Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci! Pričenjam nadaljevanje 6. seje državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da so zadržani in se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Davorin Terčon za popoldanski del seje, Leopold Grošelj, Igor Štemberger, Jurij Malovrh za pričetek seje, Ivan Kebrič od 16.00 ure dalje, dr. Slavko Gaber za pričetek seje, Danica Simšič za pričetek seje, Andrej Fabjan za popoldanski del seje. Prosim, da ugotovimo navzočnost v dvorani. Prosim, da vstavite kartice. Ponovno prosim poslanke in poslance, da vstavijo kartice. Navzočih je 47 poslank in poslancev, tako je zbor sklepčen in lahko odloča. Na sejo smo povabili predstavnike vlade Republike Slovenije in računskega sodišča Republike Slovenije, ki jih prav lepo pozdravljam! Današnje nadaljevanje 6. seje državnega zbora bomo pričeli z obravnavo 38. točke dnevnega reda, to so volitve in imenovanja. Zatem bo zbor prešel na obravnavo 12. točke, to je predlog zakona o knjižničarstvu, ter po vrstnem redu dalje. Po sklepu zbora bomo v današnjem popoldanskem nadaljevanju seje opravili 10. točko dnevnega reda, to je predlog zakona o zunanjih zadevah. Torej, prehajamo na 38. TOČKO DNEVNEGA REDA - VOLITVE IN IMENOVANJA. Predloge računskega sodišča Republike Slovenije, vlade Republike Slovenije ter predloge in mnenja komisije za volitve, imenovanja in administrativne zadeve ste prejeli. Zbor bo pod to točko dnevnega reda obravnaval: - predlog predsednika računskega sodišča Republike Slovenije za imenovanje druge namestnice predsednika računskega sodišča Republike Slovenije; - predloge komisije za volitve, imenovanja in administrativne zadeve: o soglasju k imenovanju generalnega direktorja RTV Slovenija, o imenovanju članov nadzornega odbora agencije Republike Slovenije za prestrukturiranje in privatizacijo, o imenovanju članov nadzornega odbora slovenske odškodninske družbe, o imenovanju članov nadzornega odbora sklada Republike Slovenije za sukcesijo, o spremembi odloka o ustanovitvi odbora državnega zbora Republike Slovenije za gospodarstvo - ter predloga vlade Republike Slovenije o razrešitvi in imenovanju članov sveta sklada kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije in o razrešitvi in imenovanju člana državne revizijske komisije. Prehajamo na obravnavo in odločanje o posameznih predlogih. Najprej obravnavamo, kot je bilo povedano, predlog predsednika računskega sodišča o imenovanju druge namestnice predsednika računskega sodišča Republike Slovenije. Predsednik računskega - prosim poslance, da se malo umirijo - sodišča Republike Slovenije je državnemu zboru predložil predlog za imenovanje druge namestnice predsednika Računskega sodišča, in sicer je za drugo namestnico predlagal gospo Zdenko Vidovič. Želi predsednik računskega sodišča besedo? [[Ne želi.]] Predlog je obravnavala komisija za volitve, imenovanja in administrativne zadeve in zboru predložila poročilo. Želi poročevalec komisije besedo? [[Ne želi.]] Želi predstavnik sekretariata za zakonodajo in pravne zadeve besedo? [[Ne želi.]] Želi besedo kandidatka za drugo namestnico predsednika računskega sodišča, gospa Zdenka Vidovič? [[Ne želi.]] Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? [[Ne želijo.]] Besedo dajem poslankam in poslancem. Želi kdo besedo? Ker ne želi, zaključujem razpravo. V skladu z drugim odstavkom 42. člena zakona o računskem sodišču je glasovanje za drugega namestnika predsednika računskega sodišča tajno. V skladu s 97. členom poslovnika vodijo tajno glasovanje predsedujoči s pomočjo generalne sekretarke državnega zbora, namestnika konkretno, in štirih poslancev, ki jih izvoli državni zbor na predlog predsedujočega. Predstavniki poslanskih skupin so mi že posredovali predloge za člane komisije. To so: Rudolf Moge, LDS, Branko Kelemina - SDS, Aurelio Juri - Združena lista socialnih demokratov, in Franci Rokavec - Slovenska ljudska stranka + SKD. Član te komisije sem tudi jaz kot predsedujoči. Ali kdo temu predlogu nasprotuje? Če ne, prehajamo na odločanje o taki sestavi komisije. Glasujemo. Prisotnih je 62, za 40, proti 1. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti 1.]] Predlog je bil sprejet. V skladu z drugim odstavkom 97. člena poslovnika državnega zbora bo poslancem vročena glasovnica tako, da pride vsak poslanec k mizi predsedujočega in pove svoje ime in priimek. Poslanec, ki mi bo pomagal pri izvedbi glasovanja, izroči vsakemu poslancu glasovnico. Pomočnik generalne sekretarke državnega zbora pa označi pri imenu in priimku poslanca v seznamu, da mu je bila glasovnica vročena. Glasuje se tako, da se na glasovnici obkroži beseda "za" ali "proti". V skladu z drugim odstavkom 98. člena poslovnika državnega zbora je neizpolnjena glasovnica ali glasovnica, ki ni izpolnjena v skladu s prej omenjenim navodilom neveljavna. V skladu z drugim odstavkom 42. člena zakona o računskem sodišču bo kandidatka izvoljena, če bo zanjo glasovala večina vseh poslancev, to je 46 ali več poslancev. Glasovali bomo v dvorani. Poslanke in poslanci bodo izpolnjene glasovnice oddali v glasovalno skrinjico, ki bo v dvorani na mizici ob kabinah za glasovanje. Prehajamo na izvedbo tajnega glasovanja. Prosim poslance, ki mi bodo pomagali pri glasovanju, da se takoj zglasijo v sobi 117, kjer bomo prevzeli volilni material. Glasovanje se bo pričelo ob 10.35 uri ter bo trajalo do 10.50 ure. Po končanem glasovanju prosim poslance, ki mi bodo pomagali pri glasovanju, da se zberejo v sobi 117. Sejo bomo nadaljevali ob 11.05. Hvala lepa.
Prosim poslanke in poslance, da zasedejo svoja mesta. Nadaljujemo sejo. Ugotovimo navzočnost! Navzočih je 73 poslank in poslancev. Ugotavljam, da je zbor sklepčen in objavljam izid glasovanja. Zapisnik o ugotovitvi izida glasovanja o imenovanju druge namestnice predsednika računskega sodišča Republike Slovenije. Predsednik računskega sodišča je na podlagi prvega odstavka 42. člena zakona o računskem sodišču kot kandidatko za drugo namestnico predsednika Računskega sodišča Republike Slovenije predlagal gospo Zdenko Vidovič. Glasovanje je potekalo v četrtek, 24.5.2001 v prostorih državnega zbora Republike Slovenije. Razdeljenih je bilo 71 glasovnic. Oddanih je bilo 71 glasovnic. Neveljavna je bila ena glasovnica. Veljavnih je bilo 70 glasovnic. Za je glasovalo 52 poslancev, proti pa 18 poslancev. Na podlagi izida glasovanja je bila predlagana kandidatka gospa Zdenka Vidovič imenovana za drugo namestnico predsednika računskega sodišča REpublike Slovenije. [[Aplavz.]] Dovolite, da gospe v imenu državnega zbora čestitam. Spoštovane kolegice in kolegi! Obravnavamo predlog odloka o soglasju k imenovanjugeneralnega direktorja RTV Slovenija. Predlog je v obravnavo zboru predložila komisija za volitve, imenovanja in administrativne zadeve. In sicer zboru predlaga, da za generalnega direktorja RTV Slovenija za dobo štirih let imenuje gospoda Aleksa Štakula.Želi poročevalec komisije besedo? [[Ne želi.]] Želi predstavnik sekretariata za zakonodajo in pravne zadeve besedo? [[Ne želi.]] Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? [[Ne želijo.]] Besedo dajem poslankam in poslancem. Prijavljenih ni. Želi mogoče še kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo in prehajamo na odločanje o predlogu odloka o soglasju k imenovanja gospoda Aleksa Štakula za generalnega direktorja RTV Slovenija za dobo štirih let. Se oproščam, mi je zelo žal, smo že v glasovanju, in zaradi tega [[...]] [[Poslanec govori iz klopi.]] [[...]]Nisem tega opazil, se oproščam. Imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. V imenu poslanske skupine Nove Slovenije, na podlagi 72. člena, ker potrebujemo posvetovanje glede tega, prosim, da se razglasi odmor. Hvala lepa.
Bi lahko povedali, koliko časa?
Pol ure, gospod podpredsednik, potrebujemo največ. Hvala.
Pol ure odmora. Sejo bomo nadaljevali ob 11.45 uri. Hvala lepa.
Prosim, da zasedemo svoja mesta. Nadaljujemo s predlogom odloka o soglasju k imenovanju generalnega direktorja RTV Slovenija. Preden dam besedo dr. Bajuku, bi dal samo eno kratko obvestilo. Ko bomo končali kompletno to točko, bi prosil, če lahko obravnavamo 11. točko, predlog zakona o gospodarskih družbah, kjer je treba samo sprejeti dva uskladitvena amandmaja. Prosim dr. Bajuk ima besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Naša poslanska skupina je končala svoj posvet. V naši oceni, v oceni Nove Slovenije, je težko najti v svetu bolj zaprt in pristranski medijski prostor, kot ga imamo v Sloveniji. Na račun slovenskih davkoplačevalcev prevladuje v tej ključni hiši v veliki meri in v popolnoma preveliki meri enoumje. Mi smo se odločili za spremembe. Imamo malo upanja, da bo do spremembe prišlo, ker dejansko, kar se v tej hiši dogaja, ni samo odločitev direktorja, marveč celotne uprave in sveta. A vendar, ker upamo in zaupamo, dabo nekdaj Slovenija resnično dosegla takšen političen razvoj in kulturo, da bo enostranskost enkrat le izginila, smo se odločili, da bomo glasovali za.
Hvala lepa. Čaka nas glasovanje. Glasujemo o predlogu odloka o imenovanju gospoda Aleksa Štakula za generalnega direktorja RTV Slovenija za dobo štirih let. Glasujmo, prosim. Navzočih je 77 poslank in poslancev. Za je glasovalo 64 poslancev, proti nihče. [[Za je glasovalo 64.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani odlok sprejet. [[Aplavz.]] Nadaljujemo s to točko dnevnega reda, in to: predlog odloka o imenovanju članov nadzornega odbora agencije Republike Slovenije za prestrukturiranje in privatizacijo. Predlog je v obravnavo zboru predložila komisija za volitve, imenovanja in administrativne zadeve. Želi poročevalec komisije besedo? [[Ne želi.]] Želi predstavnik sekretariata za zakonodajo in pravne zadeve besedo? [[Ne želi.]] Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? [[Ne želijo.]] Besedo dajem poslankam in poslancem. Ker neželi nihče razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o predlogu odloka o imenovanju članov nadzornega odbora agencije Republike Slovenije za prestrukturiranje in privatizacijo za dobo štirih let. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za 59, proti nihče. [[Za je glasovalo 59.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani odlok sprejet. Obravnavamo predlog odloka o imenovanju članov nadzornega odbora slovenske odškodninske družbe. Predlog je v obravnavo zboru predložila komisija za volitve, imenovanja in administrativne zadeve. Želi poročevalec komisije besedo? [[Ne želi.]] Želi predstavnik sekretariata za zakonodajo in pravne zadeve besedo? [[Ne želi.]] Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? [[Ne želijo.]] Besedo dajem poslankam in poslancem. Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o predlogu odloka o imenovanju članov nadzornega odbora slovenske odškodninske družbe za dobo štirih let. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti nihče. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani odlok sprejet. Prehajamo k predlogu odloka o imenovanju članov nadzornega odbora sklada Republike Slovenije za sukcesijo. Predlog je v obravnavo zboru predložila komisija za volitve, imenovanja in administrativne zadeve. Želi poročevalec komisije besedo? [[Ne želi.]] Želi predstavnik sekretariata za zakonodajo in pravne zadeve besedo? [[Ne želi.]] Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? [[Ne želijo.]] Besedo dajem poslankam in poslancem. Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o predlogu odloka o imenovanju članov nadzornega odbora sklada Republike Slovenije za sukcesijo za dobo štirih let. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev. Za je glasovalo 61, proti nihče. [[Za je glasovalo 61.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani odlok sprejet. Obravnavamo predlog odloka o spremembi odloka o ustanovitvi odbora državnega zbora Republike Slovenije za gospodarstvo. Predlog je v obravnavo zboru predložila komisija za volitve, imenovanja in administrativne zadeve. Želi poročevalec komisije besedo? [[Ne želi.]] Želi predstavnik sekretariata za zakonodajo in pravne zadeve besedo? [[Ne želi.]] Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? Najprej Janez Podobnik, SLS, potem [[...]]
Hvala, gospod podpredsednik. V naši poslanski skupini bomo predlagani odlok podprli, saj smo želeli, da bi se državni zbor po premisleku oziroma na podlagi razprave na Kviazu odločil še za bolj drzno odločitev in da bi ustanovil samostojno delovno telo, ki bi vršilo funkcijo nadzora, predvsem nadzora nad projektom privatizacije in prodaje državnega premoženja. Večinska odločitev pa je bila taka, da se to področje dodatno, s spremembo odloka dodeli že delujočemu odboru državnega zbora za gospodarstvo. Prejeli smo tudi predlog odloka, v katerem se predlaga, da se doda četrto alineo, katere besedilo se glasi, da Odbor državnega zbora Republike Slovenije za gospodarstvo spremlja privatizacijo in prodajo državnega premoženja. V veljavnem odloku v prvih treh alineah - prve tri alinee v drugem razdelku tega odloka že tudi govorijo o področju, o katerem je govora; torej o nadzoru nad privatizacijo in prodajo državnega premoženja. Ker smo pa prepričani, da je večinska odločitev državnega zbora ta, da bi v tem odloku bilo jasno napisano tudi, da je to nadzorna funkcija, predlagamo minimalno spremembo te alinee, ki smo jo tudi v amandmajski obliki vložili in se glasi - da bi se besedilo nove četrte alinee glasilo tako, da se glasi: "Obravnava, spremlja in nadzira izvajanje privatizacije in prodaje državnega premoženja." Kolegice in kolege bi prosili, da bi naš amandma podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem Alojzu Soku, Nova Slovenija. Nastopa v imenu poslanske skupine.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovane kolegice poslanke in poslanci. V naši poslanski skupini te spremembe odloka ne bomo podprli. Naš predlog je bil na Kviazu, da bi to nadzorstveno funkcijo nad privatizacijo državnega premoženja vršila že obstoječa komisija za nadzor nad proračunom in javnimi financami. V kolikor pa ne to, da bi državni zbor ustanovil posebno komisijo za to področje. S spremembo tega odloka pa bo v bistvu prišlo do tega, da bo koalicija nadzirala sama sebe. Ker gre za nadzorno funkcijo nad privatizacijo državnega premoženja, se s tako obliko nadzora ne moremo strinjati in zato tudi te spremembe odloka prav iz teh razlogov ne bomo podprli. Že včeraj pa je bilo v temdržavnem zboru veliko govora okoli problemov v zvezi s privatizacijo. Smatramo, da takšna rešitev, ko dejansko vladajoča koalicija nadzira sama sebe, ni v čast temu državnemu zboru in zato takšnega odloka ne moremo podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima [[...]]V imenu poslanske skupine? Prosim, gospod Školč!
Hvala lepa. V poslanski skupini LDS podpiramo rešitev, da se enemu od delovnih teles pač da ta naloga spremljanja, in se strinjamo tudi s predlogom kolegov iz poslanske skupine SLS tudi glede nadziranja teh problemov, povezanih s privatizacijo državnega premoženja, zato bomo tudi ta amandma podprli, če vsi menite, da je s tem jasnost te funkcije večja. Menimo pa, da je odbor za gospodarstvo pravo telo, da opravlja te stvari iz preprostega razloga, ker velja pogledati, kaj odbor za gospodarstvo že počne. Prevzel je, bom rekel, vse tiste naloge, ki jih je v prejšnjem mandatu opravljala komisija za spremljanje preobrazbe družbenega premoženja. Če vam, dovolite,bom prebral en del tega odloka, tako da bo razumljivo, da je najbolj logično, da gre ta del spremljanja in nadziranja v taisti odbor in da ne držijo pomisleki tistih, češ da sami sebe nekako nadziramo, ker gre konec koncev le za telo državnega zbora, ne pa za koalicijsko, vladno ali karkoli, kot gre v vseh primerih zmeraj za telo državnega zbora. V odloku, ki že velja piše: Odbor tudi spremlja in nadzira delo agencije Republike Slovenije za prestrukturiranje in privatizacijo, sklada Republike Slovenije za razvoj slovenske odškodninske družbe, kapitalske družbe, pokojninskega in invalidskega zavarovanja, nadalje sklada kmetijskih zemljišč in gozdov, vzajemnih skladov, investicijskih družb in družb za upravljanja ter drugih skladov, katerih delovanje je vezano na lastninsko preoblikovanje podjetij ter drugih pravnih oseb. Naslednja alinea govori, da odbor obravnava poročila agencije Republike Slovenije za revidiranje lastninskega preoblikovanja podjetij, agencije za prestrukturiranje in privatizacijo, nadalje sklada Republike Slovenije za razvoj, družbenega pravobranilca Republike Slovenije in drugih institucij s področja oškodovanja družbene lastnine pri lastninskem preoblikovanju podjetij oziroma pravnih oseb. Naslednja alinea govori, da odbor obravnava poročila organov, pristojnih za izvedbo privatizacije državnega premoženja, ter poročila v zvezi z oškodovanjem državne lastnine v postopku privatizacije. Dodali bi alineo, da spremlja - in se strinjam - in nadzira privatizacijo in prodajo državnega premoženja. Tako da se mi zdi, da je Kviaz poiskal rešitev, ki je konsistentna z ustrojem državnega zbora v tem trenutku. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kakšna poslanska skupina? Dr. Bajuk. Samo oprostite. Vaš je že nastopil.
Hvala lepa. Oprostite predsednik [[...]]Sem mislil, da je že razprava [[...]]Hvala.
Ne, ne. Prosim, če je še kakšna poslanska skupina? Janez Janša, SDS. Prosim.
Hvala lepa. Mi tega odloka ne bomo odprli. Gre v veliki meri za pesek v oči. Prvotna pobuda se je s prenosom pristojnosti za nadzor na odbor za gospodarstvo, ki je normalno delovno telo tega državnega zbora, ni pa nadzorno, seveda izrodila. V bistvu je še slabše, kot da tega ne bi bilo. Zdaj sebo govorilo, da tukaj neki nadzor obstaja, v praksi pa tega nadzora ne bo. Odbor za gospodarstvo, recimo, za razliko od komisije za nadzor nad službami, ki se ukvarjajo s posebnimi metodami in sredstvi, ali za razliko od odbora za nadzor proračuna in javnih financ nima niti te možnosti, da bi tretjina poslancev zahtevala določene podatke. Kar pomeni, da bo v tem odboru opozicija, tudi če bo imela utemeljene predloge ali pa sume, da je kaj narobe, popolnoma brez moči, da to tudi uveljavi, če ne bo na drugi strani tudi neke benevolence vladajoče koalicije, česar pa doslej, žal, v glavnem ni bilo opaziti. Tako da smo s to rešitvijo, po mojem mnenju, stvar še poslabšali. Dali smo neko krinko, kot da se bo nekaj nadziralo, v resnici se pa ne bo. Čez dve leti, če bo prišlo do kakšnega takšnega primera, bom vzel magnetogram te svoje razprave in jo še enkrat prebral. Hvala.
Hvala lepa. Želi razpravljati predstavnik še katere druge poslanske skupine? Ker ne želi, dajem besedo poslankam in poslancem. Besedo ima poslanec dr. Bajuk [[vaša razprava je omejena na pet minut, glede na to, da se niste prijavili]] .
Hvala lepa, gospod predsednik. Kot poslanec in tudi kot član Nove Slovenije tega zakona in te ureditve ne morem podpreti. Ta sprememba dejansko ni nobena sprememba, edino kar je, je še ena maska na to žalostno obdobje slovenske zgodovine lastninjenja družbenega imetja. Govorilo se bo in se bo predstavljalo slovenski javnosti, da dejansko državni zbor nadzoruje. Dejansko pa edino, kar se bo zgodilo, da bo velika koalicija sama sebe nadzorovala. Tega ne moremo podpreti. Proti temu se bomo še nadalje borili in bomo silno pozorni na vse, kar se bo tam dogajalo. Prepričan sem, da ravno zaradi tega, ker velika koalicija niimela toliko prisotnosti, da bi tudi v tem nadzornem odboru dala prednost in pravico manjšini, opoziciji, da lahko zahteva določene informacije, da je to prvi dokaz, da dejansko ta sprememba je samo konsolidacija vsega, kar smo do sedaj še v preveliki meri imeli. Hvala lepa.
Prosim, besedo ima poslanec Sok.
Hvala lepa. K temu bi dodal, da v kolikor bi velika koalicija imela pri tej zadevi zares čiste in poštene namene, potem bi brez nadaljnjega to funkcijo lahko prepustila opoziciji. Tako bi bilo tudi v vsaki normalni demokratični državi pravilno. Tako pa je prišlo na Kviazu, ki se je o tem odločal, do preglasovanja, in tako bo prihajalo do preglasovanja tudi v odboru za gospodarstvo, kjer ima nesporno velika koalicija večino in ki ga tudi sama tako rekoč vodi. Gre pač za to, da se bo to stanje nepreglednosti, netransparentnosti pri nas nadaljevalo. V resnici pa tukaj govorimo o nadzoru in ne o tistih funkcijah, ki jih je prej predstavil tudi predsednik Kviaza, gospod Školč, ko je našteval, kakšne naloge ima odbor za gospodarstvo. Torej tukaj v tej zadevi govorimo o specifični funkciji, to je o funkciji nadzora. Še enkrat povem, globoko sem prepričan, da bi to funkcijo nadzora morala po vseh normalnih demokratičnih principih opravljati opozicija. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Anton Anderlič.
Samo eno pojasnilo gospodu Soku, ker napačno navaja dejstva in je v repliki to potrebno pojasniti. Če bi bilo to res, gospod Sok, bi ta velika koalicija preprosto predlog takrat v tistih poznih večernih urah zavrnila in tega predloga ne bi bilo in mi se sploh ne bi ukvarjali s vprašanjem ustanavljanja ali posebne komisije ali pa kaj drugega. Ampak je z glasovi te velike koalicije tudi bilo to izglasovano. Tako da dejstva, ki so bila navedena, niso točna. Ampak jaz ne mislim polimizirati o tem, ker mislim, da je bilo na Kviazu zadosti povedano in verjamem, da bomo kmalu glasovali.
Hvala lepa. Replicira Janez Janša!
Sedaj, meni je žal, da je kolega Anderlič preslišal tisto, kar sem prej govoril. Velika koalicija je seveda toliko zvita, da ve, da je bolje, da se lahko vedno reče, da nadzor obstaja, da se pokaže ta odlok in se reče, da, saj tukaj obstaja nadzor, saj ga opravlja odbor za gospodarstvo. Dejansko pa tega nadzora ni. Zato tega predloga niste zavrnili, čeprav bi ga lahko.
Hvala lepa. Replika? Dr. Bajuk.
Hvala lepa. Samo en dodatek k vsemu temu. Gospod Anderlič se je spomnil na tisto dolgo noč, ko se je zakon o izvrševanju proračuna za leto 2001 tudi tukaj sprejel. Mi smo odločno nasprotovali 6. členu in takrat je velika koalicija prevzela to odgovornost s tem, da je zamenjala, spremenila zakon o javnih financah tako, da bo vse bo početje seveda zakonito. S tem, s to spremembo pa prevzamete popolno odgovornost na vsem tem, kar se bo od sedaj naprej še naprej dogajalo. Hvala lepa.
Hvala. Replika? Prosim, Janez Podobnik!
Hvala lepa. Na kratko bi rad repliciral kolegu Janši in kolegu dr. Bajuku. Najprej glede odločitve velike koalicije, koalicije, kot ste rekli. Tisto noč, ko smo sprejemali državni proračun za to leto, je šlo pri piki, da je večina tako rekoč samo članov koalicije, s 16-imi proti in 17-imi za izglasovala predlog, ki sem ga sam podal. Namreč, da naj državni zbor v okviru svojega delovnega telesa razmisli, da mora ob dejstvu, da ima parlament tudi nadzorno vlogo, oblikovati posebno delovno telo, ki bo sledilo prav vprašanju nadzora lastnine in prodaje državnega premoženja. Danes pa je že kolega Školč povedal, da že veljavni odlok o ustanovitvi odbora Državnega zbora Republike Slovenije za gospodarstvo v prvi alineidrugega razdelka o teh vprašanjih govori. Sedaj veljavni odlok že nalaga odboru za gospodarstvo, da spremlja in nadzira kar nekaj agencij in drugih institucij, ki so vezane na lastninjenje in druge postopke, ki so vezani na lastninjenje in prodajo državnega premoženja. Izrecno pa smo predlagali, da se s spremembo in dopolnitvijo odloka doda tudi alinea, torej, da je razvidno, da gre tudi za [[...]]: "obravnava, spremljanje in nadziranje izvajanja privatizacije in prodaje državnega premoženja" - v samostojni alinei. Ta odločitev državnega zbora je tukaj smotrna in zato jo podpiramo.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Lojze Peterle.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik! Spoštovane poslanke in poslanci! Težko je slediti brez komentarja tako hitremu spreminjanju pravil igre oziroma načel samih. V prejšnjem mandatu je veljalo oziroma obveljalo, da je potrebna posebna komisija. Ker je bil še drugačen pogled na nadzorno vlogo parlamenta in tudi opozicije pri tem početju, je to komisijo vodil poslanec s strani opozicije. Zdaj se je to zadevo zamenjalo in betoniranje oziroma koncentracija oblasti se nadaljuje. S tem pada dodatno parlamentarna kultura pri nas. In nadaljuje se omejevanje oziroma ukinjanje nadzorne vloge oziroma vloge opozicije pri tem in seveda s teh ugotovitev jasno izhaja, da moje podpore za tak odlok ne more biti.
