Hvala lijepa poštovani predsjedniče Hrvatskoga sabora. Poštovane zastupnice i zastupnici ja vam se na početku prije svega želim zahvaliti na potpori koji su dali ovome zakonu u prvom čitanju, naravno svim raspravama na radnim tijelima, klubovima zastupnika i pojedinačnim raspravama. Nama je ta potpora puno značila jer je ovo prvi puta da se u Hrvatskom saboru raspravlja o ovakvom zakonu. Prvi puta se donosi poseban zakon o obrazovanju odraslih. Obrazlažući razloge zbog kojih smo predložili Zakon o obrazovanju odraslih ukazali smo na ozbiljno stanje u našoj državi i društvu koje proistječe iz obrazovne strukture odrasloga stanovništva. Podsjećam kada govorim o obrazovnoj strukturi odraslih onda mislimo na sve starije od 15 godina jer u toj dobnoj granici prestaje obvezno školovanje. U obrazovnoj strukturi govorimo prema podacima Državnog zavoda za statistiku nakon popisa stanovništva 2001. godine jer drugih pokazatelja nema. Od 5, od svih stanovnika starijih od 15 godina jedan dio nije završio osnovnu školu. To je 15,76%, 2,86% nisu nikada ni upisali osnovnu školu, a drugi dio je završio samo osnovnu školu, ukupno njih 21,75%. Srednje obrazovanje je završilo oko 47% građana. I tek 7,9% imamo visoko obrazovanih i nešto više od 5% sa višom stručnom spremom. S takvom niskom obrazovnom razinom ne možemo graditi i razvijati konkurentno gospodarstvo. Ova Vlada i Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa prepoznali su svu ozbiljnost problema i krenuli u njegovo prevladavanje. Već 2004. godine imenovali smo Povjerenstvo za obrazovanje odraslih, donijeli Strategiju obrazovanja odraslih, uključili smo i stručnjake iz Europe i pokrenuli niz aktivnosti među kojima i izradu ovoga zakona. Obrazlažući zašto predlažem ovaj zakon ukazali smo i na druge probleme. Činjenica da mi imamo u praksi razvijeno obrazovanje odraslih više stotina ustanova koje provode na tisuće različitih programa, a mi o tome nemamo temeljitu analizu. Ima li to kakve učinke i na njihovo zapošljavanje, na zadržavanje radnog mjesta, na uspješno traženje novoga posla te brojna i druga pitanja imamo uglavnom oskudne odgovore. Te probleme istaknuli ste i vi poštovane gospodo zastupnici u svojim raspravama. Dakle, potrebno je donijeti Zakon o obrazovanju odraslih. Treba ovim zakonom reći da je obrazovanje odraslih za nas jednako važno kao i obrazovanje djece i mladih, da je to pitanje od općega interesa za sve nas, da o tom pitanju moramo skrbiti i na razini države i na razini jedinica lokalne samouprave. Međutim kada govorimo o sustavnoj i organiziranoj politici i razvoju obrazovanja odraslih onda tu treba uključiti i tijela vlasti, socijalne partnere i one koji provode obrazovanje, dakle obrazovne partnere i sa svima njima podijeliti odgovornost. Mi kao država moramo poslati jasne signale građanima kojima ćemo ih osnažiti i potaknuti da se trajno uključe u procese učenja, da trajno stječu nova znanja, svladaju nove vještine i sposobnosti i u cilju njihove zapošljivosti i u cilju aktivnog sudjelovanja u razvoju našega društva i onda kada ispunjavaju svoje sasvim osobne potrebe. Mi kao država moramo poslati jasne signale poslodavcima da bez kompetentnih radnika neće osigurati svoju konkurentnost niti na domaćem tržištu, a još manje na međunarodnom tržištu ili tržištima, što je njihov prioritetni cilj. Politika zadržavanja nekompetentnih radnika ne vodi poslovnom uspjehu. Što je više kompetentnih radnika to je .i mogućnost izbora svakoga poslodavca veća. Dakle, konkretnim mjerama i aktivnosti države uključujući i financijske potpore treba doprinijeti razvoju svijesti da je ulaganje u obrazovanje najisplativija investicija. Država osigurava i s donošenjem ovoga zakona osigurat će veće sustavno financiranje obrazovanja odraslih. To financiranje obuhvatiti će one segmente za koje se utvrdi da su prioritet, odnosno da su od zajedničkog interesa za sva područja u državi. i u isto vrijeme da se ulaganjem državnih javnih sredstava mogu postići potrebni očekivani rezultati. Jasno je da država neće moći obuhvatiti sve potrebe. Svoje specifične potrebe i interese i poslodavci i lokalna, odnosno područna, regionalna samouprava trebaju sami prepoznati i sami osigurati mjere da po tim potrebama udovolje u onome dijelu u kojem to neće biti obuhvaćeno mjerama na razini državi ili neće možda biti dostatno obuhvaćena. Upravo o ovome pitanju financiranja bilo je puno govora u prethodnim raspravama i u Hrvatskom saboru za vrijeme prvoga čitanja zakona i u brojnim drugim raspravama koje smo proveli prošle i ove godine. Pitanje usklađenosti obrazovne ponude sa potrebama tržišta rada bilo je često u raspravama. U skladu sa zahtjevom da mjere koje će se poduzimati budu efikasne i učinkovite u zakonu je predloženo osnivanje Vijeća za obrazovanje odraslih. Vijeće u kojem će sudjelovati i predstavnici socijalnih partnera, poslodavaca i sindikata zajedno sa predstavnicima obrazovnih ustanova i predstavnicima ministarstava predlagat će Vladi što na koji način i s koliko sredstava treba financirati iz državnoga proračuna. Treba reći da smo mi u Ministarstvu znanosti, obrazovanja i športa u ovom mandatu započeli niz reformskih procesa koji se odnose na sve razine obrazovnog sustava od predškolskoga do visokoškolskoga pa i obrazovanja odraslih. Posebno je važno pri tome da smo inaugurirali jedan novi pristup u kojemu uz aktivnosti vezane uz pojedini podsustava mi istovremeno razvijamo hrvatski obrazovni sustav u cjelini. Zato obrazovanje odraslih i konkretni zakon treba gledati u kontekstu ukupnih promjena jer mi u obrazovanju odraslih imamo i osnovno školovanje i srednje školstvo, posebno strukovno obrazovanje, a jednako je važno otvoriti mogućnosti usavršavanja i u visokom obrazovanju. Što je učinjeno u tom području strukovnog obrazovanja? Započeli smo trajan proces preispitivanja za zanimanja i već je ukinuto stotinjak programa koji su zastarjeli i ne odgovaraju potrebama tržišta rada. Na tome se naravno radi i dalje i taj proces se neće zaustavljati. Započeli smo izradu nacionalnog kvalifikacijskog okvira, projekta definiranja cjelokupnog obrazovnog sustava u kojemu se na određenim razinama prepoznaje uloga pojedinoga dijela sustava, određuje horizontalna i vertikalna prohodnost unutar sustava i što je vrlo važno definiraju se ishodi učenja. Time ćemo postići prepoznavanje znanja, vještina i sposobnosti koje osoba stječe kada završi određeno obrazovanje određeni obrazovni program. Time ćemo otkloniti postojeću lošu praksu da se u različitim programima ponavljaju isti sadržaji, počinje više puta od početka što je vrlo često djelovalo obeshrabrujuće upravo na odrasle pa su odustajali od upisa i nakon upisa u program. Već i sama započeta procedura donošenja ovoga zakona doprinijela je da smo obrazovanje odraslih uz predškolsko, osnovno i srednje uključili u projekt redefiniranja standarda za što je u rujnu prošle godine imenovano posebno vijeće za pedagoški standard koje vrlo intenzivno radi. Računamo sa svim specifičnostima obrazovanja odraslih, računamo i s poteškoćama koje stvara nedostatak pokazatelja sadašnjega stanja pa i nedostatna ili neodgovarajuća rješenja koja imamo u postojećim propisima, a sve to otežava rad stručnog tima koji priprema standarde u obrazovanju odraslih, međutim čvrsto vjerujemo da će i taj tim u svojem prijedlogu ponuditi dobra rješenja što će naravno biti provjereno u javnim raspravama prije upućivanja prijedloga standarda Vladi, odnosno ovom Visokom domu. Poznato je da smo osnovali Nacionalni centar za vanjsko vrednovanje obrazovanja u kojem razvijamo sustave praćenja kvalitete i opet govorimo o cjelokupnom obrazovnom sustavu. Naravno u obrazovanju odraslih imamo i veliko područje neformalnog obrazovanja i učenja. Učinili smo pomak u našem djelokrugu, nije više samo opće formalno obrazovanje i obrazovanje za zanimanje što predstavlja tek prvu stepenicu za ulazak na tržište rada. Taj pomak je učinjen prema stjecanju novih znanja, vještina i sposobnosti kao što su digitalna pismenost, komunikacijska znanja i vještine, poduzetništvo, očuvanje zdravlja i okoliša i niz drugih područja koja sada otvaramo. To je veliki iskorak koji je već učinjen, to je nova obrazovna paradigma, koncepcija cijelog životnog učenja u kojem se ostvaruje pravo na učenje svakog pojedinca kao jedno od temeljnih ljudskih prava. U konačnom prijedlogu zakona poštovani zastupnice i zastupnici, mi smo unijeli određene izmjene temeljem rasprave koja je provedena na prošlom čitanju pa dopustite da vam kratko kažem što je to što je sve prihvaćeno. U članku 2. stavku 1. prihvaćena je primjedba da se briše sintagma cjeloživotnog profesionalnog usmjeravanja. U članku 10. odnosno sada 9. dopunjen je stavak 2. na koji ste vi upozorili, da ukoliko provajder nema potrebe za nastavnikom u punom radnom vremenu da ga može zaposliti i na određeni broj sati. Dakle sklopiti s njim ugovor o djelu. U članku 18. povećani broj dana mogućega obrazovnog dopusta sa 3 na 7 što ste također predlagali. Najvećim dijelom Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu. U članku 22. u stavku 2. sastav Vijeća za obrazovanje odraslih izmijenjen je i sada glasi: "Kandidate za članove i predsjednika Vijeća utvrđuje ministar na temelju prijedloga koje podnose čelnici središnjih tijela državne uprave, ustanova za obrazovanje odraslih, posebno stručne organizacije, koordinacije sindikata i udruge poslodavaca koje imaju status socijalnog partnera javnim pozivom." Izmijenjen je, odnosno dopunjen članak 23. o Agenciji za obrazovanje odraslih. Tražili ste da se definira djelatnost i poslovi agencije. To smo također prihvatili. Nadalje u članku 26. koji govori o financiranju iz sredstava proračuna jedinica lokalne samouprave izmijenili smo sintagmu "osiguravaju se" i sada glasi: "mogu se osigurati sredstva". Ispravljen je također članak 28. u svezi sa člankom 26. već u prvom čitanju, a te primjedbe su dali matični odbor, Odbor za lokalnu i područnu (regionalnu) samoupravu te pojedinih zastupnika, odredba dakle prema kojoj se temeljem javnoga natječaja financiraju programi, dok financiranje investicija, investicijskog održavanja i materijalnih troškova osnivači provode izravno prema ustanovama koje su osnovali što je naravno i sasvim logično. I na koncu unesene su kaznene odredbe kojih ranije nije bilo u prijedlogu Zakona o obrazovanju odraslih. Evo to su izmjene koje smo učinili temeljem prijedloga iz rasprava kako na odborima tako i u saborskoj raspravi. Ja se nadam poštovani zastupnice i zastupnici da smo prihvaćajući sve vaše primjedbe dali konačan prijedlog zakona koji je doista dobar i koji je doista prihvatljiv, nadam se da ćete ga podržati. Hvala lijepa.
Hvala. Odbori? Za obrazovanje, znanost i kulturu, predsjednik Odbora poštovani zastupnik Petar Selem. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu Hrvatskoga sabora razmotrio je na 30. sjednici 25. siječnja ove godine, Konačni prijedlog Zakona o obrazovanju odraslih. Odbor je pitanje raspravio kao matično radno tijelo. Uvodno obrazloženje podnio je predstavnik predlagatelja. Odbor je ovom prijedlogu zakona posvetio posebnu pozornost i u prvom i u drugom čitanju smatrajući da je imajući u vidu obrazovnu strukturu hrvatskog nacionalnog korpusa, ovakav zakon više nego potreban. Također je odbor konstatirao da je vrlo dobro da se konačno i obrazovanje odraslih uklapa u sustav, dakle da ne ostaje van sustava nego da se uklapa u sustav. U raspravi su predložena i raspravljena neka pitanja kao npr. položaj škola stranih jezika i drugih trgovačkih društava koja se bave obrazovanjem odraslih u odnosu na sustav predložen prijedlogom zakona. Zatim zadaće agencije za obrazovanjem odraslih, zatim pitanje motiviranosti korisnika sustava obrazovanja odraslih te poslodavaca u pitanju obrazovnog dopusta. Zatim potreba da se povećaju decentralizirana proračunska sredstva s obzirom na dodatne obveze i zadaće za jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave. Zatim pitanje oblika stručnog usavršavanja andragoških djelatnika itd. U povodu predloženih rješenja iz članka 28. istaknuto je i postignuta suglasnost predstavnicima predlagatelja da institucija javnog natječaja kao način financiranje ustanova za obrazovanje odraslih ne smije dovesti do toga da u praksi jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave natječajem uvjetuje ostvarivanje programa i funkcioniranje ustanove za obrazovanje odraslih koju je sama osnovala. To osobito vrijedi za one dijelove programa koji su od nesumnjivo općeg interesa kao u slučaju kada ustanova za obrazovanje odraslih ispravlja posljedice, činjenice da zabrinjavajući veliki broj osoba u Hrvatskoj nema ni završenu osnovnu školu. Odbor je procijenio da je ostalo otvoreno sustavno pitanje izravnog stimuliranja obrazovanja odraslih kao prava korisnika, odnosno polaznika tih programa. Nakon provedene rasprave, Odbor je većinom glasova, 6 za i 1 suzdržani, donio zaključak. Odbor predlaže Hrvatskom saboru da donese Zakon o obrazovanju odraslih u obliku pripremljenom od strane predlagatelja uz sljedeći amandman. Amandman koji glasi: "U članku 23. dodaje se novi stavak 3. koji glasi: Agencija obavlja zadaće i poslove Nacionalne agencije za provedbu integriranih programa cjelovitog, cjeloživotnog učenja, … [[Govornik se ne razumije.]] i programa mladih". Obrazloženje. Predlagatelj je u uvodnom obrazloženju istaknuo položaj Agencije za obrazovanje odraslih, te je između ostalog naveo da u okviru Agencije djeluje centar za mobilnost i EU programe. To znači da će Agencija za obrazovanje odraslih, njezin Centar za mobilnost i EU programe biti nacionalna agencija za provedbu integriranih programa cjeloživotnog učenja i programa za mlade. Naime, Europska komisija zahtjeva od svake države koja se uključuje u ove programe i koristi sredstva europskih fondova da ima Nacionalnu agenciju, samostalnu neprofitnu ustanovu koja ispunjava zadaće i uvjete glede ustrojbenog oblika, financijskog poslovanja te prostorne, materijalne i kadrovske uvjete. Hvala.
Hvala. Odbor za lokalnu i područnu samoupravu? Za ravnopravnost spolova? Predsjednica Odbora, poštovana zastupnica Gordana Sobol. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Odbor za ravnopravnost spolova Hrvatskoga sabora je na svojoj 42. sjednici raspravio Konačni prijedlog Zakona o obrazovanju odraslih. U uvodnom izlaganju predstavnik predlagatelja upoznaje Odbor s razlikama između rješenja predloženih Konačnim prijedlogom Zakona o obrazovanju odraslih u odnosu na Prijedlog zakona. Ukazano je da će ovaj Zakon pridonijeti zaposlenicima i poslodavcima da cjeloživotnim učenjem održavaju konkurentnost i ostvaruju profit, tim više što su redefinirani i modernizirani mnogi zastarjeli programi koji su do sada bili dostupni na tržištu. U raspravi Odbor se posebno osvrnuo na primjedbe ovoga Odbora koje predlagatelj nije prihvatio niti obrazložio. Naime, Odbor je prilikom rasprave o Prijedlogu zakona o obrazovanju odraslih istaknuo potrebu usklađivanja istog za Zakonom o ravnopravnosti spolova. Odbor drži da predloženi članak 2. stavak 1. kojim su propisana načela na kojima se temelji obrazovanje odraslih treba sadržavati ravnopravnost spolova kao jedno od tih načela. Odbor izražava zadovoljstvo sa povećanjem najmanjeg trajanja obrazovnog dopusta sa 3 dana na najmanje 7 dana, ali i nadalje smatra da će ostvarivanje ovog prava koristiti rijetki zaposlenici. Napose imajući u vidu gospodarske mogućnosti kako zaposlenika tako i jednog dijela poslodavaca. Tim više što se ostvarivanje prava na obrazovni dopust utvrđuje sporazumno između zaposlenika i poslodavca, a poslodavcu se ne propisuje obveza naknade plaće zaposleniku za vrijeme obrazovnog dopusta. Neovisno o mogućnostima kolektivnog pregovaranja između sindikata i poslodavaca izvjesno je da većina poslodavaca sukladno članku 19. stavak 1. neće biti spremna podmirivati troškove obrazovanja zaposlenika. Naime, praksa tijekom posljednjih nekoliko godina ukazuje da većina poslodavaca u Hrvatskoj nije spremna na plaćanje troškova obrazovanja svojih zaposlenika osim kad su u pitanju najviše rangirani stručnjaci ili članovi uprave. U raspravi iznijeto mišljenje da bi u državnim službama više pozornosti trebalo posvetiti stručnom usavršavanju i obrazovanju službenika i namještenika u okviru osiguranih proračunskih sredstava, a ne da se na intelektualne i slične usluge troši daleko više novca iz proračuna nego na obrazovanje državnih službenika i namještenika. Nakon provedene rasprave članovi i članice Odbora jednoglasno su odlučili predložiti Hrvatskom saboru da donese Zakon o obrazovanju odraslih. Hvala.
Hvala. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HNS-a, poštovani zastupnik Nikola Vuljanić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Klub Hrvatske narodne stranke uvjeren je da ovaj Zakon tragično kasni i da je zapravo u većem dijelu svojih odredbi tužno deklaratoran. Da obrazložim. Tragično kasni. Nas su 30 godina učili da će Hrvatska se vrlo jednostavno, vrlo lako uklopiti u sve moguće svjetske trendove, u ovom slučaju Europsku uniju, zato jer mi prije i iznad svega imamo vrlo dobro obrazovanu radnu snagu i mi ćemo se u tome jako dobro snaći. Sad nam podaci koji stoje u obrazloženju ovog Zakona govore drugačije. Brojke govore drugačije. Pa da ih ponovim, nije zgorega ponoviti te brojke, te brojke treba zapamtiti. 105 tisuća 332 odrasla Hrvata nikad nije prekoračilo školski prag. 580 tisuća 739 građana Republike Hrvatske krenulo je u osnovnu školu ali ju nije završilo. 801 tisuću 168 građana Republike Hrvatske završilo je samo osnovu školu, nije krenulo dalje. Ukupno milijun 486 tisuća 879 građana, dakle, 50% odraslih građana Republike Hrvatske, 4 i pol milijuna, oko 3 milijuna odraslih, 3 i nešto, gotovo 50% odraslih građana Republike Hrvatske funkcionalno je nepismeno. Mi smo s ovim Zakonom i uopće s uređivanjem toga, čitavog tog područja čekali čini mi se značajno predugo i sad sve mjere moramo poduzeti, sve korake, koliko god bili teški i skupi da se to stanje brzo popravi. Za 2 godine ćemo ući u Europsku uniju, kako priče idu, u Europu znanja, u Europu novih tehnologija, u Europu koja konkurira Japancima, Amerikancima i ostalima. Ovakvi, sa ovakvom kvalifikacijom radne snage vrlo teško. To zašto je tragično da Zakon kasni. Tragična je još jedna činjenica. Podaci iz obrazloženja ovog Zakona govore da samo nešto preko 2% odrasle populacije je uključeno u obrazovanje odraslih. Sad si mislimo koji su to 2% zapravo? Ma to nisu ovi bez osnovne škole, niti ovi sa nezavršenom osnovnom školom niti ovi sa završenom osnovnom školom, niti ovi sa završenom srednjom školom. Oni nemaju novaca za to. To su oni koji već imaju nekakvo više, visoko obrazovanje, srazmjerno pristojnu plaću da si obrazovanje mogu platiti. A zašto? Zato što i ovaj Zakon a takva je i situacija oštulira na obrazovanje odraslih mogu, mogu, naglašavam mogu, ne moraju, mogu platiti svi. Može platiti država, može platiti lokalna samouprava, može platiti poslodavac, može platiti polaznik, ali ne mora nitko. E sad kad ne mora nitko onda najčešće to spada na samoga polaznika, a tko od polaznika može? Pa onaj koji ima pristojnu plaću. Pristojnu plaću nema ovih milijon i pol, nego možda nekakvih 200 ili 300 tisuća u ovoj drugoj skupini koji su po istim tim podacima završili višu, odnosno dobili višu, odnosno visoku stručnu spremu pa sad imaju pristojnu plaću i mogu si platiti daljnje obrazovanje. Država bi trebala dati jasne signale da se o tome brine. To je istina. Trebala bi dati jasne signale. Kako država daje jasne signale? Država jasne signale što hoće daje poreznom politikom. Nema država druge vrste semafora da uključuje crveno, zeleno, žuto, plavo, koje već. Država ima poreznu politiku. U Zakonu o porezu na dohodak nema mogućnosti oslobađanja u svrhu školovanja. Ako si napravite novu protezu, ako odete na liječenje u toplice to možete prikazati kao trošak, međutim ako se upišete na fakultet na platite školarinu to ne. Isto tako poslodavcu, poslodavac ako financira "Dinamo" ili "Cibonu" to mu ulazi u troškove, međutim ako financira obrazovanje svojih radnika to mu ne ulazi u troškove. E sad kakvu tu poruku, kakav jasni signal tu daje država? Nedavno je kolega Kramarić predlagao posebni zakon, odnosno izmjene Zakona o porezu na dohodak gdje bi ti troškovi ušli u mogućnost oslobađanja od poreza. To je odbijeno u ovom Saboru i to je nekakva poruka. Danas u novinama piše kako se novi sistem državnih stipendija sprema svaki drugi student u Hrvatskoj plaća školarinu, svaki drugi. To su isto odrasli ljudi jel'. Dio njih se školuje sam, dio školuju roditelji, ali bez obzira da li sam plaća tu školarinu ili mu plaćaju roditelji ni on ni roditelji nisu oslobođeni poreza na taj iznos, tj. taj iznos ne mogu prikazati kao nekakav trošak u poreznoj kartici. U osnovnom obrazovanju odraslih naravno ima ogromnih problema, radi se o dakle ukupno 680 hiljada ljudi koji trebaju završiti osnovnu školu plus ovi novi koji se generiraju svake godine koji ne završavaju osnovnu školu na vrijeme pa ih treba uključiti u taj sustav. Za tako veliku količinu polaznika ako bi nekim nesretnim slučajem svi krenuli u sustav ovaj sustav nije osposobljen, definitivno nije osposobljen, pogotovo ne što se tiče kadrova, ali onda naravno i što se tiče financija. Na razini srednjeg obrazovanja ima masu nepreciznosti čak i u ovom tekstu Zakona. Govori se o tome da u obrazovanju za zanimanja, to je srednje obrazovanje jel', obrazovanju odraslih za zanimanje mogu sudjelovati pedagoški djelatnici već koji jesu s andragoškim obrazovanjem, da mogu sudjelovati treneri, instruktori i slične osobe. Što to znači? Na svakom stupnju obrazovanja onaj koji obrazuje treba biti za stupanj više od onog koji se obrazuje, osim u doktorskom studiju naravno koji je vrh te piramide. Štoviše za kompletno obrazovanje u Hrvatskoj svi zakoni predviđaju visoku stručnu spremu, za osnovno i srednje obrazovanje. Ovdje se otvara mogućnost da to u institucijama raznog tipa rade ljudi koji jednostavno formalno nisu dorasli tome, koji imaju praktično istu ili nižu spremu od onih koje će sutra obrazovati. Mislim da to ne garantira kvalitetu niti daje mogućnosti tim ljudima da stvarno uhvate obrazovni standard koji će im biti sutra potreban. Najbolje mi je osobno poznata situacija u visokom obrazovanju, pa mogu par riječi reći o tome. Prema ovim podacima ovdje visoko obrazovanih u Hrvatskoj i od odrasle populacije ima 11,91, 12% recimo, standard koji je već u prosjeku uhvatila Europska unija je negdje 18, 19%, neke vaneuropske zemlje tipa Sjedinjenih Država i nekih zemalja na dalekom istoku, to su već daleko prešle. Kako to napraviti u Hrvatskoj? To je dio obrazovanja odraslih. Očito je da mreža današnjih sveučilišta nije dovoljna i nema dovoljnog kapaciteta da podnese i taj teret. To se vidjelo najbolje prošle i pretprošle godine kad su se po posebnim propisima upisivala djeca dragovoljaca Domovinskog rata, došlo je do kolapsa na nekim institucijama tipa Fakulteta političkih znanosti u Zagrebu, Pravnog fakulteta i još nekih drugih institucija, a upisalo se samo 20% više studenata nego što se inače upisuje. Da bi uhvatili ovaj standard mi bi morali poduplati godišnji upis u visoko obrazovanje, udvostručiti ga. To se naravno može postići samo drugačijom mrežom, novom širom mrežom. Mreža veleučilišta i visokih škola tu može odigrati ključnu ulogu. Nemojmo se zavaravati, tih 20 ili 25% visokoobrazovanih u Sjedinjenim Državama nisu svi završili Harward, Yale, … [[Govornik se ne razumije.]] i tome slično. Završili su koledže u Idahu, čudne junior koledže ili community koledže, ali su nešto završili, svi su dobili nekakvu šansu. Svi ambiciozni su dobili nekakvu šansu. Pružimo takvu šansu i našim i odrasloj populaciji i populaciji koja se redovito prolazi kroz obrazovni sustav. Već se pojavljuju glasine, vijesti, izjave iz ministarstva da je mreža sustava završena. Sveučilišta koja su napravljena napravljena su, veleučilišta koja su napravljena napravljena su, državne škole koje su osnovane osnovane su, više dalje nema. Danas imamo puno širu mrežu nego što smo imali pred 5 ili 10 godina, međutim ta mreža za ove brojke koje želimo doseći, ta mreža je preuska, premala i preslabo financirana. Ne možemo se šizofreno ponašati. S jedne strane izražavati želju i volju da uhvatimo sve te standarde. Neminovno je da ih uhvatimo, inače se nećemo moći snaći u društvu. A s druge strane raditi restrikciju na razini vrhunskih znanstvenih institucija i ništa ispod toga. Ovo sve ako slučajno dođe na red. Jedna sustavna politika bi trebala uključiti i obrazovanje praktično, aplikativno. Dakle, stvarno za posao stručno obrazovanje i onih koji nisu spremni za vrhunski znanstveni rad i koji sutra neće upravljati ovom državom, nego će upravljati svojim poduzećem negdje u Korenici, ili u Valpovu ili gdje već. Zakon je sve u svemu sjajna deklaracija i govori što bi mi htjeli ali o pravim opredjeljenjima govori porezna politika i govore proračuni, kako državni proračun tako i lokalni proračun. Sve ostalo vodi nas u opasnost samo zavaravanja. Napravili smo sve što smo mogli a zapravo nismo Bog zna šta napravili. Hvala.
Hvala. Ispravci netočnih navoda. Poštovani zastupnik Josip Đakić.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Ispravit ću netočan navod kolege gdje je ustvrdio da samo sa 2% odraslih se obrazuje i prekvalificira jer to plaćaju sami iz svojih osobnih budžeta tj. od svoje zarade. Naime, jasno se vidi da Ministarstvo obitelji i branitelja i međugeneracijske solidarnosti izdvaja i da planira i da troši 30 milijuna kuna za obrazovanje odraslih i prekvalifikaciju hrvatskih branitelja. Također i Ministarstvo znanosti sa 3 i pol milijuna kuna, 11 milijuna i 700 tisuća kuna Ministarstvo gospodarstva, Ministarstvo obrane također, Ministarstvo vanjskih poslova. I mislim to su sve forme koje se koriste danas i koje jesu u proračunima državnih ministarstava i potpomažu za preobrazovanje i doškolovanje odraslih osoba.
Drugi ispravak. Poštovana zastupnica Ivanka Roksandić. Izvolite!
Hvala gospodine predsjedniče. Pa uvaženi kolega je govoreći o obrazovanju odraslih i to osnovnom obrazovanju odraslih gdje se slažem s njim da je veliki problem upravo ova populacija, rekao da sustav u ovom trenutku nije prilagođen da obavi odjednom tu količinu posla. Ma ja se ne slažem s tim jer mislim da je ovaj sustav i u ovom zakonu omogućeno upravo i dalje i pučkim otvorenim učilištima i osnovnim i srednjim školama i svima koji su do sada obavljati taj posao, da i dalje obavljaju upravo zbog veće dostupnosti svima onima kojima je potrebno ovo obrazovanje. Drugi je problem kod tog obrazovanja. Kako motivirati ljude da uđu u proces osnovnog obrazovanja jer su to ljudi starije životne dobi?
Klub SDP-a, poštovana zastupnica Gordana Sobol. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege! I mi u klubu SDP-a držimo da sa ovim zakonom u Hrvatskoj jako kasnimo. Pogledajte samo već izraženo, naše primjedbe i u pravom čitanju kad smo govorili da imamo strategiju nacionalnog obrazovanja, da imamo akcijski plan. Pa je tim akcijskim planom koji je još 2004. godine donesen predviđeno da se ovaj zakon koji je danas u drugom čitanju donese u siječnju 2005. godine a prvo čitanje smo imali tamo negdje u lipnju ako se ne varam. Mislim da je bio baš negdje 1. lipanj 2006. godine. Onda pored toga nemamo niti statističko praćenje obrazovanja odraslih što je trebalo također biti negdje gotovo u ožujku 2005. godine. Onda neki info. punktovi za promicanje učenja odraslih. Dakle sve ono što u konačnici piše i u obrazloženju prijedloga ovog zakona. Međutim, bez obzira na to što jako kasnimo, kao klub SDP-a mi smo i u prvom čitanju ipak pozdravili donošenje ovoga zakona. Smatramo da je on potreban zato što smo ustvari svi zajedno ako se ne varamo i u prvom čitanju istaknuli potrebnu za donošenjem jednog zakona koji bi na neki način uredio područja obrazovanja odraslih kao dijela jedinstvenog obrazovnog sustava i koncepcije cijelo životnog učenja. Naime, uvijek iznova svi volimo naglasiti kako je svaki zaposlenik pa i onaj tko tek traži posao ustvari mora biti spreman na permanentno učenje, na usavršavanje, na stjecanje dodatnih znanja i vještina jer eto to zahtjeva tržište rada i to u biti ne bi trebala biti samo puka fraza, već ustvari nužnost koje su na našu žalost druge države prepoznale davno prije nas i usvojile davno prije nas. Pa onda danas eto svi ponavljamo taj podatak da je u Hrvatskoj tek nešto više od 2% odraslih osoba uključeno u cijelo životno učenje za razliku od zemalja Europske unije gdje je taj prosjek se kreće nešto više od 10%. Ili možda da spomenemo naše prve susjede Slovence gdje je taj broj gotovo pa 16%. Ono na što u klubu SDP-a upozoravamo i ovom prilikom kod donošenja i ovog zakona jeste činjenica da smo mi u Hrvatskoj ustvari uvijek skloni vjerovati da će jedan zakon promijeniti neke uvriježene navike i ponašanja, da će promijeniti i postojeću nekoordiniranost u cjelovitom obrazovnom sustavu. Ovom već i kod prvog čitanja također posebno je naglašeno da je i upozoreno da smo paralelno sa ovim Zakonom o visokom obrazovanju ustvari trebali donijeti i neke druge propise i podzakonske akte a da bi ovaj zakon bio provediv i da bi saživio u konačnici u praksi. U biti međutim i dalje će ostati pitanje kada ćemo ustvari mi shvatiti da je strukovna kompetencija samo jedna strana medalje a da je ona druga strana pismenost i to pismenost u materinjem jeziku, pismenost u stranom jeziku. Naravno, danas više ne govorimo samo o jednom stranom jeziku nego barem o dva strana jezika. I ona treća digitalna pismenost. Naravno, pitanje je to ustvari kvalitete obrazovnog sustava koji htjeli mi to priznati ili ne još uvijek ne odgovara potrebama tržišta a tu u konačnici naravno nije kriv onaj tko koristi obrazovni sustav nego onaj koji je taj sustav kreirao. Web. portal "Moj posao" proveo je jedno istraživanje koje je obuhvatilo uzorak od tisuću 501 zaposlenika i 45 poslodavaca u kojima su na primjer poslodavci anketirani i izdvojili su koja područja smatraju kao najpotrebnija u području profesionalne edukacije za svoje zaposlenike, pa ih je gotovo 70% istaknulo komunikacijske i prezentacijske vještine, negdje oko 56% vještine vođenja, 53% prodajne vještine, jezika 44%, timski rad 49% itd. Koje su to struke koje anketirani poslodavci misle da njihovi zaposlenici nisu dovoljno obrazovani kroz sustav obrazovanja? Na primjer kad se govori o administrativnim poslovima svega 13% poslodavaca smatra da su njihovi djelatnici osposobljeni kroz takvo jedno obrazovanje. Kad se govori o ekonomiji onda 41% smatra da ih obrazovanje koje su dobili njihovi zaposlenici nije osposobilo ili čak da im više šteti nego što koristi. Kad se govori o tehničkim strukama onda nekakvih otprilike 50% poslodavaca smatra da su njihovi zaposlenici odlično ili vrlo dobro osposobljeni za radno mjesto a taj postotak se povećava na 65% kad se govori na primjer o ostalim inženjerskim strukama. Možda bi ti podaci bili zgodni za pogledati i uvažiti kada se govori općenito o našim obrazovnim nastavnim programima. Inače, možda recimo treba ovdje kazati i sve nas podsjetiti da na primjer uskoro počinje turistička sezona. I mi ćemo vjerojatno opet sa početkom turističke sezone slušati žalopojke sa svih strana kako nemamo dovoljno obrazovanih, kvalitetnih kadrova različitih profila koji bi zadovoljili potrebe našeg turizma i tako će onda ispasti da mi ustvari već iz godine u godinu govorimo o nedostatku na primjer konobara koji će govoriti barem jedan strani jezik, o nedostatku kvalitetnih sobarica ili sobara. Pa onda ustvari dakle ispada da mi već godinama nešto govorimo. S druge strane, onda već godinama mi osposobljavamo kadrove koji očito nisu dovoljno kvalitetni odnosno konkurentni na tržištu rada a da ne spomenem tu ne samo strane jezike nego na primjer i komunikacijske vještine koje bi oni trebali imati a istovremeno govorit ćemo opet o na primjer procijenjenih 30 tisuća zaposlenih sezonskih radnika i to zaposlenih na crno. Pa dakle, postavljam pitanje o čemu se onda tu radi. Kad govorimo o konkretnim odredbama ovoga zakona mi u Klubu SDP-a pozdravljamo na neki način povratak sedmodnevnog dopusta koji se predviđa za potrebe dodatnog obrazovanja jer je to tako bilo predloženo u onom prvotnom ustvari prijedlogu, ne onom koji smo mi imali u prvom čitanju nego u prvom prijedlogu koji je išao prema Vladi jer su tako predlagali stručnjaci koji su sudjelovali u izradi toga prijedloga. Međutim, mi u Klubu SDP-a izražavamo bojazan o mogućnostima dogovora o ostvarivanju prava na obrazovni dopust a koji bi ustvari radnik i poslodavac prema odredbama članka 18. konačnog prijedloga zakona trebali utvrditi sporazumno. Naravno, tu se sada postavlja mogućnost i uloga sindikata mogu li se sindikati kolektivno kroz pregovaranje i sklapanje kolektivnih ugovora izboriti za ovo pravo. Ja ću se ponovno u ime kluba pozvati na ovo istraživanje portala "Moj posao" jer je ustvari zgodno i možda bi isto moglo pomoći kad se bude pregovaralo. Naime, kad se pitalo poslodavce da li smatraju da dovoljno ulažu u edukaciju svojih zaposlenika više od polovice ili 51% smatra da ulažu ali nedovoljno. 22% ispitanih poslodavaca ne ulaže u dodatnu edukaciju ali smatraju da bi njihovim zaposlenicima ta edukacija bila potrebna a 22% smatra da ulaže točno koliko im je i potrebno. A dobro bi došao tu jedan podatak također dobiven iz tog istraživanja gdje kad govorimo o spremnosti i želji zaposlenika da rade na svom dodatnom usavršavanju i obrazovanju tada je podatak da je 86% anketiranih zaposlenika spremno sudjelovati u edukaciji i spremno je participirati u trošku svoje edukacije kada bi njihov poslodavac platio ostatak, s time da su oni spremni sudjelovati sa otprilike 1/3 ukupnih troškova edukacije, pa je možda i to mogao ili će biti putokaz predlagatelju ovog zakona kada je formulirao članak 24. koji je po mišljenju kluba SDP-a a koji govori o tome tko sve sudjeluje u financiranju odnosno sufinanciranju obrazovanja odraslih. Dakle, smatramo da se mogao i preciznije urediti taj članak koji govori o financiranju obrazovanja odraslih. Konačno, treba i ovom prilikom reći jer na to smo upozoravali i u prvom čitanju a to je da slažući se sa kolegama iz kluba HSS-a nije naravno dovoljno donijeti ovaj zakon i utvrditi određenim odredbama potrebu, način tko će, kako i na koji način vršiti obrazovanje odraslih već je potrebno kad se govori o poslodavcima stvarati i simulirajuću okolinu, dakle i poticati te poslodavce za ulaganje u dodatno obrazovanje i stručno usavršavanje svojih djelatnika. Pa time još jedanput podsjećamo da su ukinute sve odredbe koje su omogućavale porezne olakšice poslodavcima kada je u pitanju usavršavanje zaposlenika, ali i kada je u pitanju na primjer usavršavanje osoba sa invaliditetom i općenito sve olakšice koje su vezane uz dodatna obrazovanja. Ako se ne varam tada je odgovarajući na primjedbe iz kluba SDP-a u prvom čitanju državni tajnik kazao da će ministar zadužen za poslove obrazovanja sa ministrom financija dogovoriti te porezne olakšice. Tako nešto koliko je nama poznato nije dogovoreno. Međutim, poznavajući stav ministra financija tako nešto neće niti biti moguće dogovoriti jer je na pitanje upućeno iz kluba SDP-a iz Ministarstva financija odnosno ministar je jasno i glasno rekao da takve porezne olakšice jednostavno nisu moguće jer da je to u suprotnosti sa nekim direktivama Europske unije. Kojim direktivama nažalost tada on nije mogao jasno kazati. Dakle uz sve ovo što sam rekla, što se Kluba SDP-a tiče mi ćemo između ostalog i zbog toga što se u izradi ovog zakona stvarno bili uključeni i stručnjaci sa područja obrazovanja odraslih, podržati prijedlog ovog Zakona.
Hvala. Klub HSLS-a poštovani zastupnik Zlatko Kramarić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Štovani državni tajniče, kolegice i kolege. Klub HSLS-a je donošenje ovoga zakona podržao već u prvom čitanju i nema razloga da ga ne podržimo i sada kada je pred nama Konačni prijedlog ovoga zakona. Ja ću samo podsjetiti da je tamo krajem 70-tih godina prošloga stoljeća jedna od najžešćih polemika u ondašnjem hrvatskom odnosno jugoslavenskom društvu upravo bila reforma školstva koju je vodio ondašnji ministar školstva u Republici, prosvjete u Republici Hrvatskoj, pokojni Stipe Šuvar. I zapravo vjerojatno je on imao dobru ideju i prilično dobar koncept, ali upravo zbog toga što je bio malo za nijansu preideologiziran cijela ta, cijela ta priča nije završila isuviše slavno, a zapravo on je onda već imao upravo u vidu određene promjene paradigme u, koje su u obrazovanju jer ono što je nekada bilo moguće da završi te diplomira te maturira te, pa da zapravo to bude dostatno za cijeli život. Živimo u jednom tako ipak jednom sasvim drugačijem dobu i danas je gotovo nemoguće raditi bilo kakvu strategiju koja bi bila, ne znam, imala pretenzije, ne znam, da opiše situaciju preko 10 godina. No kažem zbog onih ideologizirano i previše ideologiziranosti i previše partijnosti u tim dokumentima ta njegova reforma je onda neslavno, neslavno propala. Ali, sad kažem samo, na kraju i sami mi postajemo svjesni upravo ove činjenice da danas zapravo se moramo odgajati za jedno sasvim drugačije doba kada se stvari, kada se upravo te tehničke, tehnološke inovacije, revolucije su upravo, su svakodnevne i jednostavno što ste naučili jučer već vam za, već vam za nekoliko mjeseci ili godina neće biti dostatno. Ono što nas je također mislim s pravom šokiralo, a to je bilo kada su objavljeni podaci o obrazovnoj strukturi odraslog stanovništva Republike Hrvatske nakon ovoga posljednjega popisa 2001. godine u mjesecu svibnju kada smo se doista suočili sa jednom po mom mišljenju alarmantnom činjenicom da svega zapravo 7 i po posto građana Republike, odraslih građana Republike Hrvatske ima visoko. Da su akademski obrazovani građani. I mislim da ne treba i govoriti kakva je doista sveza između obrazovanja i političkih odnosa u nekome društvu. Ja ne želim i neću pristati na one autore koji tvrde da zapravo takvo šta i odgovara ovim državnim elitama. … [[Govornik se ne razumije.]] još jednu vrlo zanimljivu knjigu upravo o tome gdje je pokazao kako upravo što je, što je stanovništvo manje pismeno da to zapravo eliti odgovara. I da je onda zapravo, da su onda mase pogodnije za manipulaciju. Ali upravo je, ako smo se s tom činjenicom suočili pa ako je i Vlada odlučila da poduzme određene korake onda mi je drago što naše elite pokazuju upravo da smo senzibilizirani na ovaj problem i da ne mogu pristati na ovako doista katastrofalno stanje da nam je svega 7 i po posto populacije, da nam ima, da nam je akademski obrazovano. I mi kao Hrvatski sabor moramo sudjelovati u promjeni ovoga prilično neugodnoga stanja. Znači trebalo bi podupirati unapređenje redovnog sustava obrazovanja prije svega za djecu i mlade. Ali jednako tako pa čak možda i još i brže moramo djelovati prema odraslima. Prema onima koji su radno aktivni, a to znači mlađi tamo od 65 godina. Doduše obrazovanje odraslih, ova sintagma malo i jest ovako gledajući semantički nejasna jer što je to zapravo odrastao čovjek danas? Mislim da sa, već sa 14, 16 godina već ulazimo u taj svijet odraslih ali recimo da je to otprilike jedan … [[Govornik se ne razumije.]] pa ćemo ga onda kao takvoga prihvatiti. To su ljudi znači koji danas rade, ali isto također i kao i tisuće osoba koji su registrirani ili neregistrirani i nezaposleni. Mi smo imali, upravo ova privatizacija je dovela do toga da je veliki broj zapravo radno sposobnih ljudi, ljudi u najboljim godinama zapravo završio u mirovini i to mislimo da za, prvo ga gospodarstvo nije dobro. Nije dobro uopće i za mentalni sklop tih ljudi, nije dobro upravo za zdravlje jednoga društva i svakako bi da trebamo učiniti sve pa i ovim zakonskim rješenjima da potičemo, da se upravo i takovi ljudi uključe u jedno cijeloživotno učenje. Zašto je to potrebno? Mi smo kažem, ponavljam, sve smo više svjesni da nema više zanimanja i radnoga mjesta koje svakodnevno ne donosi neke nove izazove ili svakodnevno traži neka nova znanja, neke nove vještine i nove sposobnosti. Kada smo čitali «Kunovu» strukturu znanstvenih revolucija prije 50-tak godina skoro onda nam se činilo da je to, da zapravo je ta knjiga pomalo futuristička. Danas svakako i ta Kunova knjiga se pokazuje kao zapravo sjajna anticipacija onoga što će se događati. Ponavljam računala, digitalna tehnologija uvukla se u sve pore gospodarstva, građevinarstva, trgovine, turizma, u javne službe, u zdravstvo, obrazovanje, znanost, kulturu. U sve pore državnih tijela i tijela lokalne i područne samouprave. Samo jedan primjer su ove digitalne zemljišne knjige. To je sve na neki način, to je ono, to je ono što, na što smo mi prisiljeni, a da bi netko to mogao se time i služiti mora biti, mora biti adekvatno i obrazovan. Svakim danom se u sve više struka provodi odnosno vodi se licenciranje kojem je uvjet upravo trajno učenje i stjecanje novih znanja, vještina i sposobnosti. To je cijeloživotno učenje koje osigurava trajno zapošljivost i očuvanje sadašnjih radnih mjesta, ali i upravo ono što je kod nas vrlo, u nekim drugim vremenima upravo ta vezanost isključivo za jedno radno mjesto. Ne znam, pa ono 30 godina u INA-i, 30 godina u «Radi Končaru», 30 godina u HEP-u. Danas takve stvari zapravo ipak na neki način postaju već pomalo «pase» i upravo treba omogućiti da ljudi upravo tu jednu, taj slobodni protok i radne snage i da zapravo ljudi ne budu vezani isključivo samo za jedno radno mjesto, za jednu tvrtku, ono u nju kad uđu i da zapravo i u njoj i zarade svoju mirovinu. I neki način upravo to i omogućava i napredovanje u karijeri. Mislim, mi u Klubu HSLS-a mislimo da su to zapravo uvjeti bez kojih nema razvoja gospodarstva posebice nema razvoja onoga konkurentnoga gospodarstva za koji se na neki način mi barem svi ovdje deklarativno i zalažemo. Ovo je naša nova realnost. Činjenica je da svi neprestano učimo na različite načine. Nekada je to učenje na radnom mjestu. Nekada u obrazovnoj instituciji. Nekada kod kuće i upravo to je, ta činjenica je najveći razlog zbog kojeg i treba pročitati ovaj zakon pa čak iz određene manjkavosti prije svega onoga što se tiče a tko će to sve financirati? To je ono, ono što mislim da je to ovaj zakon, a to se ja mislim i amandmanima može napraviti, na neki način da zakon i obveze upravo i da ovo ne bude, ne ostane samo na jednoj, na jednoj lijepoj našoj priči. I da ono, da plemenita ideja na neki način zapravo djeluje neobvezujuće. Mislimo da bi bilo dobro i da se bez obzira da se institucije, poslodavci i lokalna i područna samouprava također obvežu da će sudjelovati u financiranju obrazovanja odraslih. Isto također nemamo iluzije da bi ovaj zakon mogao … [[Govornik se ne razumije.]] sve o čemu smo govorili niti je to upravo potrebno. Važno je da se ovim zakonom kao što u početnim njegovim odredbama i piše mi u Hrvatskoj konačno postajemo svjesni da i odrasli moraju stalno učiti i da mi kao država to podržavamo pa i ovim zakonom uređujemo. Obrazovanje odraslih, dakle ovim zakonom mi prihvaćamo kao sastavni dio našeg obrazovnog sustava kao javnu službu koja je od općega interesa pa se u tom dijelu i na taj način obrazovanje odraslih ovim zakonom i uređuje. No, čim je to kažem općega interesa onda to mora biti, pronaći uporište da to bude i plaćeno. Obrazovanje odraslih u Hrvatskoj ovim zakonom se ne uvodi da nam bude jasno. Ono već postoji, ali kažem na neki način imali smo osjećaj da se, da nije na neki način dovoljno uređeno i mislim da bi sa takvom praksom, da bi se takva praksa donošenjem ovoga zakona konačno i prekida. Očito je da će donošenje ovoga zakona omogućiti da saznamo što to sve čini obrazovanje odraslih danas u Hrvatskoj, koja je to ponuda, koliko je to i što dostupno građanima u pojedinim područjima, kakva je kvaliteta te ponude. Upravo taj, kad kažemo ovdje u svim područjima, u pojedinim područjima vidite neki dan gledamo na televiziji da će se ovdje u Gradu Zagrebu bez nekih većih problema omogućiti da maturanti, besplatna priprema maturanata za njihove klasifikacijske ispite. Doista, ako je u Ustavu propisana jednakost, onda nema smisla da se ne znam to omogući maturantima u Zagrebu, a da neki maturanti u nekim manjim mjestima, općinama koji nemaju taj potencijal da za to budu kažnjeni. Mislim da na neki način moramo upravo staviti sve ljude pa i pogotovo te mlade ljude u jednako pravni položaj, da ne kažem netko ne bude u startu nepravedno hendikepiram. I onda upravo HSLS će ići s tim prijedlogom upravo da i ta priprema maturanata na neki način oni svi koji to žele da im se to omogući da to bude besplatno, a da to ne bude neki novi udar na proračune, na kućne proračune koji svjesni smo i nisu bog zna kakvi. Upravo zato je dobro da i ovdje kad se ovaj zakon bude aplicirao da doista vidimo, da li doista postoje područja, pojedina područja u kojima je i ova plemenita ideja permanentno obrazovanje odraslih također se našla u poteškoćama ako ne bude dobre financijske, materijalne podloge. Kažem, upravo smo zbog toga i u prvom čitanju istaknuli važnost agencije za obrazovanje odraslih. Ta agencija je jednako važna i u pogledu korištenja Europskih fondova, a treba podržati i Centar za mobilnost i upravo sve euro unijske programe koji će djelovati u sastavu te agencije. Dakle, treba što je prije donijeti ovaj zakon i onemogućiti da se provedu sve potrebne radnje koje su pretpostavke za korištenje kažem tih europskih fondova koji postoje. U kritikama postojećeg obrazovnog sustava vrlo često se čuje da škole obrazuju za burzu rada, a ne za tržište rada. Upravo zbog toga kažem vrlo je važno definirati što je to tržište rada da to ne bude samo stvar obrazovnoga sektora, samo stvar ministarstva, nego u prvom redu trebali bi postići određenu suradnju, sinergiju i onoga što misle i što kažu poslodavci. Kažem, ja nisam da se vraćamo na one formule tvornica plus škola. Ja sam uvijek škola plus, na kraju dolazim iz toga svijeta, istu školu vidim kao središte. Ali upravo ta suradnja, kad kažem tvornica onda doista mislim u ovom vrlo širokom smislu toga pojma. Ali upravo to, da doista ljude ne školujemo da budu nezaposleni, da dangube, nego upravo da pokušamo pronaći koji su to adekvatni, odnosno optimalne, adekvatne potrebe Republike Hrvatske ovoga momenta. Mislimo da je u klubu, da je dobro što ovaj zakon uvodi Vijeće za obrazovanje odraslih u kojem će biti predstavnici ministarstava i poslodavaca i sindikata i obrazovnih ustanova. Takvo tijelo ukoliko u njemu budu sjedile kompetentne osobe treba imati vrlo važnu ulogu na otklanjanju nedostataka, kažem kojih je i zakonodavac sam svjestan. Zajedničkim djelovanjem i Vladinim, i ministarstvom, i socijalnih obrazovnih partnera možemo na neki način uskladiti aktivnosti i pojačati ove učinkovite mjere. Predlagatelj je u konačnom zakonu ugradio sve primjedbe koje smo iznijeli u prvome čitanju, pa i one o financiranju iz sredstava lokalne i područne samouprave. Dobro da je sada članak 9. a prije je to bio članak 10. izmijenjen, te da se dala mogućnost da andragoški djelatnici radni odnos mogu zasnivati ugovorom o radu, ali i ugovorom o djelu jer u nekim ustanovama koji će se baviti obrazovanjem odraslih ti stručnjaci i neće trebati više od dva, tri sata tjedno što znači da je situacija kada je potreba za njihovim radom povremena nema potrebe da rade stalno, nego upravo ta da se omogući i fluktaciji i ovoga nastavnog osoblja. I članak 28. je također izmijenjen. To smo također skrenuli pozornost u prvom čitanju. Doista nema potrebe raspisivati javni natječaj za investicije i investicijsko održavanje u učilištima, te materijalne troškove poslovanja u svrhu otklanjanja djelatnosti i obrazovanja odraslih. U tim učilištima su jedinice lokalne i područne samouprave, odnosno gradovi i županije sami osnivači tih ustanova, odnosno učilišta. I ono, opet kažem vraćamo se na ovu jednu dobru ideju koju ovaj zakon ima, a to je da i lokalne zajednice sukladno svojim interesima raspišu natječaj za troškove izvođenja programa obrazovanja koji su potrebni njihovom lokalnom gospodarstvu. Doista nema smisla da jednom Vukovaru gdje imate snažnu gumarsku industriju kao što je Borovo da raspisujete natječaj za kuhare, konobare i hotelijere. Ali, to će radit se u nekim drugim područjima, ali svakako da u Vukovaru da su prije svega bili recimo zainteresirani da se razvoj njihovog gospodarstva raspisuju natječaji koji će se upravo ticati one industrije koje na tom području djeluju. Još samo da kažem ovo možda malo strožu primjenu ovoga tko će sve to platiti ovaj zakon je od Kluba HSLS-a dobio punu potporu. Hvala.
Hvala. Za Klub HDZ-a poštovana zastupnica Ivanka Roksandić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. I Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice razmotrio je Konačni prijedlog Zakona o obrazovanju odraslih i kao što smo već kod prvog čitanja prijedloga zakona o obrazovanju odraslih istaknuli važnost ovog zakona ponovo na samom početku ove rasprave upravo ističemo važnost donošenja zakona. Zašto? Vlada se u svom četverogodišnjem mandatu odredila za razvoj i obrazovanje kao prioritet za uspjeh i bolji život svih naših građana. Samo obrazovani građani mogu konkurirati na gospodarskom tržištu i zato određenost zacijelo životno učenje u planu razvoja odgoja i obrazovanja zauzima važno i prioritetno mjesto i to upravo ovo cjeloživotno učenje radi uključivanja i odraslih naročito nezaposlenih u programe osposobljavanja za uključivanje u tržište rada. Hrvatska je kako je i predlagatelj naveo u svom uvodu pokrenula niz promjena u sustavu odgoja i obrazovanja. U lipnju 2005. godine usvojen je strateški razvojni dokument koji ima cilj poboljšanja sustava odgoja i obrazovanja nama poznat kao plan razvoja odgoja i obrazovanja od 2005. do 2010. U škole je da se samo podsjetimo uveden HNOS sa svrhom rasterećenja nastavnih programa, pa i učenika. Nastava je utemeljena na procesu poučavanja, a usmjerena prema učeniku uvažavajući njegove sklonosti i sposobnosti. Učenik se uvodi u istraživačku nastavu. Pokrenuta je reforma strukovnog školstva. Osnovana je i Agencija za strukovno školstvo. Osnovana je i Agencija za odgoj i obrazovanje koja je zamijenila dosadašnji Zavod za školstvo. Agencija za znanost i visoko obrazovanje. Nacionalni centar za vanjsko vrednovanje obrazovanja koji je uspješno proveo već prve nacionalne ispite u gimnazijama za prve razrede a ove godine provest će i u osmim razredima osnovnih škola i u četverogodišnjim strukovnim školama. Uvedena je državna matura u gimnazije i strukovne škole s četverogodišnjim programima. U skladu sa strategijom razvitka Hrvatske Vlada je odlučila produljiti i obvezno školovanje sa osam na jedanaest ili dvanaest godina. I pred nama sad imamo još jedan zakon koji je izrazito važan za razvoj i obrazovanja. To je Zakon o obrazovanju odraslih. U prvom čitanju svi sudionici su se složili da je ovaj zakon potreban i da će u odnosu na dosadašnju regulativu ovog područja u Zakonu o osnovnom školstvu, o srednjem školstvu i Zakonu o pučkim otvorenim učilištima ovim predloženim zakonom učiniti se pomak u odnosu na postojeće stanje obrazovanja odraslih i unijet će se više reda u ovo područje. Obrazovanje odraslih posebice je važno u području utemeljeno na koncepciji već sam rekla cjeloživotnog učenja i načelima otvorenosti i dostupnosti svima. Donošenjem zakona Ministarstvo znanosti i obrazovanja i športa imat će i glavnu ulogu u koordinaciji i ostvarivanju zadanih zadaća što je vrlo važno jer će odgovornost onih koji se sada bave sada obrazovanjem biti veća. Uspostavlja se odgovornost i države i lokalne zajednice, poslodavca i pojedinca. Obrazovanje odraslih određuje se kao javna služba što će svakako doprinijeti povećanju svijesti o obrazovanju u društvu. Već u prvom čitanju ovog zakona mnogi su istakli kako moramo biti zabrinuti a i danas smo to čuli vrlo lošom obrazovnom strukturom društva. Čak 15,76% odraslih bez završene osnovne škole. Ministarstvo iz državnog proračuna financira projekt za hrvatsku pismenost "Put do poželjne budućnosti". Prema dostupnim podacima iz ministarstva u prve dvije godine projekta tisuću 209 osoba uključilo se u osnovno obrazovanje. Nažalost, ni to nije dosta. Teško se ljudi starije dobi uključuju u obrazovanje. Neki dan sam u jednom TV emisiji slušala podatke o uključivanju odraslih osoba u osnovno obrazovanje u Šibensko-kninskoj županiji koja nažalost vodi po postotku nezavršenih ljudi sa osnovnom školom. Dakle, oni ljudi koji nemaju završenu osnovnu školu. Nažalost, zbog svega što su učinili u Pučkom otvorenom učilištu, zbog organiziranog osnovnog obrazovanja besplatnog za pojedince, vrlo mali broj ljudi se odlučio. Postavlja se pitanje zašto? Da li zbog nelagodbe, tradicije, konzervatizma, mnogobrojnih obitelji a najčešće podaci govore da su to osobe koje žive u mnogobrojnim obiteljima, kako oni ističu po anketama nemaju vremena obrazovati, nedostatku slobodnog vremena. Jesu li to sve uzroci zbog kojih se ljudi ne uključuju u obrazovanje odraslih, tražimo za sada odgovor. Ali svakako da će i ovaj zakon i sve ono što čini ministarstvo i Vlada i lokalna zajednica pridonijeti tome da se svijest kod naših sugrađana onih koji nemaju školu, onih kojima je potrebna barem osnovna škola, da se razvije ta svijest o tome da se ljudi uključuju u upravo stjecanje tog prvog svog obrazovanja a to je osnovno obrazovanje. Sadašnja situacija pokazuje da nakon završene osnovne škole u prosjeku svega 79% djece upisuje srednju školu, a 69 završi u roku. Ili 64% nezaposlenih je sa završenom srednjom školom što nam govori a i danas su neke od mojih kolega upravo to istaknuli o neusklađenosti tržišta rada i obrazovanja, jedan je od pokazatelja koji govori da je obrazovanje odraslih važan segment u obrazovanju. Na sve ove potrebe i pitanja odgovara koncepcija cijelo životnog učenja. Kako se navodi u obrazloženju ovog zakona Republika Hrvatska potpisom nekolik međunarodnih dokumenata obvezala se na donošenje posebnog zakona i akcijskih planova za provedbu što je u 2005., 2006. i evo sada ovim zakonom i postigla. Kako su nakon prvog čitanja predlagatelju upućene primjedbe i prijedlozi koje je većinom prihvatio, predloženi tekst Konačnog prijedloga zakona o obrazovanju odraslih predstavlja vidno poboljšanje. Dobro je, ističemo da je predlagatelj prihvatio i primjedbe u članku 4. koji upućuju koje to pravne osobe mogu provoditi obrazovanje odraslih pa je dodao i predložene škole stranih jezika i time dao važnost ovog područja obrazovanja. Kako je upozoreno u prvom čitanju na neke odredbe koje se odnose na andragoške djelatnike, zasnivanje radnog odnosa ne samo sukladno Zakonu o radu već je u članku 9. stavku 2. omogućeno da ukoliko rad djelatnika ne prelazi polovinu punog radnog vremena u jednoj školskoj godini, Ustanova za obrazovanje odraslih može sa andragoškim djelatnikom sklopiti ugovor o djelu a time je prihvatio i primjedbe iz rasprave i omogućio i znanstvenicima i stručnjacima iz prakse da se uključe u ovakav vid obrazovanja i da pridonesu kvaliteti istoga. Veseli nas što ste prihvatili i prijedlog kluba HDZ-a koji je iznijet u prvoj raspravi a to je da se u članku 10. utvrdi ne dužnost već obveza stručnog i andragoškog usavršavanja jer kako smo i u prvoj raspravi istaknuli, većina nastavnika, profesora, stručnih suradnika tijekom svog školovanja ne nauči gotovo ništa o radu sa odraslim osobama tj. većina nije nažalost kompetentna za rad u obrazovanju, a mnogi i ne razumiju pojam andragogija. Zato je i njihova obveza stručno usavršavanje a ne samo dužnost. U poglavlju kojim se reguliraju dužnosti i obveze polaznika prihvaćena je primjedba da se pravo na obrazovni dopust poveća sa 3 na najmanje 7 dana godišnje što je dobro, jer se za polaganje stručnog državnog ispita u razno-raznim poduzećima, ustanovama ili bilo gdje dodjeljuje sedmodnevni dopust, kako ne onda za nekoga tko ide na usavršavanje. Prihvaćajući predloženi koncept usavršavanja odraslih određuje se i sustav financiranja. Sada je cijelo obrazovanje odraslih prepušteno tržištu na kojem krajnji korisnici, polaznici snose troškove svojeg obrazovanje. Do sada su se financirali iz državnog proračuna različitim ministarstvima pojedinačno i povremeni programi no, ovi novi članci 24., 25., 26., 27. i 28., točno definiraju što se financira iz državnog proračuna, proračuna jedinica lokalne i područne samouprave. U Konačnom prijedlogu zakona prihvaćene su i primjedbe na članak 28. tako da je predlagatelj dopunio odredbe ovog članka i time precizno odredio da se na temelju javnog natječaja dodjeljuju sredstva iz državnog proračuna za troškove izvođenja programa srednješkolskog obrazovanja odraslih koji su završile samo osnovnu školu te druge programe obrazovanja odraslih iz proračuna jedinica lokalne i područne samouprave za troškove izvođenja programa, a za sredstva državnog proračuna i proračuna jedinica lokalne i područne samouprave za opremanje nastavnim i drugim materijalnim sredstvima, razvoj i provedbu inovativnih programa. U konačnom prijedlogu zakona preciznije je definirana i djelatnost Agencije za obrazovanje odraslih koja će u ovom području zaista i mora imati ključnu ulogu. Dopunjeni su i članci koji se odnose na kaznene odredbe za sve one koji se ne pridržavaju zakonskih odredbi. Dobro je što je predlagatelj u članku 34. produžio rok za usklađivanje izvođenja programa obrazovanja sa 6 mjeseci na jednu godinu i tako omogućio ustanovama koji izvode nastavu kvalitetniju i sigurniju prilagodbu. I na kraju od temeljnog dokumenta Strategije obrazovanja odraslih iz 2004. godine, Akcijskog plana strategije obrazovanja odraslih do Konačnog prijedloga Zakona o obrazovanju odraslih ovo područje obrazovanja stavlja se u vrlo važno područje bez kojeg nije moguće cjelokupni razvoj društva. Kao što se i navodi u obrazloženju ovoga prijedloga zakona donošenje ovog zakona utjecat će na sustavno povećanje uključenosti građana u cjeloživotno učenje te promjenu obrazovne strukture odraslog društva. Jer potreba za obrazovanje nezaposlenih je radi stjecanja potrebnih kompetencija za zapošljavanje, a kod zaposlenih ukazuje se i u brzom razvoju tehnologije i znanosti potreba za neprestanim usavršavanjem. Možda i bolje planiranje pri upisu u srednje škole, ono što su i neki kolege istaknuli danas u ovoj raspravi, a to znači za potrebe tržišta rada ne po mojim željama, po mojim procjenama omogućit će svakako i kvalitetnije obrazovanje za budućnost. I na kraju Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice prihvatit će predloženi Zakon o obrazovanju odraslih. Hvala.
