štetu radnika pogotovo u djelatnostima poput šumarstva, graditeljstva itd. da tu treba biti možda i donijeti još neke dodatne posebne propise kako bi se tamo zaštita na radu pooštrila i da svakako treba raditi na jačanju i pojačavanju implementacije, kontrole implementacije samog Zakona jer kažem i po mom mišljenju Zakon sam nije problematičan, naravno ima prostora za poboljšanje, ali nije sam po sebi loš, ali svakako na implementaciji treba raditi da bi se spriječilo dalje ovaj trend povećanja ozljeda na radu koje imamo. Hvala.
Idemo na zadnju pojedinačnu raspravu. Poštovana kolegica Branka Juričev-Martinčev. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani predsjedniče. Poštovana državna tajnice sa suradnicama, kolegice i kolege. Naime, ja pozdravljam ove izmjene i dopune Zakona o zaštiti na radu upravo zbog samozaposlenih osoba i obrtnika. Čini mi se da smo danas zaboravili da obrti čine nešto manje od 40% poslovnih subjekata u RH, a zašto sam se javila za ovu pojedinačnu raspravu, upravo zbog svoje Šibensko-kninske županije. Naime, u Šibensko-kninskoj županiji omjer je potpuno drugačiji. 60% je obrtnika dok je svega 40% poslovnih subjekata posluje kao trgovačka društva, bilo dionička društva ili u nekom drugom obliku. Kad tome pridodamo da je jako puno onih posluju kao sezonski obrti ili pod privremenom obustavom, onda znamo koliko će ove izmjene i dopune Zakona značiti za sve njih. Nadalje, analizom u RH preko 40% obrtnika je uslužnih djelatnosti. Negdje oko 17% onih koji posluju iz ceha ugostiteljstva i turizma. Ponovno se vraćam na svoju Šibensko-kninsku županiju gdje je taj omjer u korist ugostiteljstva i turizma još veći. Analizom da unutar uslužnih obrta opet najviše imamo u trgovini, onda sigurno ovakva administrativna rasterećenja gospodarstva i racionalizacija poslovanja će u mnogome doprinijeti. Malo me čude kolege koji su kritizirali ovaj Zakon iako kažu da treba rasteretiti gospodarstvo, onda ponovno bi to zadržali tu obvezu našim obrtnicima kad obrtnika ima negdje oko 80 tisuća, a zaposlenih u obrtima svega 120 tisuća, to znamo da na jednog obrtnika imamo svega jednog i pol zaposlenika. Još jedanput pozdravljam ove izmjene i dopune i ne smijemo zaboraviti da ti mali obrtnici moraju biti ujedno i kadrovici i financijski stručnjaci i pravnici, a i čistači u tom istom svom obrtu i zaista bar jedna obveza manje će u mnogome dobro doći i još jedan apel i ovom Ministarstvu, a i svim ostalim odnosno inspekcijskim službama da kad dolaze u objekte da budu više u prvom naletu savjetodavni, a tek kasnije da nakon tog preventivnog djelovanja da djeluju i sa kaznama. Hvala.
Zahvaljujem. I završno u ime predlagatelja poštovana državna tajnica Majda Burić. Izvolite.