Hvala lepa. Replika, Franci Rokavec.
Hvala za besedo. Seveda, v prejšnjem mandatu je dr. Rejc, gospod Peterle, vodil tri leta in pol komisijo za nadzor nad lastninskim preoblikovanjem podjetij kot opozicijski poslanec, pol leta pa kot pozicijski. Ampak, kot me spomin ne vara, v mandatnem obdobju 1992 - 1996 pa celotno obdobje kot pozicijski poslanec. Tako da dejansko, stvari se lahko obrača, kakor se hoče. Namen, kakor pa vem, državnega zbora ob sprejetju tega sklepa v proračunu, je bil pa v tem, da se konkretno določi eno delovno telo: ali posebno ali pa konkretno eno delovno telo. Ker, če bo nadzor nad privatizacijo državnega premoženja razdeljen na tri ali štiri delovna telesa, potem bo ta nadzor sigurno neučinkovit. Ne pomeni pa tega, da če zapišemo to besedilo v odlok, v delovno pristojnost odbora za gospodarstvo, da se pa s tem zmanjšuje pristojnost komisije, ki nadzira proračun in javne finance. Dejstvo je, da sestavni del vseh kupnin je tudi proračun. In ne vidim nobenega razloga, da bi bila s tem okrnjena nadzorstvena funkcija komisije za nadzor proračuna in javnih financ; prav tako bo lahko nadzorovala vse konkretne postopke prodaje državnega premoženja. Hvala lepa.
Hvala. Dr. Bajuk replicira, kajne?
Hvala lepa. Hvala lepa za vse te razlage. Rad bi pa samo to dodal, da v ničemer ne spremenijo dejstva, da se je vladna koalicija s to spremembo ali nespremembo v mojem pogledu, odločila, da bo sama sebe nadzorovala. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ker ne želi, zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o amandmaju, ki ga je vložila poslanska skupina SLS + SKD - Slovenske ljudske stranke in ste ga dobili na klop. Amandma dajem v razpravo. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o navedenem amandmaju. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev. Za je glasovalo 46, proti 16. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 16.]] Ugotavljam, da je bil amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o predlogu odloka o spremembi odloka o ustanovitvi odbora državnega zbora Republike Slovenije za gospodarstvo v celoti. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev. Za 38, proti 18. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti 18.]] Ugotavljam, da je predlagani odlok v celoti sprejet. Prehajamo na predlog vlade Republike Slovenije o razrešitvi in imenovanju članov sveta sklada kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije. Vlada Republike Slovenije je v obravnavo državnemu zboru predložila predlog o razrešitvi in imenovanju dveh članov sveta sklada kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije. Želi predstavnik vlade besedo? [[Ga ni; ne želi.]] Predlog je obravnavala komisija za volitve, imenovanja in administrativne zadeve in zboru predložila poročilo ter predlog odloka. Želi poročevalec komisije besedo? [[Ne želi.]] Želi predstavnik sekretariata za zakonodajo in pravne zadeve besedo? [[Ne želi.]] Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? [[Ne želijo.]] Besedo dajem poslankam in poslancem. Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o predlogu odloka o razrešitvi in imenovanju članov sveta sklada kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti 12. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 12.]] Ugotavljam, da je predlagani odlok sprejet. Prehajamo na predlog vlade Republike Slovenije o razrešitvi in imenovanju člana državne revizijske komisije. Vlada Republike Slovenije je v obravnavo državnemu zboru predložila predlog o razrešitvi in imenovanju člana državne revizijske komisije. Želi predstavnik vlade besedo? [[Ga ni.]] Predlog je obravnavala komisija za volitve, imenovanja in administrativne zadeve in zboru predložila poročilo ter predlog odloka. Želi poročevalec komisije besedo? [[Ne želi.]] Želi predstavnik sekretariata za zakonodajo in pravne zadeve besedo? [[Ne želi.]] Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? [[Ne želijo.]] Besedo dajem poslankam in poslancem. [[Ne želijo.]] Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo in prehajamo na odločanje o predlogu odloka o razrešitvi in imenovanju člana državne revizijske komisije. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 40, proti 13. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti 13.]] Ugotavljam, da je predlagani odlok sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo, kot sem že napovedal, na nadaljevanje 11. TOČKE DNEVNEGA REDA - TRETJA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O GOSPODARSKIH DRUŽBAH. Na podlagi ugotovitve sekretariata za zakonodajo in pravne zadeve, da je zaradi sprejetih amandmajev porušena medsebojna skladnost določb zakona, je vlada Republike Slovenije predložila uskladitveni amandma k 135. in 138. členu. Gradivo vlade Republike Slovenije ste prejeli danes na klop. Želi besedo predstavnik vlade? [[Ne želi.]] Želi besedo predstavnik, za zakonodajo in pravne zadeve? [[Ne želi.]] Želi besedo predstavnik matičnega delovnega telesa? [[Ne želi.]] O vsebini uskladitvenih amandmajev ni možna razprava. Prehajamo na odločanje o uskladitvenem amandmaju vlade k 135. členu. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev. Za je glasovalo 37, proti 15. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti 15.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Glasujemo še o amandmaju k 138. členu. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev. Za je glasovalo 35, proti 11. [[Za je glasovalo 35.]] [[Proti 11.]] Ugotavljam, da je amandma k 138. členu sprejet. Ostane nam še glasovanje o zakonskem predlogu v celoti. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona v celoti. Glasujemo. Moment. [[Glas iz ozadja.]] Malo pozno ste se oglasili, ampak izvolite. Spoštovane kolegice in kolegi poslanci, ena prošnja, želja, če bi se tako izrazil. Dajmo se pravočasno javljati, ker drugače sami vidimo, da se zadeve zapletamo. V redu. Jaz nisem videl.
Hvala lepa, gospod predsednik. Na prihodnji seji kolegija predsednika državnega zbora bom predlagal, da bo opozicija dobila en zvonec, da bomo lahko prišli do tega, da boste tudi na to stranko gledali pravočasno sicer. Na vsak način pa hvala lepa za vaše razumevanje, gospod predsednik. Rad bi obrazložil glas. Glasoval bom proti temu zakonu, in sicer, v globokem prepričanju, da je to sistemska napaka, ki dejansko veča možnosti za koncentracijo kapitala in moči v naših gospodarskih družbah. Hočem pa tudi izraziti moje veliko začudenje, da ljudje, ki so v preteklosti branili ali pa vsaj govorili, da branijo interese delavcev in malih ljudi, danes v tej veliki koaliciji bodo ustoličili še večjo koncentracijo kapitala in moči v našem gospodarskem prostoru. Glasovali bomo proti temu zakonu in bomo naredili vse,kar je v naši moči, da bo slovenska javnost enkrat za vselej razumela, kaj resnično se tukaj dogaja in kakšne sistemske spremembe se uvažajo v imenu Evrope, kar to enostavno ni res. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi od poslank in poslancev še kdo drug obrazložiti svoj glas? [[Ne želi.]] Prehajamo na odločanje o predlogu zakona v celoti. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev. Za je glasovalo 39, proti 19. [[Za je glasovalo 39.]] [[Proti 19.]] Ugotavljam, da je predlagani zakon v celoti sprejet. Glasovati moramo še o dodatnem sklepu. Matični odbor zboru predlaga, da sprejme še naslednji predlog dodatnega sklepa: "Vlada Republike Slovenije naj prouči pripombe zadružne zveze Slovenije ter po potrebi pripravi ustrezne spremembe zakona o zadrugah." Želi kdo razpravljati? Če ne želi, zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o dodatnem sklepu. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev. Za je glasovalo 43, proti 8. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 8.]] Ugotavljam, da je predlagani dodatni sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O KNJIŽNIČARSTVU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Želi predstavnik vlade besedo? [[Želi.]] Prosim, proceduralno, Rudi Moge.
Predsedujoči, hvala lepa za besedo. Rad bi državni zbor opozoril na naslednje. Kadarkoli obravnavamo v zadnjem času zakone s področja kulture, počnemo to ne le z ogromnimi prekinitvami na isti seji, temveč jih vlečemo celo skozi več sej, kot da so ti zakoni manj pomembni. Spomnite se samo zakona o medijih. Zdajle imamo pred seboj zakon o knjižničarstvu, ki ima med 20 in 30 strani pisanih amandmajev, ki ima ogromno težo za nas, ki je nacionalnega pomena, po prekinitvi te točke pa bomo nadaljevali z zakonom o zunanjih zadevah. Zato se mi, predsedujoči, taka reč ne zdi vredna našega parlamenta. Zato predlagam, da gremo na eno izmed točk, ki bi jo lahko zdajle v pol ure končali, ker te zagotovo ne bomo mogli, in bi vsaj en zakon s področja kulture začeli in končali v istem terminu. Proceduralno predlagam, če lahko začnemo, s čimer po mojem ne bi smelo biti težav, z ratifikacijami.
Hvala lepa za predlog. Prosil bi, če ga konkretizirate.
Predsedujoči, predlagal sem, da bi začeli z ratifikacijami, ne pa z [[...]]
Mislim, da tu nastaja majhen problem. Kot veste, morajo ali pa naj bi sodelovali predstavniki vlade. Teh seveda ni tu, in bomo morali v tem primeru počakati, da pridejo predstavniki vlade. Ali vztrajate na predlogu?
Zagotovo vztrajam, glede na prakso, ki jo je bilo področje kulture v zadnjem času deležno.
Hvala lepa. Potem, seveda, bom moral ta predlog dati na glasovanje. Na glasovanje dajem predlog gospoda Mogeta, da nadaljujemo z ratifikacijami. Glasujemo. Navzočih 76 poslank in poslancev, za 38, proti 15. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti 15.]] Torej, predlog je bil sprejet. Prosim?
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Jaz potem predlagam, da začnemo z zakonom o knjižničarstvu jutri ob 10.00 uri.
Oprostite, nisem, se slabo sliši.
Predlagam, da začnemo razpravo, obravnavo zakona o knjižničarstvu jutri ob 10.00 uri. Proceduralno predlagam, da jutri ob 10.00 uri začnemo obravnavo zakona o knjižničarstvu.
V redu. Torej, jutri ob 10.00 začnemo obravnavati zakon o knjižničarstvu. Ob 10.00. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za 29, proti 21. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 21.]] Predlog je sprejet. Odrejam 10 minut odmora, da pridejo predstavniki vlade in da se pripravimo z materialom. 12.40 nadaljujemo.
Ugotavljamo sklepčnost v dvorani! Navzočih je 70 poslank in poslancev. Zbor lahko nadaljuje svoje delo. Predlagam, če ne bo kakšnih komplikacij, da vse točke dnevnega reda damo do popoldanskega odmora - ratifikacij seveda. Prehajamo na 21. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVI ZAKONA RATIFIKACIJE EVROPSKE KONVENCIJE O MEDSEBOJNI PRAVNI POMOČI V KAZENSKIH ZADEVAH IN DODATNEGA PROTOKOLA K EVROPSKI KONVENCIJI O MEDSEBOJNI PRAVNI POMOČI O KAZENSKIH ZADEVAH. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Želi predstavnik vlade besedo? [[Ne želi.]] Predlog zakona je obravnaval odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo. Želi besedo poročevalec odbora? [[Ne želi.]] Želi besedo predstavnik sekretariata za zakonodajo in pravne zadeve? [[Ne želi.]] Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? [[Ne želijo.]] Besedo dajem poslankam in poslancem. Ker ne želi nihče razpravljati in ker k predlogu zakon do začetka obravnave niso bili vloženi amandmaji, predlagam zboru, da skladno z drugim odstavkom 213. člena poslovnika državnega zbora sklene, da bo glasoval le o predlogu zakona v celoti. Navedeni predlog sklepa ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala najmanj tretjina navzočih poslancev. Želi o predlaganem sklepu kdo razpravljati? Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo in prehajamo na odločanje o predlaganem sklepu. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 43,proti nihče. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. Glasujemo o predlogu zakona v celoti. Glasujemo prosim! Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 41, proti nihče. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani zakon v celoti sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 22. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA MED VLADO REPUBLIKE SLOVENIJE IN VLADO ZVEZNE REPUBLIKE NEMČIJE O PRIŠTETJU REZERV NAFTE IN NAFTNIH DERIVATOV ZAVODA ZA OBVEZNE REZERVE NAFTE IN NJENIH DERIVATOV REPUBLIKE SLOVENIJE, KI SO USKLADIŠČENI NA OZEMLJU ZVEZNE REPUBLIKE NEMČIJE. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Želi predstavnik vlade besedo? [[Ne želi.]] Predlog zakona je obravnaval odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo. Želi besedo poročevalec odbora? [[Ne želi.]] Želi besedo predstavnik sekretariata za zakonodajo in pravne zadeve? [[Ne želi.]] Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? [[Ne želijo.]] Besedo dajem poslankam in poslancem. Ker ne želi nihče razpravljati in ker k predlogu zakona do začetka obravnave ni bilo vloženih amandmajev, zboru predlagam, da skladno z drugim odstavkom 213. člena poslovnika državnega zbora sklene, da bo glasoval le o predlogu zakona v celoti. Navedeni predlog sklepa ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala najmanj tretjina navzočih poslancev. Želi o predlaganem sklepu kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev. Za je glasovalo 43, proti nihče. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlog sklepa sprejet. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona v celoti. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev. Za je glasovalo 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani zakon v celoti sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 23. TOČKO DNEVNEGA REDA - PREDLOG ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA MED VLADO REPUBLIKE SLOVENIJE IN VLADO REPUBLIKE CIPER O REDNEM ZRAČNEM PROMETU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Želi predstavnik vlade besedo? [[Ne želi.]] Predlog zakona je obravnaval odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo. Želi besedo poročevalec odbora? [[Ne želi.]] Želi besedo predstavnik sekretariata za zakonodajo in pravne zadeve? [[Ne želi.]] Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? [[Ne želijo.]] Besedo dajem poslankam in poslancem. Ker ne želi nihče razpravljati in ker k predlogu zakona do začetka obravnave ni bilo vloženih amandmajev, zboru predlagam, da skladno z drugim odstavkom 213. člena poslovnika državnega zbora sklene, da bo glasoval le o predlogu zakona v celoti. Navedeni predlog sklepa ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala najmanj tretjina navzočih poslancev. Želi o predlaganem sklepu kdo razpravljati? Ker ne želi, zaključujem razpravo in prehajamo na odločanje o predlogu sklepa. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev. Za je glasovalo 38, proti nihče. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlog sklepa sprejet. Prehajamo na odločanje predloga zakona v celoti. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev. Za je glasovalo 40, proti nihče. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlog sprejet. S tem zaključujemo to točko dnevnega reda. Prehajamo na 24. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA O ZRAČNEM PROMETU MED VLADO REPUBLIKE SLOVENIJE IN VLADO UKRAJINE. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Želi predstavnik vlade besedo? [[Ne želi.]] Predlog zakona je obravnaval odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo. Želi besedo poročevalec odbora? [[Ne želi.]] Želi besedo predstavnik sekretariata za zakonodajo in pravne zadeve? [[Ne želi.]] Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? [[Ne želijo.]] Besedo dajem poslankam in poslancem. Ker ne želi nihče razpravljati in ker k predlogu zakonado začetka obravnave niso bili vloženi amandmaji, predlagam zboru, da v skladu z drugim odstavkom 213. člena Poslovnika državnega zbora sklene, da bo glasoval le o predlogu zakona v celoti. Navedeni predlog sklepa ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala najmanj tretjina navzočih poslancev. Želi o predlaganem sklepu kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Zaključujem razpravo in prehajamo na odločanje o predlogu sklepa. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev. Za je glasovalo 42, proti nihče. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlog sklepa sprejet. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona v celoti. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev. Za je glasovalo 42, proti nihče. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani zakon v celoti sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 26. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI KONVENCIJE ZDRUŽENIH NARODOV O BOJU PROTI DEZERTIFIKACIJI V TISTIH DRŽAVAH, KI DOŽIVLJAJO HUDO SUŠO IN ALI DEZERTIFIKACIJO, ZLASTI V AFRIKI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Želi predstavnik vlade besedo? [[Ne želi.]] Predlog zakona je obravnaval odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo. Želi besedo poročevalec odbora? [[Ne želi.]] Želi besedo predstavnik sekretariata za zakonodajo in pravne zadeve? [[Ne želi.]] Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? [[Ne želijo.]] Besedo dajem poslankam in poslancem. Ker ne želi nihče razpravljati in ker k predlogu zakona do začetka obravnave niso bili vloženi amandmaji, predlagam zboru, da skladno z drugim odstavkom 213. člena poslovnika državnega zbora sklene, da bo glasoval le o predlogu zakona v celoti. Navedeni predlog sklepa ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala najmanj tretjina navzočih poslancev. Želi o predlaganem sklepu kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Zaključujem razpravo in prehajamo na odločanje o predlogu sklepa. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 37, proti nihče. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlog sklepa sprejet. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona v celoti. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 41, proti nihče. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani zakon v celoti sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Zaključujemo tudi dopoldanski del zasedanja. Seja se nadaljuje ob 14.30 z napovedano 10. točko - zakon o zunanjih zadevah. Hvala lepa.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovani predstavniki vlade! Lepo vas pozdravljam v naši sredini. Nadaljujemo s popoldanskim zasedanjem 6. seje. Sporočam vam, da so dodatno upravičeni za nadaljevanje mag. Andrej Vizjak za popoldanski del seje, dr. Mihael Brejc od 16.00 ure dalje, Aleksander Merlo za popoldanski del seje, Janez Cimperman za popoldanski del seje, Franc Kangler od 16.00 ure dalje, Janez Podobnik od 16.00 ure dalje. Vljudno vas prosim, da preverite, ali smo vstavili kartice, ker bomo ugotavljali navzočnost. Ugotavljam navzočnost! Navzočih je 66 poslank in poslancev, kar pomeni, da je državni zbor sklepčen in lahko veljavno odloča. Skladno s sklepom državnega zbor prehajamo na 10. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O ZUNANJIH ZADEVAH, hitri postopek. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Želi predstavnik vlade besedo? Minister za zunanje zadeve, dr. Dimitrij Rupel, izvolite.
