Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam z nadaljevanjem 37. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: gospa Ljudmila Novak od 17.30 ure dalje, mag. Andrej Šircelj, gospa Jelka Godec, gospa Suzana Lep Šimenko, gospa Nada Brinovšek, gospa Vesna Vervega do 12. ure, gospa Urška Ban od 16.30 ure dalje, gospa Vlasta Počkaj, Violeta Tomić od 15. ure dalje, mag. Branislav Rajič, gospod Peter Vilfan, dr. Franc Trček, gospod Jernej Vrtovec, gospod Roberto Battelli, Matjaž Hanžek od 14. ure dalje, Miha Kordiš, Franc Breznik, mag. Matej Tonin, gospod Saša Tabaković od 11. do 14. ure, gospod Danilo Anton Ranc do 14. ure, mag. Bojan Krajnc, mag. Aleksander Kavčič, gospod Ljubo Žnidar, gospod Benedikt Kopmajer od 14. ure dalje, gospod Uroš Prikl do 12. ure, gospod Franc Laj, gospod Zvonko Lah, med 11.15 in 14. uro pa bom odsoten tudi sam. Vse prisotne lepo pozdravljam. Preden preidemo na 10. točko dnevnega reda, dovolite, da na kratko nagovorim Državni zbor. Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani predstavniki Vlade, gospe in gospodje! Dovolite mi, da vas vljudno pozovem, da se pred nadaljevanjem 37. redne seje Državnega zbora za trenutek ozremo v našo skupno preteklost. Jutri, 27. januarja, bo minilo 73 let, odkar so vojaki Rdeče armade osvobodili koncentracijsko taborišče Auschwitz-Birkenau, tovarno groze, ki še danes prestavlja enega najbolj strašljivih simbolov nacističnega režima in njegovih kolaborantov. Grozote holokavsta, pa drugih množičnih zločinov proti človečnosti, ki so bili zagrešeni pod taktirko tretjega rajha, se dotikajo slehernega izmed nas, saj svojih žrtev niso zgolj pogubile, marveč so jih hkrati tudi razčlovečile. Pokazale so, da lahko zablode človeka napadejo njegovo bistvo samo, njegovo človečnost. Zato spomin šteje. Ameriški literat in Nobelov nagrajenec John Steinbeck je dejal: »Vsa dobrota in junaštvo se bosta nekoč zopet dvignila, bila posekana ter se spet dvignila. Ne gre za to, da zla stvar zmaga, to ne bo nikdar, ampak za to, da nikoli ne umre.« V času, ko nestrpnost in sovraštvo do sočloveka spet nevarno stopata skozi družbe, v katerih živimo, je zato spominjanje zablod, ki se ne smejo nikoli ponoviti, ključnega pomena. Z njim se poklanjamo pokojnim, gradimo lastno zavest ter opominjamo generacije, ki prihajajo za nami. Zato, spoštovane in spoštovani, naj naše spominjanje ob mednarodnem dnevu spomina na žrtve holokavsta ne bo zgolj pogled v preteklost, ampak tudi opozorilo in upanje za prihodnost. Da nekoč morda junaštvo in dobrota vendarle enkrat in za vselej premagata zlo. Prehajamo na 10. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH ZAKONA O DOHODNINI. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 19 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 19 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja mag. Marku Pogačniku.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo. Spoštovani državni sekretar, kolegice, kolegi, pozdrav tudi vsem, ki danes sedijo na galeriji in spremljajo sejo Državnega zbora! V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo se odločili, da v zakonodajni postopek vložimo Predlog zakona o spremembah Zakona o dohodnini. Odločili smo se iz več razlogov, in sicer obremenitev dela z davki in prispevki v Sloveniji je ena najvišjih v državah Evropske unije in celo na svetu. To velja zlasti za delovna mesta višje in visoko usposobljenega kadra, ki ima plače, ki so povprečne oziroma nekoliko višje od povprečja. Zaradi tako visoke obremenitve dela z davki in prispevki je slovensko gospodarstvo manj konkurenčno in produktivno, saj ne more nameniti dovolj denarja za raziskave in za razvoj, ki so temelj gospodarske rasti in blaginje vsake države. Visoka obremenitev dela pa seveda vpliva tudi na višjo brezposelnost. Študije Organizacije za gospodarsko sodelovanje in razvoj, OECD, dokazujejo, da je visoka obremenitev dohodkov iz dela problematična vsaj z dveh vidikov; in sicer je prvi pritisk na stroške dela in slabšanje mednarodne konkurenčnosti podjetij in s tem države, drugi pa je lahko tudi tveganje za naraščanje sive ekonomije. Višina obremenitev dela seveda tudi vpliva na dohodek, ki ga prejme delavec, nadomestilo, ki ga prejme za svoje delo in mu običajno pravimo plača, je na splošno njegov glavni vir dohodka in zato pomembno vpliva na njegovo zmožnost, da ta dohodek porabi ali prihrani. Bruto plače vključujejo socialne prispevke, ki jih plača delavec, medtem ko se neto plače izračunajo po odbitku teh prispevkov in vseh zneskov, dolgovanih državi, kot je dohodnina. V Sloveniji država delavcu, ki uveljavlja zgolj splošno olajšavo, v obliki prispevkov in davkov pri minimalni plači vzame okoli 60 % njegove neto plače, pri povprečni plači pa je ta odstotek okoli 80 %, pri dvakratniku povprečne plače pa država delavcu vzame kar njegovo celotno neto plačo. Pri plačah, višjih od dvakratnika povprečne plače, pa ta odstotek narašča še bolj progresivno. Glavni cilj predlaganega zakona je znižanje davčne obremenitve dohodkov iz dela oziroma davčnega primeža v Sloveniji, to se lahko doseže z znižanjem stopenj v vseh dohodninskih razredih in zvišanjem splošne dohodninske olajšave. Z davčno razbremenitvijo dohodkov iz dela se bodo zvišale tudi neto plače delavcev, hkrati se bo povečala konkurenčnost slovenskega gospodarstva, zmanjšala se bo brezposelnost in tudi obseg sive ekonomije. Poglavitne rešitve predlaganega zakona sta znižanje stopenj v vseh dohodninskih razredih za dve odstotni točki in zvišanje splošne dohodninske olajšave na 3 tisoč 500 evrov. Zvišanje splošne olajšave s sedanjih 3 tisoč 302 evra na 3 tisoč 500 evrov pa za delavca s povprečno plačo pomeni zvišanje mesečne neto plače za 14 evrov. Znižanje za dve odstotni točki v vseh splošnih dohodninskih olajšavah pa pomeni še dodatno povišanje mesečne plače za 19 evrov. Z uveljavitvijo spremembe Zakona o dohodnini po predlogu Slovenske demokratske stranke bi delavec s povprečno plačo na leto zaslužil približno 400 evrov več. V Slovenski demokratski stranki smo za višje plače, vendar brez obremenjevanja gospodarstva, z zmanjševanjem davčnih obremenitev. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da se mora gospodarska rast poznati tudi v žepih in denarnicah državljank in državljanov Republike Slovenije. V Slovenski demokratski stranki pričakujemo, da vas bomo v nadaljevanju te razprave prepričali, da podprete predlagano spremembo Zakona o dohodnini in s tem omogočite delavcem in delavkam v Sloveniji višje plače, vendar ne na račun dodatnega obremenjevanja gospodarstva, temveč na račun znižanja davčnih obremenitev.
Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za finance gospodu Tilnu Božiču.
Spoštovani predsednik, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovani gostje! Rešitev, ki jih prinaša predlog, v tem trenutku ne bi ponavljal, glede na to, da jih je že predlagatelj podrobno predstavil, tako da bi se spustil zgolj na področje mnenja Vlade v tistem delu, ki to potem dopolnjuje. Kot je bilo že uvodoma povedano, učinki, ki bi jih takšna sprememba prinesla na strani prilivov, presegajo 200 milijonov evrov. Doseči davčno razbremenitev dela je pa zagotovo ena izmed prioritet, ki si jih je zastavila tudi ta vlada ob nastopu. Je pa res, da si je to postavila v določenem okviru. Krovna usmeritev je bila javnofinančna konsolidacija in v okviru te smo pripravili tudi tiste cilje, ki se tičejo davčne politike – govorimo o prestrukturiranju, ker ugotavljamo, da smo primerljivi sicer v povprečju z drugimi državami, vendar na nekaterih področjih so asimetrije, to je ravno obremenitev dela, imamo, potem naprej imamo izboljšanje pobiranje dajatev, če se poenostavljeno izrazim, in delati na administrativnih razbremenitvah. To so vse tisti cilji, ki jih imamo. V okviru teh pa seveda smo naredili že marsikaj v letih 2016 in 2017, z veljavo tudi seveda marsikaj v tem letu. Če jih samo na kratko povzamem, zato da damo nekako občutek o tem, na kakšen način si je ta vlada zastavila in tudi pelje politiko na področju razbremenitve plač, seveda v tistem okviru, ki je bil določen, da tudi skrbimo za to, da javne finance ne grejo iz ravnotežja, ponovno. Prva reč je zagotovo sprememba dohodninske lestvice v srednjem delu, ki se je znatno spremenila, tudi v tistem smislu, da se je eden izmed razredov razpolovil v dva. Od tu naprej je bilo tudi na področju dodatne splošne olajšave opravljeno malenkostno zvišanje, istočasno se je tudi nekdanjo stopničasto davčno olajšavo z letošnjim letom odpravilo zaradi tega, da so zavezanci v pravičnejšem položaju; se pravi, vsi so pridobili, nihče ni izgubil. Na letni ravni, če pogledamo izpad samo tega ukrepa za državni proračun, je 14 milijonov evrov, ki seveda ostanejo našim državljankam in državljanom. Od tu naprej naj omenim tudi rešitve, ki se nanašajo na razbremenitev z dohodnino, in to gre za del dela plače za poslovno uspešnost. To je bilo sprejeto z 2017, se pravi do 70 % povprečne plače z letošnjim letom velja povečano, kot ste tudi koalicijski poslanci predlagali zvišanje do višine povprečne plače, kar je tudi znaten učinek za tako imenovano, pogovorno se pogosto temu reče, 13. plačo. Od tu naprej seveda velja omeniti tudi napotitve. Prišlo je do določene zmede, ki smo jo ustrezno po mojem mnenju oziroma po mnenju Vlade tudi naslovili. Se pravi, da do 30 dni se uredi tako, da tudi kratkotrajne napotitve z vidika povračila stroškov postanejo izenačene s službeno potjo. Poleg tega se je pa šlo tudi na tiste, ki trajajo dalj od 30 dni, in sicer za tiste, ki največ dodajajo nekako v znanju – tudi gre za ukrep, ki prispeva k mobilnosti, glede na to, da se nanaša na napotitve delavcev, na napotitve tudi znanstvenikov in tako naprej. Tam je možnost izkoriščanja olajšave, ki bo tudi gotovo pripomogla k temu; prvič, da se odločijo, da gredo ven, ko se naučijo, prinesejo to znanje nazaj, pa tudi v obratni smeri. To vsekakor gre v tistih smereh, ki si jih mi predstavljamo kot neko smiselno vizijo razvoja na področju obdavčitve dela, na katerem bo pa treba delati tudi naprej. Vsega skupaj je bilo, če pogledamo na letni ravni, koliko bo učinka na teh dveh paketih sprememb, krepko preko 100 milijonov evrov. Poleg ukrepov v zvezi s splošno olajšavo in dohodninsko lestvico je predlagatelj omenjal tudi področje obdavčitve dohodka iz osnovne kmetijske in gozdarske dejavnosti, se pravi, dvig praga z 200 na 500 evrov. Tu zagotovo velja omeniti, da v Sloveniji nimamo urejenega organizacijskega statusa kmetije niti formalno urejene registracije fizičnih oseb, ki na kmetiji opravljajo kmetijsko ali gozdarsko dejavnost, zato se za različne namene kmetija opredeljuje različno, posledično pa se podatke o njihovem številu tudi bistveno razlikujejo. Iz tega razloga potem pridemo na koncu do ugotovitev, da je efektivna davčna stopnja tistih, ki pa le na koncu zapadejo v obdavčitev – in teh je relativno malo, okrog 10 % –, kar je tudi po našem mnenju primerno in razumljivo in sledi tistemu, kar je bila osnovna usmeritev. Tako Vlada meni, da rešitve, ki jih navaja predlagatelj, v tem trenutku niso primerne tako iz javnofinančnih kot tudi iz vsebinskih razlogov, zagotovo pa velja ena reč; predlagali ste enega izmed možnih pristopov za razbremenitev dela. V planu je projekt tudi z OECD, v okviru katerega se bomo pa o teh možnostih tudi pogovarjali in verjamem, da je to lahko tudi ena izmed tistih stvari kot alternativnih rešitev, se pa zagotovo velja o tem temeljito prej pomeniti in ne tako, na ad hoc tik pred volitvami. Za dodatna pojasnila sem pa kot vedno na razpolago. Hvala.