Hvala. Klub zastupnika HSP-a, poštovani zastupnik Miroslav Rožić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Gospodine državni tajniče, gospođe i gospodo zastupnici. Doista puno je lijepih riječi izrečeno već od klubova ovdje u svezi sa Zakonom o obrazovanju odraslih. Nastojat ću u ime kluba HSP-a ne ponavljati neke stvari. Iako se bojim da su mnoge pohvale ovdje izrečene samo na izvjesnoj deklarativnoj razini. Pa ću pokušati biti malo konkretnijim o onim stvarima kojima je zapravo po mom sudu i po sudu HSP-a treba uvijek posebno raspravljati a to je pitanje financiranja kod donošenja nekog novog zakona. Naime danas je doista već opće poznato i prihvaćeno da je nezaobilazan uvjet izgradnje jednog kompetetivnog gospodarstva i jednog demokratskog društva zapravo razvoj obrazovnog sustava i to razvoj obrazovnog sustava koji se temelji na koncepciji cjeloživotnog učenja. Dakle kada govorimo ovdje o ovome Zakonu obrazovanja odraslih onda zapravo govorimo o prihvaćanju te koncepcije cjeloživotnog učenja, a ne o popravljanju nekih loših statistika. Naime, cjeloživotne učenje počiva na 4 temeljna stupa. To je jedno opće obrazovanje koje obuhvaća predškolski odgoj i osnovno obrazovanje o kojem je ovdje bilo već dosta riječi. Drugi stup je strukovno obrazovanje. Treći stup je visoko obrazovanje. I konačno ovaj četvrti stup je obrazovanje odraslih. Za razliku od razvijenih država koje već odavno temeljem ova 4 stupa imaju zakonom uređeno područje obrazovanja odraslih u Hrvatskoj je to područje do sada bilo samo djelomično i posve nedostatno uređeno i to prije svega u području osnovnog i srednjoškolskog obrazovanja. Ovo je dakle, i to treba naglasiti, prvi put da se u Hrvatskoj donosi poseban Zakon o obrazovanju odraslih jer to do sada zakonom nije nikad bilo regulirano. Ciljevi donošenja ovog zakona opisan i su već i u prvom čitanju no ja ću neke od njih ponoviti. Prije svega to je povećati uključenost građana u cjelovito i cjeloživotno učenje, jer prema raspoloživim podacima OECD-a iz 2004. godine postotak uključenosti hrvatskih građana u dobi od 25 do 64 godine bio tek, dakle ponavljam od 25 do 60 godina bio je tek 2,1%. Prosjek Europske unije u 2003. godini, dakle godinu dana prije ovih podataka iznosio je gotovo 10%. Znači naš je prosjek negdje 5 puta manji nego u zemljama Europske unije. Drugi cilj je uspostaviti sustav obrazovanja odraslih kao dio jedinstvenog sustava obrazovanja u Republici Hrvatskoj, jer on to do sada nije bio. Nadalje, cilj je razvijati obrazovnu ponudu u skladu sa obrazovnim potrebama i pojedinaca i poslodavaca o čemu je ovdje već bilo govora i cijele društvene zajednice. Nadalje, cilj je uspostaviti partnerstvo među mjerodavnim čimbenicima u državi, prije svega socijalnim čimbenicima, dakle na razini i odnosu razine država poslodavci-sindikati i drugim partnerima države obrazovnim ustanovama, nevladinim organizacijama i ostalima. I konačno, cilj je povećati i kontrolirati efikasnost javnih ulaganja u obrazovanje, jer mi zapravo takve kontrole nemamo osim određenih statističkih podataka koji se mogu tumačiti na različite načine. Znate kako kažu ljudi, postoji velika laž, mala laž i statistička laž. Zakonom se uređuje djelatnost obrazovanja odraslih koje ima svoju kompenzacijsku ulogu, nadoknađuje propuste redovnog obrazovnog sustava što je u Hrvatskoj jedno od vrlo važnih pitanja. Naime popis stanovništva 2001. godine pokazao je da veliki broj odraslih starijih od 15 godina nisu završili osnovnu školu. Taj postotak je 15,76% te ima 21,75% onih koji su završili samo osnovnu školu. Podaci govore o velikom broju mladih, dakle godišnje oko 10 tisuća mladih koji ne završava srednju školu. Svima njima treba pružiti drugu priliku kako bi u prvom redu došli do svog prvog zanimanja. S druge strane potpuno je jasno da znanje koje stječu tijekom redovnog obrazovanja nisu više dostatna za aktivno sudjelovanje na tržištu radne snage, da više gotovo i nema radnog mjesta koja ne zahtjeva nekakvo trajno stjecanje znanja i naravno novih vještina. Uloga obrazovanja odraslih omogućiti će svakom radno aktivnom stanovniku trajnu edukaciju radi zadržavanja radnog mjesta ili napredovanja u struci ili promjenu struke u skladu sa potrebama tržišta rada. Ono što posebno klub HSP-a pozdravlja u prijedlogu ovog zakona je jednaki status i uloga koji se daje i javnim i privatnim inicijativama i time se uvažava jedna pozitivna praksa u Hrvatskoj doista. Naime priznavanjem jednakog statusa privatnih i javnih inicijativa učinili smo čak korak naprijed u odnosu na brojne europske države koje iz javnih sredstava financiraju samo ustanove kojima su osnivači država, odnosno lokalna samouprava. Dakle eto vam još jednog primjera gdje će kad Hrvatska postane punopravni član Europske unije, Europska unija će morati prilagođavati svoje zakonodavstvo našim standardima kao što to već recimo sasvim sigurno ima potrebu kad su u pitanju zakoni o pravima manjina. Vijeće za obrazovanje odraslih i Agencija za obrazovanje odraslih čija je uloga praćenje i razvoj je novost ovog zakona i dobra novost jer Vijeće za obrazovanje odraslih osniva se na načelu partnerstva. U radu Vijeća naime sudjeluju i socijalni i obrazovni partneri te se osigurava njihov utjecaj na kreiranje, praćenje i razvoj obrazovne politike i to kroz prije svega sustav informacija koji je važan radi određivanja razvoja, programske ponude, certificiranja i neizostavan je u dijelu financiranja. Isto tako i licenciranje obrazovnih programa čime se omogućuje uvođenje standardizacije programa, a ne obrazovanja odraslih kako ko' hoće i želi. Financiranje obrazovanja odraslih i o tome bismo posebno naglasak htjeli reći, nezaobilazni je uvjet izgradnje i razvoja tog sustava i to zato treba reći ne samo pozdraviti jedan novi zakon koji će regulirati zakonski određeno područje koje do sada nije bilo zakonski regulirano nego prije svega moramo se pobrinuti da ono saživi, a da bi saživilo moramo govoriti o financiranju. U financiranju sudjeluju i javna i privatna sredstva. Ulaganje u obrazovanje odraslih osigurava se iz državnog proračuna te proračuna lokalne i (regionalne) područne samouprave, osigurava se sustavno ulaganje u ona područja obrazovanja odraslih koja su od javnog interesa te mehanizmi utjecaja i kontrole ulaganja iz javnih sredstava. Veći broj europskih država primjenjuje načelo tri trećine. Dakle jednu trećinu financiranja snosi država, jednu trećinu lokalna samouprava i poslodavci, odnosno pojedinci. Mi smo do sada imali značajna sredstva državnog proračuna namijenjena obrazovanju odraslih i to treba reći, kroz projekte različitih ministarstava. Ono na što posebno treba obratiti pažnju prema mišljenju kluba HSP-a je da se objedine sredstva koja su osigurana kroz projekte različitih ministarstava, a ne da se dogodi da zapravo i dalje ovo područje iako zakon, predlagatelj zakona jest Ministarstvo obrazovanja, zapravo bude podijeljeno u financiranju između različitih ministarstava. To je neučinkovito, to je nepotrebno i to je zapravo rasipanje novaca. Nedostatak se očitovao u međusobnoj neusklađenosti nedostatku nadzora i kontrole zapravo učinkovitosti utroška tih sredstava i zato to treba po našem sudu objediniti. Predloženi zakon korespondira sa zakonima razvijenih europskih država i jedan je od zakonskih propisa o kojem je bilo riječi u pregovorima sa Europskom unijom u području obrazovanja i kulture i zato mi u klubu HSP-a neznamo zašto ovaj zakon ne nosi oznaku P.Z.E. kada on to slobodno može, pa čak i treba nositi i on je dio pregovora koji je zapravo u velikoj mjeri zaključen što se tiče dakle točke pregovora zaključen sa Europskom unijom. Zakon uvažava postojeću dobru praksu u Hrvatskoj, ali u isto vrijeme omogućuje kontrolirani sustavni razvoj sa aspekta pojedinca, lokalne zajednice, države, pri čemu je u cijelosti poštivana usklađenost sa p ravnim sustavom, odnosno jedinstvenost pravnog sustava i jedinstvena zakonodavna metodologija. Tako npr. pitanje financiranja za koje sada u dijelu formalnog obrazovanja bilo uređeno na način da troškove snose sami građani, odnosno poslodavci i Hrvatski zavod za zapošljavanje, prijedlogom zakona uređuje se ovdje sustavno financiranje iz javnih sredstava, a to znači iz državnog proračuna, proračuna jedinica lokalne i područne samouprave na način kako se financiraju i druga područja obrazovanja, s time da se iz državnog proračuna financiraju programski troškovi u dijelu osnovnog obrazovanja odraslih koje je Ustavom zajamčeno, programski troškovi srednješkolskog obrazovanja odraslih i drugih programa obrazovanja odraslih za koje se ocijeni da su od nacionalnog interesa i to na prijedlog ovog novo ustanovljenog Vijeća za obrazovanje odraslih. Troškovi praćenja, unapređivanja i razvoja obrazovanja odraslih itd. Za provedbu međutim ovog zakona potrebno je osigurati sredstva u državnom proračunu barem na razini proteklih godina. Objediniti kao što sam već rekao sredstva iz različitih programa različitih ministarstava, a iz proračuna jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave financiraju se ionako programski troškovi za programe koji su u interesu a ne financiraju se iz državnog proračuna i o tome su već kolege ovdje govorile, materijalne troškove, investicije te investicijsko održavanje u onim ustanovama koje su osnivači. Želio bih svakako reći, još jednom napomenuti, kod objedinjavanja različitih programskih sredstava trebalo bi posebno paziti da se ne bi ponovno u proračunu na stavkama različitih ministarstava nalazile razno razne fantomske stavke, kako ih ja osobno volim zvati, a to su on stavke koje znate kao u vidu nekog programa jednom uđu u proračun i kad jednom uđu u proračun više nikad iz njega ne izlaze. Bez obzira da li su potrošene, u kojoj mjeri, da li je itko pratio za šta su trošene, na koji način, itd. Dakle, to, ta se fantomska sredstva za različite programe na različitim stavkama različitih ministarstava onda pretvaraju u tzv. crne fondove i doista molim ovdje ministarstvo i državnog tajnika obrazovanja da povede brigu o tome kada bude se objedinjavala sredstva i kroz ovu agenciju, da se brišu onda određene programske stavke po onim ministarstvima koja više neće o tome voditi brigu. Da se prebace u vaše ministarstvo, naprosto silom brojki i da se onda na sjednici Vlade to ne tumači kao povećanje financiranja vašega ministarstva nego naprosto preraspodjela sredstava unutar Vlade. Financiranje je izuzetno važno za pitanje za razvoj svake djelatnosti pa tako i obrazovanja. Država mora preuzeti odgovornost jer ta potreba proizlazi iz niske obrazovne strukture stanovništva. Ja ovdje moram reći da svaki 5., dakle, 18,62% odraslih građana ove države nema završenu osnovnu školu. I naravno da je to odgovornost države jer je to zajamčeno Ustavom da tu odgovornost država mora preuzeti i da treba na taj način i potaći gospodarski razvoj i smanjiti problem nezaposlenosti, čemu je jedan od uzroka neodgovarajuća obrazovna struktura stanovništva. A posebno velika ciljna skupina mlađih radno aktivnih građana ove države. I zato Klub HSP-a podržava donošenje ovog Zakona uz ove opaske. Hvala lijepo.
Hvala. U 10,53 isteklo je vrijeme za prijavu u raspravi u trajanju od 10 minuta. Klub zastupnika PGS-a, … [[Govornik se ne razumije.]] MDS-a. Poštovani zastupnik Željko Pavlic.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani članovi ministarstva. Evo dopustite, dakle, da se u ime Kluba PGS-a, SBHS-a, MDS-a uključim u raspravu o ovom Zakonu, zakonu dakle koji odrađuje programe obrazovanja odraslih u Republici Hrvatskoj. Mi podržavamo, dakle, ciljeve i intenciju ovog Zakona ali mislimo da on u velikoj mjeri neće ispuniti svoje ili sve svoje ciljeve. Pa i sama Vlada u svom obrazloženju o ocjeni stanja ističe da je Hrvatska suočena s izuzetno niskom i neodgovarajućom obrazovnom razinom i strukturom odraslog svojeg stanovništva. Dakle, ona ističe taj problem, ali dakle mi mislimo da ovaj Zakon neće bitno promijeniti situaciju kakva je trenutno. Podržavamo, dakle, i one klubove koji su govorili o tome da je ovo pitanje, dakle, pitanje obrazovanja odraslih strateško pitanje. Strateško pitanje, dakle, da bi onda država mora, dakle, sama država morala preuzeti puno veću odgovornost što se tiče ostvarenja svih ciljeva koje si je zadala. Mehanizmi koji su postavljeni i predloženi u ovom Zakonu po nama, dakle, to neće osigurati. Prvenstveno mislimo da nema gotovo nikakvih stimulativnih ili poticajnih mjera da se što više ljudi uključi u ove programe. Tako da će broj ljudi vjerojatno biti na razini i prijašnjih godina. Da je stanje zabrinjavajuće govore nam isto tako i podaci koje ću ja isto opet ponoviti. Da je prije 10 godina udio neškolovanih ljudi u populaciji odraslih, a neškolovanima se smatraju osobe starije od 15 godina koje nemaju obrazovanje više od osnovne škole, dakle, prije 10 godina on je iznosio oko 55%. Što je prema europskim mjerilima iznimno nepovoljno. Prema posljednjim podacima u obrazovnoj strukturi aktivnog stanovništva Hrvatske, priopćenje iz 2001., dobivenima na reprezentativnom uzorku neškolovanih je osoba koje nemaju obrazovanje više od osnovne škole 37,5%, što govori o znatnom poboljšanju obrazovanosti stanovništva. No i s takvom obrazovanošću Hrvatska je tek dosegnula donju granicu obrazovanosti zemalja Europske unije i naprednih tranzicijskih zemalja. Pri tome 14% odraslog stanovništva u nas nema završeno niti osnovnu školu. Iz tih se podataka može zaključiti da u Hrvatskoj postoje velike potrebe za kompenzacijskim osnovnoškolskim obrazovanjem odraslih. Što je istovremeno sa sustavom osnovnog obrazovanja odraslih u Hrvatskoj? Ono je u osobito nepovoljnom stanju. Dakle, govorimo o sustavu koje trenutno funkcionira a ide u ovom pravcu. Prema istraživanju provedenom 2000. godine od 45 pravnih subjekata koji su verificirani za izvođenje osnovnog obrazovanja odraslih samo 25 stvarno izvodi ovo obrazovanje. Od toga pak samo 3 institucije provode sve oblike osnovnog obrazovanja. Redovnu, konzultativnu nastavu, uključujući i polaganje ispita. 9 institucija organizira konzultativnu instruktivnu nastavu, a 13 institucija organizira samo polaganje ispita. S obzirom da veliki broj odraslih nema završenu osnovnu školu a njima se svake godine pridružuju novi nezavršeni učenici takvo bi stanje trebalo radikalno izmijeniti na bolje. Naime, bez završene osnovne škole tek su rijetki pojedinci, tek se rijetki pojedinci mogu zaposliti na najjednostavnijim poslovima i ne mogu se prekvalificirati niti nastaviti školovanje. Osnovno školovanje nužan je uvjet za uspostavljanje ravnopravnosti građana što je ustavna kategorija. Već sam prije rekao, dakle, da mi načelno podržavamo ovaj Zakon ali da njegovo prihvaćanje ovisi o amandmanima, o prihvaćanju amandmana koje smo predložili. Pa je tako jedan od amandmana amandman na članak 25. koji u obaveze države stavlja i tj. uključuje troškove nabave udžbenika i prijevoza. Dakle, sustav koji govori o osnovnom školovanju odraslih, mi dodajemo, dakle, i troškove koji se odnose na nabave udžbenika i prijevoza. Mi mislimo da ovaj Zakon mora biti puno stimulativniji i privlačniji za ljude kako bi oni se što lakše odlučili da krenu u te programe. Pa često puta, pogotovo ljudi koji nemaju ni osnovnu školu su u takvoj socijalnoj situaciji i poziciji da si sami ne mogu osigurati niti najosnovnije troškove za dovršetak osnovnog školovanja pa predlažemo dakle s obzirom da je u Ustavu navedeno da je osnovno školovanje obvezno i besplatno da to napravimo i na ovoj razini. Znamo da smo donijeli Zakon o udžbenicima za osnovnu i srednju školu kojima smo isto tako predvidjeli da udžbenici za osnovnu školu budu besplatni. Isto tako Zakonom je određeno da i prijevoz za osnovno školstvo bude besplatan i mislimo da i odrasle, odrasle dakle buduće pohađatelje moramo na taj način izjednačiti sa osnovnoškolcima i na taj način ćemo ih stimulirati da oni krenu, dakle da polože razliku koja im je potrebna da bi uopće završili tu osnovnu školu. Znamo da su centri za školovanje odraslih većinom u velikim županijskim i gradskim centrima i dakle mislimo da bi trebalo osigurati i prijevoz tim ljudima koji dolaze u te centre. Također mi ističemo da je i poseban problem neusklađenost obrazovne produkcije i također potreba tržišta rada što potencira probleme nezaposlenosti. Nezaposlenost naime nije sam rezultat smanjenja broja radnih mjesta nego i strukturne naravi. Dok s jedne strane postoji višak obrazovanih ljudi čije kvalifikacije nisu potrebne, s druge strane postoji manjak ljudi određenih kvalifikacija, no pri tome su viškovi znatno veći od manjkova što znači da je glavni uzrok nezaposlenosti i manjak slobodnih radnih mjesta. A također su zbog restrukturiranja gospodarstva u Hrvatskoj su izražene potrebe za prekvalifikacijom nezaposlenih i zaposlenih osoba, također postoje potrebe za dodatnom izobrazbom odraslih radi zadržavanja zaposlenja. Izgradnja inkluzivnog društva koje bi što manje nezaposlenih, većinom mladih i odraslih isključivalo i društveno marginaliziran moguće je, nemoguće je bez snažno razvijenog i svima dostupnog obrazovanja odraslih. Za razvoj društva koje uči od iznimne je važnosti partnerstvo svih aktera cijeloživotnog obrazovanja. Budući da se uči čitav život, ali se čitav život ne može ići u školu, školovanje je samo jedan oblik obrazovanja, odnosno učenja. Usustavljanje formalnog i neformalnog obrazovanje te informalnog učenja provodi se pomoću suradnog odnosa državnih institucija, zainteresiranih za obrazovanje, dakle različitih ministarstava, institucija neformalnog obrazovanja što svoj prihod djelomice ili u cijelosti ostvaruje na tržištu, radnih organizacija, nevladinih organizacija i drugih institucija civilnog društva. Obrazovanje odraslih time bi se trebalo uskladiti interesi socijalnih partnera zainteresiranih za pojedinu vrstu obrazovanja, poslodavaca i zaposlenika u stručnom obrazovanju te javnog i privatnog interesa, interesa lokalne zajednice i države u osnovnom i neformalnom liberalnom obrazovanju odraslih. Kako je financiranje snažna poluga u razvoju odnosa među potencijalnim partnerima mišljenja smo da su također veoma važne poticajne mjere države u vidu oslobađanja poduzeća od poreza na obrazovanje zaposlenih. Također državno subvencioniranje osnovnog obrazovanja odraslih, osnivanje specijaliziranih fondova i infrastrukturna potpora tiskanju publikacija, istraživačkom i razvojnom radu te podupiranje međunarodne suradnje. Cilj je takve potpore uspostava sustava obrazovanja odraslih što će ga učiniti dostupnim svim građanima zemlje u skladu s njihovim interesima i potrebama nacionalnog razvoja. Dakle, mi mislimo da je u ovim dakle stvarima koje sam sad u zadnje vrijeme i naveo ovaj Zakon manjkav. Već je ovdje dakle bilo navedeno da je se država morala uključiti s raznim poticajnim mjerama, pogotovo dakle u vidu oslobađanja poduzeća od poreza, kao što je to npr. uvedeno i u provedbi u Mađarskoj, pa zato mi i predlažemo s obzirom da to zakonski trenutno nije moguće isto tako amandmanom na … [[Govornik se ne razumije.]] da se obaveze države uključe i troškovi naknade plaće za vrijeme korištenja obrazovnog dopusta. Država bi dakle na ovaj način pokazala da obrazovanje odraslih zbilja smatra kao svoju stratešku odrednicu ako je to strateška odrednica onda mora ona imati adekvatnu potporu u državnom proračunu. Prema tome, da bi se izbjegle nejasnoće i nesporazumi dakle i u članku 18. i 19. i Odboru za ravnopravnost spolova, dakle bila je ukazano na mogućnost problema između zaposlenika i poslodavaca u mogućnosti obaveze poslodavca da li će on dati taj obrazovni dopust jer se to uređuje sporazumno, tko će i kako dakle nadoknaditi taj dopust ukoliko mu daje poslodavac normom da će to urediti poslodavac, ali jedino normalno ako je to u njegovome interesu, a poslodavac također će itekako razmisliti da li će dati nekome neplaćeni obrazovni dopust ako mora za to vrijeme nekoga zaposliti što će mu biti i dodatni trošak. Dakle, još jedanput mi inzistiramo da se u Zakonu ugradi obaveza financiranja, tj. vraćanja naknade za obrazovni dopust iz državnog proračuna. Mislimo da bi to bila jedna od mjera koja bi pridonijela da se što više ljudi uključi u ovakve programe. Ono na što također upozoravamo kao regionalne stranke da se ovim Zakonom nameću neke nove obaveze našim gradovima, općinama i županijama i mislim dakle da bi se moralo izaći u susret općinama, gradovima i županijama na taj način da im se povećaju i decentralizirana sredstva. Također upozoravamo da su neke naše određene regije, neke regije u Republici Hrvatskoj jače dakle u nepovoljnijem položaju od ostalih regija što se tiče obrazovanosti. Evo na žalost moja Međimurska županija na samom je dnu što se tiče Hrvatske prema broju visoko obrazovanih kadrova, negdje oko 4% ima visoko obrazovanih kadrova, u Hrvatskoj je to negdje oko 8%, u Europi je to negdje oko 25%. Mislimo dakle da bi država morala imati i svoje posebne regionalne projekte kako bi pojedine regije jače potpomagala u ovim programima, a dakle sve u cilju da osposobimo naše gospodarstvo da bude što konkurentnije, tj. da na tržištu svjetskom i europskom tržištu ne nudimo samo rad, ne nudimo samo ruke već i znanje, već i kvalitetan proizvod. Eto, toliko dakle. Naš klub će podržati ovaj zakon ovisno o ovom amandmanu da li će biti prihvaćen ili ne. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. U ime kluba HSS-a uvaženi zastupnik Zvonimir Sabati.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, državni tajniče sa suradnikom, kolegice i kolege zastupnici! Usprkos određenim primjedbama Hrvatska seljačka stranka je podržala ovaj prijedlog zakona u prvom čitanju. Ukazali smo na određene manjkavosti i vjerovali da će veći dio tih primjedaba biti i uvažen. No, kako to obično i biva taj veći broj tih primjedaba nije bio prihvaćen i s tog aspekta izražavamo izvjesno razočaranje. Danas je na dnevnom redu Konačni prijedlog Zakona o obrazovanju odraslih koji ćemo podržati da kažem odmah na početku jer bolje i zakon s određenim nedorečenostima ali koje će se početi primjenjivati nego nikakav zakon. No, još jednom treba ponoviti da je prvi korak u rješavanju problema obrazovanja odraslih učinila Vlada Republike Hrvatske 2003. godine prihvativši inicijativu UN-ove Rezolucije 54 Glavne skupštine. Desetljeće pismenosti 2003.-2012. putem projekta za Hrvatsku pismenosti "Put do poželjne budućnosti". Osigurana su proračunska sredstva a o tim početnim godinama ciljna skupina su bile osobe od 15 do 50 godina života. Njih 90 tisuća 600. Ostaje i sada za analizu zašto se svega tisuću 209 osoba u prve dvije godine uključilo u to osnovno obrazovanje. Zašto to ponovno ističemo? Zato jer je negdje u sustavu očito bila greška a nismo sigurni sa će se samo donošenjem zakona sve greške otkloniti. To se naravno pokušalo dodatno pokrenuti i 2004. godine donošenjem strategije o obrazovanju odraslih, ali ni to nije dalo evidentno veće pomake. Svakako da je sada logičan slijed donošenja Zakona o obrazovanju odraslih kojim se želi urediti jedno važno područje. Što je po našoj pretpostavci motiviralo Vladu da ovo područje zakonski uredi? Sigurno društvo nam je sve starije, 2,86% odraslih bez ikakve škole, 15,76% odraslih bez završene osnovne škole, tržišni zahtjevi za sve većim kompetencijama, nepostojanje zakonskih pretpostavki da se priznaju znanje, vještine i sposobnosti neformalnim i informalnim učenjem. I strateško opredjeljenje snažni i brži razvoj društva znanja. Sama činjenica da se ovo područje doista želi urediti zakonom govori u prilog tome da je za ovu Vladu to strateško pitanje i to je dobro. Ako je to doista tako onda bi se prema tom problemu trebalo i strateški preciznije i jasnije odrediti. Prvo, financijski precizno razraditi model financiranja obrazovanja odraslih, konkretizacija ključnih pitanja se moraju zakonski urediti a ne prepustiti odlukama ministra i istovremeno donijeti paket zakona i podzakonskih akata koje se također moraju temeljiti na predloženim načelima prije svega načelo cjeloživotnog učenja. U članku 4. određeno je koje ustanove ostvaruju programe obrazovanja odraslih. Novost su škole stranih jezika, ali koji će biti njen položaj u odnosu na osnovne i srednje škole, visoke škole, posebno ako se to poveže s člankom 28. ovog konačnog prijedloga zakona koji utvrđuje instituciju javnog natječaja. Mi u HSS-u i sada u drugom čitanju smatramo da je trebalo ostaviti mogućnost da obrazovanje odraslih provede i određeni broj gospodarskih velikih sustava, primjerice Hrvatske šume, HEP, Hrvatske ceste itd. ali jednako kao primjerice i za školu stranih jezika razraditi njihov položaj. No, to nije tako. Ostaje nadalje nedorečen i obrazovni dopust koji nije odredio međusobne odnose radnika i poslodavca. Promjene su samo kozmetičke. Više nije tri već najmanje sedam dana godišnje koliko zaposleni mogu ostvariti, ali to ovisi o radniku i poslodavcu. To nisu najbolje odredbe. Mi smatramo da bi se polaznicima iz rada trebalo omogućiti fleksibilno radno vrijeme i plaćeni dopust. Posebno ukazujemo na poglavlje financiranja obrazovanja odraslih. Nažalost, i u konačnom prijedlogu je taj dio samo načelno riješen općenito. Prvo, neophodno je zakonom utvrditi koliko će se izdvajati na pojedinoj razini. Imamo državni proračun, proračune jedinica lokalnih i područnih i regionalnih samouprava, korisnik i kao četvrti poslodavac. Potrebno je donijeti precizno kriterije što će se i koliko financirati. Nadalje, nedovoljno je osigurati sredstva za troškove izvođenja programa ili investicije i investicijsko održavanje a da baš ne brinemo se previše koliki će se broj polaznika upisati. Da li će troškovi biti jednaki za deset polaznika, ili dvadeset i da li će se unaprijed znati cijena programa za pet ili petnaest polaznika. Isto tako, nema kriterija sufinanciranja za ostale subjekte financiranja o kojima sam već govorio a posebno polaznike i poslodavce. Odnosno, postavimo malo stvari i drugačije. Tko će biti najviše zainteresiran za uključivanje u sustav obrazovanja odraslih. Po svim pokazateljima do sada najmanje oni koji stvaraju najnepovoljniju sliku u obrazovnoj strukturi. Dakle, oni bez završene osnovne škole i oni koji iako ih ima osjetno manje žele završiti visoko školsko obrazovanje. Znači, manje obrazovanje imaju manju potrebu za daljnjim učenjem a i manje zarađuju pa neće moći izdvojiti dovoljna vlastita sredstva. I to je bit strukture financiranja obrazovanja odraslih. Vlada treba utvrditi koliko je strateški važan taj projekat i koliko izdvojiti financijska sredstva. Po nama u HSS-u država bi trebala najvećim djelom, dakle govorim o daleko najvećim djelom financirati i poticati odrasle da završe osnovno školsko obrazovanje a poslodavci bi se trebali više uključivali za sufinanciranje za završetak visoko školskog obrazovanja. Ali i za to bi trebali dobiti odgovarajuće subvencije. Koja je uloga jedinica lokalne ili područne i regionalne samouprave? Ponovno financijsko opterećenje bez dodatnih prihoda. I možemo govoriti to su manja ili veća sredstva, nije važno, ali tako je bilo i na prethodnoj točci dnevnog reda kad smo govorili o osnivanju Vijeća mladih. Rekli smo: «To nisu značajna sredstva». Ali takvih opterećenja ima sve više i sve više. Moguće da i javnost dobije malo drugačiju sliku. Vlada ili država je zakonski uredila to područje, osigurala sredstva. Doista i jesu ona osigurana za podmirenje troškova i izvođenje programa, ali bi jedinice ili lokalna zajednica morala financijski znatno sudjelovati. I mislimo da to prebacivanje sve većeg, sve većih obaveza na lokalnu zajednicu nije dobro. I upravo sve te elemente treba uzeti u obzir ne da bi se rasteretili jedinica lokalnih ili područnih samouprava već da bi ovaj važan projekat uspio. Ja mislim da nitko nije ovdje u ovoj sabornici koji ne bi želio da taj projekat uspije. Doista iz srca, evo i mi u HSS-u smo raspravljali. Želimo da on uspije. Ali ne samo da uspije nego da se na taj način postignu očekivani rezultati. Malo prije kad sam govorio koja je bila ciljana skupina 2003. godine, preko 90 tisuća, a svega 1209 njih je sudjelovalo u tom projektu. Dakle želimo znatno veći udio i znatno veći broj korisnika tih usluga. Dobro je da su prihvaćene naše primjedbe u prijelaznim i završnim odredbama. Članak 33., stavak 2. ali se ovdje uočava u stavku 1. koliko će ministar imati obveza u sljedeća tri mjeseca. Koliko će podzakonskih propisa morati donijeti u tom roku. Doista dio toga se moralo zakonski riješiti. Podržavamo raspravu matičnog Odbora za obrazovanje, znanost i kulturu vezano uz članak 28. u postupku raspisivanja javnog natječaja. Ali i nadalje ostane nedorečeno. Kada se natječaj raspisuje, u kojem vremenskom razdoblju? Tko će koordinirati aktivnosti oko raspisivanja natječaja? Vjerojatno agencija ali to bi trebalo pisati. I zaključno, Hrvatska seljačka stranka će podržati ovaj Konačni prijedlog Zakona o obrazovanju odraslih iako se bojimo da će već u samoj provedbi biti izvjesnih nejasnoća zbog nedorečenosti. Ja ću ih ponoviti. Dakle prije svega u sustavu financiranja obrazovanja odraslih. Previše … [[Govornik se ne razumije.]] zakašnjavanje podzakonskim aktima odnosno ministru. Nema utvrđenih preciznih kriterija za definiranje uloge poslodavca ali i motiviranosti korisnika sustava obrazovnog, sustava obrazovanja odraslih i pitanje oblika stručnog usavršavanja anagoških djelatnika. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. U ime Vlade državni tajnik Želimir Janjić. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče. Dopustite gospođe zastupnice i zastupnici da se kratko osvrnem na dio rasprava iz, rasprava koje ste imali u ime klubova. Naime nekoliko puta je spomenut projekt za hrvatsku pismenost i put do poželjne budućnosti koji mi u žargonu zovemo opismenjavanje dakle za one koji nisu završili sve razrede osnovne škole. Taj projekt je započeo u 2003. godini, u drugoj polovici 2003. godine i naravno kako je rekao poštovani zastupnik Sabati u prvoj i drugoj godini nije bilo baš nekakvih efekata odnosno malo se je polaznika uključilo. Negdje, nešto preko 1200. Međutim ta brojka je ipak iako stidljivo, ali u uzlaznoj putanji i mi sada imamo negdje oko 4000 onih koji su se uključili, a ono što ohrabruje u 2006. godini je gotovo 1700. Dakle najviše, najviše do sada. Obzirom da to tako jeste mi smo u Ministarstvu odlučili povećati iznos za promidžbu, dakle na tim stavkama imamo više novaca i nastojat ćemo ići u oštriju promidžbu kako bismo pozvali sve one koji trebaju završiti osnovnu školu da se u taj proces uključe. Uvjereni smo da ćemo u tomu i uspjeti. Međutim ja bih dodao ovdje ne radi se samo o završetku osam razreda nego država dakle to financira u cijelosti za svakoga polaznika, ali financira i 101 program za jednostavno zanimanje u trajanju od 150 sati. Dakle to ipak daje nekakvu kvalifikaciju onima koji završe osnovnu školu na ovakav način. Dakle uvjereni smo da će se ubuduće uključivati i još veći broj. Bilo je postavljeno još jedno pitanje. Gospođa Ivanka Roksandić u ime HDZ-a je govorila o tomu i zapravo postavila pitanje kakvo je stanje na primjer u Šibensko-Kninskoj županiji. Tamo nismo imali nažalost veliki broj uključivanja u ovaj projekt i recimo u 2006. godini u čitavoj županiji uključilo se 33 polaznika. Od toga su 32 iz Knina. Dakle mi znademo kakva je kvalifikacijska struktura u gradu Kninu i ovaj podatak da je 2006. godine toliki broj polaznika uključen ohrabruje i mi se nadamo da će u sljedećim godinama taj broj biti i veći. Hvala vam najljepša.
Zahvaljujem. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Uvaženi zastupnik Miroslav Korenika.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege, gospodine državni tajniče. Moram reći po mom uvjerenju Konačni prijedlog zakona o obrazovanju odraslih ima nekakvih pomaka naprijed međutim čini mi se da ima previše nedorečenosti i mislim da ću i ja tražiti u svojoj raspravi dodatna obrazloženja. Jest da nitko ne može biti protiv donošenja ovakvoga zakona, ali ako se nešto radi na brzinu i nema kvalitete bojim se da ćemo vrlo brzo morati ići sa izmjenama i dopunama zakona. Upravo zbog toga molio bih pojašnjenje i ukazujem na nekakve nelogičnosti unutar zakona. U članku 4. govori se da tko može izvršiti obrazovanje odraslih prema ovom zakonu? Spominju se škole stranih jezika, između ostaloga. A kasnije u članku 14. govori se o tome tko može osnovati ustanovu za obrazovanje odraslih. Pa se govori da su to i druge pravne i fizičke osobe. Ako gledamo i prijelazne i završne odredbe zakona onda ima nekakvih nelogičnosti. Ja ću odmah reći o čemu se radi? Imamo danas u Hrvatskoj škole stranih jezika koje djeluju kao trgovačka društva. I ne samo škole stranih jezika. Imamo i drugih oblika organiziranog obrazovanja odraslih koja djeluju kao trgovačka društva. Trgovačko društvo je stvoreno da stvara profit za razliku od ustanove. Ovdje u ovom tekstu zakona ne postoji ništa o tome na koji način se i u kojem vremenu se moraju uskladiti onda škole stranih jezika odnosno trgovačka društva da postanu ustanove? Moraju li to napraviti? Ili ostaje sustav kao do sada? Ja bih molio vrlo jasan i precizan odgovor. Posebno stoga što imamo škole stranih jezika koje imaju međunarodne certifikate prema kojima rade i sad odjednom ljudi ne znaju što će i kako će? Ja sam o tome govorio i u prvom čitanju zakona međutim nema nikakvog pojašnjenja a barem u ovom tekstu obrazloženja zakona. A isto tako niti u člancima zakona ne vidim da se to na bilo kakav način rješava. Ja bih isto tako molio da mi pojašnjenje članka 18. U javnosti se već sada jako priča o tome kako zaposleni imaju pravo na obrazovni dopust. Međutim, kada se čita tekst zakona članak 18. stavak prvi ovdje se kaže da zaposleni mogu ostvariti pravo na minimalno sedam dana. Ovo mogu, to znači moraju ali i ne moraju i sve zavisi od sporazuma zaposlenika i njihovog poslodavca. Ako želimo biti ozbiljni i želimo omogućiti uistinu dodatno školovanje naravno ja tu mogu stati na stranu predlagatelja ako je dodatno školovanje vezano ili funkcionalno je vezano uz posao koji se trenutno obavlja, onda sam da to bude imperativ, da to omogućuje da će netko imati više mogućnosti za napredovanje, može više pridonijeti u svojoj radnoj sredini i sve ostalo. Ako je može bojim se kako kod jednog dobrog dijela poslodavaca kod nas je i danas situacija da od toga biti neće ništa. I jedna dobra ideja će se pretvoriti u stvari u non sens. Ja bih volio objasniti na koji način je predlagatelj mislio da se to može dodatno regulirati jer sporazumi su takvi kakvi jesu. Često puta poslodavci kada je njima u prilog onda nameću da se mora ići. Međutim, u vezi posla ja mogu kao diplomirani inženjer strojarstva možda ići na doktorski studij jer to znači i nepostignut sporazum. Znači od toga nema ništa, a isto je dodatno obrazovanje, odnosno cjeloživotno obrazovanje i ja bih molio da mi predlagatelj to malo pomnije i bolje objasni. Članak 26. govori se da u proračunu jedinice lokalne i regionalne samouprave mogu se osigurati sredstva, pa imamo investicijsko održavanje u ustanovama. Vidimo da sad stalno protežemo ustanove. To znači poštovana gospodo da onda svi, ako dobro sam sebi tumačim da onda svi moraju i ova postojeća trgovačka društva se moraju preregistrirati. Ja bih molio da mi to precizno objasnite. Moraju ili ne moraju, da nemamo kasnije nekakvu pravnu nesigurnost. Međutim, ono što je meni izuzetno važno. Ako općina, grad ili županija osnuje ustanovu onda bi valjda morala imperativno voditi brigu o tome da ima i investicijsko održavanje i materijalne troškove poslovanja u svrhu obavljanja djelatnosti i obrazovanje, a ne da mogu. Jer to mogu je i dovelo da imamo u jednom dobrom dijelu ustanova da nemaju održavanje kako treba, da imamo derutne prostore, da nema niti svega ostaloga što bi trebalo biti. Pa ako idemo s tim iskorakom onda bi trebao biti imperativ. Pri tome, ako imamo primjerice nekakvu ustanovu koja je na području jedne cijele županije školuje i dodatno obrazuje, posebno ako se radi o obrazovanju ostalih osnovnom, školskom i srednje školskom onda bi bilo normalno da taj teret ne podnosi samo grad ili općina gdje je sjedište te ustanove, nego svi oni koji gravitiraju iz jedne regionalne samouprave. Primjerice, ako u Varaždinskoj županiji postoji ustanova koja školuje ili doškolava za ono što je obvezno prema Ustavu to je osnovno školsko obrazovanje. Danas, sutra ako se promijeni Ustav i srednje školsko obrazovanje, onda bi trebali i ostali gradovi i općine možda sukladno broju stanovnika, broju polaznika isto tako sudjelovati u financiranju tih troškova. Ali isto tako i ono što je rekao kolega Sabati i mi smo trebali znati i na koji način imamo decentralizaciju sredstava da ne dajemo tim, toj lokalnoj i regionalnoj samoupravi samo obveze, nego da znamo i na koji način i iz kojih sredstava se središnja država, znači Vlada i Sabor dodatno daju sredstva tim gradovima, općinama i županijama i za takve stvari. Bilo je riječi i o tome da imamo konačno besplatne udžbenike, da ćemo imati od jeseni za učenike prvih razreda osnovnih i srednjih škola i za njihov besplatni prijevoz. Ako je Ustavom utvrđeno da je osnovno školstvo besplatno, onda bi ako želimo biti do kraja konzistentni, ako želimo biti principijelni to trebalo uvrstiti i utvrditi i za polaznike koji u poznijim godinama žele završiti osnovnu, kad postane Ustavom obvezno i srednju školu. Ali dajmo onda njima isto tako i besplatan prijevoz i besplatne udžbenike. Onda ćemo pokazati da ćemo imati nekakav sustav u državi. U članku 28. isto tako kaže se da se sredstva iz državnog proračuna, odnosno proračuna jedinica lokalne i regionalne samouprave daju na temelju javnog natječaja. E sad tu je nešto sporno. Što ako jedinica lokalne ili regionalne samouprave ima svoju vlastitu ustanovu i u njoj želi izvoditi programe. Tu se pokazuje nekonzistentnost i neprincipijelnost predlagatelja, Vlade u cjelini. Ako imamo neke druge zakone, primjerice Zakon o komunalnom gospodarstvu koji kaže da tamo gdje je, gdje su jedinice lokalne ili regionalne samouprave osnivači i vlasnici primjerice komunalnih poduzeća tamo nema javnoga natječaja primjerice o podržavanju zelenih površina da ne nabrajam sve ostalo nego radi njihova vlastita firma. Zašto onda i ustanova koju osnivač jedinica lokalne samouprave bez natječaja bi trebala financirati vlastiti program u vlastitoj ustanovi. O tome ovdje na žalost nema niti riječi. I na kraju krajeva, mislim da u prijelaznim i završnim odredbama nije do kraja regulirano ono što sam govorio. Još jedan puta naglašavam i ponavljam. Imamo i trgovačka društva koja se i sada bave obrazovanjem odraslih osoba. U ovom zakonu ne stoji u kojem roku i kada i moraju li se uopće gdje stoji decidirano. To bi trebalo biti čini mi se u prijelaznim i završnim odredbama koji im je rok da izvrše eventualnu preregistraciju. Jer i sami znamo temeljni je uvjet trgovačkog društva je da ostvaruje profit. Za ustanovu je nešto drugo. Ja bih volio čuti ali prilično racionalno i konkretno obrazloženje što će biti sa školama stranih jezika ili imamo i sada trgovačkih društava koja se bave obrazovanjem odraslih. Što će biti s njima, kakva preregistracija, kakvi uvjeti, kakav način oko programa i svega ostaloga. Mislim da je zakon nedorečen i bez obzira što jesam za donošenje takvog zakona mislim da bi bilo puno racionalnije i puno kvalitetnije da zakon ide u doradu i u treće čitanje. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Replika uvaženi zastupnik Dorić.
Kolega Korenika, ja vas zaista želim podržati posebno kad se radi o članku 18. i 19. ovog zakona. Naime, spominjete onaj sporazum između radnika i poslodavca i vezano uz jasno obrazovni dopust. Ja čak predlažem prije nego čujemo riječ predlagatelja da prvi stavak se mijenja tako da ne stoji da zaposleni mogu ostvariti pravo na obrazovni dopust, već zaposleni imaju pravo na obrazovni dopust. Jer članak 19. i dovoljno štiti poslodavca jer stoji da pravo na obrazovni dopust može se ostvariti uz naknadu plaće ili bez naknade, pa neće mu dati naknadu ali ga mora pustiti da se usavršava. Ja se nadam da se slažete s tim. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku.
Mislim kolega Doriću da nema među nama mimoilaženja. Mi znamo kakva je praksa u ovoj državi. Sve gdje nema imperativa jednostavno se napravi slalom i od toga nema ništa. Ako ova Vlada i kao predlagatelj teksta ovoga zakona ima ozbiljne namjere onda će to biti imperativno. A meni se čini da je ovo više radi šminke i radi javnosti nego što će to kod jednog dobrog dijela poslodavaca u ovoj državi zaživjeti. Prema tome ja sam se, ja mislim da i vi i ja, pa i ostali kolege očekujemo racionalno obrazloženje kako to Vlada misli riješiti. Međutim, ono što se ne riješi zakonom daje mogućnosti da se radi slalom i tada će primjena biti puno nekvalitetnija nego ono što možda ovoga časa predlagatelj uistinu i želi. Hvala lijepo.
Riječ ima uvaženi zastupnik potpredsjednik Doma, Mato Arlović.
Gospodine potpredsjedniče, predstavnici ministarstva, poštovane kolegice i kolege. Naravno da sam ja za donošenje Zakona o obrazovanju odraslih. Ali smatram da bi ovaj konačni naš prijedlog zakona trebalo proslijediti u treće čitanje. Zašto? zato što ovaj zakon ima previše otvorenih pitanja koje mogu izazvati zapravo sporni postupak u provedbi samog zakona, pa ako hoćete i sukobe u odnosu na zainteresirane subjekte. Jedno od tih pitanja otvorio je kolega, djelomično je otvorio kolega Korenika, vezano uz već postojeća trgovačka društva u oblasti koja se zove učenje stranih jezika, jer u prvom čitanju to nije bilo ni predviđeno, tek je u drugom čitanju ugrađeno da se mogu ove ustanove baviti i učenjem stranih jezika. Međutim to valja proširiti. Posebnim zakonima je također prenešeno i utvrđeno mogućnost obrazovanja odraslih u oblasti vatrogastva, u oblasti Hrvatskog auto kluba, u oblasti Hrvatskog crvenog križa, u oblasti ne znam zaštite i spašavanja itd., itd. pa od ovoga sada, od ove sjednice Sabora ili prošle sjednice Sabora kad smo započeli raspravu Zakona o volonterima po kojem volonteri također će stjecati određena znanja i obrazovanje. I u tom pogledu zapravo treba razgraničiti pitanje da ovaj zakon ne zadire u posebna osposobljavanja i obučavanja odraslih osoba koje je regulirano posebnim zakonom. Ali ako posebnim zakonom neka od tih pitanja nisu riješena, a vezano za stjecanje znanja i vještina odraslih da se onda adekvatno na takve slučajeve primjenjuje i ovaj zakon. Prema tome, to je prvo pitanje koje je otvoreno i koje bi trebalo sasvim sigurno riješiti, prije nego što zakon bude donesen. Zbog toga, to je jedan od razliko recimo zbog čega bi ja mislim da bi trebalo ići u treće čitanje da se to pokuša riješiti. Drugo pitanje je veoma važno. Zakon u članku 2. javno, kaže da se radi o javnoj službi, i to je javna služba. Ali javna služba sama po sebi podrazumijeva što se i iščitati iz teksta zakona može da jedan dio poslova ove ustanove koja će se osnovati, koja će se baviti obrazovanjem odraslih obavljaju kao javnu djelatnost i imaju sukladno tome, kao javnoj službi imaju sukladno tome javne ovlasti. Koje su to sad javne ovlasti? U kojima oni nastupaju, imaju zapravo prenešene ovlasti ministarstva, odnosno države i u tom pogledu zadovoljavaju određena prava, potrebe i odgovornosti od osoba koje se obrazuju za odrasle. Treća primjedba je vezana uz članak 3. u kojem se između ostaloga kaže isto tako, osobito ovoga informalnog i samousmjeravajućeg obrazovanja koje je sasvim jasno između ostaloga vezano i za ovaj lex specialis odnosno posebne zakone koje bi tu trebalo dodatno urediti. Onda u članku 4. se govori koje sve ustanove mogu obrazovati. Sad se postavlja pitanje, naravno da udruge mogu osnovati ustanove, ali mogu osnovati i trgovačka društva. Prema tome postavlja se pitanje, A), prvo, da li udruge mogu ili ne mogu obrazovati odrasle u skladu sa posebnim zakonima, a posebni zakoni imaju svojstva, u nekim slučaju … [[Govornik se ne razumije.]] prenijeli, B) da li mogu i trgovačka društva, i C) da li se tada primjenjuje na trgovačka društva situacija kada oni ne bi mogli stjecati profit u ovom slučaju nego bi morali imati status kao da su ustanove. Čini mi se da je to to. To su sve otvorena pitanja koja treba riješiti. I u sklopu toga se posebice otvara pitanje šta je sa onima ustanovama kojima je osnivač jedinica lokalne samouprave zbog javnog natječaja, ne zato samo što ona ne bi mogla imati potrebe, imati potrebu za javnim natječajem, znate, nego daleko je važnije nešto drugo, da ako je ona osnivač onda ona solidarno snosi zapravo i pokriva gubitke sve te ustanove ako ona nastupi i dođe u gubitke, a svojom imovinom ne može pokriti gubitke, s jedne strane. I s druge strane onda bi djelatnost te ustanove morala planirati u svom proračunu i u proračunu osigurati novce one koje je ona osnovala. Druga je stvar ako se pojavi bolji, natječaj pojavi ponuđač koji je bolji, neka škola ili srednja škola itd. koja bi to pitanje mogla drugačije riješiti. Slična je situacija u članku 5. gdje se pojavljuju vrlo jasno u alinejama kreativno izražavanje, sudjelovanje u kulturnim i umjetničkim događajima, za odgovorno obavljanje temeljnih građanskih prava i dužnosti i znanja o aktivnostima građana za učenje, zaštitu okoliša itd. To sad obavljaju udruge i na temelju Zakona o udrugama. Ali nigdje nisu utvrđeni posebni programi nego obavljaju i daju određene certifikate itd. Postavlja se pitanje, ta javna ovlast koja je tamo prešla na te udruge koji karakter ima u odnosu na ovaj zakon. Dakle otvoreno pitanje, to su pitanja koja treba posebice riješiti. U ovom pitanju oko članka 9. oko radnog odnosa i ugovora o djelu nije do kraja zapravo riješeno jer jedini kriteriji da je to manje od polovice od radnog vremena angažmana … [[Govornik se ne razumije.]] stručnjaka u ovim ustanovama da bi tada morao biti ugovor o djelu, ne mora biti, mogu se pojaviti u određenom periodu i više od rednog radnog odnosa. Ali se radi o tako specifičnim znanjima koja su važna ali da ne možete angažirati drugog već zaposlenu osobu koja to mora raditi, da bi osposobila te odrasle osobe. I to treba dodatno precizirati da u takvim slučajevima naravno treba također ići sa ugovorom o djelu. I naravno sad se pojavljuje ovo polaganje ispita, zatim javnom ispravom, to su sve javne ovlasti. To bi trebalo sada pobrojati u jednom posebnom članku, navesti taksativno o kojima se radi. Naravno kada se kaže da se primjenjuj Zakon o ustanovama onda je ovdje veoma važno predvidjeti zapravo pitanje odgovornosti za solidarno pokrivanje mogućih gubitaka. Jer gubici nisu dovoljno kroz ovaj način financiranja, nisu dovoljno preuzete recimo odredbe iz slovenskog ili mađarskog zakona na koji se poziva pa da su onda osigurane sve djelatnosti koje ustanova ta mora obavljati da bi mogli biti isfinancirani. U takvoj situaciji je moguće, a pogotovo ako se "dimping" cijenama da se dođe u gubitke. E sad, tko će to pokriti? To je veoma važno i to je pitanje oko kojeg treba dodatno raspraviti šta bi se moglo uvršiti. U članku 17. se može otvoriti u budućnosti kolizija. To je ovo pitanje da odrasla osoba se smatra koja može se obrazovati nakon 15. godine i više. E šta sad ako donesemo novi zakon po kojem ćemo propisati obvezno srednje obrazovanje osoba sa 15 godina mora u srednje obrazovanje. Prema tome mi ovdje moramo voditi o tome slučaju. I to bi morali u najmanju ruku dati dodatni kvalifikaciju da se radi o osobi koja nije završila srednje obrazovanje … [[Govornik se ne razumije.]] 15 godina i više. Ali sad ostaje ono pitanje šta je sa zakonom budućim, s obzirom da su svi najavili da će morati obvezno za te osobe. Dakle to je ono pitanje koje u najmanju ruku treba riješiti ako posebnim zakonom nije drugačije riješeno. U članku 18. ovo pravo na obrazovni dopust nije pravo ovdje je zapravo to mogućnost. Ono se mora utvrditi kao pravo. Dakle radnik koji radi, odrasli, ako to želi, mora dobiti pravo najmanje 7 dana, najmanje 7 dana za pripremu i polaganje tog ispita da bi mogli i to plaćenog. Nemojmo zaboraviti da ulaganje poslodavca nije samo u strojeve i u prostor nego i u ljude, to je broj jedan. I broj dva. Često puta naši poslodavci kada hoće otpustiti radnike pozivajući se na organizacione, tehničke, ovakve i onakve razloge kao uvjet koje formalno onda ispune i onda otpušta ljude, a baš jedan od tih razloga je između ostaloga zato što ljudi kvalifikaciju nemaju. E pa treba omogućiti da taj dio … [[Ne razumije se.]] ali tada treba olakšati i slažemo se, da dio troškova snosi društvena zajednica ne samo kroz financiranje kako je predviđeno u zakonu nego da se ovdje dodatno kaže ako to plaća tada poslodavac da se u srazmjeru tom iznosu sredstava umanjuje porezna osnovica kojom se pomaže praktički poslodavac. Vrlo je interesantno je pitanje oko članka 21. u vezi sa člankom 24. gdje se predviđa da vijeće je stručno i savjetodavno tijelo Vlade u članku 21. Ne može to biti vijeće stručno i savjetodavno tijelo Vlade jer bio no bilo zapravo u nekim ingerencijama koje vi nudite njemu, ono bi imalo praktički status paralelnog ministarstva. To ne može biti. Ako ministarstvo u članku 24. pardon ne u 24. nego u 29. izričito kaže da provodi upravni i inspekcijski nadzor, a stručni obavlja agencija, onda je sasvim jasno da je to savjetodavno tijelo ministarstva koje zapravo pomaže ministarstvu u obavljanju poslova, s tim da ovo pitanje oko mišljenja ne bi moglo davati sasvim sigurno to vijeće mišljenje kao što je predviđeno u članku 21. na prijedlog zakonski u tekstu nego bi moglo davati mišljenje na nacrt prijedloga zakonskih tekstova vezano za vladinu proceduru jer ako bi mu ovako ostalo onda bi ispalo da ima status i radnog tijela Sabora što ono sasvim sigurno niti može niti treba imati u ovom konkretnom slučaju. Dalje što bi volio posebice naglasiti je vezano, članak 28. sam spomenio vezano za natječaj u slučajevima kada je jedinice lokalne samouprave ili sama država ili javno poduzeće osnivač u takvoj situaciji se sasvim sigurno otvara posebno pitanje. No ostaje pitanje iz članka 24. To je pitanje olakšavanja pozicije poslodavcu. Ja sam predložio da se umanji porezna osnovica s onog naslova kada plaća pravo na dopust radi polaganja ispita i školovanja, ali ovdje treba otvoriti dodatnu mogućnost da poslodavac koji sudjeluje u financiranju projekata i programa vezano za obrazovanje odraslih između ostalog i zbog vlastitih samo potreba, ali nisu to samo njegove potrebe jer to je kvalitet i nacionalno bogatstvo povećavajući obrazovnu strukturu stanovništva, praktički treba dobiti dodatno olakšanje i u tom pogledu ako se izdvajaju posebna sredstva za financiranje između ostalog odraslih, treba to tretirati kao kad se financiraju povijesni, humanitarni i drugi projekti da u svakom od takvih slučajeva poslodavac do 2% prihoda svojih sredstava može i treba dobiti olakšanje ili umanjenje porezne osnovice … [[Ne razumije se.]]
Hvala lijepa. Riječ ima uvaženi zastupnik Kajo Bućan.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Znanja stečena tijekom redovitog obrazovanja odavno nisu dostatna za očuvanje radne konkurentnosti u bilo kojem zanimanju i radnom mjestu pa se stjecanje i očuvanje radne kompetentnosti osigurava trajnim učenjem. Koncepcija društva koje uči prevladala je nakon 80-tih godina prošlog stoljeća, a riječ je o odgovoru na temeljna obilježja i zahtjeve novog doba čije su osnovne odrednice globalizacija i umrežavanje, brz tehnološki razvitak, gospodarstvo utemeljeno na informacijama te ubrzano zastarijevanje informacija i znanja. Dakle, cjeloživotno učenje je sredstvo koje će u uvjetima napuštanja koncepta jednog radnog mjesta za cijeli život svakom pojedincu omogućiti da se znanje, vještine stečene tijekom obveznog školovanja nadograđuju. Sve se više ljudi uključuje u sustav visokog obrazovanja, a pojavljuje se u zadnje vrijeme i kategorija tzv. netradicionalnih studenata, tj. nezaposlenih i zaposlenih odraslih koji se zbog nestabilna tržišta rada, napuštanja koncepta jednog radnog mjesta za cijeli život, mogućnosti zapošljavanja ili radi prekvalifikacije i obnavljanja znanja prema potrebi povremeno uključuju u obrazovni sustav. Činilo se da će to riješiti tehnologija, a napose pojava web-a. Dakle da će riješiti tu obrazovnu krizu nastalu na sukobu tradicionalne nastave i zahtjeva novog vremena. S druge strane podaci danas o stopi nezaposlenih o kojima su govorili i drugi, da je gotovo dvije trećine onih koji su nezaposleni sa završenom srednjom školom ukazuje na barem jednu neusklađenost, a to je ove razine obrazovanja s potrebama tržišta rada na što također može i mora odgovoriti obrazovanje odraslih. Sama tehnologija vidimo nije dovoljna. Dostupnost tehnologije i vještine potrebno je za njezinu uporabu, tek su prvi korak za puno iskorištavanje današnjeg informacijskog društva. Pojedinac danas mora biti osposobljen da koristeći se tehnologijama dođe do potrebnih informacija i da u bujici informacija zna raspoznati koja mu je informacija potrebna i kako je iskoristiti. Podatak o 2,86% odraslih bez ikakve škole, nije bitno različit, govorim o podatku za Hrvatsku od drugih europskih zemalja, ali je vrlo zabrinjavajući podatak o više od 15% onih odraslih bez završene osnovne škole. U nas je uključenost odraslih u cijelo životno učenje manja nego u drugim zemljama Europske unije i gotovo četiri puta manja od prosjeka u Europskoj uniji. Od usporednih zemalja zaostaju jedino Bugarska i Rumunjska. Godine 1989. američko-knjižničarsko društvo formuliralo je jedno najčešće citiranih definicija informacijske pismenosti. Obrazovni sustavi svakoga moraju osposobiti da se nosi s bujanjem informacija i iskazuje kritički duh u odabiru i rangiranju informacija. Zvuči paradoksalno, oni koji su više obrazovani češće teže obrazovanju i uključuju se u procese učenja za razliku od onih manje obrazovanih koji bi trebali imati veću potrebu za daljnjim učenjem. No, dopustite da navedem osnovne razlike između mladih koji se obrazuju i odraslih koji se profesionalno usavršavaju o čemu bi trebao voditi računa i ovaj konačni prijedlog zakona. Mladi uglavnom ovise o drugima u pogledu materijala za učenje i psihološke potpore, odnosno upravljanja životom pod navodnim znacima. Drugim riječima, njih usmjeruju drugi dok se odrasli sami usmjeravaju. Odrasli ovise o sebi samima kad je riječ o, opet pod navodnicima, upravljanju životom. Djeca uglavnom nauče ili ne nauče ono što im se kaže da trebaju naučiti dok odrasli najbolje uče kada vide potencijalni ishod, rezultat koji im može biti od osobne koristi. Mladi tek iskušavaju život i imaju sposobnost brzog upijanja novog znanja. Odrasli su pak s druge strane iskusili život i uče sporije iako uče uspješno. Budući da mladi imaju nedovoljno životnog iskustva otvoreni su prema novim idejama i spremno će ih prihvatiti. Za razliku od njih odrasli imaju svoje iskustvo, svoju spoznaju i mogu često odbaciti nove informacije ako se ne uklapaju u njihovo iskustvo. Mladi uče jer su im rekli da će s diplomom u ruci imati bolju budućnost. Odrasli očekuju da novo naučeno bude trenutno primjenjivo u njihovom životu. Vanjska motivacija kao što su dobre ocjene i pohvale roditelja i profesora imaju utjecaja na mlade dok kod odraslih prevladava osjećaj postignuća, uspjeha, samovrednovanja i većeg samopoštovanja. Obrazovanje odraslih između ostalog je odgovor i na zahtjeve uprave, menadžmenta, ciljeva, misija, vizija tvrtki i organizacija i samo je jedan segment cjeloživotnog učenja, kulture života i ponašanja koja se razvija od malih nogu u cijelom društvu uz određene kriterije profesionalnosti. I zato, evo, i zbog ovoga podržavam ovaj Konačni prijedlog Zakona i vjerujem da će pridonijeti još više društvu znanja, poštujući kriterije njegove dobre primjenjivosti u našoj svakodnevnici. Hvala.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Željko Nenadić.