Spoštovana gospa predsedujoča, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Približno mesec dni nas loči od desete obletnice samostojne slovenske države. Med temeljnimi osamosvojitvenimi predpisi, ki jih je sprejela takrat Skupščina Republike Slovenije, je bil tudi doslej veljavni zakon o zunanjih zadevah. Desetletno obdobje izvajanja zakona, katerega določbe je bilo mogoče začeti v celoti izvajati po mednarodnem priznanju, je pokazalo, da je potreben sprejem novega zakona. Predlog zakona, ki je na klopi upošteva strukturo veljavnega zakona, se ga v marsičem drži, ga pa nadgrajuje in spreminja, pri tem, da vključuje tudi nekatera vprašanja, ki doslej niso bila urejena, vendar se je pokazalo, da bi morala biti urejena. Drugačna ureditev posameznih vprašanj je bila potrebna, ker tako hoče in ker je tako predpisano z veljavno ustavno ureditvijo - veste, da se je medtem spremenila ustava - delno pa je treba zakon spremeniti tudi zaradi izkušenj, ki so bile pridobljene z meddržavno prakso in z delovanjem lastnega diplomatskega aparata. Pomembno vodilo pri pripravi rešitev je bila primerjava z državami članicami Evropske unije, torej prilagoditev ureditve v luči procesa regionalnega povezovanja v Evropi. Namen zakona je nadaljnji razvoj slovenske diplomacije, večja fleksibilnost pri sklepanju mednarodnih pogodb ter pri uvajanju aktov mednarodnih organizacij in institucij v pravni red Republike Slovenije ter ureditev doslej neurejenih vprašanj. Rešitve, ki naj omogočijo nadaljnji razvoj diplomatskega aparata, izhajajo iz odprave razlikovanja med kariernimi in pogodbenimi diplomati, razlikovanja, ki ga pozna veljavna ureditev. S tem se odpira enak status za vse, ki opravljajo diplomatske naloge, ob načeloma enakem izpolnjevanju predpisanih pogojev. Med predpisanimi pogoji je treba zlasti omeniti diplomatski izpit, na osnovi katerega diplomati pridobijo mednarodno primerljive nazive. Ta rešitev, ki ni v nasprotju s sistemom javnih uslužbencev, ki je uveljavljen v evropskih državah in se pripravlja tudi pri nas, bo bistveno prispevala h kvaliteti in profesionalizaciji diplomatskega aparata. Posebna pozornost, gospe in gospodje, je potrebna zaradi večje odprtosti sistema, boljše horizontalne povezanosti in krepitve strokovnosti. Predlogu zakona je posvečena posebna pozornost prehajanju uslužbencev zunanjega ministrstva na delo na področje mednarodnih odnosov v druge državne organe. Omogočeno bo tudi vključevanje uslužbencev drugih državnih organov oziroma znanstvenih ustanov s področja mednarodnih odnosov v ministrstvo za zunanje zadeve. S predloženo razdelitvijo mednarodnih pogodb na tiste, za katere so bistvene pristojnosti v postopku pridržane državnemu zboru, in tiste mednarodne pogodbe, pri katerih naj bi imela te pristojnosti vlada, bo dosežena večja fleksibilnost pri sklepanju mednarodnih pogodb. Takšen predlog upošteva v naši ureditvi uveljavljeno delitev oblasti in je v skladu s prevladujočo mednarodno prakso. Posebej bi rad poudaril, da slej ko prej v prejšnjem in tudi sedanjem zakonu državni zbor ostaja središče uveljavljanja, ustvarjanja slovenske zunanje politike in, seveda, slovenskih nacionalnih interesov, kakor jih definira ta visoki zbor. Spoštovane kolegice in kolegi, amandmaji, ki jih je k predlogu zakona predložila vlada, so rezultat medresorskih in po spremembi vlade tudi koalicijskih usklajevanj. V amandmajih so upoštevane pripombe, ki jih je pred obravnavo zakona na pristojnih odborih državnega zbora predložil sekretariat za zakonodajo in pravne zadeve. Amandmajidajejo ustrezen pomen vlogi državnega zbora pri določanju temeljnih usmeritev zunanje politike, prispevajo k večji profesionalnosti diplomatskega aparata in jasno ter na nedvoumen način razmejujejo pristojnosti državnega zbora in vlade pri ratifikaciji mednarodnih pogodb. Takšni amandmaji so bili v dosedanji razpravi v pristojnih telesih državnega zbora podprti. Vlada vztraja edino ali pa tudi pri predlogu amandmaja k 91. členu zakona, ki ga matični odbor sicer ni podprl. Vlada podpira amandmaje odbora za zunanjo politiko, vlada podpira amandmaje komisije za Slovence v zamejstvu in po svetu ter amandma skupine poslancev o mednarodnih civilnih misijah. Vsi ti amandmaji prispevajo k jasnosti besedila, so v skladu s temeljnimi cilji zakona in prispevajo k popolnejši ureditvi področja. Med temeljnimi cilji zakona sta seveda tudi prilagoditev ureditvi držav članic Evropske unije ter ustavni ureditvi, ki izhaja iz delitve pristojnosti med zakonodajno in izvršilno vejo oblasti. S teh vidikov imenovanje veleposlanika ni mogoče vezati na soglasje odbora za zunanjo politiko kot je predložil poslanec Jelinčič v svojem amandmaju k 17. členu. Ta določa pogovor odbora državnega zbora za zunanjo politiko s kandidatom za veleposlanika. Pogovor s kandidatom ostaja v zakonu in zanj je tudi vlada prej ko slej zainteresirana. Vlada pa se ne strinja z amandmajem, ki ga je predložil poslanec Jelinčič, in ki ga matični odbor državnega zbora ni podprl. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, obravnava našega zakona v pristojnih telesih državnega zbora, tudi državnega sveta, je pokazala, da zakon v predloženem besedilu uživa podporo ter da o njegovih temeljnih usmeritvah in načinu pristopa k urejanju tega področja ni temeljnih razhajanj. Njegov sprejem je potreben tako zaradi nadaljnje utrditve in razvoja naše državnosti kot zaradi vključevanja Slovenije v skupno Evropo. Vlada je vključila sprejetje zakona o zunanjih zadevah v državni program prevzemanja evropske zakonodaje in s tem je bil seznanjen tudi državni zbor. Priprava novega zakona je bila vključena tudi v pogajalska izhodišča z Evropsko unijo. Zakon naj bi bil sprejet, to bi tudi rad dodal, že konec leta 1999. S sprejemom zakona bo ta obveznost izpolnjena. Republika Slovenija bo v drugo desetletje svoje samostojnosti stopila z novim zakonom, ki odraža opravljen razvoj na enem ključnih področij državnega delovanja in ki predstavlja temelj za nadaljnjo krepitev in uveljavljanje mednarodnega položaja Republike Slovenije. Hvala lepa, da ste uvrstili zakon na današnjo sejo, hvala lepa, da ste upoštevali tudi nekatere predloge vlade pri vašem dnevnem redu in da seveda upam, da bo zakon v tej rundi tudi sprejet. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo. Prosim poročevalca, da predstavi mnenje odbora o predlog zakona. Predsednik odbor gospod Jelko Kacin, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Gospod minister s sodelavci, spoštovani kolegi, kolegice! Odbor državnega zbora Republike Slovenije za zunanjo politiko je na svoji 20. redni seji, ki je bila 13. aprila letos in na svoji 23. redni seji, ki je bila 9. maja letos, obravnaval predlog zakona o zunanjih zadevah, ki ga je v obravnavo predložila vlada Republike Slovenje, s predlogom, da ga državni zbor v skladu z 201. členom poslovnika državnega zbora obravnava in sprejme po hitrem postopku. Razloge za sprejem predloga zakona po hitrem postopku je predlagatelj obrazložil v svojem predlogu. Člani odbora so bili seznanjeni tudi s pisnim mnenjem sekretariata državnega zbora za zakonodajo in pravne zadeve. Uvodoma je minister za zunanje zadeve dr. Dimitrij Rupel dejal, da zunanjepolitični položaj Slovenije terja spremembo obstoječega zakona o zunanjih zadevah, ki je bil sprejet že pred 10-imi leti. Sprejetje novega zakona pa vključeno tudi v program harmonizacije slovenskega pravnega reda s pravnim redom Evropske unije. Poudaril je, da je namen predlaganega zakona urediti nadaljnji razvoj slovenske diplomacije, sklepanje mednarodnih pogodb in prilagajanje evropski ureditvi. Glede razvoja slovenske diplomacije je izpostavil dosedanjo ureditev, ki pozna karierne in pogodbene diplomate, medtem ko predlog novega zakona ukinja pogodbene diplomata, ohranja pa možnost vključitve v diplomatsko službo tudi osebam izven ministrstva za zunanje zadeve, ki imajo ustrezne delovne izkušnje na področju mednarodnih odnosov v drugih državnih organih. Predlog zakona tudi ne ureja, na novo ureja diplomatske nazive, ki so mednarodno primerljivi in enotni, tako za notranjo kot zunanjo službo. Ob tem je posebej poudaril, da razporejanje kariernih diplomatov za delo v druge državne organe, odprtost sistema za ljudi z ustreznimi izkušnjami ter možnost imenovanja vodij diplomatskih predstavništev in konzulatov izven kroga kariernih diplomatov, zagotavlja dovolj široko kadrovsko bazo, ki je potrebna za uspešno opravljanje dela na področju zunanjih zadev. V zvezi s sklepanjem mednarodnih pogodb je izpostavil predlog delitve na mednarodne pogodbe, ki jih ratificira državni zbor z zakonom, in mednarodne pogodbe, ki jih ratificira vlada z uredbo. Glede prilagajanja evropski ureditvi pa je dejal, da predlog zakona ureja uveljavljanje aktov mednarodnih organizacij integracij, ki niso mednarodne pogodbe, kot so resolucije, deklaracije organizacij združenih narodov in drugi akti, ki obvezujejo posameznike in pravne osebe v Republiki Sloveniji. Na koncu je še dodal, da je predlog zakona primerljiv z ureditvijo na področju zunanjih zadev v državah Evropske unije. Vodja sektorja za mednarodne zadeve v ministrstvu za zunanje zadeve Peter Bekeš je pojasnil, da sta amandmaja vlade k 2. in 74. členu predloga zakona, z dne 16. marca, usklajena s sekretariatom državnega zbora za zakonodajo in pravne zadeve, ki je v svojem mnenju k predlogu zakona izpostavil pomisleke predvsem k tema dvema omenjenima členoma. Zunanji sodelavec ministrstva za zunanje zadeve dr. Miha Pogačnik je še dodal, da je v predlogu zakona izpostavljena vloga ministrstva za zunanje zadeve, ko gre za razlago, kaj je mednarodna pogodba. Opozoril je na novo kategorijo mednarodnih pogodb, ki jih sklepa vlada Republike Slovenije, kar pomeni potrditev dosedanje prakse in rešitev, ki je že v obstoječem zakonu, vendar je zaradi generalne klavzule v zakonu nejasno formulirala. Metoda takstativnega naštevanja v predlogu novega zakona pa omogoča večjo transparentnost in večjo pravno varnost. Izpostavil je še novost, ki jo prinaša predlog zakona, po kateri začasna uporaba mednarodne pogodbe, vprimeru, ko jo ratificira državni zbor, ni več mogoča. Do zdaj je to bilo mogoče. Dejal je, da je omenjeni institut v praksi povzročal precej težav, zlasti po odločbi Ustavnega sodišča Republike Slovenije, da mednarodna pogodba postane del slovenskega pravnega reda po njeni ratifikaciji in objavi. Franc Pukšič je v imenu komisije državnega zbora za Slovence v zamejstvu in po svetu, ki je predlog zakona obravnavala kot zainteresirano delovno telo, izrazil pomisleke k 2. in 24. členu. Menil je, da je v omenjenih členih premalo izražena skrb za Slovence v zamejstvu in po svetu. Zato je komisija vložila tudi amandmaja k tema členoma. Pojasnil je, da bi s podporo obema amandmajema ohranili tisto stopnjo pozornosti do Slovencev v zamejstvu in po svetu, ki je v obstoječem zakonu že bila zagotovljena. Člani odbora so v razpravi uvodoma izrazili podporo predlogu zakona, opozorili pa so na nekatere nejasnosti. Izpostavili so osnovno dilemo, ki jo je v svojem mnenju izpostavil tudi Sekretariat za zakonodajo in pravne zadeve in se nanaša na neskladnost predloga zakona z Ustavo Republike Slovenije v 2. in 74. členu. Zato so izrazili zadovoljstvo nad amandmaji Vlade Republike Slovenije k tema dvema členoma. To so amandmaji z dne 16. marca, ki navedeno dilemo odpravljata. V nadaljevanju so kot neprimernega označili predlog sindikata slovenskih diplomatov k 15. in 27. členu, po katerem bi se lahko v predstavništva v tujini, to določa 15. člen, in za vodjo diplomatsko konzularnega predstavništva, kar določa 27. člen, imenovala oseba iz drugih organov in organizacij le v primeru, ko v ministrstvu za zunanje zadeve ni ustreznega kandidata. Navedeni predlog so označili kot poskus monopoliziranja opravljanja zunanjih zadev. Ob tem so opozorili na dejstvo, da večina zaposlenih v ministrstvu za zunanje zadeve nima diplomatske izobrazbe, zato je omenjeni predlog neprimeren, saj je kadrovski potencial v Sloveniji omejen, predlagani pristop pa bi bil v škodo razvoju slovenske diplomacije. In za konec: V nadaljevanju so opozorili na nejasnosti k posameznim členom predloga zakona. Izpostavili so potrebo po bolj natančni opredelitvi odnosa ministrstva za zunanje zadeve do državnega sveta in lokalnih skupnosti v 3. členu. V 17. členu predloga za zakona so izpostavili zmanjšano vlogo odbora za zunanjo politiko v primerjavi z obstoječim zakonom v postopku imenovanja veleposlanikov Republike Slovenije v tujini. Zmago Jelinčič Plemeniti je menil, da bi bilo potrebno ohraniti dikcijo, ki je v obstoječem zakonu glede tega vprašanja, odboru pa je predložil predlog amandmaja k 17. členu in predlagal, naj ga odbor sprejme kot svoj amandma. V 39. in 91. členu so kot negativno izpostavili rešitev, da za pogoj za imenovanje v diplomatski naziv štejejo le delovne izkušnje, pridobljene v ministrstvu za zunanje zadeve, kar so označili kot ekskluzivizem. Menili so, da bi bilo omenjeni člen dobro spremeniti v smislu, da bi v diplomatski naziv ob izpolnjevanju drugih pogojev lahko bili imenovani tudi uslužbenci drugih ministrstev in vladnih služb, pri čemer so posebej izpostavili uslužbence službe vlade za evropske zadeve. Glede 74. člena so nekateri člani odbora menili, da je uvedba kategorije mednarodnih pogodb, ki jih ratificira vlada, dobra, saj bo na ta način pospešeno prilagajanje evropskemu pravnemu redu.Izrečeno oziroma izraženo pa je bilo tudi prepričanje, da želi vlada z novo rešitvijo v tem členu sama ratificirati sporazum med Republiko Slovenijo in Republiko Avstrijo o sodelovanju v kulturi, izobraževanju in znanosti. V zvezi s slednjim je minister za zunanje zadeve dr. Dimitrij Rupel pojasnil, da 90. člen predloga zakona predvideva, da se bodo postopki, ki so bili začeti pred uveljavitvijo tega zakona, vodili po dosedanjih postopkih. Člani odbora so po končani splošni razpravi sprejeli naslednji sklep: "Odbor za zunanjo politiko podpira predlagani hitri postopek obravnave predloga zakona." Odbor je nato prešel na drugo obravnavo predloga zakona. Ob postopkovnih nejasnostih, ki so nastale zaradi dveh vloženih amandmajev vlade Republike Slovenije k 2. členu predloga zakona, so člani odbora prekinili razpravo o predlogu zakona. Razpravo pa so potem nadaljevali na 23. seji, ki je bila 9. maja letos. Ob obravnavi posameznih členov je odbor upošteval mnenje sekretariata za zakonodajo in pravne zadeve, predloge, ki so jih oblikovali predstavniki predlagatelja, ter pripombe iz razprave. Odbor je oblikoval in sprejel številne sklepe, glede na posamezne amandmaje. Pregled amandmajev ste dobili, zato mi dovolite, da ne grem v podrobnosti. Rad bi samo povedal, da je k 14. členu bil izglasovan amandma, ki spreminja prvi odstavek, tako da se zdaj glasi: "Diplomatsko predstavništvo se odpre ali zapre z ukazom predsednika republike. Predlog pripravi minister za zunanje zadeve, določi ga vlada Republike Slovenije po predhodnem mnenju odbora državnega zbora za zunanjo politiko." Izražam zadovoljstvo, da je vlada Republike Slovenije oziroma ministrstvo za zunanje zadeve ta sklep sprejelo na znanje in mu ne nasprotuje več. Nekoliko pa sem v dilemi, potem ko sem slišal nastop gospoda ministra v zvezi z 91. členom. Namreč, amandmaja vlade k 91. členu odbor za zunanjo politiko ni sprejel. Gospod minister je danes rekel, da vlada vztraja pri tem amandmaju. Vendar mnogi med nami smo dobili pismo ministra za zunanje zadevedr. Dimitrija Rupla, ki pa izraža drugačno stališče. Če si preberete zadnji odstavek, se glasi takole [[to je prošnja]] : "Nate se obračam s prošnjo, da v razpravi o predlogu zakona o zunanjih zadevah prihodnji teden v državnem zboru podpreš sprejem zakona vobliki, kot ga je potrdil pristojni odbor državnega zbora za zunanjo politiko." Pristojni odbor pa tega amandmaja ni podprl, zato sta ti dve izjavi v medsebojnem nasprotju. Odbor se je opredelil tudi do amandmajev, ki jih vložila vlada Republike Slovenije 15. februarja in 16. marca, amandmajev komisije za Slovence v zamejstvu in po svetu, amandmaja skupine poslancev s prvopodpisanim Robertom Battellijem in amandmajev poslanske skupine SDS. Odbor je podprl naslednje amandmaje: amandmaje vlade Republike Slovenije k 2. členu, k 3. členu, k 7. členu, k 8. členu, drugi odstavek ter črtanje tretjega in petega odstavka, k 9. členu, k 14., 17., 20., 27., 39., 69. in 74. členu. Potem je podprl amandma komisije za Slovence v zamejstvu in po svetu k 2. in 24. členu. Podprl je amandma skupine poslancev s prvo podpisanim Robertom Battellijem za novi 31.a člen. Odbor pa ni podprl amandmajev poslanske skupine SDS k 1. členu in že omenjeni amandma vlade Republike Slovenije k 91. členu, o čemer sem pravkar govoril. Odbor se ni opredelil do naslednjih amandmajev, in sicer do amandmaja vlade k 2. členu, ki je bil vložen 15. februarja letos, ker je napovedan umik tega amandmaja, in do amandmaja poslanske skupine SDS k 69. členu, ker je napovedan umik. Zaključek. Odbor je po končani razpravi sprejel naslednji sklep: Odbor za zunanjo politiko podpira predlog zakona o zunanjih zadevah in predlagani hitri postopek in predlaga državnemu zboru Republike Slovenije, da predlog zakona skupaj z amandmaji odbora obravnava in sprejme. Tak predlog tudi podpiramo in predlagamo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi besedo predstavnik sekretariata.? [[Ne želi.]] Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? Gospod Aurelio Juri, v imenu poslanske skupine združene liste socialnih demokratov, izvolite.
Spoštovana gospa podpredsednica, spoštovani gospod minister, kolegi in kolegice. Združena lista socialnih demokratov je v času koalicijskega usklajevanja zakona podala vrsto pripomb in predlogov izboljšave. Veseli nas, da je ministrstvo za zunanje zadeve, znotraj katerega je to besedilo nastalo, ključne sugestije upoštevalo ter samo predložilo popravke v obliki na mizi prisotnih vladnih amandmajev. Opozarjali smo zlasti na spornost in za nas nesprejemljivost predzadnjega odstavka 8. člena, saj bi njegovo izvajanje pomenilo grobo kršitev ustavne pravice do zasebnosti in veseli smo amandmaja vlade, ki tako nevarnost odpravlja. Opozarjali smo na nesprejemljivost znižanih kriterijev znanja diplomatov, zlasti glede aktivnega znanja vsaj enega od svetovnih jezikov. In tudi tu se je našla primerna rešitev. Opozarjali smo tudi, poleg ostalega, na delno deficitaren odnos ministrstva oziroma vlade do državnega sveta in lokalnih skupnosti, zlasti obmejnih, pri vprašanjih zunanje politike, a tu žal do najboljših rešitev ni prišlo. Ker pa ne gre za ključno vprašanje oziroma za pomembna vprašanja pri tem in ker sami zainteresirani subjekti, mislim na državni svet in na občine, niso pri tem vztrajali, smo se tudi sami zadovoljili s pojasnili in razlogi predlagatelja. Predlog zakona bomo zato prepričano podprli. Podprli bomo vse amandmaje vlade ter poslank in poslancev, ki so prejeli podporo matičnega odbora za zunanjo politiko. Ostali amandmaji naše podpore ne bodo deležni Pričakujemo, da bo sprejem tega zakona omogočil in zagotovil v skladu z nameni zaradi katerih je nastal, bolj učinkovite in evropsko primerljive zunanjepolitične poteze ter hitrejšo razrešitev še vrsto odprtih vprašanj, zlasti v odnosih s sosedi, ter v procesu vključevanja v evroatlantske integracije. Nenazadnje prevzema vlada ob reducirani vlogi parlamenta pri izvajanju določenih nalog s področja zunanje politike bistveno večjo odgovornost. Če mi je pri tem dovoljena tudi osebna pripomba, si ne morem predstavljati, da bi taka ureditev ne omogočila bolj agilno odpravljanje težav, kot npr. v odnosih s Hrvaško, ki se vlečejo že celo desetletje. Hvala.
Hvala lepa. V imenu poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, gospod Sašo Peče. Izvolite. Gospod Peče, lahko se nam pridružite za govornico.
Ne, je bolj ustrezno tu, ker je govorniški pult premajhen za material in če vas ne moti in da vas vse nekako gledam, mi je ljubše, če lahko stojim tukaj. Hvala. V Slovenski nacionalni stranki kot opozicijski politični stranki, ki skuša nekako ustvariti in pa ohraniti določeno razmerje z drugo vejo oblasti, se nam zdi skrajno nesmiselno, neresno, da bi državni zbor izgubil še tisti zadnji vzvod, s katerim lahko posega na področje zunanjih zadev. Slovenska diplomacija, kakorkoli sama sebi poje hvalospeve, zasluge za takšne in drugačne dosežke, je po našem mnenju neučinkovita, je po našem mnenju slaba, predraga in v bistvu namenjena sama sebi. Zdi se nam skrajno neresno oziroma nekateri predlogi v samem zakonu se nam zdijo skrajno neresni. Na primer ta, da se izniči vloga tega parlamenta, teh predstavnikov ljudstva, ki so za razliko od zaposlenih v ministrstvu izvoljeni in poslani na to nalogo zato, da se opredeljujejo do posameznih zadev. Mi prenašamo svoje pristojnosti na ministra in s tem na ministrstva. Temu namenjen je tudi amandma vodje poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke Zmaga Jelinčiča, s katerega sprejem tudi pogojujemo z našimi glasovi do sprejema tega zakona. Skratka, če državni zbor ne bo podprl predloga Zmaga Jelinčiča o ohranjanju oziroma amandmaja Slovenske nacionalne stranke, ki govori o ohranjanju vloge državnega zbora in s tem transparentnosti do odvijanja aktivnosti v okviru diplomacije, zakona ne bomo podprli. Na splošno rečeno, tudi predlog sindikata se nam zdi skrajno neresen in neumesten, tudi nevreden, recimo temu, poročila sindikata. V Slovenski nacionalni stranki se bomo pri posameznih amandmajih oglasili. Na vsak način pa pozivam vse poslance državnega zbora, da podprejo amandma in se, Če še niso odločeni, z njim tudi seznanijo, morebiti tudi pri nas, in vidijo, da dejansko transparentnost, tisti primanjkljaj, ki je v naši državi največji, lahko ohranimo le s sprejemom našega amandmaja. Hvala.
Hvala lepa. V imenu poslanske skupine SLS + SKD Slovenske ljudske stranke, gospod Janez Podobnik. Izvolite!
Hvala, gospa podpredsednica. Kolegice in kolegi, spoštovani gospod zunanji minister s sodelavci. Dovolite mi, da zelo na kratko predstavim stališče naše poslanske skupine do tega zelo pomembnega zakonskega teksta, to je zakona o zunanjih zadevah. Naša poslanska skupina ga bo podprla kljub temu, da je pripravljen po poslovniškem postopku, ki se mu reče "hitri", pa je v postopku že kar vrsto mesecev, čeprav [[...]]Sedaj smo se odločili, da gremo po hitrem postopku naprej. Najverjetneje bi bilo modreje iti po rednem, ampak odločitev je bila sprejeta in o tem ne bi želeli kakorkoli problematizirati. V uvodu bi rad v imenu poslanske skupine izrecno podprl misel, ki jo je dr. Dimitrij Rupel, prvi zunanji minister samostojne Slovenije, že takrat in danes tukaj ponovil: da državni zbor tudi po tem zakonu ostaja središče uveljavljanja slovenske zunanje politike. Upam, da se točno zapisal ta zelo pomemben stavek, ki ga je dr. Dimitrij Rupel tukaj izrekel. Priznati si moramo, če smo bolj pozorno preučili določbe zakona, tudi mnenje sekretariata, ki je bilo potem sprejeto in so bili pripravljeni nekateri dodatni amandmaji, da ta zakon sedaj rešuje eno od pomembnih konceptualnih vprašanj. Tudi področje zunanje politike je eno od tistih, kjer je potrebno ločiti zakonodajno in izvršilno vejo oblasti. Zakaj? Predvsem zaradi jasnih pristojnosti in odgovornosti, tudi zaradi operativnosti, morda bomo lahko rekli tudi zaradi izkušenj drugih držav, diplomatskih velesil itn. Ob tem pa takoj dodajamo, da kljub temu, da je bila velika posebnost, in smo bili nanjo ponosni, da je odbor za mednarodne odnose, dosedanji OMO in tudi sedanji, imel eno redkih pristojnosti v evropskih izkušnjah, da je dal soglasje k, če omenim ta primer, kandidatom za veleposlanike in veleposlanice. Ta pristojnost ni bila slaba, v zadnjih desetih letih je bila dobra. Racionalno je, da se razmišlja o drugačnih odločitvah. Ali pa je to potrebno in modro, in ali bomo s tem kakorkoli okrepili slovensko zunanjo politiko in jo tudi notranje čim bolj poenotili, je pa drugo vprašanje. Mi cenimo napor zunanjega ministra, tudi njegov angažma, ki ga je pokazal s pismom. Tudi to je ena od praks, ki ni običajna, ampak za nas je pozitivna. Pismo pa je podpisal kot zunanji minister; vlada pa je vlada. Tako da bomo pri glasovanju o amandmajih poskušali čim bolj slediti odločitvam odbora. Prisluhnilibomo argumentom vlade, vendar pa - kar bom na koncu povedal - predvsem pri enem členu se bomo lahko z vlado razšli. Podpiramo rešitve, ki jih predlagatelj zapisuje s tem, da omogoča nadaljnji razvoj, profesionalizacije slovenske diplomacije. Zato sprejemamo možnost, ki jo zakon prinaša, da se v diplomatsko službo lahko vključujejo tudi osebe izven ministrstva za zunanje zadeve, če le-te izpolnjujejo zakonsko določene pogoje. Znano nam je bilo stališče sindikata slovenskih diplomatov. To stališče ni prepričalo poslank in poslancev na pristojnem delovnem telesu. Pozdravljamo tudi rešitev, da se za imenovanje v naziv štejejo tudi delovne izkušnje, pridobljene med delom na drugih področjih, ne samo področju mednarodnih odnosov, pač pa tudi v državnih organih, znanstvenoraziskovalnih organih, v mednarodnih organizacijah, in ne zgolj samo delovne izkušnje, pridobljene v ministrstvu za zunanje zadeve. Biološki in strokovni potencial Slovenije kot dvomilijonske nacije je tak, kot je. Ni majhen, ni majhen, toda potrebno je, da so zakonske rešitve take, da nas pri iskanju najboljših oseb za najbolj odgovorne diplomatske službe zakon nikakor ne sme omejevati, da bi sposobne, ambiciozne in slovenski državi predane diplomate in diplomatke lahko imenovali na odgovorna mesta. Glede amandmaja k 91. členu bi rad povedal, da je stališče, ki ga je posredoval poslanski kolega Kacin, tudi naše stališče. Tu odbor, kot je poznano, ni podprl predloga vlade. Toda upam, da bomo v sami razpravi z argumenti prepričali tudi vlado oziroma da bo večinska odločitev državnega zbora taka, kot je bila odločitev na matičnem delovnem telesu. Prepričani smo, da je 10. obletnica dobra priložnost, da s tem zakonom, ki ga bo državni zbor, upamo, da že danes ali pa najkasneje v naslednjih dneh sprejel, da slovenski diplomaciji in slovenski državi postavimo nove, moderne, mednarodno primerljive okvire, vendar pa da pri tem upoštevamo tudi našo parlamentarno tradicijo, tisto od leta 1990 naprej, pa tudi vse tisto, kar je bilo dobrega v slovenski diplomaciji že prej. Prepričani smo, da bo državni zbor z veliko večino predlagani zakon tudi sprejel. Hvala lepa.
Hvala lepa. V imenu poslanske skupine LIberalne demokracije Slovenije gospod Jelko Kacin. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovani! Naša poslanska skupina zakon podpira. In tudi hitri postopek. Zato smo tako tudi glasovali in omogočili izglasovanje takega sklepa. Ob deseti obletnici samostojnosti slovenske države je primerno poudariti, da smo vse, kar smo dosegli na zunanjepolitičnem področju dosegli v okviru obstoječega zakona o zunanjih zadevah. Ta zakon je bil prvi, doslej edini in zato tudi najboljši, kar smo jih imeli in jih imamo doslej. Seveda pa se zavedamo, da po desetih letih izkušenj in tako uspešnega razvoja, ne samo nastopanja Slovenije na mednarodni sceni, ampak uveljavljanja Slovenije kot subjekta mednarodnih odnosov, prihaja čas, ko je potrebno ta obstoječi zakon dopolniti, nadgraditi in omogočiti še večjo učinkovitost. Tisto, kar je po mnenju naše poslanske skupine najpomembnejše, je povečanje operativne sposobnosti naše države, zlasti vlade, ko gre za sprejemanje mednarodnih sporazumov. Velikokrat se je dogajalo, da so pomembni mednarodni sporazumi čakali na vrsto. Čakali so mesece, pa tudi leta po tistem, ko so bili že podpisani, da bi vlada pripravila zakon o ratifikaciji, kajti brez predloga vlade ratifikacije ni bilo. Zato želim vzeti v bran odbor za mednarodne odnose in odbor za zunanjo politiko, pa tudi vsetiste predsednike, predsednico oziroma vršilko dolžnosti, podpredsednico, ki je opravljala to funkcijo v enem od prejšnjih mandatov, kajti veliko očitkov je bilo na račun delovnega telesa, in to po krivici. Veliko stvari, ko gre za mednarodne pogodbe, je zastalo v ministrstvu za zunanje zadeve. To zdaj ni kritika kar tako, ampak je empirična ugotovitev. Zato sem prepričan, da lahko v imenu poslanske skupine LDS izrečem pričakovanje, da se bo ta služba, pravna služba v ministrstvu za zunanje zadeve krepila in usposobila za to, da bo kos izzivom. Novo nastajajoča država bo zlasti v procesu našega vstopanja v Evropsko unijo imela veliko možnosti, potreb in obveznosti in tukaj potrebujemo aktivno sodelovanje. Rad bi poudaril, da nikoli nismo ovirali mednarodnega vključevanja Republike Slovenije na mednarodno območje - tudi takrat, ko smo bili v opoziciji, ne - in da je državni zbor stal ob strani prizadevanjem vseh ministrov, da bi naše ministrstvo za zunanje zadeve delovalo čimbolj učinkovito in prepričljivo.Rad bi poudaril, da je po mnenju naše poslanske skupine v usklajevanjih, ki so se dogajala zlasti v letošnjem letu, bilo odpravljenih kar nekaj resnih dilem. Nanje je opozarjal predvsem sekretariat za zakonodajo in pravne zadeve državnega zbora in veseli me, da se je ministrstvo oziroma vlada, da sta si vzela dovolj časa za usklajevanje. Tako smo prišli dovolj daleč, da lahko danes obravnavamo ta zakon, in to po hitrem postopku. Še vedno pa ostanejo dileme in te dileme niso strokovne. Te dileme, vse dileme so politične. Zastavlja se vprašanje, koliko pristojnosti in odgovornosti naj ima državni zbor oziroma matično delovno telo za področje zunanje politike. Zato verjamem, da bomo v nadaljevanju našli tudi dovolj argumentov, da pretehtamo in potem odločimoše glede tistih amandmajev, do katerih še ni enotnega stališča. Rad bi pa posebej izrekel zadovoljstvo v imenu poslanske skupine LDS, da je vlada sprejela na znanje in ne nasprotuje amandmaju, ki ga je sprejelo matično delovno telo k 14. členu, da še vedno dajemo mnenje k naši diplomatsko konzularni mreži. Gre seveda samo za pravico pri odpiranju našega predstavništva na tujem. Čeprav ne gre za soglasje, verjamem, da bo vsaka vlada morala prisluhniti stališču matičnega delovnega telesa, če bo imel do tega utemeljen pomislek. Mene seveda najbolj boli dejstvo, da je matično delovno telo v preteklih letih že odobrilo odprtje nekaterih diplomatskih predstavništev, pa se to vse do danes še ni zgodilo. Razlogi so različni, so tudi finančni, ampak izkoristil bomto priložnost, da morda desetič povem naši javnosti, da pričakujem, da bo Slovenija v doglednem času znala izobesiti slovensko zastavo tudi v New Delhiju, saj tam živi kar milijarda ljudi. Če želimo biti aktivni v organizaciji združenih narodov in v nerazvitem svetu, se mi zdi to ne samo izjemna priložnost, ampak tudi naša velika, velika obveznost. Kar pa zadeva danega vprašanja, druge dileme, v imenu poslanske skupine ne bi želel razpravljati, ker ima vsak od poslancev pravico do svoje ocene posameznih predlogov. Ampak vsekakor poslanska skupina LDS ta zakon, ki je pred nami obravnava z vso možno naklonjenostjo, ga podpira in poziva tudi druge poslanske skupine, da ga podpremo. Hvala lepa.