Zahvaljujem poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovani zastupnici i zastupnici u Hrvatskome saboru, zahvaljujem prije svega na raspravi i u početku želim samo spomenuti osnovni cilj izmjena i dopuna ovoga zakona, a to je prije svega prevencija kao i jačanje zaštite na radu, ali i administrativno rasterećivanje gospodarstva u sveobuhvatnoj cifri od milijardu i pol kuna u smislu cijelog akcijskog plana, čemu će pridonijeti i izmjene i dopune ovoga Zakona. U svakom slučaju, sigurnost na radu obaveza je svih nas. I poslodavaca i radnika i sigurnost je ono što nema cijenu, ali ima ogromnu vrijednost, a sami zdravlje i život vrednote su od najvećeg značaja i svaka ozljeda koja se dogodi [[Upadica Jandroković: Kolegice i kolege, ja vas molim za malo pozornosti.]] Zahvaljujem predsjedniče. I svaka ozljeda koja se dogodi jest ona koja je previše i da je samo jedna to je ona koja je previše. Međutim, ozljede se u principu ne događaju već su one uzrokovane. Dakle, govorimo o uzročno-posljedičnoj vezi i upravo zbog toga cilj je ovoga Zakona upravo prevencija i sprečavanje ozljeda kao i unapređivanje sustava zaštite na radu. Ono s čime ćemo se svi složiti zaista da je humano i potrebno rekla bih čak i nužno pomoći svakom onome tko je ozlijeđen i da se to podrazumijeva i da trebamo svi i dalje raditi na senzibiliziranju društva u cjelini u tom smislu. A tu bih samo se pozvala i na ustavnu odredbu odnosno čl. 70. koji kaže da je svatko dužan i to u sklopu svojih ovlasti i djelatnosti osobitu skrb posvećivati upravo zaštiti zdravlja ljudi. Što se tiče broja ozljeda na radu koje su bile spominjane u raspravi, valja naglasiti samo da je broj ozljeda na radu u opadanju budući da se on računa na tisuću radnika, u 2016. godini taj broj iznosio je 11,5 dok je u 2013. iznosio 11,8. Ono što je bitno da broj ozljeda na radu opada. Podaci za 2017. godinu još su u obradi i nisu javno dostupni, međutim biti će uskoro. Što se tiče hitnih intervencija, također treba spomenuti da za hitne intervencije u smislu smrtne ozljede ili tzv. teže ozljede postoji u inspektoratu ekipa koja je dostupna 0-24 i koja reagira promptno po potrebi odnosno po prijavi. I još samo za kraj, naglašavam da je ovo tek prvo čitanje, dakle svi komentari koje smo danas imali prilike čuti biti će razmotreni, a najviše ih je bilo upravo u smislu sastajanja sjednica odbora za zaštitu za radu odnosno obrtnika koji u stvari nemaju status poslodavaca dakle, sami su, koji rade na tom poslu. I za kraj, rekla bih samo vezano uz prvu pomoć uz koju je također bilo puno komentara da se slažemo da što više građana treba znati pružati prvu pomoć, međutim to prije svega nije element i ne rješava se ovim Zakonom već prije svega formalnim i neformalnim obrazovanjem kao i općom kulturom, senzibiliziranošću, odgojem, samosvjesnošću, a da je iznimno bitno da što više građana to zna i jest, međutim napominjem još jedanput, ovo je tek prvo čitanje, razmotrit ćemo sve komentare koje smo u raspravi dobili. Zahvaljujem.
Zahvaljujem državnoj tajnici. Zatvaram raspravu. Glasovat ćemo kad se steknu uvjeti. Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona zaštiti na radu, prvo čitanje, P.Z. br. 338, predlagatelj je Vlada RH, rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu saborskih radnih tijela, dajem na glasovanje slijedeći zaključak. Prvo, prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona zaštiti na radu i drugo, sve primjedbe i prijedlozi dostavit će se predlagatelju da ih razmotri prilikom utvrđivanja teksta konačnog prijedloga zakona, molim glasujmo. Utvrđujem da je većinom glasova, 80 za, 37 suzdržanih i 7 glasova protiv, donijet zaključak kako su ga predložila saborska radna tijela.
Prisežem.
Hvala vam lijepa. … [[Pljesak.]] Poštovani gospodine ministre, čestitam na iskazanom povjerenju i danoj prisezi i želim vam puno uspjeha u obavljanju ove časne i odgovorne dužnosti. Sada ćemo napraviti stanku u trajanju od 10-15 minuta, jer će mandatno imunitetno povjerenstvo imati svoju sjednicu, kako bi odlučili o promjeni u sazivu sabora, dakle, kolega Horvat više ne može biti zastupnik, budući da postaje ministar i imati ćemo zamjensku kolegicu. Sastanak je u dvorani Stjepan Radić 133 prvi kat, dajem stanku od 15 minuta. Ja bi vas molio da u 13 sati i 25 minuta budemo ovdje. STANKA U 13,10 SATI.