Hvala gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, štovane kolegice i kolege. Evo čuli smo danas u mnogo navrata da Zakon o obrazovanju odraslih ima potporu svih nas, što nije ni čudno. I to iz nekoliko razloga. Prije svega, razlozi i njegove sveobuhvatnosti i njegove hitnosti donošenja leže u činjenici da danas imamo preko 100 tisuća odraslih iza 15 godina bez ikakve škole, više od 580 tisuća odraslih iza 15 godina bez završene osnovne škole što iznosi frapantnih 700 tisuća odraslih ili negdje oko 19% ukupnog stanovništva, radno-aktivnog stanovništva koje praktično nema usvojene ni osnovne majstorske vještine. Jedan od najvažnijih razloga donošenja ovog Zakona je i prihvaćanje koncepta cjeloživotnog učenja. Ovdje je bilo dosta govora o tome što znači taj koncept i objašnjavanje u kojoj mjeri on pridonosi sveukupnom boljitku života u Republici Hrvatskoj. Ja bih samo dopunio da koncept cjelodnevnog učenja koji je definiran ovim Zakonom pridonosi otvorenosti, fleksibilnosti i kreativnosti. Druga važna stvar je da je taj koncept cjeloživotnog učenja osigurava veću povezanost s interesima i potrebama gospodarskog razvitka, što je sasvim jasno da danas je izuzetno potrebno. Cjeloživotno učenje bi u konačnici trebala biti obaveza svake odrasle osobe koja na neki način računa s održavanjem svoje konkurentnosti na tržištu rada. Sasvim je jasno da pogotovo nova radna mjesta a i zadržati staro radno mjesto bez koncepta cjeloživotnog učenja je praktično danas nemoguće. I na kraju samo napomenuo bih i to da pismenost 21. stoljeća podrazumijeva uz tradicionalna znanja kao što su čitanje, pisanje i računanje i nova temeljna znanja u vještine, a to su u svakom slučaju strani jezici, digitalna pismenost, osnove informatike, rada na osobnom računalu i slično. Posebno bih se osvrnuo, ovdje je već dosta bilo govora i o tome, na pitanja koja se poređuju ovim Zakonom. Za mene je jedno od najbitnijih pitanja rješavanje principa jednakosti, a to znači svima pružiti jednake mogućnosti za cjeloživotno učenje. Jer to je najvažnije, da možemo svima onima, pogotovo onih o kojima sam govorio, 700 tisuća koji nemaju ni osnovne škole, pružiti jednake mogućnosti za učenje i rad na svom osposobljavanju. Kako to ovaj Zakon omogućava? Prije svega, ovaj Zakon to omogućava izgradnjom sustava. Do sad toga nije bilo i to je definitivno jedna od velikih značajki ovog Zakona. Znači definiramo ovim Zakonom ustanove za obrazovanje odraslih, definiramo vijeće za obrazovanje odraslih, definiramo agenciju za obrazovanje odraslih. Ono što je posebno važno za provođenje svakog sustava, a to je i financiranje tog sustava. Ovim Zakonom je definirano i na neki način određeno tko što financira u tom sustavu, pa tako imamo državni proračun koji financira izvođenje programa osnovnog i srednješkolskog obrazovanja, imamo jedinice lokalne uprave i samouprave koje financiraju investicije, investicijsko održavanje i materijalne troškove, a također je otvorena i mogućnost da se financiranje vrši i kroz sredstva poslodavaca i samih polaznika određenih programa. Na način da je sustav fleksibilan. Znači, omogućava da poslodavac i utječe na programe koje će financirati, a i da financira polaznike koji učestvuju u tim programima. Prema tome, to je jedna od velikih značajki ovoga Zakona. Ono što omogućuje jednake mogućnosti svima za cjeloživotno učenje je i način provođenja obrazovnog programa što je vrlo važno znači da kroz sustav provođenja obrazovnog programa dopustimo svima i omogućimo svima onima zainteresiranima da učestvuju i sudjeluju u njemu bez obzira na njihove vremenske i bilo koje druge mogućnosti pa tako ovaj Zakon definira našim provođenjem programa redovnu nastavu što je sasvim i logično, konzultativnom i instruktivnom nastavom, dopisnom konzultativnom nastavom, otvorenom nastavom, tv nastavom, nastavom na daljinu, multimedijskom nastavom i slično. Prema tome, fleksibilnost ovog sustava načina provođenja nastave je ogromna i to je jedna velika prednost i dobit koju dobivamo ovim Zakonom. Zastupljeni su znači svi oblici nastave, a uz to Zakon predviđa i obrazovni dopust za zaposlene što je definitivno jedna od prednosti ovog sustava. I na kraju rekao bih da je ovo prvi put da Vlada Republike Hrvatske pristupa donošenju jednog ovakvog Zakona u vremenu u kojem se događaju važne promjene u čitavom sustavu obrazovanja pa je opravdano očekivati, a o svemu tome je bilo danas ovdje i govora unapređenje predložene regulative posebno u dijelu provedbenih propisa što ja vjerujem da će Ministarstvo prosvjete i Vlada Republike Hrvatske nakon donošenja ovog Zakona i učiniti. Uvjeren sam da će donošenje ovog Zakona sustavno povećati uključenost građana u cijeloživotno učenje te što je naročito važno promjenu obrazovne strukture odraslog stanovništva. Sve ovo dovodi do zaključka da treba podržati ovaj Zakon u obliku koji je predložen. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Pero Kovačević.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, predstavnici Vlade. Pa odmah na početku moram kazati što sam rekao i kod prvoga čitanja da sam, mislio sam da će ovaj Zakon biti daleko kvalitetniji, osmišljeniji i cjelovitiji. Dobro je u ovome svemu što konačno dobivamo prvi put Zakon o obrazovanju odraslih, znači to je ipak nekakav pomak, ali riječ je o nekom deklaratornom zakonu i pitanje je kakvi će biti dosezi toga zakona, odnosno da li će se ciljevi koji su proklamirani i u samome tekstu ocjena stanja i ciljevi koji se žele postići, da li će oni stvarno biti ostvareni. Ali prvo moramo krenuti od samog naziva zakona. Kaže se Zakon o obrazovanju odraslih, mislim da je i taj naziv neprimjeren, daleko bi bilo primjereniji naziv Zakon o trajnom obrazovanju ili recimo Zakon o cjelovitom životnom obrazovanju. Sami znamo kakva nam je kvalifikacijska struktura, tu svakako ne možemo biti zadovoljni, dapače moramo biti nezadovoljni i očito da trebamo na tome planu napraviti velike korake. Očekivao sam da će se Zakon podijeliti u dvije bitne stvari. Prvo je obrazovanje radi stjecanja kvalifikacije u smislu omogućavanja zapošljenja. To je veliki problem u Hrvatskoj s obzirom kad se vidi brojka nezaposlenih, ali u tima situacijama ne možemo stalno ići na ovaj način kao što radi Hrvatski zavod za zapošljavanje, provode se prekvalifikacije, dokvalifikacije ili mahom to na za nepoznatog poslodavca i na kraju čovjek dobije novu kvalifikaciju, prekvalifikaciju i dalje ostaje čekati na Hrvatskom zavodu za zapošljavanje. Znači u tome dijelu nije dobro isimuliran i ovaj cijeli sustav osmišljen tako da mi se čini da će u biti početno najveću korist imati prije svega institucije, ustanove i privatne i druge koje se bave obrazovanjem, a recimo neće se postići ti dosezi vezano u smislu omogućavanja zapošljavanja. Drugi je normalno dio obrazovanja koji ide za time stjecanja novih znanja i novih vještina i mislim da se trebamo prisjetiti i one Sokratove izjave koja je uvijek aktualna: "Znam da ne znam." Prema tome, on je u to doba bio svjestan, a znao je najviše u svom okružju u kome je živio, bio je svjestan da ne zna, a toga neznanja danas je u Hrvatskoj sve više i jedan od učinkovitih oblika borbe protiv globalizacije i svega ovoga što se dešava i što Hrvatska na žalost nije isključena globalizacija, protiv globalizacije se može boriti samoosvješćivanjem i obrazovanjem, a u tome je Hrvatska u dosta nepovoljnome položaju i zbog toga, također se slažem sa gospodinom Arlovićem da bi možda bilo pametnije da je ovaj Zakon upućen i u treće čitanje. Znači dobra je stvar što dobivamo Zakon, ali nije dobro što ne znamo, što nećemo postići one ciljeve i one dosege za koje smo mislili da će se ovakvim zakonskim tekstom postignuti. Prema tome, puno je tu problema, puno je dilema i držim da je ipak riječ o jednom deklaratornome Zakonu. Kad se i sagledaju same odredbe to je i u samom tekstu vidljivo, neću spominjati onaj članak 18. vezano za sudjelovanje u programima, veli ostvarivanje prava na obrazovni dopust utvrđuje radnih i poslodavac sporazumno. Ako nema sporazuma, ako poslodavac ne pristaje, nema dopusta, a i što znači 7 dana recimo ako se čovjek školuje? Što znači 7 dana u tijeku jedne kalendarske godine? Ne znači ništa. Znači nekad smo imali ono obrazovanje iz rada, obrazovanje uz rad, ali moramo biti svjesni činjenice mali korak je, ali baš se neće puno postići u smislu da popravimo sve ono što je potrebno popraviti jer sama činjenica, gledajte što nam se događa. U Hrvatskoj je zadnje recimo 3 godine otvoreno samo 15 tisuća novih radnih mjesta. Imamo visoko obrazovane mlade ljude 35 tisuća koji čekaju 4 do 5 godina prvo zaposlenje. Čekaju 4 do 5 godina prvo zaposlenje i to prvo zaposlenje mahom dobivaju na određeno vrijeme i onda kako možemo govoriti o populacijskoj politici, o svemu onome što je potrebno napraviti kad očito nemamo niti. Naime, za ovo obrazovanje potrebna je u smislu zapošljavanja i svega potrebna je jedna prava gospodarska strategija razvoja Hrvatske, ali što idemo dalje teško da ćemo imati i te gospodarske strategije jer sve što nam vrijedi mi prodajemo, rasprodajemo i nećemo na temelju čega imati i graditi takvu strategiju. Prema tome, ne možemo govoriti o obrazovanju trajnome, o obrazovanju cjeloživotnom ako nemamo osmišljene sve druge važne poluge kao što je mogućnost otvaranja novih radnih mjesta da čovjek zna da će prekvalifikacijom, dokvalifikacijom doći u mogućnost, to mu je najbitnije, mnogi idu na prekvalifikacije, dokvalifikacije da bi dobili obrazovanje na temelju kojeg će i moći dobiti posao. Znači, trebalo bi malo razraditi ovu ideju obrazovanje u smislu prekvalifikacije i dokvalifikacije vezano za zaposlenje za poznatog poslodavca tako da i tu osmislimo taj sustav jer ovako kako je, korak je u odnosu na ono što imamo ali nije to ono što mi sigurno ovdje svi želimo da nam se pojača i poboljša obrazovna struktura hrvatskoga pučanstva, da ljudi koji su na Zavodu za zapošljavanje sa prekvalifikacijom, dokvalifikacijom kad je završe da mogu očekivati zaposlenje. I da ono najvažnije da mladež koja ima visoko obrazovanje konačno može se nadati da ne odlazi van iz Hrvatske, da će moći dobiti posao u Hrvatskoj. Ali kažem puno je tu čimbenika koje još trebamo dopuniti da bi dobili sustav koji će odgovoriti svemu onome što mi vjerojatno svi ovdje želimo, da tu nema političkog prepucavanja nego to je zbilja i sigurno svi želimo da imamo što više obrazovnih ljudi u Hrvatskoj, da imamo što manje nezaposlenih ljudi, da je životni standard hrvatskih građana sve bolji. Pa prema tome, mislim da i Vlada u tome dijelu treba djelovati ne parcijalno, da svako ministarstvo radi svoj dio, da nije uvezan cijeli sustav u cjelinu i da vidimo da li će se ovi dosezi koji su i planirani, kakva će biti recimo obrazovna struktura 2011. ili dalje, da li će to biti provedivo, da li ćemo provest? Ovo je znači, deklaratorno je to korak naprijed ali kažem dvojim da će to biti ostvareno onako kako mi svi želimo. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Replika, uvaženi zastupnik Kajo Bućan.
Samo jedna me je stvar zaintrigirala u diskusiji kolege Kovačevića u vezi kad je govorio o promjeni samog naziva zakona, govoreći da bi trebalo obavezno biti trajno. Pa cijeli zakon i sav ovaj sadržaj unutar njega implicira da to jest trajno. Mislim zašto ga apriori shvaćat parcijalno, sami naslov. Sami naslov, zbog čega ga shvaćate apriori parcijalno, da bi ga trebalo odmah mu staviti taj trajni pridjev, jer zapravo između ostalog temelji se na konceptu koji je Generalna konferencija UNESCO-a '76. godine prihvatila kao obrazovanje odraslih gdje govori da bez obzira, razvija li odrasla osoba svoje sposobnosti, svoje znanje, poboljšava tehničke ili stručne kvalifikacije kroz cijeli život ili ih preusmjerava te dovodi do promjena svojih stavova itd. Eto, samo sam htio reći, mislim da je baš određenje ovog koncepta kao cjeloživotnog učenja, mislim da je nepotrebno to postavljati u sami naslov, jer ga zapravo doslovno i treba shvatiti. Hvala.
Odgovor na repliku.
Upravo je i kolega dao još argumenata zbog čega i sam naziv zakona nije odgovarajući. Jer šta znači odrastao? A ako se zalažemo za odrastao, šta znači vama odrastao? Da li je vama 15 godina odrastao, da li je 11 godina, da li je 60 godina odrastao? Vidite već i u samom naslovu vidite da je loš naziv. Zato i idemo na varijantu da bude zakon i čovjek sa 60 godina ima se pravo obrazovati [[Upadica: Ima.]] Prema tome, ali stavimo naslov zakona, Zakon o cjeloživotnom obrazovanju ili o trajnom obrazovanju. A ne Zakon o obrazovanju odraslih. Šta je odrastao? Sa 11 godina recimo biološki, postigne se biološka zrelost. Ali već… … [[Upadica se ne razumije.]] Kako me ne razumijete? Znači hoću da i naziv zakona bude takav da već se vidi u nazivu zakona koja je materija i šta se regulira. Pa to je temeljno načelo u pravu kod određivanja naziva zakona. Da. … [[Upadica se ne razumije.]] I treba čitati… … [[Upadica se ne razumije.]] Ma, čitao sam i naslov zakona i sve ostalo. Ali… … [[Upadica se ne razumije.]] Pa zato što piše unutra, treba pisati i vani. Zato.
Replika, uvažena zastupnica Roksandić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa neću nastaviti svoju repliku u ovom duhu a mislila sam, ali mi je kolega Bućan to preduhitrio me je. Ali ću se nastavit na njega, pa ću reći, kolega Kovačević je rekao da je to jedan mali korak ali dobar korak u području ovog obrazovanja, ali ja bih rekla da je veliki zato što se temelj i koncept ovoga zakona mijenja način. Zašto? Do sada smo ipak u obrazovanje odraslih podrazumijevali ono što ste i vi rekli, da je to obrazovanje za prekvalifikaciju, dokvalifikaciju. Sada je ovo cjeloživotno obrazovanje. Dakle, i obrazovanje na radnom mjestu na kojem radite radi usavršavanja, radi novih saznanja, radi razvoja tehnologije. No međutim, mislim da će nam u ovome pomoći još jedan zakon i ona odredba Vlade da se produljuje obvezno obrazovanje, a to znači da srednjoškolsko obrazovanje postaje obvezno. Da li će ono završit sa 11 ili 12 godina zavisi od zanimanja za koje se dijete upiše. Pa mislim da tu moramo posebnu pozornost posvetiti prilikom upisa. Da nam se ne događa da obrazujemo mlade ljude za zanimanja u kojima se neće moći zaposliti. Danas na Zavodima za zapošljavanje upravo imate previše i frizera i trgovaca a nemate nekih određenih zanimanja. I onda dolazi polaznik, sad ga nazivamo polaznik, učenik, završi srednju školu sa 17 godina i upisuje se u ovom trenutku, govorim o sadašnjoj situaciji u obrazovanje odraslih i radi prekvalifikaciju. Mislim da će ovaj koncept koji se temelji na cjeloživotnom učenju i ovom odlukom da se produlji a time i popravi plan upisa u srednje škole, jer prije svega mi trebamo promijeniti plan upisa, to je vezano i za mrežu škola. Dakle, to je bit onoga što znači obrazovati za gospodarstvo, za tržište rada.
Odgovor na repliku.
Pa baš u tome smislu sam poštovani gospodine potpredsjedniče, uvažena kolegice i kolege i ja govorio, jer to treba biti jedan cjeloviti sustav. Naime, uzmimo samo situaciju recimo u Bjelovarsko-bilogorskoj županiji, nema srednje odgovarajuće poljoprivredne škole, što bi trebala bit. A recimo u Čazmi, dan-danas postoji srednja škola koja se bavi obrazovanjem za potrebe "Čazmatransa", a znamo kakva je u "Čazmatrans" situacija. Prema tome, ovo sve govori da to nije do kraja osmišljen sustav. Razumijete? Znači, mi obrazujemo ljude za zanimanja a već na tome području neće imati mogućnost zaposlenja jer takvih kadrova ne treba. Prema tome, zbog toga sam rekao da ovo je mali korak ali nećemo ovim zakonom postići ono što mi svi želimo. Evo. Hvala.
Zahvaljujem. Riječ ima uvažena zastupnica Biserka Perman.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege! Čitajući tekst Konačnog prijedloga Zakona o obrazovanju odraslih dade se zaključiti da je njegova svrha prije svega zakonski urediti procese obrazovanja uz rad bez obzira da li se radi o doškolovanju, užoj specijalizaciji za određeno radno mjesto, prekvalifikaciji, školovanju za stjecanje višeg stupnja obrazovanja ili nekoj drugoj vrsti obrazovanja. Dakle, sama namjera je vrlo pozitivna i dobro je da to područje želimo regulirati. Međutim, čitajući pojedine članke nameću mi se određena pitanja i dileme. Pa da krenem redom. U stavku 1. članka 18. se kaže da zaposleni mogu ostvariti pravo na obrazovni dopust za sudjelovanje u programima obrazovanja odraslih. Bolja bi formulacija umjesto riječi mogu bila ima pravo na obrazovanje koja bi time automatski podrazumijevala da ga može ostvariti i koristiti. Nadalje, članak 2. istog članka kaže da obrazovni dopust utvrđuju radnik i poslodavac sporazumno. Što to konkretno znači? O kakvom je sporazumu riječ? Što ako se sporazum ne postigne? Znači li to da u tom slučaju radnik ne može ostvariti pravo na obrazovni dopust? Stavak 1. članka 19. kaže da se pravo na obrazovni dopust može ostvariti uz naknadu plaće ili bez naknade. Valjda se sam dopust može ostvariti uz naknadu ili bez nje a ne pravo na dopust pa to treba ispraviti. S druge strane, smatram da zakoni služe da određuju ono što se mora a ne ono što se može jer ono što se može u pravilu je stvar dobre volje i obaveza pa samim tim i ne treba pisati u zakonu. Zato mislim da je ovaj stavak potrebno precizirati na način da to bude obaveza poslodavca ako se radi o obrazovanju za potrebe radnog mjesta na kojemu radnik radi ili će eventualno raditi. Vezano uz ove primjedbe podnijela sam tri amandmana za koje se nadam da će biti prihvaćeni jer omogućuju jednoznačno definiranje prava i obaveza radnika i poslodavaca. Člankom 20. se u praksu uvode vijeće i agencija za obrazovanje odraslih ali ne piše koji je rok za imenovanje vijeća odnosno osnivanje agencije kao ni tko je osnivač i gdje joj je sjedište. Iz teksta članaka 21. do 23. proizlazi da se uloge vijeća i agencije preklapaju u praćenju stanja i razvoju sustava a jedno i drugo tijelo imaju stručnu i savjetodavnu ulogu. U poglavlju financiranja alineja 2. članka 25. kaže da država financira srednjoškolsko obrazovanje osoba koje imaju završenu samo osnovnu školu i, citiram: "druge programe obrazovanja". Pitam vas gospodine državni tajniče koji su to drugi programi, nije mi jasno iz ove formulacije. Članak 26. nadalje kaže da lokalne i područne samouprave mogu osigurati sredstva za određene nabrojene troškove ustanova kojima je osnivač. Što znači da mogu? Ako neće ili nemaju sredstva zakon ih ničim ne obavezuje kao uostalom ni državu pa se nameće pitanje tko će onda stvarno financirati te programe odnosno tko će refundirati te troškove. Slično je i sa člankom 27. vezano za financiranje opreme i inovativnih programa ali se izbor hoće ili neće financirati a ne obveza u ovom slučaju osim na lokalne i područne samouprave proširuje i na državu. Dakle, još jedno može i još jedno ne mora. S obzirom da se radi o bitnim poglavljima koja zahtijevaju kompleksnije izmjene apeliram na predlagatelja da svojim amandmanima precizira područje poglavlja "Praćenje i razvoj obrazovanja odraslih" kao i poglavlje financiranja obrazovanja odraslih kako bi se izbjegle nedoumice o ovlastima i područjima djelovanja vijeća i agencije za obrazovanje odraslih kao i konkretiziralo financiranje programa i ustanova za njihovo provođenje. Iz svega navedenog pitam se koja je stvarna namjera predlagatelja. Je li to samo deklaratorna podrška ovim programima ili stvarno namjera da se zakonom regulira ovo područje. Ako je ovo drugo a zbilja se nadam da jest onda bi iz cjelokupnog teksta trebalo izbaciti riječi poput mogu, može ili i slične koje daju mogućnost izbora onome tko odlučuje o financiranju a taj će izbor pogotovo kad se radi o privatnim poslodavcima u pravilu biti na štetu radnika. Na kraju nakon ovih rasprava pridružujem se i ja prijedlogu kolege Arlovića da predlagatelj uputi ovaj prijedlog zakona u treće čitanje kako bi se sve dvojbene odredbe jednoznačno utvrdile. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Stazić.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Najprije bih primijetio da u ovom prijedlogu zakona vlada jedna određena nesistematičnost. Naime, zakon dva odvojena problema trpa u jedan tekst. Prvi problem je obrazovanje u osnovno školskom i srednje školskom obrazovanju, u osnovno školskom za one koji nisu uspjeli osnovnu školu završiti do 15. godine, srednje školsko za one koji nisu ni srednju školu uspjeli završiti do 19. godine. A drugi problem je cjeloživotno obrazovanje za one koji su sve to uspjeli u redovnim školama ali im treba stručno usavršavanje, možda prekvalifikacija, dodatno učenje nego stranog jezika. To su dva problema koji jedan s drugim nemaju nikakve veze. I da se pristupilo sistematično trebalo je napisati jedan zakon koji bi se zvao upravo ovako Zakon o obrazovanju odraslih gdje bismo riješili ovo osnovno i srednje školsko obrazovanje a drugi o nekakvom cjeloživotnom obrazovanju, cjeloživotnom učenju. Ovako je u jedan lonac su strpane različite stvari pa nastaje mala zbrka. Ajmo razmotriti prvo ovaj veći problem, to je nepismenost ili slaba obrazovanost u velikom dijelu našeg stanovništva. Dva su najveća rizika siromaštva danas u Hrvatskoj. To je neobrazovanost i starost. O ovom drugom riziku nećemo govoriti jer to je problem za sebe, ali povodom ovog zakona moramo ponešto reći o prvome, neobrazovanost. Po podacima koji se ovdje iznose u obrazloženju mi imamo 686 tisuća građana bez osnovne ili s nezavršenom osnovnom školom, 686 tisuća i još 800 tisuća onih koji imaju završenu samo osnovnu školu. Dakle, mi imamo gotovo milijun i 5 stotina građana samo s osnovnom školom ili bez nje. To je 37,5% ukupnog stanovništva. To je alarmantno. To je intolerantno. To se durati neda. Nešto treba učiniti. Pitamo se što? Eto Vlada zna što, predlaže zakon. I u tom zakonu piše kako to rade drugi i kako to mislimo napraviti mi? Pa da vidimo kako to rade drugi? Na stranici 13. spominje se primjer Slovenije. Prema Zakonu o obrazovanju odraslih, slovenskom zakonu u Sloveniji se iz Državnog proračuna osiguravaju sredstva u ustanovama za obrazovanje odraslih koje je osnovala Republika Slovenija. Za materijalne troškove i investicijsko održavanje i investicije. Programske troškove, plaće, autorske honorare i materijalne troškove. Obavljanje infrastrukturnih djelatnosti. Lokalna zajednica osigurava sredstva u ustanovama za obrazovanje odraslih koja su u vlasništvu lokalne zajednice za investicije, stalne materijalne troškove te dio programskih troškova. Tako Slovenci. A kako mi? Članak 25. Država snosi samo troškove izvođenja programa, osnovnog i srednjeg školskog obrazovanja. Nema dakle materijalnih troškova, nema investicijskog održavanja i investicije. Slovenci dakle to imaju, mi nemamo. Što se pak tiče lokalne zajednice to se obrađuje u članku 26. gdje se kaže: «Mogu se osigurati sredstva.» Mogu, znači ne moraju. A ako ne moraju valjda se onda ni neće. Pa je financiranje sa strane lokalne zajednice, lokalne samouprave ostaje posve upitno, posve neizvjesno i ono se možemo smatrati ovdje u zakonu spominje više deklaratorno. Kako to radi Mađarska? To pak piše na stranici 14. ovoga Prijedloga zakona. Mađarskim zakonom predviđeno je da se poreznim olakšicama poreznim obveznicima u skladu s posebnim zakonima pomaže ovo obrazovanje. Kad smo kao SDP, kao parlamentarna stranka ovdje predložili poreske olakšice. Ono isto dakle što Mađari imaju. Ono isto. Ništa novo. Ništa posebno pametno. Da se uvedu porezne olakšice za nabavu računala primjerice ili za učenje stranog jezika ili uopće za troškove koje čovjek snosi za vlastito obrazovanje. Da mu to ulazi u poresku olakšicu. Onda je ministar Šuker ovdje rekao: «E pa to ne može. Suprotno je direktivama Europske unije.» Pa gospodo moja pa kako to da za Mađarsku nije suprotno, a za Hrvatsku je. A Mađarska je u Europskoj uniji, a Hrvatska nije. Ma kako sad to da Mađari mogu imati olakšice a mi ne možemo? Ili je ministar Šuker rekao neistinu da bi opravdao Vladu što neće uvesti te olakšice. Ono što bi uistinu moglo pomoći da se ova katastrofalna situacija koju s pravom navodite, s pravom konstatirate malo popravi. Ajmo mi vidjeti sad koliki su to novci. Stranica 25. «Predviđena sredstva u Državnom proračunu». To vam piše ovdje u Prijedlogu zakona. Znači iz Državnog proračuna za 2007. godinu. Na poziciji obrazovanje odraslih, desetljeće pismenosti 6 milijuna 550 tisuća kuna. Na poziciji Agencija za obrazovanje odraslih 8 milijuna 427 tisuća 545 kuna. Ukupno dakle nešto manje ali okruglo 15 milijuna kuna. Vratimo se mi sad na onaj podatak s početka ove moje rasprave da mi imamo milijun 500 tisuća građana koji imaju samo osnovnu školu ili čak nemaju ni nju. Pa sad podijelimo mi tih 15 milijuna kuna na ovih milijun 500 starijih od 15 godina, starijih od 15 godina koji imaju završenu samo osnovnu školu ili nemaju završenu ni nju i dobit ćemo podatak da država misli 2007. godine za svakog takvog neobrazovanog potrošiti 10 kuna. Pa sad vi meni recite pa koga ćete vi obrazovati sa 10 kuna godišnje? I na koji način? Kojim to čarobnim štapićem? Koji se to programi mogu financirati za 10 kuna godišnje po jednom nepismenom, nazovimo ih tako. Prema tome ja bih rekao da je ovo jedno zavaravanje. Samo se pitam zašto se mi zavaravamo? Pa nije ovo problem ove ili one Vlade. Ovo je problem ovoga društva. I ako mi mislimo da ćemo problem ovoga društva riješiti sa 10 kuna godišnje po jednom nepismenom ja onda, onda ja ne znam u kojem pravcu mi to mislimo. Prema tome ajmo mi prihvatiti prijedlog Arlovićev. Ajte vi to natrag ministru financija odnesite, obrazložite mu ovo. Ajde pronađite neko drugo rješenje, malo to sustavnije riješite i uistinu oslobodite sredstva. Jer ako problem postoji pa mora se rješavati. Ali s 10 kuna godišnje po nepismenom ga nećete riješiti. To će biti samo jedan zakon. Lijepo piše unutra nešto, a šta će od toga biti? Ništa, nula. Ja se neću baviti svim biserima koji su razasuti po ovom zakonu, ali jedan moram spomenuti. Molim vas uzmite članak 17. Veli: «Polaznik obrazovanja odraslih može biti osoba koja ima navršenih 15 godina života i ispunjava druge uvjete utvrđene programom». Pa valjda ne, pa valjda ne. Jer onaj tko ima završenih 15 godina života taj je završio osnovnu školu i onda će vam ući u ovaj program srednjoškolskog obrazovanja kao, pod firmom obrazovanje odraslih. Pa morate napisati tko ima 15 godina života i nije završio osnovnu školu. Odnosno 19 i nije završio srednju školu. Jer taj ide u ovaj program. A ne onaj koji još se može redovno školovati. To vam inače piše u, sad se, sad se ovo školovanje odraslih vodi po Pravilniku Vlade. To tamo inače piše, precizno. Mogli ste tu formulaciju uzeti iz Pravilnika pa ju ovdje unijeti. Ali možda se nema smisla baviti detaljima kao što je ovaj. Nema smisla. Ovo će ostati biser. Popravite to. Uzmite treće čitanje. Popravite to jer vam je taj zakon potreban i moramo raditi po tome.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Dragutin Lesar.
Hvala lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče. Ja bih za početak rekao da je ovaj zakon veoma demokratski i slobodan. Jer otprilike navodi da se može ovako, može i onako ali završavaju sa odredbama otprilike da i ne mora nikako. Znamo mi danas kakvi smo kad nešto ne moramo onda to i nećemo napraviti. I ovaj prijedlog zakona, a posebice brojke koje ga prate u obrazloženju je današnja rasprava otvara još jednu dilemu, a kakav nam je to onda redovni sustav školovanja u Hrvatskoj ako je posljedica njega takova kao što govore brojke u obrazloženju zakona. I znači li to da nastavne plane i programe, pa i planove obrazovanja struka i zanimanja u Hrvatskoj ne podešavamo prema potrebi gospodarstva ili tržišta radne snage, nego prema raspoloživom nastavničkom i profesorskom kadru. Što diktira planove struka i zanimanja koja redovni sustav obrazuje? U obrazloženju piše, a i državni tajnik je u obrazloženju u svojem uvodu je rekao slijedeće. Za nas je obrazovanje odraslih jednako važno kao i obavezno obrazovanje. Nadalje, želimo stimulirati poslodavce da obrazuju radnike, ali i stimulirati odrasle na učenje i nakon završetka školovanja. I ti ciljevi nikom ne smiju pa nisu ni meni sporni. Međutim, ako gledamo strukturu stanovništva stariju od petnaest godina citiram podatke iz obrazloženja da za 24000 građana stariji od 15 godina ne znamo kakve škole imaju završeno. 105000 građana nikada nije ni upisalo osnovnu školu, 580000 su upisali a nisu završili osnovnu školu. 801000 njih je koji jesu završili samo osnovnu školu. Milijun 733000 sa završenom srednjom školom, 150000 sa savršenom višom školom i oko 280000 sa završenom visokom školom. To su službeni podaci dati od strane predlagatelja u obrazloženju ovog zakona. E sad je prijedlog zakona posljedica očito sukoba dvaju resora obrazovanja i financija. Ako želimo stimulirati poslodavce da školuju svoje zaposlenike i ljude koji se žele školovati nakon završetka redovnog sustava školovanja. Onda bi bilo sasvim normalno da trošak koji poslodavac ima kada upućuje svoje zaposlenike na školovanje mu bude priznat kao trošak poslovanja, da građanin, radnik, službenik, namještenik, nezaposleni građanin koji žele prekvalifikaciju, dokvalifikaciju, stjecanje drugih znanja i vještina troškove koje ima mu bude porezna olakšica i da u poreznoj kartici, odnosno poreznoj prijavi na kraju godine može prijaviti kao troškove. Međutim, po hrvatskim propisima to nije moguće. Ako poreznoj prijavi priložite račun za promjenu zubne proteze to vam se prizna kao porezna olakšica. Ali ako priložite račun da ste se školovali dvije godine i platili 10000 kuna školarine to u Hrvatskoj nije priznato kao trošak. I sad se pitamo zašto ti ljudi, nad čijom sudbinom plačemo, ne žele ići da završe osnovne škole. Kažu da je to zabranjeno, da te porezne olakšice su zabranjene nekakvim europskim direktivama. Ali, Hrvatska je u fazi pregovora sa Europom, a pregovori se između ostalog vode i o izuzecima i prelaznim rokovima. Pa ako pregovore sa Europom vodimo u situaciji kada imamo 800 000 ljudi samo sa osnovnom i 580 000 ljudi sa nezavršenom osnovnom školom imamo li pravo da naši pregovarači sa gospođom Europom zatraže prelazno razdoblje od 10 godina da to bude porezna olakšica u ovoj državi. Jesmo li taj zahtjev postavili prema Europi da nam dozvoli kao što smo dozvolili Mađarima da školovanje građana i poslodavcima i građanima bude porezna olakšica. Ja iz izvještaja pregovarača naših to ne vidim. Mi se sada pridržavamo direktiva Europske unije, a još nismo članovi. Ne prihvaćam dakle argumenat ministra financija da to ne može biti porezna olakšica. I sad nešto što je posebice problematično za mene. Osnovat ćemo čak i neku agenciju koja će osposobljavati i školovati te ljude. 15 milijuna kuna kolega Stazić je našao u proračunu. Ja se bojim da će tih 15 milijuna završiti u Agenciji pučkim otvorenim sveučilištima i nigdje drugdje i da upravo taj lobij pučkih otvorenih sveučilišta jeste, stoji iza ovog prijedloga zakona, da vuče novac iz lokalne regionalne samouprave i države, a da nitko nikad neće tražiti rezultate. Zašto neće moći tražiti rezultate? Da li, molim vas u Ministarstvo prosvjete ili neki drugi resor ove države zna tko su ti građani ove države tih 105000 koji nikad nisu upisali osnovnu školu. Gdje su ti ljudi? Gdje žive? Na kojem teritoriju? Zašto nisu upisali osnovnu školu? Koji je razlog da 105000 građana nikada nije upisalo školu, osnovnu školu? Zašto je 580000 ljudi upisalo osnovnu školu, a nije je završilo. Jesu to socijalni razlozi? Jesu to razlozi nedostupnosti mreže osnovnog školstva? Jesu to razlozi zdravstvene prirode? Čega? I gdje su ti ljudi? Što oni danas rade? Gdje žive? Kako se uzdržavaju? Gdje je ovih 8010000 samo sa osnovnom školom i zašto nisu upisali srednje škole? Koji je to razlog da tako veliki broj građana ne ide na školovanje nakon osnovne škole u srednje školski sustav? Mi pripremamo čujem, čitam u novinama promjenu Ustava da i srednje školsko obrazovanje bude obvezatno, a imamo 800 000 njih koji ne žele ići u srednje škole ili ne mogu ili ne znaju. Bez odgovora na ova pitanja, bez odgovora na ova pitanja kad dođete u Sabor i date nam koji su razlozi bili prisutni proteklih godina da imamo ovakvu situaciju. Ne mogu vjerovati nikome da će ovaj prijedlog zakona išta učiniti. Mi možemo osigurati i novac. Mi možemo imati i institucije. Mi možemo reći da je to nacionalni interes da ti ljudi završe srednje škole ili barem osnovne. Ali mi ne znamo zašto ti ljudi to nisu završili. Mi čak ne znamo gdje su ti ljudi. Analiza uzroka, analiza stanja kod tih nam može biti tek orijentir da vidimo da li ovaj zakon uopće i treba. Možemo tek onda procjenjivati svrsishodnost i jedne i jedine kune koja će u državnom proračunu otići institucijama koje postoje, koje rade sve i svašta, čiji programi nemaju veze s potrebom gospodarstva jer su podešeni profilu postojećeg nastavničkog ili profesorskog kadra, a ni potrebama na tržištu rada. I zato pitam i molim državnog tajnika da mi odgovori da li postoje podaci, imate li podatke o strukturi ovih ljudi, razlozima zašto nisu završili škole, gdje žive, da li je ta brojka podjednako raspoređena po cijelom teritoriju Hrvatske ili postoje da tako nazovem "crne rupe" u Hrvatskoj gdje je najveći broj tih ljudi. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Miljenko Dorić.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. U dosadašnjem tijeku ove rasprave najčešće je citirana jedna rečenica, iz obrazloženja, ja ću to ponovo učiniti, ali ću krenuti sa raspravom u sasvim drugom pravcu. Ta rečenica glasi: "Znanja stečena tijekom redovitog obrazovanja nisu dostatna za očuvanje radne konkurentnosti u bilo kojem zanimanju i radnom mjestu pa se stjecanje i očuvanje radne kompetentnosti osigurava trajnim učenjem." Ono što u dosadašnjem tijeku rasprave nije rečeno kada je osmišljena i kada je prvi puta uporabljena ta rečenica u stručnim krugovima u obrazovanju. To je bilo davnih '60.-ih godina. Temeljem toga austrijski Parlament, njemački Parlament donose ovaj zakon kojeg mi danas imamo u rukama davnih '70.-ih godina. Dakle prošlo je više od 30 godina kada su Nijemci i Austrijanci, a ubrzo zatim i druge zemlje srednje Europe krenule s donošenjem ovog zakona. Mi tek danas o njemu raspravljamo. Dakle to je nešto što treba reći jasno hrvatskim građanima. Što se dogodilo u tom razdoblju u tih 30 godina kad su jedni krenuli sustavno rješavati taj problem, a mi tek danas? Na desetke tisuća mladih ljudi koje smo obrazovali u Hrvatskoj nije moglo u Hrvatskoj naći posao i jasno krenuli su u druge europske zemlje, krenuli su u Ameriku, Australiju. Izgubili smo ih vjerojatno zauvijek. Danas na biro za zapošljavanje imamo preko 300 tisuća ljudi, obrazovanih po određenom pravcu, određenih profila. Ne mogu naći posao, a istovremeno smo gladi za određenim profilima. Mi nemamo djelatnike u turizmu, brodogradnji, metalnoj industriji, građevinarstvu, a 300 tisuća ljudi nam je na birou i 100 tisuća ljudi možda i više je već otišlo trbuhom za kruhom po svijetu. Ovaj zakon je za nas u Hrvatskoj jako, jako, jako potreban. S time smo svi složili. On je zakasnio i to debelo zakasnio. No ja od ovog zakona u ovom obliku ne očekujem puno ili bolje reći ne očekujem gotovo ništa. Slažem se s onima koji su rekli ovo je mali korak, sramežljiv korak, bojažljiv korak i samo utoliko i zbog toga ja ću i podržati taj zakon, da krenemo barem, konačno nakon toliko godina u ovom pravcu. Ali ja iz ovog zakona apsolutno ne vidim kako ćemo obrazovati onih 680 tisuća ljudi koji nisu završili ni osnovnu školu, da barem osnovnu školu završe. Kako ćemo pomoći onoj veliki vojsci od 800 tisuća ljudi koji su završili samo osnovnu školu da završe neki zanat, neku srednju školu? Ja to ne vidim. Tu sustavnost ne vidim nigdje. Kolega Vuljanić, kolega Lesar su već ispred našeg kluba i HNS-a iznijeli stavove glede financijskih elemenata koji. Ja iz dakako ovoga zakona isto tako ne vidim kako ćemo zaposliti ogroman broj ljudi sa srednjom školom koji su završili određene profile, a koji profili nisu potrebni Hrvatskoj? Mi smo u tijeku proteklih godinu, dvije dana vrlo često govorili o sličnim temama, govorili smo o Lisabonskoj strategiji, govorili smo o Bolonjskom procesu, hvalili smo se kako činimo puno u sustavu obrazovanja. međutim, kolegice i kolege, sad vidimo da smo daleko, daleko od cilja kojeg bi trebalo postići. Osnovni cilj i Lisabonske strategije i Bolonjskog procesa je koji? Budimo iskreni. Oni su pokrenuti da bi Europa smanjila znanstveno-tehnološko gospodarsko zaostajanje za Amerikom i Japanom. I Hrvatska tu ima jako puno posla. Gdje imamo najviše posla i zašto sam rekao da ne očekujem puno od ovog zakona? Naime, vi obrazovanje morate gledati u jednom širokom kontekstu ili najširem kontekstu. Država mora najprije imati strategiju gospodarskog razvoja. Na tu strategiju gospodarskog razvoja mora se nasloniti sustav obrazovanja. Na tu strategiju gospodarskog razvoja mora se nasloniti sustav prijenosa tehnologija, sustav znanstvenih istraživanja. Njihovi prioriteti moraju upravo proizlaziti iz potreba jedne države za njenim gospodarskim razvojem. Ako je to prehrambena industrija za potrebe turizma financirajmo primarno obrazovanje u tom sektoru, istraživanja u tom sektoru, tehnološki prijenos u tom sektoru itd. Šta smo od toga učinili? Ništa. Da li onda možemo nasloniti obrazovni sustav na to? Ništa, ne možemo. Dakle, i ovdje činimo jasno grešku u koracima. Ono što bih još želio reći da u ovom zakonu po prvi puta dozvoljava se da u obrazovnom procesu sudjeluju ljudi kao nastavnici koji nemaju visoko obrazovanje. Dok nam je potrebna teta u vrtiću sa visokim obrazovanjem ovdje imamo jedan ventil da se u ovaj sustav obrazovanja odraslih puste i oni koji nisu dovoljno obrazovani. Ovaj zakon također ne jamči koordinaciju obrazovnog procesa između države, županija, lokalne zajednice i gospodarstva. Ja ne vidim nikakvu koordinaciju. Vijeće i agencija nisu to u stanju napraviti i ja ne vidim tko će to osigurati. Predlažem uvođenje dakle još jednog vijeća i još jedne agencije. Ovaj sastav Sabora ako ništa drugo uspio je u tome da smo osnovali više agencija, više vijeća, više odbora nego vjerojatno bilo koji Parlament u Europi. Sigurno tristotinjak. U prosjeku svaki dan jednu agenciju, jedno vijeće. To nije dobro. Ovaj zakon rekli smo već ne predviđa i nešto što je vrlo važno. Ne predviđa nikakve porezne olakšice ni za pojedinca koji kreće sam plaćati za svoje obrazovanje, doškolovanje, niti za poslodavca to nije dobro. Gotovo sve zemlje koje su dobro uređene imaju jasno i ovu stavku, vrlo jasno naglašenu i oslobađaju se jasno korisnici tih sustava, obrazovnih sustava da imaju utoliko onda i porezne olakšice. Ono što bih ovdje još želio reći vezano uz tu ukupnu koordinaciju. Kolegice i kolege, ne znam da li znate da prije tri i pol godine je naša Zaklada za znanost i visoko obrazovanje koje je nešto prije toga osnovana, poslala jedan upitnik svim državnim institucijama tražeći da dobije odgovor koliko će u Hrvatskoj državi trebati za 5, 10, 15 godina pravnika, sudaca, dakle koliko će trebati učitelja, koliko će trebati liječnika, koliko će trebati medicinskih sestara. Znate li koliko je odgovora ta zaklada dobila od državnih institucija da može planirati upisnu politiku i programsku politiku u našim školama? Ni jedan jedini odgovor od državnih institucija, a da ne govorim kakva je suradnja, koordinacija sa potrebama gospodarstva posebno jasno u privatnom sektoru, gotovo nikakva. Reći ću još jednom ono što sam prije dva mjeseca ovdje istakao. Prodavao sam na zamolbu Gospodarske komore proizvode naših građana i tada sam pitao jednoga od proizvođača jednog prehrambenog artikla da li, koji je napisao da je to ekstra virgin ulje, ekstra djevičansko ulje maslinovo. Da li imate vi atest, da li je netko ispitao sadržaj tog ulja. On je rekao, kako ispitao, šta ispitao. Moje ulje je najbolje pa sam napisao jasno i da je to najbolje ulje da je to ekstra djevičansko. Nitko mu međutim nije pomogao, ni iz Gospodarske komore, niti lokalne zajednice, niti regionalne zajednice. Stotine ljudi živi od gospodarstva, živi od obrazovanja, ali ne rade analizu onoga što imamo na terenu ne pomažući ljudima sa kemijskim sastavom, sa dizajnom, sa kadrovskim obrazovanjem itd. Nikakve sustavnosti koordinacije nema kolegice i kolege. Zato se jako plašim da ovi prvi koraci neće biti od velike koristi ni u obrazovnom sustavu. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Riječ ima uvažena zastupnica Ingrid Antičević Marinović.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče. Poštovani državni tajniče sa suradnikom, kolegice i kolege. Rezultati popisa stanovništva iz 2001. godine nedvojbeno su pokazali kako se Hrvatska mora suočiti sa izuzetno niskom i neodgovarajućom obrazovnom razinom i strukturom na vlastito odraslog dijela svog stanovništva, dakle to su nedvojbeno pokazali rezultati popisa stanovništva iz 2001. godine. Shodno tomu očekivali smo da će ovaj zakonski prijedlog koji je uz najavu o obveznom srednjoškolskom obrazovanju, a na vlastito ovaj zakonski prijedlog o obrazovanju odraslih biti reagiranje države upravo na ovo stanje, alarmantno stanje, dramatično stanje neobrazovanosti, niske razine obrazovne strukture našeg stanovništva. Prije svega treba poći od saznanja, odnosno da se podsjetimo kako je pismenost jedna od temeljnih ljudskih prava, pismenost i obrazovanje. U toj, kod takve činjenice moramo na žalost konstatirati, odnosno ponoviti da je svaki peti Hrvat bez osnovne škole i da Hrvatska i dan danas krije kao zmija noge poražavajuću činjenicu o nepismenosti preko 100 tisuća žena. I ovaj aspekt je jako važan. Naime u Hrvatskoj iako žene čine preko polovicu njezine populacije, u Hrvatskoj učenice su u osnovnoj školi obuhvaćene sa manje od 49%, a taj se postotak iz godine u godinu i ne mijenja. To drugim riječima znači da upravo jedan obrazac koji jednostavno zanemaruje i ovu potrebu značaja jednakosti obrazovnih šansi glede ravnopravnosti spolova. Zadnjih godina se pokazuje također jedna činjenica da i muškarci, odnosno i dalje jesu oni koji u većem postotku apliciraju, odnosno upisuju se na sve fakultete. Međutim ostaje jedna činjenica da žene zadnjih godina u većem postotku njih završava. Međutim pored ovakve također navest ću primjere postotka obrazovnog kadra, odnosno onih koji učestvuje u obrazovanju djece. Žene su zastupljene u osnovnoj školi kao obrazovni kadar čak u postotku gotovo blizu 75%. U srednjim školama oko 56% već na fakultetima oko 32,8%. Što to pokazuje? Da je uloga žene kao prije svega u odgoju, jer vidimo na kraju krajeva to je nepobitna činjenica, u nižim razredima, pa prije svega i u čitavoj osnovnoj školi, dakle čitava i osnovna škola ima i pretežno ne samo obrazovnu nego i odgojnu ulogu i dakle takva jedna zadaća i dalje je povjerena ženama. Međutim kažem i kroz takve jedne činjenice mi moramo ovdje napraviti i u ovom statističkom prikazu upravo poražavajući rezultat nepismenosti žena. Šteta je što su ovdje navedene i što je samo naveden postotak osoba koje su bez ikakve škole. Kada bi vidjeli koja je uloga potpuno nepismenih, potpuno nepismenog stanovništva a naročito žene, taj bi onda postotak bio još poražavajući. U obrazloženju ovog zakonskog prijedloga dobro se navodi kako je Hrvatska još 2003. godine, dakle i na tragu UN-ove rezolucije, proglasila desetljeće pismenosti. Mi smo već na početku te godine imali diljem Hrvatske čitav niz … [[Ne razumije se.]] seminara. Određena su i ova sredstva na što se sada upravo i Vlada u obrazloženju ovog Zakonskog prijedloga i poziva, kako su upravo za potrebe obrazovanja odraslih i za ostvarenje ovog programa 10-ljeća pismenosti u Hrvatskoj u 2003. do 2012. osigurana sredstva u iznosu od 6 milijuna 550 tisuća kuna. Međutim, evo mi smo potrošili dragocjeno vrijeme. Mnogi su govoreći u ime kluba a i ovdje pojedinačno ustanovili kako i ovaj Prijedlog načelno jeste za podržati i jeste dobar, u tom smislu opredjeljenja našeg jednog zajedničkog ka ovoj potrebi. Ali evo, izgubili smo već 5 godina i to od one inicijalne godine 2003. kada je evo s ovim Zakonskim prijedlogom predviđa se osigurati, odnosno predviđa se osnovati Agencija za obrazovanje odraslih kojoj su namijenjena sredstva dodatnih gotovo 8 i po milijuna kuna. Međutim, Hrvatska nema baš toliko vremena. Ovo je 3. milenij proglašen općenito, a isto tako i od strane naše vlasti Hrvatska u 3. mileniju mora propagirati načelo izvrsnosti. Dakle, ozbiljno kaskamo. Ne možemo mi ovaj početak 3. milenija zadovoljno zaključiti taj start sa našom ocjenom na ovom planu Hrvatska izvrsno 2. Ovaj Prijedlog kojeg je prvi ovdje od nas saborskih zastupnika istaknuo kolega Arlović, zaista nitko od zastupnika, nitko od nijednog kluba nema ništa protiv ovakvog jednog opredjeljenja, ali upravo u cilju ostvarenja onoga što je proklamirano jer zakoni tome i služe, ovaj zakonski prijedlog trebao bi doživjeti treće čitanje. Kako bi njegove norme bile obligacija a ne samo permisivnost. Na kraju krajeva, pravo na obrazovanje, na ustanovljenje obrazovnih institucija, pa to je jedno pravo koje je proklamirano Ustavom, mnogim međunarodnim deklaracijama i konvencijama. Prema tome, sada smo očekivali da će upravo sa ovim zakonskim prijedlogom stvoriti dodatne obveze, odnosno vrlo konkretne obveze za samu državu i za jedinice lokalne samouprave poticaji i mjere koje će onda jednostavno nagnati, odnosno oduševiti građane za obrazovanje. To se ovdje ne događa. Govori se općenito, govori se kao na nekakvom seminaru o opredjeljenju Vlade početkom mandata, a ne ovdje sada već pred kraj gdje se ne stvaraju, kažem, određene obveze koje jedan zakon nužno mora imati, a pogotovo ne svjedoči o realnom i zaista o pravom opredjeljenju da zaista mislimo i ono što se verbalizira. Dapače, stvari su upravo drugačije. To je također već bilo ovdje istaknuto u raspravama, da su ukinute poreske olakšice za dodatno obrazovanje. Dakle, govorimo jedno a činimo drugo. Dakle, prava je žalost da su takve jedne olakšice ukinite. Također su odbijeni i zakonski prijedlozi od strane Kluba SDP-a koji su odlazili u dva navrata o oslobođenju od dodatnog poreza na ona pomagala koja trebaju služiti u nastavi i pojedincima upravo i u cilju trajnog obrazovanja. Prema tome, evo, ja podržavam ovaj zakonski prijedlog, ali sa jednom inicijativom koja bi zaista doprinijela tome da se intencija cjeloživotnog obrazovanja, a na vlastito potrebe obrazovanja odraslih i ostvari, a to je jedino rješenje uputiti ovaj zakonski prijedlog u treće čitanje. Hvala.
Zahvaljujem. Riječ ima uvažena zastupnica Alenka Košiša Čičin-Šain.
Zahvaljujem se gospodine potpredsjedniče, poštovani predlagatelji, poštovani gospodin državni tajnik. Pa evo, možda samo da se nadovežem na sve svoje prethodnike. Dakako, sustavno zanemarivanje obrazovanja odraslih je nešto od čega možda manje u praksi, ali sigurno u politici i strategiji smo patili svih ovih godina. I upravo zbog toga je naša povijest obilježena u tom segmentu sa velikim voluntarizmom u predlaganju raznih programa obrazovanja odraslih. Međutim, ono na što bih se htjela osvrnuti, iako u Hrvatskoj postoji svojevrsna tradicija obrazovanja, ona se uglavnom svodila na nekoherentni pristup koji je bio obilježen nedostatkom infrastrukture, osobito u pogledu programa, prostornih, financijskih i drugih pretpostavki. Ono međutim što moji prethodnici možda nisu toliko podvukli, a čini mi se dosta važnim je nedostatak evaluacije obrazovanja odraslih. Naime, taj segment ja nisam našla u Prijedlogu ovog Zakona, odnosno nije mi dovoljno prisutan, nije dovoljno istaknut. Mi smo svakodnevno svjedoci kojekakvih situacija o završenim školama tu i tamo, ovakvog ili onakvog tipa i između takve ponude raznoraznih diploma i potvrdi i uvjerenja, na kraju krajeva ne znamo što iza njih ustvari stoji. Nisam sigurna da je to do kraja razrađeno i da će se temeljem ovakvog Zakona i moći do kraja razraditi. Isto tako s tog naslova imam primjedbe na ovaj prijedlog jer mislim da bi bilo dobro da on slučajno ide u treće čitanje da se taj segment više obradi. Dakle, nedostatak evaluacije obrazovanja i sustava praćenja obrazovanja odraslih. Mislim da je to manjkavo u ovom Prijedlogu. Kasnije ću još malo to pojasniti. Pojedine prisutne tendencije koje se mogu, međutim, ocijeniti kao pozitivne uglavnom se svode na neformalni prijenos obrazovanja od čega pojedini korisnici nemaju često puta dovoljne koristi iz jednog razloga jer poslodavci uglavnom traže upravo potvrde, upravo nekakve ovjerene potvrde ili pisane tragove da ste nekakvo određeno znanje stekli. Također je vidljiv i izostanak visokoobrazovnih institucija bilo da se radi tu o sveučilištima, odnosno veleučilištima koliko god smo mi to u posljednje vrijeme popravili, mislim da još uvijek to ne zadovoljava one kriterije koje bi mi kao zemlja htjeli imati. Treće i isto tako važna stvar je da bi trebalo, prvenstveno bi trebalo priznati obrazovanje odraslih kao jednako važnu stvar, kao i odgojno obrazovanje svih ostalih struktura znači i djece, dakle, u uzrastu do 15 godina. To bi naprosto trebalo u svijesti građana izjednačiti. Dakle, tome bi trebalo u društvu dati potpuno jednaku važnost, ništa manje ovo drugo i odnosu na ono prvo. Isto tako mislim da bi trebalo poraditi ili razviti svijest o integraciji rada i učenja. Jer danas i u današnje vrijeme obrazovanje i rad odvijaju se istovremeno, za razliku od prevladavajućeg mišljenja da se prvo obrazujete, a onda radite. Sve više i cjeloživotno obrazovanje ustvari u sebi anticipira i pojam rada i pojam učenja, praktički u isto vrijeme. Neću to posebno ponavljati već izrečene podatke, ali možda i zbog javnosti nikada to nije dovoljno izrečeno 37, iz vaših podataka, iz vaših prijedloga 37 i pol posto neškolovanih osoba, dakle osoba koje nemaju obrazovanje više od osnovne škole je nešto što moram priznati meni izaziva ustvari sumnjivu statistiku. Naime, od tih 37 i pol posto ako izračunamo 15% osoba koje nemaju uopće niti osnovnu školu ja nisam došla do 680 tisuća, ali sam došla do 240 tisuća, meni se i to čini previše jer ja moram priznati, a pitala sam i moje kolege ovdje da li poznaju ikoga u svojoj sredini tko nema završenu osnovnu školu. Dakle, govorim o ljudima ispod 55 godina, dakle ne govorim o populaciji između 90 i 100. Dakle, ja zaista ne znam u toj populaciji, govorim o svojim kolegama s kojima sam ovdje razgovarala, ja ne znam osobu u dobi do 55 godina ili znam vrlo malo osoba da nemaju završenu osnovnu školu zato mi se čini ta brojka malo upitna, evo tako ću reći, jer me ustvari navodi na mišljenje gdje ti ljudi žive. Dakle, ja nisam, ja se dovoljno krećem po terenu i imam kontakte sa ljudima, ali svejedno nisam vidjela puno osoba koje nemaju završenu osnovnu školu do 55 godina života. Posebni problem je neusklađenost obrazovne produkcije i potrebe tržišta. To je posebna tema. Naime, nezaposlenost nije samo rezultat smanjenja broja radnih mjesta, nego je to naravno i problem strukturalne naravi. Dok s jedne strane postoji višak obrazovanih ljudi čija kvalifikacija nikom nije potrebna, s druge strane postoji manjak ljudi određene kvalifikacije i tu je vidljiva upravo potreba obrazovanja odraslih, ali sa jednom drugom funkcijom. Dakle po tome što će oni raditi o tom bi društvo trebalo voditi više računa kod kreiranja sustava obrazovanja i jednog i drugog, dakle i onog za djecu i onog za odrasle. Pozornost bi istaknula svakako, skrenula na poziciju Hrvatske u usporedbi sa drugim zemljama, a mislim da je to kolega Stazić isto tako malo podvukao. Naime, u postocima Hrvatska 2003. godine prema vašim podacima je imala 2,1% stanovništva uključenih u cijeloživotno obrazovanje. Ta je brojka 2002. bila još gora, ona je bila 1,5, dakle bila je niža. Neki dakle pomaci, neki pozitivni su se dešavali. S druge strane ta jedna mala zemljica u našem susjedstvu na koju se mi često puta znamo, to sam i u svojoj prvoj raspravi govorila, često puta znamo ovako pošalice raditi, ta zemlja koja se zove Slovenija je 2002. godine imala 9,1% stanovništva uključeno u cijeloživotno učenje. 2003. imao je čak 15% stanovništva uključeno u cijeloživotno učenje. Za usporedbu isti podaci što se tiče 15 najrazvijenijih zemalja Europske unije govori o tome da je 2002. u Europi bilo 8% stanovništva uključeno u cijeloživotno učenje, a 2003. 9,7. Zašto govorim o ovim brojkama? Što ove brojke pokazuju? Naime, što ste nerazvijeniji to je potreba da nadoknadite taj nedostatak, taj hendikep veća i Slovenija je to uočila. Dakle, oni nisu pratili trendove zapadne Europe nego su i dapače poduplali kako bi taj hendikep u svojoj zemlji nadoknadili. Mislim da je to nešto na što smo bismo se i mi također trebali ugledati. Komentirala bih članak 19., odnosno donošenjem ovog Zakona svakako trebamo pozdraviti jer omogućava veću razinu obrazovanja u cijelom stanovništvu, tako potičući i konkurentnost hrvatskog gospodarstva, ali dižući i demokratičnost civilnog društva. Tu bi svakako pozdravila uvođenje produljivanje minimuma za obrazovni dopust sa 3 na 7 dana bez obzira na sve poteškoće kako će se to u praksi realizirati i naravno na sumnje. Radi se o značajnom pomaku, pogotovo s obzirom na činjenicu da čovjek u 3 dana ne može naučiti puno, odnosno da je taj kontinuitet učenja vrlo sumnjiv. Dakle, vi ako učite samo vikendom onda je pitanje koliki su na kraju konačni rezultati toga. Ovako mislim da se da jedna veća kvaliteta, međutim ostaje i dalje nejasno tko će snositi te troškove i to su i kolege ranije ukazivali na to. Vi ste tamo rekli da se mogu uzeti dakle neplaćeni dopust za to i mislim da to je jedno od rješenja koje će poslodavci lakše prihvatiti i pozdraviti, međutim to je u slučajevima kada oni koji rade žele uzeti takav dopust. Ima slučajeva kada poslodavac naprosto treba ljude koji su obrazovani i kada traži takav profil, a tada je pitanje da li on može platiti to, odnosno od kud će se to platiti. Isto tako pozdravljam i dopunu članka 28. koji preciznije određuje i zakonski regulira financiranje obrazovanja odraslih iz javnih sredstava. Također pozdravljam i odredbe uvođenja kaznenih odredbi. To mi se isto čini u redu i korektno. Što se tiče primjedbi oko dva zakona ja vidim moram priznati da se u ovom Zakonu o obrazovanju odraslih naprosto se trebao razdvojiti na dva segmenta, na tzv. kompenzacijska funkcija obrazovanja i nadoknađivanje funkcija daljnjeg usavršavanja. Dakle, kompenzacijska je ona koja bi trebala stvoriti, nadoknaditi ono što ste u mladosti izgubili, međutim funkcija daljnjeg usavršavanja sastoji se u trajnom osposobljavanju za uspješno prilagođavanje svim bržim promjenama koje nastaju u sadržajima osnovnih životnih uloga odraslog čovjeka. Te su promjene u razvijenom svijetu toliko brze i obuhvatne da jedan od temeljnih životnih uloga upravo postala uloga čovjeka kao trajnog učenika. Zbog toga trajno zaposlenog, zapošljavanje postupno nestaje i zamjenjuje se terminom trajne zapošljivosti. To je sasvim sigurno. Dakle, tu praktički postoji u vašem Zakonu dva segmenta. Jedan kompenzacioni gdje se nadoknađuje nedostatak propuštenog iz mladosti, kada se niste obrazovali, a morali ste se i onaj drugi da se možete vrlo brzo … [[Govornik se ne razumije.]] , odnosno prilagoditi na neki drugi posao. Što mi nedostaje u ovom Zakonu iako naravno da ću ga podržati, jer mislim da je to u interesu sviju nas? Nedostaju upravo te mjere koje bi taj Zakon stvorile obaveznim, odnosno nedostaju mjere koje bi bile poticajne, od poreznih olakšica, od raznih drugih mjera kojima bi se poslodavci na neki način prisililo da se ide za tim da se ljudi dodatno obrazuju i zbog toga iako ga dakako podržavam, ali iskreno vam moram reći da izražavam skepsu i sumnju u pragmatičnost njegove primjene. Mislim da ćemo se vrlo brzo naći u ovome ili u nekom drugom sastavu, da ćemo ga ponovo mijenjati iz razloga što na žalost neće dati rezultate.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Zvonimir Mršić.
Poštovani potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Svakako da je potrebno svaki dio djelatnosti na neki način regulirati i možda je doista dobro da konačno i Zakon, da obrazovanje odraslih definiramo zakonskim tekstom. Međutim, treba reći da i do danas dakle, odnosno do petka ili kad ćemo ovaj Zakon usvojiti da obrazovanje odraslih ima jednu dugu tradiciju na našim prostorima i da se ono s obzirom na sredinu, a prije svega moram reći s obzirom na jedinice lokalne samouprave u kojoj se ono izvodi odvija na bolji ili na lošiji način, da su neki te prilike bolje iskoristili i mogućnosti koje su se i do sada pružale neki su to iskoristili na lošiji način. Tako da ne treba ovom Zakonu pridavati neke čudotvorne atribute da će on sada riješiti nešto što do sada nije riješeno. On će samo regulirati dakle ovaj dio a to je obrazovanje odraslih kao dio cjeloživotnog učenja. I možda bi bilo dobro da se uz program koji je Vlada donijela, da na neki način definiramo i malo snažnije cjeloživotno učenje koje bi onda obuhvaćalo dakle opće obrazovanje, a ono bi trebalo obuhvaćati dakle i nešto što se zove predškolski odgoj jer mi u vrtiće da sada definiramo, ne kao predškolske ustanove. One se tako zovu ali i vrtići imaju i odgojni i obrazovni segment koji je vrlo značajan za društvo pa je samim time i značajno da stvorimo perspektivu i mogućnost da većina ili sva djeca počnu pohađati i predškolski odgoj od svoje najranije dobi. Mislim da sam nedavno u medijima čuo da u jednoj europskoj zemlji se uvodi obavezno polaženje vrtića od 4 godine i to na verificiranim programima. Dakle, to nije čuvanje djeteta i to nije zamjena za baku, pa onaj koji ima baku neće ići u vrtić nego postoji društveni interes da djeca polaze predškolski odgoj i to od vrtića. I to bi trebalo isto tako učiniti jedan daljnji iskorak između ostalog novelirati ili donijeti uopće standarde za predškolske ustanove jer danas isto nisu jasno definirani kako sagraditi uopće vrtiće. Nakon toga imamo naravno osnovno obrazovanje gdje s jedne strane pričamo o jednosmjenskoj nastavi a s druge strane vidimo kolika nam je uopće rupa u tome i koliko ljudi nema danas trenutno završeno osnovno obrazovanje, u kakvom stanju su nam osnovne škole trenutno u Republici Hrvatskoj i daleko smo od tog cilja da imamo jedno smjensku nastavu u osnovnim školama primjerenu onome što bi trebalo dakle biti uvjeti za buduće razdoblje odnosno za buduće potrebe da stvorimo kod učenika kompetencije za nastavak obrazovanja odnosno za jedinstveno tržište radne snage u Europskoj uniji. O srednješkolskom obrazovanju smo najednom počeli govoriti o tome da će biti od jeseni obavezno. A da pri tom ja se bojim uopće nismo sagledali situaciju koliko nam stolaca fali u srednjim školama da bi tom cilju mogli udovoljiti. Ako imamo ovakvu rupu u osnovnom obrazovanju da nam veliki broj djece ne završi niti osnovnu školu. Znamo otprilike podatke koliko nam djece ne završi niti srednju školu. Onda mislim da trebamo puno realnije postavljati ciljeve a ne samo reći nešto će od jeseni biti. Nadalje, naravno da u okviru cjeloživotnog učenja trebamo vidjet šta je sa strukovnim obrazovanjem jer danas još uvijek nažalost imamo po srednjim školama smjerove i usmjerenja koje definitivno su pitanje prošlosti i treba ih izbrisati a s druge strane preteško i presporo uvodimo nove programe jer svake godine bi trebalo verificirati nekoliko novih programa budući da se otvaraju nove potrebe na tržištu radne snage. O visokom obrazovanju mislim da je potpuno apsurdno govoriti u trenutku kada imamo manje od 8% visoko obrazovanih u Republici Hrvatskoj. Mi bi trebali doći do strukture da ovo što danas imamo bez osnovne, sa osnovnom i sa srednjom školom, da nam budu visoko obrazovani. Nažalost, mi i po ovim ciljevima do 2011. nećemo značajno utjecati na tu strukturu jer tako dugo dok neće biti najmanje 20% visoko obrazovnih u strukturi stanovništva teško možemo govoriti o nekom ozbiljnom razvoju Hrvatske ili će taj razvoj Hrvatske ovisiti od stranog kapitala, strane pameti, stranog ovog, strane volje, uvjeta, temperature turističke sezone, količine snijega na cestama odnosno na skijalištima tijekom zime itd. E sad, kad imamo tako ozbiljne probleme onda doista obrazovanju odraslih trebamo posvetit izuzetno puno pažnje. Mene žalosti da smo za to u ovoj godini u proračun predvidjeli svega 15 milijuna kuna. Nešto sitno ima i po nekim drugim ministarstvima to je jedno. I drugo, nešto sitno ima u Hrvatskom zavodu za zapošljavanje. Možda to i je jedan nedostatak ovog zakona da je trebalo napraviti tu vezu između zakona i između institucija koje pružaju uslugu obrazovanja odraslih i Zavoda za zapošljavanje jer Zavod za zapošljavanje i Centri za socijalnu skrb bi možda trebali imati mogućnost sugerirati osobe koje bi trebale imati prioritete upisa na programe visokog obrazovanja odnosno obrazovanje odraslih kako bi si uopće stvorili priliku da dobiju posao ili povećali izglednost da taj posao dobiju. Jer ovo obrazovanje odraslih prije svega u današnjoj situaciji kada imamo veliki broj nezaposlenih od kojih barem pola nema izgleda dobiti posao, ne zato što nema posla, nego zašto što imaju struku koja više ničem ne odgovara ili nemaju nikakvu struku. Dakle, trebamo ići za tim da napravimo veliki, značajni pomak, da tim ljudima pružimo priliku da steknu neku od kvalifikacija. Krenulo se u program završetka osnovnog obrazovanja, ali taj program nema svoj nastavak. Prije svega premali broj ljudi je u to uključen jer ako smo u prvoj godini od ogromnog broja 440 tisuća ljudi koliko nema završenu osnovnu školu uspjeli motivirat 2 tisuće ljudi da upiše taj program onda mislim da je katastrofa. Ako smo danas došli, mislim da je državni tajnik rekao negdje nabrojao 4 tisuće ljudi, onda je taj program ili oni koji ga izvode promašen. To je promil od onoga što jesu potrebe. Ok. Ne mogu svi koji imaju, nemaju završeno osnovno obrazovanje ići u školu ali znate ako je točan podatak da 440 tisuća nema završenu osnovnu školu, a kod nas 4 tisuće ljudi polazi to, onda ja mislim da smo totalno promašili. Od tih 4 tisuće u Pučkom otvorenom učilištu u Koprivnici primjerice polazi 597. I Pučko otvoreno učilište u Koprivnici je jedan svijetli primjer kako se i bez zakona mogu napraviti ogromni koraci i pomaci u obrazovanju odraslih. Dakle, četvrtina tih kojih polazi osnovno obrazovanje, polazi upravo u Koprivnici. Pučko otvoreno učilište u Koprivnici ima verificirano preko 40 programa prekvalifikacije, dokvalifikacije i srednje školskih programa. I ono što nudi ovima koji polaze osnovno obrazovanje, to je da odmah nakon što završe osmi razred mogu steći nekakvo zvanje ili zanimanje kako bi si povećali izglednost da se negdje zaposle. I to što je činjenica upravo u onim segmentima gdje ne možemo motivirati dovoljan broj djece da nam polaze redovno obrazovanje jer danas na tržištu trebate tesare, zidare, krovopokrivače, njegovateljice itd. Nažalost, Graditeljska škola u Čakovcu i neke druge graditeljske škole ne mogu čak upisati dovoljan broj učenika jer nemaju interesa za to. A ovi koji polaze osnovno obrazovanje u Koprivnici imaju interesa nakon toga postati pomoćni zidar, pomoćni tesar kako bi stekli uvjete za zapošljavanje i oni kad to završe odmah dobiju posao. Ovdje bi trebalo stimulirati one koji su dobri da dobiju priliku i potporu kako bi mogli što više ljudi upravo uključiti u takav proces da dobiju osnovno zanimanje ili nekakvo znanje ili kompetencije i dobiju priliku za posao. Nedostatak ovog zakona i sustava je u tome što se ne definira sustav financiranja. Mi bi trebali ići za tim da bude u principu 30, 30, 30, 30% država, 30% lokalna samouprava a 30% polaznik programa. Ovdje nažalost imamo situaciju ili da to sve subvencionira država i lokalna samouprava ili s druge strane da to sve mora platiti korisnik što mislim da nije dobro. I drugo, moramo ići na to da povećamo broj programa jer broj programa koji se nudi u Europi je preko 60 tisuća a kod nas se taj broj kreće na 200, 300.