Hvala lepa. V imenu poslanske skupine Nove Slovenije, gospod Alojz Peterle, izvolite.
Hvala gospa podpredsednica, spoštovane poslanke in poslanci, gospod minister. Ta zakon oziroma veljavni zakon o zunanjih zadevah je po mnenju Nove Slovenije nedvomno potreben sprememb, ne zaradi 10-letnice naše države, ampak zato, ker menimo, da je prav, da v državnem zboru pride do odločitev, ki bodo zakon posodobile, ga naredile bolj primerljivega z ureditvami po svetu. V tem smislu menimo, da gre že za zaporedje treh vlad, ki so si bile glede ključnih vprašanj, ki zadevajo spremembe tega zakona, enotne, tudi kar zadeva vloge parlamenta v procesu odločanja o zunanji politiki. V teh 10-ih letih smo dejansko marsikaj dosegli v okviru zakona, marsikaj pa tudi mimo zakona, ker zakon ni bil vedno spoštovan, zlasti ko je šlo za trajanje mandatov diplomatov, kar ni bilo spoštovano tako rekoč z najvišjih mest. Jasno je, da zakon sam ne zagotavlja zakonitosti, zagotavljajo jo lahko samo tisti, ki ga vzamejo zares. Seveda tudi še tako spremenjen zakon ne pomeni apriornega zagotovila za konec poljubnosti na tem področju. Jaz si želim, ne glede na to, kako bo zakon izgledal na koncu, da bi te poljubnosti seveda ne bilo več, da se ne bi dogajale dve koalicije, ena v vladi, ena v parlamentu, da ne bi padali kot kandidati za veleposlanike tudi ljudje s povsem jasno strokovno preteklostjo, kar se je zgodilo v enem primeru pred nekaj dnevi v tej hiši. Upam pač, da tovrstne prakse ne bo več, ker očitno so se politična kopja lomila, ne pa strokovna mnenja o strokovni osebi, z diplomatsko večletno preteklostjo. Torej, v tem smislu, jaz upam, da bo zakon dejansko pomagal k drugačni praksi in da bo tudi postavljanje diplomatov opredelil dokončno kot zadevo, ki spada pod izvršilno vejo oblasti. V tem smislu bi rad povedal, da bo Nova Slovenija podprla zakon in amandmaje, ki jih je podprl na to temo matični odbor. Hvala.
Hvala lepa. V imenu poslanske skupine Socialdemokratske stranke Slovenije, gospod Janez Janša. Izvolite!
Hvala za besedo. Kolegice in kolegi! Spoštovani gospod minister za zunanje zadeve! Ko je vlada konec avgusta lani predlagala oziroma vložila v državni zbor predlog zakona o zunanjih zadevah po hitrem postopku, je bilo s tem končano neko obdobje iskanja bolj dolgoročnih rešitev, kot pa so bile zapisane v sedaj veljavnem zakonu o zunanjih zadevah. V 10-ih letih je praksa na tem področju bistveno presegla rešitve, ki smo jih sprejeli v tej stavbi leta 1991, in na nek način je prav začudojoče, da že prej ni prišlo do novega predloga zakona. V veliki meri to ni toliko posledica dejstva, da ne bi bilo potreb. Potrebe so bile, ampak zelo različnih pogledov na nekatere rešitve. Večina teh pogledov se je v tej dosedanji razpravi in zelo zelo dolgi vladni proceduri izkristalizirala. Ko je vlada lani poslala predlog v državni zbor, je tudi presekala nekatere dileme, ki so se vlekle in ponavljale dolga leta. Predvsem v ne toliko, bom rekel, širših strokovnih krogih, ampak znotraj tako imenovane zainteresirane javnosti, kjer so mnogi, ki so sodelovali pri pisanju tega zakona, seveda v posamičnih členih videli tudi svojo lastno kariero, usodo in nenazadnje tudi plačo. Jaz sem vesel, da je avgusta lani prišlo do te odločitve, da gre zakon naprej v proceduro. Trajalo je zdaj sicer skoraj še eno leto, da zakon tudi obravnavamo. Vendar pa sem prepričan, da bo država, če bo ta zakon z nekaterimi amandmaji, ki so potrebni in bistveni, sprejet, dobila ustrezno podlago za delo svoje diplomacije. Tukaj smo prejz dveh različnih strani slišali stavek, kako tudi v tem zakonu državni zbor oziroma parlament ostaja središče zunanje politike države. Jaz bi to izjavo nekoliko relativiziral, kajti zakonodajna oblast je dejansko tisti dejavnik v parlamentarni državi, ki določa osnovne smeri delovanja diplomacije, ki določa strategijo, znanje politik, pa tudi formalno okvire za delovanje tistih, ki se poklicno ukvarjajo s tovrstno dejavnostjo. Seveda pa državni zbor ni v nobeni državi središče neke operativne diplomatske dejavnosti oziroma diplomacije. To je del izvršilne oblasti, ki je za to pristojna in je tudi odgovorna. Mene veseli, da ta zakon te zadeve dokaj natančno razmejuje. Ta dilema okoli vpliva, ki naj ga ima ali pa ki ga je doslej imel državni zbor oziroma matično telo državnega zbora za zunanjo politiko na konkretno imenovanja veleposlanikov oziroma ambasadorjev, ta dilema seveda obstaja. S tem, da gledano z vidika neke politične širine, še posebej, recimo, v takšnih sestavah državnega zbora, kot je ta, to dejstvo kaj bistveno ne vpliva na recimo to, da bi tudi opozicija lahko kaj bolj tvorno sodelovala pri konkretnih odločitvah o zunanji politiki. Dejstvo je, da ima vlada večino tudi v tem matičnem delovnem telesu in državnem zboru nasploh in da je ta razpravaoziroma to odločanje na tem delovnem telesu zgolj odraz nekega razmerja sil v koaliciji sami, kar se je pokazalo tudi v nekaterih zadnjih primerih, ko so bile nekatere rešitve sprejete, druge pa ne. Skratka, to kakšnega nacionalnega manevrskega prostora odločanja ne širi. Širi pa seveda širino postopkov v sami vladajoči koaliciji, ki ima tukaj še eno možnost, da določene stvari uravna drugače, kot pa je bilo prej zmenjeno na vladni ravni. Ali to pač prispeva h kvaliteti rešitev ali ne, to presodite sami. Skratka, poslanska skupina socialdemokratske stranke bo ta zakon podprla, prav tako večino amandmajev, ki jih je podprlo matično delovno telo, še posebej tiste amandmaje, ki smo jih sami vložili. Veseli smo, recimo, da je matično delovno telo podprlo tudi tista dopolnila, ki se nanašajo na vlogo oziroma položaj Slovencev v zamejstvu in po svetu, kjer je to vsaj v določeni meri bilo doslej v desetih letih delovanja naše zunanje politike in diplomacije marsikdaj neizkoriščena priložnost. Hvala.
Hvala lepa. Mnenja so predstavili predstavniki poslanskih skupin. Zdaj dajem besedo poslankam in poslancem. Pisno sta se k neomejeni razpravi prijavila gospod Franc Pukšič in gospod Roman Jakič. Besedo dajem najprej gospodu Francu Pukšiču.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Kolegice in kolegi, gospod minister! Prav je, kot ste že sami omenili, da v desetih letih dobimo zakon o zunanjih zadevah v novi preobleki, saj je pravzaprav deset let kar dolga doba. V ustavi Republike Slovenije, v 5. členu, je med drugim zapisana tudi skrb za avtohtone slovenske narodne manjšine v sosednjih državah ter za slovenske izseljence in zdomce. Na koncu tega člena je tudi zapisano, da bo za Slovence brez slovenskega državljanstva poskrbljeno s posebnim zakonom. Po desetih letih bi bilo tudi prav, če bi na tem področju kaj več naredili, in je to, bom rekel, neke vrste opomin tudi ministrstvu za zunanje zadeve in celotni vladi. Glede na to, da je po dolgem prerekanju vendarle prišlo do komisije državnega zbora za Slovence po svetu in v zamejstvu, smo se tudi tega zakona v naši komisiji lotili, in še več. V samem programu dela smo si zadali, da bomo v čim krajšem možnem času pripravili tudi resolucijo o Slovencih po svetu; da bomo pripravljeno resolucijo o Slovencih v zamejstvu modificirali, ker je nekako že prerasla, nekako je postala stara, saj je bila sprejeta leta 1996. Upam, da se bosta tudi na tem področju vlada in ministrstvo za zunanje zadeve angažirala ter sodelovala. Iz obeh resolucij pa bi lahko pripravili tudi zakon o Slovencih, ki živijo izven meja Republike Slovenije. Izhodišč za to je že nekaj. Precej tega je bilo narejenega tudi v prejšnjem mandatu komisije za Slovence v zamejstvu in po svetu. Sedaj pa naj preidem k aktualnemu zakonu, k predlogu zakona o zunanjih zadevah. Komisija za odnose s Slovenci v zamejstvu in po svetu je na svoji 1. izredni seji, 12. aprila kot zainteresirano delovno telo obravnavalo predlog zakona o zunanjih zadevah, ki ga je v obravnavo predložila vlada Republike Slovenije. Komisija je predlog zakona obravnavala z vidika odnosov s Slovenci v zamejstvu in po svetu. V predlogu zakona je to področje eksplicitno omejeno v 14., 19. in 24. členu. V sedaj veljavnem zakonu v 9. členu med nalogami upravnega organa, pristojnega za zunanje zadeve, pod točko 13 navaja: "V sodelovanju z drugimi pristojnimi organi in službami skrbi za slovensko manjšino v sosednjih državah in Slovence po svetu". Predlog zakona tega člena ne ohranja v takšni obliki, ampak naloge ministrstva navaja v 2. členu, v drugem odstavku. V tem odstavku skrb za slovensko manjšino v sosednjih državah in za Slovence po svetu ni bila omenjena. Zato je komisija predlagala, da se v drugem odstavku doda navedba 13. točke 9. člena sedaj veljavne zakonodaje. Komisija je podprla tudi določbe 14. člena, da se pri odločanju o odprtju in zaprtju predstavništva upošteva poleg intenzivnosti bilateralnih odnosov in gospodarskega sodelovanja tudi prisotnost slovenske narodne manjšine ter slovenskih izseljencev in zdomcev. 19. člen predloga zakona navaja naloge diplomatskega predstavništva in v drugem odstavku upošteva pomen sodelovanja s slovensko narodno manjšino ter slovenskimi izseljenci in zdomci v večji meri, kot sedaj veljavni zakon v drugem odstavku 23. člena. 24. člen predloga zakona, ki določa naloge konzulata, v četrtem odstavku navaja razvijanje sodelovanja s slovensko narodno manjšino ter slovenskimi izseljenci in zdomci. S tem znižuje raven sedaj veljavnega zakona, ki je v 29. členu med nalogami konzulata navajal, da konzulat razvija sodelovanje s slovenskimi izseljenci in posebej skrbi za ohranjanje slovenskega jezika in kulture med njimi. Zato je komisija sprejela naslednje amandmaje: amandma na amandma vlade Republike Slovenije k 2. členu, v drugem odstavku za besedami "ministrstvo za zunanje zadeve opravlja zadeve, ki se nanašajo na globalne odnose Republike Slovenije z drugimi državami in mednarodnimi organizacijami" dodala "v sodelovanju z drugimi pristojnimi organi in službami skrbi za slovensko manjšino v sosednjih državah in Slovence po svetu". V obrazložitvi tega amandmaja, ki je bil podprt tudi v matičnem delovnem telesu in podprt tudi s strani vlade, smo seveda navedli, da amandma, takšen, kot smo ga podali, ohranja raven skrbi za Slovence v zamejstvu in po svetu, kot jo zagotavlja veljavni zakon o zunanjih zadevah in kot izhaja iz 5. člena ustave Republike Slovenije. Navedba, "skrbi za slovensko manjšino v sosednjih državah in za Slovence po svetu", je smiselna in potrebna tudi zaradi dejstva, da kot organ v sestavi ministrstva za zunanje zadeve deluje urad za Slovence v zamejstvu in po svetu, ki opravlja naloge, ki se nanašajo na slovensko manjšino v sosednjih državah ter na slovenske zdomce in izseljence po vsem svetu. Njihovo kulturno, prosvetno in gospodarsko povezovanje z matično državo Republike Slovenije vpliva na informiranje, svetovanje in na pomoč na področju pravne zaščite, na spreminjanje in koordiniranje, dejavnosti, pristojnosti ministrstev na področju sodelovanja s Slovenci izven Republike Slovenije. Iz tega seveda je razvidno, da je skrb za Slovence v zamejstvu in po svetu ena od nalog ministrstva za zunanje zadeve in je enakovredna drugim zadevam, ki so navedene v drugem odstavku. Vsekakor Slovenci potrebujemo Slovence v zamejstvu in Slovenci v zamejstvu potrebujejo Slovenijo, gospod minister. In amandma k 24. členu, četrta alinea se spremeni tako, da se glasi: "razvijanje sodelovanja s slovensko narodno manjšino ter slovenskimi izseljenci in zdomci ter posebna skrb za ohranjanje slovenskega jezika in kulture med njimi". Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Roman Jakič.
Hvala za besedo. Spoštovani minister, kolegice in kolegi. Tudi jaz seveda menim, da je zakon o zunanjih zadevah nujno potrebno sprejeti, ker je zakon iz leta 1991 kljub vsemu na nekaterih področjih že zastarel in preživet, oziroma se strinjam z dikcijo, ki jo je zapisal minister nam poslankam in poslancem, da seveda je obstoječi zakon iz 1991 leta omogočil uresničevati dve bistveni pravici suverene države. In sicer pravico samostojnega predstavljanja v mednarodnih odnosih in seveda pravico sklepanja mednarodnih pogodb. Dejstvo, da sem od samega začetka nasprotoval hitremu postopku, se je kljub vsemu izkazalo za upravičeno glede na to, da je kljub hitremu postopku zaradi težav, ki so nastajale ob usklajevanju tega zakona, minilo kar nekaj časa in v bistvu, če bi ga spravljali po rednem postopku, bi seveda ta postopek bil enako dolg. K temu, da sem nasprotoval hitremu postopku, me je prepričevalo dejstvo, da se določbe, kar je tudi zapisano v izjavi za skladnost določbe evropskega sporazuma, na gradivo neposredno ne nanašajo, razen seveda 74. člen, ki govori o večji fleksibilnosti pri sklepanju mednarodnih pogodb in uvajanju aktov mednarodnih organizacij v upravni red Republike Slovenije. Veseli me seveda, da je bilo s strani predlagatelja ugodeno, ugotovljeno in ugodeno večini pripomb sekretariata za zakonodajo in pravne zadeve tudi na tisti točki, ki govori, da je državni zbor Republike Slovenije eden od sooblikovalcev zunanje politike v Republiki Sloveniji, kar piše seveda tudi v drugih aktih. Moram reči, da sem bil jaz eden tistih, ki je tako na usklajevanju, koalicijskem, ostro kritiziral na nek način eksluzivizem, ki je vel iz tistega prvega osnutka. Eksluzivizem v smislu, da je zgolj ministrstvo za zunanje zadeve tista institucija znotraj vlade oziroma ministrstva, ki lahko in ki ima možnosti kadrirati diplomate. Veseli me seveda, da je tudi minister sam ob razpravi v odboru za zunanjo politiko seveda na nek način tem očitkom, ali pa tem pripombam, ustregel na način, da je skupaj s svojimi sodelavci uspel zagotoviti tako imenovano horizontalno prehodnost tudi znotraj vlade Republike Slovenje. Ker menim, da bi bilo nespametno si zapirati vrata, če seveda vemo, da so tudi po drugih ministrstvih - omenjena je bilo služba vlade za evropske zadeve, ampak seveda so tu tudi druga ministrstva, kjer so kvalificirani ljudje, ki lahko prevzamejo mesta v slovenski diplomaciji. Dejstvo, da je na nek način s temi popravki bila priznana pravica sooblikovanja zunanje politike, me je pa v bistvu spodbudilo, da povem še nekaj, kar moram reči, da je to s strani vlade cenjena kategorija, ne pa s strani drugih, predvsem znotraj parlamenta. Gre seveda za dejstvo, da se v Sloveniji, po mojem občutku, premalo ceni parlamentarno diplomacijo. Še enkrat poudarjam, vlada Republike Slovenije in vem, da v tem pogledu tudi minister, seveda deli drugačno mnenje. Nekateri, tudi v tej hiši, moram priznati, so mnenja, da seveda je ta parlamentarna diplomacija zgolj turistična avantura ali pa priložnost za turistično potovanje. Seveda, ko gre pa kaj narobe, se pa ti isti vedno dvignejo in povzdignejo glas. Spomnite se kritik na račun vodenja delegacije kolega Pahorja v parlamentarni skupščini Sveta Evrope, ko so potem vsi detajlno iskali, kdo vse je od slovenskih poslank in poslancev bil na seji prisoten in kdo ni bil. Jaz moram reči in zato sem izrabil to priložnost, da seveda ne sprejemam tovrstnih očitkov, da gre za turizem, toda gre za konkretno delo, za katero mislim, da nam bo še kako prišlo prav, predvsem ko bo treba na bilateralni ravni lobirati naše kolege poslance v evropskem parlamentu, kajti le oni bodo tisti, ki bodo ratificlirali sporazum Slovenije z Evropsko unijo oziroma nas bodo sprejeli v polnopravno članstvo. In za to, seveda, pohvala zunanjemu ministrstvu in ministru, da parlamentarno diplomacijo jemlje resno in jo tudi spodbuja v smislu suportiranja poslank in poslancev z materiali, ki jih potrebujemo na srečanjih na mednarodnem prizorišču. Če se vrnem na zakon, so po vseh teh popravkih, ki so bili narejeni, na koncu ostala tri vprašanja odprta. Mene veseli, da je ministrstvo oziroma vlada mnenja, da je že prav, da tudi odbor za zunanjo politiko da mnenje glede širitve mreže DKP-jev. Mislim, da je to prav, in da mora parlament - ne nazadnje je tudi parlament tisti, ki reže proračunski kolač ali pa ga potrjuje ali ne potrjuje - in je dobro, da ima tudi odbor za zunanjo politiko možnost vpogleda in podajanja mnenja glede širitve mreže DKP-jev. Kar se tiče pridobivanja nazivov oziroma črtanja delovnih izkušenj v 91. členu, to je drugo vprašanje, ki je ostalo odprto in je na dnevnem redu. Moram reči, da bom tu podprl stališče odbora za zunanjo politiko, in menim, da je že prav, da so delovne izkušnje tu, seveda tudi v povezavi s to horizontalno prihodnostjo, in je že prav, da je to tako, kakor je. In končno, gre za mnenja ali soglasja k imenovanju veleposlanice oziroma veleposlanika. Moje osebno prepričanje je, minister, da je že prav, da se kandidatka ali kandidat predstavi pred matičnim delovnim telesom, že zaradi tega, da tudi matično delovno telo oziroma poslanke in poslanci, ki delujejo na mednarodnem področju,imajo na nek način vpogled. Najbrž pa ni, in s tem bom končal, dobra popotnica temu odločanju odločitev matičnega delovnega telesa, da ne da soglasja karierni diplomatki na zadnjem hearingu. In, minister, prosim, da osebno prenesete moje osebno opravičilo kandidatki, gospe Darji Bavdaš Kuret, za odločitev, ki je bila sprejeta tudi z mojo pomočjo oziroma z mojim neaktivnim odločanjem o njeni bodoči diplomatski karieri. Hvala.
Hvala lepa. Pisno se je k besedi prijavil tudi gospod Jelko Kacin. Izvolite!
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Potem, ko pravzaprav natančno po desetih letih obravnavamo in pripravljamo nov zakon o zunanjih zadevah, se mi zdi, da je to prava in morala bi biti tudi izkoriščena priložnost, da se pogovorimo o slovenski diplomaciji, o stanju, o naših potrebah in izzivih za prihodnost. Zato ne bi rad preveč osebno govoril o teh stvareh. Zdi pa se mi primerno, da opozorim na nekatera dejstva Zato se mi zdi, ravno upoštevaje stanje v naši diplomaciji, najbolje citirati prvega človeka naše diplomacije, gospoda ministra. Gospod minister je na naši seji odbora 13. aprila letos povedal tudi naslednje. "Sam imam veliko upanje, gospod predsednik, da bomo v prihodnjih letih napolnili rezervoar pametnih, dobro izobraženih, diplomatsko veščih ljudi. Slovenska diplomacija je izčrpana, gospod predsednik, in zaradi tega imate popolnoma prav, ko pritrjujete glavni smeri razmišljanja tega zakona, ki je naperjen, če tako rečem, tudi zoper sindikalizem in zoper ekskluzivizem tistih, ki so že nekje zaposleni. Slučajno so prišli nekega dne v službo na ministrstvo na zunanje zadeve in zaradi tega naj bi imeli več pravic." S tem se ne strinjam in podpiram to vašo misel in mislim, da so naši amandmaji in naše razprave tudi danes in do sprejema tega zakona o funkciji, bi rekel, preprečevanje ekskluzivizma. To stališče se mi zdi izjemno pomembno. Pomembno je, da ta zakon pospremimo s pozitivnim nabojem zato, da bi ga lahko v naslednji fazi, to kar je tukaj izrečeno, tudi spremenili v dejstva. Sam bi želel opozoriti na to, da mnogim našim diplomatom poteče mandat ravno v naslednjih mesecih, da je pred nami obsežna rekonstrukcija naše mreže, da je veliko diplomatov pravzaprav na koncu svojega mandata in da nas v ključnih fazah vključevanja v zvezo Nato in Evropsko unijo čaka zelo zahtevno in zelo strokovno delo. Zato se mi zdi prav, da ob tem izrečem tudi pričakovanje, da se bo ministrstvo res okrepilo in da bodo kadrovske rešitve in predlogi taki, da bodo ministru in vladi v pomoč. Nam, parlamentarcem pa takrat, ko pridemo na obisk v te države v ponos in zadovoljstvo. Pri tem bi pa rad opozoril tudi na eno misel, ki jo je izrekel naš gospod minister in ki zadeva 17. člen. Citiram: "Sam nimam nič proti temu, da se vgradi mehanizem, ki je bil doslej veljaven, vendar moramo opozoriti, da je naša rešitev, kakršno smo imeli v dosedanjem zakonu, unikatna. Značilna je samo za ameriški sistem." Ta ugotovitev je točna. Je iskrena in mene seveda nič ne moti, če imamo rešitve, ki so podobne ameriškemu sistemu. Osebno sem prepričan, da je odbor za mednarodne odnose v prejšnjih sklicih, ko sam nisem v njem aktivno sodeloval, pa tudi v zadnjem končanem in tem začetem mandatu, realno tehtal kandidature posameznih kandidatov. In da bi težko rekel, da se je zgodila komu zelo velika krivica, vsaj za zadnji mandat in začeti mandat, imam zato jasne in nedvoumne argumente. Zato seveda me na nek način žalosti, ko vlada poskuša na vsak način najti argumente s pomočjo katerih bi se izognili aktivnemu sodelovanju pri širitvi oziroma potrjevanju najbolj odgovornih ljudi v naši diplomatski mreži. Ne govorim o konzularni mreži, govorim samo o veleposlanikih v bilateralnih veleposlaništvih in v naših misijah na tujem. Ta 17. člen, na podlagi katerega smo doslej soglašali ali pa nismo soglašali, je pravzaprav bil mehanizem, ki je ne samo povezoval vlado in parlament, ampak je tudi diplomatom jasno povedal, da ni samo izvršna oblast, da obstoji tudi zakonodajna oblast in da imamo tukaj marsikaj skupnega, predvsem pa skupne izzive, na katere lahko tako ali drugače ustrezno ali manj primerno reagiramo. Jaz sem v tem mandatu že drugič predsednik tega delovnega telesa in zato verjamem, da me bo gospod minister razumel, da kot predsedujoči ne želim podpirati prizadevanj s pomočjo katerih bi se omejila pristojnost delovnega telesa, predvsem zato, ker mislim, da delovno telo dela dobro. Jaz se seveda tudi ne mislim opravičevati na tak način kot je to naredil moj kolega Jakič. Kajti jaz sem se za razliko od njega opredelil in sem se opredelil negativno in sem argumente za to tudi navedel in jih lahko navedem ponovno. Mene bi seveda samo veselilo, da bi vlada vendarle izrekla toliko zaupanja državnemu zboru in vendarle prišla do spoznanja, da profesionalni diplomati nimajo prav nobenega strahu, da bi ne bili potrjeni s strani matičnega delovnega telesa, če so res profesionalni diplomati. Ni pa potrebna lažna solidarnost takrat, ko se nekomu izreče nezaupanje, zato da bi se razvijal sindikalizem. To je nepotrebno. Mislim, da bodo diplomati morali tudi v prihodnje poskrbeti za ugled vsakega posameznika med seboj in da bo to največ prispevalo k ugledu vseh skupaj in diplomacije kot celote. Nam se je veste zgodilo tudi to, da so ljudje, ki so se pripravljali za diplomatsko službo, enostavno dali avtorske prispevke, ki niso bili avtorski prispevki, v katerih ni bilo prav nobene analize, pa če tudi se formalno ukvarjajo z analizami, v katerih ni bilo prav nobenega veznega ali celovitega stavka, pa so bile samo alinee nanizane tako, kot to delajo študenti, ko pripravljajo skico za morebiten nagovor. Zato seveda bi rad, da bom podkrepil to svojo misel, za zaključek še enkrat citiral našega gospoda zunanjega ministra. Njegova misel, izrečena na drugi seji, ravno tako odbora, pa se glasi: "Jaz ne verjamem, da se lahko od danes naprej še kdaj zgodi, da bi bil na tapeti predmet pogovora nekdo, ki bi v toku tega pogovora doživel nezaupnico. Jaz moram reči, da sem zoper to, da se bom zoper to seveda tudi zavzemal, da bi vlada imenovala nekompetentne kandidate za veleposlanike. To je slabo za državo, to je slabo za zunanje ministrstvo, to je za zunanjega ministra sramota. Tako da nikar ne pričakujte, da bi se lahko kaj takega kdaj ponovilo." Taka beseda me seveda veseli in me pomirja. Zato verjamem, da si bo ministrstvo v prihodnje prizadevalo, da bi nam predstavljajo čim boljše kandidate. Sam pa bom amandma, ki zadeva ohranitev našega soglasja, tudi podprl. Ne zato, ker bi želel delati zgago kolegu ministru, ampak preprosto zato, ker smo prišli v parlament s splošnim mandatom. Na podlagi izkušenj, ki jih nekateri imamo, zgodovinskih izkušenj prav v teh dvoranah, sem se pač odločil za tako stališče. Hvala lepa.