Mi ćemo sad odradit još jednu točku, to je izvješće o radu Odbora za predstavke i pritužbe za 2017. godinu, a onda ćemo završit sa današnjim radom. Podnositelj tog akta je Odbor za predstavke i pritužbe temeljem članka 107. Poslovnika Hrvatskog sabora. Želi li predstavnik podnositelja izvješća dati dodatno obrazloženje? Da, predsjednica Odbora za predstavke i pritužbe poštovana kolegica Anamarija Petin, izvolite.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovane saborske zastupnice i zastupnici. Evo pred vama je izvješće o radu Odbora za predstavke i pritužbe Hrvatskog sabora za 2017. godinu. Budući da po članku 107. Poslovnika Hrvatskog sabora upravo ovaj odbor jednom godišnje podnosi izvješće o svom radu Hrvatskom saboru i tom prigodom informira zastupnike Hrvatskog sabora o uočenim nepravilnostima, kršenja zakonskih propisa, kao i prava građana u postupku pred tijelima državne uprave i pravnim osobama koji imaju javne ovlasti i predlaže poduzimanje potrebnih mjera za njihovo otklanjanje. Godišnje izvješće o radu odbora predstavlja spoj pregleda rada i statističkih podataka rada odbora po predstavkama i pritužbama. Odbor je u 2017. godini zaprimio i odradio ukupno 361 predmet, a u taj broj uključeni su i predmeti iz prethodnih godina. Novih predstavki i pritužbi je 261 te 100 opetovanih predstavki i pritužbi te njihove nadopune iz prethodnih godina, imamo čak prenesenih predmeta još iz 2012. godine. U 2017. godini zabilježen je porast broja predstavki i pritužbi te obraćanja građana ovom odboru, što je za 14% više od broja pritužbi u 12016. godini te za 4% više u usporedbi na 2015. godinu. Kao i prethodnih godina, od navedenog ukupnog broja predmeta najbrojniji dio je predstavki i pritužbi, odnosno njih 188 odnosi se na područje pravosuđa i upravu, a po brojnosti slijedi područje stambene, komunalne te imovinsko pravne problematike, zatim predstavki sa socijalnom i zdravstvenom problematikom te iz područja zaštite obitelji, zatim predmete iz ostalih područja te predmete iz područja rada i radnih odnosa. Samo da podsjetimo, zadaća Odbora za predstavke i pritužbe je da razmatra predstavke, pritužbe i prijedloge upućene Saboru te ukazuje nadležnim tijelima državne uprave na kršenje zakona te druge štetne pojave od šireg značenja. I u ovom izvještajnom razdoblju, kao i u godinama do sada, odbor pojedine slučajeve, prenesene predmete iz prethodnih godina, prati kroz duže vrijeme te se dobiva uvid u rad odbora koji posreduje sukladno nadležnosti u rješavanju dugogodišnje neriješenih problema građana u postupcima pred nadležnim državnim institucijama sustava i s druge strane dobiva se uvid u rad institucija. Pri tome prvenstveno upozoravamo, a na temelju informacija i saznanja iz većeg broja zaprimljenih podnesaka građana, na nepostupanje tijela državne vlasti, jedinica lokalne i regionalne samouprave, kao i tijela na svim drugim razinama, zatim na šutnju administracije te neodgovaranje građanima koji u pisanim predstavkama i pritužbama te opetovanim pritužbama ili osobnim kontaktima ukazuju da su nemoćni pred sustavom, što rezultira nezadovoljstvom, nepovjerenjem te gubitkom vjere u institucije. U izvješću koje ste svi dobili prikazan je rad odbora te analiza rada odbora po područjima. Mislim da nema potrebe da sada čitamo po posebnim područjima jer je sve vidljivo iz samog izvješća koje ste dobili, ali je bitno još napomenuti za kraj, a to je da u ovom izvještajnom razdoblju od ukupno obrađenih 361 predmeta te pisanih predstavki i pritužbi građana, odbor je zaprimio očitovanja nadležnih tijela za 316 ili 87,5% predmeta do završetka pisanja ovog izvješća. Od ukupno pristiglog odgovora nadležnih tijela, građanima se pomoglo u ostvarivanju njihovih prava i interesa, tj. u njihovu korist riješeno je 111 predmeta ili 35%. Građanima se pomoglo posredstvom odbora i nadležnih tijela da ostvare prava, dobiju različite informacije ili obavijesti, kao recimo prava na jednokratnu novčanu pomoć, informacije vezane za pravo na invalidsku mirovinu, da dobiju obavijesti i informacije vezano za naplatu vodnih usluga i naknada, za zdravstveno neispravnu vodu, zatim za otkup državnih stanova, obavijest da se neće rušiti određene kuće pri izgradnju brzih cesta itd., itd. Ono što je veliki problem, a to su slučajevi šutnje administracije, odnosno, neodgovaranje građanima. Odbor je sukladno svojoj nadležnosti upućivao požurnice mjerodavnim tijelima, ukazivao je na potrebu žurnog rješavanja problema. Naime, neki građani su na odgovore, po predstavkama i pritužbama čekali i više od godine dana, a njihovi problemi nisu rješavani niti nakon više požurnica odbora. Dalje u izvješću imate pregled, koliko je požurnica, upućivano kojoj instituciji. Što se tiče izvješća Odbora za predstavke i pritužbe, dobili ste cjeloviti prikaz rada odbora, konkretno, šta je odbor napravio. Imate nekoliko primjera gdje se pomoglo građanima, kao i koliko je sjednica održano i koji su problemi rješavani na tim sjednicama. Evo, ja molim zastupnike da se uključe u raspravu. Hvala.