Zahvaljujem. Završno državni tajnik Nevio Šetić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, uvažene zastupnice, uvaženi zastupnici! Doista, želim vam zahvaliti na vašim raspravama ali i na oblikovanju ovog zakona tijekom ova dva čitanja. I na još nečemu. Razviti svijest o potrebi obrazovanja u vrijeme u kojem mi živimo nije mala zadaća kao što netko reče ovih dana da je obrazovanje crno zlato našeg doba. To je istina i Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa ovim zakonom zaokružuje obrazovnu cjelinu od vrtića do sveučilišta i cjeloživotnog obrazovanja i obrazovanja odraslih. To je golem doprinos da se ono što već pučka otvorena učilišta i neka druga učilišta kao što je kolega pokazao većina u praksi jer naše diplome, naša dosadašnja spoznaja što možemo učiniti na tržištu rada treba stalno ojačavati a svakako i ispraviti ove statističke podatke koji su preuzeti iz popisa pučanstva i statističkih podataka iz 2001. godine tako da je to odgovor onima koji su pitali od kuda su podaci da izmijenimo te odnose koje imamo. Ovaj zakon je okvir za to i sigurno kao što netko i danas reče postoji više razina gdje će se naći primjena svih ovih ideja u ojačavanju naših kompetencija na tržištu rada i života i u ojačavanju onoga što već znamo i možemo. Eto, ja još jedanput zahvaljujem u ime ministarstva i vjerujem da ćemo u petak imati ovaj zakon. Hvala vam.
Zahvaljujem. S ovim zaključujem rasprava po ovoj točki dnevnog reda. Nastavak sjednice je u 15 sati sa točkom dnevnog reda Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Sjedinjenih Američkih Država o suradnji u sprječavanju širenja oružja za masovno uništenje, sustava njegove isporuke i materijala vezanih uz to morskim putem. Nastavak je u 15,00 sati.
Sada idemo na glasovanje. Kolega Lončar dat ćemo vam riječ kada odglasujemo jedan dobar dio pa na ono što se vi kanite referirati i staviti u prijedlog dati ću vam riječ kada dođe uoči glasovanja o tome izvješću o kojem vi kanite, pa ćemo prvo ići na glasovanje o onim nespornim prijedlozima pojedinih izglasovanih zakona. Konačni prijedlog Zakona o obrazovanju odraslih. Imamo tablicu sa amandmanima. Državni tajnik, Želimir Janjić. Izvolite. Amandman jedan, imamo osam amandmana. Predsjednik Kluba zastupnika HDZ-a, gospodin zastupnik Luka Bebić.
I ovaj puta predlažem da o amandmanima, dakle o amandmanima ne samo po ovoj točci nego i drugima, glasujemo dizanjem ruku, ide brže, a o zakonima itd.
Dobro. Prvi amandman Kluba zastupnika HSP-a.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. Drugi, zastupnice Gordane Sobol. To je isti.
Isti.
To je prihvaćeno, konzumirano. Treći, zastupnika isti, Nikole Vuljanića. Isti kao i ova prethodna dva. To je ušlo.
Tako je.
Četvrti, zastupnice Biserke Perman.
Ne prihvaća se. Smatramo da je postojeća formulacija dovoljna. Ukoliko praksa bude nalagala drugačija rješenja onda će se kasnije ići sa ovim rješenjem. Ovo u ovom trenutku smatramo dovoljnim.
Zastupnica Biserka Perman.
Pa mislim da se na ovakav način ne označuje i ne definira jednoznačno pravo radnika na obrazovni dopust. Riječ imaju puno preciznije ovaj stavak pa ja molim glasanje.
Molim tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Peti, zastupnice također Biserke Perman.
Ne prihvaća se dijelom iz razloga koje sam naveo u obrazloženju odbijanja prethodnoga amandmana radi toga što smatramo da ovakva stipulacija za sada odgovara, dakle otvara se mogućnost obrazovnoga dopusta i to se utvrđuje naravno sporazumno. Nema potrebe posebice obvezivati poslodavca da bude uklopljen u neke termine.
Zastupnica Biserka Perman.
Pa kad već govorimo o sporazumima onda u svakom slučaju poslodavac nikad neće sporazumno sebi ići ni na štetu, a ovakav način ispada da je zakon, ovo potvrđuje zapravo deklaratornost zakona a ne jedno obvezujući karakter pa prema tome ovakva formulacija bi bila puno bolja i ja molim glasanje.
Glasovati. Molim tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Šesti, također zastupnice Biserke Perman.
Ne prihvaća se. Naime, ukoliko poslodavac ima interesa obrazovati i dodatno educirati svojega radnika za one poslove koji mu doista trebaju onda je sasvim logično da on njega i pošalje i da mu plati naknadu za ono vrijeme koliko će trajati ta edukacija.
Zastupnica Biserka Perman.
Ovako formuliran članak zapravo može poslužiti poslodavcu da ucijeni radnika. Ukoliko nećeš otići na dodatno školovanje o svom trošku, ja ću naći drugog radnika koji će na tom svom mjestu prihvatiti te uvjete rada. A ovako formuliran kako sam ja predložila bi ako poslodavac traži od radnika i obvezivao poslodavce da mu omogući da postigne tu kvalifikaciju koja se od njega traži. Molim glasanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Sedmi, Odbora za obrazovanje, znanost i kulturu.
Amandman Odbora za obrazovanje, znanost i kulturu prihvaćam ali u nešto reduciranom obliku pa dopustite da kratko kažem kako bi onda taj amandman glasio prema našem prijedlogu. Agencija obavlja zadaće i poslove Nacionalne agencije za provedbu integriranog programa za cijelo životno učenje, u zagradi "integrity life long learning program" i programa "mladi na djelu", "youth in action" program Europske komisije [[Upadica: To je tehnička izmjena. Prihvaćamo.]]
Malo smo slabije čuli. Hoćete ponoviti molim vas? Je li mikrofon ili grlo u pitanju?
Grlo je u pitanju. Agencija obavlja zadaće i poslove Nacionalne agencije za provedbu integriranog programa cijelo životno učenje, u zagradi "integrity life long learning program" i programa "mladi na djelu", u zagradi "youth in action" program Europske komisije.
Predlagatelj amandmana Odbor je prihvatio ovu formulaciju pa je taj amandman prihvaćen u promijenjenom obliku i postaje sastavni dio Zakona. I 8. amandman kluba zastupnika PGS-a.
Ne prihvaća se. Naime, u provedbi projekta "Za Hrvatsku pismenost i put do poželjne budućnosti" sve troškove plaća država. Otvorena je mogućnost i plaćanja troškova nabavke udžbenika kojih nažalost za ovaj program još uvijek nema. Pa što se prijevoza tiče to je obveza lokalne zajednice.
Nema predstavnika predlagatelja. Moramo glasovati. Tko je za ovaj amandman? Hvala, nije dobio potrebnu većinu. Državni tajniče hvala lijepo. Evo vam jedan bombon za poboljšanje grla, … [[Govornik se ne razumije.]] Idemo na glasovanje za Konačni prijedlog Zakona o obrazovanju odraslih. Molim uključimo se. Glasovati. Rezultat? Sa 88 glasova za i 2 suzdržana, 2 protiv, 2 protiv donesen Zakon o obrazovanju odraslih i tekstu kako ga je predložio predlagatelj zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Nastavljamo sa popodnevnim radom sjednice. Prelazimo na drugu točku dnevnog reda - Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Sjedinjenih Američkih Država o suradnji u sprječavanju širenja oružja za masovno uništenje, sustava njegove isporuke i materijala vezanih uz to morskim putem, hitni postupak, prvo i drugo čitanje P.Z. br. 507. Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Kod utvrđivanja dnevnog reda prihvatili smo primjenu hitnog postupka kod donošenja ovog zakona. Prijedlog akta primili ste poštom. Sukladno članku 159. poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave, članak 164. poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost i Odbor za pomorstvo, promet i veze. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Državni tajnik u Ministarstvu vanjskih poslova i europskih integracija Hidajet Biščević. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Poštovana gospodo zastupnici sasvim kratko. Riječ je o zakonu, prijedlogu zakona kojeg Vlada predlaže uvaženom Domu na potvrđivanje, uz ocjenu da je riječ o izuzetno važnom predmetu. Ne treba trošiti puno riječi da je oružje za masovno uništavanje u suvremenom svijetu jedno izuzetno ozbiljna ugroza međunarodnom miru i sigurnosti. Unutar tog kompleksa trgovanje i promet oružjem za masovno uništavanje morskim putem posebno je osjetljiva tema i naravno Hrvatska kao pomorska zemlja ima interesa da se aktivno uključi u ono što se, što je zapravo krovni instrument ovoga sporazuma, a to je tzv. … [[Govornik govori na engleskom jeziku, ne razumije se.]] inicijativa, inicijativa za širenje sigurnosti unutar koje ulazi i ovaj … [[Govornik govori na engleskom jeziku, ne razumije se.]] odnosno ovaj dugačak naziv sporazuma. Bez ulaska u neke posebna obrazloženja političke svrhovitosti ovoga rekao bih da je ono što je za Hrvatsku, za ovaj Visoki dom pa onda i za hrvatsku javnost izuzetno važno da sporazum uređuje način, procedure, postupanja i sve pravne aspekte postupanja uključujući i sudske nadležnosti, itd. u slučajevima kada se temeljem ovog sporazuma utvrdi osnovana sumnja da postoji potreba pregledavanja određenih brodova i plovila, naglašavam izvan hrvatskih teritorijalnih, izvan hrvatskog teritorijalnog mora. Što se tiče razloga potpisivanja nešto sam ukratko već rekao. Posredno treba reći da je potpisivanje sporazuma koje je obavljeno 1. lipnja prošle godine, 2005. oprostite, da je već postiglo određene značajne političke učinke, da je Hrvatska spremna da se na taj način aktivno uključi u podjelu odgovornosti za međunarodnu sigurnost, da je dobilo pozitivne ocjene u sklopu debata, rasprava na nedavno održanom NATO summitu u Rigi i da je naravno s obzirom da je riječ o bilateralnom sporazumu sa Sjedinjenim Američkih Državama i stanovišta američkih interesa procijenjeno da je vrlo, riječ o vrlo važnom koraku hrvatske strane. I u praktičkom, pragmatičnom političkom smislu odraz je već vidljiv bio ako se sjećate i u kongresnoj i u senatskoj rezoluciji kojom se i Kongres, američki Kongres i američki Senat naravno ne temeljem isključivo ovoga sporazuma kojeg nudimo na potvrđivanje Saboru već ukupne hrvatske aktivnosti, ali dobili smo dvije rezolucije kojom se aktivno američka strana podupire ulazak Hrvatske u NATO savez. Prema tome uz dodatno obrazloženje da se provedbe sporazuma u skladu sa odredbama sporazuma ne podrazumijeva nikakvi dodatnih financijskih opterećena, odnosno sredstava iz proračuna Vlada predlaže uvaženom Domu na potvrđivanje ovaj sporazum. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora? Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost, uvaženi zastupnik Jarnjak.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost na 73. sjednici održanoj 6. srpnja 2006. godine raspravljao je o Prijedlogu Zakona o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Sjedinjenih Američkih Država u suradnji o sprječavanju širenja oružja za masovno uništenje, sustav njegove isporuke materijalnih materijala vezanih uz to morskim putem s Konačnim prijedlogom zakona. Članovi Odbora upoznati su sa razlozima, interesima zbog kojih se predlaže donošenje predmetnog zakona po hitnom postupku. Odbor je podržao iznijeto stajalište predstavnika Vlade Hrvatske te se ne protivi prijedlogu za donošenje ovog zakona po hitnom postupku ocjenjujući da je od interesa za Republiku Hrvatsku. Smatra kako ovaj sporazum predstavlja temeljem zajedničke suradnje u sprječavanju širenja oružja za masovno uništenje i suzbijanje terorizma koji ozbiljno ugrožavaju međunarodni mir i sigurnost. Nakon provedene rasprave Odbor je jednoglasno odlučio Hrvatskom saboru predložiti donošenje Zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Sjedinjenih Američkih Država o suradnji u sprječavanju širenja oružja za masovno uništenje, sustava njegove isporuke i materijala vezanih uz to morskim putem u tekstu kako predložen od predlagatelja zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Odbor za pomorstvo, promet i veze, Alenka, uvažena zastupnica Alenka Košiša Čičin-Šain.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Odbor za pomorstvo, promet i veze Hrvatskog sabora je na 47. sjednici održanoj 2. lipnja 2006. godine raspravio Prijedlog Zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Sjedinjenih Američkih Država o suradnji u sprječavanju širenja oružja za masovno uništenje, sustava njegove isporuke i materijala vezanih uz to morskim putem sa Konačnim prijedlogom zakona, hitni postupak, prvo i drugo čitanje P.Z. br. 507 koji je predsjedniku Hrvatskog sabora podnijela hrvatska Vlada. Odbor je Prijedlog Zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Sjedinjenih Američkih Država o suradnji u sprječavanju širenja oružja za masovno uništenje, sustava njegove isporuke i materijala vezanih uz to morskim putem sa Konačnim prijedlogom zakona raspravio kao matično tijelo sukladno odredbi članka 87. Poslovnika Hrvatskog sabora. Odbor je prihvatio prijedlog da se zakon donese po hitnom postupku sukladno odredbama članka 159. Poslovnika Hrvatskog sabora. Uvodno izlaganje dao je predstavnik predlagatelja koji je istaknuo da se ovim zakonom potvrđuje navedeni sporazum kako bi njegove odredbe postale dio unutarnjeg pravnog poretka. Ujedno je naglasio da je osnovni cilj sklapanja ovog sporazuma zajedničko nastojanje za sprečavanjem širenja oružja za masovno uništenje, sprečavanje ilegalne trgovine oružja i proizvoda dvostruke namjene te da je isti po nizu kriterija značajan za Republiku Hrvatsku. Odbor za pomorstvo, promet i veze Hrvatskog sabora jednoglasno je odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese Zakon o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Sjedinjenih Država u suradnji u sprečavanju širenja oružja za masovno uništenje, sustava njegove isporuke i materijala vezanih uz to morskim putem.
Zahvaljujem. Prelazimo na raspravu po klubovima. U ime Kluba SDP-a uvaženi zastupnik potpredsjednik Doma gospodin Mato Arlović.
Potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege. Dozvolite da ipak ovu temu pokušamo problematizirati malo sa šireg aspekta nego što je sam ovaj Prijedlog zakona jer on izgleda pomalo suhoparan neovisno o sporazumu o kojem se radi i značaju pitanja na koji se taj sporazum odnosi. U čemu se zapravo i šta treba posebice naglasiti? Treba posebice naglasiti da je Republika Hrvatska stranka 12 ključnih međunarodnih instrumenata u suzbijanju međunarodnog terorizma, da je između ostaloga i predsjednik Mesić u rujnu mjesecu 2006. godine, 2005. godine potpisao Međunarodnu konvenciju u suzbijanju akata nuklearnog terorizma koja bi trebala uskoro doći u postupak ratifikacije u Hrvatski sabor. Zatim da Republika Hrvatska stalno podupire i nastojanja za usvajanje sveobuhvatne Konvencije o međunarodnom terorizmu koja će se osim konkretnih pravnih učinaka i politički osigurati i ujediniti antiterorističke napore međunarodne zajednice. Da pitanje međunarodnog terorizma spadaju u strateški nazivnik koordinacije međunarodnog resornog rada i da u tom kontekstu treba posebice posmatrati zapravo pitanje suzbijanja, širenja, mogućeg širenja oružja za masovno uništenje. U tom pogledu Republika Hrvatska je država, stranka svih univerzalnih i međunarodnih instrumenata, nadzora i neširenja oružja masovnog uništenja. Članice odgovarajućih posebnih dodatnih režima ili kandidat za pridruživanje te djelatni sudionik novih inicijativa. Sukladno potpori koju Republika Hrvatska iskazuje načelima tih inicijativa za suzbijanje širenja oružja za masovno uništenje te opremanje, opreme i tehnologije i materijala vezanih uz to oružje zapravo su postavljeni i naši vanjsko-politički prioriteti u nadolazećem razdoblju. Htjeli bi posebice mi iz Kluba naglasiti da je Republika Hrvatska uz inicijativu za suzbijanje širenja oružja za masovno uništenje pristupila, da je na našoj nacionalnoj, na razini države 2006. godine osnovano koordinacijsko tijelo i da u tom pogledu naravno to tijelo ima veoma važne zadatke kao povjerenstvo u suzbijanju širenja oružja za masovno uništenje. U tom pogledu treba također naznačiti da Republika Hrvatska nastoji i bila je u ožujku 2006. godine domaćin i sudionika međunarodne vježbe u kojem se zapravo razmatralo i ovo pitanje. Da je Republika Hrvatska podnijela i zahtjev da postane članica i nekih drugih tijela kao što je recimo Australska skupina u kojem bi i putem kojih bi se dodatno trebali osigurati određena, određeni instrumenti vezano za prije svega korištenje oružja odnosno robe dvojne namjene koja bi se mogla koristiti i za raspačavanje oružja za masovno uništenje odnosno prije svega nuklearnog … [[Govornik se ne razumije.]] Naravno u tom pogledu je posebice važno da naše Nacionalno povjerenstvo za također zabranu kemijskog oružja i u takvoj situaciji se počinje postavljati pitanje u kom kontekstu se pojavljuje ovaj sporazum? On je dodatna konkretizacija suradnje u kontroli ako hoćemo reći tako, moglo bi se to tako reći, jadranskog prostora kao mogućeg prostora za širenje oružja za masovno uništenje. U tom pogledu valja napose naglasiti da Republika Hrvatska pripada tzv. Američko-Jadranskoj povelji i potpisala je Američko-Jadransku povelju koja se odnosi na prostor oko Jadrana. Da u tom kontekstu u tom prostoru suradnju su uspostavile sve članice iz okruženja koje su članice NATO-a. Da isto tako kroz taj dio pokušavaju surađivati i one članice koje zapravo kandidiraju za postanak članicama NATO-a ili partnerstva za mir. I u tom dijelu je sasvim jasno da Republika Hrvatska kroz ovu praktičnu provedbu ovog sporazuma će između ostaloga davati puno informacija koje će potvrđivati njenu vjerodostojnost i sposobnost da postane punopravna članica s jedne strane NATO-a ali s druge strane još važnije da pokaže i dokaže da može sama i zajedno u suradnji sa drugim međunarodnim čimbenicima voditi računa o miru i sigurnosti i između ostaloga kojim bi trebalo osigurati zapravo neširenje oružja za masovno uništenje i, s jedne strane i s druge strane još važnije sprečavanje zapravo ilegalne trgovine oružja i proizvoda dvostruke namjene a osobito onih koji se mogu koristiti i za širenje i pronošenje i prenošenje oružja za masovno uništenje. I zbog toga mi iz Kluba zastupnika SDP-a ćemo podržati ovaj Prijedlog zakona i podržati naravno i rješenja koja se unutar njega nalaze. Međutim zbog budućnosti s obzirom da ćemo trebati ratificirati rekli smo i onu Konvenciju o zabrani nuklearnog oružja. Trebat ćemo ratificirati i Konvenciju o zabrani kemijskog, biološkog i tako dalje oružja. Htjeli bi ukazati na nekoliko činjenica koje nisu samo propusti nego zapravo koje nisu iskorištene a trebalo bi ih koristiti ubuduće kada se obrazlažu ovakvi prijedlozi zakona pa i u samom sporazumu a i u osnovu za njegovo donošenje. Prvo na što želimo upozoriti jeste vezano za ustavnu osnovu kad je u pitanju donošenje ovog zakona. Naime uz ovaj članak 139. koji govori o ratifikaciji sporazuma i međunarodnih ugovora trebalo je ovdje po nama citirati osobito članak 34. stavak 4. A to je pitanje kada se drugi prostori mogu radi zaštite ili da citiram taj stavak koji kažu: «U skladu s uvjetima što ih predviđa zakon redarstvene vlasti mogu i bez sudskog naloga ili … [[Govornik se ne razumije.]] držatelja stana vući u dom ili prostorije» govori se o drugim u svakom slučaju dakle ne samo o domu «te izvršiti pretragu bez nazočnosti svjedoka ako je to neophodno», to je važno, «radi zaštite izvršenja naloga o uhićenju ili radi hvatanja počinitelja kaznenog dijela odnosno», ovo je za ovu situaciju naročito važno «otklanjanja ozbiljne opasnosti po život i zdravlje ljudi ili imovinu većeg opsega.» Svako oružje za masovno uništenje, kemijsko, biološko oružje ugrožava zapravo život i zdravlje ljudi i naravno može ugroziti imovinu značajnog opsega i u tom pogledu bi bilo dobro da se taj dio naglasi iz jednostavnog razloga da netko eventualno ne bi osporavao sa ustavno-pravnog aspekta zapravo pristup ili povredu ljudskih prava pojedinih ne samo vlasnika i brodara, nego na kraju krajeva i osoba na brodu. Zašto? Zato što je sasvim jasno i takva situacija se može dogoditi da postoje sasvim veliki broj indicija koji upućuju da se na nekom brodu koji vije našu zastavu ili zastavu partnera koji je potpisao a koji se nalazi izvan teritorijalnog mora Republike Hrvatske da se može nalaziti takvo oružje i da u takvu situaciju možemo ući, a da kasnije ispostavi se da zapravo ničega od toga nije bilo. E sad se postavlja pitanje s jedne strane naknade štete, a s druge strane moguće povrede prava jer se zapravo određeni prostor pregledao, kontrolirao bez prisutnosti svjedoka, a nije se moglo ovo pitanje do kraja adekvatno obrazložiti. Drugu stvar na koju želimo posebice ukazati jeste članak 3. Nije dovoljno precizirana ova iznimka u stavku 2. znate, mislim na članak 3. sporazuma gdje se kaže područje primjene sporazuma. E sad ukoliko nije drukčije određeno sporazum itd. E ali sad imate iznimku u stavku 2. koja nije napisana kao iznimka ali je. Ukoliko nije drukčije određeno između nadležnih tijela u slučaju, od slučaja do slučaja ovaj sporazum se ne primjenjuje na politička plovila i … [[Govornik se ne razumije.]] putnička plovila itd. Pazite, mi smo turistička zemlja i veoma je važno značiti zapravo slijedeće, da mi možemo imati situaciju da tijela koja bi trebala provoditi ove sporazume, a radi se o vojnim i redarstvenim snagama praktički mogu i drugačije dogovoriti i same i u tom pogledu smo im dali ovdje generalnu ovlast. Iznimka je obratna. Umjesto da u pravilu se ne primjenjuje na putnička, turistička i ovakva ovdje, nego iznimno kada se dogovore mi smo omogućili obratnu situaciju i mislim da bi to trebalo u buduće voditi računa da se taj dio precizira istini za volju s obzirom da ovdje nadležna tijela se moraju dogovoriti. Trebalo bi nekakvim naputkom oni koji su im nadređeni. To je Vlada Republike Hrvatske i resornog ministarstva zapravo dati naputak da se precizira u kojim slučajevima se takve dozvole moraju i mogu i trebaju dati. Naravno, ovaj drugi dio koji se odnosi na samu metodologiju komuniciranja itd. ovdje se otvara recimo pitanje između ostaloga oko upotrebe sile gdje se kaže da primjena sile, ovlaštenje za ukrcaj, pretraživanje i zadržavanje uključuje i ovlaštenje za primjenu sile sukladno članku 9. ovoga sporazuma. E sad je vrlo interesantno to povezati sa člankom 9. gdje se kaže da primjena sile prilikom vršenja odobrenih akcija u skladu s ovim člankom izbjegavat će se primjena sile osim ako je to nužno radi osiguranja sigurnosti pripadnika snaga sigurnosti i osoba na plovilu ili ako se pripadnike snaga sigurnosti ometa u vršenju odobrene akcije. Primjena sile u svakom, u skladu sa ovim člankom ne smije prekoračiti minimalni stupanj nužne primjene sile u daljnjim okolnostima. Međutim, uopće se nije preciziralo što se podrazumijeva pod danim okolnostima osim u ovim slučajevima kada se radi o mogućem ugrožavanju fizičkom ili osobno pripadnika sigurnosti itd. Prema tome, taj dio bi trebalo malko precizirati sa aspekta međunarodnog prava i na kraju krajeva prava pomorskog prijevoznika, brodara. I to naravno u buduće inače sve ostalo uključivo i pitanje naknade štete moglo bi se i trebalo bi se na odgovarajući način dakako podržati. One su predviđene. Međutim, ovdje ostaje pitanje da se uvijek stranke dogovaraju, a trebalo bi ipak odrediti koji se obim štete obvezno nadoknađuje. I zadnju primjedbu na koju kao sugestiju upućujemo da u buduće se malo više vodi računa je vezana uz članak 8. To su mjere zaštite gdje se kaže citirat ću: “Kada neka od strana poduzme mjere protiv nekog plovila u skladu s ovim sporazumom ona će posvetiti odgovarajuću pozornost potrebe da se ne ugrozi sigurnost života na moru, posvetiti odgovarajuću pozornost sigurnosti plovidbe i njegove.“ Sve je to u redu. E sad, osigurati … [[Govornik se ne razumije.]] raspoloživih sredstava i koliko to dopuštaju okolnosti da ne jedna mjera poduzeta u svezi s plovidbom ne šteti okolišu. Pazite sada, osigurati u okviru raspoloživih sredstava i koliko to dopuštaju okolnosti. To je preširoko u odnosu na ekološku zaštitu zapravo, a radi se između ostalog o Jadranu kao zatvorenom moru i zbog toga je veoma važno taj dio voditi računa. Kao što je važno podvlačim ponovo i ono pitanje članka 3. Zašto? Zato što ta odredba stavka 2. se ne samo odnosi na iznimku mogućeg dogovora, nego se ona proteže i na područje koje nije doduše teritorijalno more, koje nije otvoreno more. Jeste ekološko-ribolovna zaštićena zona Republike Hrvatske, a u tom pogledu kao i svugdje u svijetu bi morala isključivu nadležnost imati zapravo obalna straža ili već kako će se zvati naše snage sigurnosti koje će taj dio kontrolirati i nadzirati. Drugo je pitanje da se iznimno strancima da u tom pogledu sudjeluju, u ovom konkretnom slučaju Sjedinjene Američke Države. Tako da smo mišljenja da bi zapravo o tim pitanjima u buduće trebalo više voditi računa iz jednostavnog razloga što je time na neki način se odaje i priznanje Republici Hrvatskoj kao članici anti terorističke koalicije koja bi trebala voditi računa. I posljednju primjedbu valjalo bi voditi računa da se ne ide previše u bilateralni sam odnos, nego bi bilo dobro da ovim sporazumima kao što je Američko-jadranska povelja, kao što je Jadransko-jonska povelja itd. ili inicijativa da se zapravo i njima preciziraju i multilateralni oblici suradnje sa drugim članicama koje se pojavljuju i čiji se brodovi i brodari pojavljuju na području Jadranskog mora. No naravno, to bi trebala biti inicijativa za u buduće. Nije vezana uz ovaj sporazum, ali je veoma važna za zaštitu Jadrana i ne samo Jadrana. Trebalo bi to proširiti u širem smislu te riječi kao što je to Međunarodna zajednica već i učinila vezano za kontrolu, nadzor i zaštitu Sredozemnog mora. Hvala lijepa. Mi ćemo podržati ovaj prijedlog zakona i glasat ćemo za ovaj zakon.
Zahvaljujem. U ime Kluba IDS-a uvaženi zastupnik Damir Kajin.
Ovdje je riječ je oružju za ovo masovno uništenje, znači nuklearnom, kemijskom, biološkom, radiološkom i jasno je da ovo oružje treba i ograničiti i spriječiti, konvencijama to treba zabraniti. Ali isto je činjenica da najviše posjeduju upravo i Sjedinjene Američke Države i činjenica isto tako da ga zlorabe najviše upravo Sjedinjene Američke Države. Evo ja bih isto tako između ostalog volio znati koliko je ovih bombi sa oplemenjenim recimo uranom u hrvatskom dijelu Jadrana. Znamo otprilike koliko je tih bombi palo ne znam na Kosovo, Bosnu itd. i da su na neki način i ti prostori bili njima veliki vojni poligoni. Isto tako znam da bez angažmana Sjedinjenih Američkih Država rat na ovim prostorima ne bi bio gotov kad je bio gotov. Ali između ostalog nije trebalo zlorabiti tu vrstu naoružanja. Istina je isto tako da raspadom Sovjetskog saveza do takvog naoružanja za masovno uništenje kemijskog, biološkog, radioaktivnog itd. može se doći kao i do svake druge robe. Plati, nosi. Hrvatska razumljivo da treba biti principijelna. Treba sudjelovati u zabrani njegove trgovine, pogotovo krijumčarenju, bez obzira na rizike koje to s druge strane i samoj Hrvatskoj nosi. Npr. kada je hrvatska Vlada tamo negdje '98., '99. godine izručila drugog čovjeka egipatske organizacije, da li Al'Quaide ili neke slične od, kome, Sjedinjenim Američkim Državama odmah je uslijedio odgovor podmetanjem bombe pod policijsku stanicu u Rijeci. Na svu sreću tada, te '98., '99. godine nije bilo žrtava. Znači, Hrvatska mora apsolutno sudjelovati u ovakvim mjerama, ali moramo i preuzeti rizik koji bi mogao uslijediti odgovorom terorističkih skupina, jer je taj rizik manji od neposredne opasnosti ako netko kasnije zloupotrijebi to naoružanje. Sporazum je potpisalo 50-ak zemalja. Hrvatska flota je apsolutno skromna i sumnjam da će se njime nešto spriječiti, otkriti, zaustaviti, ali jasno je treba u tome sudjelovati, treba pokušati. Po meni su ključni članci, članak 4. Akcije izvan teritorijalnog mora, stavak 1. koji doslovce glasi da stranka kojoj je osnovana sumnja da je plovilo koje očituje njenu državnu pripadnost locirano izvan bilo kojeg teritorijalnog mora država, uključena u širenje na moru može zatražiti pomoć druge stranke u sprječavanju korištenja plovila u tu svrhu. Stranka od koje se zahtijeva pomoć pružit će istu u skladu sa normalno raspoloživim sredstvima. I dakako članak 5. Sudska nadležnost nad zadržan im plovilima. Ovdje se kaže da sudska nadležnost stranaka u svim slučajevima predviđenim člankom 4. vezanim uz plovila neke od stranaka lociranim izvan teritorijalnih mora, država, ta će stranka imati sudsku nadležnost nad zadržanim plovilom, teretom i/ili osobama na njemu, uključujući zapljenu, oduzimanje, uhićenje i kazneno gonjenje, stranka sa sudskom nadležnošću može se u skladu sa svojim Ustavom i zakonima odreći sudske nadležnosti te odobriti provedbu zakona druge stranke protiv tog plovila, tereta, i/ili osoba na njemu. Da li ovim člankom Republika Hrvatska na neki način ustupa dio svog pravnog suvereniteta Sjedinjenim Američkim Državama? Možda je i bolje da sudsku nadležnost u sudskim slučajevima imaju Sjedinjene Američke Države nego Hrvatska, ali mjere kasnije eventualne odmazde kao u slučaju onog riječkog primjerna ne bi se samo tako olako trebalo isključiti. Jasno je da nismo u klubu protiv ovog sporazuma. On je realnost. Ništa se bitno neće dogoditi potpisali mi njega ili ne. Međutim, potpisati ga između ostalog trebali zbog same političke pragmatike. Da li ćemo mi zbog takvog jednog sporazuma biti sigurniji? Možda, iako u to sumnjam. Ali je na neki način dobro biti na izvoru informacija. I u toliko i stoga podržavamo.
Zahvaljujem. U ime kluba HSP-a, uvaženi zastupnik Tonči Tadić.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo zastupnici, poštovani gospodine državni tajniče. Ovo je jedan od najčudnijih sporazuma koje je ikad došao u Hrvatski sabor, koji sa sobom vuče čitav niz dvojbi i ne samo u cilju njegove primjene na efikasan način, nego i u smislu uklanjanja nepoželjnih posljedica. Dakle, u uvodnom dijelu ovog sporazuma govori se da je u … [[Govornik govori engleskim jezikom, ne razumije se.]] , dakle inicijativu za suzbijanje oružja za masovno uništavanje uključeno 50 država. Nije rečeno kojih. Kao što nije rečeno koje su to još pomorske zemlje, osim Hrvatske, potpisale ovakav sporazum. Prema nama dostupnim, informacijama učinile su to u pravilu zemlje zastave pogodnosti. Dakle, Liberija, dakle Cipar, dakle Malta. U svakom slučaju zemlje koje imaju pod svojom zastavom veliku flotu, često stranih brodara koje ni same ne mogu najbolje kontrolirati pa je razumno da prepuštaju SAD-u ako se baš želi s time baviti da se sa time bavi na efikasan način. Ja podsjećam, ova cijela rasprava se zapravo vodi oko, o stranoj kontroli hrvatskih brodara. A Hrvatska u svom vlasništvu svojih firmi ima danas ukupno 184 broda, a od toga teško da je pola onih koji plove izvan Jadrana. Kad to usporedite s jednim izraelskim "ZIM LINE-om" koji je stacioniran u Singapuru, koji ima par stotina brodova ili japanskim … [[Govornik se ne razumije.]] koji ima i blizu 300 samo se po sebi vidi da su strahovi da će baš na hrvatskim brodovima biti nešto doista razmjerne i tome koliko je tih naših brodova zapravo u igri. Ovaj Sporazum se ne primjenjuje na svu sreću na putničke brodove koji plove preko Jadrana, jer bi nam još samo to falilo da i ono malo turista što dolazi u Hrvatsku budu pretreseni na trajektima iz Italije. Također ne odnosi se na naš gospodarski pojas, niti na plovila na Jadranu. Međutim ono što je doista čudno jest to da predlagatelji ne predviđaju posebna sredstva u državnom proračunu. Pokušat ću vam pokazati zašto je takvo nešto doista neodgovorno i neozbiljno. Pretres po ovom Sporazumu može se izvesti samo na otvorenom moru. To je potpuno jasno jer u teritorijalnom moru ili vanjskom pojasu suverenitet ima ona država čije je to teritorijalno mora ili vanjski pojas. Dakle pretres nad hrvatskim brodom može napraviti samo hrvatska država u svom teritorijalnom moru ili hrvatska država i njezino plovilo bilo gdje na oceanu, ali ne u tuđem teritorijalnom moru. Jednako tako i Oružane snage SAD-a mogu brodove pod svojom zastavom pretresati u svojem teritorijalnom moru, u svom vanjskom pojasu dakle onih dodatnih 12 milja ili bilo gdje na oceanu ako viju američku zastavu, ali u tuđem teritorijalnom moru ili tuđem vanjskom pojasu. Pod kojim uvjetima se pristupa pretresu stranog broda? Samo u slučaju da se radi o sumnji da se taj brod bavi piratstvom, da se bavi trgovinom robljem, da je brod bez državne pripadnosti itd. itd. da se u svakom slučaju bavi kriminalnim aktivnostima. Samo u tim uvjetima se može uputiti nečiji ratni brod da pretresa brod koji plovi pod tuđom zastavom. Dakle Hrvatska s ovim ustupa dio svog suvereniteta kojeg ona ima prema Konvenciji o pravu mora, prema članku 34. iz reda dužnosti državne zastave. Dakle država koja ima zastavu na svojim trgovačkim brodovima, ona zapravo jedina može provoditi jurisdikciju nad njima i Hrvatska to naravno ovim jasno dopušta Sjedinjenim Državama. Naravno Sjedinjene Države i Republici Hrvatskoj, ali je mala šansa da ćemo tako nešto vidjeti na Jadranu. Što je sa onim brodovima hrvatskih firmi koje plove pod stranom zastavom? Jer naime imamo nešto brodova i pod stranim zastavama. Nešto ih plovi pod Maltom, pod zastavom Malte ih plovi sedam, Sveti Vincent i njegovu zastavu vije 8 hrvatskih brodova, zastavu u Liberiji 11, po dva viju zastavu Cipra i Luxemburga i po jedan zastavu Bahama i Belgije. Šta je sa njima? Je li se na njih odnosi ovaj nesretni članak 4. stavak 6. o pravu pregleda ako očituju pripadnost ti brodovi druge strane, a ne vijore zastavu druge strane ili se to odnosi doista samo na one koji se bave nečasnim poslom pa skrivaju zastavu? To ovdje nije jasno rečeno. Također nije dobro da se u sporazumu isključiva mogućnost da isključivo pripadnici Hrvatskih oružanih snaga provode pretres hrvatskih brodova. To se moglo dopustiti tako da u slučaju da naši američki partneri vide da se radi o nekakvom sumnjivom brodu, da se u roku od par sati izorganizira neki dežurni tim naših vojnih ili policijskih specijalaca koji bi bio prebačen na taj brod i onda bi Hrvatska na brodu pod svojom zastavom provela pretres. Na žalost ovdje se u roku od četiri sata mora uputiti odobrenje od strane HRM-a za pretres hrvatskog broda, s time da po stavku 7. članka 4. to uključuje i ovlaštenje za primjenu sile, a primjena sile o tome hoće li se doista pucati, o tome ne odlučuje HRM nego odlučuje zapovjednik američkog broda koji vrši pretres taj čas. Dakle radi se o vrlo osjetljivim situacijama. Također moguće je i ovlaštenje za zadržavanje brodova na kojima se zatekne oružje za masovno uništavanje, ali znate moguće je i da sam zapovjednik broda nema pojma šta je u nekom od njegovih kontejnera. Govoreći o tome ja ovdje moram podsjetiti na ovu izvrsnu studiju, zove se time bomb for global trade, dakle vremenska bomba za globalnu trgovinu, to je za sada jedina studija međunarodnog terorizma na moru i nisu je izradili Amerikanci nego je napravljena na sveučilištu u Singapuru, ali ima u sebi par vrlo interesantnih podataka koji se tiču ovoga i koji nam pokazuju koliko su ovakvi sporazumi uopće realni u svojoj provedbi. Dakle na svijetu plovi 46 tisuća brodova koji pristaju u 2800 luka. Postoji angažiran oko 1,2 milijuna pomoraca i stotine tisuća lučkih radnika. U cirkulaciji diljem svijeta je 15 milijuna kontejnera koji križaju s kraja na kraj zemaljske kugle, mahom morem i svatko od njih napravi na milijune kilometara tijekom svog radnog vijeka, a svi ti kontejneri zajedno naprave svake godine oko 230 milijuna putovanja. Jednom kada je kontejner zapečaćen, zapovjednik broda nema šanse saznati šta je u njemu. Nakon 11. rujna Amerikanci su počeli nešto ozbiljnije kontrolirati kontejnere sa x-zracima i gama-zracima i došli su do broja od čak 5,2% ukupno kontroliranih kontejnera u SAD-u. Dakle 95% kontejnera koji taknu američke luke nikada nisu kontrolirani. Tako su u 10. mjesecu 2002. u SAD-u održane tzv. security vojn game, dakle jedna simulacija što bi bilo kad bi bilo, kad bi se na nekom od kontejnera pojavilo oružje za masovno uništavanje, dakle nuklearna bomba ili bomba sa radioaktivnim materijalom koja bi bila klasično raspršena, uglavnom prepostavivši da je takav kontejner dospio iz neke kanadske luke ili iz neke američke luke, proveli su testiranje koliko bi bilo u tom slučaju efikasni da zatvore sve američke luke. Ispostavilo se da bi u toj situaciji uspjeli iskontrolirati samo 20% svih kontejnera koji bi ušli u SAD. 80% ne bi bilo iskontrolirano, ali taj potez ako bi potrajao tri mjeseca koštao bi ekonomiju Sjedinjenih Država 58 milijardi dolara. Dakle radi se o pokušaju da se kontrolira kontejner koji je u luci, a sada kako će netko iskontrolirati sadržaj kontejnera jednog od njih 2 tisuće na jednom kontejnerskom brodu. On ima eventualno šansu iskontrolirati ove kontejnere koji su na gornjoj palubi broda, ali nema apsolutno nikakve šanse da iskontrolira one koji su u … broda osim da dođu u najbližu luku, iskrca to sve skupa i onda ajmo na tenane, jedan po jedan. Ima dvije tisuće komada, svaki po pola sata pa ajmo, pa ćemo doći. Dakle to je realnost ovog sporazuma. Naravno to sve skupa uključuje kašnjenje u isporuci, to uključuje pad ugleda firme, to uključuje povećanje osiguranine i to sve skupa uključuje jedno tipično pitanje. Ako je hrvatska Vlada već odlučila ući u ovaj sustav sporazuma, zašto nije pristupila nečemu što je po našem sudu korisnije, a to je kontejner security … [[Ne razumije se.]] Dakle Vlada SAD-a je znajući za ove probleme pokušala angažirati druge zemlje u svijetu da također u svojim lukama testiraju kontejnere tako da taj kontejner kad-tad naleti na neku kontrolu ne samo u lukama SAD-a. 16 luka u kojima se to primjenjuje od kraja 2003. … su u pravilu luke, velike kao … [[Govornik se ne razumije.]] luke u Europi ili one u dalekom istoku. U svakom slučaju, sa svim tim zajedno je, ponavljam, pretres kontejnera porastao na samo 5,2% od svih kontejnera koji cirkuliraju svijetom, od tih 15 milijuna kontejnera. Dakle, nema doista nikakvog razloga da hrvatska Vlada sa svoje strane, gospodine državni tajniče, ne naloži hrvatskim lukama da se uključe u kontejner "security iniciative", time će biti daleko veća korist za naše napore u progonu oružja za masovno uništavanje. Drugo, ako to već činimo u svim našim lukama i time se pokažemo kao zemlja okrenuta progonu oružja za masovno uništavanje, nema također nikakvog razloga da ne naložimo našim brodarima da se krcaju samo u onim lukama koje imaju takve uređaje. Dakle, naravno, već je bilo problema od strane Europske unije jer Amerikanci radije primaju brodove koji su krcani u ovim lukama koje su u Europi opremljene s takvim uređajima. To su Rotterdam, Hav, Bremenhaven i Hamburg, Antverpen, Felikstown, Getterburg, Laspecija, dakle, samo u njima se krcaju. Dakle, ovaj sporazum u sebi krije niz zamki. Ja sam iz svih tih razloga uputio dopis našoj udruzi "Mare Nostrum" koja mi je odgovorila da oni nemaju razloga biti protiv ovog sporazuma, što je za očekivati jer kad bi rekli da su protiv ovog sporazuma mogao bi netko zaključiti da nešto kriju. Oni vjeruju da je ipak činjenica da se dopušta hrvatskoj strani da ocijeni da li treba napraviti pretres ili ne dobra. Također dobro je, ocjenjuju oni, da se to ne radi na hrvatskom gospodarskom pojasu, ali također se nadaju da će Vlada na vrijeme riješiti pitanje naknade štete. I tu dolazimo do idućeg pitanja, a to je naknada štete jer u državnom proračunu, unatoč tome što je ovaj sporazum potpisan davno, još prošle godine, skoro prije godinu dana, u državnom proračunu gospodine državni tajniče nema razdjela koji se tiče naknade štete nastale radi primjene sile ili radi bilo kojeg drugog postupka pri pretresu našeg broda od strane bilo hrvatskih bilo Američkih oružanih snaga. I sad na kraju da simuliramo jednu hipotetsku situaciju. Dakle, negdje u Indijskom oceanu Američka mornarica presreće hrvatski kontejnerski brod, brod plovi iz Vijetnama i krcat je kontejnera sa igračkama za Goranka Fižulića. Zovu HRM, HRM upućuje odgovor nakon 4 sata jer se to dogodilo usred noći. Brod se zapravo počinje pretresati negdje između Somalije i Jemena jer plovi prema Suezu, a tu su neprijateljske zemlje u kojima nije baš jako zdravo biti sa Američkim ratnim brodom. U sve to skupa ulijeće jedna tropska oluja, taj brod tijekom pretresa ne smije uploviti u nijednu luku spasa jer je sumnjiv, na njemu se vrši pretres i sve u svemu ta cijela epizoda završava sa naknadom štete, sa padom ugleda i sa čitavim nizom drugih problema. Bojimo se da se o svemu tome nije dovoljno promislilo kad se potpisivao sporazum. Zato nam je teško podržati ovakav sporazum, ali ujedno predlažemo hrvatskoj Vladi da ako želi doista deklarirati sebe kao Vladu okrenutu progonu oružja za masovno uništavanje da potakne hrvatske brodare i hrvatske luke da se uključe u "conteiner security iniciative". Hvala.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Pero Kovačević.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Evo samo ću malo kratko kazati da ustvari mi se moramo upitati kad predstavnici Vlade idu pregovarati u ime Hrvatske da očito to se više ne može raditi na ovaj način. Naime, ovdje su i kolega Tonči Tadić i kolega Arlović simulirali primjenu odredbi ovoga sporazuma i vidljivo je da je sporazum u mnogima dijelovima odredbe su nedorečene. Kako je vezano za članak 4. tako je vezan za članak 5., članak 8., članak 9. i takve situacije se više ne bi trebale niti bi se smjele događati. Znači, predlažem kad se ide u pregovore da sa naše strane bude odgovarajuća ekipa stručnjaka koja neće uzimati sve zdravo za gotovo zbog toga što mi objektivno svoj dio suvereniteta ovim sporazumom prenosimo na Sjedinjenje Američke Države jer malo kad ćemo se mi naći u situaciji da će naši ratni brodovi biti u ovoj situaciji da postupaju prema ovome sporazumu. I poglavito što se može doći i do razno raznih situacija koje nisu poželjne, koje mogu i ugled tvrtke koja raspolaže tim brodom i sve ono što je govoreno, ako bude zaustavljen i zadržan i dovoljna je samo informacija da je brod zaustavljen i zadržan da bi se već stvorile tako negativne implikacije. Prema tome, to su ti najveći problemi i ako Hrvatska bude ovako sklapala sporazume i, odnosno hrvatska Vlada i njezine te radne skupine ako ovako budu nekvalitetno radili nama ovdje u Hrvatskom saboru će, ostaje nam samo mogućnost da takav sporazum ne prihvatimo, ne potvrdimo. Iako sporazum s obzirom na predmet sporazuma znači za sprječavanje širenja oružja za masovno uništenje, sustav njegove isporuke i materijala, normalno da će svako od nas podržati. Ali moramo se upitati zašto tako nekvalitetni ljudi, zašto se tako loše pregovara, odnosno čini mi se da se ovdje nije ništa pregovaralo nego sustav je bio sljedeći. Tekst sporazuma koje Sjedinjene Američke Države su ponudile naši pregovarači, pod navodnicima, nisu ni pregovarači jer su sami prihvatili i sad mi raspravljamo o nečemu što je post festum da recimo, ako mi kažemo ne možemo prihvatiti ovakav sporazum, ne zbog sadržaja nego zbog toga što naši pregovarači nisu vodili interesa o hrvatskim brodarima, hrvatskim brodovima onako kako bi recimo Amerikanci vodili da oni sad pregovaraju, recimo s Rusima, hoće li oni sklopiti ovakav sporazum. Hoće li sklopiti ovakav sporazum? Sigurno neće. Sklopit će ga da će se boriti protiv, recimo, sprječavanja širenja oružja za masovno uništenje. Ali ga neće sklopiti tako da će recimo Rusi dati sve ovo što mi dajemo njima u ovome dijelu. Znači, da se uopće ne pokušava zaštititi svoj interes, interes svoga brodara, interes svoga broda i razno razne druge situacije. Prema tome, moramo se učiti od drugih, evo u tome dijelu aktivnosti recimo NATO saveza, nas nekolicina koji smo bili u NATO savezu smo se upoznali kako i na koji način se djeluje i u smislu zaštite Sredozemlja. Kako i na koji način se postižu rezultati vezano za onaj dobrovoljni dio provedbe i za šverc droge, da ne govorim o oružju i o svemu drugome. Ali sve te zemlje koje su sudjelovale imaju sasvim drukčije sporazume u smislu i zaštite sebe kao svojih interesa, ali ne samo znači zdravo za gotovo prihvaćanja svega što druga strana nametne, jer kad su u pitanju pregovori onda se pregovara. Znači pregovori znače pregovarati, a ne prihvaćati. Jer gledajte baš zbog te činjenice jer nema hrvatskih brodova koji prevoze takvo oružje, nema hrvatskih brodova koji se time bave u tome dijelu, pa prema tome onda kad se nešto razgovara onda štitimo svoje interese, a ne uzimati situaciju zdravo za gotovo kako bi se mi pokazali veći katolici nego što je papa. Vjerojatno da bi sami su nam predstavnici Sjedinjenih Američkih Država kazali da je u mnogim situacijama se dolazi do toga, veli mi vama ponudimo tekst, vi prihvatite i onda veli poslije mi čujemo da ste vi u Hrvatskom saboru govorili ovo ili ono. Pa veli to se moglo napraviti, ali šta mi možemo kad su vaši odmah prihvatili na prvu. Znači u tome dijelu molim Vladu, odnosno ne molim nego tražim od Vlade da se stvarno odredi osobe koje će pregovarati, koje će naći zajedništvo, ali ne prihvaćati zdravo za gotovo kao što je ovaj slučaj. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Završno, državni tajnik Bišćević. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodo zastupnici. U ime Vlade ja vam se želim zahvaliti na primjedbama i sugestijama, posebice na rekao bih vrijednim zapažanjima potpredsjednika Arlovića u kontekstu nekih budućih pregovora, ali isto tako i zastupniku Kajinu koji je naglasio političku pragmatičnost ovog sporazuma. Ja razumijem da je riječ o atraktivnoj temi premda se ne bih upuštao u zamišljanje scenarija kad će biti oluja ispred Somalije i kad neće biti oluja ispred Somalije. Imao sam slučajno prigodu jutros gledati rekonstrukciju na ruskoj televiziji rekonstrukciju pokušaja da se proda dva puta po 10 dekagrama urana u običnoj plastičnoj vrećici. Dakle, tu nisu potrebni nikakvi kontejneri i teško bi bilo svoditi značenje ovog sporazuma na kontejnere čemu dakako treba posvetiti posebnu pozornost. Dvije stvari mi se čine važne reći s obzirom na karakter rasprave u ovom Visokom domu. Pažljivo čitanje ovog dokumenta ja sad nemam namjeru, ali u nekoliko članaka se govori o suverenoj jednakosti obiju strana u donošenju svih odluka uključujući i odluke o tome kad tko stupa na koju palubu i šta radi. Zatim, izrijekom se spominje kao što je i zastupnik Tadić spomenuo da se ne odnosi na druga plovila pod hrvatskom zastavom koja plove u zoni ZERP-a. Izrijekom se spominje. Što se tiče odobravanja aktivnosti također je jasno što se tiče potraživanja naknade štete, citiram: "Može se podnijeti stranci koja je obavila ukrcaj." Dakle, stranka koja je obavila ukrcaj u slučaju, pokušavam sad ja zamišljati scenarije američkog broda koji se ukrcao na brod pod hrvatskom zastavom i napravljena je neopravdana šteta ta strana podnosi. Prema tome, zato smo rekli da nema financijskih obveza u okviru hrvatskog proračuna. Nema prijenosa suvereniteta po ni jednoj točci ovoga sporazuma i ovi elementi naknade štete itd. su izrijekom navedeni. Suma sumarum i zdravorazumski rečeno riječ je o nadzoru Jadrana, između ostaloga. Ne samo Jadrana, ali o nadzoru sigurnosti Jadrana. Riječ je kao što je potpredsjednik Arlović spomenuo o jednoj dodatnoj dimenziji Adriatic Free Charter Jadranske povelje. I treće koje što nisam zamijetio da je netko spomenuo. Riječ je o dodatnom utjecaju na sigurnost cijelog ovog dijela Europe unutar kojega gospodo zastupnici znate i sami još uvijek postoji otvoreno krizno žarište i na Kosovu i još uvijek postoje otvorenost politička, sigurnosna itd., Bosna i Hercegovina sa svim mogućim elementima da ne pokušavam sad ja dalje zamišljati scenarije tko s kakvim kontejnerima ili bez kontejnera, vrećicama ili raketama pokušava utjecati ili ulaziti u to područje. Prema tome, Vlada drži da je riječ o sporazumu koji dodatno štiti nacionalne interese uza svu ponavljam političku pragmatičnost ovog sporazuma i zato predlažemo Visokom domu da ga potvrdi. Hvala.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu po ovoj točki dnevnog reda.
Drugo, Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Sjedinjenih Američkih Država o suradnji u sprječavanju širenja oružja za masovno uništenje, sustava njegove isporuke i materijala vezanih uz to morskim putem. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 86 glasova za, 2 suzdržana i 1 protiv donesen predloženi Zakon.
Prelazimo na sljedeću točku dnevnog reda – - a) Izvješće o radu Vijeća HRT-a i provedbi programskih načela i obveza utvrđenih zakonom u programima HR-a i HTV-a u razdoblju od 11. srpnja 2005. do 20. rujna 2006. godine, b) Izvješće ravnateljstva HRT-a o poslovanju HRT-a za 2005. godinu Sukladno članku 19. Zakona o HRT-u Hrvatskom saboru dostavljene su navedena Izvješća. Materijale ste primili poštom. Raspravu su proveli Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav, Odbor za informiranje i informatizaciju i medije, Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina. Izvješća ste primili na sjednici. Vlada Republike Hrvatske dostavila je mišljenje. Žele li predlagatelji dodatno obrazložiti Prijedlog? Predsjednik Programskog vijeća HRT-a Zdenko Ljevak. Izvolite.