Hvala lepa. Razprava ostalih poslank in poslancev, ki se niso pisno prijavili k besedi, je omejena na pet minut. Besedo ima gospod Jožef Jerovšek, potem gospod Jožef Bernik.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovani, kolegice in kolegi, spoštovani gospod minister! Tudi sam se strinjam, da je nov zakon o zunanjih zadevah potreben in da so nekatere določbe iz preteklega zakona že postale anahronizem. Vendar se bom v svoji razpravi omejil zgolj na dvoje stvari, ki izhajajo izobstoječe prakse in kjer se sam osebno sprašujem, ali novi zakon dejansko ustrezno rešuje na podlagi prakse doseženo stanje. Namreč tudi sam se bom dotaknil 17. člena, to se pravi ukinitve soglasja državnega zbora. Jaz se do neke mere strinjam z navedbami gospoda ministra o prijaznem pismu, da je ta rešitev vsaj za evropske zadeve specifična. Ne morem sicer reči - saj tudi minister ni rekel - da je to anahronizem, ker kot smo pravkar slišali, imajo takšno rešitev v Združenih državah Amerike. Vendar se sprašujem ali je naša oblast dejansko dovolj zrela, da se lahko v celoti prepustimo evropskim tokovom na tem področju. Namreč zdi se mi, da je vselej, ko se je odbor za zunanjo politiko odločil drugače, kot se je odločila diplomacija, da dejansko ni napravilnapake. Če postavim stvari obratno, da se je večkrat zgodilo, da nam zunanje ministrstvo oziroma vlada ni predlagala ustreznega kandidata. Kako naj si drugače razlagam pretekli primer, ko celo nihče iz vladne koalicije ni podal kandidatke za veleposlanico če sem prav razumel, ker nisem bil na prejšnji seji, gospoda Kacina. Gospod Kacin celo postavlja vprašanje kompetentnosti ministra na podlagi njemu lastnih izjav. Drugi primer je, da se mi zdi, da je odbor za zunanjo politiko celo na nek način odgovorno in kvalitetno odločal oziroma, da se je državi maščevalo, če dejavniki zunanje politike niso spoštovali njegovih odločitev. Primeri s pred nekaj let, ko je takratni OMO na hearingu potrdil kandidata za veleposlanika v Ljudski Republiki Kitajski. Predsednik države pa iz političnih razlogov te odločitve ni hotel preliti v podpis akreditacije. Zgodilo se je, da je bila naslednja izbira slabša in da je Slovenija doživela blamažo in da tisti, ki je za to odgovoren, ni sprejel odgovornosti zaradi škandala, ki se je zgodil v Pekingu. Drugo, kar me zanima je, tudi na podlagi aktualnih pravzaprav že doseženih nekih izkušenj. Namreč, v 27. členu novi zakon določa in smatram, da je enako določal tudi prejšnji, da zunanje ministrstvo sklene delovno razmerje za določen čas, ki ni daljši od štirih let, se pravi, z diplomatskimi predstavniki. Vendar mene zanima, ali je v novem zakonu kje določeno, da neki dejavniki zunanje politike ne zlorabljajo tega, da morajo spoštovati to. Imam primer, ko kljub temu, da je zunanji minister razrešil nekatere na podlagi takega določila v zakonu, nekatere diplomate, ker so že znatno presegli štiriletno službovanje, in kljub temu, da je enako mnenje izrazil tudi sindikat diplomatov, da spet zaradi političnih kalkulacij in vodilnih kalkulacij ni bilo spoštovano to, da glede na razmerje za določen čas traja skoraj štiri leta. Mislim, da bi se zunanje ministrstvo na podlagi izkušenj moralo pravzaprav na nek način zavarovati, vgraditi v zakon tudi določbe, da se bodo vsi dejavniki slovenske zunanje politike držali zakona in da bodo spoštovali zakonske rešitve, ki so tu določene. V slučaju je brezpredmetno to ločevanje na več vrst diplomatov, kajti z nespoštovanjem zakona lahko popolnoma razvrednotimo te kriterije, ki so sedaj zapisani v tem zakonu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Doktor Jožef Bernik, izvolite.
Gospa predsedujoča, dame in gospodje, gospod minister in spremstvo! Vesel sem, da je končno zakon, ki ga je pripravila vlada dr. Bajuka po mnogih zapletljajih in predlogih prišel na dan na končni dan za glasovanje. Problem naše zunanje politike zadnjih desetih let, se mi zdi, bi se lahko identificiral z naslednjimi točkami: kvaliteta diplomatskega zbora ni bila prvovrstna; drugič, zunanje ministrstvo se je odlikovalo po svoji zaprtosti; tretjič, ni odgovarjalo; četrtič, delalo je precej po domače; in petič, bilo je veliko pomanjkanje strateške vizije in zaradi tega smo tudi na nekaterih področjih v tako slabi poziciji. Dobro. Rad bi čestital, da je zakon končno do nas prišel, in čeprav ni popoln, se mi zdi, da je neprimerno boljši, kot je bil prejšnji. Rad bi omenil nekaj točk, na katere bi bilo treba kdaj kasneje misliti. Namreč, gre za to, kako bomo izboljšali celotno kvaliteto našega diplomatskega zbora in tudi kvaliteto ljudi v zunanjem ministrstvu. Zakon tega ne bo naredil, lahko pa pomaga. Poglejte, ta zakon odpravlja pogodbene diplomate, kar samo po sebi ni slaba ideja. Vendar dopušča možnost, da so ljudje iz drugih državnih organov potencialni kandidati za delo v diplomaciji. Vprašam se, zakaj ne bi tu bili bolj odprti in dopustili možnost, da prihajajo v diplomatski zbor tudi ljudje, ki ne prihajajo iz državnih služb temveč iz privatne prakse in podobno. Čim bolj zapiramo to področje, tem bolj se birokratiziramo in ne bo svežega vetra. Naj tu omenim, da če kdo še ni pomislil iz naših opozicijskih strank, da morda kdaj kasneje, ko bo kakšna od teh strank prišla na vlado, bo morebiti posegla po ameriškem vzorcu, ki je tak, da tiste diplomate oziroma tiste ljudi, ki so stranko zelo dobro podprli, imenuje za diplomate po svetu. No, to je samo za šalo povedano. Sedanji koaliciji to ni potrebno, zato ker ni "začela z nulo", tako kot vsaka opozicija "začne z nulo", gospodarsko in tako dalje Vendar se mi zdi, da bi tu ta prostor moral biti veliko bolj odprt. Zakaj tudi, recimo, ne kakšnega Slovenca iz sveta? Imamo veliko kvalificiranih ljudi, vendar do danes niti eden ni bil imenovan za diplomatsko funkcijo. Dobili smo nekaj častnih konzulatov, konzulov, kar je čisto v redu. Sedaj slišim, da celo obstaja možnost za to, da bi imeli kar dva častna konzula v nekem kraju v Kanadi, kar je zame povsem nelogično in nesmiselno, razen če kdo komu kaj dolguje. Drugič. 40. člen govori o tem, kako se diplomati oziroma kandidati za diplomatska mesta morajo prijaviti na javni tečaj, natečaj. Morda sem popoln ignorant glede tega, ampak ne vem, kdaj je bil zadnji natečaj in kdo se je na ta natečaj prijavil. Tukaj je potem neka izbirna komisija, ki izbere kandidate, in sedaj to komisijo poimenuje minister. Po moje je to povsem napačen prijem. Razumljivo, sam minister rad kontrolira svoje stvari oziroma ljudi in urade. Vendar kje je pa civilna družba tukaj? Ali naj bi civilna družba tudi imela kaj reči pri izbiri kandidatov? Čisto gotovo ne bi imeli takih ljudi v diplomatski službi, vsaj nekaterih ne, kot jih imamo danes. Poglejte. Druga stvar, ki se mi zdi, je to, da v ministrstvu manjka neke vrste inšpektorska služba, čeprav tukaj je možnost določitve nekega inšpektorja iz ranga diplomatov. Vendar to ni povsem neodvisna funkcija, ki bi resnično kontrolirala, kaj se v ministrstvu godi, zlasti na finančnem področju. Ko sem gledal, recimo, nekatera poročila Računskega sodišča, sem se čudil, kako je mogoče, da se kaj takega godi. Dobro, to bi bilo treba še nekoliko bolj definirati. Drugič. Tukaj tudi obstaja neke vrste diplomatska akademija, za katero sicer ne vem kaj dela, kako dela, kdo uči itn. Ampak tukaj se mi zdi, da je verjetno prihajalo do tega, da je ene sortne "inbreeding" - isti diplomati, ki so te stvari delali, potem nove diplomate učijo iste stvari, kot so jih oni delali. To se pravi, ne more biti napredka. Če prav razumem [[...]]
Gospod Bernik, dovolite, iz poslovniške korektnosti do ostalih kolegic in kolegov, zaključite prosim misel, pet minut je poteklo.
Hvala lepa, sem sprejel vaše sporočilo. Samo to sem hotel reči, da bi bilo potrebno, da tudi mlajše ljudi pošiljamo ven in to menda se tudi godi, ne vem pa kakšen je odnos med diplomacijo oziroma diplomatsko akademijo in temi ljudmi. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Školč. Izvolite!
Hvala lepa. Jaz bom to izkoristil tudi za manjšo repliko gospodu Berniku in bi mu rekel, da je kljub vsemu nekaj, tako imenovani ameriških poplačil skozi zgodovino, imenovanj ljudi na veleposlaniška in druga mesta v Sloveniji v tako rekoč vseh vladah že bilo. Nekatera so se potem izkazala tudi za neproblematična, da ne bi tega postavljal zmeraj pod vprašaj. Ravno tako bi rad rekel, da poznam najmanj en primer, ko je, mislim, da dr. Bonuti, kot tudi ameriški državljan postal naš veleposlanik in ne vem, če ne velja enako tudi za dr. Faleža, ki mu je mandat sicer že minil, lahko je še kdo. Vse te stvari so se že zgodile in mislim, da so za diplomacijo vsekakor dobre in dobrodošle. Kar bi rad rekel k zakonu je, da je dober v tistem delu, ko odpravlja del teh zgodb, ki smo jih takrat, ko je zakon nastajal, poznali kot podružbljanje zunanje politike, in v tem smislu pozdravljam rešitve, ki bolj natančno delijo pristojnosti vlade in pa položaj drugih, ko gre za zunanjo politiko. Tudi sam se zavzemam za večjo avtonomijo vlade in zunanjega ministrstva, mogoče je bilav kakšni rešitvi celo premalo drzna v zakonu, ki ga imamo danes pred sabo in je preveč upoštevala dobre običaje, o katerih sta govorila kolega Jakič in pa Kacin. Ti dobri običaji so pač plod nekih na pol družinskih razmerjih, ki jih je državni zbor skozi tri mandate spletal z različnimi ministri, ministrstvi, za sistem sam posebej pa to ni zmeraj najbolj dobro. Seveda, ko podpiram večjo avtonomijo vlade in ministrstva, pričakujem tudi na drugi strani manj sindikalizma v ministrstvu. To se mi zdi ključno, ne v smislu tega, da bi nasprotoval stroki, ampak v tem smislu, da so to le ljudje, ki služijo državi in so najprej državni uradniki in šele potem ščitijo krog tistih, ki so na dvorišču Mladike in v pripadajočih zgradbah. Ko govorim o tem, se mi pa zdi problematično nekaj v tem zakonu, da se to, jaz bom pač rekel, uradništvo, ki se deli na zunanje in notranje, v celoti uveljavlja za svoje nazive diplomatske nazive. Mi imamo veliko diskusijo več let v Sloveniji o tem, da je potrebno nekaj narediti s položajem javnih uslužbencev, in seveda mislim, da so diplomati, pa predvsem pa tudi ljudje, ki so zaposleni v Republiki Sloveniji in se ukvarjajo z zunanjo politiko profesionalno, najprej javni uslužbenci. In če hočemo, da so te stvari med sabo primerljive, potem je ne glede na to, da tudi ta zakon prinaša to možnost, problematično, da uveljavljajo svoje posebne nazive, čeravno je to običaj, da kdorkoli je doživel kakšno titulo, se je nerad znebi, ker mu dobro pride marsikje, tudi pri rezervaciji sobe ali pa v gostilni ali pa ko se predstavlja s posetnico in tako naprej, tudi ko več ne opravlja teh stvari. Ampak tisto, kar se mi pa zdi nujno je, da ko te stvari premišljamo na novo, da kljub vsemu to jemljemo kot sestavni del tega državnega uradništva, ki zagotavlja nek parcialni oziroma deluje na nekem sektorju. In s tega vidika bo zmeda s temi ljudmi, ki so veleposlaniki, sicer pa bi bili recimo svetovalci 1, 2, 3, ne vem, kako že govori ta 91. člen. Znotraj tega je potem problem, ker "s tega ven" pa seveda oba predloga, se pravi ti amandmaji, pa tudi osnovni predlog, prinašata nek poseben položaj diplomatom, ki jim pa po moje v dveh primerih ne gre. Ni nobenega razloga, da bi bil generalni sekretar diplomat. Ne vidim. Ker so tudi druge stvari, ker sicer bi moralebiti tudi za diplomate razpisani taki pogoji, da bi hipotetično lahko bili tudi državni sekretarji. In ravno tako ne takrat, ko govorimo o nadzoru finančnega in drugega poslovanja v 7. in 8. členu. Oglasil se bom, če bo treba k posameznim členom. Hvala zarazumevanje za majhno prekoračitev.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bogomir Zamernik. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Moram reči, da sem z zanimanjem poslušal te besedne dvoboje, opravičevanja in neopravičevanja v zvezi z ne tako oddaljenim dogodkom, v zvezi z imenovanjem veleposlanice na Japonskem. Edino, seveda, ker nisem član odbora za zunanjo politiko, edino, o čemur sem se lahko v zvezi s tem seznanil, je bilo to, kolikor so mi povedali kolegi in kolikor sem lahko prebral v dnevnem časopisju. Tam mislim, da sem zasledil kot glavni razlog glasovanja proti tej kandidatki gospoda, ki je glasoval proti, edini, da je razlog temu to, da ženska v arabsko-azijskem svetu pač ne more biti uspešna. Ne vem, kje so tukaj zdaj tisti, ki se nekako zavzemajo za enakopravnost. Tisti, ki je to navajal kot glavni argument je sopodpisnik zakona, ki naj bi urejal enakopravnost. Vendar zdaj sprašujem, ali je ta enakopravnost samo fiktivnega značaja,ali se samo zavzema za enakopravnost. Kajti, ta gospod tudi vodi odbor za zunanjo politiko. In ga zdaj sprašujem, ali mogoče japonske zunanje ministrice ne bi sprejel na uradni obisk, če bi ona želela priti sem v tako aktivni diplomatski igri naše države. Sprašujem tudi gospoda ministra. Vendarle, čeprav sta tukaj nekako očitno na nasprotnih bregovih, je minister član iste stranke kot človek, ki ni glasoval za žensko, ki bi naj šla za veleposlanico na Japonsko, kjer pa imajo žensko za ministrico. Sprašujem isto vprašanje kot kolega, ki vodi odbor za zunanjo politiko, tudi ministra, kaj meni on o tem. Ali tudi smatra, da ženske v azijsko vzhodnem svetu ne morejo biti uspešne v zunanji politiki?
Hvala lepa. Replicirati želi gospod Jelko Kacin. Še prej pa, dovolite, spoštovani kolegi, da se vendarle držimo teme dnevnega reda, to je zakon o zunanjih zadevah, ker ti posamezni primeri, ki bi jih želeli zdaj osvetliti, mislim, da niso tema današnje točke. Gospod Jelko Kacin, replika, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Odgovarjam in ugovarjam zato, ker je bilo vprašanje naslovljeno neposredno name. Zato bi kolegu Zamerniku rad odgovoril nekaj, kar ga pravzaprav muči in hoče odgovor. To povem vam in to povem tudi predstavnikom vlade. Sam ne bom podprl nobenega kandidata za veleposlanika, ki je kadarkoli preživel štiri leta na visoki diplomatski dolžnosti v neki državi, pa v svojem življenjepisu ne napiše, da vsaj pasivno govori jezik države, v kateri je štiri leta opravljal diplomatsko službo. Takih kandidatov jaz ne bom podprl. Tu je bil tak primer. Za tiste, ki so videli teze, ki so tam napisane, še enkrat povem: tam ni bilo prav nič avtorskega, prav nič analitičnega, prav nič, s čimer bi se pokazalo, da se oseba resno sooča z izzivom, ki je pred njo. In ker gre za osebo, ki bo šla v tujino na državne stroške, sem se pač odločil, da kandidata oziroma kandidatke ne podprem. O tem, ali bo šla naprej ali ne bo šla naprej, to so zdaj druga vprašanja. Če bi bil sprejet zakon brez tega 17. člena, lahko vlada, minister ponovno poskušajo. Ampak tudi na zaslišanju, povem, bom povedal svoje pomisleke, ker gre pač za osebo, ki po mojem mnenju ne ustreza kriterijem. Če bo državni sekretar, ki je tu prisoten, kandidiral, in bo napisal svoj življenjepis in v njem ne bo pisalo, da pasivno govori švedsko, ker je bil toliko let na Švedskem, se bom temu začudil. Ampak, oprostite, to je osnova diplomatskega poklica - govoriti jezike držav, v katerih so ljudje bili cel mandat. Tako je to, to so zelo preproste zadeve. Drugič pa, koga se pošilja kam, ali je spol lahko ovira ali ne, gospod Zamernik, če se ne motim, pa me bodo popravili v ministrstvu za zunanje zadeve, imamo ta hip, mislim, da štiri veleposlanice na tujem, na Madžarskem, v Belgiji, na Slovaškem in na Švedskem, se opravičujem, vsaj štiri, lahko da je še kje kaka - še v Strasbourgu, se opravičujem! Pet veleposlanic in vse so dobile podporo na odboru za zunanjo politiko, vse so dobile podporo. Tako da spol ni omejitev, ni omejitev na odboru. Lahko je to težava v kaki državi. Sicer še nisem našel primera, ampak vi mi povejte, ker to bolje pokrivate, morda je kaka ženska v Vatikanu veleposlanica, ampak mislim, da ni. Vendar je pa to brezpredmetno; izzivateme pač, pa vam odgovarjam na tak način. Ker pa ste me vprašali, zakaj sem tako glasoval, povem še enkrat. Glasoval sem zato - to javno povem, se ne opravičujem nikomur, in zdaj še enkrat povem zaključno misel, s katero sem začel. Midva z ministrom nisva na različnih bregovih. Oba se zavzemava za krepitev zunanje politike. Lahko pa imava nekoliko različne izkušnje, predvsem imava pa različne vloge. Jaz verjamem, da bi se gospod minister, ko bi bil tukaj v parlamentu, obnašal pač nekoliko drugače, kot minister. Njegova vloga je izvršna, moja je zakonodajna. Ampak bil sem v obeh vlogah, bil sem tako v vladi kot sedaj v parlamentu, zato imam pač svojo življenjsko izkušnjo, in na podlagi teh se tudi opredeljujem. To, za razliko od nekaterih, počnem javno. Še enkrat povem, jaz sem se opredelil. Mnogi drugi se niso. Nihče se ni opredelil. Nekaterih celo ni bilo in vprašajte njih, zakaj se niso opredelili. Kandidatka ni šla na pot v proceduro zato, ker je nihče ni podprl, ne pa zato, ker sem ji jaz nasprotoval.Zato, ker je nihče ni podprl! Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi se je prijavil gospod Valentin Pohorec. Izvolite!
Hvala za besedo. Spoštovani zunanji minister in sodelavci! Smo na pragu 10-letne samostojne poti v mednarodnih odnosih kot samostojna, suverena in demokratična država in prav v tem času sprejemamo nov zakon o zunanjih zadevah. Menim, da je nov zakon potreben zato, ker je dosedanjega prerasel čas našega sedanjega položaja in dogajanja v svetu, našega prizadevanja na mednarodnem področju, posebej našega prizadevanja za vključitev v Evropsko unijo, Nato in druge svetovne asociacije ter povezave z državami po svetu, kjer imamo svoj posebni interes. Prav zato mislim, da je potrebna sprememba zakona na tem področju. Pred našo diplomacijo so še velike naloge in odgovornosti, zato je potreben tudi tak zakon, ki bo omogočal njihovo lažje delo, večjo fleksibilnost in mislim, da to ta zakon tudi prinaša. Pred našimi državnimi organi, od državnega zbora do njegovih matičnih teles, ki delujejo na mednarodnem področju, so prav tako odgovorne naloge na zunanjepolitičnem področju. Pomembna dejavnost zunanje politike so še diplomacija, predsednik države in predsednik vlade. V zunanji politiki je predvsem pomembna povezava na gospodarskem področju. Mislim, da je to številka ena, ki bi ti morali vselej slediti. Le-tej naj sledijo politični, kulturni in drugi interesi. Če bomo prav ob 10-letnici naše države priča tudi zgodovinskemu srečanju med predsednikom ZDA, Bushem, in predsednikom Rusije, Putinom, lahko ugotovimo, da je bila naša dosedanja zunanja politika prepoznavna, pozitivna, spoštovana v mednarodnih odnosih in da uživa tudi svoj ugled. Zato ni razlogov za mnoge kritične poglede za nazaj, ampak pojdimo k zakonu in naprej. Podprl bom zakon, kot je predlagan, z amandmaji, ki imajo podporo vlade oziroma podporo matičnega delovnega telesa. Hvala lepa.