Hvala. Imamo 2 replike, prva je poštovanog zastupnika Čuraja.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Poštovana kolegice Petin, mislim da nam je ovo ovaj odbor, zorno prikaz stanja u društvu i odnosno ono što su najveći problemi. Dakle, ovdje je vrlo jasno, da svaki drugi predmet dolazi iz resora pravosuđa i uprave. Znači, 188 od 361, da su to goruća pitanja, ali to nisu svi problemi, naravno, da budemo jasni. Puno ljudi ni ne zna za odbor, niti je informiran, kako može doći do predstavke i pritužbe, tako da, vjerujem da je ovo jedna, ajmo reći, dobar uzorak, koji ne odstupa od stvarnog stanja na terenu. Mene zanima, što kada mi uputimo sve te predstavke i pritužbe Ministarstvu pravosuđa, koliko dugo čekamo, ako govorimo sada konkretno inspekcijama i žalbama na rad sudova, sudaca i svih presuda dugotrajnosti postupka. Znamo što to znači, znamo da su to ljudi, da su to rak rana našeg društva i mislim da, samo me zanima, koliko je povratnih informacija bilo o rješavanju i opravdanosti … [[Govornik se ne razumije.]] Hvala lijepa, ako ima ukratko.
Odgovor poštovane zastupnice Petin.
Ja se zahvaljujem poštovanom zastupniku na pitanju. Pa da, najveći problem je upravo u području sustava i pravosuđa, ono što je zabrinjavajuće, a to je upravo dužina trajanja određenih predmeta. Mi kao odbor upućujemo upite i sudovi se izjašnjavaju u određenom roku koji su im dati, ali jednostavno odgovor glasi najčešće da je predmet u postupku. Naravno, mi kao saborski odbor ne smijemo se miješati u poslove suda i to je ono što građani moraju shvatiti, jer često od nas traže upravo da utječemo na izmjenu odluka to je ono što saborski odbor ne smije raditi. Dakle, ukoliko je neki od građana nezadovoljan rješenjem suda, isto tako, upućuje predstavku ovom odboru, ali to jednostavno po Poslovniku rada Hrvatskog sabora nije u našoj nadležnosti.
Repliku ima i poštovani zastupnik Hajduković.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolegice Petin, pretprošlim izmjenama Poslovniku, smo uveli ovu obvezu upravo da vaš odbor kojim predsjedate podnosi izvješće u … [[Govornik se ne razumije.]] sjednice. Mislim da je to dobro. Prije svega zato što i kolega Čuraj je rekao ovo je jedan jasno lakus papir, uzorak stanja u društvu. A i s druge strane trebalo bi popularizirati rad odbora, da i žao mi je što je ovoliki odaziv zastupnika s obzirom na vrijeme kada o tome raspravljamo. Nažalost, ljudi koji su odboru obraćaju, itekako dobro znaju za njega, jer su toliko očajni, da traže pomoć na svim mogućim adresama. Nažalost, ono što odbor može napraviti, to ste i sami rekli, poslati požurnice, poslati dopise u kojima se traži žurno postupanje u rješavanju određenih predmeta. I ponekad mi se čini da služi više kao rame za plakanje nego zaista kao netko tko može pomoći našim građanima, koji očajnički traže pomoć.
Evo, odgovor poštovane zastupnice Petin.