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Mogoče stavek državnemu sekretarju. Na ta ad hoc smo čakali tri leta in pol, da bi se pogovorili, pa da bi pojasnili stvari, ki jih načrtujete, nameravate narediti na področju davkov. V tem času tega čakanja na ta, naš tako imenovani ad hoc pristop, pa se je zgodilo marsikaj. Najprej so se spremenile razmere, zdaj tistih težkih razmer takoj po Pahorjevi vladi in s Pahorjevo vlado in po Pahorjevi vladi ni več, stanje v državi se izboljšuje, razmere so boljše. Zasluge za to gredo pač izključno gospodarske aktivnosti družb in ne boste našli, ne glede, kako se trudijo vladni predstavniki, nobenega ukrepa, ki bi karkoli prispeval k temu, da bi gospodarstvo imelo nekako boljši zagon, boljše pogoje, pa tudi ne boste našli ukrepa, ki bi kaj takega prinesel državljanom, to se pravi, fizičnim osebam. Gospodarstvo je pač uspelo na trgu, izvoz raste, tudi investicije gospodarstva rastejo. To se pozna delno tudi potem v žepih državljanov, tudi na porabi, ampak ta optimizem se je hitro pogasil s tem, ko je Vlada krizne davke, to se pravi zaradi sile razmer povišane davke, postavila in zakoličila kot trajne davke. Vlada zaradi teh višjih prilivov v proračun in tudi druge blagajne ni storila nič. Viška denarja ni porabila za poplačevanja ali pa zniževanja javnega dolga, viška denarja v proračunu in drugih sistemih ni namenila za to, da bi izboljševala gospodarsko okolje, ampak je enostavno več ali manj večji del tega porabila za to, da je začela zaposlovati v javnem sektorju. V tem mandatu se je po podatkih Vlade dodatno zaposlilo okrog 8 tisoč 800 ljudi. Na letni ravni pomeni to dodaten fiksen strošek države približno 300 milijonov evrov in ta strošek bo bremenil vse nadaljnje vlade ne samo v času gospodarske rasti, ampak predvsem takrat, ko se bodo trendi obrnili. Prav tako se v tem mandatu ni naredilo nič na racionalizaciji porabljenih sredstev oziroma pridobljenih sredstev. Proračunski viri se trošijo neracionalno, primer imate TEŠ, imate primer drugega tira, imate primer korupcije v zdravstvu, pravzaprav na teh področjih ni zaznati popolnoma nobene aktivnosti, da bi se pristriglo peruti, da bi se izpeljale kakršnekoli sankcije zaradi neracionalnih trošenj proračunskih virov. Edino kar je oziroma bi bilo možno, da bi bila Vlada na tem področju učinkovita, je pa to, da je zastalo črpanje sredstev iz sedanje finančne perspektive. To je pač problem in tu je odgovorna država in na tem področju ni narejenega dovolj in zaostaja se zelo močno za pričakovano dinamiko črpanja sredstev. Visoki davki oziroma visoka gospodarska rast je in visoki prihodki v proračunu so priložnost, da se na področju racionalizacije davčnih obremenitev naredi korak naprej. Ne tako, da se pozna to nekje za decimalno vejico, ampak da so te spremembe bolj korenite. Kakorkoli to gledamo, previsoki davki tako ali tako znižujejo potenciale za investiranje tako na področju gospodarstva kot tudi na področju zasebništva, fizičnih oseb in tudi tistih gospodarskih subjektov, ki so dohodninski zavezanci. S tem, ko se jih prekomerno obremenjuje, se zmanjšuje njihove možnosti razpolaganja z lastnimi viri, omejuje se jih v tem, da načrtujejo sami svojo pot razvoja in tudi v tistem delu, kjer niso gospodarstveniki, tudi porabe. Očitno se tu pojavi pač ta filozofija levih koalicij, da je treba čim več pobrati, da se lahko potem čim več razdeli. To se pravi, da se ljudi spravi v neke kolone, v neke vrste pred raznoraznimi okenci in tudi pred vrata resorjev ministrstev, kjer uradniki odločajo, kaj je pametna investicija za nekoga in kaj ne. Moram reči, da tudi okolje, ki je okrog nas, je aktivno na področju spreminjanja davkov. Spreminjajo se davki v Švici, znižujejo se dohodnine v Avstriji, na Hrvaškem, davčne spremembe se delajo v Italiji, pravzaprav vse to naše sosednje okolje v razmerah, v katerih smo, pa smo približno v podobni situaciji, dela na tem, da postaja privlačnejše, ugodnejše, atraktivnejše in da pač ljudje postajajo tudi bolj zadovoljni, prav tako gospodarske družbe. Le pri nas se vztraja na prekomerno visokih davkih, pa naj gre to na DDV ali tudi na dohodnini in tudi prispevki so relativno visoki. V Slovenski demokratski stranki smo v zaključku lanskega leta predlagali spremembe dveh zakonov, pravzaprav treh; Zakon o DDV, davku na dodano vrednost, smo že obravnavali in ste ga zavrnili. Danes imamo tu še dva zakona, ki urejata dvoje področje davkov, to se pravi dohodnino in pa katastrski dohodek. Žal smo tudi za ta dva naša zakona prejeli negativno mnenje Vlade, kot je že običaj. V Slovenski demokratski stranki v tem mandatu nismo sposobni napisati niti enega zakona, za katerega bi Vlada dala pozitivno mnenje. Malo neobičajno je to, da največja opozicijska stranka v Državnem zboru s tradicijo od osamosvojitve naprej, ki je tudi dvakrat vodila vlado, ne bi bila sposobna napisati zakona, ki bi pritegnil vlado in da bi ga vlada podprla in dala pozitivno mnenje. Ampak, pač tako je. Samovšečnost in moč, ki jo imate, je tista, ki določa tudi vsebino. Žal. Problem ni SDS, problem ste vi in problem so tudi ljudje, ki morajo s takim bremenom pravzaprav živeti. Dejstvo je, da se pri dohodnini, že pri minimalni plači, veliko obremeni to minimalno plačo, tudi dodatno še s prispevki. Moram reči, da če ste prebrali to našo obrazložitev, vidite, da je približno 40 % minimalne plače, to se pravi, da je bruto bruto na minimalno plačo 40 % višji, kar pomeni, da se vzame veliko. Če greste v naslednje skupine plač, to se pravi v povprečne ali dvakratne povprečne plače, so te stvari še hujše, še bolj obremenjujoče, rastejo eksponencialno. Moram reči, da je to, kar zadeva trenutne razmere, pretirano. Država toliko denarja ne potrebuje. Te temeljne rešitve, ki jih predlagamo s to novelo zakona, so tri. Najprej znižanje stopenj dohodnine za vse dohodninske razrede, in sicer predlagamo znižanje za dve odstotni točki. Mislim, da je to korak, ki gre v pravo smer. Ta ukrep ima sicer nekaj finančnih posledic. Mi smo ocenili, da jih je okoli 90 milijonov evrov na letni ravni. Mislimo, da je ta trend razbremenjevanja, da se lestvica premika oziroma spušča, da je to primeren ukrep. Druga stvar, ki jo predlagamo, je dvig splošne olajšave na 3 tisoč 