Štovane dame i gospodo saborski zastupnici, štovani predsjedajući. Vijeće je svoju zadaću obavljalo tijekom izvještajnog razdoblja stalnim nadzorom programskog usmjerenja kroz rasprave koje su o njemu vođene na sjednicama te preporukama što u određenom slučaju valja učiniti i upozorenjima na obvezu poštivanja programskih načela. Prateći program Hrvatske televizije u navedenom razdoblju možemo cijeniti da je on realiziran u skladu sa Zakonom o Hrvatskoj radio i televiziji. Program HTV-a je imao puno više javnih sadržaja, ali još uvijek nedovoljno da bi se ispunila sva očekivanja javnosti. U izvještajnom razdoblju mogli smo gledati sjajnih emisija koje su proizvedene u samoj kući, ali isto tako i dobrih emisija koje su rađene po licencama. Međutim, bilo je i dosta emisija koje su javnu televiziju približavale komercijalnim televizijama. Vijeće je znalo prepoznati te momente i na svim raspravama je upozoravalo programske čelnike o uočenim promjenama što se, što može naići, što možete naći zapravo u našem Izvješću. O Hrvatskom radiju u našem Izvješću se relativno malo govori. Želim vas izvijestiti da se u navedenom razdoblju o Hrvatskom radiju kroz rasprave na Vijeću govorilo samo u pozitivnim tonovima i često smo ga uzimali kao primjer kako se može organizirati i realizirati uspješno program. Kako stoji u izvješću Vijeće je redovito raspravljalo o programu Hrvatskog radija i televizije između dvije sjednice, te upozoravalo o eventualnim propustima koji su se događali. Ukratko ću vas podsjetiti samo na neke primjedbe i savjete kojima se Vijeće bavilo a koja se nalaze u dostavljenom vam izvješću. Inicirali smo rasprave o poboljšanju programa Hrvatske televizije te o tome donosili mjerodavne zaključke. Posebno organiziranim raspravama o programu javnog sadržaja Vijeće je svojim savjetovanjem otvorilo dosta pitanja koja su prihvaćena od strane programskih čelnika i takva suradnja je rezultirala puno kvalitetnijom programskom orijentacijom za razdoblje do 2007. godine. Ukazivali smo na profesionalne pogreške u realizaciji programa te tražili od čelnih djelatnika da se one ne ponavljaju. Ovdje ću iznijeti samo jedan primjer. Zbog neprofesionalnog odnosa prema svojim obvezama ali i neorganiziranosti u redakciji jednostavno su gledatelji u jednom danu ostali bez emisije vijesti, ponoćnih vijesti što je nedopustivo u organizaciji rada. Kroz svoje rasprave uvijek smo davali potporu slobodi javne riječi ali zahtijevali maksimalnu profesionalnost. Tražili smo izvješće o vanjskoj produkciji te o njemu temeljito raspravljali i ukazivali na propuste. Vezano za ovo pitanje koje izaziva veliki interes javnosti ali i Vijeća temeljito i detaljno se raspravljalo. U toj raspravi su uočeni propusti te se upozorilo na strogo poštivanje Zakona o Hrvatskoj radio-televiziji. Kako se program o vanjskoj produkciji o otkupu gotove proizvodnje koriste velika financijska sredstva predložit ću Vijeću da se to pitanje vrlo precizno i transparentno regulira Statutom Hrvatske radio-televizije kao najsnažnijim aktom koji regulira poslovanje kuće. Posebnom raspravom o jeziku i govoru na Hrvatskom radiju i televiziji inzistirali smo da se o tom pitanju ozbiljno vodi računa te o tome donijeli i posebne zaključke. Oni su izneseni u našem izvješću. Prilikom rasprave je utvrđeno da svi preduvjeti educiranja novinara koji se, kako bi se problem jezika na radio televiziji sveo na minimum postaje, uočili smo da jednostavno nedostaje interes kako novinara tako i pojedinih programskih čelnika da se ovaj problem što brže riješi odnosno da ga se dovede na razumnu mjeru. Upozoravali smo na zlouporabu položaja pojedinih djelatnika. Pod ovim upozorenjem želim istaknuti kako smo imali slučaj emitiranja gotove emisije u četiri nastavka iz privatne produkcije na javnoj televiziji a da to nije bilo predviđeno programskom shemom i da zato nije postojao ugovor o emitiranju. Ovo svjesno ističem sa željom da se to više nikad ne dogodi na Hrvatskoj televiziji. Prilikom davanja mišljenja o financijskom planu za 2006. godinu upozorili smo ravnateljstvo da se malo ulaže u educiranje kadrova kako bi se paralelno sa tehnološkim razvojem osigurala budućnost Hrvatskog radija i televizije. Bez namjere da izlazimo iz okvira nadležnosti Zakona o HRT-u, mišljenja smo da je to vrlo važna pretpostavka kako bi mogli ponuditi kvalitetniji program našim gledateljima i slušateljima. Koliko smo bili u pravu potvrđuje i najnoviji primjer koji se dogodio prilikom usvajanja programske orijentacije za 2007. godinu. Nisam mogao vjerovati da na Hrvatskoj radio- televiziji nema novinara a njih je 8 stotina u stalnom radnom odnosu koji može voditi jednu emisiju iz kulture, što su me uvjeravali ravnateljica televizije ili glavni ravnatelj. Da bi se realizirala navedena emisija angažira se vanjski suradnik i … [[Govornik se ne razumije.]] isplaćuju visoki honorari. Ovi i ovakvi primjeri u konačnici umanjuju mogućnost ulaganja u buduće programe i obveze koje ima Hrvatska radio-televizija. Pitanje korupcije na Hrvatskoj televiziji pokrenuto je od strane jednog djelatnika HTV-a, o čemu je raspravljao i saborski Odbor za medije, bilo je na dnevnom redu Vijeća. O tom pitanju Vijeće je raspravljalo i kako nije imalo nikakvih argumenata donijelo je zaključak da se cijeli slučaj uputi Državnom odvjetniku. To je vrlo transparentno u našem izvješću postavljeno. Redovitim komuniciranjem sa javnošću kroz primjedbe i prijedloge, Vijeće je ostvarivalo i svoju zakonsku obvezu kao predstavnik javnosti. I na kraju, želim vas izvijestiti da je Hrvatska javna televizija i za 2006. godinu proglašena najgledanijom javnom televizijom u Europi službeno. Osobno procjenjujem da je to veliki uspjeh svih sudionika u osmišljavanju i realizaciji TV programa te im i ovom prilikom još jedan put čestitam na postignutom uspjehu. Ono što nisam izrekao vrlo temeljito piše u našem izvješću a postoje i naši zapisnici pa vam stojim na raspolaganju. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Nastavak. Gospodin Galić. Izvolite! Glavni ravnatelj HRT-a, gospodin Mirko Galić.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Sabora, dame i gospodo zastupnici. Pred vama je još jedno izvješće o poslovanju Hrvatske radio-televizije, ovoga puta u 2005. godini. U njemu su po standardima struke navedeni svi podaci koji se u ovakvim prilikama navode i ja neću trošiti ni vaša a još manje i svoje ili zajedničko vrijeme, vrijeme ovog uvaženog Doma, da ponavljam podatke koje su vama na vrijeme dostavljeni, koje ste sigurno pogledali. Dopustit ću sebi da iz ovog detaljnog izvješća izdvojim nekoliko zaključaka koji se mogu izreći za 2005. godinu. Prvi zaključak da je Hrvatska radio-televizija uspješno ispunila svoju funkciju javnoga servisa u sferi informiranja. Hrvatski radio je u tom godišnjem periodu prosječno emitirao svakoga dana 252 sata programa na tri nacionalne radijske mreže u osam regionalnih mreža i k tome 24 sata programa "Glas Hrvatske" koji se emitira za potrebe hrvatskog iseljeništva u svijetu. Sve te obveze su u potpunosti ispunjene i tu funkciju, tu ulogu i tu misiju Hrvatski radio je obavljao u cijelosti. Hrvatska televizija je u tom godišnjem periodu emitirala dnevno u prosjeku 44,30 sata programa na dvije nacionalne mreže, 16 sati programa na eksperimentalnoj mreži HRT Plus i 8 sati programa koji se još ponavljao dva puta kao sliku Hrvatske koja je namijenjena našoj dijaspori, našim Hrvatima izvan Hrvatske. Ovoga puta i to baš od 2005. taj je program dostupan hrvatskom iseljeništvu, Hrvatima u Sjevernoj i Južnoj Americi, Australiji i Novom Zelandu. U tome periodu Hrvatska radio-televizija je kao sustav funkcionirala stabilno, uspjela je osigurati kvalitetnu, objektivnu, nepristranu informaciju što je njena zakonska obveza, uspjela je osim informiranja zadovoljiti. O kvaliteti i opsegu se uvijek može diskutirati. Zakonske obveze da odgaja i da zabavlja. Drugi zaključak. Da je Hrvatska radio-televizija kao sustav u tome periodu funkcionirala stabilno i na kraju je imala pozitivno poslovanje. Ukupni rezultat, pozitivni rezultat od 5,6 milijuna kuna, na njega je plaćen porez na dobit tako da je ukupna dobit nakon oporezivanja manja nego što je bila godinu dana prije ali je ukupna dobit za 50% veća zbog toga što je plaćeni porez državi četiri puta veći nego što je bio prethodne godine. Porast prihoda je značajan i prema onome što je planirano i prema onome što je ostvareno za oko 8,8% ali je i rast rashoda bio ozbiljan pa u određenom smislu za budućnost i buduću stabilnost kuće zabrinjavajući. Iako smo radili na tome da restrukturiramo unutrašnje odnose, prije svega poslovanje, organizaciju, racionalizaciju, da postignemo veću transparentnost i punu zakonitost moram reći da je rast prihoda od oko 8,5% doveo u pitanje našu namjeru da kontrolom rashoda, kontrolom troškova osiguramo sredstva za buduće potrebe modernizacije i razvoja kuće. U prethodnim godinama uspjeli smo, to će biti slijedeći naš zaključak, postići takav vrhunski tehnološki standard da se Hrvatska radio-televizija može s pravom staviti u bok tehnološki najrazvijenijim javnim radio i televizijskim kućama u Europi ali nismo uspjeli postići istodobno očekivanu i potrebnu mjeru reorganizacije, restrukturiranja i internih reformi. U tome smo sigurno zakazali i to ponavljam i priznajem još jedanput. Međutim, iz podataka koji su vam na raspolaganju vidjet ćete da postoji stanoviti padovi i porast možda i nekontrolirani pojedinih stavki koji ukazuju na to da na tržištu još nije uspostavljena puna stabilnost nakon tektonskih poremećaja koji su izazvani pojavom i žestoke konkurencije dviju velikih komercijalnih televizija, da je došlo do borbe za kvalitetu i za gledanost i da je u tome došlo do ponekad eksplozivnog rasta pojedinih troškova, prije svega pojedinih licenci, pojedinih prava i pojedinih usluga i kadrova. To je nešto što će se vjerojatno smiriti u slijedećih nekoliko godina ali predstavlja ozbiljnu opasnost ugrožavanja poslovne stabilnosti ovoga sustava. Treći zaključak koji se iz ovoga može izvesti je da je Hrvatska radio-televizija izvela vrlo široku i temeljitu modernizaciju svoje tehnologije i da je potpuno zaokružila prijelaz i uspostavu instaliranja digitalne tehnologije, numeričke tehnologije u proizvodnji programa, ne samo informativnog nego ukupnog programa. U centrali na Prisavlju sve je sada digitalizirano, studiji, režije, reportažna kola i to Hrvatskoj televiziji i Hrvatskom radiju daje konkurentsku sposobnost da ne kažem konkurentsku prednost u odnosu na ostale naše partnere. Zbog toga je i moguće izdržati veliku konkurentsku bitku. Hrvatska radio-televizija u tom pogledu je jedna od rijetkih javnih radio-televizija u tranzicijskim zemljama koja je ostala ne samo na nogama nego na vodećem mjestu među svim tranzicijskim zemljama, jedina. Naša gledanost koja je spomenuta za prošlu godinu liderska među svim javnim televizijama u Europi. Mi smo u regiji nesumnjivo najjača radio-televizija javnoga karaktera i po programu, i po tehnologiji i po opremi, i po svim drugim pokazateljima koji se mogu vidjeti. Mi imamo nove studije koji su otvoreni baš 2005. godine koji omogućuju proizvodnju najzahtjevnijih programa. Jedan od njih je viđen nedavno, recimo "Ples sa zvijezdama" i mnogi i svi drugi zahtjevni programi mogu se proizvesti u našim studijima koji imaju najmoderniju rasvjetu, najmoderniju režiju i najmoderniju drugu opremu uključujući kamere koje imamo. Ja znam da se tehnologija može i dobro upotrijebiti i zloupotrijebiti, to je sad odgovornost programskih ljudi što će na njoj proizvoditi ali ja govorim o činjenicama koje su evidentne. Ne govorim o programu, o kvaliteti programa, o tome se može suditi ovisno kako tko misli. Publika misli da je to kvalitetan program. Ako je na primjer prošle, prošloga tjedna 56 televizora koji su bili, od 100 televizora koji su bili uključeni u Hrvatskoj 56 je gledalo program Hrvatske televizije. Ako je u prošloj godini od 100 najgledanijih emisija 80 proizvodnje Hrvatske televizije, ako je od 200 najgledanijih emisija, televizijskih emisija 150 proizvodnje Hrvatske televizije a imamo uistinu žestoku i moćnu konkurenciju onda to nešto govori i o tome na koji se način koristi takva tehnologija. Četvrta, četvrti zaključak da je u tom periodu uz sve probleme koji su viđeni, koji su zapaženi, koji su i kritizirani pa i ovdje mnogi s pravom napravljen korak ka potvrđivanju vrijednosti javnoga medija. To će reći da je potvrđena neovisnost o političkim vlastima i uopće o politici i uopće o vlastima. Kad kažem vlastima onda mislim i na financijske vlasti. Da je razvijena i dalje potvrđena visoka razina autonomije i slobode uredništva i novinara. Da je na tom planu napravljen napor, koliki je rezultat može se različito suditi, da se podigne profesionalnost i da se podigne odgovornost. Naše je mišljenje i u kući, nas koji vodimo kuću a ne vodimo program da je na tom planu moguće i potrebno ulagati dodatne napore jer su razina tehnoloških sposobnosti, razina političkih, pozitivnih političkih okolnosti i razina profesionalnosti i odgovornosti u nesrazmjeru. Više treba raditi i radimo na tome održavajući školovanje, organizirajući radionice ovdje i to ne samo za regiju nego i za čitavu, za neke europske televizije i šaljući naše ljude po radionicama od Bruxellesa pa do Londona, podići razinu stručne, profesionalne sposobnosti našega kadra. I peto, peti zaključak koji se iz ovoga može izvesti je da je Hrvatska radiotelevizija se u granicama svojih sposobnosti i znanja uspješno integrira u standarde europskih, elektroničkih javnih medija i europskih institucija. Mislim prije svega na Euroviziju. Što potvrđuje podatak koji je ovdje već citiran o visokoj gledanosti, po priznatoj kvaliteti, o istaknutim tehnološkim sposobnostima koje digitalno, digitalne proizvodnje pa i podatak o tome da smo, da je Hrvatska radio-televizija u 2005. godini bila domaćin skupštine Eurovizije u Dubrovniku. Prije toga je bila takva skupština u Madridu, u Napulju, u Stockholmu, u Saint Petesburgu. Dakle u velikim državama i u velikim gradovima. Hrvatska radio-televizija je imala čast da organizira skupštinu u Dubrovniku i u Hrvatskoj u kojoj je bilo gotovo 300 generalnih direktora i direktora javnih radija i televizija iz 70-tak zemalja članica Eurovizije. Hrvatska radio-televizija drži mjesto predsjedavajućeg u Odboru za televiziju Eurovizije. Hrvatska radio-televizija ima mjesto, članstvo dakle u Upravnom vijeću Eurovizije. Ukratko da smo vrlo dobro integrirani u tu sveeuropsku instituciju javnih radija i televizija i da smo jedna od malih televizija koja ima svoje mjesto. Isto tako ću upoznati da na tom planu integriranja u europske standarde mi smo na pripremama za osnivanje centra za školovanje koji će biti za sve zemlje jugoistočne Europe ovdje u Zagrebu na Prisavlju. Jer imamo sve uvjete da ne samo pokažemo što smo mi instalirali nego da i naši tehnički, produkcijski kadrovi pokažu svoje znanje i svoje umijeće. Naravno da mi imamo problema. Neki su ovdje navedeni u izvješću predsjednika Programskoga vijeća. Ima i drugih koji jesu ili nisu navedeni u ovim našim pisanim izvješćima. Nastojimo međutim raditi tako da postignemo dva cilja. Jedan je razvoj, stabilnost i drugi je da u ovom tržišnom okruženju osiguramo Hrvatskoj radio-televiziji lidersko mjesto u Hrvatskoj pa i u cijeloj regiji. Mislim da u tome uspijevamo i da je, bez obzira kako će se dalje razvijati kadrovske okolnosti ili križaljke Hrvatski sabor sa svojim prijedlozima, kritikama ali i podrškom ona institucija kao vlasnik, kao osnivač koja može bitno pomoći podrži li takvu orijentaciju. Naravno ponavljam još jednom sa kritikom mnogih konkretnih pojava ili konkretnih situacija koje se događaju i u našim programima i u našem poslovanju. Cilj nam je raditi zakonski korektno. U tom smislu je i ovo izvješće u međuvremenu revidirano. Neovisna financijska revizija je potvrdila točnost brojki, analiza i zaključaka koji su ovdje iznijeti. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji Odbora uzeti riječ? Prelazimo na raspravu po klubovima. U ime Kluba HSP-a uvaženi zastupnik Pero Kovačević.
Poštovane kolegice i kolege, poštovani gospodine predsjedniče prije svega, kolegice i kolege, gospodine direktore i gospodine Ljevak što kazati o ovome izvješću? Znači ovo izvješće je sastavljeno iz dva dijela. Prvo se odnosi na programska načela i obveze. O tome ću nešto ja šire kazati, a u drugom dijelu vezano za izvješće ravnateljstva o poslovanju Hrvatske radio-televizije kazat će gospodin Rožić. Hrvatska stranka prava uvijek se zalagala za to da Hrvatska radio-televizija kao takva mora biti primjer u objektivnom, profesionalnom izvješćivanju hrvatske javnosti. Znači u punom smislu te riječi pridržavati se načela novinarstva pogotovo kad je to riječ o javnoj televiziji. I tu je vidljivo iz godine u godinu da je bitna i velika razlika između rada Hrvatskoga radia i Hrvatske televizije. Hrvatski radio zajedno uz HINA-u spada u skupinu medija u Hrvatskoj kojima su temeljna načela rada objektivno i profesionalno izvješćivanje bez pokušaja medijskog oblikovanja mišljenja i bez onoga pokušaja što je najgore a to je pokušaj formiranja javnoga mišljenja. I nadali smo se da će i Hrvatska televizija u tome dijelu napraviti dva koraka dalje kako bi mogla sustići recimo Hrvatski radio i HINA-u u ovome dijelu objektivnog i profesionalnoga izvješćivanja. Ali na žalost iako i u tome dijelu ima pomaka treba biti realan ili objektivan, ali ipak to nije u tolikome smislu u kojem bi trebalo biti i zbog toga očekujemo i od programskoga vijeća a i od samoga vodstva da se tu poduzmu odgovarajuće mjere. Znači kako bi Hrvatska televizija u punom smislu ne bi sudjelovala u onome dijelu da pokušava oblikovati javno mišljenje, odnosno u nekim situacijama čak se ide i na to da se formira javno mišljenje. Naime, vidljivo je u zadnje vrijeme da je pokušaj u tome dijelu da u Hrvatskoj postoje samo dvije stranke. To je bilo vidljivo u informativnome programu oko razno raznih kontakt emisija u živo, pokušalo se stvarati jedna lažna slika o Hrvatskoj da postoji samo dvostranačje, s jedne strane HDZ s druge strane SDP i uvijek su bile takve emisije sučeljavanje samo predstavnika HDZ-a i SDP-a kao da nema ostalih mišljenja i ostalih parlamentarnih stranaka na razini i čak je bilo situacija da su pojedine stranke sa svojima pod navodnicima sa svojima projektima koje su uzimali drugim strankama recimo HSP-u dobile prostor da te svoje kao pod navodnicima programske stvari, programske projekte oni prezentiraju kao da je nešto svoje i o tome se organiziraju emisije ili otvoreni ili neki drugi oblici. Govorit ću to vezano za recimo za pretvorbu i privatizaciju, govorit ću vezano za gospodarski pojas. Takvih je situacija sve više gdje se znači uzimaju se recimo programski projekti i programske ideje od Hrvatske stranke prava, neka druga stranka uze kao svoju i onda čak u tome dijelu bilo je slučajeva da je Hrvatska televizija to u takvim emisijama pokušala omogućiti prezentaciju, a da se recimo u takve emisije nisu pozivali predstavnici recimo Hrvatske stranke prava koji su u svemu tome, čiji je to projekt. Kažem, takvih situacija ima. Sinoć ste recimo imali situaciju anketa agencije Puls i sad umjesto da piše 10,2 prema HSP je HSP dobio prema zadnjoj anketi Agencije Puls stavljen je grb HSP-a, a ispod piše HSS. Recimo takve situacije ili drugih raznih situacija kada se govorilo da je sedam osam veće od sedam devet ili nekih situacija. To je ono znači takve stvari se ne bi smjele događati na javnoj televiziji i u tome dijelu kažem opet u ime Kluba Hrvatske stranke prava ponavljam da je bitna razlika između rada Hrvatskoga radija u tome dijelu i same Hrvatske televizije iako se kažem mora priznati da su tu pomaci načinjeni i sa strane Hrvatske televizije. Normalno ono što nije bilo na Hrvatskoj televiziji nije se ni dogodilo. To je ona percepcija koja postoji i koja je uvijek takva ili ono u situacijama da vam ljudi kažu vidite to vam je bilo na televiziji, bilo vam je tamo i to ljudi uzimaju zdravo za gotovo. I zato je vrlo opasno s ove situacije ako informacija nije objektivna, ako informacija nije profesionalna, nego je informacija pokušaj oblikovanja javnog mišljenja ili najgora varijanta pokušaj formiranja javnoga mišljenja. I sad vezano za ovaj dio Hrvatska radio televizija stvarno raspolaže velikom količinom novca u odnosu na sve druge pogotovo i na vezano za tv pretplatu i svega ostaloga i mislim u onome dijelu da je stvarno potrebno točno i transparentno prikazati tu vanjsku produkciju gdje su tu problemi, kakve su naravi. Ali normalno o tome će više kolega Rožić. Ja ću vam samo iznijeti jedan recimo detalj koji smo mi u ime Kluba Hrvatske stranke prava dobili. Volio bih da mi prije svega odgovori se na taj dio i gospodin Galić i gospodin Ljevak. Prvo se odnosi na onu skupinu nezadovoljnih djelatnika Hrvatske radiotelevizije koji su prigodom prošlogodišnje rasprave u Hrvatskome saboru potpisali onu peticiju i na žalost ti ljudi se i dalje obraćaju da uopće iako je bilo i na programskome vijeću da ništa nije učinjeno i dan danas veći broj od njih uopće nije raspoređen niti ima onaj dio što bi trebali imati što je programsko vijeće i reklo da taj dio što su oni potpisali peticiju ne bi smjeli biti šikanirani ili prema njima se ne bi smjele poduzimati neke druge mjere. Sad ću vam reći jednu situaciju koju smo isto dobili u ime kluba. Na primjer glazbena proizvodnja. Tamo vam je direktor recimo Guberina i sad postoji zbor pjevački uz ovih pet razno raznih sekcija. Recimo dirigent je Tonči Bilić koji radi honorarno, inače je zaposlen u Lisinskome i on je odlučio da recimo 10 ljudi u pjevačkom zboru, a bilo ih je 38 2004. a sad ih je 40. 10 ljudi ne mora dolaziti na posao. I tih 10 ljudi obraćali su se Klubu HSP-a. Dvojica od tih 10 ljudi veli mi dobivamo plaću, ali veli ne smijemo dolaziti na zbor i raditi. A drugi kažu koji su u tom zboru mi imamo najmanji koeficijent. Veli, mi moramo normalno pjevati. Na nas dirigent računa, a veli onih 10 uopće ne dolazi na posao i imaju veći koeficijent i velike plaće. Znači, postoji razno raznih takvih ili sličnih situacija gdje stvarno se moraju poduzimati pravovremene mjere. Evo u nastavku će, budući vrijeme je skraćeno gospodin Rožić vezano za ovaj dio financijski. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Uvaženi zastupnik Rožić, nastavak Kluba HSP-a.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospodine ravnatelju, gospodine predsjedniče programskog vijeća. Evo nekoliko stvari. Prije svega gospođe i gospodo, da li smo svi skupa svjesni činjenice da mi ovdje raspravljamo o financijskom izvješću HRT-a iz pretprošle godine. Iz pretprošle godine, ne iz prošle nego iz pretprošle godine tako da čovjeku je zapravo teško govoriti i o programskim smjernicama a pogotovo i ako se one odnose na 2006. Tako nemojte pobrkati ono što je govorio predsjednik programskog vijeća. On je govorio o izvješću iz prošle godine, a ovo financijsko izvješće je iz pretprošle godine pa nije ga nužno međusobno povezati. Tko je zapravo za to krivac, da li ravnateljstvo Hrvatske televizije koje je trebalo dostaviti izvješće ili možda predsjednik ili predsjedništvo Hrvatskog sabora koje je to izvješće trebalo staviti na raspravu još prije 6 mjeseci kad je to izvješće pristiglo ili trebalo pristići to je jedno drugo pitanje. U svakom slučaju činjenica je da mi raspravljamo o nečemu iz pretprošle godine. Kako sam raspravljajući o izvješću iz one 2004. a na zadnjoj našoj raspravi, a to je bilo također pretprošle godine izgovorio nekoliko stvari koje se tiču financira, odnosno financijskog poslovanja HRT-a koje su onda navodno bile moje paušalne ocjene, ja sam se eto potrudio između ostaloga i klub HSP-a se potrudio pribaviti sve ugovore koje se odnose na vanjsku produkciju, odnosno ugovore koji su sklopljeni sa vanjskom produkcijom kupovanja gotovih emisija pa su tu između ostaloga i svi ugovori koji se odnose na kupovinu tzv. sapunica o čemu je bilo zapravo riječi na način da se ne zna da je to poslovna tajna, koliko itd. Dakle ovdje su ugovori Hrvatske radiotelevizije sa audio vizualnim atrakcijama, sa kastor multimedijom, sa fikcijom d.o.o., sa tvornicom Bitova itd. itd. koje se odnose na kupovinu gotovog programa i gotovih emisija prije svega sapunica ali i nekih drugih programa koji su zapravo političke emisije pod krinkom različitih kontakt emisija kao što je to recimo kontra plan kojeg zapravo po zakonu ne bi smio proizvoditi vanjski producent, ali onda se to zakamuflira u programskom smislu pa se to ne zove političkom emisijom jer bi inače spadao u informativni program što je dakako bi trebala raditi samo javna televizija ma šta god to značilo. Dakle proučavajući i ovako površno ove financijske rezultate iz pretprošle godine, mogu vam reći da smo u klubu zaključili da otprilike dvije tisuće i 200, plus-minus 100 stalno zaposlenih na HRT-u proizvodi, dakle kao sto puta manje produkcije koja se kupuje kao gotovi program. Dakle otprilike jedan čovjek koji radi na vanjskoj produkciji odgovara ekvivalentu od 100 stalno zaposlenih na HRT-u kada usporedite i minute iz ovog izvješća i novce koji su uplaćeni, jer su primjerice samo ću vam reći tako da znadete red veličina da ne biste mislili da govorim na pamet, recimo kastor multimediji su to tranše od cca u toj 2005. 3 milijuna i 800, ali je puno zgodnija ovo za "Kazalište u kući" je recimo plaćeno 46 milijuna kuna. Dakle nisu to neke skromne cifre pa makar to i bilo "Kazalište u kući", samo ne znam u kojoj kući, možda u kući HRT. U svakom slučaju nerazumno su veliki troškovi za vanjsku produkciju obzirom na broj zaposlenih u HRT-u. Stalna primanja, ono što se isto može iz financijskog izvješća vidjeti, a i iz prateći naprosto program možete vidjeti da se stalno zapravo primaju neki novi zaposlenici, ali ja nikada nigdje osobno niti bilo tko iz klub HSP-a nije vidio nekakvog natječaja recimo za spikere i novinare iako ih zapravo imate tih novih lica koliko hoćete. Puno se jako troši na stručna usavršavanja pogotovo za ovu zajedničku službu. Međutim još uvijek vanjske odvjetničke kancelarije zapravo rade taj posao iako je potrošeno gotovo 2 milijuna kuna za stručno usavršavanje zajedničke službe. Kupuje se program od supružnika zaposlenika HRT-a što je strogo i posve jednoznačno zabranjeno. Marketinške minute prodaju se na crno raznim tvrtkama, to je inače poznato, to je konačno je lako utvrdljivo. Konstantno se krši zakonsko određenje vremenskih ograničenja za promidžbeni program što je konstantno kršenje članka 12. Zakona o HRT-u jer tih minuta ima daleko više nego što bi ih smjelo zakonski biti i ono što bi volio da mi se odgovori ako je to moguće, kako je moguće da se odobri 80% popusta dvijema agencijama marketinškim koje rade, koje zapravo pronalaze oglašivače za HRT. Pazite 80% popusta za recimo agencije tipa "Upeks" i "Magma". Oprema HRT-a koristi se za snimanje propagandnih spotova koje se prodaju tvrtkama a nemaju nikakve veze sa HRT-om. Primjerice koliko puta se je bilo kome od vas dogodilo da ste dobili informaciju da ne postoje, da nema raspoložive kamere kada trebate dati neku izjavu, da ne može se snimiti u to i to vrijeme, da ova ili tiskovna konferencija ili bilo kakva druga nije popraćena iz razloga jer je nedostatak kamera, opreme i svega ostalog. Znate zašto? Zato jer negdje snimaju nekakav promidžbeni spot za neku firmu koja će to prodati HRT-u sa 80% popusta. Moglo bi se još puno o tome govoriti, ali ja ću još neke stvari reći u svojoj osobnoj raspravi. U svakom slučaju klub HSP-a ovakvo financijsko izvješće neće podržati unatoč činjenici da spadamo među napredne male televizije. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Ivo Lončar.
Kolega Rožić je nehotično rekao, veli, još nisam vidio da je raspisan natječaj za spikera ili novinara. To je netočno, obično se na HRT-u radi tako da se natječaj raspiše za diplomirane konobare i kuhare, a onda oni uz rad evoluiraju u tzv. novinare, ono držeći se one uzrečice druga Tita da se učeći uz rad i školuje. Hvala.
Zahvaljujem. Glavni ravnatelj HRT-a gospodin Galić. Izvolite.
Ja sam mislio strpljivo čekati do kraja rasprave pa onda odgovoriti na primjedbe, pitanja, kritike, međutim sadržaj i način na koji je rasprava počela prisiljava me da reagiram odmah. Prvo, ne znam koliko je uobičajeno da se podaci koji su inače dostupni zastupnicima vlasniku dakle, traže nekim putem koji zaobilazi institucije koje odgovaraju za Hrvatsku radioteleviziju, mislim tu na ravnateljstvo, glavnog ravnatelja i ravnatelja Hrvatske televizije, odnosno radija. Ne znam koliko je uobičajeno da se ovdje kao meritorne stvari neosporne činjenice predstavljaju, pisma ili ne obraćanja ili nepotvrđene informacije kako je ovaj ili onaj zborovođa ili ravnatelj rekao tko će dolaziti pjevati, a tko neće. I ne znam koliko je točno ili koliko se može govoriti o našem simfonijskom orkestru koju ima vrlo visoku umjetničku vrijednost, o našem tamburaškom orkestru koji ima vrlo visoku vrijednost, o našem "Big bandu" koji ima također vrlo visoku vrijednost kao o nekim sekcijama. Govoriti o njima u kategoriji sekcija ili nekih sekcija je uvredljivo. Ja u ime zaštite umjetničkog digniteta tih orkestara i ljudi koji ih vode moram reagirati i odbaciti takve kvalifikacije i takve ocjene. Bilo je moguće provjeriti što je točno o našem zboru koji funkcionira kao jedini profesionalni mješoviti zbog u Republici Hrvatskoj, koji pjeva i za potrebe ove ili one društvene, kulturne, povijesne ili ne znam koje prigode, koji je u konačnici u Vukovaru pjevao na proslavi 15. obljetnice spomen dana Vukovara i na čiji rad nikad nije bilo primjedbi. Čudi me da se rasprava u Saboru počinje ovakvim objekcijama ili invertivama na račun ljudi koji za male novce rade vrlo kvalitetan kulturni i umjetnički posao. Što se tiče izjave gospodina zastupnika Rožića, zašto se u 2007. raspravlja o izvješću od 2005. najmanje je moja odgovornost. Izvješće je na vrijeme, kao i ranije, istih godina u istom periodu, u istom terminu kao i ranijih godina, manje-više pred ljeto ili oko ljeta dostavljeno bilo je na raspolaganju za jesensku sjednicu, bilo je na raspolaganju za zimsku sjednicu. Zašto nije održana, to nije bila moja odgovornost. Ja sam bio dežuran kao što sam i danas dežuran kada ću doći. Ali to nije najvažnije. Bilo bi bolje da smo o tome raspravljali prošle godine, to se s njime slažem. Famozni ugovori o vanjskoj produkciji koji su predmet izražavanja svih nezadovoljstava koji postoje u Hrvatskoj radioteleviziji i u vezi sa Hrvatskom radiotelevizijom. Nema danas ozbiljne javne televizije koja sve sama proizvodi, koja ne kupuje na tržištu. U pravu su svi oni koji traže transparentnost i zakonitost procedure postupka kupovanja. Ali sve što smo napravili prošlo je reviziju koja je ustanovila da nije bilo kršenja zakona, da nije bilo malverzacija i da nije kuća Hrvatska radiotelevizija tim ugovorima oštećena. Reći da 100 ljudi na HRT-u radi ono što radi jedan čovjek u nekoj vanjskoj produkciji je uvredljivo za tih 100 ljudi. Ja moram braniti integritet tih ljudi i onih koji organiziraju njihov posao. Vi koji ste bili često, puno više od mene, u emisijama vidjeli ste na špicama, vidjeli ste u režiji koliko ljudi opslužuje jednu emisiju. Sama tehnika Hrvatske televizije, taj hladni dnevni pogon ima tisuću i 100 ljudi. I to su manje-više standardi koji vrijede u drugim sličnim televizijama. Ja sam bio u belgijskoj, i jednoj i drugoj, i frankofonskoj i flamanskoj, bilo sam u danskoj televiziji, moje kolege su bile u finskoj televiziji koje se mogu mjeriti s našom. Sve je manje-više isti broj zaposlenih na televiziji koji opslužuju taj program. Ne znam odakle podatak da je "kazalište u kući" plaćeno 46 milijuna. Taj podatak je potpuno netočan. Ne znam odakle je on jer je objavljeno, do sad je emitirano 9 epizoda, ukupno je dogovoreno 20 epizoda. Svaka epizoda bi po ovome bila 2 milijuna, više od 2 milijuna. To je netočno, loše čitano ili je podmetnut krivi ugovor. Da je gospodin Rožić tražio od mene, ja bih mu dao pravi ugovor. On je tražio od drugih, drugim putem. Može se i tako ali se onda može doći ili do krivog ugovora ili do krivog podatka ili se može krivo pročitati. Mi kupujemo od vanjskih produkcija ono što je ili kvalitetom bolje, a to ocjenjuju stručni ljudi ili je jeftinije od onoga što mi možemo proizvesti. Zašto vanjske produkcije mogu proizvesti jeftinije? Između ostalog i zato što nemaju one pritiske koje mi imamo. Sindikate koji ne dopuštaju da se radi više od 8 sati, koji nakon nekoliko dana rada zahtijevaju dan ili dva odmora. Dakle, to su činjenice da vanjska produkcija je jeftinija i da su vanjske cijene u vanjskim produkcijama niže. Ako gospodin Rožić ima podatke da se marketinške minute prodaju na crno, da se tehnika Hrvatske televizije koristi za snimanje spotova koji se onda prodaju na crno, ja ga molim, ne mora to meni dati. Neka to dade Državnom odvjetništvu, to je kriminal ali neka ih da. Nije ih nikad meni dao, ja ih nisam ni od koga dobio i sve dok nemam dokaza o kriminalu ja moram štititi ovdje te ljude kao časne, odane ljude, odane ovoj kući. Što se tiče konstantnog zaključka da se konstantno krši zakonsko vrijeme o marketingu ja ću reći da je u 3 zadnja mjeseca prošle godine kršeno u 8 slučajeva, ukupno 540 sekundi za što su oni koji su to napravili novčano kažnjeni. … [[Upadica se ne razumije.]] Ja, u pretprošloj godini nije bilo uopće mjerenja takvoga vremena. I ne znam odakle priče o marketinškom popustu agencijama od 80%. Postoji cjenik, postoji pravilnik i on se poštuje. Ako bi netko "Magmi" ili bilo kome drugome dao taj popust on bi radio opet kriminal koji je kažnjiv. Ja za taj kriminal ne znam i dok nemam dokaze o kriminalu sve te ljude ću braniti ovdje kao časne ljude. Hvala.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Rožić.
Ispravljam netočni navod gospodina Galića koji je rekao braneći ljude na HRT-u, odnosno da on to govori stajući u obranu ljudi na HRT-u da sam ja rekao kako 100 ljudi na HRT-u radi što jedan u vanjskoj produkciji. Ne, ja to nisam rekao. Ja sam rekao isto ovo što ste vi rekli sada na kraju da 100 ljudi na HRT-u košta koliko se plaća jednom čovjeku, dakle kad zbrojite koliko se plati jednom čovjeku u vanjskoj produkciji toliko se plati stotinu ljudi na HRT-u. To sam rekao. Dakle, njihova produktivnost je 1 naprama 100, a onda ste vi to na kraju ovdje i ponovili rekavši vanjska produkcija je jeftinija, oni nemaju sindikate, oni nemaju različite obveze, itd., itd.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Kovačević.
Pa poštovani gospodine potpredsjedniče, ispravljam netočan navod ravnatelja televizije. Govoreći o zboru pjevačkome ja sam rekao, nisam govorio o sekcijama, nego o jedinicama sam govorio i rekao sam situaciju koja je nedopuštena, a to je ta situacija da 10 zaposlenih koji jesu u zboru, koji je kvalitetan zbor ne mora uopće dolaziti na posao jer mu je to naredio Tonči Dilić, a direktor Guberina tolerira jer oni njemu kao ne odgovaraju, a ljudi bi htjeli raditi jer su plaćeni za to. O tome sam ja govorio. To možete provjeriti sami kod Guberine i kod Dilića.
Zahvaljujem. Riječ u ime Hrvatske demokratske zajednice ima uvaženi zastupnik Andrija Hebrang.
Štovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, štovani gospodine ravnatelju, predsjedniče Vijeća. Ne znam da li ste primijetili prošle godine kad smo raspravljali o Izvješću ravnatelja i Vijeća ova dvorana je bila puna, sada je poluprazna, prošle godine su svi saborski odbori referirali svoje izvješće, ove godine ni jedan, a znate li zašto? Jer raspravljamo o instituciji koja je nadsaborska, instituciji koja je nadinstitucionalna i koja je nadnaravna. To je naime jedina institucija u 15 godina povijesti ovoga Doma čije je izvješće odbijeno i ravnatelju i Vijeću, a da se nije dogodilo apsolutno ništa. A nemojte klonuti duhom. U sljedećih 15 godina mislim da će se HRT ipak ustrojiti u zakon što mu je dužnost. Dakle, ja ću ipak govoriti iako to ne može imati nikakvih posljedica i preporučiti da se ova izvješća odbiju, a evo zašto. Pa prije svega zbog ignoriranja odluka ovih Sabora sa jednom iznimkom. Glavni ravnatelj je ipak, ipak smijenio tri urednika nedavno u trenutku kad su iznijeli istinitu vijest, a da je smjenjivao urednike za neistinite vijesti danas ne bi bilo ovog Izvješća, ne bi bilo ni urednika, ni programa. Pa mislim da treba nešto reći o tome, ali prije nego što govorim o programu moram reći o financijskom izvješću koje je prototip sramotnog izvješća koje dolaze pred Hrvatski sabor i omalovažavanje saborskih zastupnika. Evo zašto. Prije svega u ovom Izvješću nema nalaza neovisne revizije, prošle godine smo imali, iako članak 44. statuta HRT-a nameće obvezno mišljenje neovisne komercijalne revizije. Ovdje nema niti nalaza državne revizije kojeg smo tražili prošle godine i čekamo godinu dana, još uvijek nije došlo. Ovdje nema izvješća koje je tražio i ovaj Visoki dom, a i matični odbor, a tražili smo dva izvješća. Najprije da nam se predoče ugovori o privatnim produkcijama zahvaljujući kolegi Rožiću i Kovačeviću sada smo ih ipak dobili, nije istina da su nam dostupni jer tražimo već godinu dana i nigdje ih nema. I drugo što smo tražili preko odbora, a to piše u zapisnicima i čekamo također već mjesecima i godinu dana, a to je kolike su visine ugovora pojedinaca koji imaju ugovore tajne, a rade u televiziji koja je javna. Ovaj Sabor temeljem Zakona o HRT-u nadzire i njihov rad i barem bi odbor, matični odbor ovog Sabora morao imati uvida u te tajne ugovore javne televizije. Ono što nema u ovom Izvješću, a tražili smo i na odboru u ovom Domu, to su tzv. obiteljski interesi u vanjskim produkcijama kojih vidimo da ima. Tražili smo izvješće. Nije priloženo. U ovom Izvješću nema niti riječi o samostalnim financijskim odobrenjima glavnog ravnatelja koji prema članku 22. statuta može samostalno odobriti 10 milijuna kuna. Dakle, tu je iznad svih ministara, samostalno, pa smo tražili da vidimo takva odobrenja. Nismo ih dobili. Zato smatram da je nekorektno sa ovakvim Izvješćem doći pred ovaj Sabor. A o kojem novcu se radi? Vjerojatno niste ni čitali jer znate da naši govori ovdje idu niz vjetar, bez ikakvih posljedica, ali ću vas podsjetiti. Ovaj narod izdvaja za televiziju više nego što recimo umirovljenik izdvaja za dopunsko zdravstveno osiguranje. Ima li pravo za to dobiti i korektno izvješće? Ima. Svaki od vas sa svojim izdvajanjem za ovu televiziju kupi si jedan novi televizor, ne sebi nego njima, u dvije godine. Dakle, u dvije godine vi otplatite televizor kroz pristojbe. Zamislite da otplaćujete aparat, koštalo bi vas televizijski aparat 62 kune mjesečno, a da otplaćujete auto po istoj dinamici plaćali bi 15 do 20 tisuća kuna mjesečno. To je neproporcionalno prema onome što se daje i što vrijedi. Ono što bi trebalo ovdje reći to je da je čitavo izvješće zbilja zbrda zdola napisano i da ne može otrpjeti niti najblažu kritiku. Ja ću samo nekoliko ključnih momenata iznijeti. Prihodi od pristojbi su 900 milijona kuna plus oko 300 milijona kuna iz vlastite aktivnosti. Dakle, proračun koji je veći od proračuna četiriju ministarstava. Sad ću usporediti položaj glavnog ravnatelja s položajem ministra. Glavni ravnatelj dakle raspolaže s više novaca direktno ubranih od naroda negoli četvorica ministara. Šta bi se dogodilo s ministrom kad bi napravili sljedeće? Prvo, u godinu dana povećali su za 8 i pol posto ubiranje od naroda, a u isto vrijeme za 6 i pol posto smanjili svoju aktivnost. Znači televizija postaje javna po ubiranju prihoda, a privatna po produkciji. Ono što treba dalje reći to je da je planiranje rashoda tih milijardu i 200, 300 milijona kuna kako koje godine ispod takve je razine da se ne bi smjelo ni napisati, a kamoli o njoj ozbiljno raspravljati. Ja ću vas podsjetiti. U planiranju koje je najslabija strana ove uprave, a po zakonu, i po statutu i po zakonu planiraju se i financijski rashodi za jednu godinu i na kraju godine se uspoređuju sa planom. Rashodi su veći od plana za 8 i pol posto ili prevedeno novci za 120 milijuna kuna su veći rashodi od plana. Zamislite ministra koji bi prešao za 120 milijuna svoj plan. Ne bi došao ni do portira u svome ministarstvu drugo jutro. Rashodi za osoblje su veći za 6,5 % ili 30 milijuna kuna. Zamislite ministra koji bi za osoblje potrošio 30 milijuna kuna više od planiranoga. Taj ne bi smio ne do portira, nego više niti do svoga auta. Ostali poslovni rashodi su veći za 14%, planirani su 196 milijuna, ostvareni 223. Stranica 5. izvješća tko nije pročitao. Ukupni financijski rashodi su veći za 412%, ostali izvanredni rashodi 418% umjesto 3,7, 15,6 milijuna, itd. Što kaže ovakvo nevjerojatno loše planiranje? Da uopće nema financijskog nadzora, da uopće nema financijskog plana, da uopće nema odgovornosti za trošenje novca većeg od onoga kojeg izdvajamo za dopunsko osiguranje, zdravstveno. Dalje o prohodima. Jedna rubrika prihoda je za mene porazna. Prihod od impulsa telefonskih je 7 milijuna 100 tisuća kuna. Javna televizija zarađuje na javnim impulsima a i sam glavni ravnatelj je rekao da u tim impulsima ima manipulacija. Sjetite se jedne opozicijske stranke koja je nedavno SMS-om slala zabunom i na tuđe adrese glasajte za toga i toga u jednoj emisiji. Znači, ne samo što se lažnim anketama kreira javno mišljenje, što je ostatak nekih proteklih desetljeća nego se još i masno zarađuje, pa samo glasujte i punite proračun HRT-a sa dodatnih 7 milijuna kuna. Nedosljednosti u prikazivanju nekih stavki, strana 53, ostali poslovni prihodi su 141 milijun. Ista stavka ispod toga 103 milijuna. Prihodi od ukidanja dugoročnih rezerviranja na strani 11, 82 milijuna a na strani 53. 71 milijun. Pet, sedam, osam milijuna, to nije bitno u ovom izvješću. O rashodima je bolje i ne govoriti ali radi zapisnika i povijesti. Financijski rashodi tablica 14. porasli su 319% u jednoj godini sa 10 na 33 milijuna, rubrika financijskih rashoda, a znam šta u to ide. Izvanredni rashodi su porasli u jednoj godini 51%, sa 10 na 15,6 milijuna. Interesantna rubrika. Naknadno utvrđeni troškovi za licence su porasli za 850%. To znači da su prethodne godine bile falsificirane u svom izvješću, jer ako naknadno nađete rashode od prošle godine morate korigirati izvješća od prošle godine. Naknadno utvrđeni troškovi iz proteklih godina 371%, sa 1,6 na 6 milijuna. Znači, 5 milijuna više nego što je bilo godinu dana ranije. Dugoročne obveze sa 47 milijuna na 205 milijuna. Zamislite vi ministra koji bi u godinu dana povećao 5 puta svoje dugoročne obveze. Gdje bi završio? Kreditne obveze u ovom izvješću su porasle 5 puta u odnosu na prošla razdoblja i saslušajte koje su to cifre. Sa 193 milijuna kredita na 535 milijuna. U tablici 26. imate i "Hypo banka" 29 milijuna, "Privredna" 151 milijun, "Zagrebačka" 15 itd. Ukupno 195 milijuna kreditnih obveza koje naravno da zaključni račun mijenjaju iz temelja u odnosu na ono što je prikazano. Nećemo dalje o financijama. Nekoliko riječi o programu. Ono što je rečeno kolega Rožić je rekao. Nacionalna televizija je televizija koja treba proizvoditi nacionalni program a u izvješću gospodina predsjednika Vijeća kaže se Sljedeće. Proizvodnja programa: otkup domaćih programa smanjen je za 20%. Otkup inozemnih programa povećan je za 21%. Dakle, nije nacionalna televizija nego internacionalna, jer smanjuje domaći a povećava uvozni program. Ono što je još tragičnije, to je ono što nazivamo vanjskom produkcijom. Ta vanjska produkcija i kupovina gotovog materijala čuli ste otprilike 100 zaposlenika vrijedi koliko jedan izvan HRT-a. Zašto se kupuje gotov program a ne proizvodi svoj? Pa sigurno ne zbog nacionalnih interesa nego zbog financijskih interesa. I to ne interesa kuće nego lobija. Ono što treba ovdje istači to je da jedna privatna televizijska kuća sa javnom koncesijom, nećemo je imenovati radi reklame, proizvodi više vlastitog programa nego ova javna naša televizija. Naravno da je teško proizvoditi vlastiti program jer tu treba puno raditi, treba puno znanja, puno organizacijskih sposobnosti, organizatorskih vještina, pa je lakše onda kupiti gotovo jer narod ionako plaća. Koliko košta evo, sad smo čuli jedan podatak 40 milijuna za jednu seriju, ja ju ne gledam al' kažu da je bezvrijedna. Ali u novinama sam pročitao, čast novinama, možda nije istina da je nekakva sapunica koja se zove "Obični ljudi", ne znam o čemu se radi jer tu televiziju već davno ne gledam, plaćena 5 milijuna eura. Ako je to istina, onda ja molim da se ocjena ovog izvješća sa Sabora digne na puno višu razinu. Upravo zbog termina za ovakve financijski isplative projekte za određene izvan HRT registrirane tvrtke treba se pitati zašto onda ne idu programi od nacionalnog interesa. Kada gledate program javne televizije i kada pročitate recimo na strani 201. vjerovali ili ne, Domovinskom ratu su u izvještajnoj godini 2005. posvećene tri emisije. Gledamo slovensku televiziju koja je imala trodnevni rat, svaku večer po jedan sat prilog iz tog rata mjesecima. Ovdje tri emisije iz Domovinskog rata u 365 dana. Zašto? Zato što ideološki to odgovara onima koji drže ovakve financijske interese na površini. Spomenut ću da od te tri emisije, jedna serija "Sanitet u Domovinskom ratu" emitirana petkom u 16 sati, da ju ne bi slučajno netko gledao. A kada sam to javno prigovorio onda mi je izvjesna gospođa Šimić iz HRT-a odgovorila, pa šta on hoće, šta se buni protiv termina petkom u 16 sati? Pa na taj termin se i Oprah show emitira. Za gospođu je Domovinski rat show, jer ga je očito gledala samo na malim ekranima. Dakle, zbog vremena idem prema zaključcima. Zbog velikog financijskog interesa pojedinih lobija, naša javna televizija ne može recimo pokloniti svoj program Hrvatima u srednjoj Bosni a oni jadni ne mogu pratiti satelitsku vezu jer su presiromašni, pa nemaju niti jedan program na hrvatskom jeziku. Ali to nije interes Hrvatske nacionalne televizije jer se financijski ne isplati. Prema tome, nema razlike između naše javne i privatnih televizija. Ovdje je interes ali skriven ispod površine dok je u privatnima on zakonit i legalan. Ono što bi još trebalo ovdje istaći u samom programu da je podatak da je najgledanija od javnih televizija tužan i ne bi se trebalo s njime hvaliti. Naime, mi to plaćamo kao što ste čuli velikim novcima, monopolna su dva programa koji jedan drugome namješta gledanost jer ako hoćete da prvi bude dobro gledan na drugi metnite jedan film iz istočne susjedne države pa će svi paliti po navici taj prvi program. Ali ipak treba istaći koja je to najgledanija emisija HRT-a. Vjerovali ili ne "Vremenska prognoza". I na kraju, zašto mislim da ne bi trebalo podržati ova izvješća. Institucija o kojoj govorim je apsolutno zrela za sanaciju a ne da služi kao čekaonica za diplomaciju.
Zahvaljujem. U ime kluba IDS-a uvaženi zastupnik Damir Kajin.
Poštovani potpredsjedniče, cijenjeni ravnatelji! Ovako, da se u srednjoj Bosni ne vidi HRT. Ne vidi se ni u Brodu na Kupi ili u Čabru, samo preko satelita. Ali od kuda poći? Ja prije svega želim protestirati zbog čina ravnateljstva u slučaju smjene dva urednika Hrvatske radio-televizije u svezi onog kontraverznog istupa predsjednika Mesića iz '92. godine u Australiji što se sve jasno poklopilo s imenovanjem gospodina Galića na mjesto veleposlanika u Francuskoj i time se na neki način pokazuje da je Hrvatska radio-televizija i politička televizija. A sada bi to malo izbalansirao. Citirat ću gospodina Latina vis a ovoga što se sada dešava da jednostavno mi je odvratno kada vidim kako je Marija Nemčić već počela lobirati za mjesto ravnatelja HRT-a a Mirko Galić još nije otišao. Bila je kod Ive Sanadera i tražila potporu za ravnateljicu Hrvatske radio-televizije. Bilo bi zanimljivo vidjeti šta se sada po tome ovdje dešava. Hrvatska radio-televizija, Hrvatski radio najmoćnije su političke usuđujem se reći institucije u zemlji. Složit ćete se sa mnom da je vlast na neki način podijeljena između izvršne vlasti i predsjednika Republike, između kapitala i medija. Ako niste negdje među njima vas nema. Da je Hrvatska radio-televizija moć govori prije svega tisuće i tisuće sati televizijskog programa, da je HRT moć govori i 381 milijun kuna od reklame, da je HRT moć govori 894 milijuna kuna od pristojbe, da je HRT moć govori prihod za 2005. od milijardu 454 milijuna kuna, da je HRT moć govori 3 tisuće 564 zaposlenih plus tisuće honoraraca od čega na radio otpada 723, HRT 2 tisuće 57, na glazbenu produkciju 159, opće poslove 665. Da je Hrvatska radio-televizija interes govore recimo primanja. Na plaće ide 474 milijuna kuna, na vanjsku suradnju ide 151 milijun kuna. Večernji list od 24.1. ovako je rekao. Genijalci, znači to je ta vanjska produkcija za jednu emisiju genijalaca HTV je Softićevu "Media spotu" isplaćivao 75 tisuća kuna, "Ljubav u zaleđu" po emisiji 180 tisuća kuna, "Bitange i princeze" po emisiji 225 tisuća kuna, "Luda kuća" po emisiji 220 tisuća kuna pa puta dvadeset, trideset ili šezdeset onda jednostavno izračunajte koliko je to. Na dan 31.12.2005. od kupaca HRT potražuje 113 milijuna kuna. Znači, to je veliki biznis ali ništa se ne da usporediti s utjecajem. Ja još jedanput ću ponoviti, moć je podijeljena između izvršne vlasti, između medija prije svega HRT-a i kapitala. Pristojba, to je posebna priča. Podjela te pristojbe nije pravična, trebalo bi tih 894 milijuna podijeliti na pojedine elektronične medije srazmjernoj zastupljenosti tih medija u prostoru. Valjda se to da izračunati. Ako u tome recimo HRT sudjeluje sa 100% neka ima svih 100% ali znamo da je istina drugačija. Zajedno sa radiom gubi primat, koji gubi primat prvog radija ne sudjeluje u tom medijskom prostoru s 97% koliko ih pripada te pristojbe već sa manje od 50%. Koliko daje za poticanje pluralizma 24 milijuna 324 tisuće 610 kuna i 71 lipu. I jasno, i to dobro dođe lokalnim medijima, tim malim lokalnim televizijama. Ali ono što ja smatram osobno najvećom pogreškom i HRT-a i hrvatske politike između ostalih to je prodaja bilo ovog trećeg kanala. Ja nemam ništa protiv RTL-a već protiv jednostavno te prakse. Ne znam zašto je taj kanal trebalo prodati, ne znam zašto ga se HRT lišio, ne znam za koliko do današnjega dana je to uopće prodano. RTL je apsolutno dobro došao, pozdravljam njegov dolazak ali trebao je doći ne preuzimanjem trećeg kanala pa da zbog toga na primjer HRT sutra ili prekosutra počne ukidati prijenose Hrvatskog sabora. Znači, ne prozivam RTL već hrvatsku politiku. Bez državnih medija, bez državnih banaka, bez u ono vrijeme devedesetih poduzeća u državnim rukama jasno hrvatskih medija pa time prije svega HRT-a bez obzira kakav program tada bio Hrvatska se ne bi obranila. Zanimljivo je i koliko su izgubljeni sudski sporovi, pretpostavljam zbog naknade štete. Volio bih znati tko se na to pozivao, zbog čega. HRT kao što smo čuli ima 195 milijuna kuna uzetih zajmova, pri HIPO banci, Privrednoj, Zagrebačkoj, zanima za što su to utrošili. Prihodi kuće za 2005. su milijardu 454 milijuna kuna što znači, ali što znači sada recimo stavka od 647 tisuća kuna za otplatu stanova na račun neke kaucije. Zar je još moguće recimo na HRT-u dobiti stan? Ako je to tako to treba pozdraviti ali tko ih onda dobija. Ono što pozdravljam to je nabava opreme za HRT Pula. Iznenadilo me na primjer da je Pula više emitirala od 2005., radio govorim, od Rijeke. Pula 6 tisuća 786 sati, Rijeka 6 tisuća 576 sati. Zanima me i gledanost HRT-a Plus na kojem se recimo može pratiti ovaj prijenos. Sve u svemu, puno brojki ali bez izvješća revizije to je teško naprosto pratiti. Utoliko nema nikakvih primjedbi ali ako to kompariramo sa izvješćem Vijeća Hrvatske radiotelevizije pa i u kontekstu pisma recimo Denisa Latina zastupnicima vidimo da problema na toj kući ima. Znamo da do danas nije stigao «vis avis» poslovne tajne odgovor o plaćama vanjskoj produkciji i slično. Jasno da plaće moraju biti pristojne i neka budu velike na Hrvatskoj radioteleviziji ali što se onda proziva zastupnike koji odjedanput postaju mjera za sve. Nije sporno da recimo u jednoj Italiji voditelj «Porta porta» Bruno Vespa ima sigurno u svom ugovoru plaću veću i od predsjednika Vlade i predsjednika države i predsjednika ne znam Ustavnog i Vrhovnog suda zajedno ali je problem kada se govori o nečijoj bešćutnosti a taj koji to govori je u 5 puta boljoj poziciji od bilo koga u ovome Domu. No još jednom za koliko je prodan taj treći kanal. Zašto pada slušanost radia i udio HRT-a a u prednosti je ako ni zbog čega jer ima 2 kanala 900 milijuna kuna pretplate i tako dalje. Sustav HRT-a je ogroman, složen. Pomiriti sve struje mora da je prokleto mukotrpan posao, ali pitam se što bi bilo da nema pretplate. Takva televizija ne bi preživjela 30 dana. No bez obzira na sve danas je Hrvatska radiotelevizija slobodnija nego prije 2000.-te. Televizija je danas sigurno objektivnija nego prije 2000.-te godine. Televizija pretpostavljam da je daleko profesionalnija no što je bila tada, a i financijska situacija zbog ove pretplate je daleko bolja nego ikad, ikada. Gotovo bi se moglo reći da je komotna. Mi u Klubu IDS-a apsolutno ćemo podržati izvješće, ali zanima nas i sudbina prvog čovjeka Hrvatske radiotelevizije gospodina Galića. Eto čujemo ide u diplomaciju. Kada? Ne znamo. Gdje? Znamo. A još bi više volio znati tko će sutradan preuzeti funkciju glavnog čovjeka Hrvatske radiotelevizije i kakvi su to razgovori neformalni, formalni, ne znam kakvi počeli se voditi u Vladi ili u zgradi preko puta ovoga Doma. Ja ne bih volio da nam se dogodi situacija da netko s nekim uđe ruku pod ruku kao na primjer glavni urednik nekih novina a iz kabineta predsjednika Vlade izađe kao glavni ravnatelj Hrvatske radiotelevizije. Mislim da o tome potrebno je odlučivati na drugim mjestima. Ja znam da će formalno biti na čelu televizije nestranački čovjek, ali u dubini srca plašim se da to ne bi bilo, neće biti tako. Mi smo inaugurirali da guverner Hrvatske narodne banke odrađuje mandat do kraja. To vrijedi i za glavnog ravnatelja Hrvatske radiotelevizije. I biti će zanimljivo pratiti što će se zbiti ukoliko ova sadašnja garnitura na vlasti izgubi vlast i hoće li taj čovjek zadržati funkciju ili će barem svoj mandat staviti na raspolaganje onome premijeru koji će u tom trenutku dobiti podršku ovoga Parlamenta. Ponavljam još jedanput. Za mene je gospodin Galić ipak odradio velik posao. Namjerno ga spominjem jer pretpostavljam da je ovo njegovo posljednje izvješće prije odlaska u Pariz. Želim mu jasno tamo sve najbolje, a televiziju, televiziji neovisnost i nepristranost. Kada kažem nepristranost onda mislim na to da Hrvatska nije dvostranačka država poput Amerike, Velike Britanije, ne znam Kanade, Australije ali «Boga mi» niti jednostranačka. Sve u svemu izvješće je takvo kakvo je. Šta ćemo? Tako je kakvo je. Bilo ih je i gorih. Ali sada samo da se dotaknem dvije rečenice o izvješću o radu Vijeća HRT-a. Možda je najbolje poći od ovog zaključka na strani 19. i to treba citirati da: «Reagirajući na sve učestalije napade na članove Programskog vijeća HRT-a u tiskanim medijima ali i na druge načine u kojima se bez ikakvih argumenata javnosti nameće teza da članovi Vijeća svojim djelovanjem ne obavljaju zakonom propisane dužnosti nego promiču privatne interese Vijeće javno izražava bojazan da se njegovi članovi na taj način žele diskreditirati i onemogućiti u zakonom propisanom radu zbog nespremnosti suočavanja pojedinca s vlastitim pogreškama na koje Vijeće HRT upozorava.» I kaže se: «Od nadležnih tijela Vijeće zahtijeva da prema svojim zakonskim obvezama reagiraju na prijavljanje prijetnje i napade na članove Vijeća.» E sad vidite kako su evo u neravnopravnom položaju ljudi iz politike s jedne strane u odnosu na članove Vijeća HRT-a koji su «nota bene» političari «par exelance». Nitko nije tamo a da nije dobio nečiji politički placet, a uz to i da nije prošao ja bih rekao dogovor dviju najjačih stranaka. A što onda otvara sumnju u javnu televiziju? Ako je bilo prijetnji, ako je bilo prijetnji to valja osuditi. Ako je bilo prijetnji kao što sugerira se u ovom stavku 2. onda valja reagirati. Hrvatska politika, hrvatska policija, hrvatsko Državno odvjetništvo nešto trebaju napraviti. I želim vjerovati da se od 3.8. od kada nam je podastrto ovo izvješće po tom pitanju nešto trebalo učiniti. Pitanje je znači tko kome prijeti? Zašto se ništa ne čini da se one koji prijete izolira iz hrvatskog društva na za to predviđena mjesta? Ako uopće tamo u ovom trenutku i ima za još ikoga mjesta. Ono što je pred nama još jedanput ću reći to je izbor novog ravnatelja međutim Hrvatska je u predizbornom razdoblju i svaka tema u ovome Domu ili izvan ovog Doma biti će «par exelance» prvorazredna politička tema. A gdje neće recimo biti izvor budućeg ravnatelja Hrvatske radiotelevizije? Hrvatska radiotelevizija je gigant. Gospodin Hebrang je dobro zaključio. 3, 4 ministarstva nemaju proračunske prihode koliko ima Hrvatska radiotelevizija. Ostvareno je milijardu 454 milijuna kuna. Ove 2006. sigurno je preko milijardu 500 ili 600 milijuna. Zaposlenih je rekoh prije koliko i tako dalje. Stvara se percepcija o svemoći političke kaste što je samo djelomično točno zato jer je moć u izvršnoj vlasti, ali čekajte gospodo i dobro je da se o tome govori. Ali zašto se možda ne bi nekada reklo da nevladine udruge, pod navodnicima nevladine imaju veće proračunske prihode od svih hrvatskih stranaka zajedno. One imaju ukupno 136 milijuna kuna. Pitanje je da li toliko imaju sve hrvatske stranke zajedno? Da li mi možemo stati iza nečega ukoliko se ide ka gašenju prijenosa ovih Sabora? Strana 17. korupcija na HRT-u, svi smo dobili ova pisma gospodina Latina. Ja ću to kasnije predati gospodinu Galiću. Što je poduzeto? Zamislite da se izašlo sa navodima da je gospodin Latin u svojoj emisiji prozvao nekog političara. Pa to bi mu bio kraj. Ovdje nikome ništa. Naglasak je u ovom, na ovome strani 17. na vanjskoj produkciji. Zbog TV pretplate, da li je to porez ili ne to nije bitno, ali Hrvatska radiotelevizija je privilegirana televizija. Za kraj još jedanput zašto je prodana, prodan 3. kanal? Za koliko se prodao još to nismo doznali, ali upozoravali smo barem neki da to nije dobro činiti. Na žalost, privatiziralo se. Slažem se, da se trebalo obilježiti recimo u ovom materijalu akciju nevladinih udruga 16. rujna kao Dan aktivizma 25.11.2005. To je propust HRT-a. Ali bez obzira na sve rekoh mi ćemo podržati ovo izvješće, ali mislim da ponekad bi možda trebalo biti malo objektivniji glede aktera koji su na političkoj pozornici. Jer niti je sve tako sjajno kod njih koji o nama sude, niti je tako crno kod nas koji isto tako se borimo za svoj politički prostor i mjesto pod suncem.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Dorić.
Kolega Kajin rekao je Hrvatska radiotelevizija je moć. To stalno slušamo. To se već godinama ponavlja. To nije točno. Hrvatska radiotelevizija nije moć, već je hrvatska politika velika nemoć.
Ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Ivo Lončar.
Kolega Kajin je rekao kako će se birati novi ravnatelj, pa je napomenuo da će netko sa novinama otići u Ured premijera, a od tamo se vratiti kao ravnatelj HTV-a. To je dokaz da kolega Kajin ne poznaje ovaj nakaradni Zakon o HRT-u, a ja ću vam sada reći kolega Kajin da osoba, neću reći da li je muška ili ženska koja će biti nasljednica gospodina Mirka Galića je nekoć bila ugledna članica Komsomola, ugledna i rigidna članica Partije, a i danas je ideološki na liniji Karađorđeva iz 1971. Hvala.
Zahvaljujem. U ime Kluba SDSS-a uvaženi zastupnik Milorad Pupovac.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine ravnatelju i predsjedniče Programskoga vijeća, kolegice i kolege. Nekoliko riječi o ovom izvještaju. Prvo, što se tiče tzv. slučajeva o kojima se govori u ovom izvještaju. Zanimljivo je kako su ti slučajevi mahom oni koji dolaze iz napora da se televizijski program i rasprave unutar televizijskog programa liberaliziraju i da se proširi krug otvorenosti u pogledu tema o kojima ova javnost i ova nacija trebaju imati dovoljno prostora i dovoljno slobode da o tome javno i bez cenzure raspravljaju. To vrijedi i za neke urednike u emisiji “Otvoreno“ koji tamo više nisu tako i za neke emisije koje su bile pod posebnom paskom ili posebnim ocjenama. Ja mogu razumjeti da je ravnateljstvo i da je uprava televizije bila pod određenim pritiskom kako javnosti tako i političkih krugova. Ali složit ćete se da je naravno uloga ravnateljstva i vijeća očuvati i neovisnost čak i onda kada postoje određeni pritisci. I ne bih to posebno komentirao da li se u tom pogledu istrajalo ili se nije istrajalo. Ali jednu stvar ne mogu ne primijetiti, a to je da oni koji podržavaju tzv. tvrde, čvrste, jednoznačne istine i utvrđene formule prezentiranja stvaraju javnosti ne postoji slučajevima, a oni koji se zalažu za otvorenost, za promjenu takvoga govora i jezika oni postaju slučajevima. Mi naravno znamo da to nije slučaj samo sa HTV-om niti sa HRT-om niti sa hrvatskom javnošću, ni s hrvatskim medijima. To je iskustvo koje svi prolaze koji u medijima žele proširiti prostor slobode i prostor govora i prostor tematiziranja, a to naravno je stvar i sa nama koji također nastupamo u javnosti. Ali moramo primijetiti da kada se već ti slučajevi navode, da onda tu postoji određeni disbalans. Taj disbalans je u nekom smislu i posljedica drugačijega prijema pritužbi. I kada se upute pisma ili se u usmenom obliku upozori na nešto što je nedopustivo i protivno Ustavu kada su u pitanju recimo stvari koje se tiču temeljnih ustavnih vrijednosti naše države onda naravno nešto lakše prolaze oni koji u tom pogledu imaju tvrđi stav, dogmatskiji i koji da tako kažem opetovano ponavljaju neke uvjetno kazano opće prihvaćene istine. Ja mislim da bi to, ja se nadam da će u izvještaju za ovu godinu, dakle 2007. stvari izgledati drukčije nego što su izgledale za 2005. godinu. Ali ako netko tematizira pojedina pitanja i pojedine teme i zbog toga onda postane slučajem to ne znači da drugi koji se drže nekih uvjetno kazano oprobanih istina i koji nerijetko posežu za elementima govora mržnje i vrijednosti koje su protivne našem Ustavu da oni nemaju rizika da bi postali predmet ili postali slučaj u izvještajima kao što je ovaj vaš. Zašto? Ja to ne znam. Ali ne vjerujem da naša javnost nema senzibiliteta za to. Možda naprosto je u pitanju da ti ljudi imaju predebelo zaleđe i podršku, pa onda glasovi javnosti nisu dovoljno jaki da bi ta zaleđa i tu podršku mogli na neki način otkloniti i da bi ta stvar mogla postati predmetom adekvatnoga interesa. Složit ću se s vama da je sad se vraćam na vaše ocjene u izvještaju, da je i Hrvatski radio i da je Hrvatska televizija napravila značajan iskorak. To je točno. Možda ne u ovom izvještajnom razdoblju o kojem govorite, ali u razdoblju u kojem danas živimo to je istina, u nizu stvari. Kada je u pitanju ocjena u dosezima kvalitete u pogledu Hrvatskoga radija žao mi je što nema nešto više osvrta na lokalne radio postaje Hrvatskoga radija koje su također sastavni dio i važan sastavni dio javnoga mnijenja i kreatora javnoga mnijenja. Gdje je pitanje razvoja tolerancije, političke kulture, kulture multietničnosti i manjinskih prava na žalost daleko su ispod onoga što imamo na nacionalnoj razini. I bilo bi dobro i ja mislim da je to moj kolega Gajica u ranijim raspravama isticao da bi bilo dobro ako bi se i o tom segmentu vodilo više računa. Iako bi se ljudima na lokalnim radio-stanicama pomoglo da standardi i da vrijednosti koje je postigao Hrvatski radio na nacionalnom nivou i sami mogli postići ne samo u tehničkom ili kadrovskom smislu te riječi nego i u vrijednosnom smislu te riječi i programskom smislu te riječi i jezičnom smislu te riječi. To posebno vrijedi za sredine koje su mnogo pretrpile u pogledu ratnoga stradanja i gdje ljudima treba na različite načine pomoći da formiraju nove vrijednosti društvene i svojih sredina i naravno svojih regija. U tom pogledu to mi se čini da nedostaje u ovom izvještaju. Druga stvar kada je u pitanju to što kažete pokrivenost tema. Ovdje u izvještaju se spominje neka emisija koja se zove "Špica" i spominje se fenomen swingera navodno je tu bio nekakav problem. Ja ne znam šta je "Špica", vidim to kao sliku koja prođe pored mene kada ja prođem pored televizora. Znam šta su swingeri, prilično dobro. I to je fenomen koji moderni svijet susreće jel'. E sada to nekom smeta, nekom ne smeta. U vašem izvještaja ima mjesta za tu temu, a nema mjesta za to kako žive ljudi u Glini, u Gračacu, u Dvoru, nema mjesto za to da li hrvatsko siromaštvo,… … [[Upadica se ne čuje.]] Ali jeste Hrvatska hvala Bogu. … [[Upadica se ne čuje.]] Nema mjesta za ono u kojem žive ljudi koji predstavljaju na žalost, našu sirotinju i koji proživljavaju teškoće koje zavređuju da budu predstavljene i prikazane u našoj javnosti. Dobar dio Ličko-senjske županije, dobar dio Šibensko-kninske, dobar dio Sisačko-moslavačke i Karlovačke, da druge ne spominjem. Zašto ako nije posrijedi neki incident, zašto ako nije posrijedi nešto drugo, te teme nemaju svoju adekvatnu prezentaciju hrvatskoj javnosti. Možda smo mi krivi koji zastupamo te ljude, možda su krivi lokalni predstavnici, a možda su krivi oni koji kreiraju programsku shemu. Zašto ne bi našu javnost solidarizirali sa ljudima koji žive u takvim uvjetima i pokazali sve elemente onoga što je naličje našeg društvenoga života. O tome, da toga manjka u našem programu nema riječi, a o tome da ima viška kada je u pitanju "Špica" i kada su u pitanju swingeri, toga u vašem izvještaju ima. To je meni naprosto zapelo za oči i smeta mi. Jer je meni ovaj fenomen oko siromaštva i nerazvijenosti mnogo važniji nego oko pitanja dilema koje imamo hoće li u nekoj emisiji se pojaviti jedna takva kontraverzna tema kao što su swingeri ili ne. Hrvatska televizija je otvorila problem kreiranja, pseudo kreiranja javnosti sa referendumskim pitanjima koje su pokupile i druge televizije, koje su pokupile i televizije u regiji. Sa time kao da izgleda da je to neko objektivno pa u nekim elementima čak i gotovo znanstveno procjenjivanje o tome što javnost u danom razdoblju, danu itd. misli o pojedinoj temi, akterima ili pojedinom problemu. Mi smo u nekoliko navrata upozoravali da bi bilo valjano da se publiku, gledatelje, javnost upozori na karakter toga fenomena, da to nije pravi referendum, da tu ima podmetačine, da tu ima organiziranja, da to nije nikakav uzorak najčešće također. Međutim netko iz nekog razloga smatra da je to važno, atraktivno, prijemčivo i da eto tako na taj način televizija sebi daje za pravo da može sudjelovati u nečem što se zove pseudo kreiranje javnosti. Ima drugih načina kako to može činiti televizija, ali na taj način sasvim sigurno uvjeren sam neovisno od stranačke pripadnosti, stranka kojoj pripadam najmanje ima interesa za tu problematiku, ali kada je u pitanju profesionalnost i kreiranje javnosti i javnog mijenja, ja mislim da je važno da se skrene pažnja na to da je to zapravo neka vrsta podvale. I sada mi dozvolite nešto što na neki način treba spomenuti jer se spominje ovdje posebno kada je u pitanju televizija i televizijski dio vaše kuće, a to je pitanje kvalitete izričaja onih koji kreiraju program i koji su spikeri, koji su izvjestitelji, reporteri ili bilo šta drugo. Nije samo stvar u tome da li će netko doista govoriti ono što prepoznajemo kao hrvatski standardni jezik nego da li će doista imati sve elemente dobroga spikera i dobroga izvjestitelja u pogledu dikcije, u pogledu kvalitete izgovora, u pogledu kvalitete artikulacije, jer znate televizija je nerijetko i radio nerijetko primjer ljudima, a ja mislim da ima prilično primjera koji nisu najbolji. I ako je moguće osnažiti tu komponentu Hrvatske radiotelevizije, ako je moguće edukaciju poboljšati, ako je moguće pripreme i dodatno educiranje ljudi učiniti boljim nego što jeste i u pogledu stranih jezika koji nerijetko moraju poznavati ili izgovoriti kako valja, ali isto tako i u pogledu ukupnoga verbalnog i neverbalnog pojavljivanja pred publikom, mislim da je to doista neophodno. Evo gospodine ravnatelju, gospodine predsjedniče Vijeća, to su neke osnovne ponekad vrlo apstraktne, a ponekad možda nepravedno konkretne primjedbe na vaš program. Još jedanput ću reći teško je ne primijetiti da se kvaliteta programa poboljšava. Teško je ne primijetiti da se prostor za slobodu izričaja ne povećava ali da su neki elementi disbalansa u pogledu ocjena i u pogledu prezentiranja tzv. slučajeva još uvijek prisutni to ćete se složiti sa mnom da ni to nije teško ne primijetiti, a to bi sigurno trebalo promijeniti. Hvala vam gospodine potpredsjedniče.