Ja se zahvaljujem na upućenom komentaru, budući da pitanja nije bilo. Pa da, moram isteći da ipak 35% riješenih predmeta upravo u korist građana, gdje su se građani pitali, dakle odbor za određene stvari i informacije, da ih uputimo jer nisu znali kome da se jave. Tako da 35% možda se čini malo, a li za one građane kojima smo pomogli i koje smo uputili na pravu adresu i koji su nakon naših upućenih predstavki dobili odgovore i da su predmeti riješeni u njihovu korist, njima to sigurno puno znači. Istina je da velikom broju građana služimo upravo kao rame za plakanje, ali to je jednostavno iz razloga, jer više ne znaju kome bi se obratili, a posebno kada su nezadovoljni sa radom određenih institucija i onda se obraćaju našem odboru. Evo, kao što sam napomenula, ima čak predstavke, koje se vuku još iz 2012. g.
Hvala. Sad otvaram raspravu. Prvi se u ime Živog zida i SNAGA-e javio kolega Branimir Bunjac, nema ga, gubi pravo na raspravu. Sljedeći u ime Kluba zastupnika Mosta nezavisnih lista, poštovani zastupnik Miro Bulj, izvolite.
Hvala lijepo uvažena predsjednica odbora. Evo sve je rečeno, 361 predmet pritužbi na nadležni odbor, međutim, je činjenica da ovo što je i odbor uputio pritužbe naših građanima nadležnim institucijama, nije u cijelosti riješen ili je administracija šutnje i to je ono što mi saborski zastupnici a i predstavnici odbora moraju jasno i glasno kazati ministru, koji dolaze često, ovdje ne baš često i kada trebaju, šalju svoje pomoćnike o ovom problemima. Vidimo, kao što je rečeno, da je najveći problem pravosuđe i uprava, da je od 361 pritužbe, 188 se odnosi natpolovično na pravosuđe i upravo, kao osnovni problem i tu se navode čak dosta precizno o dugoročnog sudskog postupka područje nadležnosti Državnog odvjetništava korupcija i organizirani kriminal, postupanje službenika, to su znači stvari koje legitimiraju u biti govore o stvarnom stanju kako je u društvu, međutim problem je tendencija. Mi vidimo da je pravosuđe i uprava pritužbe naših građana 2015. bila na 158 pa je bio pad na 143 i sad jedan ogroman porast za 20% u 2017. godini u izvještajnom razdoblju za 45 pritužbi. Znači jedan ogroman skok u 2017. pritužbi građana što znači da nam pravosuđe i sudstvo i uprava sve više tone umjesto da rješavamo problem. Vidimo tu ogroman problem kod pravosuđa, znači to su prava iz mirovinskog i zdravstvenog osiguranja, socijalne skrbi i zaštite, tu je problem, vidimo također je navedeno u ovom izvješću, međutim ključni je problem šta će dolaziti sve više pritužbi, na nažalost poglavito i na nerazvijenim područjima gdje imamo manjak tih prava jer lokalne samouprave ne mogu izvršavati sve obaveze a ima sve više socijalnih potreba, zdravstvenih potreba, poglavito govorio sam maloprije stanci o domovima zdravlja koji gube ono što su imali jer se ciljano ide prema privatizaciji zdravstva, tako da će i taj broj se povećavati. Znači ne vidimo u ovom izvješću tendenciju pada, mi vidimo tendenciju rasta pritužbi kao što sam rekao poglavito u pravosuđu i to je činjenica i to je realno i to se ne rješava poglavito što se tiče korupcije, što se tiče Državnog odvjetništva, sudova. Prema tome, u ovom izvješću možemo iščitati i nadležna ministarstva ovo znaju, ovo izvješće treba uputiti i ministru pravosuđa i ministru uprave jer ovo je njihov problem, ne može odbor biti rame za plakanje, oni su oni koje je Parlament izbrao ministre da odrađuju ovaj posao, očito se oni ne bave s tim problemima jer ponavljam, tendencija rasta u odnosu na 2016. za 2018. što se tiče prigovora i pritužbi na pravosuđe i upravu je znači negdje oko 35% šta je ogroman porast. Ako uzmemo na ovome uzorku kojega moramo smatrati naravno da građani nisu upoznati svi, da se mogu ovome nadležnom odboru našeg Parlamenta javiti ali je činjenica da ovim pravosuđe tone sve dublje