500 evrov. Se pravi, da se ta splošna olajšava dvigne za 200 evrov. Tudi tu je nekaj finančnih posledic. Mi smo ocenili, da jih je okrog 150 milijonov. Tudi to ni pretirano. Kar zadeva pa kmečka gospodinjstva, ki so še posebej v težki situaciji po vseh teh stvareh, ki so jih doletela v zadnjem času, pa predlagamo, da se dvigne prag z 200 na 500 evrov. To je prag, od katerega je kmečko gospodinjstvo zavezanec za plačilo DDV oziroma zavezanec za plačilo dohodnine. Mislim, da je treba takim stvarem v teh razmerah, v katerih smo, prisluhniti in tudi podpreti. Morda oziroma boste v koaliciji in v Vladi nasprotovali tem našim predlogom, zato ker ste tako mnenje tudi že napisali, vendar moram reči, da je pred vami priložnost, da te naše predloge popravite, izboljšate, lahko ponudite tudi višja znižanja stopenj dohodnine, ugodnejšo splošno olajšavo in tudi lahko ponudite ugodnejšo stopnjo za katastrske zavezance. Ne glede na to, da imamo v Slovenski demokratski stranki izkušnje tudi z vlado v času dobrih, ugodnih gospodarskih razmer, vas lahko samo spomnim, da smo na podobne razmer, ki so bile v letih 2004–2008, reagirali drugače, kot reagira sedanja koalicija. Takrat smo pripravili davčno reformo, dohodninsko in tudi spremembo davkov od dobička pravnih oseb. Moram reči, da je bila ta reforma usklajena tudi takrat z opozicijskimi Socialnimi demokrati in prinesla je približno milijardo 200 milijonov mark finančnih učinkov. Približno polovico za fizične osebe oziroma dohodninske zavezance in približno polovico za gospodarske družbe. Velik del tega, kar je bilo takrat odpuščenega ali pa razbremenjenega, se je tako ali tako prelilo v investicije, to se pravi, da so gospodarske družbe tudi lažje prebrodile krizo, ki je sledila, in tudi dohodninskim zavezancem, da so lahko tudi del tega spravili v porabo. Samo predstavljajte si, kaj bi se zgodilo v času te krize, če teh razbremenitev ne bi naredili. Če teh razbremenitev ne bi naredili! To se pravi, predpostavljamo lahko, da bi se vse zablokiralo. Vendar, če ste tako dobri, kot govorite, kot sporoča predsednik Vlade, celo zdaj v Davosu, pa vsakič, ko pride v Državni zbor, tudi nam v Državnem zboru, potem bi najbrž lahko dali podporo našemu zakonu, pravzaprav ne bi smela biti vprašljiva in bi ta zakon šel v obravnavo, drugo obravnavo v Državnem zboru. Če ste res tako dobri, bi morali takšne rešitve, ki jih predlagamo zdaj v Slovenski demokratski stranki, predlagati najkasneje že lani v okviru rednega dela Vlade. To bi morali predlagati tudi zato, da v tem delu Evrope ne bomo ostali otok, ki bo znan po visokih davkih. Prej sem povedal, da vse naše sosedstvo je že znižalo davke, jih še znižuje, želi biti privlačnejše, atraktivnejše, želi imeti bolj zadovoljne ljudi in boljše pogoje za gospodarstvo in visoki davki pač niso spričevalo. Tudi uspešna vlada, katerakoli je, se v normalnih razmerah, v dobrih razmerah ne more hvaliti s tem, da imamo visoke davke. Treba je davke znižati tudi zato, da ne bodo sosednje države ustvarjale bolj boljše pogoje, bolj propulzivne pogoje za svoj srednji sloj ali za bogataše, in da smo pri nas hvalili in delali na tem, da bodo čim daljše čakalne vrste pred okenci državnih uradov in bodo tam vlagali razne vloge za socialne in druge pomoči. Skratka, pričakujem, da boste ta naš predlog zakona, ki je vložen podprli in ga spustili v nadaljnji postopek. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospa Marija Antonija Kovačič.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Vsem prav lep pozdrav! Noveliranje Zakona o dohodnini je v zadnjem času postalo zelo priljubljeno orodje za predlaganje všečnih idej na davčnem področju. Vendar davčne politike se ne gremo kar na pamet in počez, zlasti ker nam nesmotrne poteze ne dopuščajo dovolj prostora v okviru javnih financ, ob finančnih posledicah nas lahko kar hitro zaboli glava. Tudi današnji opozicijski predlog povleče za sabo izpad sredstev v skupni višini več kot 200 milijonov evrov, zato bi nujno potrebovali resno in argumentirano obrazložitev razlogov za takšno početje. Tudi zgolj obrazložitev ne bo zadostovala, treba bi bilo poiskati ustrezne rešitve, ki bi pokrile tak izpad. Predlagatelj se poslužuje z identičnim trikom, ki smo ga bili deležni pri zagovarjanju nižanja stopenj davka na dodano vrednost, tudi danes gre zgodba povsem v isto smer. Predlagatelj tako navaja, da bi se z davčno razbremenitvijo dohodkov iz dela zvišale neto plače delavcev in se prelile v večjo potrošnjo. Čeprav bi posameznik res prihranil nekaj evrov na mesec iz naslova dohodnine, pa v nobenem primeru ne gre za avtomatizem, ki bo prispeval k večji konkurenčnosti gospodarstva ali zmanjševanju brezposelnosti in sive ekonomije, temveč posamezni davčni zavezanec ne bi prišparal zgolj na račun davčne razbremenitve, ampak bi bil prikrajšan tudi pri izplačilu in pravicah iz naslova socialnih transferjev. Vlada ocenjuje, da bi davčna razbremenitev v obliki večje osebne porabe najbolj pripomogla tistim v najnižjih dohodninskih razredih, saj le-ti svoje dodatne dohodke namenijo potrošnji, vendar bi takšna predpostavka prinesla zgolj dodatnih 15 milijonov evrov, kar je še vedno bistveno premalo. Tudi če bi razumeli namen predlagateljev o preoblikovanju dohodninske lestvice za razbremenitev nižjih dohodninskih razredov oziroma srednjega sloja prebivalstva, pa v Poslanski skupini Desus ostro nasprotujemo znižanju davčne stopnje v veljavnem najvišjem dohodninskem razredu. Namreč, ohranitev petega dohodninskega razreda ob upoštevanju 50 % davčne stopnje je bil tudi ključen pogoj, da je poslanska skupina sodelovala pri