Hvala lepa. Poslancem, ki so odprli dileme, želi odgovoriti tudi minister. Dr. Rupel, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Najprej bi rad povedal neko splošno reč, ki se mi zdi, da se nanaša predvsem na 14. in 17. člen. Mislim, da je enemu od poslancev ušla neka formulacija, ki se mi zdi zanimiva. Namreč, da vlada zaupa državnemu zboru oziroma da mora vlada državnemu zboru zaupati. Mislim, da je seveda bolj prav narobe, da državni zbor zaupa vladi in da ji zaupa do nezaupnice. In kadar ji ne zaupa več, potem glasuje za nezaupnico, kar se je v naši zgodovini seveda že dogajalo in s tem smo dokazovali svojo demokratičnost. Če državni zbor vladi izrazi zaupanje, če izrazi zaupanje tudi zunanjemu ministru oziroma zunanjemu ministrstvu, potem bi seveda pričakovali, da bo zaupal tudi vladinim izbiram, kar zadeva predstavnike države v inozemstvu. Parlament, državni zbor razpravlja in odloča o nekaterih najvažnejših vprašanjih politike v tej državi in tudi zunanje politike. Pa vendar se z vsako podrobnostjo ne ukvarja. Seveda je vedno vprašanje ocene, ali je denimo soglasje k zboru veleposlanika podrobnost ali ni podrobnost. Pa vendarle, ta državni zbor odloča o proračunu za zdravstvo in o tem, kakšne so subvencije, recimo posameznim bolnicam in tako naprej. Pa vendarle državni zbor ne odloča o tako zelo pomembni stvari, kot je, kdo bo šef posamezne klinike, kdo bo operiral kakšnega bolnika in tako naprej, ker pač ima za to pristojnost vlada in še nižji organi. Kajti neka delitev dela pač obstaja. Nič drugega nočem reči kot to, da prosim poslanke in poslance, da o tej zadevi premislijo in odločijo dejansko po svojem prepričanju in tudi po racionalnosti. Jaz bi rad, če je dovoljeno, najprej rekel nekaj o 91. členu, o členu, ki govori o letih, ki so potrebna za dosego nekega naziva. V zvezi s tem moram reči naslednje. Vlada je z amandmajem k členu 91. predlagala črtanje delovnih izkušenj kot pogoja za pridobitev diplomatskega naziva. Ta člen se nanaša samo na prevedbo nazivov zaposlenih v ministrstvu za zunanje zadeve ob uveljavitvi novega zakona. V teh primerih ni utemeljeno vezati prevedbe naslova na neki, še dodatni pogoj. Za imenovanja v naziv so sicer leta delovnih izkušenj eden od pogojev. Dolžino delovnih izkušenj bo na predlog ministrstva za zunanje zadeve določila vlada s splošnim aktom. Če bi v zakonu v 91. členu napisali dodatno še leta, ki so potrebna za dosego neke naziva, bi s tem dajali diplomatom nekega, pogoje, ki jih drugi nimajo oziroma bi s tem lahko povzročili nekakšno zmešnjavo. Sicer pa moje načelno stališče je, da je potrebno tudi s takšno formulacijo, kakršna je v tem zakonu zapisana, dati možnost tistim, ki so boljši, bolj prizadevni, bolj študiozni, tudi če so mladi, tudi če imajo kakšno leto manj izkušenj. Včasih je potrebno, posebej še v državni administraciji upoštevati iniciativnost in tudi voljo do dela, morda bolj kot formalno sedenje v službi. Ampak seveda tudi o tej zadevi boste odločili tako, kot boste smatrali, da je najbolje. Ne morem mimo tega, da povem svoje mnenje oziroma da izrazim mnenje vlade. Jaz sem poslušal pozorno razprave, vprašanja kolegov poslancev. Poslanec dr. Bernik govori o tem, da ni mogoče zaposlovati ljudi oziroma da ta zakon ne dovoljuje zaposlovanja ljudi izven državne uprave. Jaz moram ugotoviti, da je vendarle to vprašanje razrešeno, prav tako kot si on želi oziroma tako kot on razlaga, da je prav, v 39. členu. Poglejte, primerjalnopravne ureditve in naša ureditev poznajo posebno ureditev določenih kategorij državnih uslužbencev, kot so recimo policisti, cariniki, vojaki in diplomati. Za te uslužbence velja neka splošna ureditev, če ni v posebnem zakonu za posamezno vprašanje urejeno drugače. No, takšen je pristop tudi k predlogu zakona, ki je v tem delu pripravljen, tudi ob upoštevanju bodoče ureditve javnih uslužbencev, kot jopredvideva predlog zakona o javnih uslužbencih, ki ga je vlada že predložila državnemu zboru. Kar zadeva vprašanje, kdo je lahko diplomat, in kar zadeva odprtost sistema, je to vprašanje v 39. členu sicer zelo natančno razjasnjeno. Tam je tudi govora o tem, da lahko vstopajo v službo, citiram, "z delovnimi izkušnjami v ministrstvu za zunanje zadeve se za imenovanje v naziv kot enakovredne štejejo delovne izkušnje, pridobljene med delom na področju mednarodnih odnosov v drugih državnih organih", to ste vi prebrali, gospod Bernik, "in znanstveno-raziskovalnih ter visokošolskih zavodih in v mednarodnih organizacijah". Skratka stvar je vendarle odprta. Bolj odprta, kot ste morda mislili. Kar zadeva notranji nadzor oziroma inšpekcijo. To ureja 8. člen zakona, ki govori o interni kontroli, sicer pa je naše ministrstvo kot vsa druga ministrstva podvrženo ministrstvu za finance, ko izvaja nadzor, in seveda računskemu sodišču. Kratek odgovor kolegu Zamerniku glede žensk v diplomaciji in glede zapleta v odboru za zunanjo politiko. Jasno je, da je bil naš predlog pretehtan, da smo mi za tem predlogom stali, da je vlada za tem predlogom stala. Mi obžalujemo takšno glasovanje, kot se je pač dogodilo, oziroma saj kot razumem, je bil samo eden proti, kar je, bi rekel, nenavaden izid. Mi mislimo, da so ženske lahko izredno prodorne diplomatinje, veleposlanice. Mi imamo z nekaterimi našimi kolegicami res dobre izkušnje. To velja tudi za kandidatko, ki je bila obravnavana v odboru za zunanjo politiko. Jaz ne bi želel sedajpodrobneje govoriti, ker mislim, da je stvar, bi rekel, skoraj irelevantna. Načelno seveda mislim, da bi bilo vsakršno drugačno stališče, vsako stališče, ki ne bi priznavalo enakopravnosti žensk, skrajno problematično za ta zbor in za naše ministrstvo, inza vlado in za to državo verjetno zelo zelo sporno. Če se vrnem morda še k diskusiji kolega Školča. Deloma sem pojasnil to, kar je kolega Školč povedal v zvezi z 91. členom. Skratka, ta člen prevaja nazive iz uprave v diplomatske nazive. Gre samo za preprost prevod nazivov, ki so običajni za administracijo, v nazive, ki so običajni v ministrstvu za zunanje zadeve. Tu seveda mi ne mislimo, da bi bilo potrebno dejansko tem, ki delajo pri nas, nalagati dodatne omejitve. Za generalnega sekretarja še to. Dejansko ni potrebno, da je diplomat in takšna je tudi [[...]]A, Školč je rekel, da je nepotrebno, da je diplomat. Tako je v vseh ministrstvih oziroma v vseh sistemih, ki jih poznamo in s katerimi smo tudi primerjali naše rešitve v našem zakonu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem [[...]]Gospod Jerovšek, izvolite!
Hvala lepa. Vzorno sem prisluhnil gospodu ministru in seveda se na načelni ravni strinjam z gospodom ministrom, da državni zbor zaupa vladi in da na tej podlagi pričakuje, da bo državni zbor zaupal ministru tudi glede izbire veleposlanika. Vendar se pa hkrati spomnim njegovega odgovora na moje vprašanje na "hearingu", ko sem ga vprašal, koliko zunanjih ministrov bo imela vlada. Na to eksaktno vprašanje mi ni mogel odgovoriti, ampak je odgovoril, da smo vsi po malem zunanji ministri. Sedaj se sprašujem, kateremu zunanjemu ministru pa potem naj [[...]] [[Smeh.]] [[...]]državni zbor zaupa. Namreč glede na ta odgovor, ki ga jemljem na znanje in kot dejstvo, je potem dejstvo, da en zunanji minister ni želel poslati veleposlanika na Kitajsko, ki je bil izbran. Isti zunanji minister ni želel spoštovati v zakonu zapisane dolžine trajanja mandata veleposlanikov. Drugi zunanji minister pravi, da ženske niso primerne za opravljanje diplomatske službe v azijskem svetu. In takih primerov bi lahko navajal še naprej. Iz tega dejstva smatram, da bo državni zbor moral imeti še neko funkcijo pri izbiri veleposlanikov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, nato ima besedo dr. Bajuk. Izvolite!
Samo kratek odgovor kolegu Jerovšku. Vlada Republike Slovenije ima enega samega zunanjega ministra. Tista izjava takrat, dobro se je spominjam, pa je bila namenjena, rekel bi, da je bila metaforična, bila je izjava, ki je hotela povedati, da je seveda zunanja politika odgovornost nas vseh, in na nek način, ko potujemo v tujino, smo vsi na nek način odgovorni za izgled, za renome, za prestiž, za ravnanje "vis-ŕ-vis" svoji državi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Bajuk, izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Samo pojasnilo kolegu Kacinu, ki se očitno zelo zanima za razmere v Vatikanu. Sam tudi nisem specialist, vendar pa to vem, da je bila veleposlanica Združenih držav v Vatikanu ženska; sedaj že ni več, bila pa je nekaj let. Tako, za vaše vedenje, ko se tako zanimate za Vatikan in za razne sporazume. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želite repliko, gospod Školč? Prosim!
Rad bi se samo zahvalil za pojasnilo. Moje mnenje ni bilo eksplicitno, da naj generalni sekretar ne bo diplomat, veseli me pa, da minister pravi, da ni nujno, da je diplomat. Postavil sem namreč vprašanje, ali je nujno, da to je. In ravno tako menim, da ni nujno, da je diplomat, če velja za generalnega sekretarja, tistega, ki naj opravlja nek nadzor nad različnimi deli poslovanja zunanje mreže. Tisto, kjer pa mislim, da se nisva razumela, je to prevajanje nazivov. Zame ni sporno, katera vrstica se prevede v katero vrstico. Moje vprašanje je bilo, ali je nujno, da tisto državno uradništvo, ki sedi v Mladiki, ima te nazive. Menim, da bo to vnašalo zmedo, glede na to, da mi le nimamo te dolgoletne tradicije in je v tem smislu - po moji presoji, ne mislim pa, da je to najbolj dramatičen del zakona, in si tudi predstavljam, da to ni bila ideja ministra, ampak tistih, ki imajo, kot sem že prej rekel, radi ustrezne posetnice - da enostavno ohranimo vse uradnike v državi v istem nazivu. To se mi zdi bolj smiselno. Med sabo so primerljivi, ko pa gredo v zunanjo mrežo, se pa to pač ustrezno primerja. V tem smislu je pripomba. Drugače se pa tudi strinjam s tem okrog črtanja delovnih izkušenj, prehodnosti in ne vem čem. Ampak hvala lepa, ne bom več zapletal.
Hvala lepa. Če dovolite, gospod Lojze Peterle, bi gospod minister pojasnil še gospodu Školču, potem vam dam besedo. Izvolite, gospod minister.
Hvala lepa. Samo to sem hotel reči. Zunanje ministrstvo je toliko specifično v primerjavi z drugimi ministrstvi, da ima seveda celo vrsto zunanjih kontaktov. Dnevno komunicira s predstavniki drugih zunanjih ministrstev, s tujci in tako naprej. Mi smo že večkrat doživeli, da tisti, ki delajo v Ljubljani, pa imajo te naše slovenske nazive, tujci niso prepoznali kot svoje kolege. In zaradi tega v bistvu mi uveljavljamo zdaj neki sistem, ki pomeni primerljivost s poklici in delovnimi mesti po drugih ministrstvih za zunanje zadeve. Samo toliko. Hvala lepa.
Hvala lepa. Repliko na izvajanje gospoda ministra ima gospod Jelko Kacin, potem pa res gospod Peterle.
Hvala lepa. Gospod minister, jaz cenim vaše napore, ko gre za argumentacijo za sprejem amandmaja vlade k 91. členu. Tisto, kar je tukaj pravzaprav problem, je povezava dveh stvari. Mi ne govorimo samo o prevajanju obstoječih nazivov s sprejetjem tega zakona, ampak govorimo predvsem o tem, o čemer stevi govorili v nadaljevanju. Govorite o hitrem napredovanju sposobnih diplomatov. Za to gre. Če člen ureja prevod obstoječega stanja v novo stanje v skladu s spiskom nazivov ali pa s piramidno strukturo, potem je to nekaj drugega, kot pa je hitro napredovanje. Ampak ne zamerite mi, če bom dal neko primerjavo. In ta primerjava bo zelo slikovita. Cel svet se čudi Republiki Sloveniji, ki ima generale, ki so stari 30 let, ki ima majorje, ki so stari 25 let. Pa nikoli niso poveljevali nobeni veliki enoti. Za to gre. Mi smo mala država. Jaz se strinjam, da morajo biti nazivi primerljivi, zato da bodo vedeli, s kom imajo opraviti. Ampak prehitro napredovanje znotraj profesionalnih struktur je ravno to, s čimer se midva strinjava. Tako, kot se verjetno strinjate, datisto, kar je v vojski, ni dobro. In da to nikakor ne prispeva k ugledu, kredibilnosti Republike Slovenije, tako tudi tako prehitro napredovanje ni dobro. To seveda povzroča vedno dileme. So pa izjeme. In zaradi izjem ni potrebno spreminjati pravil. Jaz verjamem, da obstajajo vedno možnosti, da se vlada, minister na podlagi dela učinkovitosti posameznega sodelavca odloči in reši individualne probleme. Ampak tisto, kar pa je zdaj rezultat amandmaja, tako kot ga jaz berem, pa morda ga narobe berem, pa je mandat, da se napreduje kar tako, kadarkoli, odvisno pač od tega, koliko ministrov se bo zvrstilo. Če boste, gospod minister, dlje časa ostali na tej funkciji - jaz vam želim dolg vek - potem se bojim, da bo tega malo. Če pa se nam bodo stvari zavrtele, potem bo pa vsak minister delal svoje generale. In to ni dobro. Potem se nenadoma zgodi, da imamo generalov kot listja in trave, Indijanca pa nobenega. Poglavarje da, Indijancev pa ne. In to ni dobro. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želite ponovno, gospod minister?
Da, samo en stavek bom rekel. Kolega Kacin, vidi se, da se oba starava in da so za najudva leta strašno pomembna. Morda za tiste, ki so mlajši od naju, leta niso tako zelo pomembna in si želijo hitrega napredovanja. V državni administraciji imamo malo denarja za nagrajevanje zelo sposobnih ljudi. To je problem, s katerim se soočam vsak dan - premalo denarja, premalo lahko plačamo najsposobnejše strokovnjake. To je velik problem v državni administraciji Slovenije. Če ne moremo storiti drugega, jim dajmo vsaj omogočiti, da hitro napredujejo. S tem v mislih smo tudi, bi rekel, v vladi priporočili drugačno formulacijo tega člena. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sedaj ima besedo gospod Alojz Peterle. Izvolite!
Hvala lepa. Veliko je moje potrpljenje, ker drugič me niste prosili za dovoljenje, da minister še enkrat govori. Ampak ne bom govoril sedaj o pravici do zaporedja v tej hiši. Rad bi repliciral gospodu ministru k besedi "zaplet" v odboru za zunanjo politiko. Poglejte. Jaz nisem bil na tem odboru, približno pa vem, kako je zadeva potekala. Tam ni bilo nobenega zapleta. Tam se je samo zgodilo to, kar se je tako rekoč že napovedovalo. Ker je nek del LDS-a tej kandidatki nasprotoval nekoč že za neko drugo mesto, se je to ponovilo tudi ob tej priložnosti. To je bila logika znotraj koalicijske - oziroma to je celo preveč rečeno - znotraj LDS-ovske igre. Jaz bi si predstavljal in pričakoval, da v neki normalni demokratični državi tovrstne obračune opravi koalicija med sabo, preden pošlje človeka v to hišo ali kamorkoli. Tako pa škodi sebi, škoduje državi in uničuje človeka, ki mu najprej 100% v vladi zaupa, potem pa si dovoli tukaj brez glasu podpore, da po njenem mnenju najboljši kandidat za mesto v neki državi pade, in to kandidat, ali kandidatka v tem primeru, ki ima blizu 20 let delovnih izkušenj, če se ne motim, ki je bila že veleposlanica, z dobrimi ocenami, in kar naenkrat ima ona tukaj oceno, tako verjetno to deluje navzven, osebe, ki ni dobila tako rekoč nobenega zaupanja, niti glasu za, se temu reče. Torej, se sprašujem, kako naj taka oseba - nalašč ne govorim o imenu - kam naj še kandidira. Kajti ta vlečka, da državni zbor, da se seveda ne bo reklo, da je Kacin ni podprl, ampak v državnem zboru ni dobila podpore, je šla po svetu. Kam naj še kandidira po tej izkušnji, ker ta - nekateri radi govorijo angleško - "record" bo šel z njo, predpostavljam. Jaz pravim, da je nepošteno, da se na tak način uničujeljudi in poudarjam, da gre tukaj za osebo, ki je izrazito nismo doživljali po politični, ampak po strokovni plati, in o tem se je toliko govorilo. Ampak ko pa je prišlo do nekega imena, glede katerega v LDS-u očitno ni bilo soglasja, pa pride do izraza najvišji ali najgrši politikum, bi temu rekel. Tako je že nekaj ljudi v tej hiši padlo. Torej, to ni bil zaplet, ampak je bila preprosto grda igra. Jaz bi si želel, da dejansko vlada poskrbi znotraj svojega koalicijskega usklajevanja, da se te zadeve ne dogajajo potem, ko kandidat opravi priprave in pride sem notri. Ker tudi poslej bodo mnenja, in tudi če bo kakšno mnenje negativno, ne bo delovalo s tako močjo, kot ta odločitev, ki je bila še soglasje, ampak nekaj podobnega pa. In zdaj še nekaj, replika k vprašanju avtorskega dela kandidatke ali kandidata. Glejte, jaz bi rad vprašal, kateri kandidat je v stanju napisati popolnoma avtorsko polo ali avtorsko delo v neki državi. Vsi kandidati doslej, kot mi je znano, so se poslužili boljših ali slabših avtorjev na neko temo in poskušali pač najboljše izcediti iz materiala, ki so ga imeli. In si ne predstavljam, da bi nekdo začel odkrivati Ameriko in šel najprej za 5 let tja, potem pa napisal avtorsko delo. Tako da, če je kandidatka nabrala citate ali gradivo od drugod, je to seveda po mojem njena odlika, ne pa njena slabost. Da bi pa lahko rekli, da ni niti enega njenega stavka, kot sem razumel gospoda poslanca Kacina, pa mislim, da je spet zelo, zelo žalostno pretiravanje. In še tole bi rekel ob koncu, potem se ne oglasim več. Še enkrat bi rad rekel, bi želel da bi zakoni veljali za eno in za drugo vlado, da pod eno vlado ne bi veljala stroka tako, pod drugo pa drugače in tako bomo največ uslug naredili tudi slovenski diplomaciji. To, kar se je dogajalo v prejšnjem mandatu, in upam, da se ne bo ponavljalo več, da zakon ne bo veljal, torej to se mora končati. Od prve do zadnje ravni, ki odloča o ljudeh. Mi smo imeli situacije, ko predsednik ni podpisal že odobrenega imenovanja oziroma potem, ko je bilo že soglasje tukaj dano. Bil je primer, ki se je prvič zgodil. Potem ni podpisal odpoklicev, ki jih je v skladu z zakonom vlada zahtevala oziroma predlagala in smo imeli podaljšane mandate brez zakonske podlage in tako naprej. Skratka jaz upam, čeprav zakon tega sam ne zagotavlja, da bo sledila drugačna praksa. Enako velja glede generalnih konzulov. Ne more veljati, da je strokoven samo tisti, ki ga predlaga LDS. To preprosto ne more biti.
Hvala lepa, gospod Peterle. Samo dovolite, da vam pojasnim glede možnosti. Besedo sem vam dala, potem pa so bile na vrste replike, in ker imajo replike prednost pred razpravo, sem se vam opravičila, tako da mislim, da je bil vrstni red pogovorov kar korekten. Spoštovane kolegice, kolegi, dovolite, da za trenutek prekinem naše zasedanje. Med nami imam čast pozdraviti predsednika vlade Češke republike gospoda Miloša Zemana. [[Aplavz.]] Dobrodošli. Gospodu Peterletu želi replicirati gospod Barovič. Izvolite.
Hvala lepa. No, ni replika. Jaz bi rad navezal vse povedano tudi od prej. Želim, da se vrnemo nazaj k vsebini tega zakona. Vse, kar je bilo do sedaj povedano o konkretnem primeru, seveda brez imena, se mi zdi, da potrjuje ali pa da mogoče pozitivno vpliva na nekatere majhne spremembe, ki so predlagane v amandmajih k temu zakonu. Torej ob tem bi povedal tudi, da bi ob določenem konsenzu na v neki instituciji potem ne prišlo do nesporazumov in do govoric. Namreč sam sem bil, tako kot gospod Peterle, priča, da se prek diplomatskihslužb tudi sliši, kako in na kakšen način se pri nas ravna s kandidati za določena veleposlaniška mesta. Zato ocenjujem, tudi v konkretnem primeru, da amandma k 17. členu, ki na neki način daje pravico, da določen odbor za zunanjo politiko da soglasje k imenovanju, da bi se v tem konsenzu znotraj tega državnega zbora na neki način pomagalo ali pa dokončno tudi delno odločalo in da ne bi navzven kazali takšne ali drugačne, bom rekel v narekovajih, čudne slike. Hkrati pa bi uporabil to priložnost in bi se tudi zahvalil ministrstvu za zunanje zadeve in seveda gospodu ministru Dimitriju Ruplu, ki je z neko posebno obliko pisma, z vsebino tega pisma seznanil vse nas poslance o novostih novega oziroma novele zakona oziroma predloga zakona, o katerem govorimo, ker se mi zdi, da smo prvič dobili tudi nek spoštljiv odnos izvršilne veje oblasti do dela tega državnega zbora. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Barovič, s prvi delom vašega izvajanja se strinjam, ker sem dovolila, da se je razpravljalec oddaljil od teme, pa je to izzvalo replike. Kljub mojemu opozorilu res prosim, da se v bodoče držimo tega, kar imamo na dnevnem redu, in ne izkoriščamo tega za zadeve, ki ne sodijo v ta okvir. Ugotavljam, da nihče več [[...]]Gospod Jaša Zlobec, želite razpravljati? Izvolite.
Jaz bi postavil enostavno iz radovednosti eno majhno vprašanje. V 34. členu so našteti posebni pogoji za sklenitev delovnega razmerja v ministrstvu za zunanje zadeve. Prvi pogoj je aktivno obvladovanje dveh tujih jezikov, od tega enega svetovnega. Zdaj me pa zanima, ali tako imenovani srbohrvaški ali hrvaškosrbski jezik sodi med tuje jezike. Če sodi med tuje jezike, pomeni, da smo mi edina normalna država, v kateri je dovolj znanje enega tujega jezika v diplomaciji Ali bi lahko mogoče dobil odgovor?
Hvala lepa za vprašanje. Želijo predstavniki vlade [[...]]Oziroma prosim predstavnike vlade, kdo bo odgovoril? Dr. Bekeš, izvolite.
Spoštovanemu poslancu Zlobcu bi povedal. To sicer ni pravno, ampak je jezikoslovno vprašanje. Jaz sem pravnik. Ampak nedvomno, če jezik ni slovenski, je tuj jezik. In tudi srbski in hrvatski jezik, ne glede na filološke dispute o njuni naravi, sorodnosti, identiteti ali zlasti leksičnih razlikah, nedvomno gre za enega oziroma dva tuja jezika, ki sta leksično bližja in razvojno bližja slovenščini kot kakšen drug, sta pa nedvomno tuja jezika, ki ju povprečen človek brez posebnega študija ne more niti dobro razumeti in še manj dobro uporabljati. Isto, kot velja za vse druge jezike. Hkrati pa je jasno, da ne gre za svetovni jezik. Kot svetovne jezike razumemo jezike, ki so določeni kot uradni jeziki v delu organizacije Združenih narodov ali v za nas pomembnejših mednarodnih organizacijah. V Natu inEvropski uniji sta to angleščina in francoščina, v OZN so pa še nekateri drugi evropski in nekateri drugi svetovni jeziki, mislim, da jih je šest ali sedem. Hvala.
Hvala lepa. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem splošno razpravo. Prehajamo na drugo obravnavo, to je na razpravo in odločanje o posameznih členih predloga zakona. Zboru predlagam, da skladno z drugo alineo 189. člena poslovnika po končani razpravi in glasovanju o amandmajih in členih razpravlja in glasuje skupaj o preostalih členih, h katerim niso bili vloženi amandmaji. Predlagani sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala najmanj tretjina navzočih poslancev. Glasujemo o predlaganem sklepu. Navzočih je 66 poslank in poslancev. Za je glasovalo 45, proti 2. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je predlog sprejet. Prehajamo na razpravo o posameznih členih in vloženih amandmajih. Razpravo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne 24.5.2001. V razpravo in odločanje dajem 1. člen in amandma k 1. členu, katerega predlagateljica je poslanska skupina Socialdemokratske stranke Slovenije. Vlada amandmaja ne podpira, ravno tako ne matično delovno telo. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Prehajamo na odločanje o amandmaju k 1. členu. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev. Za je glasovalo 21, proti 38. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 38.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Odločamo še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev. Za je glasovalo 47, proti 7. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 7.]] Ugotavljam, da je 1. člen v celoti sprejet. Prehajamo na razpravo in odločanje o 2. členu in, kot imamo navedeno v pregledu, pod številko 1 amandmaju na amandma vlade Republike Slovenije, ki ga predlaga odbor za zunanjo politiko. Vlada amandma na amandma podpira. Pod številko dva je amandma na amandma vlade Republike Slovenije, katerega predlagateljica je komisija za odnose s Slovenci v zamejstvu in po svetu. Vlada amandma podpira, ravno tako matično delovno telo. Pod številko 3 je osnovni amandma vlade Republike Slovenije, ki ga matično delovno telo podpira. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Prehajamo na odločanje, in sicer najprej glasujemo o amandmaju na amandma, navedenem pod številko 1. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev. Za je glasovalo 61, proti nihče. [[Za je glasovalo 61.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma na amandma pod številko 1 sprejet. Prehajamo na glasovanje o amandmaju na amandma pod številko 2. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev. Za je glasovalo 60, proti nihče. [[Za je glasovalo 60.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma na amandma pod številko 2 sprejet. Glasujemo še o osnovnem amandmaju pod številko 3. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 54, proti 2. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je amandma pod tri sprejet in s tem 2. člen v celoti spremenjen. V razpravo in odločanje dajem 3. člen. Pod ena amandma na amandma vlade Republike Slovenije, katerega predlagatelj je odbor za zunanjo politiko. Vlada amandma na amandma podpira. Pod dva osnovni amandma vlade Republike Slovenije, ki ga matično delovno telo podpira. Želi kdo razpravljati? Gospod Školč, izvolite!
Tu gre spet za eno od teh načelnih in proceduralnih stvari. Ne predsednik državnega zbora ne predsednik delovnega telesa nista tista, ki lahko katerokoli informacijo zadržita zase. V tem smislu rešitev v zakonu ni samo v tem problematična. Če gre za relacijo med ministrstvom oziroma vlado in državnim zborom oziroma delovnim telesom, potem je pač potrebno to napisati tako. Moja izkušnja iz časa, ko sem bil predsednik državnega zbora, je bila, da sem dobival neke materiale teh tajnih služb z oznakami "zaupno". Ker niso bile primerne za razdeljevanje, sem pač dilemo razrešil na enostaven način, da sem jih pošiljal nazaj. Ker tisti, ki so jih pač pošiljali, so trdili, da so za predsednika državnega zbora, predsednik državnega zbora pa sam zase za svoje delo tovrstnih materialov pač ne more uporabljati. V tem smislu se mi zdi ta rešitev, bom rekel, nerodna, ne bom rekel problematična, in bi kazalo poiskati v tretji obravnavi, če se to sprejme, ustreznejšo formulacijo.
Hvala lepa. Gospod Kacin, izvolite!