i dublje, takva je percepcija u javnosti, to je ključni problem i gospodarskog razvoja i ekonomskog u RH jer pravosuđe ne stvara stabilnost nego destabilizira situaciju u RH. Pa evo poruka i premijeru koji se često poziva na stabilnost da ove podatke uzme ozbiljno i ministar pravosuđa pa i sve službe koje se bave s ovim, da je trend 35% povećanja pritužbi građana naših na pravosuđe i upravu šta govori da nije baš tako stabilno kao što govori nego da je trend sve gori i gori i to rapidan ne u malom postotku nego kao što sam rekao, jedino je bilo mali pad u odnosu 2016. na 2015., a sad je jedan ogroman skok pritužbi po pitanju pravosuđa i uprave. Još jednom ovdje bi trebao odbor, ja predlažem kolegici da i odbor da jedan zaključak na jednoj sjednici, da pošalje premijeru ove skokove rapidne, da se i on upozna ali vjerojatno neće dobiti ovu informaciju, on je i dalje uvjeren u stabilnost jer vjerojatno mu ministri tako prezentiraju jer ovo je jedan pokazatelj, pokazatelj jedan uzorak ono što građani misle i oni koji su upoznati da mogu se žaliti i na rapidno povećanje pritužbi na pravosuđe i upravu. I to je jedan od osnovnih i ključnih problema u Hrvatskoj, to je pravosuđe, Sudstvo, pravosuđe, Državno odvjetništvo, toga smo svjesni i s tim treba javno upoznati, s ove govornice govoriti, a i nadležni odbor uputiti premijer i nadležnim ministrima trenutku situaciju i trend ne stabilnost, nesigurnosti građana, poduzetnika i ekonomskom rasulu u RH a i govorimo o socijalnoj, zdravstvenoj i ostaloj zaštiti, vidimo da je i tu rapidno raste, prema tome, a naravno još bi i više da nije ljudi otišlo u Irsku, zbog tih razloga nezadovoljstva i druge države ali ovo je jedan demografski pokazatelj da su ljudi sve nezadovoljniji i ne vjeruju više sustavu. Javno i glasno to trebamo kazati s ove govornice a evo i odbor može, ja nisam član odbora, ali evo predlažem predsjednici Odbora za pritužbe naših građana da uputi jedan zaključak sa ovim izvješćem koje je dosta iscrpno i detaljizira sve pritužbe naših sugrađana, na ovome uzroku koliki je, toliki je, ali je činjenica da nadležna tijela naša moraju biti generalno upoznata a ne da naši građani vama pišu a vi jednostavno morate slati dopis, vi ste u biti u ovome slučaju rame za plakanje i poštar u biti. U ovome slučaju nemate tu odgovornost i to ministri i premijer moraju znati. Znači mi jednostavno s ovim dokumentom moramo upoznati nadležne institucije i da se premijer na temelju ovoga što je vjerodostojno, šta možete potkrijepiti dokumentacijom, da se analizira i da se krene napokon stabilizirati naš sustav i demografski i gospodarski i ekonomski jer ovo izvješće koje ste donijeli, pokaziva rapidan porast pritužbi građana poglavito na pravosuđe i upravu. Evo pa poruka nadležnim institucijama, premijeru da napokon zasuče rukave a ne puštati samo priču o nekakvoj stabilnosti koja iz ovoga izvješća nije vidljiva. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Slijedeći Klub zastupnika je onaj HDZ-a u ime kojega će govoriti poštovani zastupnik Mato Čičak, izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Godišnje izvješće o radu Odbora za predstavke i pritužbe Hrvatskog sabora za 2017. godinu koje se odnosi na razdoblje od 2. siječnja do 31. prosinca 2017. o kojem danas raspravljamo, sažima cjelogodišnji ukupni rad ovog odbora i ukazuje nama saborskim zastupnicima kako i koliko građani koriste ovaj institut s ciljem da nas upozore na moguće propuste, pogreške, nekorektnosti ili kršenja ustavnih prava od strane tijela vlasti, tijela jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave i pravnih osoba koje imaju javne ovlasti te stručnih službi. Treba napomenuti kako su često očekivanja građana od strane ovog odbora velika, a poslovničke ovlasti ograničene odnosno onakve kakve su propisane u