Zahvaljujem. Sukladno članku 207. stavak 2. isteklo je vrijeme za prijavu za pojedinačnu raspravu. Evo još nekoliko informacija. Imamo još 4 kluba i 19 pojedinačnih prijava. Radi se danas dok ne završimo ovu točku dnevnog reda. Na redu je u ime Kluba HSLS-a uvaženi zastupnik Zlatko Kramarić.
Štovani gospodine potpredsjedniče, štovani ravnatelju, štovani predsjedniče Hrvatskog vijeća, kolegice i kolege. Čini mi se da je, kolega Hebrang je u pravu da ova rasprava je ove godine 2007. kudikamo mirnija, odvija se u jednoj ležernijoj atmosferi nego ona krajem 2005. godine koja je bila, em je bila dvorana kudikamo punija, a i sam onaj povod i, odnosno, kontekst je bio takav da je ondašnja atmosfera u dvorani bila kudikamo konfliktnija. Danas je eto srećom nešto ili nesrećom, sve ovisi, nešto situacija drugačije. Bit će da se zapravo ova rasprava vodi u jedno ovako čudno vrijeme. Vrijeme je izborne godine i sada ako je vjerojatno da su neke stvari već zapravo riješene i da mi zapravo, i da ćemo uskoro upoznati tko je nasljednik, ja ću sebi dopustiti da kažem, jednoga dobroga ravnatelja koji je doista učinio puno na demokratizaciji naše javne televizije. Bez obzira na sve one primjedbe koje se zapravo može dati na tu kuću jer nitko nije sveta krava pa ni televizija. Ali ipak tamo, ako se sjetimo onih 90-ih godina i one situacije od kraja, krajem 90-ih godina i onih foruma koji su zapravo na neki način ipak senzibilizirali javnost da smo shvatili da je sloboda medija nešto bez čega nema jedne normalne i ozbiljne države, odnosno društva. I svaki puta, svaki puta zapravo čini mi se da ako imate jedan drugačiji, umjereniji, pa da kažemo, pristup koji je ovako impregniran jednom pristojnošću onda se to zapravo doživljava kao znak slabosti. Javnost, naša javnost je zapravo naučena a tu je i televizija djelomice kriva da zapravo voli isključivosti. A ja uvijek kažem da između ovih ekstrema postoje čitav niz drugih svjetova koji također imaju pravo na život. I vrlo je opasno ako se javnost suspendira, odnosno ako se reducira samo na ta dva ekstremna svijeta. To se nažalost, to nam se događa. Kažu inače zapravo da ova osobina ove video-sfere i ove prevlasti vizuelnih medija da onda vrijedi princip "većina, to sam ja". Kaže, za jedan mentalni sklop odgovara ona krilatica "država, to sam ja", a za ovako u ovo vrijeme jednoga kasnog boniteta mnogi se čak i novinari ponašaju prema, kada ih pitate pa zašto samo to pokazujete a ne nešto i drugo, onda vam upravo odgovore zbog toga što oni predstavljaju, imaju većinu u Parlamentu, imaju većinu u nekim vijećima, skupštinama i na neki način novinari određuju da zapravo tu većinu koja se, koja proizlazi iz političkih činjenica da je zapravo onda impliciraju, odnosno primjenjuju i na program koji nam nude. To nije, po našem mišljenju iz Kluba HSLS-a, dobra praksa jer upravo zbog toga se na neki način stvari bitno pojednostavljuju i dobiva se doista dojam da se taj naš politički i ini život odvija samo između dvije isključivosti. Ja nisam stručnjak za Popera kao kolega Vujić, ali negdje sam čini mi se pročitao da je Poper rekao da je moć televizija pogubna za demokraciju. I ako bi se onda upravo ova činjenica da mnogi i naši novinari i urednici rade prema ovom principu "većina, to sam ja", da bi to doista moglo biti pogubno, pogotovo za ove krhke demokracije kao što je Hrvatska zemlja koja još nikako, još nije riješila sve svoje tranzicijske probleme. Pa onda upravo zapravo i stvara se onda upravo ova atmosfera, ambijent da je dobro da netko, da uvijek postoji netko tko će kontrolirati informaciju. Onaj tko kontrolira informaciju na neki način zapravo doista ima moć da je onda, da onda pouči i neke druge interese koji ne proizlaze samo iz te činjenice što raspolažu informacijom. To je ono od tih da tko vlada znakovima vlada i ljudima, to bi vrlo, danas smo isto imali neke press konferencije, jučer smo imali neke emisije koje upravo pokazuju taj strah upravo od onih koji imaju te informacije i koji te informacije mogu zlouporabiti i mogu ih zapravo upotrijebiti, ne političke informacije upotrijebiti za političke ciljeve. No mi smo ovdje, ne znam koliko se dugo već ova izvješća podnose, svaki puta zapravo branili pravo na profesionalnost, pravo na autonomiju, pravo na slobodu novinara pa i pravo na pogrešku. Upravo smatrali smo da kada se, ako se i dogodi i dođe do određenih, ajde, aberacija ili se nekome nečiji stav, nečija emisija ne sviđa to ne znači da zapravo se za to, da se mora biti odmah automatski sankcioniran. Kao što mi imamo pravo na grešku i tražimo da se poštuje naše pravo na grešku, na krivu procjenu, da to mora vrijediti i za novinare i za medije, i da je upravo zapravo najopasnija opasnost, opasnost, a to je da nam se televizija, odnosno mediji sviđaju koliko smo mi u njima nazočni i koliko se, u kojoj se sekundi pojavljujemo, koliko se sekunda pojavljujemo, da onda to određuje i naš odnos prema televiziji, odnosno prema medijima. I mislimo da u tome je ipak Hrvatska televizija uspjela postići kakav takav balans. Vidite, mi u klubu mislimo da su ovi izvješća korektno napisana i u tom smislu su i prihvatljiva. Iz njih se isto također dadne iščitati da su određene primjene koje smo iznijeli u onoj raspravi krajem 2005. godine da su i uvaženi i prihvaćene. Isto također ovdje su navedeni neki određeni pokazatelji koji govore da se HTV uspješno nosi s konkurentnim televizijama što mislimo da je za svaku pohvalu. I meni se isto čini da ovako možemo reći da nasuprot ovim benetovskim bojama koje nam nude ove druge televizije da HTV ipak nudi jednu crno-bijelu ozbiljnost i da zapravo ne, itekako se pazi da ne skrene u ovaj svijet koji ovako, koji je ovako zavodljiv, ali zapravo ne rješava dugoročno ni jedan naš problem. No kažem isto također pored ovih pohvala, mislim da treba istaknuti određene probleme koji su svakako i subjektivne i objektivne naravi. U kvaliteti programa, tome ne govore stručnjaci, na kraju uvijek je opasno da, o ukusima se kaže u pristojnim kućama ne raspravlja, a ono recimo što nama u klubu HSLS-a, mislimo da je nedostatak i da bi se trebalo, to je taj domaći program. Očito da bilo bi vrlo loše kada bi, kada doista emisije na engleskom jeziku zapravo su brojnije i duže od ovih na domaćem jeziku. Domaće dokumentarne emisije su ovdje mogle biti i brojnije jer mi ne sumnjamo da postoji čitav niz tema koje bi oko takvih emisija mogle snimiti. Tu svakako da to iziskuje i određeni i financijski i stručni angažman, no mislim da televizija ima dovoljno sredstava za realizaciju takovih programa. Uostalom uvijek se mogu naći i zainteresirani sponzori i stvar je samo menadžmenta da ih se pronađe, a mislimo da uključivanje tih sponzora u takav tip emisija ni na koji način ne bi narušila njihovu neovisnost i objektivnost. Isto se to može reći da emisije jednoga kulturnoga sadržaja. Ja, recimo ja privatno ovako, ovo govorim sada ne kao član kluba HSLS-a, privatno smatram recimo da je jedno od najboljih emisija na televiziji "Drugi format" koja doista pokazuje jedan visok stupanj ozbiljnosti, ide u dosta pristojnom terminu poslije nogometnih utakmica utorkom. I kad se već spominje kultura onda je svakako je važno istaknuti problem kulture govora. Naime, sve izraženija pojava jednoga neobvezujućeg izražavanja u dijalektu što i ne mora biti loše, jer Hrvatska ipak je između inoga i zemlja dijalekata, ali kažem kad to postaje učestala pojava i u emisijama koje po svom to sadržaju nikako ne bi mogle podržavati takav način izražavanja onda to već postaje mali problem. Isto također svakako se treba poraditi na ispravnom izražavanju, tako i na dikciji jer televizija je vrlo često za ove mlade naraštaje i prva učiteljica. Ako već političari ne moraju imati i nemaju dobru dikciju onda to ne bi trebalo vrijediti i za novinare. Isto je tvrdnja o nedovoljnoj zastupljenosti bi se moglo govoriti o domaćem dramskom, pa i zabavnom programu. Čini se, meni se i nama se i u klubu čini da je naša televizija prepoplavljena, preplavljena brojnim govornim emisijama uglavnom političkog karaktera od kojih su neke na žalost nisu lišene nepristranosti voditelja što nije dobro. Često se takve emisije vode principom senzacionalizma, a nikako nisu objektivne i kažem ponovno vrlo često naš život politički, gospodarski, kulturni reduciraju na odnos ili, ili je zapravo neki način do izražaja dolazi upravo ova princip većine, a nikako ne princip kvalitete. Jasno je da se, da i HTV ukoliko se želi uhvatiti u koštac s našim drugim televizijama mora ponekad pokleknuti pred tim senzacionalizmom, ali kažem u tome svakako treba imati mjerilo jer se prije svega radi o javnoj televiziji. Upravo zbog takvog pristupa pojedinim emisijama nemoguće je na kraju donijeti objektivan zaključak koji bi bio temeljen na sučeljavanju ravnopravnih sudionika. Važno je naglasiti jednu učestalu pojavu, a to je da se gotovo u svim dnevnim vijestima neprekidno objavljuju isto informacije, ono od 12 sati pa kada počne pa onda zapravo sa zadnjim vijestima uvijek imamo iste informacije. Što se tiče pak našeg "Dnevnika" doista ja sam već ipak u lijepim godinama pa "Dnevnik" gledam sigurno već preko 35 godina, mislim da se ništa nije promijenilo iz vremena tamo, iz vremena kada ga je uređivao Miroslav Lilić, pa još i prije i danas. Čini mi se da ti "Dnevnici" nisu rađeni recimo na principu kako "Dnevnik" radi recimo BBC ili recimo neke njemačke stanice gdje su vijesti puno kraće i vrlo često, odnosno najčešće nemaju nikakvih komentara, nego upravo taj komentar, odnosno komentar se prepušta da gledatelj zapravo, da gledatelj donese sud sukladno, a ne da mu, da mu se nameće. U današnje doba neograničenoga pristupa informacijama s područja cjelokupne države i svijeta tako i … [[Govornik se ne razumije.]] politika informativnih emisija po našem mišljenju nije prihvatljiva. Potrebno je uložiti dodatni trud kako bi se osnažila njihova aktualnost i raznolikost, a pri tome se ne misli da treba ponavljati zaista udarne vijesti, ali dio njih se tijekom dana doista može zamijeniti s nekim drugim događajima koji su također zanimljivi i aktualni. Jasno je da je proizvodnja, odnosno emitiranje tzv. talk show emisija puno jeftiniji za televiziju, ali mislim da i u tome treba naći odgovarajuću mjeru i omogućiti gledateljima da se uz televiziju opuste i upravo da, kažem ne budu prepušteni samo ovom jednom diktatu takvog tipa emisije. Po našem mišljenju ne bi trebalo podržavati veliki broj emisija u kojima se gledatelji pozivaju na uključivanje, ali uz posebno naravno veću telefonsku tarifu. Pri tome svakako ne mislim na razne dobrotvorne namjene, telefonsko pozivanje. S jedne strane treba odvojiti ovo dobrotvorno, a s druge strane vrlo često upravo ta, taj da zapravo sami gledatelji neki način da na kraju imamo rezultat pa da to iščitamo kao vox populi. Vrlo često smo bili i svjedoci da iza takvog tipa emisija zapravo stoji određena, određene stranačke centrale koje zapravo na neki način onda manipuliraju i rezultati koje dobijemo zapravo nisu ni na koji način adekvatni zapravo pravom stanju odnosa u društvu. Znači nije sve u pitanju i sama ta i zarada i pogotovo dobra zarada. Neki puta doista moramo biti svjesni da nikako ne bi trebalo zloupotrebljavati sugestivno moć televizije pred kojom vjerojatno najveći broj gledatelja poslije toga i donosi svoj stav. To je kao … [[Govornik se ne razumije.]] ispitivanja javnoga mnijenja glede snage određene političke stranke. Vrlo često zapravo one generiraju raspoloženje koje i neki način mogu utjecati na konačni rezultat. Isto tako veliko je pitanje da li poneki puta se prenose športski događaji koji po svom značaju za šire gledateljstvo nemaju neki veći značaj, ja ne mislim da su neki boks mečevi ili ovi ultimat fajtovi da je to nešto što bi ovu našu športsku kulturu trebalo isuviše zanimati. Kažem, na kraju krajeva oni vjerojatno i koštaju i vrlo je veliko pitanje da li takvi prijenosi doista opravdavaju, su financijski opravdani. Kažem ponekad se puta čini da je ovaj drugi program koji je deklariran kao program ležernijega sadržaja neki način se sveo na športski program i isto također to blago sugeriramo u Programskom vijeću da upravo da treba voditi računa o toj razlikosti programa, kažem osobito tijekom vikenda kada je se za očekivati da veći broj naših građana više vremena provodi pred ekranom. I na kraju krajeva trebamo shvatiti to bez obzira koliko vodimo sport da nisu baš svi gledatelji ljubitelji samo sporta. Treba ukazati na činjenicu da imamo i ovu situaciju da se često emisije slične tematike u nizu smjenjuju jedna za drugom ili da se slične emisije prikazuju na oba programa što sigurno ne osigurava njihovu raznolikost i mogućnost gledateljima da doista iskoristi to svoje pravo na izbor. Znači osiguravanje raznolikosti programa je još veća obveza Hrvatske televizije budući da ga prije svega i financiraju građani kroz svoju pretplatu. Mi smo isto odavno već bili znali govoriti ovdje da li HRT smije biti komercijalna televizija ako se plaća pretplata. Koliko onda ima smisla da je ovaj komercijalni, reklamni, reklame doista budu zastupljene u mjeri u kojoj jesu zastupljeni? O poslovanju HRT-a prema Izvješću o poslovanju ne može se u potpunosti ocijeniti da li … [[Govornik se ne razumije.]] gospodarstvenika jer plan financiranja nije u potpunosti realan ali ni transparentan. Na kraju to je posao ipak nekih drugih stručnjaka ne nikako ovoga Sabora, tako da nisam baš do kraja razumio kolegu Hebranga kada je rekao da neke stvari zaslužuju višu instancu od Sabora.
Zahvaljujem.
Ne znam koja bi to viša instanca od Sabora bila. Ali evo za kraj, klub HSLS-a HRT pardon, ovo izvješće mi ocjenjujemo kao objektivno i prihvatljivo. Hvala.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Arapović.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Ja bi ispravio uvaženog kolegu zastupnika. Citirat ću kažem: "Neki se sportovi prenose a nemaju gledanost." A evo sad znamo da je utakmica hrvatske reprezentacije u rukometu na Svjetskom prvenstvu najgledanija u povijesti Hrvatske televizije gdje je bilo preko milijun ljudi je gledalo jedno drugo poluvrijeme. Mislim da sam upravu. A spomenuli ste još i boks. Ja mislim da smo svi ovdje se budili u ranim jutarnjim satima, malo stariji koji smo gledali Muhamed Alija u pet sati ujutro. Pa je bilo i naših boksača gdje, jer ako je, ja na primjer volim i boks i košarku i rukomet i sve i mislim da je to jako gledano. Nažalost, mi nemamo dovoljno športa na Hrvatskoj televiziji, ukidanjem trećeg programa. Zadnji primjer za vrijeme utakmice Cibona-Makabi, jedne od najbitnijih utakmica u europskoj lizi, mi smo gledali, ligi, mi smo gledali "Sjećaš li se Dolly Bell" ili tako nešto. Mislim, tako da je, evo sada će biti Mirko Filipović 4. i ja bi najsretniji bio da Hrvatska televizija to prenosi, da mi možemo gledati njegovu borbu. I mislim da bi svi mi gledali u Saboru tu borbu. Hvala lijepo.
U ime kluba HSS-a, uvaženi zastupnik Luka Roić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, gospodine glavni ravnatelju, gospodine predsjedniče Vijeća HRT-a, kolegice i kolege! Ja bih također započeo raspravu o ovom izvješću sa pitanjem zašto ono nije došlo na klupe onda kada je to bilo i obavezno učiniti? Ali za tu činjenicu ne bi okrivio ravnateljstvo Hrvatske televizije jer je ono na vrijeme dostavilo svoje izvješće Hrvatskom saboru. Očito i iz ove rasprave može se naslutiti zbog čega je rasprava o izvješću odugovlačeno, zašto je tek sada došla na dnevni red jer sve ono što se oko Hrvatske televizije događa a vezano je za politički odnos spram javnoj televiziji upravo je vidljivo iz ovih rasprava. Da sam možda na početku govorio o ovom izvješću, moje izvješće bi vjerojatno, odnos prema ovom izvješću bi vjerojatno bio znatno drugačiji nego sada kada sam čuo sve kako i na koji način ocjenjuju ovo izvješće. Naime, činjenica da se glavni ravnatelj očito povlači sa funkcije glavnog ravnatelja makar to svi na neki način ističu, odredila je i vjerojatno odnos prema ovom izvješću. Čini mi se da smo na odborima bili puno blaži ili puno dobronamjerniji prema rezultatima ovog izvješća nego na glavnoj raspravi. I to je moguće opravdati. Naravno da je ovo politička arena, da se ovdje pokušava argumentirano i neargumentirano sticati političke poene, napadati ono što se i može i ne može napadati, govorit ono što jest i što nije istina, govoriti ono što svatko od nas ocjenjuje da će njemu i političkoj stranci donijeti više političkih poena jer Hrvatska radiotelevizija toliko je bitna da je rasprava o njoj uvijek interesantna i zanimljiva. Rekoh izvješće gospodina Hebranga koje je bilo posve oštro je na neki način pokazatelj da se i još uvijek nije sa pozicije vlasti odustalo od izravnije kontrole medija pa i Hrvatske radiotelevizije, što je na neki način i legitiman stav političke stranke. Ali vidim i drugi nisu posve bili u velikom dijelu zadovoljni sa stanjem na Hrvatskoj radioteleviziji, što je također vrlo razumljivo. A ja bih rekao da zapravo ravnateljstvo i Vijeće Hrvatske radiotelevizije zbog toga mora biti i zadovoljno jer pomalo i čak izraženo nezadovoljstvo govori da su oni negdje na tragu onoga što bi Hrvatska radiotelevizija trebala biti. Neovisna, nepodatna, nepristajanje na bilo kakve političke utjecaje je nešto što novinarstvo i javni medij vapi. Biti neovisan, biti slobodan, biti potpuno lišen bilo kakve političke ovisnosti ideal je svake demokratske i novinarske slobode. Poticati tu slobodu i žestokim kritikama je posve legitimno. Ja upravo mislim da na Hrvatskoj televiziji nedostaje dovoljno političkih, polemičkih tonova, da nedostaje dovoljno političkih i širih spektra odnosa prema problemima koje bi još više učvrstilo poziciju i slobodnog novinarstva i ravnateljstva i vijeća koje nadzire takvu instituciju. To je mislim, da je to cilj svake neovisne televizije, svakog javnog medija jer bez takvog stava, bez straha da će zbog izgovorene riječi na nekoj od emisija Hrvatske televizije ujutro biti smijenjen, nema napretka ni demokracije ni slobode novinara, ni slobode govora ni javnog medija kao što je, kao što … [[Govornik se ne razumije.]] želi biti Hrvatska radiotelevizija. Za ocjenu njezine neovisnosti, za ocjenu njezinog položaja u društvu prije svega ocijenit će to hrvatski gledatelj. Ako javna televizija učestalo bilježi dobru gledanost i ako zauzima čelna mjesta unatoč velike konkurencije koja u Hrvatskoj postoji, znak je da se na Hrvatskoj televiziji ipak nešto mijenja i da se na Hrvatskoj televiziji ipak nešto pozitivno mijenja, jer priznat ćete Hrvatska radiotelevizija u ovih nekoliko godina suočena je sa jednom potpuno novom pozicijom. Postoje komercijalne televizije nacionalne razine koje su potpuno ušle u medijski prostor i javnoj televiziji u tim novonastalim uvjetima potrebno je zauzeti svoju čvrstu poziciju jer ona ima ipak daleko više obveza, daleko zahtjevniju ulogu nego jedna komercijalna televizija. Biti edukativan, biti zabavan, biti informativan, biti odgovoran u svojim informacijama je njezina osnovna uloga. Zadovoljiti sve, zadovoljiti sve manjine, sve manjinske grupe, imati odnos prema svima jednak, zadovoljiti širok politički spektar. Vrlo je teška uloga Hrvatske televizije. Zato o programima govoriti sa ovog mjesta iako smo mi ti koji smo poslodavci na neki način Hrvatskoj televiziji nije lako jer možete lako ući u jednostavne ocjene u odnosu na posao koji obavljaju bilo novinari, bilo pojedine emisije koje su plod i rezultat rada naravno novinara i prije svega ljudi koji rade u Hrvatskoj televiziji. Ova vrlo kompleksna tema još dodatno naravno otežava poziciju Hrvatskoj javnoj televiziji jer vidljivo je iz ovih financijskih elemenata koje smo dobili da komercijalni prihod javne televizije nažalost iz dana u dan pada. Da li je krivnja ravnateljstva ili ljudi sa Hrvatske televizije što je to tako ili je to objektivno stanje stvari s obzirom na pojavu novih konkurentskih kuća, pitanje o kojemu možemo razgovarati. Mene brine što je udio komercijalnih prihoda od promidžbe manji nego što je planiran a manji i još više nego što je bio u protekloj godini. To je svakako element, to je svakako brojka nad kojom se treba zamisliti i treba svaki odgovoran političar koji misli da je njegovo pravo i obveza razmišljati o tim problemima dati odgovore na ta pitanja. Ako tome bude tako a biti će naravno da najveći financijski teret ostaje na društvu, na građanima, na njihovoj pristojbi koju moraju plaćati i ona istina je raste razumnom mjerom kao što je to planirano. I to je sreća. Ali koliko će ti komercijalni prihodi u buduće padati i koliko će oni omogućavati da se Hrvatska radio-televizija financijski dovoljno osposobi ovisit će i o umješnosti ljudi koji vode Hrvatsku televiziju a i prostoru koji može u konkurentskim odnosima zauzeti na hrvatskom tržištu. Svakako da su to brojke koje ukazuju na stanje koje nije sasvim jednostavno. Složio bih se sa kolegom Hebrangom koji je govorio kritički o trošenju tih sredstava, ali znate to je boljka naravno svih javnih ustanova da je zapravo uvijek moguće potrošiti sve ono što se uprihoduje ako ne i više. To je na neki način gotovo zakonitost svih javnih ustanova i naravno da će svako ravnateljstvo i svaki direktor potrošiti sva ona sredstva koja mu se nađu na raspolaganju a da li je to posve u redu učinjeno ili napravljeno o tome naravno ne možemo mi prosuditi iz ovih izvješća, to bi trebali čuti od financijski odgovornih i zaduženih kuća koji bi neovisnom revizijom mogli doći do točnih podataka. Mi smo ako se sjećate u prošloj godini dosta raspravljali o tome o čemu govori i izvješće programskog vijeća da je na Hrvatskoj televiziji bilo dosta i korupcije i razno raznih nepodopština što je uvijek golicalo hrvatsku javnost. Na žalost ili na sreću svi oni koji su o tome govorili pa i javno ostali su na neki način nedorečeni kao i obično bez valjanih argumenata i to je priča koja se ponavlja gotovo u svakom našem javnom odnosu prema materijalnim sredstvima i prema novcima i poziciji koju ima trenutno i u Hrvatskoj i u Hrvatskoj radio-televiziji. I sinoć sam bio na neki način razočaran emisijom koja je govorila o tome kako postoji ili ne postoji prisluškivanje, na koji način, potpuno paušalno, neargumentirano, bez valjanih dokaza. To su rasprave koje se mogu otegnuti do u nedogled pa i rasprava o korumpiranosti na Hrvatskoj televiziji ako nije argumentirana može samo golicati hrvatsku javnost i hrvatsku maštu a da li iza toga nešto stoji mi obični građani pa i saborski zastupnici nemamo nikakvih spoznaja. To bi trebalo učiniti i sve one institucije koje su za to pozvane, one to nisu učinile i mi do daljnjega ne možemo dati o tome konačan sud. Mi možemo zaista samo stati i završiti pričom koja je bila u jednom trenutku toliko intenzivna a ja se ne mogu oteti dojmu da su te priče uvijek politički intonirane i dosta tendenciozne. Dapače, mislim da je pravo svakog građanina ukazati na probleme koje uočava i koje vidi ispred sebe ali ne može se paušalno nikoga oblatiti, nikome staviti stigma i nakon toga njega prepustiti sudbini javnosti da se pravda i da se pere. Treba puno osjetljivije i puno odgovornije raspravljati o tim problemima. Programsko vijeće je u svom izvješću govorilo dosta kritički o nizu elemenata koji su uočili, s kojima se mi ovdje vjerojatno svi slažemo. Govorilo se o tome kako se nije poštivao članak 11. Statuta Hrvatske radio-televizije o vanjskoj produkciji. Govorilo se o tome kako se ne poštuje dovoljno članak 12. Zakona Hrvatske radio-televizije o pretplati odnosno o čini mi se pristojbi, o promidžbi koja je veća nego što je dozvoljena. Naravno da je, to su prekršaji koje su i oni uočili. To se naravno ne smije tolerirati iako rekao sam taj problem sa promidžbom i sa novcima koji se iz toga ubiru su uvijek dobro došli ali pretpostavljam da je došlo do opadanja sigurno i cijena i svih onih usluga koje javni mediji i svi elektronski mediji mogu ponuditi s obzirom na konkurenciju i zbog toga vjerojatno i čelnici Hrvatske televizije počesto dolaze u nekakav izazov koji nije baš jednostavan da bi na neki način uprihodili možda i koju kunu više nego što je to moguće s obzirom na svoju poziciju u kojoj su se trenutno našli. Naravno da je vrlo bitno u ovom izvješću ocijeniti koliko je utjecaj i da li utjecaja hrvatske politike ima na nezavisan medij kao što je Hrvatska radio-televizija, koliki je utjecaj korporativnih institucija, koliki je utjecaj financijskih moćnika na program Hrvatske radio-televizije, da li takvog utjecaja ima, da li se on može prepoznati iz programa Hrvatske radio-televizije. Mi smo svi nezadovoljni pretpostavljam sa odnosom i glavnog ravnatelja i ravnateljstva prema regionalnim centrima u Hrvatskoj. To je jedan izazov koji treba dobro odraditi ukoliko se misli Hrvatsku radio-televiziju i u regionalnom dijelu približiti hrvatskim građanima. Ja tvrdim da u tim ustanovama u regionalnim centrima ima dovoljno kadrova i svih onih pretpostavki da budu daleko više iskorišteni nego što su to u ovom trenutku. Oni su u zapečku, oni nisu materijalno osposobljeni na način na koji to bi trebalo. Mislim da je ravnatelj i gospodin Jelak su toga svjesni. Mislim da će se i ubuduće koliko sam razumio oko toga povesti i daleko više računa. Pozivam da se to dogodi jer znate nama koji smo iz regija daleko je slađe i ljepše čuti vlastitu riječ i urednika i voditelja koji će ti govoriti onim tvojim jezikom koji ti je bliskiji nego na neki način centraliziranim porukama iz Zagreba koja je boljka svih ostalih naravno institucija Hrvatske države koje su na taj način, na neki način ustrojeni. I mislim da bi na to, u tom dijelu trebalo daleko, daleko više učiniti. Mislim da će se i učiniti. Ovdje nitko nije posebno govorio o tehničkim mogućnostima Hrvatske televizije koliko sam razumio, a i koliko se razumijem u tu problematiku mislim da je tu dosta učinjeno da se ona osposobila i da može stati u bok najrazvijenijih televizija što nije za podcijeniti. Digitalni sustav je, kuca na vrata. Pretpostavljam da su osposobljeni i da će ubrzo i prijeći na novu tehnologiju koja će omogućavati daleko lakši i emitiranje signala i da ćemo lakše prebroditi ovu krizu oko nedostatka kanala koji je po analognom sustavu bio u ovom trenutku i na neki način problematičan. Jer smo jedan kanal eto tako rekao bih dosta brzopleto ustupili i prodali. Ali uz sve ove kritike mislim da je ravnateljstvo … … [[Upadica se ne razumije.]] u zadnjih nekoliko godina ipak od Hrvatske televizije učinilo onoliko koliko je to bilo u ovom trenutku moguće unatoč svim pobunama i svim kritikama i kojih sam i ja upućivao. I zato na neki način imam potrebu u ime HSS-a i u osobno ime zahvaliti ravnateljstvu na onome što je učinilo od Hrvatske radiotelevizije. Zahvaljujem. Hvala lijepa.
Hvala lijepa kolega Roić. Na redu su ispravci netočnog navoda. Prije svega kolega Hebrang. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolega vi ste krivo citirali mene. Naime vi ste rekli da iz mog govora zaključujete kako se vlast ne odriče Hrvatske televizije. Na temelju mog govora ste zaključili da se vlast ne odriče? Ja u svom govoru nisam uopće spomenuo program ni jedanput. Ja sam govorio o financijskim nepravilnostima kakve su nezamislive u bilo kojem tijelu koje raspolaže sa milijardu i pol kuna godišnje. Gdje ste vi tu vidjeli politički interes nije mi jasno. Ali da iza toga postoji politički interes, ako ste to mislili, onda sigurno da postoji. Tu se onda slažem. Drugo što se ne slažem rekli ste: «Sve javne ustanove potroše sve što imaju.» Nije pitanje koliko potroše nego kako potroše. Vi ste vidjeli medijski mobing recimo protiv ministra unutarnjih poslova jer je kupio tri specijalna vozila bez javne nabave. A ta tri vozila su jedan promil vrijednosti koja se ovdje bez javne nabave nabavlja. O tome sam govorio a ne o političkom interesu. Hvala.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda kolega Jurjević.
Nije točan navod kolege Roića da se sinoć u emisiji «Otvoreno», mislim da je na nju mislio, nisu pokazali argumenti da se radilo o paušalnim ocjenama i da se nisu predočili nikakvi dokazi za tvrdnje koje su tamo iznesene. Koliko ja pratim po prvi put je netko od saborskih zastupnika, u ovom slučaju saborska zastupnica Milanka Opačić pokazala dokument, dio izvješća tajnih službi u kojoj se govori o njoj i svojim autoritetom saborske zastupnice i odgovornošću saborske zastupnice garantirala da se radi o autentičnom dokumentu. Nema nikakvog razloga da u njega sumnjamo. A oni koji se time bave neka istraže. Ali mislim dakle da je upravo se obratno desilo jučer. Da smo prvi put tako nešto vidjeli.
Hvala lijepa. Nastavljamo s raspravom. U ime Kluba zastupnika SDP-a poštovani kolega Vujić. Izvolite kolega.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, uvaženi gospodine ravnatelju i predsjedniče Vijeća. Dopustite da u ime Kluba SDP-a najprije na neki način otvorim jedan koridor u kojem bi diskutirali i istodobno da kažem, da upozorim na one koridore o kojima ne želimo diskutirati. Prvo, nekih posebnih tajnih kanala kojima bismo mogli doznati za ovakve ili onakve malverzacije na televiziji mi nemamo. Drago mi je da je gospodin glavni ravnatelj u tom pogledu i opovrgnuo ili je ostavio mogućnost da se tako nešto istraži na jednu od intervencija predstavnika Kluba što u svakom slučaju nije predmet ovoga Sabora. Nekoga možda može biti ako je tako, ali nije predmet ovoga Sabora. Hoću reći šta bi po mom mišljenju trebao biti predmet. Također nismo razvili ovakav pesimizam čitanja financijskih izvještaja kako smo ga čuli sa svim stavkama koje su eto tako mislim dramatično nemoguće da bi već ministri morali bježati iz Vlade kada bi nešto slično oni poduzimali. Mi smo tako se izvještili. A tim prije se čudimo takvoj vrsti pristupa što sada po prvi puta upravo od Vlade, ne od nekoga drugoga nego upravo od Vlade, od svih primjedbi mogućih pa uključujući i financijske primjedbe dobivamo samo jednu koja upozorava da je dobit od poslovanja na HRT-u nešto pala. Doduše i sama kaže da to nije i najvažnije da se na HRT-u ostvaruje dobit, ali da je ona pala. Međutim i to smo sada čuli odgovor. Ona je pala zato što se povećalo plaćanje poreza. Činjenica je da se televizija od 2000. počela osposobljavati između ostaloga i za vraćanje duga. I kada je taj dug vraćen ostavili su, ostavila se mogućnost naplate poreza što dakle i ovaj relativno dobronamjernu objekciju Vlade, za divno čudo ja se moram na nju pozivati, na neki način suprotstavlja ocjeni koju smo ovdje čuli u ime predstavnika jednoga Kluba. Ja mislim da bi prvi interes ovoga Sabora bio da pođe jer zato je on tu, da se vidi da li televizija izvršava svoje javne zadaće onakve kakve su postavljene pred nju ili onakve kakve bi trebale biti postavljene pred nju ako da tako kažem oni sami ili dokumenti koje imamo ne govore o tome. Ja ću navesti nekoliko vrijednosti, poslije ću reći od kuda su, kako se definira jedna javna televizija. Dakle javna televizija je jedinstvena institucija u vlasništvu građana neovisna o političkim i komercijalnim interesima. Drugo, najveća snaga u zemlji koja kroz svoje programe i usluge doprinosi kvaliteti života u društvu kao cjelini je javna televizija. Od nekoliko vrijednosti, pobrojit ću ih redoslijedom koje se stavljaju upravo u takvom poretku kao najvažnije. To je podrška javnosti i civilnom društvu. To je zadatak javne televizije. Poticanje stvaralaštva i kulturne izvrsnosti. Promoviranje obrazovanja i učenja. Oslikavanje i međusobno upoznavanje nacije unutar sebe, unutar svojih regija i zajednica koje ima. Upoznavanje svijeta u zemlji i upoznavanje zemlje sa svijetom transfer između zemlje i svijeta posebno vezano na identitete uz globalizaciju. I napokon sasvim jedan novi podatak koji se definira kao izgradnja digitalnog društva u kojem javne televizije nekih zemalja imaju posebnu ulogu, ne znam u ovom momentu da li su to i zakonom propisane uloge, ali svojom važnošću, ulogom, autoritetom i sposobnostima obavljaju jednu od ključnih interesa, interesa očuvanja vlastite građane i vlastitog identiteta u kontekstu buduće digitalizacije društva koje zapravo još nitko nije izmjerio sve promjene koje iz nje izlaze sa uvođenjem novih tehnologija, Interneta televizijskog itd. itd. Da se ne bi mislilo da ovo o čemu sam ja govorio predstavlja neku Vujićevu ili SDP-ovsku utopiju itd. Ovo što sam naveo su vrijednosti i u poretku i u izvedbi kako ih je BBC postavio pred sebe. Iste one vrijednosti koje su implementirane u Zakonu o HRT-u, ali koje je BBC promovirao do jednoga da tako kažem gotovo velikog elaborata koji izražava njegov savez sa građanima. U tom svom savezu sa građanima, svojim građanima ta javna televizija kaže da je njen zadatak da život čini boljim. Sve su stvari definirane isključivo iz aspekta vrijednosti. Ni jedna nije definirana iz aspekta komercijale i komercijalnih interesa iako se znade ili barem oni znaju da se upravo preko proizvodnje takvih vrijednosti ostvaruju i najveći komercijalni interesi, pa nije čudo da onda i mi kupujemo upravo takve emisije, emisije koja nije primarno određena komercijalnim interesima. Dakle, ove vrijednosti bi trebale da budu prvenstveno interes ovoga Sabora u smislu utvrđivanja koliko su one implementirane u javnu televiziju ukoliko nisu i kako činiti da ona u tom pogledu stoji što bolje. Ja mislim da oba izvještaja govore u kontekstu poznavanja materije zadnjih jedno sedam, osam godina o stabilizaciji i televizije i stabilizaciji da tako kažem same televizijske orjentacije. Poslovna stabilizacija je mislim vrlo respektabilna budući da znamo u kakvim je nevoljama televizija bila ranijih godina prije nego što je bila u stanju uopće početi vraćati dugove. Ono što je međutim još više možda za nas zanimljivo to je da je došlo do stabilizacije zakona koji je na teške muke i uz mnogo, mnogo nesporazuma ovdje iznesen a koji danas predstavlja standard za kojega i osobno ću reći sam često pitan i od nekih ministara drugih zemalja koji imaju sličan problem i traže iskustva upravo ovoga tipa, a to su također i preporuke koje u ovom momentu određena europska tijela sugeriraju nekim zemljama u smislu da je Hrvatska dobro riješila ključno pitanje onih zemalja koje nemaju onu stabilnost, pa da je neprijeporno da ili kraljica ili predsjednik ili netko drugi imenuje neko vijeće jer zapravo i nisu poznate prakse tolikih zloupotreba, političkih zloupotreba na nižim razinama. Stabilizirao se zakon, stabiliziralo se vijeće i upravo je fantastično da ono toliko heterogeno sastavljeno na vrlo različitih da tako kažem političkih impulsa sa različitim ljudima čitav niz odluka donosi i to odluka koje inače izazivaju sporove i u javnosti donose upravo jednoglasno. Ja mislim da je to nešto što bi trebao uočiti ovaj Sabor i što bi trebalo zapravo da potvrdi vrijednost ovakve zamisli, gdje se pokazalo da oni koji budu na kraju krajeva bez obzira na njihovo porijeklo što je ovdje netko rekao od stranačkih prijedloga budu odgovarali vlastitoj grupnoj dinamici kao tijelo da će im biti važnija ta odgovornost nego polaganje računa unatrag gdje su zapravo tu izgubili kontakte. Televizija nije iznad Sabora. Ona je izvan Sabora. I ne može niti biti Sabor nad televizijom. Televizija mora biti zaštićena mehanizmima u koji ona može razvijati svoju ekonomiju i ona mora biti zaštićena kontaktom sa predstavnikom građana kao njenih vlasnika u smislu izvještaja ovakvog ili onakvog. Ali mi smo stvorili tijela, zato smo i stvorili tijela da ona budu prenosnici da tako kažem interesa javnosti na tu televiziju, a ne da im jednog dana to poklanjamo, a da im drugih dana to oduzimamo. Zbog toga je zapanjujuće upravo što i neki predstavnici i glasnogovornici nekih stranaka pa i Vlade ulaze otvoreno u kalkulacije oko toga tko će biti izabran i koju sve suglasnost treba eventualni budući glavni ravnatelj kada za to dođe vrijeme. Ja se nadam, a stvorene su sve pretpostavke da ne treba nikakva suglasnost, nego da će ta suglasnost biti kontraproduktivna onaj koji bude s njom nastupao, jer je vijeće osposobljeno da u trenutku takve potrebe bez pritiska, a to je pokazalo u nekoliko navrata upravo odbacivanjem pritiska na sebe donese onakvu odluku koja će biti najpovoljnija u smislu programa, u smislu podrške, u smislu ocjene uvjerljivosti itd. itd. Javna televizija naša i ovakva kakva jest koja bi mogla biti bolja ja ću reći što mislim da ne valja je jedina velika medijska kuća u vlasništvu ove države, tj. građana. Drugoga nema. Kad kažem medijska, onda ne mislim samo elektroničko-medijska nego jedina velika medijska uopće. Jer i ono što smo mogli imati sa Vjesnikom na žalost smo se sami toga odrekli. I umjesto da imamo još jedne javne novine koje bi bile u tom tipu postavljene da tako kažem autonomno da bi mogle obavljati ovakve funkcije kakve su ranije opisane kod televizije na drugi način, medijski način, na način dakle tiska više je nema. Ovo je jedino krah javne televizije bio bi krah identiteta i nacionalne politike Hrvatske uopće kakvo je moguće zamisliti. Ovaj Sabor i ova javnost, ove stranke ne bi imale više niti jedan medij koji po definiciji ne bi bio vođen drugačijim interesima od interesima njihovih vlasnika. To je ključna razlika između televizije i svega između javne televizije i svega ovoga drugoga. Time mi ne kažemo da je u tom kanalu da tako kažem odnosa između javnosti i politike sve najbolje. Tu bi vjerojatno mnogo toga trebali mijenjati. Šteta je što ovako smireniju diskusiju nismo imali pred koju godinu, bili bismo danas možda i kritičniji nego, ili smo ranije mogli započeti sa kritikom. Ali nema drugog medija koji nije posredovan parcijalnim interesima. Jedino je javna televizija ostala ovoj zemlji kao njen medij i to treba čuvati. Ovaj Sabor ako se u nečemu treba svađati, onda se treba svađati i prepirati oko toga kako će se nadograđivati da to bude što bolje a ne kako će se kalkulirati sa ovakvim ili onakvim pritiscima. Od svih kritika koje smo imali prilike čuti na javnu televiziju, ja sam ih čuo hvala Bogu puno, ali jedna me je potpuno, posebno zapravo zaokupila i čini mi se da bi ovdje trebalo dobro podvući da vidimo o čemu se radi. Jedan od kritičara koji je govorio sa stanovišta interesa jedne druge televizije, jedne od privatnih televizija, je rekao sljedeće: javna televizija je prejaka. Molim vas lijepo, ja mislim da u ovom Saboru možda to nije tako, ali kada bi bilo tako onda bi ovaj Sabor trebao biti najsretniji što ima televiziju koja je prejaka u odnosu na ostale televizije ako ostale televizije već po definiciji idu na banalizacije politike, idu na obezvređivanja svih onih sadržaja koji nisu da tako kažem komercijalni. Ako su određene interesima vlasnika u mnogim drugim elementima koje ovdje nema dovoljno vremena da se inventarizira što je to sve. Što dakle ostaje? Mi bi trebali s time biti ponosni i na tome raditi, a popraviti mnogo toga. Ako ovo već svijetli onda ću morati mnogo skratiti što sam mislio reći. Prvenstveno komentirao bih i glavnog ravnatelja, prelazim nešto na kraj. Nešto je on rekao nešto pogrešno nego što mi se činio da je govorio u jednome aspektu kojega bi sada trebao zamijeniti jednim drugim aspektom. On je naime rekao konkurentska bitka kao dakle nešto u čemu se našla televizija to je točno, ali iz fenomena konkurentske bitke trebalo bi ići u bitku za javnost. Dobro je da je televizija pobijedila u toj konkurentskoj bitci, dobro je kako čujemo jer inače ovdje nedostaje taj izvještaj i šteta šta ga nema, odnosno niste bili obavezni da ga date, ali bi bilo dobro vidjeti i izvještaj o gledanosti. Činjenica je da je nekih 20-tak najgledanijih emisija nekih 15, 16 ili 17 čak, dakle iz borbe za, u konkurentskoj bitki treba ići u borbu za javnost. Ovdje su neki čak i nadahnuto govorili, a neki mislim da se nismo dobro razumjeli kada se govorilo što treba televizija činiti za javnost. Televizija dakako treba reflektirati javnost, a ne krivotvoriti javnost. Ali je vrlo pogrešno mišljenje da u odnosu prema javnosti je televizija samo ono što oslikava takvu javnost kakva je i takvu je prenosi. Televizija ima odgojne funkcije, ima razvojne funkcije, ima vrijednosne funkcije o kojima sam govorio u početku ovoga obraćanja i koje bi mogle isto tako biti i na kraju i sa njima i završiti. Pa da kažem, ako već mislim mi izvlačimo iz svijeta u aspektu globalizacije toliko toga na ovamo, onda bismo mogli prijeći i na drugo pa da još samo kratko komentiram također glavnog ravnatelja koji je spominjao da smo sada na ovoj televiziji programski sposobni da za najsloženije u tehničkom smislu zahvate itd. ako smo za to sposobni zašto onda ne počnemo raditi emisije koje će se od nas kupovati. Od Držića i Boškovića, Tesle, Getaldića, Dedominisa do Krleže, Jurja Dalmatinca, ne znam Splita, Trogira, Varaždina, Požege itd. itd. Dakle javna televizija može biti komercijalna televizija na visokim standardima i mislim da je to put stabilizacije i smisla odnosa ovoga Sabora sa javnom televizijom. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda, poštovani kolega Hebrang.
Hvala lijepo. Štovani zastupnik je netočno rekao da televizija javna mislim, mora biti izvan Sabora. Nikako ne može biti izvan Sabora jer članak 58. Zakona o HRT-u kaže da Sabor nadzire zakonitost rada Hrvatske radiotelevizije. Dakle nikako ne može biti izvan, mora biti unutar naših stremljenja da ju dovedemo u okvire zakonskog poslovanja, a ona je još tako daleko od toga da ovaj Sabor zaista ima o čemu raspravljati. Drugo što je netočno naveo, da HRT jest politički neovisna televizija. Potpuno netočno. Da je neovisna televizija koja pošalje reportera da intervjuira jednog političara, a ovaj kaže pa moram uzeti vašu izjavu a znamo i onako da vas uvijek izrežu. Dakle ne radi se o politički neovisnoj nego jako, jako i financijski i politički ovisnoj kući. Hvala.
Hvala lijepa. Nastavljamo sa raspravom. U ime Kluba zastupnika Hrvatske narodne stranke, poštovani kolega Kapraljević. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Evo danas imamo ponovo raspravu o Izvješću HRT-a i imamo Izvješće o radu Vijeća HRT-a. prošle godine kada je bila rasprava klub HNS-a uopće nije sudjelovao u toj raspravi, jer mnogi su ovdje primijetili ta rasprava je bila bučna, burna i puno burnija nego ova sada i nazivana je kao juriš HDZ-a na HRT. Da li je bilo osnovano ili neosnovano, ne znam i da li je to bio juriš ili nije, ne želim o tome ni suditi. Međutim činjenica je da ili HRT radi dobro ili HDZ više nema municije da bi pucao prema HRT-u. Jer ne mogu drugačije prokomentirati da je HDZ zadovoljan programom naročito na HTV-u jer uglavnom i ona rasprava onda i dio ovih rasprava sada se svodi ustvari na ono sliku svoju ljubim, bilo da se ta slika odnosi na pojedinca, bilo da se ta slika odnosi na stranku i uglavnom sve rasprave se svode na to tko će biti više zastupljen na javnoj televiziji. Ja o tome ne želim pričati jer klub HNS-a je i onda a i sada će podržati jedno i drugo izvješće. Želim samo spomenuti jedan dobar dio, jedan odličan program, ustvari ne jedan nego tri odlična programa koji su u okviru HRT-a, a koje nitko od nas ne spominje, a to je radio. To je program koji obuhvaća i zabavni, i edukativni i glazbeni i, ne znam, športski, školski program kojeg mi uglavnom slušamo vozeći se u automobilu i nitko od nas, nisam nigdje čuo ovdje, da ima primjedbu na taj radijski program. Dapače, vjerujem da ga svi hvalimo i da svi hvalimo sve, i informativne emisije, i edukativne, i treći program čak kojeg neki slušaju, neki uopće ne slušaju. Ali nitko ga ne napada iz jednostavnog razloga jer tamo nema slike. Tamo se nitko od nas ne vidi i tamo nema slike i zbog toga nema ni napada. A slušanost tog radija, ako pogledamo, unatoč onome što je kolega Luka Roić rekao da voli čut svoju rić ili riječ, on je rekao rić, slušanost toga unatoč tim lokalnim radio-postajama koje vrte na lokalnoj riječi Radio Zagreb jedan je drugi po slušanosti. Drugi program je četvrti po slušanosti, a treći program je šesti. Znači da građani slušaju radio program i činjenica je da nitko od nas nema primjedbi na taj radio program. I ponovno kažem, sve ovo drugo je vezano uz "sliku svoju ljubim". Ja bih htio također još jednu stvar pohvaliti, a to su uspjesi u digitalizaciji i želim pohvaliti da je napravljeno puno i iz onoga što smo čuli, a i iz izvješća se vidi da je Hrvatska spremna zakoračiti u digitalnu Europu i to mi je drago. To mi je drago iz više razloga, a jedan od razloga je da će uskoro i naš prostor biti vjerojatno sa još više televizijskih kanala. A sad imamo i neke zamjerke, a to su, uglavnom se tiču ZAMP-a gdje ste mi obećali u onom izvješću prije 3 godine da ćete pokušati dogovoriti smanjenje tih tarifa i nije mi jasno, iz izvješća se ne vidi da li ste to uspjeli dogovoriti. A druga tema je poljoprivreda. O poljoprivrednim emisijama imam dosta loše mišljenje iz jednostavnog razloga što je poljoprivredna emisija pretvorena u nekakvo, u nekakav dežurni servis za plakanje. Poljoprivredna emisija nijedna nije napravljena na taj način da daje savjete poljoprivrednicima, da im kaže na koji način će doći do kredita, na koji način će ostvariti neke, na koji način će ostvariti neka svoja prava, na koji način će doći do zemljišta, tko ih sve koči u tome svemu. Međutim, naše poljoprivredne emisije se svode na kuknjavu i da vam budem iskren, dosta mi je i one 2 lignje koje se čitavo vrijeme spominju i plave nafte i ne znam čega sve ne. Sve se svodi samo na kukanje i na plakanje. Želio bih da te poljoprivredne emisije prerastu u nešto edukativno što će pomoći našim seljacima. Znamo koja je razina obrazovanja kod nas, pa pretvorimo to u nešto edukativno da pomogne tim ljudima da lakše ostvare svoja prava ili bolje rečeno, da dođu do nekakvih mogućnosti i da krenu u normalni razvoj te poljoprivrede. I još jednu primjedbu imam, a to je pravo na privatnost građana kad su bolesni. Vidjeli smo u bezbroj emisija, bilo poslije nekakve saobraćajke, bilo poslije ne znam nečega, bilo čega, bilo koje tragedije, pojavljuju se doktori, pričaju o dijagnozama, ispalo mu pol mozga, ovo-ono. Mislim da su Zakonom o zaštiti prava pacijenata svi građani zaštićeni i takve stvari bez dozvole pacijenta se ne bi ni slučajno smjelo objavljivati. I očekujem da naredite da se tako nešto ne dešava, dajte urednicima informativnog programa da pročitaju Zakon o pravima pacijenata i da se to ne dešava. Normalno da će političari i taj dio koristiti u promidžbene svrhe, ali to je njihovo pravo i to je na tragu onoga "sliku svoju ljubim". Zato, HNS će u svakom slučaju podržati i jedno i drugo izvješće.
Hvala lijepa, poštovani kolega. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prva na redu je poštovana kolegica Didović. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine glavni ravnatelju Galiću, gospodine predsjedniče Programskog vijeća HRT-a, kolegice i kolege. I ja ću u svojoj raspravi o radu Hrvatske radiotelevizije osvrnuti se samo na neke ocjene iz izvješća o radu HRT-a, a koje ukazuju na to kakva je uloga danas Hrvatskog radija i Hrvatske televizije kao javnih medija. Hrvatska radiotelevizija, to svjedočimo već godinama, prolazi jedan dulji put preoblikovanja u javni medij i na tom putu pomaci, pozitivni pomaci su sasvim evidentni. Hrvatska televizija je rijetka javna televizija koju nije urušila konkurencija dolaskom više komercijalnih televizija kao što se to dogodilo u tranzicijskim zemljama Europe, istočne Europe, naravno. Temeljna ocjena Vijeća HRT-a iz ovog izvješća može se sažeti u sljedeći stav: Poboljšana je kvaliteta programa, povećana je slušanost i gledanost emisija Hrvatskog radija i Hrvatske televizije. S takvom općenitom ocjenom valja se složiti, uvažiti njezin značaj, pogotovo u situaciji kad je brojčano narasla televizijska i radijska konkurencija u Hrvatskoj. Međutim, opća ocjena o uspješnosti HRT-a ne smije prekriti naravno nužnu diskusiju o razvoju Hrvatske radiotelevizije ubuduće. U tom smislu glavno pitanje Hrvatske radiotelevizije koje je nametnuto i u javnosti zasigurno nije pitanje hoće li biti ovaj ili onaj ravnatelj Hrvatske radiotelevizije. Možda to i je neko sudbonosno pitanje za one koji žele zbog svojih nekih pojedinačnih interesa utjecati na taj medij, ali sasvim sigurno to nije sudbonosno pitanje za razvoj HRT-a. Glavno pitanje HRT-a je briga o kvaliteti programa. Jer upravo ta kvaliteta programa je omogućila da HTV bude jedna od najuspješnijih televizija u tranzicijskim zemljama, da upravo svojom kvalitetom bude konkurentna privatnim televizijama. Kvaliteta je rezultat i financijskih ulaganja i tehnoloških poboljšanja, ali nadasve rezultat stručnosti, sposobnosti i educiranosti novinara i urednika u koju je uostalom ulagano godinama i desetljećima. Osim toga u ovoj političkoj instituciji, u Hrvatskom saboru mislim da posebno treba istaknuti sljedeće. Stručnost i sposobnost novinara i urednika HRT-a značajna je prepreka pritiscima na medijske slobode. To je uostalom bilo vidljivo odmah na početku 2004. godine prilikom promjene vlasti kad su neki ministri, odnosno potpredsjednici aktualne Vlade tada svojim pritiscima na informativni program HTV-a prouzročili takve reakcije novinara i strukovnih udruga da je tema političkih pritisaka danima punila medije i to je doista podsjećalo na ono rano vrijeme 90-tih i onaj izvorni HDZ. Smatram dakle da su i veće novinarske slobode, a za koje su se novinari naravno izborili prije 5, 6 godina pridonijele sve utjecajnijem programu HRT-a kao javnog medija i valja podsjetiti da je upravo HRT dugi niz godina bio više kontroliran naravno nego slobodan medij i da se važna promjena, izvjesna prekretnica dogodila u razdoblju od 2000. do 2003. za vrijeme koalicijske vlasti kad je smanjen veliki utjecaj politike na HRT, pogotovo na njegov informativni program koji je uvijek naravno interesantan političarima. U posljednje vrijeme nema tako drastičnih primjera pritisaka na novinare, možda, bar nema onih koji su dostupni u javnosti kao ranije i Vijeće HRT-a je tako prema ovom Izvješću kojeg smo čitali na svojim sjednicama u proteklom razdoblju, dakle proteklih godinu i pol dana manje raspravljalo o tim nekim incidentima i pritiscima na novinare koji su bili simptomatični za to ranije razdoblje, a više se bavilo programskim usmjerenjem Hrvatske radiotelevizije. U tom razdoblju naime, kako stoji u Izvješću bilo je mnogo manje primjedaba na profesionalne propuste novinara i urednika kao i na programske nedostatke HRT-a. Vijeće je program Hrvatskog radija ocijenilo pozitivno uz pohvale ustvrdivši kako Hrvatski radio svoju javnu zadaću ispunjava u potpunosti. Mišljenje Vijeća je da je slušanost 1. programa Hrvatskog radija povećana zahvaljujući i nekim emisijama kao što su "Poligraf" u mreži 1. i ocjena je da Hrvatski radio potpuno proveo svoje zakonske zadaće i da je svojim programom dokazao da je javni medij. Možemo se složiti s ocjenom da Hrvatski radio u cjelini ispunjava svoju javnu zadaću, ali to naravno ne znači da je dostignut sam vrh kvalitete programa, posebno ne naravno vrh profiliranosti svih brojnih programa Hrvatskog radija. U svakom slučaju treba poduprijeti sve one vrste emisija koje nije moguće čuti na privatnim postajama, koje su brojne u Hrvatskoj, a koje imaju svoju brojnu publiku upravo na Hrvatskom radiju. Smatram stoga da Hrvatski radio zaslužuje ubuduće da Vijeće Hrvatske radiotelevizije povremeno detaljnije razmatra na svojim sjednicama i program i sadržaj emisija Hrvatskoj radija, pogotovo kroz onu točku koja je do sad bila redovita i stalna, a to je rasprava o programu između dviju sjednica Vijeća i da to naprosto, ta točka ne bude rezervirana isključivo za program HTV-a kao što je to bilo do sada. U Izvješću se navode i neki prijedlozi i primjedbe članova Vijeća koji se odnose na potrebna poboljšanja nekih emisija HTV-a, međutim zanimljivo je da većim dijelom se to odnosilo na bolju zastupljenost događaja iz kulture. U odnosu na druge programe nekako je više dominiralo područje kulture, pa konkretno predlagalo se da budu zastupljenije informacije iz kulture u "Dnevniku" kao najgledanijoj emisiji, da u programu nedostaje emisija o filmu, kazališnim predstavama, da nedostaju kvalitetne domaće humorističke emisije, da više prostora u programu zaslužuje pučka kultura i tomu slično. Ovo pokazuje samo po sebi je zanimljivo u odnosu na ranija razdoblja kad se uglavnom i na vijećima raspravljalo primarno o informativnom programu i političkim nekim interesima u tom programu da Vijeće u ovom trenutku više razmatra to područje kulture kao jedno pretežno zainteresirano tijelo za to područje, pokazuje zapravo vrlo mi je zanimljivo zbog toga što pokazuje ili možda nešto je problematično u području kulture ili su naprosto dosegnuti visoki standardi u drugim programima HRT-a. Zaključno, želim iznijeti ocjenu da je Hrvatska radiotelevizija institucija od prvorazrednog medijskog, kulturnog i političkog značaja u Republici Hrvatskoj i usprkos svim postojećim problemima hrvatsko društvo i država su bolji nego što bi bili da je HRT propala na uobičajeno tranzicijski način. Tu vrijednost HRT-a valja održavati, čuvati i uvjerena sam da je dugoročno najisplativije ulaganje upravo ulaganje u stručnost i razvoj profesionalne etike samih novinara i urednika. Hvala.
Hvala vama kolegice Didović. Na redu je poštovani kolega Stazić. Izvolite.