kakršnemkoli posegu v dohodninsko lestvico. Naj ponovimo naše jasno stališče, davčna razbremenitev mora prispevati tistim najšibkejšim, ne pa dodatno olajšati tistim, ki ustvarijo nadpovprečne zaslužke. Zelo podoben princip smo zagovarjali tudi ob določitvi petih razredov pri izplačilu letnega dodatka za vse upokojence. Skratka, smo za bolj pravično in solidarnostno obravnavo. Zaradi vsega navedenega Poslanska skupina Desus nasprotuje, da se predlog zakona uvrsti v nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, spoštovani predsednik, spoštovani državni sekretar, drage kolegice in kolegi! Včeraj sem dobil na mail obsežno gradivo, ki govori o indeksu svobode, o indeksu osebne svobode po državah in seveda tudi o indeksu ekonomske svobode. Lahko rečem, da sem do neke mere zadovoljen, saj smo, kar zadeva indeks osebne svobode, na 17. mestu od merjenih 159. držav. Kar se tiče ekonomske svobode, o tem pravzaprav danes tudi govorimo, pa smo na 73. mestu od 159. merjenih držav. S tem mi v Novi Sloveniji ne moremo in nismo zadovoljni. Nismo zadovoljni. Zato so potrebne takšne razprave, zato je treba, da bi Vlada vendarle morda prav zdaj na koncu mandata spoznala, da je treba morda kdaj pa kdaj tudi prisluhniti opoziciji. Gospe in gospodje, preveliko davčno breme je v nasprotju s krščansko-demokratskim načelom subsidiarnosti, po katerem naj se vsi družbeni procesi, pri katerih je to mogoče, opravijo na najosnovnejši družbeni ravni. Država naj v te procese vstopi le takrat, ko se na nižji ravni ne bi mogli več optimalno izvajati. V Novi Sloveniji verjamemo, da je posameznik pri ravnanju s finančnimi sredstvi veliko bolj odgovoren in racionalen kot država, zato naj se na državo preko davkov prenese le omejen obseg sredstev, ki so nujno potrebna za delovanje njenih sistemov. Na drugi strani pa naj državljani obdržijo večji delež sredstev, ki so jih sami ustvarili s svojimi intelektualnimi sposobnostmi, podjetniškimi sposobnostmi in z delom. Na področju davčne obremenitve dela je Slovenija med državami z nadpovprečno visokim odstotkom dajatev. Medtem ko povprečje OECD znaša 36 %, je breme dajatev na delo v Sloveniji kar 42,7 %. 42,7 %! Delež javne porabe v bruto domačem produktu je po podatkih Eurostata še vedno nad 45 %. To se v praksi kaže tako, da z denarjem, ki so ga ustvarili naši ljudje, v preveliki meri upravlja država oziroma politika. Tudi tisti, ki prejemajo le minimalno plačo, morajo financirati visoko javno porabo države. V Novi Sloveniji zahtevamo, da se ta način delovanja naše države takoj ustavi. Tako bi rekli, da je treba politiko nekoliko umakniti iz denarnic naših davkoplačevalcev. Da davčna obremenitev dela ovira gospodarski razvoj v Sloveniji, opozarja tudi raziskava agencije Spirit, naše agencije Spirit. Ta analiza kaže na to, da tuji investitorji med največjimi ovirami za investiranje v Sloveniji vidijo prav obremenitev dela z davki in prispevki ter stroške dela, takoj za tem pa sledi obdavčitev dobičkov in dohodka ter davčni postopki. Tudi anketa o poslovanju, izvedena med nemškimi podjetji v Sloveniji, kaže na to, da anketiranci med dohodke iz dela ter od Vlade kot najbolj nujen ukrep pričakujejo njihovo znižanje. Kaj pa je v skoraj celotnem mandatu storila leva vladna koalicija, gospe in gospodje? Niti dotaknila se ni resnega izboljšanja slovenskega davčnega sistema! Zato so takšne razprave, kot je danes, nujno potrebe, čeprav ob koncu mandata. Na drugi strani smo v Novi Sloveniji že večkrat predlagali znižanje davčne obremenitve dela ter povišanje neto plač za vse. Povišanje neto plač za vse. S povišanjem splošne dohodninske olajšave na 7 tisoč evrov bi povprečni slovenski zaposleni dobil več kot 80 evrov višjo neto plačo na mesec. Z našo spremembo ureditve prispevkov bi zaposlenim z minimalno plačo povečali mesečni neto dohodek za 50 evrov. Hkrati bi z razvojno kapico zmanjšali previsoke obremenitve najbolj kvalificiranim, kot so na primer inženirji in zdravniki. Preveliko število najbolj sposobnih mladih prav zaradi višjih plač beži v bolj razvite države. To je najbolj dramatičen slovenski eksodus, eksodus mladih izobraženih kadrov. Rešitev je, da jim tudi Slovenija ponudi višje plače, boljšo blaginjo, boljši standard za njihove družine. V Novi Sloveniji smo to že predlagali in za svojimi rešitvami trdno stojimo. Leva vladna koalicija kot argument proti našim rešitvam navaja proračunsko nevzdržnost. To je neverjetno, da Ministrstvo za finance, kljub temu da ima tam odlične strokovnjake, postaja in je računovodstvo Republike Slovenije. Spoštujem ministrico. Žal nima dovolj politične moči. Spoštujem njeno razmišljanje glede naših zavez o privatizaciji Nove Ljubljanske banke. Včerajšnje izjave so zaskrbljujoče, ki prihajajo od Evropske komisije. Vidim, da je zaskrbljena tudi gospa ministrica, mag. Mateja Vraničar Erman. Škoda, da je na Vladi ne poslušajo. In vse to bo brutalno udarilo po davkoplačevalskih denarnicah. Na drugi strani pa ji težave ne predstavlja, namreč levi koaliciji, tveganje kazni, kot že rečeno, zaradi neprodaje Nove Ljubljanske banke, zaradi neizvrševanja naših zavez. Ne zdi se ji problematična 250-milijonska dokapitalizacija DUTB in SDH, težava ni niti milijardno odplačevanje obresti za zadolževanje države, ki še kar traja in se nadaljuje. Tudi povečevanje proračunskih odhodkov v več stomilijonskih zneskih se Vladi ne zdi napačno. V Novi Sloveniji zahtevamo povišanje plač za vse državljane. To je mogoče le z znižanjem davčnih obremenitev tako dohodnine kot prispevkov. Zato bomo predlog zakona podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Matjaž Han.