članku 107. Poslovnika Hrvatskog sabora. Međutim važnost uloga ovog odbora tim je veća jer nam ukazuje da građani koji se obraćaju odboru odnosno Hrvatskom saboru znaju i imaju povjerenja da će im se u konkretnoj stvari i pomoći. U 2017. godini ukupno je zaprimljeno 707 slučajeva, svaki slučaj je zaseban i iziskuje posebnu pažnju i posvećenost na tome. Ovom prilikom zahvaljujem predanim djelatnicima u Odboru za predstavke i pritužbe Hrvatskog sabora na dobro odrađenom poslu jer gotovo svakodnevno komuniciraju s građanima bilo telefonom, telefaksom, elektronskom poštom ili osobnim kontaktom. Strukturu obraćanja nadležnom odboru može se iščitati iz materijala, ali radi naše javnosti koja nas gleda važno je istaknuti kako na područja je upućeno najviše predstavki i pritužbi pravosuđe i uprava njih 188, stambena komunalna i imovinskopravna problematika njih 69, socijalna i zdravstvena problematika te zaštita obitelji njih 39, ostala područja njih 3, rad i radni odnosi 5 slučajeva. U ovom razdoblju na koje se izvješće Odbora za predstavke i pritužbe odnosi održane su dvije sjednice na kojima su razmatrane predstavke i pritužbe karakterističnog sadržaja, upozoravalo se na štetne pojave od šireg značaja te se predlagalo poduzimanje konkretnih potrebnih mjera za njihovo otklanjanje. Zaključno, iz Godišnjeg izvješća Odbora za predstavke i pritužbe u 2017. godini vidljivo je kako su građani sve više svjesniji svojih prava i imaju vjere u Hrvatski sabor te s povjerenjem obraćaju slučajevima kada smatraju da su diskriminirani na temelju spola, vjere, dobi i obrazovanja ili političkog uvjerenja. Građani evidentno s pravom zahtijevaju više transparentnosti i ažurnosti u radu tijela lokalne, područne i regionalne samouprave što mi u HDZ-u pozdravljamo. Naročito je važno što ovaj odbor na svojim sjednicama raspravlja o predstavkama, donosi zaključke kojim predlaže nadležnim institucijama mjere za otklanjanje uočenih nepravilnosti. Iz navedenog razloga klub HDZ-a podržat će usvajanje ovoga izvješća. Zahvaljujem se.
Hvala lijepa. U ime Kluba zastupnika SDP-a govorit će poštovani zastupnik Domagoj Hajduković.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Predsjednici odbora, kolegice i kolege. Evo kolega Čičak je imao jednu korektnu raspravu, no ja bih rekao da je iz istih premisa i činjenica izvukao potpuno krive zaključke. Kolegice i kolege, to što se građani obraćaju ovome odboru i što uopće imaju potrebu obraćati se ovome odboru ne dokazuje da imaju povjerenje u Hrvatski sabor, dokazuje samo da su očajni da se nemaju više kome obratiti. Jer ako na sudu ne mogu realizirati svoja prava, a najviše pritužbi se odnosi upravo na pravosuđe, a onda gdje mogu? Mislim da je dobro da raspravljamo o ovome na plenumu kao što sam i rekao, žalosno je da je interes zastupnika relativno nizak, to je možda i zbog vremena u kojem raspravljamo, no dobro je da i mi zastupnici sami budemo osviješteni s kakvim problemima se naši građani susreću. Po meni postoje dva izvješća, dva dokumenta odnosno više njih, ali dva glavna, koji nam jasno ocrtavaju situaciju u našoj državi, a to je izvješće pravobraniteljice i izvješće ovog odbora. Dakle mi imamo i specijalizirane pravobraniteljice, ali posebno izvješće pučke pravobraniteljice daje jedan jasan presjek slike prava koji naši građani uživaju i načina na koji ih ostvaruju ili ne ostvaruju. U jedan cijeli mandat bio sam član odbora i žalosno je da mi ponekad zaista jesmo rame za plakanje građanima. I odbor kao takav ne može, ne radi čuda. Bilo mi je drago svaki put kada smo nekome mogli pomoći pa makar i tako da ga saslušamo. No rak rana je pravosuđe i je izazov pred svakom vladom i pred svim zastupnicima, ne samo opozicije, pozicije nego pred svima nama. Treba nam efikasno sudstvo, brzo sudstvo, sudovi u koje će građani imati