Hvala lijepa. Najprije o Izvješću o poslovanju. Poslovanje je stabilno i to je najvažnije. Hrvatska radiotelevizija danas uživa financijsku samostalnost. Bez financijske samostalnosti dakako nema ni programske neovisnosti. Kad bi Hrvatska radiotelevizija ovisila o tome koliko će novca dodijeliti Vlada ili Sabor onda nikakve neovisnosti o toj Vladi i o tom Saboru ne bi bilo. To je postignuto teško i mukotrpno. Od svog osnutka Hrvatska radiotelevizija, tada još Radiotelevizija Zagreb pod patronatom je politike. Najprije partijskih vlasti u jednostranačkom sustavu, a onda nakon '90. kad to zapravo više i nije bilo logično, kad smo ušli u višestranački sustav pod patronatom vladajuće stranke. Bilo je dakle posve normalno da potpredsjednik vladajuće stranke, ujedno saborski zastupnik bude i glavni ravnatelj HRT-a. To nikome nije bilo čudno, nitko nije tome prigovarao, to su tada svi građani, pa i cjelokupna politika prihvaćala kao nešto normalno. Danas je to nezamislivo, nezamislivo da uopće bilo tko iz politike da mu padne na pamet javiti se uopće na javni natječaj za izbor glavnog ravnatelja, a sasvim sigurno i da se javi iz bilo koje stranke, vladajuće ili opozicijske, male ili velike. Sasvim sigurno kroz Vijeće prošao ne bi, naprosto zbog svoje političke biografije. Ovu samostalnost Hrvatskoj radioteleviziji omogućile su dvije velike stvari. Najprije zakon koji je uveo ovakvo Vijeće i ovakav način odabira Vijeća. Zakon dakle koji jamči kroz taj institucionalni oblik programsku samostalnost i ukidanje PDV-a na pristojbu koji omogućuje financijsku samostalnost HRT-a. Koliko slušam ovdje u Saboru nema nekih velikih zamjerki na ova izvješća. Nema one agresivnosti kao kod zadnje rasprave. To je dobro. Još uvijek doduše ima tonova koji mogu zabrinuti. Pogotovo kad se iznose u ime kluba, pogotovo u ime vladajuće stranke. One mogu upozoriti sve nas da još nisu posve utihnule ambicije da se Hrvatskom televizijom politički zavlada. To nije dobro. Svidjela mi se jako Vujićeva misao. Trebali bismo se ovdje svađati oko toga kako Hrvatsku radioteleviziju učiniti još javnijom. To može bit prijepor između političkih stranaka. Kako pojačati tu njezinu funkciju, kako ju osnažiti, jer time bi samo pomogli da Hrvatska radiotelevizija bude još i bolja. Kad bi vladao taj duh moglo bi se onda ponegdje biti i kritičan a da ta kritika ne bude shvaćena kao pokušaj političkog patroniziranja. Nažalost, kritike koje danas dolaze uvijek se promatraju i pod tom lupom. Sad nešto o izvješću Vijeća. Za Hrvatski radio, predsjednik Vijeća ima samo kaže pozitivne tonove, to nije ni čudo. To nije čudo. Hrvatski radio i po mišljenju Vijeća i mislim po mišljenju javnosti a i ovdje po mišljenju zastupnika ispunjava u potpunosti svoju javnu funkciju. Ja se samo pitam a zašto se onda televizija ne ugleda na taj radio kad može? Ima isto Vijeće, ima dosta ljudi, ima dosta novinara. Pa kog vraga se toliko dugo čeka da se ta javna funkcija koja se ostvaruje na radiju, u nekim dijelovima ne ostvaruje na televiziji. Navest ću vam samo dva primjera. Praćenje Hrvatskog sabora. Hrvatski radio ima specijaliziranu emisiju, čak dvije dnevno u kojem je na sažet način od pola sata ili 45 minuta prenese ono što je rečeno taj dan u Hrvatskom saboru. Televizija ima izravni prijenos od pola 11 do pola 2, a raspravljamo evo i sad. I Izvješće o informativnim emisijama kratka koliko mogu biti. Pa naravno u "Dnevniku", pa ne može biti dulje od minute i po, dvije minute maksimalno. Pa zašto ono što već postoji na radiju ne bi moglo postojati i na televiziji? Kad se o tome razgovaralo onda je pala ideja da bi se ukinuli izravni prijenosi, uvele te emisije, pa su se manji klubovi u Saboru pobunili, rekli da će pozvat na bojkot pretplate ako se ukinu izravni prijenosi. Uredu. Pa neka izravni prijenosi ostanu. I tako ne znače ništa. Gledanost im je 2%. I tako ne pokrivaju cjelodnevni rad Sabora a zašto se ne uvedu specijalizirane emisije? Drugi primjer. Ja još nisam čuo ni jedan opravdan razlog zašto se to ne napravi. Drugi primjer. Dvije godine se iz ovog Sabora moli, upozorava da se uvede jedna specijalizirana emisija o kazalištu. Hrvatski radio ima takvu emisiju, ima. Uvijek je odgovor isti, radimo na tome. Ali ljudi Božji, što imate dvije godine radit na tome da uvedete jednu emisiju. Pa to je posao koji traje 15 dana. Profesor Selem na to upozorava dvije godine. Moja malenkost, ostali zastupnici. Znate to je jedna javna funkcija televizije koja bi bila itekako opravdana. Ljudi koji vole kazalište, žive u Zagrebu da bi vidjeli splitsku predstavu moraju otići u Split. Da bi vidjeli onu virovitičku moraju otići u Viroviticu. Oni čak ne mogu nigdje vidjeti ni jedan ozbiljan prikaz, opširniji malo takve predstave a kamoli da bi se predstava snimila pa da bi se emitirala u vrijeme kad više nije na repertoaru toga kazališta. Pa zašto, ja ne shvaćam da je to toliko komplicirano da se dvije godine mora odgovarati baš radimo na tome i da se ne napravi ništa. Pa onda ja pozivam predsjednika Vijeća ako to ne mogu urednici tamo napravit onda inicirajte da se ti urednici smijene pa dovedite neke sposobnije. Ja vas uvjeravam, oni će to napraviti za 15 dana. Ali nemojte molim vas, da kod sljedećeg izvješća čujemo opet kako na tome radite. Vi ili neki drugi predsjednik Vijeća jer je to ne sramota vaša osobno ili vašega Vijeća, ma ne Hrvatske radiotelevizije. Pa to je sramota ove zemlje. To je sramota ove zemlje. Nema nikakvoga smisla da se na taj način blamiram. Ja mogu shvatiti netko nije primijetio, netko nije zapazio da je to potrebno ali kad vam se ukaže vi se složite s tim da je to potrebno, kažete da ćete to napravit i ne napravite ništa. Evo, usudio sam se i na ove kritičke tonove uvjeren da nećete shvatiti to kao oblik političkog pritiska nego kao poziv da Hrvatska radiotelevizija kao javna televizija, jer ona to uistinu jest, bude još bolja. Da je ona dobra i da su ti programi dobri svjedoči gledanost te televizije, ona je pobijedila konkurenciju a konkurencija nije ni slabašna ni siromašna. Zadržala je gledanost. Mislim da je podatak takav da je najgledanija javna televizija u Europi, što je odlično jer bi inače javno mnijenje u Hrvatskoj da je pobijedila u toj utakmici bilo koja komercijalna televizija, javno mnijenje bi određivao vlasnik te komercijalne televizije. On bi utjecao na to što će ljudi u ovoj zemlji, kako će, kakvu će sliku ove stvarnosti naše primati i kakvo će mišljenje onda oblikovati. Na svu sreću to se nije dogodilo, zahvaljujući i vodstvu te televizije i zahvaljujući vama gospodine Galiću i zahvaljujući tom Vijeću i predsjedniku toga Vijeća. Održali ste se, pobijedili ste konkurenciju, to ste učinili jedino, isključivo kvalitetom. Nastojte da tu kvalitetu popravite, imate za to potencijale, treba malo volje. Hvala.
Hvala lijepa. Na redu je poštovana kolegica Vesna Škare-Ožbolt. Nema je. Gubi pravo govora o ovoj temi. Iza nje je na redu poštovana kolegica Biserka Perman. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, gospodo sa Hrvatske radio-televizije, kolegice i kolege! Ja se u svojoj raspravi neću strogo držati sadržaja ovih izvješća koja smo dobili od Hrvatske radio-televizije jer smo vezano uz te sadržaje do sada čuli puno i pohvala i kritika prije svega kroz rasprave u ime klubova a i kroz dosadašnje pojedinačne rasprave. Želim se osvrnuti na program Hrvatske televizije kroz nedavni susret zastupnika i djece iz dječjih foruma iz cijele Hrvatske pod vodstvom Saveza društava "Naša djeca" u Hrvatskom saboru a u organizaciji Odbora za obitelj, mladež i sport. U okviru toga susreta između ostalih tema važnih za djecu predškolskog i osnovno školskog uzrasta djeca iz Nove Gradiške, Ravne Gore i Čakovca govorila su o utjecajima medija na sadržaj života i psiho-fizički razvoj djece. Od njih smo čuli neke zabrinjavajuće činjenice i podatke kao i njihove apele i želju za poboljšanjem sadržaja prije svega televizijskih programa da bi postali primjereniji dječjem uzrastu pa ih ovom prigodom želim ukratko prezentirati. Oni su proveli ankete i istraživanja o praćenju TV programa u svojim školama i došli do slijedećih podataka. Djeca u dobi od 10 do 15 godina provode pred TV ekranima od pola do šest i više sati dnevno a prosjek je od 2 do 4 sata. Čak 97% učenika misli da na televiziji ima nasilja od čega 64% misli da se nasilje može vidjeti uvečer, 10% poslije podne i 10% u svako doba dana. Velika većina ih prati sapunice, forenzičke serije, Pokemone, Yu-Gi-Oh i slične crtiće pune nasilja kao i filmove kriminalnih sadržaja pune nasilja i ubojstava. 54% učenika nasilne scene odgleda do kraja, 44% ih prebaci na neki drugi program a samo 2% ugasi televiziju. 50% djece ni s kim ne razgovara o nasilju na TV-u, 37% razgovara s prijateljima, 9% s roditeljima a 3% s braćom ili sestrama. 14% djece kasnije razmišlja o scenama nasilja, 6% ih ružno sanja a 3% djece se boji. Iznenadilo ih je kako mali broj roditelja posvećuje pažnju onome što djeca gledaju a samo oko 26% roditelja brani djeci određene emisije a 37% njih preporuča neke druge dokumentarnog ili obrazovnog sadržaja. Spomenuli su vijest objavljenu u Dnevniku o učeniku jedne škole u Njemačkoj koji se u školu vratio s oružjem, ubio nekoliko učenika i sebe a stručnjaci su zaključili da je na njegovo nasilno, agresivno i ubojito ponašanje utjecalo upravo gledanje nasilja na TV-u. Također su istaknuli da gotovo i ne postoje znanstveno-fantastični crtići bez žestokih borbi super heroja, rušenja i razaranja izmišljenih gradova, propasti naše planete, agresivnih vanzemaljcima, robotima kao i mnoge filmove i serije pune ubojstava, tučnjava, mučenja i slično. Istaknuli su također da se crtići uglavnom prikazuju u neprikladnim terminima rano ujutro ili rano poslije podne kada su još uvijek na nastavi a i vikendom rano ujutro kad još uvijek spavaju. HRT i ostale televizijske postaje bi trebale više računa povesti o terminima njihovog emitiranja kako u djeci ne bi izazivale traumatična iskustva i poremećaje u ponašanju. I kod komedija se mogu naći negativni utjecaji i scene koje djeca jako vole oponašati a mogu biti vrlo opasni, kao što je na primjer skakanje s balkona, gađanje tortama, udaranje raznim alatkama, posudama i slično. Djeca su izrazila želju za većim brojem dokumentarnih i odgojno-obrazovnih emisija kao i primjerice povratak emisije "Učilica" ili sličnih emisija koje im omogućavaju testiranje njihovog znanja. Također su apelirali da se smanje agresivne reklame koje manipuliraju njima da utječu na svoje roditelje i tjeraju ih u pretjeranu kupnju ne vodeći računa o njihovom imovinskom stanju i nerazumijevajući da roditelji ne mogu a ne da ne žele nešto im priuštiti. O tom problemu smo prošlog tjedna nešto čuli i od pravobraniteljice za djecu a u sklopu rasprave o Zakonu o zaštiti potrošača. Zaključili su da bi manje takvih reklama utjecalo na bolji odnos i više provedenog vremena s roditeljima a njima omogućilo da nauče da nije sve u pretjeranom i nepotrebnom kupovanju stvari radi same kupovine. Eto, kao članica Odbora za obitelj, mladež i sport smatrala sam svojom dužnošću da vama gospodo iz Hrvatske radio-televizije iznesem probleme koje su djeca istakla u svojim raspravama pogotovo u današnjoj atmosferi povećane pojave poremećaja u ponašanju djece, nasilja među djecom, nasilja u obitelji, problema ovisnosti a time i opasnosti od povećanja zaraze HIV virusom, sidom, hepatitisom i raznim spolnim bolestima među djecom najranije životne dobi. Svjesni da je naša budućnost na toj djeci mi kao zastupnici građana u Hrvatskom saboru ne bismo smjeli zanemarivati njihove želje i potrebe i razmišljanja vezana za sadržaj televizijskih programa pa i ako su ti zahtjevi ponekad na uštrb ostvarenja financijske dobiti javne televizije, pogotovo kad se uzme u obzir da djeca čine oko trećine ukupne populacije naše zemlje. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Replika poštovana kolegica Lelić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Gospodo sa televizije, kolegice i kolege! Evo, kolegica Perman je u svom izlaganju iznijela stavove što su djeca prezentirala. Ja bih htjela ih samo podržati i htjela bih to naglasiti. Ali zaista i sami primjećujemo i sama primijetim i o tome puno razmišljam jer jedna nacionalna i javna televizija koja mora imati i nacionalni interes i javni interes trebala bi na to obratiti pažnju, a vidimo da ni financijski nije ugrožena da to ne bi mogla ostvariti. Prema tome, ne treba se držati samo komercijalizma nego zaista su naši filmovi počevši od crtanih filmova pa nadalje puni nasilja. Vi praktički ne možete pogledati jedan normalni film koji je sa jednom normalnom tematikom, sa jednim životnim problemima, to su sve serijski ubojice, silovatelji ili ne znam sve što drugo je i vidite kad mi to odrasli nismo dovoljno prezentirali, dovoljno naglasili onda su to evo naglasila djeca i mislim da je to zaista vrijedno pažnje i da bi se to trebalo planski na tome raditi da i sami taj filmski dio ne bude takav film koji evo producira na kraju i nasilje i oponašanje takvih jednih filmova. Zahvaljujem.
Odgovor na repliku kolegice Perman.
Hvala lijepo. Pa evo ja bih se zahvalila kolegici Lelić što me ustvari podsjetila na još jednu stvar da nadopunim ovu moju raspravu a to je da smo i prošle godine imali takav susret sa djecom ovdje u Hrvatskom saboru, upravo djecom iz dječjih foruma i da su oni i prošle godine na isti način isticali probleme televizijskih programa odnosno sadržaja televizijskih emisija. I praktično i ove godine ponovili iste te probleme međutim nekako je prošlogodišnja rasprava o ovoj temi protekla u onoj famoznoj Latinici i u sporenju oko te Latinice. Tako da naprosto sve ove ostale rasprave o samim sadržajima programa zapravo nisu nekako dospjele u prvi plan. Pa eto ja bih se pozivajući i na prošlogodišnju raspravu djece pozvala vodstvo Hrvatske televizije da zaista o programima i sadržajima emisija povede računa ako ne na drugi način ono barem o terminima prikazivanja kako bi djeci bili sadržaji što primjereniji. Hvala lijepo.
Hvala lijepa kolegice Perman. Na redu je poštovani kolega Čosić. Nema ga, gubi pravo govora o ovoj temi. Na redu je poštovana kolegica Ivana Sučec-Trakoštanec. Nema je, gubi pravo govora o ovoj temi. Na redu je poštovani kolega Markovinović. Izvolite kolega.
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, evo poštovani gosti pa malo bih htio prokomentirati programska usmjerenja i u jednom dijelu i potvrditi sve ono što su i napisali. Mislim da od sveg onog što su napisali stvarno ne mogu imati ništa protiv. Trebalo je možda još samo nešto dopisati. Što jasno u sastavu kakvo je, kakav je tamo gotovo nemoguće. Evo spominju recimo ljetne sheme, reprize brojne. Sjećam se da smo prije godinu dana puno spominjali kulturu kao ono o čemu se najmanje, ono što se najmanje događa na Hrvatskoj televiziji. Dobili smo umjesto kulture, dobili smo Vijesti iz kulture. To su kvalitetne vijesti. I to stvarno nema nitko ništa protiv da čujemo što se događa, ali kulture i dalje nema. Reći ću vam jedan primjer. Prije desetak dana, nešto više imali smo jedan koncert koji je bio posvećen za nas jednom velikom danu koji je nevjerojatno bio gledan. Dakle ljudi su uživali, čak i oni koji možda ne vole ozbiljnu glazbu. Hvalili su na sve moguće načine taj koncert. Dakle to je ono što nedostaje. Sjetimo se da ozbiljne glazbe ne treba možda ne znam koliko. Ljudi će onda otići možda seliti na druge programe, ali tu i tamo bilo bi dobro da malo kvalitetne glazbe čujemo. Imamo jasno i naših majstora, naših starih majstora, dubrovačkih majstora. Tu i tamo trebalo je malo upoznavati ljude i s tim. Pored tog ono čeg se televizija odrekla, govorimo o televiziji to je zabavna glazba. Više je nema. Televizija je postala jedna velim otužna kuća u kojoj se zabavne stvari ne događaju. Naime razgovarao sam čak i sa estradnim našim umjetnicima. Možda oni znadu u čemu je problem. Možda su preskupi. Možda treba puno plaćati, ja stvarno to ne znam. Ali toga više kod nas nema. Vijesti počinju najčešće nesrećama recimo u kineskim rudnicima, poplavama u Južnoj Americi, pokvarenim želucima na Queen Elisabeth … [[Govornik se ne razumije.]] tu, to smo čuli na svim vijestima cijelo vrijeme. Obećanjima tipa: E, dogodila se nesreća. Za sad ima 1500 poginulih. Budite strpljivi, bit će tog više još. Dakle televizija stvara ovisnike o Crnoj kronici. Onda zatim slijedi jedna tužna priča kakvih je po cijelom svijetu o nekim ljudima kojima je učinjena nepravda i na kraju dobivamo jednu tužnu emisiju tako da i oni koji su jadni i nesretni kod nas osjećaju se još jadnije. Neshvatljivo je da drugi o nama pričaju na drugi način. Evo moje dobro mišljenje o Hrvatskom radiju danas je potkrijepila i emisija na Hrvatskom radiju u 8 sati o istraživanjima kvaliteta života «International Leaving-a» od tisuću, od sto devedeset i ne znam pet, šest zemalja Hrvatska dijeli 16. mjesto sa recimo Finskom, Maltom, Monakom, Lichtenstain-om. Na televiziji mislim da o tom niti riječi. Ovdje nije bilo samo «E baš je lijepa ova Hrvatska. Iz aviona smo ju vidjeli pa je zgodno». Uspoređivali su i troškove života i kulturu i slobodno vrijeme, ekolgoiju, okoliš, slobodu, zdravlje, infrastrukturu, sigurnosti, rizik te klimu. Dakle čitav niz tema o kojoj se u Hrvatskoj također može pisati. Interesantno u tom su iza nas ostali Švedska, Engleska, evo Slovenija čak na 32. mjestu. I to je tema koja bi ipak mogla zanimati naše ljude. Da je Hrvatska završila na 150.-tom mjestu budite uvjereni da bi to bila udarna vijest u svim vijestima, informativnim emisijama Hrvatske televizije. Neshvatljiv je zapravo taj cijeli odnos prema vlastitoj domovini. Jedina iznimka je, recimo zadnje vrijeme moram, iako je izvještaj za ranije večernji Dnevnik nedjeljom. Ipak su emisije bolje koncipirane, lakše probavljive. Dakle ono što ljudi ipak mogu gledati a da im ne ostane gorčina u ustima. Vijeće je dobro primijetilo da su informativne emisije emitirane cijeli dan s istim tekstom i istom slikom što gledatelji koji plaćaju ipak skupu pretplatu nisu zaslužili. Treba ipak izmjene. Ako imate vremena, ako ste doma i ako vas zanimaju vijesti, a sve nas zanimaju vijesti. Uvijek se nešto događa. I gledate cijelo vrijeme isti tekst, istu sliku. Ista slika iz Sabora iako vaše kamere su ovdje po cijele dane mislim da možda malo više truda da bi se to dalo popraviti. Zato me i čudi, evo zamjerka Programskog vijeća da je nedopustivo što je preskočena jedna ponoćna informativna emisija. Ja mislim da nitko ne bi primijetio da je bila repriza recimo od prijepodne, poslijepodne. Trebalo je samo pustiti snimku. I tako i tako su te emisije jednake. Licencirane, licencne zapravo emisije se kupuju bez kriterija. Ima dobrih. Televizija inače ima i puno dobrih stvari. Ima kvalitetnih emisija koje ljudi rado gledaju. To smo hvalili i prije. Ali recimo otužno je emitiranje Pozorišta u kući dakle u hrvatskoj verziji, Kazališta u kući. Mi stariji se sjećamo kako je to izgledalo. Bilo je čak i zabavno. Ovo ovdje je po mom mišljenju evidentno potcijenjivanje hrvatskih autora. Naime hrvatske sapunice imaju odličnu gledanost. Neću govoriti o kvalitetu ali ljudi ih rado gledaju. Tu je afirmiran čitav niz mladih glumaca. A, eto ljudi gledaju ono što vole gledati. Daleko su kvalitetnije od ovih uvezenih tih meksičkih ne znam sapunica i slično i zbog tog je ta kupovina ovog “Pozorišta u kući“ još nejasnija. Mislim da se dalo napisati štošta tog i bez tog. Mislim da su ljudi to s kim god smo razgovarali i čuli to su svi zamjerali, jer mislim da je to ipak bačen novac tim prije što izvedba nije baš rado gledana naša. Hrvatska televizija je pretjerala u nečemu a to je talk show. Ja ne znam da li ste prebrojili koliko tih emisija danas ima. Čak i po dvije, tri iste večeri. Možda je malo drugačije, možda se imitira u drugom studiju, pa je iz druge sobe, pa iz ne znam druge zgrade. Ali na kraju sve se svodi na isto. Čak se i istodnevni sadržaji preklapaju. Siguran sam da će konkurentnost privatnih tv kuća natjerati nacionalnu televiziju na proizvodnju više domaćeg programa. Interesantno je da njihov rast konkurentskih kuća nacionalna televizija potpuno ignorira. Meni ne smeta što prelaze iz jedne, iz naše ove nacionalne kuće u drugu kuću. Konačno, ne ulazim u to. Ljudi odlaze radi novaca, radi boljih uvjeta i slično. To je stvar politike, ali treba malo pratiti što rade i ostali. Mislim da će možda se onda više raditi na popravljanju vlastitog programa. Ocjena Programskog vijeća je ono što smo i očekivali kompromisna i blaga, jer sve drugo bilo bi iznenađenje s obzirom da se stvarno u našoj zemlji teško složiti oko bilo čega, pa i oko toga. Evo hvala.
Hvala lijepa. Replika. Poštovana kolegica Lelić. Izvolite kolegice.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa evo kolega Markovinović je rekao mnogo stvari kojima se ja u biti u potpunosti slažem. Ali bih htjela evo i iskoristiti priliku i dati neki svoj prilog tome. Zaista, kada govorim o našim informativnim emisijama, a pogotovo kada mislim o centralnom “Dnevniku“ koji ima i najveću gledanost, onda kao liječnik mogu sasvim odgovorno reći gledajući i nešto što sam se bavila i psihijatrijom i psihologijom, da doista iza toga stojim da sa tih naših malih ekrana toliko se širi pesimizma, toliko negativnih stavova. A svi oni koji malo nešto o tome nešto o tome znamo, znamo koliko znači pozitivan stav, pozitivni primjeri i tako. I mislim da i nacionalna i javna televizija morale bi voditi računa o tome kako da u stvari i pomogne i jednoj duhovnoj preobrazbi našega naroda, a to mu je itekako potrebno. Zatim, ovdje evo vidjet ćemo sada baš me zanima evo da li će biti jedna je tema “Otvorenog“ recimo ovi rezultati “International livinga“ gdje smo na takvu kao što je kolega rekao na tako dobrom mjestu. Mi smo zaista spremni od svega napuhati negativno, ali ako nešto ima pozitivno onda to jedva stidljivo da se nekada ponovi ili se uopće ne ponovi. Mislim da to nije dobro za društvo, nije dobro za razvoj tog društva i za njegov napredak. Pa mislim da javna televizija i naša nacionalna televizija isto bi o tome bilo dobro, i nužno bi bilo da u tome da svoj doprinos. A da ne govorimo mislim sigurno da ima dobrih emisija. Ja u jutro kada recimo uspijem nešto pogledati te su emisije često vrlo poučne i dobre i ovdje bih isto rekla da za radio vidimo da sluša se dosta i da nema primjedbi. Pa sigurno jer televizija da ove nedostatke koje ima da bi ih trebala ispraviti i zaista voditi interese o nacionalnim i javnim interesima i zaista dati, i evo moram pohvaliti i reći ovdje otvoreno da je “Dnevnik“ recimo Gorana Milića u nedjelju je bilo pravo osvježenje. Tako lagano za gledanje gdje uvijek imate izbalansirano nešto pozitivno i negativno. Hvala.
Odgovor na repliku kolega Markovinović.
Evo zahvaljujem kolegici i ipak moram neke stvari ponoviti. Ja mislim da nema razloga za toliki pesimizam. Slažemo se da sve ono što ne valja da treba istaknuti. Konačno, to je posao medija ne samo oporbe, dakako i medija i to očekujemo. Ali, zašto ići u detalje. Recimo jedan od detalja govorimo o Klasniću i presađivanju bubrega. U svim vijestima stanje o Klasnićevom bubregu. Pa mi smo svi uz njega. Nevjerojatno. Podržavamo, želja nam je da ozdravi čovjek. Ali mislim da nije, u najmanju ruku nije lijepo da zapravo se toliko o tome govori. Pa pričekajmo malo. Poželimo mu sreću i zašutimo dva, tri dana, pričekajmo da vidimo što će se dogoditi. On je javna ličnost kao i čitav niz drugih ljudi. Ali uđimo u domove malo drugačije. Nevjerojatno recimo reklame u jutro. Vi doručkujete reklame su blago rečeno degutantne. Znate o stanju ne znam ovog, onog, prostate i sličnih stvari. Pa dajte malo pogledajte. Nije sve u novcu. Malo treba i reći onima koji plaćaju te reklame. Malo ih preoblikujte. Prilagodite ih slušateljima jer će ih slušatelji lakše prihvatiti. Evo hvala.
Hvala lijepa. Na redu je poštovani kolega Letica. Nema ga. Gubi pravo govora o ovoj temi. Na redu je poštovani kolega Selem. Izovlite kolega Selem.
Gospodine dopredsjedniče, gospodo iz Hrvatske radiotelevizije. Ja sam razmišljao da li da uopće uzmem riječ ili ne, jer ova prazna dvorana prilično obeshrabruje. Ona je sama po sebi na stanoviti način znakovita, ali dobro. Prijeđimo preko toga i kažimo par riječi koji mi se čini neophodno odmah ću kazati možda ponoviti. Naime, moje riječi će biti mnogo kraće jasno, ali će biti slične onima koje sam izgovorio prije dvije godine kada sam u ime Kluba zastupnika HDZ-a dao svoje mišljenje o programskom izvješću Hrvatske radiotelevizije. Od onda do danas mislim da se stvari donekle u nekim detaljima jesu mijenjale, ali da se u biti onih mojih primjedba koji su se odnosili isključivo na pitanje kulture, mjesta kulture, položaja kulture i umjetnosti u programima Hrvatske radiotelevizije i to nacionalne kulture u prvom redu mislim da se nisu bitno izmijenile. Naime, još uvijek ne vidim diferenciju i specifiku između Hrvatske radiotelevizije i komercijalnih televizija koje nas okružuju. Jutros je u ovom Visokom domu bila rasprava o Zakonu o obrazovanju, cjeloživotnom obrazovanju odraslih i tijekom te rasprave izišle su na vidjelo činjenice koje zapravo i znamo ali koje su porazne, o kvalifikacijskoj strukturi našeg stanovništva, o broju ljudi bez ikakve škole, bez osnovne škole, o strahovito malom broju ljudi sa visokom naobrazbom. Prema tome, ja ponavljam jednu stvar koju sam i tada rekao. Mislim da obrazovni program Hrvatske radiotelevizije tu mora imati svoju ulogu. Ja koncediram apsolutno i to sa zadovoljstvom da u tom programima vrlo kvalitetnih stranih emisija. Ali mislim da taj program koji je bio jedan od najjačih udarnih programa Hrvatske radiotelevizije da u smislu nacionalne produkcije nije ni blizu onoga što je bio i onoga što bi trebao biti. Zatim pitanje nazočnosti kulturnih emisija. Ne emisija o kulturi kao što je već točno ovdje kazano, emisija o kulturi, nego kulturnih emisija, tj. sadržaja, koncerata, predstava, likovnih filmova itd. Naime mislim da tu još uvijek smo u kompletnom deficitu, da smo tu u televizijskom programu daleko iza onoga što radi radijski program sa trećim programom i sa dramskim programom. Da je dramski program Hrvatske radiotelevizije ako apstrahiramo filmove, zapravo vrlo blizu nuli i da taj program u cjelini ili je gurnut u kasne noćne sate, mislim na izvedbe koncerata i drugih takovih kulturnih bitnih sadržaja. A, osim toga još nešto, na produkcije koje su nekad, recimo produkcije iz ozbiljne glazbe, koje su nekada bile jedne od udarnih izvoznih produkata Hrvatske radiotelevizije danas su rekao bih prilično nestali. Što se tiče kriterija, o tome bih htio reći par riječi. Kriterij o informativnim emisijama. Nije mi na kraj pameti da brojim kliko je sekunde imao koji političar, to me zaista u ovom času ne zanima i o tome ne želim uopće raspravljati, čak ne želim uopće dovoditi u pitanje tu temeljnu recimo tako, objektivnost. Međutim, moram konstatirati da u tim kriterijima ima nevjerojatno puno privatnog, a nimalo objektivnog. Kao primjer navest ću samo jednu stvar. U jednom televizijskom "Dnevniku" pojavio se osvrt na jedan sasvim benigni kazališni uradak po onoj emisiji "Bitange i princeze". Taj kazališni uradak je kažem benigan, simpatičan, ali potpuno potpuno kulturalno i kazališno sekundaran. Tom benignom proizvodu posvetilo se u prvom "Dnevniku", u glavnom "Dnevniku" Hrvatske radiotelevizije znatno više vremena nego nekim zaista bitnim kulturnim događajima, a neki od tih bitnih kulturnih događaja sada ih neću nabrajati da vam ne uzimam vrijeme, u "Dnevniku" su bili preskočeni. Mislim da je to pitanje kriterija koje je značajno, koje je bitno i koje bi moralo ipak imati jedan recimo tako nadzor da se ne desi da neka privatna simpatija prodre na taj način u "Dnevnik" Hrvatske radiotelevizije da stvori jednu ozbiljnu zbrku u kriterijima. Konačno još jedna stvar o kojoj bih htio reći par riječi, već je govorio o tome i kolega Pupovac, to je pitanje jezika. Mislim jasno, Hrvatska radiotelevizija sa brojnim gostima koji su tu nazočni, ne može kontrolirati način kako ti ljudi govore. Govori svak' kako zna, umije i sukladno svom nekakvom eto tako recimo izričajnom nivou. Međutim mislim da se može i mora kontrolirati govor i jezik novinara i ljudi koji su stalno na ekranu i koji itekako djeluju na opću jezičnu kulturu ove nacije koja je na žalost … [[Ne razumije se.]] na žalost je kažem na jednom vrlo vrlo problematičnom nivou i čini mi se da bi tu zaista onaj odgojno-obrazovni element Hrvatske televizije koja je sigurno gledana više nego ikoji drugi medij, morao biti zaista zaista bitan i tu ne vidim razloga da se mnogo energičnije ne odnosite prema ljudima koji su u toj kući i koji imaju obavezu da govore čistim književnim kvalitetnim hrvatskim jezikom, a ne nekakvim polu polu jezicima koji zaista ne odgovaraju našem jezičnom standardu. Još bih jednu stvar kada je riječ o jeziku ponovio, postavio sam to pitanje još pred mislim dvije godine i prošle godine, ne znam. Jedan samo primjer koji nije presudan, ali je mislim ipak zanimljiv. Zašto se na Hrvatskoj televiziji, nije ona sama u tome, većina medija je takva, forsira riječ: "sport" na uštrb hrvatske riječi: "šport". Ministarstvo obrazovanja, znanosti i športa. Svi hrvatski klubovi koji imaju riječ: "šport" u svom imenu "Hašk", "Gošk" itd. imaju riječ: "šport". Prema tome zaista ne znam da Hrvatska radiotelevizija koja sigurno športske emisije među najgledanijima i ono šta tamo piše, to utječe na svijest mladih ljudi, tisuće i tisuće ljudi koji ne znaju povijesnu razliku riječi: "sport" i "šport". Ja bih vas molio i apelirao bih na to da Hrvatska radiotelevizija se na tome ozbiljno zamisli i da jednostavno prihvati jednu činjenicu koja je "stvar" hrvatskog jezičnog standarda i koja je stvar hrvatske povijesne športske tradicije i koja je stvar kažem hrvatskog jezika. Sve u svemu kažem mislim da Hrvatska radiotelevizija tu svoju zadaću kulturne misije, ja znam da danas riječ: "kulturna misija" može zvučati malo arhaično, malo de pase, ali mislim na žalost, opet ponavljam u svijetu ni podatak koji smo jutros čuli, mislim da Hrvatska radiotelevizija nipošto ne smije odustati od te svoje kulturne emisije. Hvala.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda, uvažena zastupnica Perman.
Pa ja bih ispravila kolegu Selema jer je rekao da je riječ: "šport" hrvatska riječ. Riječ "sport" je izvorno engleska riječ, a "šport" je samo germanizirani oblik engleske riječi: "sport" jer se u njemačkom jeziku P iza S na početku riječi čita "ŠP" i mi smo prihvatili taj oblik negdje u nekom obliku, u nekom vremenu u Hrvatskoj. No ni jedno ni drugo nije hrvatska riječ, pa izvorno engleska riječ je "sport" i mislim da je ona daleko primjerenija od nekakve germanizirane "šport". Hvala.
Povreda Poslovnika.
Kolegica zastupnica je povrijedila Poslovnik, članak 209. Ispravila je istinitu stvar. Ja imam pred sobom, lijepo piše: "Zakon o športu". Znači to je … … [[Upadica se ne čuje.]] Ne, ne, i onda se mora govoriti o športu. Znači da bi pisalo "Zakon o sportu", ne bi pisalo "Zakon o športu" jer to je hrvatski … … [[Upadica se ne čuje.]]
Replika, uvažena zastupnica Brnadić.
Hvala lijepo. Evo ja sam prošle godine dala svoj doprinos u raspravi o Godišnjem izvješću Hrvatske radiotelevizije i u tom svom doprinosu, raspravi o toj temi sam govorila isključivo o programu, kvaliteti, odnosno ne kvaliteti određenih dijelova programa. Nadala sam se da će netko to od vas evo gospodin Galić je kako čujemo na odlasku, ali gospodin Ljevak ostaje, pa ja evo nadam se da ćete vi kroz sve svoje mogućnosti u djelovanju programskog vijeća nešto učiniti da se taj program popravi upravo zbog toga što sam sve ono šta sam govorila u svojoj raspravi što ne valja po mom mišljenju u tom programu, govorila su i djeca na 6. godišnjem susretu djece i zastupnika u Hrvatskom saboru, kažu doslovce ovako: Učinite nešto za nas vi saborski zastupnici jer ono što gledamo na televiziji zaista je neprimjerno za naše godine. Nemamo dovoljno dokumentarnog programa, nemamo dovoljno dječjih filmova, nemamo dovoljno obrazovnog programa, nasilje je sve češće na televiziji, obilje krvi, obilje smrti, obilje nasilja. Evo ja sad u ovom svom obraćanju kroz repliku jer nisam se htjela javiti u raspravi jer sam zaključila da od tog nema smisla, to nitko ne sluša. Pa vas još jedan puta molim poslušajte glas djece, oni su nam najvažniji. Hvala.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Ivo Lončar.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine Galiću, gospodine Ljevak, kolegice i kolege. Svaki put kad govorim o Hrvatskoj radioteleviziji, vjerujte mi na riječ, nekako me obuzme sjeta jer ipak u toj kući sam kao vanjski suradnik i kao stalno zaposleni proveo gotovo 20 godina. U toj kući sam doživio svoje najljepše trenutke, ali i najtužnije. Nije na odmet da vam i to kažem, a to ću reći zbog onoga što slijedi, kao jedan od rijetkih možda i jedini novinar bio sam u 2 godine i novinar godine i kao vrhunac, urednik godine i novinar godine. Ali isto tako sam bio progonjen i kao zvijer i to ne bi nikome živu poželio zato što sam se borio za istinu i zato što sam se borio za dostojanstvo novinarske profesije. Evo mi danas ovdje raspravljamo o dva izvješća, o programu HRT-a i o financijskom izvješću. Moram odmah reći da neću se ponavljati, mnogi su to već rekli. Najviše od onoga što sam mislio reći rekao je kolega Hebrang i kolega Kajin. Očito da smo dobili iz istoga izvora iste informacije pa se neću ponavljati, ali moram reći da ne mogu prihvatiti ovo ni programsko ni financijsko izvješće. Doduše, moj životni kredo da poštujem mišljenje sa kojima se ne slažem, ali puno toga ima tu s čim se ne slažem. Evo maloprije je kolega Selem govorio o jeziku. Ja bih ipak nešto još dodao o tom jeziku. Kolega Selem je vrlo ispravno ustvrdio da ne možemo kontrolirati goste koji dolaze na Hrvatski radio i na Hrvatsku televiziju kako će govoriti, ali je žalosno da mnogi novinari, i novinari i oni novinari pod navodne znake, na Hrvatskoj radioteleviziji ne znaju svoj jezik. I na Hrvatskom radiju i na Hrvatskoj televiziji imamo izvanrednu službu za jezik, to su ljudi vrhunski, stručni i profesionalni. Njih posjećuju, to znam iz vlastitog iskustva, oni pismeni i obrazovani novinari. Oni polupismeni i nepismeni, a ima i onih koji ne znaju sva slova, ti ne idu kod stručnjaka za jezik da im koliko toliko isprave ono što oni ne znaju. Primjerice, evo događa se npr. da mi više na Hrvatskoj televiziji nemamo štokavsko narječje nego imamo štakavsko jer tamo se govori "šta". Ima, mnoge sam riječi tu zapisao u ovih nekoliko dana, znajući da će danas o tome biti riječi u Hrvatskom saboru pa ću pročitati samo neke riječi, a ima ih dosta. Npr.: šta, bezbjednost, jeste, malte ne, očigledno, matori, šolja umjesto šalica, itd., itd. To govore novinari na Hrvatskoj radioteleviziji. Ma molim vas lijepo. Pa znadete li vi, kolegice i kolege, a i ovo vama gospodo s televizije kao čelnim ljudima Hrvatske radiotelevizije vrlo dobronamjerno kažem, mi smo Hrvati specifičan narod. Mi smo jedini narod u povijesti civilizacije koji je robijao i bio progonjen zbog nacionalizma i šovinizma u svom jeziku. Mi smo jedini narod u povijesti civilizacije koji je robijao i bio progonjen jer smo imali nacionalističke autoceste. I zato smo mi Hrvati iznimno osjetljivi na svoj hrvatski jezik. Jezik formira, ali jezik i deformira. Zamislite kada mlada populacija gleda javnu, hrvatsku, nacionalnu televiziju i u jednoj emisiji u 45 ili 50 minuta 16 puta čuje riječ "šta" ili 3 puta "malte ne" ili 2 puta "bezbjednost". Pa molim vas lijepo, ja to jednostavno ne mogu shvatiti. Ja sam zato za maksimalnu slobodu jer slobode nikada dosta, a napose u novinarstvu, ali sam isto tako i za maksimalnu odgovornost. Jer nema slobode bez odgovornosti niti ima odgovornosti bez slobode. Možda je malo patetično ali to sam najbolje osjetio na vlastitoj koži što može potvrditi i moj kolega nekoć sa Hrvatske radiotelevizije, gospodin Mirko Galić. Vidite, još ću nešto reći ovdje o vjerodostojnosti na Hrvatskoj radioteleviziji. U elektronskim medijima, a napose na Hrvatskoj radioteleviziji vjerodostojnost je iznimno važna. Ona je važna u svakodnevnom životu ali napose na televiziji kao najjačem mediju današnjice. Ovih dana smo imali na Hrvatskoj televiziji jednu emisiju koja se bavila tajnim službama. I tamo je bio čovjek koji se predstavio, koji je predstavljao Hrvatsku radioteleviziju, on za sebe kaže da je čak i novinar. 9 puta je govorio da postoji nekakav dokument tajnih službi o progonu jedne određene osobe, iako je bilo više nego očito demantirano od također jednoga sudionika te emisije da to nije nikakav dokument jer je to bilo na nekakvom formatu A4 nešto napisano. 9 puta je ponovio da je to dokument, da je to dokumentirano. Također 6 puta je govorio da je dokument nešto što je pisalo u novinama. Bilo bi smiješno da nije tragično. Također ta ili slična emisija, ali čini mi se da je isti taj gospodin koji je zaposlen na Hrvatskoj radioteleviziji, nedavno je ugostio i goste iz Srbije, tema je bila izbori u Srbiji. Nemam ništa protiv toga što su tamo ljudi gostovali i što su iznosili svoje mišljenje. Ja osobno nikada takvu emisiju ne bi napravio. Ali ono što me je zasmetalo, samo ime Hrvatska radiotelevizija znači da je to nacionalna televizija i jedan od sudionika u toj emisiji, čini mi se da je nekoć bio i premijer Srbije, na svršetku te emisije kaže tom zaposleniku koji za sebe kaže da je novinar, kaže mu otprilike ovako "čuo sam da ste dobar novinar, ali vi ste totalno neobavešten čovek". Ja ne znam, netko tko bi za sebe mogao reći da je novinar da to sebi može dopustiti. Ali no dobro, to je njegov problem, ali mene to smeta kao bivšeg zaposlenika Hrvatske radiotelevizije i budućega i zato što je to moja nacionalna novinska kuća. Ili primjerice kad gledamo npr. tog istog uposlenika kada ugošćuje u goste čelnike stranke iz koje je on oktroiran '97. godine da bi se, kako je oktroiran tako što ga je tadašnja glavna urednica da bi se uvukla da ne kažem gdje tadašnjem jednom političkom moćniku dovela tamo i da vi vidite odnos npr. prema čelnicima te stranke koja ga je tamo oktroirala i drugih. Evo navest ću dva primjera. Bili su gosti predsjednik SDP-a jednu večer, a drugu večer je bio predsjednik Vlade. Ja sam uvijek za to da novinar pod navodne znake "tuče" političara, ali na koji način? Jer novinar koji predstavlja bilo koju medijsku kuću, a napose nacionalnu javnu televiziju on mora braniti dostojanstvo kuće za koju radi, dostojanstvo svog sugovornika, svoje vlastito dostojanstvo i dostojanstvo publike kojoj se obraća jer znanstveno je dokazano da uvijek publika kojoj se obraćamo bez obzira u kom kontekstu uvijek imademo otprilike pola pro kontra, pola za. Međutim, to očito tamo se ne radi. Ono što me još smeta primjerice imamo ovdje nekih naših kolegica koje imaju jedan glas u ovomu Parlamentu, ali gotovo da nema ni jedne govorne emisije na Hrvatskoj televiziji u kojoj ona nije tamo i gdje ne govori primjerice u rasponu od nuklearne fizike, kemije, botanike, kirurgije, pa ne znam ni ja do oceanografije. Ja ne znam, možda da imade nekoliko glasova vjerojatno da bismo je imali za doručak, ručak i večeru i negdje u noći kada se probudimo i moramo ići na wc. Još me nešto smeta na Hrvatskoj radioteleviziji, a to je da nikada nećemo od udarnim terminima pojedinih emisija od nekih novinara, ali i od novinara pod navodne znake čuti što ja znam primjerice Hrvatski Parlament ili ne znam ni ja Hrvatska akademija i ovo i ono, nego uvijek kao u doba komunističke diktature i njihovog terora uvijek je imenica hrvatska u genitivu. To me silno smeta. Zašto danas kad više nemamo pod navodne znake zakonske osnove za progon, niti imamo više nacionalizma i šovinizma u hrvatskom jeziku. Gospodo, napokon govorimo hrvatskim jezikom. On je naš, on je naša identifikacija. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Replika, uvažena zastupnica Mirjana Brnadić.
Hvala lijepo. Pa evo ja se potpuno slažem da je govor na Hrvatskoj televiziji vrlo indikativan i da ne kažem i goru riječ, ali ja bih rekla osim toga što se upotrebljavaju tako riječi koje nisu ni u duhu hrvatskog jezika nisu hrvatske riječi, one se i loše izgovaraju. Pa tako npr. kaže dolazim, odlazim, večeram. To nije uopće izgovor u duhu, ja nisam profesor hrvatskog jezika, ali sam rođena u Dalmatinskoj zagori gdje se svaka hrvatska riječ pravilno izgovara i ona naprosto lijepo zvuči. Kako je to odlazim? Pa odlazim. I mogu vam reći da se to uvuklo u izgovor građana. Ja to primjećujem na svakom koraku i ispravljam gdje god mogu ispraviti i molim vas povedite i o tom računa.
Odgovor na repliku.
Hvala kolegici Mirjani što me je nadopunila, ali evo ja ću reći pa Hrvatska radiotelevizija tek ima 15, 16 godina. Ja se nadam do svoje punoljetnosti da će i ona naučiti hrvatski jezik. Hvala.
Replika, uvaženi zastupnik Selem.
Kolega Lončar je također govorio o tom pitanju jezika na Hrvatskoj radioteleviziji i ja bih zapravo usuglašavajući se s njim dopunio da se borim i da inzistiram na pravilnosti, jasno ne samo hrvatskog jezika na radioteleviziji, da me isto tako zgrozi kao što me zgrozi kad vidim riječ sport jer je ona protivna hrvatskoj tradiciji i to nije nikakva ekstremno hrvatska riječ, ona bi bila tjelovježba, to je hrvatska riječ, ali prihvatili smo riječ šport, ukorijenjena je i prema tome ostaje takva kakva je. Ali kažem isto me tako jako smeta kad športski novinar koji je zaposlen na Hrvatskoj radioteleviziji u jednom prijenosu ili čemu li već četiri ili pet puta u istoj emisiji kaže … [[Govornik se ne razumije.]] Gospodin Galić ja mislim jednako kao i ja će reagirati na takvu grešku. Prema tome, kažem … [[Govornik se ne razumije.]] za ljude koji su na televiziji da govore hrvatski, čisti hrvatski jezik i da od varijanata koje eventualno postoji, biraju ona koja su … [[Govornik se ne razumije.]] tradiciji, što je vrlo bitno hrvatskoj jezičnoj i tradiciji područja o kojem se radi, to sam govorio kad sam mislio na riječ šport, a isto tako kažem inzistiram na tome da se jednako tako poštuju i strani jezici i da se jednako tako pazi na točnost i preciznost izričaja. Hvala.
Odgovor na repliku.
Hvala kolegi Selemu. Evo opet se dopunjavamo, mogli bi se dopunjavati, ali vidite da bi ironija bila veća čelnik Hrvatske radiotelevizije, gospodin Mirko Galić izvrsno poznaje hrvatski jezik, a ljudi kojima je on šef i koji su u programu za razliku od njega oni ne znaju hrvatski jezik. Srećom na Hrvatskom radiju ima emisija "Govorimo hrvatski". U njoj gostuju stručnjaci i znanstvenici iz hrvatskog instituta za hrvatski jezik i jezikoslovlje pa bih vas ja gospodine Galiću molio da i dalje ta emisija ostane za publiku, ali da tu emisiju premjestite i na Hrvatsku televiziju ponajprije za novinare i tzv. novinare Hrvatske televizije.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Žužul.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospodo sa Hrvatske radiotelevizije, uvažene kolegice i kolege. Ja naravno kao i svi mi znam da nema previše smisla sada govoriti jer odjek svega onoga što bi mogli reći je ionako nula. Hrvatska radiotelevizija je demonstrirala, a mislim da nazočnost u ovoj sabornici to dokazuje da šta god mi govorili to je otprilike psi laju, a HRT karavana ide dalje svojim putem. Ali meni je žao što ide tim putem. Ne radi puno dobrih stvari i radi puno profesionalnih novinara koji su tamo i radi dosta i uspjeha gledanosti i slično. Međutim, ono što sam govorio prošli put sa istom namjerom spomenut ću i sada opet ne da bih izazvao nekakav efekt na Hrvatsku radioteleviziju jer mi je potpuno jasno gospodo cijenjena da tog efekta nema. Nema efekta ni kad se vama čovjek obrati pismom, a u nekakvoj kulturnoj civilizacijskoj društvu u kojem mi jesmo, a Hrvatska televizija bi trebala biti na određeni način i nositelj, promicatelj toga je uobičajeno da se na pismo odgovori pa da se taman napiše poštovani gospodine bili saborski zastupnik ili ne bili, to što vi pišete je glupo. To je civilizacija, bez obzira šta je odgovor, a na suprotnoj strani je odšutiti. Time se demonstrira moć. Ma pisao ti ne pisao, briga se koga za to. Gospodine Galiću, ja se oprostite na osobnosti, nadam se da u svojoj budućoj profesiji se nećete tako odnositi jer ako se budete tako odnosili na temelju vlastitoga iskustva, mogu vam reći da nećete moći dobro obavljati profesiju, jer nećete imati tu moć koju danas imate. Vi znadete naravno da ja govorim na temelju osobnog, ali ne samo osobnog iskustva. Da bude apsurd veći ja sam vama poslao jedno pismo, da drugima bude jasno i na još nekoliko adresa. Sa svih tih drugih, sa svih tih drugih adresa sam dobio odgovor. Jedino sa onih na kojim je bilo adresirano ne. Zašto? Radi onoga što sam na početku rekao. Meni je osobno žao ne radi takvog vođenja HRT-a, ne znam ja tko je tu kriv i ne želim ulaziti u to. Međutim, na temelju iskustva življenja, gledanja televizija u svijetu i ovdje, što Hrvatska radiotelevizija u toj jasnoj zapravo u konfliktu u kojem se nalazi u tranzicijskom periodu između komercijalizacije i javne televizije definitivno prelazi na stranu komercijalne televizije, zanemarujući svoju javnu funkciju. I ja bi se složio vrlo lako sa riječima gospodina Vujića, da treba voditi računa o aspektu, o tom aspektu televizije. I opet gospodo, pa znadete, u svijetu javne televizije se razlikuju od komercijalnih. Bez obzira da li im kao u Hrvatskoj zakon određuje da mogu živjeti bez obzira koliko ih gledatelja gledalo. I to dobro živite. Međutim, u Hrvatskoj to nije slučaj. Vi namećete i kriterije demokracije ignorirajući u potpunosti ne samo jezik u ovome užem smislu sa čime se u potpunosti slaže, nego i u semantičkome smislu. Evo vam jedan primjer. Vjerojatno iz komercijalnih da ne idem u političke interpretacije, a o tome bi se dalo razgovarati, u Hrvatskoj se uvriježilo nešto što u svijetu ne postoji. To su tzv. referendumska pitanja na kraju nekih političkih pitanja. Pa dajte molim vas, postoji li netko tko zna šta znači termin referendum? Pa termin referendum je par exellence, političko demokratska kategorija, potpuno suprotna od izjašnjavanja 200, 300, 10 tisuća ili 20 tisuća gledatelja. To je mišljenje tih nekoliko stotina ili nekoliko tisuća gledatelja. Ali ne referendum. E sad. Ja se stvarno pitam, je li to stvar tolikoga stupnja neznanja ili je to stvar namjernoga i sustavnoga manipuliranja? Jer ako se prikaže da je to referendum, onda je to mišljenje građana, stanovništva. Onda se time naravno djeluje. Međutim, da vam bude jasno. Mi nismo izabrani na referendumu nego na nižoj demokratskoj formi ako ćemo tako postaviti hijerarhijski demokraciju a to su parlamentarni izbori. Međutim, za izbor svakoga ovdje treba otprilike nekakvih 15 pa do 18 tisuća glasova a na referendumu da bi netko od nas prošao, pa trebalo bi nekoliko milijuna. Hrvatska televizija je referendumom proglasila 150 ili tisuću i 500, a kad se pojavi 2 tisuće to je silno puno. Nemojte to raditi. To je krivo, to je pogrešno. U dobroj namjeri mislim da vas je jedan saborski odbor na to upozorio. To što rade i komercijalne televizije. Pa to nije opravdanje. I to što vi na tome zarađujete kao što je u izvješću prikazano određeni i značajni novac, ni to nije opravdanje. Još jedno u vezi sa time. Gledajte, ja sam godinama radio na fakultetu ali i u srednjoj školi ili bilo gdje. Kada vam student radi diplomski ispit, znači nije pretjerano javna stvar. Ako je radio neko istraživanje, nije ni neka velika znanost. On mora rezultate tog istraživanja biti spreman dati na uvid svakome tko hoće provjerit je li to točno ili ne. E to, za Hrvatsku televiziju ne vrijedi, jer to vaše tzv. referendumsko pitanje, u njega uvid ne može imati nitko. Ja sam pitao i takav sam bar odgovor dobio a čuo sam da su i drugi pitali i iste odgovore dobili. Ne znam opet je li to namjerno ili nenamjerno, slučajno ili neslučajno, s političkom ili nepolitičkom motivacijom ali to je loše. Krivo, pogrešno i netočno. Drugo ono što mene osobno tišti kao nekoga tko se godinama bavio omladinom, bilo je govora danas o tome, smeta me malo da sam zadovoljan kao roditelj što moja djeca ne gledaju televiziju i što ne gledaju javnu televiziju. Sretan, jer od televizije bi mogli puno pozitivnoga dobiti. I ja sam u svom djetinjstvu dobivao a uvjeti su bili puno teži. Ali zašto mi je drago da ne gledaju? Evo reći ću vam jedan vrlo konkretan primjer. Vrlo, vrlo konkretan primjer. Svi vi znadete bolje, ja vjerujem da gotovo većina ili svi gledate televiziju više od mene. Jedne nedjelje prije nekoliko tjedana u jutarnjem terminu sam uključio televizor i negdje otprilike 8 i 35, znači kad djeca gledaju televiziju, nedjeljni program, kada diljem svijeta i na javnim i na komercijalnim televizijama, kada dođete u hotelsku sobu ili bilo gdje okrenite kanale 90% će biti ili neki dječji program ili neki religijski program, nedjelja. Na našoj televiziji neka domaća sapunica oprostite na mom neznanju, nisam znao uopće koja je, ali doslovce ova scena. Dolazi mlađi čovjek, pristojnoga izgleda pred nekakav klub, rekoše izgleda mi neki narodnjački klub u Zagrebu, sa "Mercedesom". Vadi CD iz uređaja u automobilu, posipa po njemu drogu, vadi kreditnu karticu iz novčanika, miješa tu drogu, vadi novčanicu i šmrka. Ja nisam pravnik i ne znam da li to naši zakoni sankcioniraju ili ne? Ali jesam psiholog i znadem da to utječe na one koji to gledaju. I znadem da je to na suprotnoj strani onoga o čemu je ovaj Parlament govorio i cijelo društvo govori, borba protiv droge. To je borba za širenje droge, prihvatili vi to ili ne. Onda gledam dalje tu emisiju i vidim, svega tu ima o čemu bi se čovjek mogao načuditi. Nedjelja ujutro, emisija koja je na granici incestuozne, koja je na granici svega onoga što je loše u društvu. Ma ne može to biti na javnoj televiziji. To će vjerojatno biti jer moj apel neće ništa značiti a ovdje sam pročitao koliko milijuna ta emisija koja se vidi čuda zove "Obični ljudi". Pa nisu to obični ljudi. Nisu, ne daj Bože da su to obični ljudi. Ne daj Bože da mi se pretvorimo u takove obične ljude. E vidite. To je to kada televizija u svojoj javnoj funkciji gubi utakmicu protiv komercijalizacije. Ja bi se bunio jednako valjda kada bi imao mogućnosti i da je to na nekoj komercijalnoj televiziji. Ja znam gospodo, da to u Sjedinjenim Američkim Državama ili u Švicarskoj ili u Francuskoj nije moguće. Evo, okrenite sve kanale ovoga svijeta u nedjelju ujutro ili bilo koji dan ujutro i nećete vidjet u otvorenim emisijama da se daje recept kako se konzumira droga. To je nemoguće. To je nezamislivo. Postoje zakoni kojim se to sankcionira i možda bi ja trebao govoriti i na drugim tijelima ovoga Parlamenta. Ja se ispričavam što sam možda u krivo vrijeme uključio televizor pa vidio nešto. Onda sam pitao i druge i vidio isto tako da ovdje puno mojih kolega sa jednakim čuđenjem su to gledali i sa jednakom nemoći se žale jedni drugima. Ja zato apeliram, ne znam da li apeliram, govorim vjerojatno radi vlastite savjesti i radi priznavanja i poštivanja ovoga Visokoga doma. Pa dajte, nemojmo sve svoditi na političku utakmicu i nije sve politička utakmica. Postoje stvari koje su na kraju krajeva vrjednije nego tko će biti ravnatelj novi HRT-a ili čak ako hoćete tko će pobijediti na slijedećim izborima. Pa dajte bar na tim stvarima pokušajmo odraditi ono što nam je nekako sudbina namijenila a to je da imamo priliku na nešto djelovati u jednom određenom povijesnom trenutku. Hvala.
Zahvaljujem. Replika uvaženi zastupnik Štengl.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Uvaženi kolega Žužul me podsjetio spominjući on je rekao tzv. referendumska pitanja, ajde bilo je referendumsko pitanje jedno upravo o emisiji odnosno u emisiji da li je bio premijer ili je bio bivši premijer a pitanje je bilo da li premijera treba, njegova karakteristika treba biti odlučnost ili poštenje. Pa ja postavljam pitanje a vjerojatno i vi da li to jedno drugo isključuje, da li su to suprotstavljeni pojmovi. Svakako ne. A i rezultat je bio otprilike 500 i nešto, vrlo mali broj gledatelja se javio na takve upite. Hvala.
Replika uvaženi zastupnik Arapović.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Replicirao bih kolegi kada je govorio za pozive u referendumu. Ja sam pitao ljude koji se bave u Hrvatskoj … [[Govornik se ne razumije.]] izjašnjavaju se. Kažu oni da možeš zvati koliko hoćeš puta, sve se naplati a samo se tri priznaju. Znači, svaki telefonski poziv tri puta možeš s jednoga broja a naplati se, možeš petsto puta zvati. To je jedan primjer. Drugu stvar bih rekao kada ste govorili o ovim emisijama. Gledao sam i ja tu seriju te nedjelje baš na doručku prije odlaska u crkvu u 9,15 mi je misa na Svetom Duhu tako da je to baš … [[Govornik se ne razumije.]] to je stvarno kao prvo stvar što je bio CD narodnjaka. Nije uopće bio, nije ni hrvatski CD bio nego baš Cece Ražnjatović da bude još gore. Tako da, a zašto? Mi imamo sada jedan problem sa ovim koncertom iz Splita klapa. Toga nema na HTV-u. Evo, pet dana mi čitamo u novinama hoće li biti, neće li biti i kada će biti, u noćnom terminu na HRT Plusu. A tko gleda HRT Plus ja ne znam. A zašto? Mi imamo jedan veliki problem. Mi nismo čuli hrvatsku pjesmu ako ne upalite Narodni radio a vidjeli pogotovo nikad, nijednu. Bilo je HRT Top 20 ono subotom, a sad je to nešto, to nije ništa hrvatsko. … [[Govornik se ne razumije.]] ako je Edo Majka hrvatsko onda ja nisam Hrvat.
Odgovor na repliku.
Hvala. Gospodin Arapović me podsjetio na nešto što opet ilustrira ovo o čemu ja govorim i radi čega ja znam naravno da ovo neće imati nikakvog efekta. Političke stranke, a one nakon televizije određuju život u Hrvatskoj, su se prilagodile pravilima igre. Pa to tzv. referendumsko pitanje postaje još smješnije zato što se strane organiziraju i fiktivno glasuju. Znači, mi se tu igramo nečega. Nema veze, televizija je za to, neka se emisije tako i zovu, ma neka se zove izjašnjavanje gledatelja koji gledaju. Ja mislim da je to svejedno loše, i ni toga nema u svijetu. Ali, dati tome ime koje je apsolutno neprilično a time i političku konotaciju koja ne odgovara ja mislim da to ne bi trebalo raditi.
Riječ ima uvažena zastupnica Zdenka Babić-Petričević.