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Razmislek je zanimiv. Ampak po tej logiki mi v tem državnem zboru ne smemo imeti komisije za nadzor obveščevalnih služb in njen predsednik ne sme sprejemati zaupnih dokumentov in poročil in bi ne smel imeti zaprtih sej svojega delovnega telesa, kajti on obravnava neke strogo zaupne dokumente, ki jih ne distribuira vsem poslancem. Na tak način seveda ne pridemo nikamor. Kolega Školč govori resnico. Ko sem bil v vladi, mu ni bilo mogoče izročiti zaupnih dokumentov. Ravno s takimi argumenti je odklanjal podpis in prevzem dokumentov, kot je sedaj povedal. Ampak na tak način pridemo v situacijo, ko se je zakonodajna veja oblasti iz nekih načelnih razlogov odreka obveščenosti, hkrati pa tudi soodgovornosti za nekatere ključne odločitve, ki so pred državnimi organi. Tudi mi smo del države. Zato se mi zdi, da je ta pomislek lahko načelne narave, da pa je njegova življenjska vrednost vprašljiva. Sam lahko povem in tisti, ki sodelujete z menoj, da vso, tudi zaupno pošto ki jo dobivam, distribuiram tudi tistim članom odbora, ki se ukarjajo z materijo, ki je opisana v takem dokumentu. Ampak predsednik mora pač odločati o tem, komu bo zadevo še poslal. Ne v breme, ampak v vednost. In biti obveščen, nam ne sme biti v breme. Zato ugovarjam tem pomislekom in predlagam, da se amandma podpre. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Anderlič izvolite in potem gospod Jakič.
Jaz moram reči, da sem spregledal ta amandma in seveda nisem bil pozoren na osnovni tekst, ampak gospod Školč ima popolnoma prav. Absolutno je treba razlikovati predsednika države, predsednika vlade ali ministre in pa predsednika državnega zbora. Predsednik državnega zbora je tisti, ki je v imenu poslancev obveščen o nekaterih stvareh. Prvi sprejema pošto, in če je bilo tako v preteklosti, kot je govoril Školč, bi najbrž bilo na neki način prav, ali pa se je on tako odločil, da je. Sicer pa jaz osebno menim in edino tako je po mojem prepričanju mogoče te stvari obravnavati, da predsednik ali delovnega telesa ali predsednik državnega zbora mora na ustrezen način, če gre za strogo zaupne dokumente, pod istim režimom obvestiti vse poslance o vseh stvareh. Tukaj gre za državni zbor, gre za 90 poslancev in prav o ničemer ne more imeti nihče drugačnega statusa. Kajti, to zares pomeni - jaz vam moram reči, da sem dobil dvoje pisem po treh mesecih, ko jih je nekdo, generalna sekretarka in predsednik sta jih držala, o tem mandatu govorim, v predalu. Gre za neko zadevo, vodje poslanskih skupin veste. Bila je zadeva strogo zaupna in se je nanašala na nekatere zadeve. In niso vedeli, kaj s tem početi. To so stvari, ki jih je po mojem prepričanju treba v tem zakonu narediti na način, da je, seveda, predsednik je prejemnik, predsednik delovnega telesa po drugi plati spet prejemnik. Kako bo on obvestil poslance delovnega telesa in vse poslance? Ali preko poslanskih skupin, ki so konstitutivni element tega zbora, ali kako drugače. Ampak nikakor ne more biti v zakonu o zunanjih zadevah postavljeno nekaj, kar odstopa od organa, kakor je definiran. Državni zbor je organ oziroma samostojna veja, ki ima pravila urejena drugje. In ne more biti v zakonu o zunanjih zadevah napisano, da se bo obveščalo predsednik in še predsednik odbora za zunanjo politiko. Zakaj pa ne še predsednik oziroma tukaj njegovih delovnih teles? Predpostavljam, da to pomeni, da bi moral biti predsednik odbora za zunanjo politiko, evropske zadeve, pridružitvenega odbora pa ne vem, kdo še vse [[...]] [[Glas iz ozadja.]] Slovenci po svetu. Ampak jaz menim, da je to premalo. Ker, če gre za to, da je državni zbor tisti, ki oblikuje zunanjo politiko na osnovi zakona o zunanjih zadevah, potem morajo biti vsi na ustrezen način obveščeni. In jaz moram reči, da se absolutno strinjam z logiko, ki jo razlaga gospod Školč.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jakič in potem gospod Lavrinc.
Hvala za besedo. Jaz mislim, da se da to rešiti v naslednji fazi z amandmajem. Jaz v resnici, ko je bil predstavljen ta amandma, sem mislil, da gre zgolj za ravnanje z gradivi zaupne narave in mislim, da seveda uredba, ki ureja ravnanje z gradivi zaupne narave, že ve oziroma že pove, kako je in kdo je tisti, ki lahko razmnožuje ta gradiva. Zato bi se seveda pridružil kolegu Anderliču v razmišljanju, da mora biti obveščenost vseh. Kolega Anderlič jih je širil na predsednike delovnih teles, ki pokrivajo področje zunanje politike, jaz bi jih seveda razširil na vse poslance državnega zbora Republike Slovenije, glede na to, da smo več ali manj vsi tako ali drugače vpeti preko svojih delovnih teles v mednarodno aktivnost in zato ne vidim nobenega razloga, da bi v nadaljnji fazi pač to popravili na ta način, da seveda ministrstvo za zunanje zadeve obvešča državni zbor Republike Slovenije o vseh pomembnih zadevah s področja zunanje politike. Ko pa pride do vprašanja obravnave gradiv zaupne narave, ki se pošiljajo s strani ministrstva ali obrambe, je pa seveda to stvar, ki vemo, kako se ureja glede na uredbo, ki ureja ravnanje z gradivi zaupne narave. Zato seveda jaz mislim, da ne bi bilo nobene težave, da bi poslanska skupina Liberalne demokracije Slovenije pač vložila amandma, ker mislim, da v hitrem postopku se to še da, in seveda spremenila ta amandma, ki bo sprejet. Mislim pa, da seveda bo 3. člen tako in tako amandmiran, pomeni odprt za amandmiranje tudi do končanja tega zakonodajnega postopka. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Lavrinc, izvolite.
Hvala za besedo. Torej, na svoj način je zelo čudna situacija, ker se samo mi iz tega centralnega dela med seboj pogovarjamo, ker bi se lahko zmenili že kje drugje. Ampak dragi kolegi, jaz mislim, da je tukaj treba narediti distinkcijo med predsednikom državnega zbora in papredsedniki delovnih teles ali pa poslanci. Zakaj? Če vzamete v roke ustavo, preberete 106. člen, nadomeščanje predsednika republike. In govori o tem, ko pride do trajnega zadržka ali pa tudi če je začasno predsednik odsoten, govori o tem, da v takem primeru predsednika države nadomešča predsednik državnega zbora. To pomeni, da mora biti o nekaterih stvareh bolj obveščen kot drugi, navsezadnje vskoči takrat v neko novo funkcijo. In jaz mislim, ko se bo pripravljalo karkoli v smeri popravka, potem je treba paziti na to razlikovanje. Nekaj namreč nosi s seboj tudi funkcija po moje.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Školč, potem gospod Anderlič.
106. člen govori pravzaprav o situaciji, ko ni predsednika republike in ko to vlogo začasno opravlja predsednik državnega zbora. Se pravi takrat on odpira tisto pošto, ki jo dobiva predsednik republike, in to govori 2. člen v tem istem zakonu. Tako da iz tega sklepati na sicer druga pooblastila predsednika državnega zbora ne gre. Seveda mislim, da je nerodno to, kar imamo mi sicer narejeno, da je predsednik državnega zbora v celoti, kar se teh stvari tiče, izenačen in je prvi med enakimi, ampak ne vidim nobene bolj smotrne rešitve, in tudi po svetu je temu običajno tako. Celo, če boste pogledali, v anglosaških ustanovah oni praviloma tudi ne glasujejo. Tako da pustimo to vnemar. Tu gre enostavno za neko zadevo, ki je razrešljiva tako, da se obvešča državni zbor in pristojno delovno telo. Različni so pa režimi takrat, ko gre za podatke zaupne narave ali pa podatke, ki se potem distribuirajo vsem poslankam in poslancem. Tako da tudi s tega vidika ne zdrži primerjava z nadzornimi telesi, in pa zakon prinaša natančno določene naloge, in kjer pristojno delovno telo običajno zahteva neko dokumentacijo, jo pogleda in ravna na ustrezen način z njo. Ko pa pride ta obravnava do faze obravnave v državnem zboru, kar se tu praktično skorajda ne dogaja, pa je veliko vprašanje, ali je mogoče zapreti dostop do vseh tistih informacij, ki so jih imeli sicer člani teh nadzornih ali pa preiskovalnih delovnih teles. Drugo pa je vedno režim, zaprte, odprte seje, zaupni materiali, poslovne skrivnosti in ne vem kaj še; to urejajo drugi predpisi.
Hvala lepa. Gospod Anderlič in potem gospod Bevk.
Zelo jasno bom povedal, kako si pač te stvari predstavljam in kako bi zares morale biti. Nesporno je, da je predsednik državnega zbora tisti, ki predstavlja državni zbor, ki sprejema v imenu državnega zbora pošto in vse ostalo in tako naprej. Ampak nemogoče je, da jaz dobivam vsak dan tako rekoč iz vseh sfer, civilnodružbenih, lokalnih, ne vem kakšnih še, cel kup pošte. Je pa neka pošta, ki je pomembna za moje delo kot poslanca, ne govorim zdaj o vodjiposlanske skupine, zato da bi bil obveščen, se pa nekje ustavi in je določen samo nekdo v tem državnem zboru, da to pošto prejema. Kajti državni zbor je odgovoren za, recimo, oblikovanje zunanje politike, spremljanje in tako naprej. In je nesprejemljivo, da se reče, predsednik bo obveščen - če rečete, obvešča se državni zbor, to zame pomeni: predsednik prejme, dodeli ustreznim delovnim telesom, če gre za obravnavo kakšnega dokumenta, če gre za informacijo, kakršnokoli, ali pa tudi kakršenkoli drug dokument tako kot vse druge stvari distribuira, mora distribuirati tudi te stvari, seveda pod ustreznim režimom. Če ima dokument oznako strogo zaupno, pod režimom strogozaupnosti. Kajti namreč, v čem se postavlja tukaj vprašaj? Vprašanj se postavlja tukaj verjetno zaupanja in odgovornosti. Torej, vseh 90 poslancev je verjetno vredno zaupanja in imajo enake odgovornosti do oblikovanja te zunanje politike. V končni fazi takrat, ko mi glasujemo o neki stvari, se lahko zgodi, da eden ve več o zadevah, ki je pač predsednik, pa še mogoče kakšen predsednik delovnega telesa, in če te stvari niso dostopne na ustrezen način vsem poslancem, lahko nekaj sprejemamo v pomanjkanju informacij in seveda v drugačni veri. Zato jaz vendarle predlagam, da se obvešča državni zbor o vseh zadevah. Notranji režim, kako se bo to distribuiralo, velja za dokumente, ki imajo oznako "zaupno", enako kot za vse, da ravnamo s temi dokumenti tako, in odgovoren je vsak tisti, ki ta dokument sprejme. Preprosto se tam v tistih šifrah, ki jih imate, napiše seveda, da bo to distribuirano ne samo enemu v državnemu zboru ali petim, ampak bo distribuirano 90, če bodo to želeli. Jaz sem tudi mnogokrat ravnal na enak način kot Školč s tistimi papirji, ki sem jih jaz dobil, recimo pri proračunu za obrambo ali pa karkoli dobivamo pod strogo zaupno neke dokumente, da sem jih pogledal ali pa še to ne, in takoj vrnil nazaj, da ne bi bil pod bremenom, da bi kje pozabil na mizi ali kakorkoli in da kakšno številko ali pa kakšen podatek izdam. Tako, da tukaj gre vendarle za elementarno parlamentarno situacijo, torej ali imamo tukaj 89 + 1 ali imamo 85 +5 ali imamo 90 poslancev, ki imamo vsi v osnovi enake pravice biti o vseh stvareh obveščeni. Kajti v nobenem primeru ne odloča o stvareh ne predsednik delovnega telesa ne predsednik državnega zbora, ampak odloča ta državni zbor - nekaj v okviru delovnih teles dokončno, nekaj pa v plenumu. Ne more drugače biti.
Hvala lepa. Izvajanju gospoda Anderliča želi replicirati gospod Kacin, potem ima besedo [[...]]Repliko želite, gospod Bevk? Prednost ima gospod Bevk, se je prej prijavil, potem gospod Kacin.
Hvala lepa. Rad bi se vključil v to polemiko. Mislim, da imata poslanska kolega, gospod Kacin in gospod Lavrinc, v tej polemiki popolnoma prav. Predsednik državnega zbora je v najožjem timu vodstva države, poleg predsednika države in predsednika vlade. Predsednik državnega zbora je poleg tega vabljen tudi na seje sveta za nacionalno varnost in mislim, da mora biti seznanjen tudi s tovrstnim gradivom. Tudi, če slučajno pride do uveljavitve 106. člena ustave Republike Slovenije, ki govori o nadomeščanju predsednika republike, menim, da mora predsednik državnega zbora tovrstno problematiko poznati že prej in seveda biti seznanjen z gradivom, ki je označeno z oznako zaupno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ste želeli replicirati, gospod Kacin? Mislim, da imam zdaj štiri replike, da ne naredim komu krivice. Gospod Jelko Kacin najprej, potem gospod Anderlič, potem gospod Jakič in potem gospod Battelli. Izvolite, gospod Kacin.
Hvala za besedo. Moj predlog je v obliki replike, da ta amandma, ki je predlagan, podpremo. Ta amandma namreč širi krog prejemnikov dokumentov. Ravno to je intencija tega amandmaja. V kolikor so nekateri kolegi prepričani, da ga je treba še razširiti, lahko v naslednji fazi pripravijo amandma. Ampak to prepričevanje sedaj je nepotrebno. Ta amandma, tako kot je zapisan, širi krog prejemnikov. Če ga je treba še razširiti, naj prosim nekdo vloži tak amandma. To se tako reši proceduralno. Nepotrebno pa je zdaj, da drug drugega prepričujemo o teh rečeh in bomo o takem predlogu amandmaja odločali, ga potrdili ali zavrnili. Zato predlagam, da pospešimo naše opredeljevanje in da gremo naprej. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Anderlič, izvolite.
Gospod Bevk je očitno napačno razumel to mojo intervencijo. Jaz nimam nič proti temu, da je predsednik obveščen. Absolutno je prav, da je obveščen o tistih stvareh, ki se tičejo te države in državnega zbora sploh. Sploh v trenutku, ko se nanašajo, recimo na državno varnost in na eventualno odgovornost, ki jo ima državni zbor. Sem pa seveda tudi za to, da smo vsi poslanci obveščeni na enak način, kot pač režim predpisuje. Kajti nobene odločitve predsednik državnega zbora v svojstvu predsednika državnega zbora, razen takrat, ko vstopi v funkcijo kot namestnik predsednika države, ampak to je pač v drugi funkciji takrat. Ko pa gre za državni zbor, je pa državni zbor tisti, ki odloča o stvareh. In zato morajo biti poslanci obveščeni. Po moje je to popolnoma jasno. Nobenih več pooblastil v tem smislu obveščenosti predsednik državnega zbora ne more imeti. Kot ne, recimo še dva, trije predsedniki delovnih teles. To je skregano s parlamentarno demokracijo in s tem, da je 90 poslancev enako odgovornih po tej ustavi za tiste stvari, ki so v pristojnosti državnega zbora. To je moje mnenje.
Hvala lepa. Gospod Jakič.
Hvala za besedo. Jaz ne vem, zakaj bi bilo kaj vroče krvi na tej točki. Prav je, da se pomenimo. Jaz, še enkrat pravim, 3. člen, če greste besedilo členov pogledat, 3. člen govori o sodelovanju z državnim zborom. Podnaslov je, tega zakona in tega člena, "Sodelovanje z državnim zborom". Če smo rekli, da je v skladu z ustavo, da zunanjo politiko Republike Slovenije določa državni zbor, potem je vsa pravica tistih, ki odločajo in določajo zunanjo politiko, biti o tej zunanji politiki obveščeni. Česem v svoji diskusiji govoril, ko sem na neki način kritiziral osnutek osnutka predloga zakona, sem govoril o ekskluzivizmu, potem moram reči, da seveda iz tega 3. člena, takega kot je, amandmiranega, izhaja, da bodo o zunanjepolitični problematiki obveščeni predsednik državnega zbora in predsednik matičnega delovnega telesa, vsi mi drugi, bomo pa lahko o zunanji politiki slišali, ko bo odgovarjal minister ob torkih popoldan na vprašanja in pobude ali, kot pravi drugi odstavek, "na predlog ministrstva za zunanje zadeve lahko vlada predlaga državnemu zboru, da se opredeli do določenega zunanjepolitičnega vprašanja". In glede na to, da sem v predhodnih fazah pač govoril zoper ekskluzivizem, mislim, da bi bilo primerno z neko mirno krvjo upoštevati, seveda to, kar nam je Maks govoril, da je neka specifika. Ampak po drugi strani, če govorimo o sodelovanju z državnim zborom, potem bi to sodelovanje moralo potekati med vsemi, ki sedimo v tem državnem zboru, in ministrstvom za zunanje zadeve. Ob tem seveda sem izključil tisti del sodelovanja, ki ga urejajo drugi akti, ki govorijo, kako se "handla" z gradivi zaupne narave, in tukaj seveda ima kolega Bevk čisto prav, ko govori za pošto, kar se tiče nacionalne varnosti, kjer je predsednik državnega zbora član in tako naprej. Jaz pa govorim seveda, da je to edini člen ali pa eden tistih členov, redkih, ki govori eksplicitno o sodelovanju ministrstva za zunanje zadeve z državnim zborom. V to sodelovanje bi morali zapisati širšo, recimo temu množico tistih, ki bi z zunanjimi zadevami morali biti ali pa bi bilo dobro, da bi bili seznanjeni. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Battelli, potem gospod Podobnik in potem gospod Bevk.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Jaz menim, da ni smotrno in tudi ni resno, da bi dobivali vsi vse, ker to ne gre in tudi iz mnogih razlogov, ki jih ne bom zdaj tukaj navajal in menim, da so vsakemu logični. Gre pa verjetno za nekaj drugega. Da ko se pa odloča o določeni zadevi v državnem zboru, potem vsi poslanci morajo imeti vse informacije, enake, enake in vse relevantne informacije o zadevi, o kateri se odloča. Sleherni od nas. In to je seveda odgovornost tudi vodstva, tudi vodstva in delovnih teles in državnega zbora kot takega, da ob odločanju to tudi zagotovi.
Hvala lepa. Gospod Podobnik.
Hvala, gospa podpredsednica. Najprej bi se strinjal s tem, kar je povedal kolega Battelli, v celoti. Na kratko bi rad repliciral kolegom, ki so odprli vprašanje statusa predsednika državnega zbora. To latentno vprašanje je prisotno, še posebej v tem mandatu: pri poslovniku pa pri nekaterih zadevah. To vprašanje je prisotno. Ampak jaz predlagam seveda, da je naša odločitev taka, da bo dobra in da ni obremenjena tudi s kakšno konkretno zamero ali kakorkoli. Torej "ad rem" nikakor ne "ad personam". Pri nas v Sloveniji ni anglosangsonskega modela. Mi nimamo spikerja, mi imamo predsednika. Kakorkoli vzamete: predsednika državnega zbora včasih povabijo na sejo sveta za nacionalno varnost. Ga povabijo. In prav je, da ga povabijo. In odgovorno je, da gre in da je obveščen. Obveščenost je predvsem odgovornost. Jaz sem imel prakso, ko sem dobival gradiva zaupne narave, da sem jih odprl, maksimalno vestno ravnal z naravo zaupnosti in se potem skušal zelo odgovorno odločati o gradivu in sem ga takoj vrnil tja, od koder je prišlo. Veste, skoraj imam vtis, da malo kompliciramo. Meni so rešitve, ki so tukaj - so dobre. Važno je od nas in od ljudi, ki opravljajo pač funkcije, da jih opravljajo korektno in odgovorno. Jaz bi celo podprl osnovno dikcijo, ampak če je taka, kot je tukaj, izrecno bi rad povedal, da predvsem odpira možnost, da bodo ministrstvo in ministra lahko spraševala tudi druga delovna telesa, ne samo državni zbor. To je amandma na amandma. Ali je tako? To je ključna sprememba. V amandmaju vlade se pa samo ena beseda zamenja. Amandma vlade ni vsebinski, je čisto [[...]]Torej, samo zunanja politika se zamenja. Ključna vsebinska sprememba je samo v amandmaju na amandma vlade. Predlagam, da nismo malenkostni in da nadaljujemo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Bevk, izvolite! Hvala lepa. Gospod Anderlič in potem gospod Partljič.
Jaz seveda vidim, da gre za to, da se ravno iz teh konkretnih razlag, ki jih je sedaj gospod Podobnik razlagal, in iz svojih izkušenj, izhaja to, po mojem prepričanju, napačno tolmačenje. Tudi gospoda Roberta Battellija. Če razumemo vsi to, da je 90 poslancev kolektivni organ in nima veze s predsednikom države, ki je individualni organ, in tudi ne s predsednikom vlade in ministrom itn. Seveda, prav bi bilo, po mojem trdnem prepričanju, da ministrstvo za zunanje zadeve v okviru svojih pristojnosti obvešča državni zbor. Ker imamo mi ureditev in notranjo ureditev, da je predsednik državnega zbora tisti, ki predstavlja, tisti, ki sprejema, in skratka: je to vse naslovljeno na predsednika državnega zbora. Ker on je tisti, ki predstavlja. Saj ne prinesejo, ko reče državni zbor - tudi sicer imamo, recimo, ustanovitelj je državni zbor, pa se ve, kako to gre, raznih zadev drugod itn. Ko imamo notranji režim s poslovnikom razrešen - najprej, pa seveda še pred tem z ustavo - položaj predsednika državnega zbora, bo on tisti, ki bo obvestil ali pa bo rekel: prejeli smo te in te informacije, te in te podatke, lahko jih imate na vpogled na odboru za notranjo politiko ali kjerkoli. Celo prav bi bilo, gospod Podobnik, da bi kakšno zadevo iz sveta za nacionalno varnost kdaj predsednik državnega zbora povedal predsedniku odbora za obrambo, pa članom odbora za obrambo, pa članom odbora za kaj drugega, če nič drugega. Zagotovo bi bilo to z vidika parlamentarne demokracije sila sila pomembna zadeva. Natanko o tem govorim, gospod Battelli, da gre za to, da mi moramo imeti opravek: institucije in institucija. Poglejte. Ministrstvo za zunanje zadeve, ker v naslovu ima sodelovanje z državnim zborom. Torej, če se - zakaj pa ne piše potem predsednik države, ali predsednik vlade, ali pa zunanji minister obvešča predsednika državnega zbora. Po tej logiki bi moralo tako pisati. Ampak ker ministrstvo obvešča, ministrstvo sodeluje z drugim organom - piše v naslovu 3. člena - in potem obvešča državni zbor. Kako pa on znotraj to počne, državni zbor, kako se obvešča - od predsednika naprej! Nikakor nisem ujet v kakšne trenutne ali pa siceršnje zadeve, vendar si preprosto razlagam tako, da če je državni zbor tisti, ki ima določene pristojnosti na področju zunanje politike, se obvesti državni zbor, predsednik državnega zbora pa z gradivi ravna tako, kot pač misli, da je treba, in tako kot ima poslovnik, ki ureja notranje razmerje v državnem zboru, in ravna po poslovniku. Seveda je to nekaj, kar se mi zdi, da je slabo zapisano.
Hvala lepa. Gospod Partljič, izvolite.
Na nek način se opravičujem Školjču, ki je sicer ravnokar zapustil ta prostor, ker bom citiral nekaj, kar mi je tako, mimogrede, šepnil, ko mi je pojasnjeval svoja stališča; to se mi je na nek način zazdelo pri vsej veliki debati, ki mogoče celo presega to dikcijo, vseeno pomembno reči. Recimo, da bi se zgodila interpelacija zunanjemu ministru in bi mu očitali, da o neki pomembni stvari ni obvestil državni zbor, in bi bil njegov odgovor, "saj sem obvestil predsednika". Ali pa, da se postavi pobuda in vprašanje, da nam neko stvar razloži, pa bi odgovoril, "saj sem poslal sporočilo predsedniku delovnega telesa". To bi nam lahko, se mi zdi, ta dikcija prinesla, kakor je zapisana. Meni se zdi normalno, da ne dobivamo vsi enake pošte, enake teže, trdno sem pa prepričan, da ta dikcija, kjer piše, da zunanje ministrstvo obvešča o pomembnih zadevah s področja zunanje politike, bi se mi pa že zdelo prav, da bi pisalo, da državni zbor obvešča o pomembnih zadevah zunanje politike, ker se to preprosto tiče nas vseh. In, kot rečeno, lahko bi se nam zgodilo, da kakšna pomembna informacija ne bi prišla do nas, bi pa lahko bil tudi alibi, "saj smo obvestili predsednika, na njegovi strani pa je, da je takrat reagiral ali ne". To bi se mi edino zdelo lahko sporno, če ostane točno tako, kot je zapisano.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Aurelio Juri, potem gospod Podobnik in gospod Avšič.
Hvala, podpredsednica. Ne bom uhajal v polemiko glede vsebine teme, ki jo zdaj obravnavamo, ampak bi rad opozoril, da se mi zdi naša razprava malce neresna. Imeli smo celo vrsto faz usklajevanja znotraj koalicije, znotraj številnih sestankov odbora za zunanjo politiko; nihče ni zaznal tega vprašanja. In tudi vidim danes, da predlagatelj zakona na dileme, ki se zdaj odpirajo glede vloge predsednika državnega zbora, glede dostave pošte in tako naprej, nimajo niti ustreznega odgovora, ker to ni bil problem v pogovorih do zdaj okrog tega zakona. Ne nazadnje, iz teh razprav nisem še zasledil nobenega konkretnega predloga, kako oblikovati določilo člena. Ta amandma bi bil lahko oblikovan že v predhodnih fazah - mislim, da se kolegi strinjajo z mano. Ne vem, ali bomo s tako rešitvijo zdaj odpravili vsetiste dileme. In obžalujem, da smo se ustavili pri neki zadevi, ki znotraj konteksta celotnega zakona dejansko sloni na neki osnovni nezaupljivosti. In to je slabo. Mislim, da v kolikor bi prišlo že v predhodnih koalicijskih usklajevanjih do tega pomisleka, bi se tudi dogovorno z vlado in seveda znotraj poslovniških določil zmenili o dikciji. To obžalujem, da smo se zdaj zapletli pri tem členu, ko bi lahko že bistveno prej razrešil vse dileme. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Podobnik, izvolite.