Hvala lepa, predsednik. Spoštovani državni sekretar in pa kolegice in kolegi! Smo pred resno temo, ki predvsem zahteva en resen, poglobljen pogovor, predvsem pa zahteva en iskren pogovor. Ne morem se – jaz sem z zanimanjem poslušal svojega predhodnika zdaj –, ne morem se seveda znebiti občutka, da tole mesto zdaj vsi izrabljamo za to, da nagovarjamo ljudi, volivke in volivce tri, štiri mesece pred volitvami na temi, ki lahko vpliva na žep vsakega posameznika. list papirja, podčrtan s takšno in drugačno barvo, napisana na tem listu takšna, drugačna številka, se lepo sliši, vendar na koncu se mora v življenju vse skupaj iziti. Poslušam tudi kolegico iz Desusa, ko pravi, da se je treba v vseh teh razpravah resno in argumentirano pogovarjati o teh vseh predlogih. Absolutno se strinjam. Ampak, dragi moji, če vse predloge, vse zakonske predloge, novele, ki smo jih, ki ste jih, ki jih vlagamo v teh dneh, sprejmemo do konca tega mandata, bom zdaj rekel, lahko trgovino v mesecu avgustu zapremo. Mi bomo zapravili vse, kar je mogoče. Desus bi imel rad za milijardo več pokojnin, SDS bi rad znižal davke, Nova Slovenija bi seveda vse razprodala, Socialni demokrati tu nismo izvzeti, mi tudi bi minimalno plačo dvigovali, Levica ima pa tako ali tako ideje vse tri leta in pol takšne, ki niso realne. Tako bodimo korektni in konkretni do ljudi. Danes bomo razpravljali o davkih. Resna tema. Več kot devet ur bomo razpravljali o teh davkih. Imamo dve točki. V bistvu gre na nek način za temo z naslovom pohlepna država, ki z nerazumnimi visokimi prispevki delovnim ljudem niža dohodke in jih odvrača od ekonomske aktivnosti. To seveda na nek način govori opozicija oziroma SDS. Spoštujem, oni pač gledajo na ta svet iz te perspektive. Nič novega. Nič novega, kar nismo že v bistvu slišali. V bistvu želijo to, kar sem že prej rekel, na nek način sporočiti SDS svojo verzijo, kako bi oni upravljali s to državo. Korektno, pošteno. Naša naloga Socialnih demokratov pa je, da damo na nek način svoj odgovor in da povemo tisto, kar si mi mislimo, in predvsem, da povemo realno našo oceno. V tej državi, gospe in gospodje, plače niso nizke samo zaradi davkov. So obdavčene dosti visoko, ampak niso nizke samo zaradi davkov. Slovenija je majhna država in v Sloveniji imamo nek način sistema solidarnosti, ki je druge države nimajo. Na to moramo biti ponosni in s tem moramo biti zadovoljni. Ta solidarnost ima svojo ceno in tudi konkretno vrednost za delavce, za podjetnike, če želite, tudi za kmete. Imamo tudi zdravstvo in imamo tudi zdravstveno zavarovanje in pokojninsko zavarovanje, ki veliko v tej državi stane, ampak vsi vemo, kje so razlogi. Demografski razlogi so ta moment tisti, ki terjajo, da ne moremo zniževati ne vem koliko prispevkov in davkov. V preteklosti smo naredili kar nekaj napak, ko smo ljudi, relativno mlade, pri 45-ih letih spravili v pokoj. Če vse to zmanjšamo, vse te prispevke in vse te ideje, ki jih imamo, vse te davke, ki jih zmanjšamo, gospe in gospodje, mi ne bomo morali veliko zvišati pokojnin in ne bomo mogli veliko zvišati tudi ne plač. Mi danes želimo, Socialni demokrati, povedati samo eno stvar, da se želimo resno pogovarjati o tej resni temi, vendar pa nočemo razgraditi socialne države zaradi tako imenovanem pridobivanju nekih točk na nekih konkurenčnih lestvicah, raznih OECD in raznih globalnih lestvicah, kjer potem zopet beremo, na katerem smo, od tega pa ljudje, državljanke in državljani nič nimamo. Predloge, kakršne imamo danes pred sabo, smo že videli; smo že videli ne tako daleč nazaj. Jaz sem za to, kljub temu da sem socialni demokrat, da se začnemo resno pogovarjati vsi skupaj, da toliko, kolikor imamo denarja, bo treba nekaj reformirati. Tudi socialno politiko v tej državi bi bilo treba reformirati, tudi socialno politiko v tej državi bi bilo treba reformirati. Ampak zato bomo morali dati malo članske izkaznice za nekaj časa v zadnji žep, vsi skupaj, ker potem bomo lažje prišli do nekih rešitev. Kot sem že rekel, mi smo že vse te ideje, predloge videli, videli smo splošno znižanje davčnih stopenj, povečanje splošnih olajšav, povečanje okvirjev za pavšalne obdavčitve, to smo vse že videli in to na nek način ni problem hitro napisati, videli smo tudi, mogoče je takrat bilo tudi celo pravično, ampak bilo je pa sigurno najlažje. Videli smo na nek način neke splošne reze, takrat se tem splošnim rezom pred nekaj leti rekli tako imenovani ZUJF. Takrat smo 8 % znižali plače vsem v javnem sektorju in danes nam vsi ti ljudje v javnem sektorju, dva dni nazaj, ko so imeli stavko, najbolj zamerijo. Ker smo zopet naredili tisto, kar je najlažje, vsem na isti način smo pobrali in v javnem sektorju so ljudje, ki delajo trdo, ki delajo zelo veliko, in v javnem sektorju so ljudje, ki se skrivajo v pisarnah in jih v bistvu tudi celo leto ne najdemo. Ampak najlažje je seveda vsem enako pobrati in rezati stroške vse povprek. To moram reči, da desnica na nek način v tej državi relativno dobro obvlada. Vsi, najlažji je govoriti s te govornice ali pa sploh, če govorimo o plačah, več neta za manj, za isti bruto. Mogoče. Mogoče, ampak ne na tak način, na lahek način, kot sem že rekel, potem je treba to državo relativno dosti obrniti na glavo in na vseh segmentih pogledati, kje v bistvu teče, bom rekel, ven iz tega soda. Ampak za to rabimo najprej politični dogovor med vsemi stranki in rabimo tudi nek družbeni dogovor med delodajalci, med sindikati, med javnim sektorjem, med zasebnim sektorjem, predvsem pa med politiko. Ko na nek način v tej državi naenkrat z eno lahko potezo vse skupaj porežemo, se potem vidijo posledice še dolga leta, ne pridemo več na zeleno vejo. Saj mi imamo nek zgodovinski spomin in vemo približno, kaj se je naredilo. Takrat, ko je SDS vodil vlado in ko je imela Nova Slovenija tudi financministra, so takrat, se spomnimo vsi skupaj, znižali neke davke. Takrat so govorili, da je šlo teh znižanju davkov celo za neko milijardo na letni ravni. Veste, kaj je to veliko denarja, milijardo evrov? Vse bi bilo to v redu, če bi se ta milijarda prelila v neke nove investicije, prelila v boljše plače, kakorkoli. Nič od tega se ni naredilo! Tudi privarčevali nismo v tistih časih krize v tej državi. Nismo. Ljudmila, lahko odkimavaš, nismo, ker če bi kaj privarčevali, ne bi imeli takšne težave, potem tudi ne bi bilo ZUJF potreben. Nismo! [[oglašanje iz dvorane]] Ja, bili smo vmes [[…]]Jaz nerad tako komuniciram, ampak vseeno imam stališče Poslanske skupine, pa [[…]]
Se strinjam. Prosim, da daste mir, da lahko pove do konca.