povjerenje i kojima će se obraćati s povjerenjem. Treba nam ujednačena sudska praksa jer svi sudovi u Hrvatskoj sude po istim zakonima, ali presude bome nisu iste. Pa se tako u određenim presudama kao olakotne okolnosti navode da su osobe iz dobre obitelji dok se drugima na teret stavljaju valjda činjenice da nisu iz tako sjajnih obitelji. Drugim riječima, bojim se da se polako pretvaramo u zemlju u kojoj si i pravdu mogu priuštiti samo rijetki odnosno oni koji imaju određeni imetak. Bilo bi zanimljivo čuti od predlagateljice kako surađuje sa institucijama i kada raspravljamo o pravobraniteljici, pardon mislio sam na odbor, dakle i kada raspravljamo o pravobraniteljici tada često podcrtavamo primjere dobre suradnje sa institucijama, ministarstvima, ali bome i one loše jer neke nažalost institucije jednostavno ignoriraju instituciju pravobraniteljice. Podsjećam vas da pravobraniteljice sve pravobraniteljice bira upravo ovaj Dom, odbor je naše tijelo u kojem sjede zastupnici u Hrvatskom saboru. prema tome bilo bi jako dobro znati kako se to ministarstva i institucije odnose prema dopisima koje dolaze iz odbora, baš zbog toga što ako već ne poštuju osobe koje bira ovaj Sabor, a onda barem da imaju minimalno poštovanje prema činjenici da ovdje sjedimo ipak sa glasovima nekih od naših građana. Na kraju dana dakle predsjednica odbora je sve rekla, ja bih još jedanput posebno podcrtao probleme pravosuđa. Dobro je da o ovome raspravljamo i nadam se da će biti prilike i s većim interesom raspraviti ove probleme. Mogu se u jednu ruku složiti sa kolegom Buljom koji kaže da bi trebali poslati možda dopis premijeru ili da upotrijebim riječi članova Borg skupine, Andreja treba osvijestiti valda da Hrvatska nije zemlja meda i mlijeka i da nažalost, tako barem ispada, a ne bi volio da tako bude, da si pravdu mogu priuštiti samo oni koji imaju novaca.
Hvala lijepa. Sada se za pojedinačnu raspravu isto javio kolega Domagoj Hajduković, pojedinačno.
Hvala lijepo, samo sam promijenio mjesto. Samo još jedanput želim podsjetiti da nam je pravosuđe jedna od najvećih problema, odnosno nepravilnosti u njemu. Dugotrajnosti postupka su zaista neviđeni. Sjećam se dok smo sjedili u odboru, postoje predmeti koji se vuku po sudovima više od 20 godina. Dakle osnovno ljudsko pravo treba biti pravo na pravdu, pravo na postupak pred sudom koji se završi u razumnom vremenu i koji donese presudu koja na kraju štiti građana i njegova prava. Hvala.
Hvala. Time zaključujem raspravu o ovoj točci. Glasovat ćemo kad se steknu uvjeti. Mi ćemo se ponovno naći u utorak u 9,30 sati i tada će prva točka biti Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi, prvo čitanje, P.Z. broj 334. Radit ćemo sljedeći tjedan utorak i srijedu. Evo ga, želim vam ugodan vikend. SJEDNICA PREKINUTA U 14,25 SATI.
Izvješće o radu Odbora za predstavke i pritužbe za 2017. godinu. Podnositelj je Odbor za predstavke i pritužbe, rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje slijedeći zaključak: Prihvaća se Izvješće o radu Odbora za predstavke i pritužbe za 2017. godinu. Molim glasujmo. Utvrđujem da je jednoglasno sa 113 glasova za prihvaćeno Izvješće u tekstu podnositelja. Idemo sada na pravu točku dnevnog reda: - Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi, prvo čitanje, P.Z. br. 334 Predlagatelj je Vlada RH na temelju članka 85. Ustava RH i članka 172. Poslovnika Hrvatskoga sabora. Prigodom rasprave o ovoj točki dnevnog reda primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu. Želi li predstavnik predlagatelja dati dodatno obrazloženje? S nama je ministrica znanosti i obrazovanja, poštovana Blaženka Divjak, izvolite. Prije toga samo da pozdravimo još jednom svi zajedno Društvo studenata povijesti Ivan Lučić Lucius iz Zagreba, dobro nam došli. [[Pljesak.]] Izvolite, ministrice.