Hvala lepa. Najprej bi korigiral samega sebe, ko sem rekel, da ne bodimo malenkostni. Očitno je zadeva malenkostna, glede na ta velik interes, in je res škoda, da nismo v prejšnjih fazah o tej temi, ki se najbolj nas tiče, malo bolj poglobljeno razpravljali. Če bo rešitev taka, kot jo čutim, da bo pisalo tukaj, da ministrstvo za zunanje zadeve v okviru svojih pristojnosti obvešča državni zbor - kaj bo pa potem? Državni zbor, ki ga predstavlja predsednik državnega zbora,ta bo obvestilo dal odboru za zunanje zadeve in tako naprej - bomo na nek način na istem. Ampak, če se tako odločimo, naj bo tako. Mislim pa, da bo koncept porušen. In tako na hitro odločitve sprejemati v petih minutah, ne vem, če je to premišljeno. Moram pa dati pojasnilo kolegu Anderliču. Recimo, da je predsednik državnega zbora vabljen na svet za nacionalno varnost in je tam neka tema, ki je vezana na vlogo državnega zbora in poslancev, je naslednja pot takojšnji pogovor s pristojnim predsednikom delovnega telesa, sklic kolegija oziroma delovni pogovor in odločitev v državnem zboru. Samo ta pot je, drugih poti ni. In tako je vedno tudi bilo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Avšič in potem gospod Moge.
Hvala za besedo. Res je škoda časa, ki ga toliko dolgo rabimo za nekaj, kar bi lahko v tretjem branju tudi še uredili, kljub temu da je vprašanje aktualno in zelo zanimivo. Jaz mislim, da se bom težko opredelil za amandma, ki bo odpiral možnost in dostopnost najširšemu krogu, kajti ne znamo ravnati s temi podatki in informacijami. In to je večji problem, ki bi ga morali v parlamentu urediti, preden recimo -take spremembe sprejemamo in preden zahtevamo, da moramo imeti dostop do zaupnih podatkov. To se nam je večkrat že v državnem zboru zgodilo, nenazadnje tudi današnja polemika med gospodom Zamernikom in gospodom Kacinom je lahko opozorilo na to, kako mi spoštujemo in varujemo zaupne podatke. Razprava o tem, kako se je glasovalo o veleposlaniku ali veleposlanici v parlamentarnem odboru za zunanjo politiko, na seji, ki je bila zaprta za javnost, o gradivu, ki smo ga dobili člani odbora kot zaupno gradivo, je šlo iz parlamenta mimogrede v sredstva javnega obveščanja in se je znašlo v razpravi na odprti seji. Torej ni problem samo to, kdo bo obveščen! Problem je, ali bomo znali to stopnjo zaupnosti podatkov potem tudi obdržati za lastno uporabo oziroma za obveščenost in naše ravnanje. Jaz nisem prepričan, da imamo v parlamentu ves insturmentarij tako narejen, da lahko zaupnost tudi ohranja. Doslej dokazujemo, da je nismo sposobni. Če bomo tak amandma podprli, potem bo nujno, da takoj tudi prejmemo nekatere ukrepe na tem, da bomo drugače ravnali z zaupnimi gradivi, jih varovali in tudi hranili. Torej, prav začuden - tudi gospod Podobnik se mi zdi, da je bil začuden, ko smo bili na srečanju z našimi Slovenci v Reziji in ko so nekatere člane odbora za zunanjo politiko novinarji tisti dam spraševali o tem, kaj se je in kako se je zgodilo na odboru za zunanjo politiko da veleposlanica ni odbila podpore. Mi, prvič, nismo sploh bili pripravljeni na tako vprašanje in tudi takrat smo se spraševali, kako je sploh mogoče, da novinarji to sprašujejo. Kajti po vseh pravilih ne bi sploh smeli vedeti, da se je to zgodilo. Tu opozarjam na ta problem, karkoli bomo in na kakšen način bomo uredili to področje v tem zakonu, in tudi za druga področja to velja, bi morali slediti temu tudi ukrepi državnega zbora glede varovanja zaupnih podatkov. Hvala.
Hvala lepa. Najprej še gospod Moge, potem gospod Peterle. To so vse replike, tako da gremo po vrstnem redu.
Predsedujoča, hvala lepa za besedo. "De lana caprina rixari", za kozjo dlako prepirati se. Karkoli sem jaz sedaj tukaj slišal, dokazuje na to, da so nekateri moji kolegi - pa nočem biti žaljiv - niso poglobili v to, kaj jim sploh zakonodaja v državnem zboru omogoča glede prebiranja dokumentov, kot je kolega Avšič rekel, strogo zaupno, zaupno ali pa državna skrivnost ali pa uradna skrivnost. Državni zbor v tem trenutku, pravim, da ne more funkcionirati. In tudi predsednik državnega zbora bo imel nemalo težav, če bo hotel te stvari po uradni poti peljati. Kajti sedaj nam opredeljuje ravnanje s takimi gradivi, pravilnik o ravnanju z gradivi zaupne narave, ki ga je podpisal predsednik skupščine Socialistične republike Slovenije, Vinko Havner, leta 1982, in pa seveda spremembe in dopolnitve pravilnika o ravnanju z gradivi zaupne narave, ki jih je podpisal predsednik skupščine Socialistične republike Slovenije, predsednik Miran Potrč. Drugega pa ni nimamo. Če vam jaz pokažem - vsebina, kako se ravna s temi rečmi, komu je dostopno in kaj, je to za današnji čas popolnoma , popolnoma neuporabna. Tukaj se glede na to prepiramo zastonj. Pozivam gospoda Maksa Lavrinca, ki vodi odbor, ki bo enkrat za vselej s temi dokumenti, tajnimi in pa s stopnjo zaupnosti, opravil, da bomo imeli zakonsko podlago - seveda njegov odbor, ne on osebno. Glede tega, kar se pa sedaj tukaj prepiramo, je pa na ministrstvu za zunanje zadeve ta stvar izredno dobro urejena. Ti imajo pravilnik o določanju, razvrščanju in varovanju zaupnih podatkov ministrstva za zunanje zadeve iz leta 1997. Ta natanko določa, kaj morajo početi, kako in zadaj tudi, kako se vroča in vse te stvari. Zato se mi zdi debata o tem odveč. Teh stvari tu ne bi preciziral, dokler ta stvar ni toliko dorečena, in se bom s kolegoma Anderličem in Školčem strinjal, da je to državni zbor. Te službe tukaj pa naj potem ravnajo v skladu s takšnimi pravilniki, kot so, [[...]] [[?]] [[...]], in smo na bosem terenu. Zaradi tega bi vas pa povprašal, ali ste kdaj sploh razmišljali, gospodje poslanci, koliko zaupnega gradiva je v naših trezorjih in kakšne informacije nosijo, o katerih bi mi, ki zastopamo vse ljudi, morali vedeti in v javnosti pač ustrezno stopnji zaupnosti nastopati, da bi se sploh vedeli ravnati. Pa vas sprašujem, ali je kdo izmed vas že poskušal priti do tega, da bi si ta zaupna gradiva pogledal? Sam sem včasih poskušal, ampak vam povem, to je prekleto križev pot, in se mi zdi, da imam kot poslanec še hujše težave, če hočem priti do teh gradiv, kot pa kak državljan, ki hoče priti do določenega dokumenta, ki ga imajo na policiji ali pa ki ga imajo v kakšni drugi ustrezni varnostni službi. Zaradi tega se mi zdi, da danes ne bomo tu vragu - oprostite izrazu! - repa izpulili s temi rečmi. Opozorilo kolega Školča je bilo zelo dobro, in bi pustil načeloma ta državni zbor in integriteto poslancev do te mere - pač zaščito, da smo vsi dolžni, da se nam zaupajo določene reči. Tiste, za katere je pa tu v tem aktu določeno, da so bodisi državna skrivnost, uradna skrivnost, z ustrezno stopnjo zaupnosti, pa na ministrstvu tako ali tako vedo, kako ravnati in komu jih pošiljati. Nemogoče pa je, da bi avtomatsko prek tega zakona bili do vseh teh dokumentov kar upravičeni, predsednik državnega zbora in pa predsednik delovnega telesa ali nekaterih delovnih teles. Zato se mi zdi, da je pot, ki jo je Kacin povedal, da bi poskušali ta amandma preoblikovati v smeri, kot jo je kolega Anderlič povedal, pravilna, in se mi zdi, da če ne bomo zdaj naredili, pa to prekinili, da je potem treba sprejeti nek amandma v tej smeri ter nato v tretji obravnavi te reči sanirati.
Hvala lepa. Mislim, da se oddaljujemo od teme. Osnovni 3. člen zakona, ki je amandmiran s tema dvema amandmajema, ne govori o zaupnem gradivu, o zaupnem gradivu govorijo posebni predpisi, ki so jasni. Tako da prosim, da ne mešamo stvari med sabo. K repliki se je priglasil gospod Peterle, potem gospod Lavrinc, če se ne motim, nato pa bi gospod minister želel odgovoriti na dileme, ki se tu pojavljajo. Gospod Peterle, izvolite.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica, ste mi že nekaj replike vzeli. Zdaj nam koalicija oziroma del koalicije uprizarja znanstveni simpozij o poštnih storitvah znotraj državnega zbora. To je povsem nepotrebno, debate o tem je bilo dovolj. Odbor ima seveda kompetenco, ki jo je uporabil, in je potrdil nek amandma, ki ga pač plenum potrdi ali ne In mislim, da ni naloga zakona o zunanjih zadevah, da ureja sistem pošte v državnem zboru, če malo karikiram zadevo; to je stvar poslovnika ali še česa drugega. Važno je, da ministrstvo za zunanje zadeve pošlje državnemu zboru, kar misli, da mora poslati, ali je po zakonu treba poslati. Zato predlagam, da preidemo na odločanje, ali pa naj si koalicija vzame odmor in naj se zmeni o teh zadevah in naj celote ne zaposluje z vprašanji, ki so za nas presežena.
Hvala lepa. Gospod Lavrinc, želite repliko? Izvolite.
Jaz bi samo to povedal, da tisti, ki so [[...]] [[Nemir.]] [[...]]Če Tone pove ta dovtip, potem bom nadaljeval. Tisti, ki so spregledali 17. točko današnjega oziroma sedanjega dnevnega reda, so verjetno spregledali tudi to, da imamo tam predlog zakona o tajnih podatkih, ki bo določal nekatere stvari. Ampak ravno zaradi tega in da se navežemo malo na nekatere druge kolege, tam je predvideno, da poslanci, kar tako vsi povprek, ne bomo preverjani, da tako rečem v stari terminologiji. Skratka, ne bomo morali neke postopke skozi dati, zapriseči in tako naprej. Zato mislim, da je pri takih odločitvah treba raje malo bolj počasi in pretehtano, da ne pride do neumnosti. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Spoštovane kolegice in kolegi! Mi smo seveda nekoliko presenečeni nad to razpravo, ki se je odprla zdaj v zvezi s 3. členom. Moram pa reči vnaprej, da seveda ministrstvo ne bi nasprotovalo amandmaju, ki bi - bi rekel - bolj posplošil naslovnika komunikacije med ministrstvom in državnim zborom, čeprav seveda mislimo, da je to tudi na neki način problem cirkuliranja informacij znotraj državnega zbora. Ampak, če bi bil postavljen amandma, predlagan amandma, naj bo obveščen državni zbor, ne pa predsednik, bi se mi s tem strinjali. Tako da bi rad prihranil komu kakšno bolj zaostreno debato. Ni potrebna. Mi ne mislimo, da je to kakšen velik problem, čeprav je lahko tehnični problem, ni pa to vsebinski problem. Strinjam se s tistimi, ki so govorili o tem, da nazadnje je predsednik državnega zbora eden od poslancev, ki ima samo pač neke določene zadolžitve, ni pa druge kategorije poslanec ali pa funkcionar v tem smislu, kot so v debati našteti individualni organi in tako naprej. Tako da bi rad prihranil poslancem in poslankam kakšno zaostritev, če to ni potrebno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Anderlič.
Jaz bi želel vložiti amandma te vrste, kot je bilo zdaj obrazloženo. In sicer, da se v amandmaju vlade k 3. členu besedilo "predsednika državnega zbora in predsednika pristojnega delovnega telesa državnega zbora" nadomesti z besedilom "državni zbor". In s tem, kaj bo pa z besedilom oziroma z gradivise dogajalo, bo pa uredil poslovnik in notranje komunikacije. Ampak bistveno je, da je relacija ministrstvo - državni zbor urejena. Državni zbor se obvešča o stvareh, kako, katerim delovnim telesom, ali vsem poslancem, ali samo obvestilo, bo pa moralo biti urejeno s predpisom državnega zbora.
Hvala lepa. Gospod Anderlič, imate mogoče že v pisni obliki amandma? Potem prosim, če ga lahko razdelite. V hitrem postopku je možno vlagati amandmaje ustno, vendar je dolžnost poslanca, da ga v pisni obliki predloži predsedujočemu in se če poslanci strinjajo, da ga, ko ga preberem, da ga sprejmemo lahko pa tudi počakamo, da ga dobite na klop. Gospod Anderlič, ni treba zbirati podpisov, zadosti je amandma, ki ga podpiše en poslanec Spoštovani, če se strinjate, imamo torej k 3. členu tri amandmaje, in sicer dva, o katerih je tekla razprava, in amandma skupine poslancev s prvopodpisanim Tonetom Anderličem, ki se glasi: V amandmaju vlade k 3. členu se besedilo "predsednika državnega zbora in predsednika pristojnega delovnega telesa državnega zbora" nadomesti z besedilom "državni zbor". Z obrazložitvijo. "Poslanci imajo v skladu s svojimi pristojnostmi, ki jim jih podeljuje ustave zakon in pa tudi poslovnik, pravico biti obveščeni o delovanju vlade in ministrstev." Najprej bi glasovali o tem amandmaju. V kolikor bo sprejet, je amandma, ki je [[...]]- samo da dam pojasnilo do konca, potem bom dala možnost. V kolikor bo amandma, ki sem ga zdaj prebrala sprejet, bo amandma, ki je v pregledu naveden pod zaporedno številko 1, to je amandma odbora za zunanjo politiko, postal brezpredmeten, pod 2 pa imamo osnovni amandma vlade. O amandmaju, ki je bil vložen zdaj, še nismo opravili razprave, tako da odpiram razpravo. Gospod Podobnik, potem gospod Sok.
Ja, hvala. Nikakor ne želim podaljševati razprave, ampak tega amandmaja jaz ne bom podprl. Na podlagi poslovnika vemo, kakšen je poslovnik, ko bo prišlo to poročilo ali ta informacija, bo predsednik državnega zbora v skladu s poslovnikom dodelil matičnost in to obvestilo dal ali odboru za zunanjo politiko ali za evropske zadeve in tako naprej. Po mojem se to slabša rešitev kot ta, ki je sedaj. Jaz tega ne bom podprl.
Hvala lepa. Gospod Sok izvolite.
Hvala lepa. Jaz bi prosil samo, če bi lahko še enkrat bolj natančno opredelili, ker opozicija se ni vključevala v to zgodbo, izgleda, da je to stvar koalicije, ki ne zaupa gospodu Pahorju, pa bi prosil, če lahko bolj natančno opredelite ta amandma. Kaj se spreminja s tem amandmajem - bi morali?
Hvala lepa. Hvala za opozorilo. Imate pravico dobiti pisno, zato prekinjam sejo za 5 minut, da se amandma skopira, da ga dobite na klop. Hvala lepa. Nadaljujemo pet [[...]]Lahko razpravljamo, tako. Tako. Lahko razpravljamo, dokler ne dobite pisno na klop tega amandmaja. Prijavljeni so še gospod Juri, gospod Potrč. Bomo razpravljali naprej, v tem času dobite amandma na klop. Izvolite, gospod Juri, potem gospod Potrč
Podpredsednica, rad bi vas samo popravil v navedbi, da v kolikor je ta amandma sprejet, da je amandma pod številko ena brezpredmeten - ne drži. Ta amandma, ki ga je sedaj vložil Anderlič, se nanaša na prvi stavek amandmaja vlade, medtem ko amandma pod številko ena se nanaša na drugi stavek. Tako, da so vsi trije predmetni. Hvala.
Hvala lepa za opozorilo. Gospod Potrč, izvolite!
Hvala lepa. Jaz razumem, da je zunanja politika za državni zbor pomembna dejavnost. Menim pa, da imamo poleg tega še veliko drugih pristojnosti, o katerih moramo odločati. Menim, da bi morali imeti kriterije obveščanja, kriterije odločanja, kriterije sprejemanja gradiva in podobno, ne glede na to, ali gre za gradivo iz tega ali pa drugega resorja, iz tega ali drugega vladnega organa, približno enako. Vsaj to je moje prepričanje. Gotovo bo ločitev na to, ali gre za gradivo zaupne narave ali ne, ampak to v tem momentu pač ni, po mojem, najbolj bistveno, ker z gradivizaupne narave bomo morali na poseben način pač ravnati. Predlog, ki je dan, vsaj po mojem razumevanju, predvideva, da želimo imeti drugačen odnos pri gradivih, ki zadevajo odnos do zunanjih zadev, kot pri gradivih, ki zadevajo delovna razmerja, socialno politiko, izobraževanje in podobno. Skratka, za te, ki so vse pomembne za odločanje v državnem zboru in glede katerih želimo vsi, poslanke in poslanci, imeti enake možnosti sodelovanja glede na pomen odločanja. Kolikor jaz razumem predlog, to predpostavlja, da bi morali, ker poznam poslovnik, ki ga pravkar imamo, in poslovnik, ki ga predlagamo, ker sem eden od podpisnikov, in trdim, da v tem poslovniku določb, ki bi urejale, kaj dela predsednik z gradivom, ki ga dobi, ni, rabili posebno ali dopolnitev poslovnika državnega zbora, ki bi to urejal, ali poseben akt, ki bi uredil, kako se bo ravnalo s takimi ali drugimi gradivi. Tega nimamo in predpostavljam, da bi v tem primeru to potrebovali. Sicer pa moram reči, da za mene vsaka normalna organizacija dela, tudi državnega zbora, predpostavlja tudi določeno delitev dela. In določena delitev dela pomeni, da o nekaterih stvareh odločamo na plenarni seji in takrat moramo biti vsi enako obveščeni in vsem morajo biti enako dostopna vsa gradiva, o katerih bomo odločali. O nekaterih stvareh razpravljamo v pripravljalnem smislu na sejah matičnih delovnih teles. In takrat smo o tem vsi obveščeni kot člani matičnega delovnega telesa. Jaz bi vas rad vprašal, ali je kdorkoli od nas 90 poslancev v enaki meri obveščen in ima na razpolago vsa gradiva, vseh delovnih teles v pripravljalni fazi? Jaz moram reči, da se bojim, da ne, vsaj zase jaz tega ne bi upal trditi, pa sem vodja poslanske skupine, pa tu in tam še kako gradivo dodatno ali pa vsaj kakšen dan pred tem dobim. Poleg tega pa imamo nekatera delovna telesa, ki imajo posebne pristojnosti. Doslej, zdaj tega ne bo več tako, ali pa bo deloma, je odbor za zunanjo politiko odločal tudi o soglasju k izhodiščem za pogajanja. Ta izhodišča nikoli nismo dobivali vsi poslanci. Nikoli. Jaz jih nikoli nisem dobil. Ali je to prav ali je narobe - dajmo razmišljati! Ampak potem bi morali v bodoče vsi dobiti. To je bila pa pristojnost matičnega delovnega telesa. Ni bila pristojnost državnega zbora. Nadzorne komisije, ali pa preiskovalne komisije so dobivale specialna gradiva, ki jih vsi nismo dobivali. Morda je to prav, morda je narobe. Samo, če zdaj sprejmemo to odločitev, potem ne vem, zakaj bi pri mednarodnih odnosih veljalo nekaj drugega. In, moram reči, jaz menim enako, kot kolega Podobnik, do odločitve o tem, z vsemi posledicami, ki jih jaz predpostavljam, novih pravilnikov, drugačnega dogovora ali pa specialnih določb za zunanje zadeve vis-a-vis vseh drugih, jaz tega na ta način ne bi sprejel in se mi to ne zdi smotrno in ne zdi pametno. Neko delitev dela bomo imeli. Jaz tudi nisem bil obveščen, kdo je predlagan za ambasadorja. Nisem bil. Pa bi lahko bil. Zakaj? Ker bi sigurno moji člani delovnega telesa mi to na štiri oči povedali na enak način, kot je, bi rekel, normalno glede varovanja zaupnosti. Skratka, medsebojni odnosi v poslanskih skupinah in med poslanci tudi nekaj dopuščajo. Ampak zahtevati, da bi tisti, ki ne odločamo, dobivali vsa gradiva v tisti fazi, kjer ima samo nekdo pooblastilo, jaz mislim, da to ne bi bilo smotrno. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Anderlič, potem gospod Školč.
Gospod Potrč, za vas bi vendarle verjel, da bi bili korektni v navajanju tega. To je edini zakon, ki je na tak način določil delitev dela v državnem zboru. Edini. Vsi drugi zakoni s področja sociale, s področja ne vem česa, govorijo o državnem zboru. Zakon o vladi, zakon o vladi, gospod Peterle, govori o državnem zboru, o obveščanju državnega zbora. [[...]] [[Glas iz ozadja.]] [[...]]Seveda govori! O obveščanju državnega zbora. Vsaj v tem zasedanju, ki se je zgodilo v torek, bi lahko preverila, koliko je kdo presedel tu notri, ampak ni - kar se ure tiče. Pa ne bom na to temo. Ampak vendarle. To je edini zakon, ki določa, zakon o vladi tega ne določa, za nobeno drugo področje, o katerih državni zbor odloča in sprejema odločitve ni nikjer predpisano, vključno s krovnim zakonom o vladi, da je predsednik državnega zbora, pa neki predsednik delovnega telesa obveščen o tem, ostali so pa o nečem drugem, kar predpisuje ta zakon. Tega v tej ureditvi v tem pravnem redu v tej državi ni. Ko mi boste pokazali samo en zakon, kjer to je in je ravno kontra, kar ste govorili, torej, v vseh drugih zakonih je relacija vlada - državni zbor. Ministrstvo - državni zbor. Ali kdorkoli že. Ker, državni zbor je institucija. Še enkrat pravim, je sestavljen iz 90 poslancev in ima predsednika. In predsednik je tisti, ki se mu to naslavlja, ampak ne predsedniku kot predsedniku državnega zbora, ampak predsedniku zaradi tega, ker je predsednik v tistem trenutku slučajno predsednik. Tako, da to je zadeva, ki se pač ureja v poslovniku in ne v zakonu. Pojdite pogledat zakon o vladi in boste videli, da piše, da vlada obvešča državni zbor. Nikjer ne piše, da vlada obvešča predsednika državnega zbora. Ne! Ampak predsednik državnega zbora to obvestilo od vlade dobi. In potem po notranji organizaciji, kajti to je drugačna zadeva, kot je - recimo - minister in ministrstvo. Na ministrstvu so sekretarji, podsekretarji in ne vem koliko ljudi. On jim potem razdeli naprej material, kot smatra, da je prav. Državni zbor je drugačna institucija. Celo drugačna institucija kot vlada, tako da se mi zdi, da je stvar konsistentna. Tudi vis-a-vis ostalih zakonov, da se reče: Vlada obvešča državni zbor, minister obvešča državni bor, državni zbor bo pa znotraj, glede na notranjo organiziranost, pač ravnal z gradivi, tako kot se bo državni zbor sam odločil. Jaz tudi celo vem in razumem, zakaj je bilo in se je šlo za to, da so se nekatere stvari obrnile na glavo. Ampak, to je pač sestavni del tega. Jaz mislim, da ni nobene potrebe, da bi zares kdo mislil, da je kaj konkretnega pa da se hoče na konkretne primere ali pa izkušnje stvar obrniti. Gre za čisto relacijo odnosa državnega zbora in te institucije do drugih institucij. Jaz to mislim in seveda, če bo amandma sprejet, bo sprejet; če ne, bo pač tako, kot bo.
Hvala lepa. Gospod Battelli ima proceduralni predlog. Izvolite, gospod Battelli.
Hvala lepa. Zjutraj je seveda bilo nemogoče pričakovati, da bo prišlo na tej točki pri tem zakonu do tako obširne razprave. Bilo je predlagano, da bi jutri začeli z zakonom o knjižničarstvu. To sem predlagal sam. Mislim, glede na razvoj situacije, da to ne bi bilo primerno in da bibilo bolje, če bi jutri nadaljevali s to točko dnevnega reda. Zato predlagam, da se jutri ob 10.00 nadaljuje s to točko.
Državni zbor je že danes sprejel sklep, da bomo jutri ob 10.00 uri sejo pričeli z obravnavo 12. točke dnevnega reda, na vaš predlog, gospod Battelli. Vložili ste proceduralni predlog, da jutri ob 10.00 uri nadaljujemo z danes prekinjeno 10. točko - to je 10. točka, ki jo sedaj obravnavamo. Proceduralni predlog dajem na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 54 poslank in poslancev, za je glasovalo 32, proti 4. [[Za je glasovalo 32.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je proceduralni sklep, da jutri ob 10.00 uri nadaljujemo s prekinjeno 10. točko dnevnega reda. Potem bomo nadaljevali z obravnavo 12. točke dnevnega reda in nato po vrstnem redu dalje. Predstavnikom vlade, poslankam in poslancem, hvala lepa in lahko noč.