Za vsak takle, kar Marko pravi, imam tudi odgovor za njega za nazaj. Tako lahko vsi v tej državi, nobeden si ne more sam medalje pripeti. Vsi smo za nekaj krivi. Bom tiho. Da se vrnem nazaj na ta predlog. Cena tokratnih predlogov po mnenju predlagatelja je po njihovi oceni 92 milijonov, zaradi dveh odstotkov nižjih dohodninskih stopenj pa 150 milijonov zaradi povišanja splošne olajšave. Če sem prav izračunal, gre za 242 milijonov na leto. Če se malo poigram s številkami, to je približno 33 evrov, če bi se vse prelilo v plače, višje plače za posameznika in zaradi tega pravijo, da bi bila povišana potrošnja za cirka 15 milijonov evrov. Ne vem, če se vse to izide. Mogoče, ko ima eden roke nad financami in ko ima kompletno sliko ali pa kakor tisti, ki govorijo, da imaš nek big picture. Slovenski davčni sistem, se strinjamo verjetno vsi, ni popoln in seveda ne sodimo med najmanj obdavčene države ne v svetu ne v OECD in tudi ne v Evropski uniji. Jaz se s tem strinjam, ker verjetno to tudi ni bil nikdar naš cilj, ker drugače bi verjetno v 90. letih naredili nek drug cilj in bi postali mogoče neka drugačna država. Za moje pojme Slovenija ne sme postati ena tistih držav, ki bo sodelovala na neki dirki do dna. Se pravi, da bi imela nizke davke za stroške dela, da bi imela nizko obdavčen kapital, da bi imeli nizko sledljivost lastništva in izvora premoženja. Verjetno to ni Slovenija, to ni okolje, v kakršnem bi si vsi skupaj želeli živeti. Samo dva milijona nas je. Mi se moramo vprašati, kako naj se naše javne storitve po dostopnosti in kvaliteti približajo, recimo, avstrijskim, skandinavskim, ne pa, kako bi prilagodili standarde, tako bom rekel, davčne kot okoljske, južno- ali pa srednjeameriškim članicam kluba OECD. Slovenija ima davčno breme v okviru povprečja Evropske unije. Tako kažejo statistike. Vsi podatki sicer kažejo, in tu se strinjam in SDS in z Novo Slovenijo, da imamo nadpovprečni prispevek za socialno varnost, kar je seveda posledica dejstva, da v Sloveniji nismo dosegli vsi skupaj temeljnega konsenza in prave spremembe v zdravstvenem, socialnem in pokojninskem zavarovanju. Vse preveč pri teh najbolj glavnih temah se je politika ukvarjala in napajala svojo ideologijo. Zato upam, da se bomo znali v bodoče pogovarjati in prilagajati predvsem potrebam, kako bomo vse te zadeve rešili, ne pa, kako bomo splošno rezali neke pravice, ki so jih do zdaj ljudje imeli. Zavzemam se, ko govorimo o gospodarstvu, da bi imeli v gospodarstvu večjo produktivnost in večjo dodano vrednost in s tem bi seveda plača, ki je zdaj, pravijo, toliko obdavčena, bila neka plača, ki ne bi bila problem za to, da gospodarstvenik in podjetnik razvija svoje podjetje. Želimo si vsi skupaj več dobička v podjetjih, ki pa bi se – ta dobiček – tudi z nekimi davčnimi olajšavami lahko vrnil nazaj v plače in v nagrade ljudi in da se to v bistvu prelije do delavcev. Takšno državo bi želel imeti. Zato ne glede na to, da sem to iskreno govoril, kar mislim in tudi kar govorimo Socialni demokrati, pozdravljam to razpravo, vendar vsi vemo, da gre ta razprava in da je cilj te razprave, da nagovarjamo ljudi pred volitvami. Mi si v tej državi ne moremo privoščiti, da bomo »vsak teden« spreminjali davčno politiko. To je najslabše za gospodarstvenike. Če želimo imeti normalno podjetniško gospodarsko okolje, potem morajo biti davki jasni in morajo vedeti gospodarstveniki, s kakšnimi davki lahko v tej državi funkcionirajo. Socialni demokrati smo se vedno pripravljeni pogovarjati o teh ključnih in pomembnih segmentih za našo državo.
Zdaj pa je čas, morate končati.
Socialni demokrati ne bomo podprli tega predloga. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Levica, zanjo Luka Mesec.