Dame i gospodo! Razmišljala sam hoću li se … [[Govornik je isključen, ne čuje se.]] otkazati moju raspravu večerašnju da ili ne, ali se uvijek kaže ma budi hrabar iako ta hrabrost i ne mislim da sam hrabra večeras ako sam se javila za raspravu jer ću kazati nešto što nije dobro. Nije dobro za Hrvatsku radio-televiziju, nije dobro za hrvatski narod, nije dobro za slušatelje, nije dobro za gledatelje pa nije dobro ni za one koji plaćaju 66 kuna mjesečno televizijsku pretplatu. Kolega je večeras rekao odnosno poslije podne u svojoj raspravi vezano za dopunsko zdravstveno osiguranje, ja to na primjer ne plaćam a plaćam Hrvatsku radio-televiziju, a dopunsko ne plaćam. Je li to patriotizam, je li to domoljublje ili je to ono treće da ne rečem šta. Pa sam gospodin Galić i gospodin Ljevak u ime izvjestitelja su pohvalili sami sebe, čestitali sami sebi i rekli gospodo govorite "pala muha na medvjeda". Tako je meni jedanput odnosno mom ocu kad sam išla u osnovnu školu, zakasnila sam nakon božićne ispovijedi na nastavu samo jednu minutu, ravnatelj škole me istukao i moj mu otac kaže pa direktore što si to učinio. Kaže on "pala muha na medvjeda". Pa nemojte nas vraćati u ono vrijeme koje nije dobro ni za vas ni za nas, pa ja mislim čak da vam to nije bila namjera. Pa kako možete u ovom izvješću napisati, evo citiram druga rečenica "Programsko usmjerenje Hrvatske radio-televizije Hrvatsko vijeće radio-televizije pozitivno mišljenje uglavnom uz pohvale programu i shemi.", to je na stranici drugoj dva puta, na stranici trećoj tri puta, na stranici četvrtoj pet puta. Pa što ste onda poslali ovo izvješće nama ako ste se sami pohvalili. Pa evo, gospodin Ljevak bila sam svjedok večeras da ste sami sebi odnosno vama čestitali. A ja ću kazati da niste na te čestitke imali pravo, ljudski ću vam ukazati. A to je gospodine Galiću, prošli put na raspravi rekli ste mi gospođo Petričević kako me vi prozivate kad smo mi toliko puno napravili za Hrvate izvan domovine. Od 29. ožujka 2004. godine preko satelita itd. HRT Plus u 2005. godini ostvareno je 16 sati prosječno dnevno što je na razini planiranog. Emitiranje putem satelita za Sjevernu i Južnu Ameriku, Australiju i Novi Zeland ostvareno je u 2005. godini u sklopu planskih veličina 8 sati dnevno. Tih 8 HRT-ovih izvornih sati dodatno se snima u Sjevernoj Americi te se dva puta ponavlja što se ukupno čini tri puta po osam dvadeset i četiri sata programa za gledatelje i istih tih dvadeset četiri sata programa osam puta tri prenosi se i za Sjevernu Ameriku, Australiju, Novi Zeland i tamo emitira. Ma sigurno matematički ste to dobro napravili, to plaća hrvatski narod, poreznici, vi, ja, ja plaćam uredno pretplatu, ne znam da li je plaćate vi. Obično je političke stranke, šefovi ne plaćaju članarinu, ostali plaćaju. Pretpostavljam da vi čak ne plaćate. … [[Upadica se ne razumije.]] Plaćate? Ajde dobro, evo nešto barem dobro, pozitivno večeras. U tom programu gospodine Galiću koji ste nam večeras iznijeli matematički to je sve tako. Ma molim vas ja sam prije nekoliko godina i onda kad sam bila zastupnica opozicije vama ljudski došla i ukazala da Hrvatsku televiziju gledaju ljudi izvan domovine. Da ta kuća mora biti nešto drugo nego ono što je. Ma vraćate me u ono vrijeme kad smo gledali «Dobar dan Jugoslavijo». Ma s kojim programom? Koje su to izmjene programa? Partizanski filmovi. Stari koncerti. Meni to, ja sam neki dan gledala koncert Tereze Kesovije iz sedamdesetih godina. Prekrasno. Svaku večer od do stari koncerti i tako dalje, ja to nazivam program iseljeništva kojemu se uvijek pjeva. Zašto tom programu niste pristupili ljudski? Pa vi ste odgovoran za tu kuću. Uvijek se kaže kakav, kakav otac, kakav stožer u kući takva vam je kuća. Pa ja vas stvarno večeras osobno kažem zar to malo niste mogli unijeti promjene da Hrvatska televizija pomogne ljudima koji žive izvan domovine u hrvatskom duhu učiti povijest, nacionalne predmete i hrvatski jezik. A to ste mogli. I onda se, onda iza toga što se događa? Dobiva, vi ste dobili jedno pismo vezano za imitiranje prvoga programa putem kratkog vala. Ja sam to lijepo proslijedila, Hrvatski radio, opskrba hrvatske dijaspore u Europi, Ivica Košak, vi ste to dobili. Ja sam proslijedila gospođi Lučev kojoj, Hrvatski radio sigurno je pozitivniji nego Hrvatska televizija apsolutno. No međutim gospođa Lučev mi je odgovorila vezano za tehnologiju kojom ste se vi pohvalili. Tehnologija na Hrvatskoj televiziji sigurno i neka je i neka se uspoređuje, neka je bolja od svih javnih televizija u Europi i u svijetu. To je platio hrvatski onaj koji plaća pretplatu. I neka se to dogodilo. Zašto to niste iskoristili na jedan ljudski način? I vi sami znate da putem satelita ili Glasa Hrvatske svi ljudi ne mogu slušati ni gledati niti hrvatsku televiziju niti radio. Digitalno tehnologija traži onu tehnologiju koju svaki čovjek pa ako hoćete u Južnoj Americi sebi ne može priuštiti. Gledaju ljudi prvi, prvi i drugi program. Ukazuju mi i pitaju me: «Gospođo Zdenka, draga naša zastupnice zar u 17 godina države ili 15 godina priznate države da nismo zaslužili nešto što smo očekivali od Hrvatske radiotelevizije?» Niste opravdali ni jedno ime od ovoga što se zove. Niste. Isključujem radio iako, iako nisam zadovoljna odgovorom. I gospođa Lučev je poslala ovaj dopis vama i sada ću ovaj odgovor od gospođe Lučev i vaš poslati hrvatskom iseljeništvu i ja se nadam da će vam oni ukazivati na ono što vam ja danas to govorim. O hrvatskom jeziku davno sam rekla kad se vratim u domovinu, 30 godina tuđina čini svoje, učit ću hrvatski jezik kroz hrvatski tisak, medije. Ono što sam zaboravila ili među kolegama zastupnicima. Ne dajete mi prilike ni kroz hrvatske medije a kamoli Hrvatsku televiziju. Kroz što? Ja ne znam kroz što? Kroz koji to program? Kroz ono što se događa danas na Hrvatskoj televiziji, a to je neprihvatljivo. Neprihvatljivo je u tome što je jedna vaša djelatnica mi je poslala i zamolila me da pročitam sljedeće. Ja ne znam koliko imam minuta pa ću preskočiti samo jedan dio ako budem, onda ću se vratiti na ovaj, na ovaj prvi dio. A s njom se slažem. Informativne emisije uređuju nepoznati ljudi koji nisu novinarski se iskazali. Vijesti na Hrvatskoj televiziji uređuju studenti novinarstva, lektori informatičari. Tko vam uređuje Glas Hrvatske? Koliko ti ljudi znaju o iseljeništvu? Koliko su poznavatelji hrvatskog jezika, povijesti i zemljopisa? Zašto ti, zašto se ne učini da baš preko Glasa Hrvatske se više govori hrvatskim, standardnim hrvatskim jezikom nego što to pa u nekom vremenu bi trebali i progovoriti i španjolskim i engleskim upravo zbog drugih, trećih ili petih generacija. Ali u ovom slučaju bez ikakvog ustručavanja sa Hrvatskom televizijom i programom izvan domovine ništa se ne može naučiti. A dalje piše kolegica: «Iz nekih razloga mnogi dobri novinari koji su bačeni u stranu izgleda ne odgovaraju profilu novinara poslušnika kakve trebaju urednici Hrvatske televizije». Ne postoje kriterije po kojima se napreduje u kući. Koeficijenti su rezervirani za poslušnike. Iako se godinama govori o višku uposlenih stalno vidimo nova imena koja olako dobivaju radno mjesto. Dovodi se anonimni novinari iz drugih televizijskih kuća dok se novinarima Hrvatske televizije ne dopušta raditi. Postoje mnoge, ovo licencne emisije za koje ste vi večeras se pohvalili da imate studio «Ples sa zvijezdama». Ja se tako ne bih pohvalila. Bolje bi bilo da ste nam donijeli neku drugu pohvalu koja bi bila u duhu nacionalnog interesa Republike Hrvatske. Onda i vi kao voditelj te kuće bili bi ponosniji. «Studio 10», «Najslabija karika», «Tko želi biti milijunaš», a gotovo da nema domaćih ideja. Pa zar je tako, tako teško osmisliti zabavnu emisiju? Je li uopće ikada proveden natječaj za prijedloge emisija uoči nove programske sheme na koje bi se mogli javiti uposlenici? Emisije se daju uvijek istim autorima. Neke od njih nalikuju jedna drugima. «Dobro jutro Hrvatska», «Život uživo», «Radni ručak» i tako dalje. Gotovo uopće nema profiliranih glazbenih emisija. Ne postoje natječaji za vanjske produkcije što se to zna. Je li nakon mnogih kritika uopće ikada raspisan koji natječaj? Po kojem to istraživanju hrvatsku javnost zanimaju domaće sapunice? Ima ih. Večeras je netko spominjao «Kazalište u kući», «Pozorište u kući» a da ne govorim o drugim emisijama i što ima u «Vijestima kulture»? Tko gostuje u gradu Zagrebu? Sigurno ako gostuje beogradsko pozorište na svakim televizijskim medijskim postajama to je glavna vijest. A da slučajno jedan … … [[Upadica se ne razumije.]] Dozvolite mi, a da jedan hrvatski umjetnik, znanstvenik, novinar, pisac, pjesnik, redatelj [[Upadica: Zahvaljujem.]] Ili bilo što hrvatskoga napravi budite sigurni ne bi bilo mista u vašoj kući meni je to žao. A da ono najviše mogu vam reći što ste zanemarili a to će se vratiti svima nama a to je najnovija povijest od 1990. godine. Da druge javne kuće [[Upadica: Zahvaljujem.]] Ja, dozvolite mi samo rečenicu [[Upadica: Ali već je minuta prošla, ajde.]] Da druge javne kuće u europskim zemljama su imale prošlost nedavnu kao što vi, mi imamo onda mi to CDF, ARB i drugi vaše kolege drukčije pristupile svojoj povijesti upravo na putu prema Europskoj uniji. Ako ne cijenite sebe neće vas znati ni drugi cijeniti.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Ivan Bagarić.
Ispričavam se gospodine potpredsjedniče jer nisam očekivao da sam tako brzo na redu pa sam zato zastao na momenat. Međutim u svakom slučaju mi koji smo ostali u ovo doba pokazujemo ipak jedno poštovanje prema Hrvatskoj televiziji i stalo nam je dakako da ona bude što je moguće bolja. Ja bih se osvrnuo i tako bih započeo svoje, nadam se kratko izlaganje jer vodit ću brigu i o vašem vremenu s obzirom da je već sada 20,00 sati. Dakle, osvrnuo bih se na izlaganje kolege Stazića koji je posve razložno govorio o potrebi ne znam više kulture, više kazališnih predstava na televiziji itd. A onda je vrlo znakovito kazao nakon tog, nakon tih i te rasprave koja je po meni bila vrlo dobra s te strane kaže uvjeren sam kako ovo nije oblik političkog pritiska, a prije toga kolega Vujić u ime SDP-a je konstatirao kako HTV ne treba biti iznad nego izvan Sabora. Dakle, konstatacija i zamolba da više ima kazališnih predstava ili da ih uopće ima na televiziji i zamolba kako je uvjeren da to nije oblik političkog pritiska i konstatacija kolege Vujića u ime SDP-a kako HTV treba biti ne iznad, ali izvan Sabora mi se doista dojmila. Je li to doista iskaz moći HTV-a i zapravo što je kolega Vujić htio kazati kad je kazao kako HTV treba biti izvan Sabora. Nadam se da nije mislio da treba biti HTV i izvan Hrvatske. Sabor ne smije biti i nije izvan naroda. Nadam se da i HTV ne bi smio biti izvan Sabora, a pri tome HTV može ostati i javan, i javna televizija i Hrvatska. Prošlogodišnja rasprava koja je samo zbog one jedne emisije koja je bila kriminalno loša odnosno vjerojatno namjerno puštena ili zbog Bog te pitaj kojih razloga je obilovala mnoštvom argumenata ali i emocijama. Slažem se, međutim ostala mi je jedna gorčina nakon te rasprave ocjenom ljudi sa Hrvatske televizije u toj raspravi. Dakle, koliko mi je ostalo u sjećanju vaši ljudi na televiziji su ocijenili tu raspravu izravno buđenjem nekakvih mračnih snaga itd. Ja ne znam je li stvarno želja Hrvatske radiotelevizije da bude izvansaborska. Ovo ukazuje, sve ovo ukazuje na žalost da je i sve ovo ukazuje da i u ovom Saboru postoje snage, postoje ljudi koji nastoje doista učiniti javnu Hrvatsku radioteleviziju izvansaborske i izvanustavne i bilo koje druge nadzora, pa kad su u pitanju financije, program i bilo što. Onda čovjek postavlja pitanje što uopće možeš govoriti? Što uopće može tražiti? O čemu uopće može govoriti, a da bude shvaćen pravilno saslušan i da nakon toga još nešto od tog što kaže bude i uvaženo. Kolegica Perman je ovdje jako lijepo govorila o posjeti djece Hrvatskom saboru. Ta djeca su tako pripremljena, tako organizirano govorila o problematici Hrvatske televizije, programa na Hrvatskoj radioteleviziji i od nas, ta djeca su od nas očekivala, od sviju nas zastupnika koji smo tamo bili i kako ćemo ih saslušati i kako ćemo prenijeti njihove molbe, zamolbe i kako će se nešto promijeniti na bolje. Evo, ja se nadam da će se to doista dogoditi. Ali, kako će se to dogoditi ako zastupnika u Hrvatskom saboru apsolutno se ne niti ne sluša, niti sasluša, niti uvaži, niti se šta nakon toga i nakon rasprave jednoga, dvojice, petorice ili ne znam koga ništa ne dogodi. Ne samo to, nego Hrvatska televizija je bila i nazočna i tog časa u maloj vijećnici i snimila je kompletno cjelodnevno, odnosno nije cjelodnevno nego može biti od nekoliko sati izlaganje sve te djece. Ja sam pratio i u niti jednoj emisiji Hrvatske radiotelevizije nisam vidio niti jednu vijest o svim tim nastojanjima te drage djece širom Hrvatske i njihovih voditelja, nastavnika koji su brižno pripremili te svoje istupe i molbe. Kada je u pitanju informativni program i “Dnevnik“ ja bih najiskrenije molio kao liječnik da se sve one vijesti iz same kronike doista da one budu kratke, informativne, bez nekakvih emocija. Uostalom, ako ima gledateljstva koji doista želi gledati sve ono što mi gledamo gotovo svaku večer na Hrvatskoj radioteleviziji u “Dnevniku“, ako doista uživa u takvim vijestima onda ne bi bilo loše možda organizirati ne znam kasnije, iza ponoći ili oko ponoći nekakav program koji će se zvati crna kronika pa se izdvojiti sve te vijesti, pa svi ti ljudi koji žele takve vijesti do u tančine slušati i gledati svu tu na žalost nasilje, krv i emocije pa onda nek to gledaju u to vrijeme, a ne u vrijeme kad su i djeca tu i kad ljudi jednostavno imaju potrebu i želju zapravo da vide Hrvatsku i u drugom svjetlu od onog u kojem je se stalno prikazuje i to službeno u ime Hrvatske radiotelevizije. Uostalom, evo i u novinama je objavljeno prije par dana da je jedna respektabilna agencija objavila kako je Hrvatska vrlo poželjna zemlja, zemlja sa visokom kvalitetom življenja i zapravo zemlja koja mnoge druge i koje mi često navodimo kao uzore stavlja sebi iza leđa kada je u pitanju kvaliteta življenja itd. Ali u centralnoj informativnoj emisiji u “Dnevniku“ nakon svakog gledanja tog “Dnevnika“ doista čovjeka popada, stalno imate jedan dojam kako živite u pogrešnoj zemlji. Uz sve moje primjedbe i nezadovoljstvo prvenstveno sa svim tim zamolbama koje mi upućujemo odavde iz ovih govornica, a koje zapravo nemaju nikakvoga učinka ja ovdje moram naglasiti da ja provodim podjednako vremena u Hrvatskoj i u Bosni i Hercegovini gdje je konačno i moja obitelj koja tamo živi i koja gleda Hrvatsku televiziju i moram vam kazati da je Hrvatska televizija iz naše perspektive iz Bosne i Hercegovine, iz mog doma jako, jako dobra televizija kada je se usporedi sa svim tamošnjim televizijama. A vi znadete da na žalost Hrvati tamo nemaju svoje televizije niti imaju svog programa i ova Hrvatska televizija i ovaj signal je jedini koji je njihov i kojega oni u pravome smislu riječi doživljavaju svojim i kojeg gledaju. Što je moja molba u svezi s tim? Iz mog doma se odašiljač na Biokovu doslovno vidi golim okom i mi ne moramo plaćati nikakve kartice niti ikakve, dakle ne moramo plaćati da bi gledali satelit, odnosno pretplatu o.k. Ja vas molim da razmotrite mogućnost da možda Hrvati u Bosni i Hercegovini osobito Hrvati nastanjeni u centralnom dijelu Bosne i Hercegovine imaju mogućnost praćenja HTV-a na način da im date tu mogućnost da ona bude ili besplatna ili doista simbolična iz mnogo razloga. I konačno jedna molba još. Zbog čega Hrvatska radiotelevizija ne bi imala jednu redovitu svoju televiziju pa nek' ona ne bude jedna, neka bude mjesečno, o Hrvatima u Bosni i Hercegovini. Između ostaloga da se i na taj način senzibilizira hrvatska javnost i Hrvatska za pitanje Hrvata u Bosni i Hercegovini ne samo po pitanjima njihovih ne znam ne rješenih političkih ovih ili onih pitanja nego i po pitanjima gospodarske i svake druge suradnje i zajedništva na ovome prostoru. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Replika, uvaženi zastupnik Silvano Hrelja.
Gospodine potpredsjedniče. Uvaženi kolega Bagarić mislim da sam razumio poruku koju je htio poslati vezanu uz zaštitu djece od ajmo ako sam dobro razumio, negativnog utjecaja pojedinih emisija. Ali mislim da je to nemoguće, da je nemoguće u ovo doba tehnologije i informatizacije u potpunosti izolirati djecu od utjecaja televizije i svih ostalih medija. Ono o čemu bi sigurno programsko vijeće i ravnateljstvu Hrvatske televizije trebalo po meni voditi računa jesu obrasci ponašanja koji se plasiraju sa te televizije prema toj omladini i sigurno da vi dobro vodite računa u kojem se vremenu što prikazuje. Ono što bih imao primjedbu jer sam pažljivo slušao moje kolegice i kolege koje sada govore, imao bih primjedbu da i mi sada griješimo u ovom trenutku jer smo prekritički opredijeljeni barem dio ovih rasprava, prema Hrvatskoj televiziji. Hrvatska televizija ima i dobrih strana i trebalo bi istaknuti u raspravi i dobre strane Hrvatske televizije. Ja dosta često koliko mi vrijeme dozvoljava gledam, ima emisija koje su visoko vrijedne, koje zavređuju našu pažnju i koje bi trebalo isto sa ovog mjesta isto tako pohvaliti. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Replika, uvažena zastupnica Zdenka Babić Petričević.
Kolega Bagariću vezano za vaše stavove, odnosno Hrvatska radiotelevizija i njeno značenje za Hrvate u Bosni i Hercegovini, apsolutno vas podržavam. No, međutim, gospodin Galić, ravnatelj Hrvatske radiotelevizije prije godinu dana je obećao veću podršku Hrvatskoj televiziji u Kiseljaku, jednim dijelom ste to učinili s obzirom na status hercegovačke televizije i po Ustavu članak 10. ja mislim da je ta odgovornost neupitna ali mora biti u većem obimu. A što se tiče satelita, odnosno resivera i praćenja programa Hrvatske radiotelevizije ne samo za Hrvate u Bosni i Hercegovini, sigurno kolega Bagarić i u Tomislavgradu, budući da ste blizu odašiljača Biokovo, možete to pratiti bez ikakvoga problema. Gospodine Galiću tehnologija svaki dan napreduje i vi dobri sami znate, da prije pet godina kada se počelo sa novim uređajima i praćenjima televizije digitalnim putem da je i u Njemačkoj Hrvatima skupo dati do tisuću i pol do dvije tisuće DEM za potrebnu tehniku da bi mogli pratiti televizijski program, a posebno Hrvatima u Bosni i Hercegovini. Pa evo u nadi da ipak da će se dogoditi nešto što vam Ustav naređuje, da će veću podršku dobiti Hrvatska televizija, Kiseljak i ostale kuće u Bosni i Hercegovini sa hrvatskim predznakom, ako smiju još to raditi, i da će i Hrvati i u Bosni i Hercegovini, također i u Boki Kotorskoj moram vam dati isto, molim vas ne naređujem i za njih se mora nešto učiniti da bi mogli pratiti svoj program, odnosno program Hrvatske televizije kao matične kuće iz matične domovine.
Odgovor na repliku.
Zahvaljujem kolegici Zdenki Babić Petričević i zapravo ja se vraćam na tu moju raspravu i taj dio kada sam govorio o potrebi jednog pristupa, posve drugog pristupa prema Hrvatima u Bosni i Hercegovini opet pitanjem: Pa je li doista HRT javna televizija? Dakle ako ona je javna i ako ona je Hrvatska onda treba biti i javnost ali i nacionalni interes posebno iznad svakoga drugoga. To znači da zapravo ja razumijem da u konkurenciji ne znam ni ja s drugim televizijama, treba voditi računa i o financijskom poslovanju u kući, ali nije u šoldima reklo bi se sve. Dakle ne može biti prioritet naplatiti taj satelitski program, osobito on ne može biti prioritet tamo gdje ne bi smio nikako biti a među njih spadaju i Hrvati Bosne i Hercegovine. Hvala.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Miroslav Rožić. Nije u dvorani. Gubi pravo na raspravu. Uvaženi zastupnik Pero Kovačević. Nije u dvorani. Gubi pravo na raspravu. Riječ ima uvaženi zastupnik, potpredsjednik Doma, Mato Arlović. Nije u dvorani. A je!
Gospodine potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Prije svega ću reći da ću podržati ovo izvješće i naravno da čestitam svim … na Hrvatskoj televiziji i Hrvatskom radiju na pomacima koje su ostvarili u ostvarivanju programske sheme, u konsolidaciji financijskih, socijalnih i drugih odnosa iako t u ima još problema, ima još prostora za puno rada i moglo bi se prigovoriti na nekim stvarima, ali očigledno da je veliki napredak u tom pogledu ipak učinjen. Ne bih se javio toliko da govorio o ostvarivanju samog programa niti o samom izvješću da nema nekoliko pitanja na koja bi zapravo želio ako smijem tako reći, prvo poduprijeti napore televizije. Drugo, ako smijem i tako kazati isto, dati, malo i ohrabriti osobito programsko vijeće pa pomalo ako smijem reći i kao predstavnici … dijela i zahtijevati da se određena Ustavom i ustavnim zakonom propisana prava brže počnu realizirati. Napredak je tu prisutan, postoji čitav niz mjera i aktivnosti pa i programskih orijentacija koji to rade ali to je veoma veoma sporo i nedovoljno. Govorim zapravo o manjinskim grupama u Republici Hrvatskoj. Apsolutno se slažem sa velikim prigovorima koji su ovdje izneseni vezano za potrebe njegovanja hrvatskog jezika, hrvatske kulture, odgojno-obrazovne funkcije i kroz zabavnu ako hoćete funkciju i kroz informativnu funkciju kad su u pitanju pripadnici većinskog naroda ili pripadnici većinskog naroda u dijaspori. Ali isto tako moramo obuhvatiti i ovu dimenziju. Pa dopustite samo nekoliko riječi. Gledajte, vrlo je lijepo da se bavimo, kad kažemo manjinskim ne mislim samo na nacionalne manjine nego mislim i na socijalne, kulturne i druge grupe. Vrlo je lijepo to da je televizija napravila i ohrabrila iskorak, hrabar iskorak oko zaštite prava žena, prava djeteta, borbe protiv nasilja u obitelji, zatim istospolnih zajednica, ravnopravnosti spolova, itd. To je ono važno, ali znate, nedostaje, veoma nedostaje u Hrvatskoj rasprava o onim emisijama i onih emisija koje će govoriti o udrugama kao takvim. Osobito onim udrugama koje se bave humanitarnim djelovanjem, koje se bave zaštitom humanitarnih prava, ljudi u potrebi i to ne samo sa aspekta njihovog djelovanja da pomognu drugima nego između ostaloga između aspekta edukativnog djelovanja, kako je dobro činiti drugom dobro. Da … [[Govornik se ne razumije.]] i drugi stanovnici zemlje naše, da naše fizičke i pravne osobe potaknu da razmisle o tomu kako i drugi žive oko nas i da vidimo šta u tom segmentu možemo i sami učiniti da svima bude nešto malo bolji život i ugodniji nego što je u Republici Hrvatskoj i da osobni i individualni standard podignemo na veću razinu. Tu je sasvim sigurno puno prostora da se angažira malo više i za u radu i Caritasa i Crvenog križa i Službe spašavanja i vatrogasaca, itd., itd., da ne govorimo o ovim posebnim udrugama koje se javljaju u takvim segmentima. Ja ću spomenuti između ostaloga i jednu udrugu gdje su sada polako počeli prodirati novi vjetrovi u programsku šemu televizije i … [[Govornik se ne razumije.]] Primjera radi, ako uzmete gluhe i nagluhe u Hrvatskoj mi smo počeli sada sa znakovnim jezikom pojedine informativne emisije prenositi, ali slušajte, masu filmova domaćih i stranih. Uopće to nije veliki trošak da se titluje na hrvatski jezik i da se tim ljudima pusti i omogući da se to gleda, itd., itd. To već rade naše lokalne televizije pa zašto to ne bi radila i Hrvatska televizija. Time bi zapravo takvoj jednoj skupini jako puno mogla učiniti i pomogla ne samo da se informiraju nego i tešku samoću u takvim odnosima da si zapravo lakše savladava i da kroz taj način komuniciraju i sa sobom i sa svijetom oko sebe. Naravno, posebice moram naznačiti još jedno pitanje koje je vezano sad uz nacionalne manjine. Mi imamo "Prizmu", imamo poneku sporadičnu emisiju na regionalnim dijelovima Hrvatske televizije koja govori o kulturnim dosezima i uspjesima nacionalnih manjina, ali znate šta? To je tek slovo "P" o pravima o kulturnoj autonomiji nacionalnih manjina iz članka 17. i članka 18. Ustavnog zakona o nacionalnim manjinama. Mi imamo Ustavni zakon koji smo donijeli gdje smo propisali obveze da se možemo i trebamo upoznavati radi obogaćivanja međusobnog o kulturama i sadržajima, jezicima i pismima naših nacionalnih manjina i trebalo bi zapravo kroz vijeće, Programsko vijeće staviti način i mogućnost, naravno ovo srazmjerno sredstvima koja su moguća. Ja se slažem da ih nema dovoljno, ali isto tako sasvim sam siguran da ih nema tako malo da se tako malo u ovom segmentu čini kao što se do sad čini. Mislim da se može puno više i u tom pogledu bi trebalo zapravo omogućiti, ja neću citirati, nema smisla da citiram odredbu stavka 1., stavka 2. i stavka 3. Ustavnog zakona o nacionalnim manjinama iz članka 18. koji se prije svega odnosi, odnosi se na sve radijske i televizijske kuće, ali svakako na javnu televiziju prije svega i iznad svega. Treću stvar koju bi htio spomenuti jeste, svi mi moramo podržati znate, ne samo samostalnost i neovisnost novinara, urednika, itd., nego i mogućnost njegovog autorskog izričaja i samopotvrđivanja. Ali ima jedna stvar koja se ne smije događati, a ona se počesto dešava. I to je vrlo interesantno. Ne samo, ne znam, u emisijama koje se bave informativnim i političkim temama ili se bave kulturnim nego svim. Pa čak i oni koji se bave pitanjima recimo suradnje u okviru vjerskih zajednica, itd. Pa to je zapravo manipulacija sa izjavama i stajalištima sudionika u pojedinim emisijama. Gledajte, uzmite, snimite osobu i sad joj date nekakvo vrijeme, postavite nekoliko pitanja i onda uklopite iz tog cijeloga kraja, sredine uzmete po dio, pa jednostavno, znate to tako ružno izgleda. Ja sam to i sam osobno doživio u nekoliko slučajeva. Između ostaloga, sad sam 29. u svojoj ekumeni doživio to, znate, da su mi 2/3 isjekli onoga što sam rekao, a onu 1/3 koju su pustili skrpali s kraja, s brda, pa onda se to vidi. To jednostavno imate osjećaj da onda onaj tko gleda dobije osjećaj da se s njime i s javnošću manipulira. Mislim da bi se to trebalo izbjegavati. Između ostaloga, ne samo zbog zaštite prava nad međusobnom komuniciranju i informiranju onoga tko daje izjavu, itd. nego između ostaloga i zbog čistote autorskog prava i u tom pogledu, na tom segmentu se sasvim sigurno može nešto više učiniti i nešto više se može obaviti i odraditi. E sad vidite, imamo jednu važnu funkciju Hrvatske televizije i Hrvatskog radija, to je odgojno-obrazovna funkcija ili, i u tom pogledu kad se radi o konkretnim odgojno-obrazovnim programima možemo ih proširiti, možemo … [[Govornik se ne razumije.]] prigovor da li bi po prioritetu trebao biti ovaj ili onaj ili bi trebalo proširiti na ovaj ili onaj, itd., ali ima jedna dimenzija koju smo potpuno ispustili. Ili veoma je malo koristimo, najviše je zapravo prisutna u zadnje vrijeme kod emisija koje se odnose na zaštitu prava branitelja i ostvarivanje prava branitelja, jednim dijelom i kod umirovljenika. A to je zapravo ta edukativna funkcija kojom treba osposobljavati i upozoravati odrasle o postupcima i mogućnostima ostvarivanja prava da ostvare neko svoje pravo radi one teme i sadržaja koji trebamo učiniti. Da se uklope i uključuju u društvene procese i društvene odnose, a ne samo da budu isključeni, da budu periferno postavljeni zapravo kao oni koji jadikuju, koji nisu u mogućnosti jednim dijelom i zbog toga što ne znaju. A budimo uvjereni i budimo sigurno da njihovo neznanje nije rezultat samo njihovog ne željenja saznanja nego zapravo nemogućnosti, nemaju ni sredstava da dođu do drugih medijskih izvora koje bi morali kupiti i koje bi morali osigurati. I naravno, ostaje jedno veoma važno područje, a to je pitanje kako u edukativnom i odgojno-obrazovnom smislu djeluju posebni sadržaji, poglavito na manjinske grupe, znate. Osobito djecu koji su uvezani uz pojedine programe kao što, koji zastupaju dosta nasilja. Ja sam imao prilike uporediti nekoliko puta filmove koje sam gledao na našoj televiziji sa filmovima koji su zabranjeni u Europi zbog nasilja. Kod nas su se normalno pojavljivali i prikazivali u navečer, u večernjim satima u 21, 22, itd., itd. Ne samo na javnoj nego i na komercijalnim televizijama i u tom pogledu bi trebalo voditi računa o tome. Ja dakako ne mislim da ih treba potpuno isključiti. Njih treba uključiti ali bi ih onda trebalo eventualno prebaciti, poglavito one filmove koji imaju previše nasilja, koji imaju previše brutalnosti, vulgarnosti, itd., na posebne programe kao satelitsku televiziju, Hrvatsku satelitsku televiziju. Tko hoće, neka izvoli, plati, neka taj dio gleda jer ne bi se smjelo opterećivati i zapravo veoma je to važno, voditi računa o tome kako to psihološki djeluje na djecu u odrastanju, odgoju, obrazovanju, itd. Prema tome, ja mislim da i u tom pogledu treba upozoriti na takve stvari i da bi u tom segmentu trebalo učiniti puno više da se određena pitanja naprave. I zadnju stvar koju bih htio reći ima puno stvari koje sam pripremio za reći, pa sam onda napravio nekakvu listu prioriteta, a to je pitanje, nisam ja za to da se balansiraju vijesti znate, pa da onda bude jedan sloj dobrih vijesti, a drugi sloj loših vijesti. Vijest se mora objaviti kao takva, ona mora biti točna, pravodobna, istinita itd., ali je nemoguće napraviti takve vijesti a da zapravo većina vijesti biva pomalo aferačkog tipa. Ja znam da to gledanost povećava, ja znam da to ovu konkurenciju u odnosu na privatne televizije jača poziciju javne televizije, ja znam da time jača i pozicija samog urednika i novinara, ali mi moramo voditi računa i o onome što treba pružiti između ostaloga gledatelju, a to je da mu otvaramo prostor za veći stupanj nade, za veći stupanj očekivanja i ako hoćete da mu osiguramo zapravo mogućnost da kroz ljubav i kroz edukaciju ljubavi, u vrednotama koje nose nekakve vrijednosti čovjeka u njegovoj budućnosti zapravo daje mu više šanse i u tom pogledu to spaja i edukativno i informativno, a ako hoćete i … [[Govornik se ne razumije.]] drugu dimenziju koju televizija ima i u kojem ona ima veliki, veliki utjecaj na naše građane i zbog toga ja mislim da ovo Izvješće treba podržati, ono daje veliki napredak, sugestije koje dajemo ne treba uzimati kao nekakve teške kritike Hrvatske televizije niti tijela, nego treba uvijek uzeti dobronamjerno sa ciljem da se na Programskom vijeću i na drugim tijelima razmotri, vide šta se može u vremenu, tajmingu i u odnosu na postojeća tehnička, tehnološka sredstva i financijske mogućnosti realizirati. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. U ime kluba PGS-a, SBHS-a i MDS-a uvaženi zastupnik Nikola Ivaniš 5 minuta.
Hvala lijepa. Ako dozvolite gospodine potpredsjedniče mogu ostati na mjestu. Uvaženi ravnatelju i predsjedniče Programskoga vijeća, klub regionalnih stranaka smatra da je Hrvatska televizija javna televizija i da je u većini svoga djelovanja i u većini onoga što čini i objektivna i profesionalna, naravno sa povremeno ispoljenim i manama, pogreškama, pa na žalost ponekad i ispadima i greškama. Mi pri tome mislimo da je HRT u cjelini negdje između ocjene dobar i vrlo dobar pri čemu je Hrvatski radio odličan, a Hrvatska televizija dobra, ali od zadnjih izvještaja do danas bolja u obavljanju funkcije javnog servisa. Međutim, očito je da kad se raspravlja u Saboru i to kako u Saboru treba raspravljati o televizije je pitanje i danas je bilo različitih mišljenja, a prije svega i iz razloga što god tko htio kazati, priznati ili ne priznati, stranačka ocjena rada Hrvatske televizije obilježene su prije svega ocjenom i stavom stranačkog rukovodstva o tome koliko je ta stranka zastupljena u unutarnjem političkom programu Hrvatske televizije. Pa nije to ni nenormalno. Stranke rade svoj posao, javna televizija radi svoj posao, usklađivanje tu nije jednostavno. Zbog toga bih ja ukazao na jedan problem i ja ću se vama gospodine predsjedniče Programskog vijeća pismeno obratiti zbog toga. U ovom Saboru djeluje grupacija zastupnika koji se ispoljavaju kao zastupnici regionalnog bloka, regionalni zastupnici, ima nas 9. Ja bih vas zamolio da za 10., 11., 12. mjesec probate nešto mjeriti kao što je televizija nekad radila, gospodin Galić zna kad se to radilo. Vi ćete uočiti jednu iznimnu nepravičnu no nisku zastupljenost tih 9 zastupnika koji u ovom Parlamentu djeluju i zagovaraju određene specifične interese svojih krajeva. Eto, samo toliko, a u izbornoj smo godini. Istovremeno, danas je ovdje pobrojano sve to što bi javna televizija trebala činiti. Mislim da je to dobro pobrojano. Spomenute su i regije, afirmacija života i rada u regijama, ali i međusobno upoznavanje regija. E tu po meni Hrvatska televizija izrazito zakazuje. Zakazuje jednostavno konceptom. Mi imamo te županijske kronike ili panorame kako se zovu. Zašto ih imamo? Da bi sa vijestima iz županije bila upoznata županija. A što je sa međusobnim upoznavanjem i zbližavanjem? Pa neće mi nitko reći valjda da po međimurskim dinarima ne bi rado gledali priloge i u Dalmaciji i u Istri ili obrnuto. To je samo jedan primjer. Prema tome, mislim da bismo i to je naravno 30 minuta na dan što je u odnosu na ukupnu produkciju koju HTV kao javna televizija daje premalo. Mislim da tu nešto moramo učiniti. I treće s čim bih završio i u vezi čega se još jedna naša primjedba odnosi. Još uvijek nije riješeno kako, na koji način najbolje pratiti rad Hrvatskog sabora. Mogu biti političari i političke institucije više ili manje u modi, mogu biti više ili manje na meti kritike, ali izvještavati objektivno i dobro o radu Hrvatskog sabora bi se trebalo, a mi imamo još uvijek situaciju da prijenosi kako tako idu, a da ostaje dio posla ovog Sabora o kome se ne izvještava i mislimo da bi se moralo govoriti sa veznikom i, i o specijalnim emisijama koje bi, kojima bi se dao jedan pregled u kome bi dominirali dakle ne ekscesi i konflikti, nego u kojima bi dominirali stavovi i tko stoji iza kojih stavova da bismo na taj način činili i našu političku javnost bolje informiranom pa onda i objektivnijom i mislim da bi javna televizija u ovoj izbornoj godini morala i to što prije krenuti sa takvim emisijama koje bi bile profesionalne i izvještavale o tome što je danas, a to može biti minimalno, to može biti ne znam 30 minuta presjeka rada Sabora, ali bi stavovi koji su u Saboru izneseni na određene teme morale imati titular i moralo bi se prenositi tko iza čega stoji na jedan način da se o cjelokupnom radu Parlamenta stiče potpuni i ispravni uvid u javnosti. Eto, hvala vam lijepo. To su naši stavovi, a oko ovog dijela zastupljenosti ja bih vas zamolio prije svega kao i predsjednika Programskog vijeća da povedete računa. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Zaključno u ime predlagatelja predsjednik Programskog vijeća HRT-a Zdenko Ljevak. Izvolite.
Dame i gospodo, ima nas toliko da se možemo i bez mikrofona razgovarati, ali evo službeno je tako. Dosta primjedbi na program, ja ću govoriti o programu o kojem su zastupnici, cijenjene zastupnice i zastupnici iznijeli ovdje stoji i ako ste temeljito pročitali naša izvješća njih je dosta zastupljeno i u našim raspravama kojim upućujemo ili predlažemo da se ono program mijenja ili dopunjuje. Prihvaćam kao i zadnji put što sam prihvatio sve ono i bilježio sam naime i ja ću vrlo zorno tražiti i stenogram i prenijeti ovu raspravu Programskom vijeću i tražiti da i Programsko vijeće bude od riječi do riječi upoznato. Međutim, ima ovdje i nekih stvari koje moram priznati nisu jasne. Evo ja ću biti izravan na nekoliko stvari. Imam ovdje dosta pitanja, ali nema zastupnika. Inicijativa za javnu televiziju, taj program je odrađen, to je u postupku, odrađuje se, dakle sad to već odrađuje ravnateljstvo, to je izvan nadzora Programskog vijeća, ali Programsko vijeće je o tome raspravljalo, meritorno donijelo zaključak, zapravo dalo naputak pod navodnicima, zapravo savjetovala kako to jedino po zakonu može ravnateljstvu da se provede taj postupak. Koliko ja znam taj postupak i dalje traje, dogovara se ili ne znam što već. Ne razumijem saborskog zastupnika koji ovdje govori deset minuta o programu. Ja ću sad biti malo i kritičan. Dozvolite mi da i sam u svom izlaganju to kažem, da u deset minuta govori o programu Hrvatske radiotelevizije i da jednu jedinu kritiku uputi i da predloži Saboru da se ne prihvati taj program. Naše izvješće. Ja to moram priznati kao građanin, kao predstavnik Vijeća, ne mogu prihvatiti, jednostavno ne znam u kom to pravcu ide. Da li će se program prihvatiti ili neće to je stvar individualnog zapravo stava svakog ovdje člana, saborskog zastupnika i o tome sigurno ne želim uopće razgovarati. Bit će kako će biti. Osobno mislim da je napravljen veliki napredak u odnosu na prošlu godinu. Prošle godine smo isto tako notirali primjedbe i puno je tih. Nisu zastupnici u pravu, nisam ih evidentirao sve koji su da se ništa nije promijenilo. Nije točno. Promijenilo se dosta toga od izravnih emisija, od emisija javnog interesa, ako hoćete i od glazbe. Evo, ovdje sam imao primjedbu da nije na području kulture i na području kulture evo mislim, ne mislim, tvrdim vam da je negdje 1.ožujka se počimaju snimati već i kazališne predstave, dakle ono na čemu se ukazivalo ovdje, prenose se koncerti. Dakle, na području kulture ili kulturnih događanja ima puno više nego što je to bilo prije godinu dana. A da vam ne kažem da smo kod usvajanja a programske orijentacije za 2007. koja se ne odnosi na ovaj program, znatno to još unaprijedili i da ćete taj rezultat se počima vidjeti a vidjet će se zapravo sad kako se emisije ostvare. Bilo je prigovora na sapunice ili ne? Emisije stranog podrijetla ili ne? Na takve primjedbe koje je Vijeće uočilo da izlaze iz nekog konteksta javne televizije ukazivalo. I čak pozivalo na odgovornost i zapravo "donosilo" zaključak da se o tom pitanju onda raspravi i moram priznati da smo vrlo često odnosno najčešće na ta pitanja i dobivali odgovore, obrazloženja na koje mi više ne možemo utjecati. Često se govorilo o otkupu gotovih emisija, da li smo, da li je televizija sposobna ili ne? Ja sam u svoj izlaganju rekao da Hrvatska radiotelevizija tehnološki sigurno sposobna, da odradi vrhunske emisije a to se i u zadnje vrijeme može vidjeti da je sve više emisija ili u koprodukciji ili zapravo izravnih domaćih emisija. Ima problema u dokumentarnom programu, nije dovoljan, ima u dramskom, nije dovoljan, na sve smo to ukazivali i na dosta tih stvari je čak predviđeno i financijskim planom za 2007. godinu. Negdje oko 40% se više sredstava ulaže u dokumentarni i kulturološki program tako da nije baš ovako, nije stanje danas u televiziji kako ga se kroz ove rasprave želi prikazati. Nešto što u potpunosti prihvaćamo kao Vijeće i nešto u čemu i stalno inzistiramo što je zastupnik Lončar govorio, vidjet ćete jedan cijeli izvještaj, uđite na mail, na web. stranicu pa ćete vidjeti naš zapisnik kad se govori o hrvatskom jeziku, o primjeni hrvatskog jezika na Hrvatskoj televiziji. Ja ću još jedan put ponoviti da nema javne institucije, da ne kažem javne televizije koja ima tako dobro organiziran edukativni sustav ali ga nažalost novinari ne koriste i mi smo vrlo ozbiljnu kritiku uputili čelnici odnosno ravnateljici Hrvatske televizije i čak je i zadužili da nas izvijesti što je o tome napravljeno, učinjeno. Dapače, preporučili joj da koristi svoje zakonske ovlasti, hijerarhijske pa da izvoli onda primjenjivati neke druge sankcije tko se toga ne pridržava. Dakle, to je rad Vijeća i uz sav taj rad ne mogu prihvatiti ponovno se vraćam na onaj prijedlog, ne Sabore nemojte prihvatiti to izvješće, jer ništa nisam rekao o tom izvješću. To je nešto što me kao predsjednika moram priznati boli i smeta. Ovdje je jedan zastupnik pokrenuo vrlo osjetljivo pitanje novog izbora ravnatelja Hrvatske radiotelevizije, pa je počelo da li ide u Vladu, ne ide u Vladu, uzima se ispod ruke itd. Mislim, slikovito je to iskazano. Ja želim iskoristit ovu pozornicu i reći vama saborskim zastupnicima koji ste nas birali, koji ste nam dali povjerenje, jedino će Vijeće Hrvatske televizije birati glavnog ravnatelja. To je po zakonu njegovo pravo i neće dozvoliti nikome da se u to miješa. To sam u nekoliko navrata u medijima iznio i čvrsto stojim, možete mijenjati zakon, možete me smijeniti ali dok je Vijeće, dok postupa i radi po tom zakonu to će tako biti. Tako da mislim, ne treba kalkulirati i nama će se otežati budu li, bude li ovakvih pitanja čak i u, i sa saborske govornice. Dozvolite nam da mi ima kriterij, zakonodavac, Statut je rekao koji su. Za nas je temeljni kriterij za ispunjavanje formalnih uvjeta, program ali iznad svega osoba koja će garantirati i daljnju neovisnost Hrvatske radiotelevizije. To je nešto na čemu ćemo mi inzistirati. Imao sam potrebu to ponoviti jer je to bilo i o tome je bilo razgovora ovdje. Gospođo Babić, vama ću se izravno vratiti. Nije se Ljevak nigdje pohvalio. Naveli ste nekoliko primjedbi gdje je Vijeće, Vijeće zapravo Hrvatski radio odobrio bez primjedbi odobrio program koji je dakle, to je sustav takav da se nakon svaka tri ili šest mjeseci donosi program koji je prošao i onda Vijeće kaže, da primjedbe na to i ne da. Dakle, ovdje se govori, radi o Hrvatskom radiju koje nije imalo primjedbe i reklo je da je to dobro i dozvolite nam da imamo pravo na Vijeću reći ono što je dobro. Ne moramo se složiti, u programu se ne slažemo zapravo svi. Svi smo zadovoljni jednim programom, drugi nismo itd. Ovdje moram prihvatiti vrlo ozbiljnu primjedbu na području obrazovanja i obrazovnog programa što ću vrlo ozbiljno i prenijeti našim članovima da moramo na tome još više poraditi. Na educiranju djece, na educiranje zapravo mladih i mladeži. Ali ću vas podsjetiti na nešto što ne znate. Mladež od doba, od 7 do 17 godina je bila, su bili najsnažniji i najvjerniji gledatelji "Big brothera". Ono što mislim da ne može i ne smije nikad doći na javnu televiziju. Dakle, nije samo program, u program televizija ima svoje zakonske obveze, ali ja svojoj djeci zapravo preporučam nešto drugo kad je taj program, kad imam upaljenu televiziju. Nije samo na Hrvatskoj televiziji nije da nema program, ima program ali treba biti snažniji i mislim da treba biti još izvorniji u odnosu na događanja, nacionalna događanja i ono što nas zapravo životno interesira. Riječ referendum ovdje se sjećam dobro gospodin Radin je prošle godine isto tako, i na saborskom odboru je kritizirao s pravom i slažem se, podržavam sve one koji tako govore. Referendum zapravo stvara, načelno referendum stvara jedno javno mišljenje. Nije li to pravi put jer mi smo o tome isto tako na vijeću govorili. Dobili smo odgovor da to se tako radi na drugom mjestu ali će vidjeti kako se to može komunicirati sa gledateljima a da nije u ovoj formi. Ja to ne znam, mi ćemo ponovno prenijeti stav većine, naime većina zastupnika je to podržala bar kroz svoje rasprave, i vidjeti na koji način se mogu posebno te kontakt emisije organizirati a da se ne stvara jedna lažna slika zapravo o onome što se događa ili što javnost misli. Na kraju ću samo reći jer je zadnji gospodin Bagarić govorio. Uvjeravam vas puno toga je iz prošle sjednice Sabora prihvaćeno, uvaženo sve što je dobronamjerno. I ja vas, ja bar tako i sad ću se pohvaliti ipak mislim da je program ove godine odnosno prošle godine puno bolji od godine za koje smo davali izvješća. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem predsjedniku Programskog vijeća. Glavni urednik HRT-a Mirko Galić. Izvolite.
Glavni ravnatelj, da me sa najavom ne biste ovlastili da govorim o programu i da odgovaram za program.
Oprostite.
Želim zahvaliti svim zastupnicima koji su evo punih pet sat ovdje zajedno s nama sa Hrvatske radio-televizije pratili ovu raspravu i sudjelovali u njoj. Zahvaljujem svima onima koji su nam dali kritičku podršku, dakle istakli neke elemente u našem poslovanju, u našem programu koji zaslužuju pozitivan odnos i ukazuju istodobno na propuste, slabosti, greške, nedovoljnu kvalitetu kojih sigurno u našem radu i u našem programu ima. Ne želim zaobići da sam iznenađen također i nekim kritikama koje su išle apodiktički na potpuno negiranje bilo kakvih rezultata bilo da je riječ o poslovanju, bilo da je riječ o programu ali to ostavljam kritičarima koji inače kažu da ne gledaju naš program što onda kritiziraju i ostavljam to Saboru i saborskim političkim strankama da to razriješe. Želim, neću se osvrtati na mnoge primjedbe. Kažem, većini sam zahvalan jer mislim da pogađaju probleme koje mi imamo i da nam pomažu da ih riješimo. Mi nismo postigli savršenstvo koliko god vama izgledalo da smo predstavili savršenu situaciju. Nismo postigli niti gornju granicu naših mogućnosti, onda bismo morali odustati i kazati samo ponavljajmo to što smo napravili. Možemo bolje, možemo više, možemo dalje da ja govorim o olimpijskim terminima ali moramo se za to bolje organizirati i primjedbe, kritike koje su ovdje izrečene i podrška koja je dana koja nas ohrabruje sigurno će pomoći da se to nastavi bez obzira kakav će biti sastav ovog ili onog rukovodstva, uostalom ili u buduće sastav ovoga Visokog doma. Dopustite mi na kraju da se osvrnem na nekoliko pitanja za koja mislim da su važna, osobito važna barem iz mog ugla gledanja. Jedno je odnos Hrvatskog sabora i Hrvatske radio-televizije. Koliko god se činilo da je notorna stvar očigledno nije jer je i danas ovdje bilo stanovitih razlika u interpretaciji pa i u stavovima. Da li je Hrvatska radio-televizija iznad? Sigurno da nije niti se tako osjećamo. Mi ne vladamo ovim Saborom i ni na jedan način direktan najmanje ne utječemo na njegove odluke, zaključke i njegovu aktivnost. Mi informiramo Sabor i uspješni smo ukoliko smo u tome objektivni i ukoliko izražavamo pluralni duh koji u ovom predstavničkom domu vlada. Ako nismo iznad i ako nam se spori da smo iznad znači li to da smo ispod. I to bi bilo loše ili jednako loše. Ne može ni Hrvatski sabor uređivati Hrvatski radio i Hrvatsku televiziju, nema te zakonske ovlasti, nemam ih ni ja i ne uređujem ih program, operativno ne uređujem program možda i zato što imam stanovitog iskustva u uređivanju pa ne prelazim granice kompetencija kada znam da bi taj prelazak bio opasan za taj program. Jednom tko prijeđe tu granicu možda ju je prešao zauvijek jer će jedan prekršaj nastojati ponavljati. Dakle, Hrvatski sabor ima svoju funkciju i Hrvatska televizija svoju. Hrvatski sabor je i vlasnik u ime države, osnivač Hrvatske radio-televizije i to su čisti odnosi u kojima svatko neovisno radi svoj dio zakonske i ustavne odgovornosti. Mislim da ima danas manje sporova nego što ih je bilo posljednji put ali još uvijek su ostale očigledno neki recidivi na koje ja želim ukazati u tom svom kako god hoćete oproštajnom govoru pred nama jer ja sam dosegao neku biblijsku brojku sedam godina i ovako ili onako možda je vrijeme da netko drugi preuzme moje mjesto. Uostalom, posljednja je ionako godina mog mandata. Drugo veliko pitanje je odnos javnoga i komercijalnoga ne samo u programu o čemu je govorio predsjednik vijeća nego i u poslovanju. Usporedbe koje su ovdje nametnute javna Hrvatska televizija, komercijalne privatne televizije u Hrvatskoj može zavarati. Danas se na europskom planu a javna televizija je europski patent brišu te velike granice ili razlike između javnih i komercijalnih mada one ostaju u bitnim stvarima i po tome, i u tome je naša odgovornost da jačamo javne sadržaje. Ali ja ću reći suprotno nekim kritičarima koji ništa, nisu vidjeli nikakvu promjenu da promjena ima, one još nisu dovoljne. One mogu biti i opsegom i kvalitetom bolje ali one su tu, pa i na planu kulture i umjetnosti. Pa dvije su nove emisije sa vijestima iz kulture i vijestima iz znanosti četiri. Mi smo po sadržajima javnog obrazovnog, kulturno-umjetničkog profila na eurovizijskom barometru u samome vrhu, među pet televizija. Zato nas treba javnu televiziju u Hrvatskoj ili hrvatsku javnu televiziju uspoređivati da bismo dobili dobru, pravu sliku sa drugim javnim televizijama u drugim državama. Ako možete okretati daljinski upravljač napravite štih probe pa ćete vidjeti da ne zaostajemo ni u javnim sadržajima a i po nekim drugim mjerilima kvalitete. Treća tema, digitalizacija. Meni se čini da je to ključno pitanje s kojim će se i vodstvo Hrvatske radiotelevizije i Hrvatski susret susretati u budućem mandatu. 2012. godine, najkasnije 2012. godine Hrvatska će imati trideset i dva, dvije mreže, trideset i dva televizijska kanala. Vidite koje su to mogućnosti širenja … [[Govornik se ne razumije.]] Mnogi od njih će biti tematski. Ja vjerujem da će tada biti posebni tematski kanal. Za filmove, za kulturu, za obrazovanje, dokumentarni možda. Mi smo mala država, ne može puno. Za sport svakako. Mi smo mala država, ne možemo puno, ali sigurno će trebati popuniti ta 32 kanala inače će ih naši susjedi koji će budno, budno pratiti jesu li oni prazni ili puni. Budu li prazni tražit će za sebe da ih oni popune. I to, to je ono na čemu bi se vodstvo Hrvatske radiotelevizije koje već radi na tome i sa predstavnicima Vlade i sa predstavnicima Agencija za telekomunikacije zauzelo, još više zauzeti i odrediti jasan, precizan program kada će se završiti prva, druga i treća faza kompletne digitalizacije televizijskog tržišta u Hrvatskoj? Četvrto pitanje, pitanje jezika i govora. Sve što je rečeno na tu temu rečeno je s razlogom, rečeno je s pravom. Naš jezik i govor nisu na razini naše odgovornosti za jezik i za govor. Mi jesmo, predsjednik Vijeća je to lijepo rekao, dobro organizirani ali nažalost nismo učinkoviti. Mi imamo ne samo službe, vrhunske službe, od vrhunskih profesionalaca. Imamo posebno tijelo kojem je na čelu profesor Ladan koje radi, koje savjetuje, koje predlaže. Nažalost ne uspijevamo organizirati te škole da budu efikasne. Mi smo nedavno objavili jezikomjer koji nam nekoliko desetaka i stotina primjera navodi i daje tipične i najčešće pogreške koje novinari rade. Ni to se dovoljno ne uvažava. Kada bi se samo to pročitalo, naučilo bilo bi puno manje pogrešaka. Ostaje to naša velika obveza i ostaje to naš dug prema nacionalnoj kulturi jer nema moćnije institucije nego što je Hrvatski radio. Nego što su Hrvatski radio i Hrvatska televizija kada je riječ o formiranju jezika. I posljednje čini mi se pitanje koje sam ovdje ili pretposljednje odnos prema iseljeništvu i osobito Bosni i Hercegovini. Moram na to reagirati jer sam osobno prema Hrvatima u susjednoj državi pokazivao krajnje razumijevanje. I nije točno da se sa Kiseljakom oklijevalo. Kiseljaku je dato sve ono što je tražio i što smo mogli dati. Nije točno, mi smo dali Hrvatskoj televiziji Mostar. Sva prava raspolaganja programa Hrvatske televizije, prijenosa. Dali smo tuzlanskoj televiziji koja se također dijelom obraća hrvatskom pučanstvu u Bosni i Hercegovini. Molim? Da. Dali smo. Sve to, sve što, ali mi ne možemo i ne možete od nas tražiti da mi podnesemo teret kartica, satelitskih uređaja, uređaja za prijenos, to mi ne možemo učiniti. Mi nemamo nikakvog zakonskog uporišta za to i možda bi bilo dobro u kombinaciji vlasti i televizije tražiti trajno rješenje. I posljednje oko kredita želim jednostavno objasniti da ne ostane bilo kakva dvojba da mi imamo 195 milijuna kreditnih obveza. Na naše prihode od oko milijardu i pol to nije kritično zaduženje, ali smo tih 195 milijuna kredita i više od 400 milijuna vlastitih sredstava uložili u razvoj i zahvaljujući tome imamo danas modernu tehnologiju i modernu digitalnu opremu. Ona, taj proces nije završen, dolaze na red regionalni centri. Ovdje je spomenuto zaostajanje. Ono je, ono je i registrirano i to, to je sljedeća etapa digitalizacije i modernizacije Hrvatske televizije. Želim se još jednom zahvaliti svim zastupnicima koji su imali strpljenja da me prate u ovih, sada skoro 7, u ovih 7 godina i na sve kritike sam jednako osjetljiv kao i na pohvale. One čine sastavni dio i vašeg i mog posla i idemo poslije ovoga zajedno što bi se reklo u nove pobjede. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem se glavnom ravnatelju HRT-a gospodinu Galiću. S ovim zaključujem raspravu po ovoj točci dnevnog reda. Sutra je nastavak u 9 i 30 sa 4. točkom: Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Memoranduma o razumijevanju između Republike Hrvatske i Europske zajednice o sudjelovanju Republike Hrvatske u programu zajednice o interoperabilnom pružanju europskih prekograničnih elektroničkih usluga javne vlasti javnim upravama, poduzetnicima i građanima.
Sad bi trebali glasovati još oko Izvješća o radu HRT-a, Izvješća ravnateljstva HRT-a. Tu je zastupnik Lončar ima nešto reći. Izvolite zastupnik Lončar.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege! Obraćam vam se u skladu sa člankom 17. Ja vas molim, našega Poslovnika, ja vas molim gospodine predsjedniče da odgodite danas glasovanje o programskom i financijskom izvješću HRT-a. Moje obrazloženje. Grubo dok smo raspravljali prije dva dana o tom programskom i financijskom izvješću, grubo je prekršen članak 16. našega Poslovnika. Ja ću podsjetiti vas i kolege i kolegice u sabornici o čemu se radi. Članak 16. kaže, zastupniku su dostupni svi službeni materijali, dokumenti i podaci koji se pripremaju ili prikupljaju u radnim tijelima Sabora i stručnoj službi Sabora, Vladi, ministarstvima i drugim tijelima državne uprave a koji se odnose na teme o kojima se raspravlja u Saboru. Materijali, dokumenti i podaci iz stavka 1. ovoga članka mogu biti zastupnicima dostupni i putem Internet stranice ovisno o tehničkim mogućnostima Sabora. Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, danas smo na Internetu vidjeli materijali sa Hrvatske radiotelevizije koji nama zastupnicima nisu bili dostupni. Budući da mi smo raspravljali o nečemu što nismo znali, radi se o novonastalim okolnostima gdje se ja to slobodno mogu reći jer sam iznimno vezan za tu kuću, radi o jednoj moralnoj, političkoj i profesionalnoj prostituciji obavijenoj najsuptilnijim oblicima kriminala. Mi smo u ovomu Saboru već u dva mjeseca bombardirani o "Brodosplitu". Neka se to istraži i svi oni koji su tamo nezakonito radili neka se kazne. Ali prema onome što smo vidjeli danas na Internetu ako je to točno onda "Brodosplit" i afera "Brodosplit" prema ovome je najobičnija dječja igračka. Dokaz tome je i ovo. Mnogi kolegice i kolege u našemu Saboru su hvalili ovaj nesretni i nakaradni zakon o HRT-u. On je sada dokazao da je to toliko nakaradan zakon a takvoga zakona ne postoji nigdje na svijetu. Prema tom zakonu dogodila se je jedna suptilna i legalna pljačka na Hrvatskoj televiziji jer onaj tko se razumije u elektroničke medije nigdje na svijetu nemate da se na ovakav način uzimaju emisije iz vanjske produkcije. Ovo je tzv. vanjska produkcija i ovo su tzv. emisije o vanjskoj produkciji. S obzirom na to kakve su novonastale okolnosti ja vas lijepo molim u interesu hrvatske javnosti, u interesu ovoga Doma da se odgodi današnje glasovanje da vidimo je li sve točno ono što je danas osvanulo na Internetskim stranicama. Hvala lijepa.
A što je osvanulo na Internetskim stranicama? Što je osvanulo na Internetskim stranicama? … [[Upadica se ne razumije.]] Što je na Internetskim stranicama?
E da, oprostite, htio sam biti. Danas smo vidjeli na Internetskoj stranici kako su dvije emisije… … [[Upadica se ne razumije.]] Molim vas lijepo. Kako su dvije emisije iz tzv. vanjske produkcije zaradile 6 milijuna kuna. 6 milijuna kuna. Da vas podsjetim što bi trebala biti vanjska produkcija? Vanjska produkcija bi trebala biti kada vi sve obavite i donesete kazetu i samo je stavite u pleyer. Trebalo bi provjeriti što je ovdje vanjska produkcija, koliko se koriste studiji Hrvatske televizije, koliko se koristi druga tehnika, koliko se koriste ljudi. Primjerice i kako se i na koji način koristi mix pult itd., da vam dalje ne govorim o tim stvarima, ja sam duboko u tome. Pa ako je to istina onda jednostavno mi smo bili obmanuti, prekršen je na najgrublji mogući način članak 16. jer ono što je danas na Internetu mi zastupnici toga nismo imali i to je još jedan put dokaz o nakaradnosti ovoga zakona jer on je omogućio tu legalnu pljačku. Hvala lijepo.
Hvala. Zastupnik Slaven Letica. Izvolite!
Štovani gospodine predsjedniče! Ja bi se isto založio da se odgodi za 7 dana zbog novih okolnosti. Naime kolega Miroslav Rožić je hitno pozvan kod državnog odvjetnika gospodina Mladena Bajića u vezi s tim slučajem. Osim toga ove nove okolnosti dovode u pitanje pozitivno mišljenje Vlade u tome svjetlu. Ja se ispričavam, isključite te mobitele. Znači ja bih htio da se uopće ne podižu nikakvi tu tonovi. Sedam dana neće propasti svijet. Mi smo blagonaklono prešli preko činjenice da je glavni ravnatelj ograničavaju stog, ograničavao slobodu izražavanja i profesionalnog djelovanja dvojice ljudi. Ja osobno sam to na neki način razumio jer je štitio ugled institucije predsjednika Republike. Ovdje se doista možda radi o organiziranom kriminalu i mislim da 7 dana neće ništa promijeniti. Hvala vam lijepa.
I u ime Kluba zastupnika HSP-a poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege s obzirom na nove okolnosti i na činjenicu da je Vlada dala pozitivno mišljenje znači i na financijsko izvješće, ovdje govorim u ime Kluba HSP-a prije svega na ovaj dio financijskoga izvješća mislim da bi bilo pametno odložiti glasovanje o današnjoj točci za idući tjedan zbog toga jer Vlada ima mogućnosti doći u posjed svih tih ugovora koje smo mi u Klubu HSP-a moram priznati dobili i koje je gospodin Rožić odnio glavnom državnom odvjetniku i mislim da bi trebalo ne ulaziti u prijepor između Kluba HDZ-a i Vlade jer su to različita stajališta. Vlada podržava, a ovo što znači primiti k znanju? Ne znači ništa. Jer prema zakonu mi usvajamo ili ne usvajamo izvješće? Pa da ne bi se špekulacije daljnje stvarali predlažem da Vlada nakon svega ovoga i nakon rasprave, nakon tih novih okolnosti ponovno razmotri financijsko izvješće tako da se javnost ne bi bavila špekulacijama jel' ima kriminala? Nema kriminala? I da vidimo onda hoće li što državni, glavni državni odvjetnik oduzeti? Hvala lijepo.
Hvala. Predsjednik Kluba HDZ-a poštovani zastupnik potpredsjednik Luka Bebić.
Gospodine predsjedniče skoro se otvorila rasprava ponovo o ovoj točci dnevnog reda budući da je u izvješću Vlade prihvaćeno ovo jedno i drugo izvješće uz znatne primjedbe i tako dalje. Klub Hrvatske demokratske zajednice ne može prihvatiti izvješće ni jedno ni drugo, ali bi ga primio na znanje [[Upadice se ne razumiju.]]
Gospodo, molim. Klub SDP-a poštovani zastupnik Antun Vujić. Vidite da ja imam oči i na ušima.
Gospodine predsjedniče, uvažene kolegice i kolege. Sve procedure su izvršene u normalnom i predviđenom proceduralnom obliku. Izvješća su dostavljena, a svakog dana na Internetu piše svašta. Pa prema tome ako je nešto tamo tako da bi izazivalo ovakve potrebe onda će to biti vjerojatno pitanje za Državno odvjetništvo a ne za ovaj Sabor. Rasprava je završena i mi molimo da se proslijedi po proceduri. Kako će tko glasati to je njegova stvar. Hvala lijepa. … [[Upadica se ne razumije.]]
Dobro, dobro. Pa tu je prijedlog dakle proceduralni da se odgodi glasovanje. Prijedlog je da se glasovanje i nastavi. Klub zastupnika, pojedini zastupnici, zastupnik Lončar, zastupnik Letica, zastupnik Kovačević predlažu da se odgodi glasovanje da se radi novih okolnosti pribavi. Klub zastupnika HDZ-a i SDP-a predlaže da se glasuje. Pa ću ja staviti na glasovanje odluku o tome da li ili ne odgoditi glasovanje? Molim? To bi bio prvi prijedlog? Tko je za to od zastupnika i zastupnika da se? Uključimo se. Tko je za to da se odgodi glasovanje? Tko je za to da se odgodi glasovanje? Ako glasujete da se odgodi glasovanje glasujete protiv. Glasujete [[Upadice se ne razumiju.]] Ajde kako ćemo to? Tko je za odgodu glasovanja? Ako glasujete za odgodu glasovanja glasuje se onda sa, sa tipkom plus. Sa tipkom plus. Ako glasujete za da se glasovanje ne odgodi glasujete sa tipkom minus na kojoj piše. Dakle tko je za odgodu glasovanja? Upute za glasovanje. Rezultat? 14 je da se odgodi glasovanje. 8 je suzdržanih. A 63 je da se obavi glasovanje.
Pa ćemo onda i glasovati. Imamo [[Upadice se ne razumiju.]] Demokracija, demokracija je, demokracija je ovdje bila na djelu. I vidjelu. Pa ćemo glasovati imamo prijedlog Kluba zastupnika HDZ-a u svezi izvješća ravnateljstva HRT-a o poslovanju za 2005. godinu. Klub predlaže da se, zaključak da se primi na znanje izvješće ravnateljstva HRT-a o poslovanju HRT-a za 2005. godinu. Molim uključimo se. … [[Upadica se ne razumije.]] Doći će na red i … [[Govornik se ne razumije.]] Doći će na red. Molim glasovati. … [[Upadica se ne razumije.]] Glasuje plus, plus. Rezultat u množenju je plus i minus. 62 za zaključak. 2 suzdržana. I 17 protiv.
Pa je usvojen zaključak da se prima na znanje izvješće Ravnateljstva HRT-a o poslovanju za 2005. godinu. Pa je drugi zaključak da se prima na znanje izvješće o radu Vijeća HRT-a i provedbi programskih načela i obveza utvrđenih zakonima o programima HR-a i HTV-a, to je isto zaključak, prijedlog zaključka kluba HDZ-a. Prvo glasujmo. Uključimo se i glasujmo. Rezultat? Sa 66 glasova za, 2 suzdržana i 17 protiv usvojen je ovaj zaključak.
A što se tiče zaključka, prijedlozi zaključaka Vlade i radnih tijela, budući da smo glasovali većinom glasova su prihvaćeni ovi zaključci. A ovi zaključci su prihvaćeni. Onda je bespredmetno glasovati o drugim prijedlozima, zaključcima koji su dijametralno oprečni. … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]] Ima, opozicija ima pravo glasati na Vladu na izborima, na izborima. … [[Upadica se ne čuje.]] To vam je dame i gospodo stvarno konzumirano pa da ne gubimo vremena, kaže se radi ekonomičnosti, radi, ne bismo o tome glasovali. Pa zaključujem sjednicu. Nastavak sutra, sutra u, u srijedu, ne sutra za Boga. U srijedu ćemo, rasprava o Interpelaciji Vlade o odgovornosti Vlade u tekstilnoj i obućarskoj industriji. I onda o ovim zakonima koji su danas uvršteni u dnevni red.