Hvala za besedo, gospod predsednik, in lep pozdrav! Levica bo, jasno, glasovala proti temu predlogu. Zakon je, če lahko tako rečem, superhikovski. Državi bi vzel 200 milijonov in to razdelil med ljudi z najvišjimi prihodki. V Levici se, kot veste, že cel mandat borimo za ravno obratno politiko, torej bolj obdavčiti bogate in kapital in pomagati tistim z najnižjimi dohodki, tistim na minimalni plači, upokojencem, ki jih polovica živi s pokojninami pod 623 evri, se pravi, praktično pod pragom revščine. Tukaj ne razumemo, kako lahko vodja poslanske skupine, stranke, ki zdaj odhaja in ima v imenu stranke pridevnik socialni, pravi, da je to nerealni oziroma ko to reče, lažje razumemo, zakaj sodelujejo v vladi, ki v resnici predlaga točno takšne ukrepe, kakršen je ta. Spomnimo samo na njihov popravek dohodninske lestvice ob začetku mandata, ko smo državljani in državljanke z naslova dohodnine izgubili 80 milijonov evrov, vse to pa se je prelilo v 10 % najboljših plač v Sloveniji. To so politike, ki jih radikalno zagovarja desnica, v nekoliko milejši verziji pa sredina. Če to ponazorim s številkami, desnica bi na ta način razporedila 200 milijonov evrov, kakršen je, recimo, tale predlog, sredina jih je prerazporedila 80. Mi smo seveda v Levici preračunali, kdo bi s takim predlogom največ pridobil, in izkazalo se je naslednje. Upokojenci, prej sem povedal, povprečna pokojnina znaša 625 evrov, in več kot polovica jih prejema pokojnine, manjše od tega, ne bi dobili s tem predlogom niti centa, saj so njihovi dohodki premajhni, da bi sploh padli v dohodnino. Prejemniki minimalne plače, ki znaša 843 evrov bruto, bi s tem predlogom pridobili 2,26 evrov mesečno; se pravi ob 200-milijonskem izpadu iz proračuna bi dobili 2,26 evrov mesečno prejemniki minimalne plače. Seveda pa je drugačna slika pri višjih plačah. Recimo poslanci, ministri, premier. Če ponazorim pri plači premierja, 79 evrov mesečno ali 948 evrov letno. Se pravi, nekako tisti, ki sedimo v državnem zboru, tisti, ki sedijo v vladi, bi pridobili blizu tisočaka letno. Še enkrat več od nas bi pridobili predsedniki uprav in člani uprav. Član uprave NLB bi pridobili 151 evrov mesečno, ali več kot tisoč 800 evrov letno. To so učinki tega predloga in mislim, da mi ni treba naštevati naprej, ker so že te številke same po sebi dovolj zgovorne. Druga zgodba pa je seveda na prihodkovni strani. Že večkrat sem omenil, da je preračunan izpad 200 milijonov evrov letno za državni proračun. Tukaj se mi zdi zanimivo, da so po navadi desničarji tisti, ki se najbolj pritožujejo, da je premalo denarja za financiranje občin, hkrati pa kar tekmujejo, kdo bo najbolj znižal prihodke od dohodnine, ki je glavni vir financiranja občin. Se pravi, po eni strani pač kažete s prstom na Vlado za luknjaste ceste, za premalo denarja za zdravstvene domove in šole, ampak po drugi strani pa ravno vi predlagate predloge, s katerimi bi še bolj zarezali v sredstva, ki ravno financirajo krpanje lukenj na cestah in gradnjo zdravstvenih domov, sanacijo šolskih streh in tako naprej. Seveda bo vaš odgovor, kot ste že povedali v predlogu zakona, da bi predlagani zakon izpad dohodnine nadomestil s povečanjem prihodkov od DDV. Na to vam je odgovorilo že Ministrstvo za finance; prihodki zaradi povečanja potrošnje bi se kompenzirali v znesku 15 milijonov evrov, se pravi niti 10 % izpada ne bi nadomestili s tistim, kar vi obljubljate. Torej logika zakona na tej točki čisto pade. Potem boste seveda dodali, bo pa država bolj konkurenčna, ker bodo nižji davki. Tudi tukaj, mislim, da državljani ne nasedajo več pravljici, da se bo zgodil gospodarski čudež, če bomo zniževali davke na kapital in visoke dohodke. Lahko si pogledate v bližnje države, zdaj slavno Republiko Srbsko, kjer imajo famozno nizke davke. Se tam to preteka v blaginjo državljanov? Daleč od tega! To je ena izmed najbolj nerazvitih držav v Evropi. Pa če boste rekli, to je zato, ker ni v Evropski uniji in ker tam niso zgrajene državne institucije, pa si lahko pogledate Romunijo ali pa Bolgarijo. Spet: davki so tam med najnižjimi v Evropi, v Bolgariji nekdo s 5 tisoč evri plače plačuje enako stopnjo dohodnine kot nekdo tam s kakšno povprečno plačo. Ampak ali to prispeva k razvoju države? Po vseh kazalcih ne. Lahko si pogledate tudi ZDA, ki imajo med državami OECD najnižji tako imenovani davčni primež povprečne plače. Ampak vprašanje je, kaj ljudje tam dobijo od države, ki ji še vseeno plačajo 20 % svojih prihodkov ob povprečni plači. Če v ZDA doživiš zlom noge, ne moreš iti k zdravniku zastonj, ampak plačaš šest tisoč dolarjev za zdravljenje. Če zboliš, bog ne daj, za rakom, po navadi moraš prodati kar stanovanje ali pa vzeti več stotisočdolarski kredit, da si lahko zdravljenje privoščiš. Če želiš vpisati otroka na fakulteto, plačaš iz svojega žepa. To so potem posledice ali pa stroški te tako imenovane ekonomske svobode, ki jo prodajate desničarji. V Levici seveda zagovarjamo drugačen koncept države; koncept, po katerem imajo vsi državljani enake možnosti, po katerem država zagotavlja financiranje osnovnih servisov, po katerem je zdravstvo in dostop do ustreznega zdravljena dostopen vsem, ne glede na njihov dohodek, in koncept, po katerem se ti ni treba roditi v bogati družini, da si lahko privoščiš visokošolsko izobrazbo. Zdaj, če se počasi pomaknem k zaključku [[…]]Prosim?
Mir! Stališče!
Čudi me, da v SDS, ki ste predlagatelj tega zakona, še vedno niste razumeli lekcije Iz vaše 1. in 2. vlade. Obakrat ste vodili tako politiko. Po letu 2007 ste odpravili 50-odstotni dohodninski razred za najbogatejše. Potem ste izločili dohodke iz kapitala iz progresivne obdavčitve, tako da zdaj nek upokojenec, ki je v tranziciji prejel par delnic, plača davek po enaki stopnji kot največji lastniki kapitala v tej državi. Potem ste znižali dohodek na dobiček podjetij na 20 % in potem v 2. Janševi vladi na 17. Ukinili ste davek na izplačane plače, kar je konec koncev podprl tudi Desus, kar je nerazumljivo, ker je ta davek pokrival tretjino izpada, tretjino primanjkljaja pokojninske blagajne, ki ga pokrivamo iz proračuna. Kakšne so bile posledice teh politik? Posledice so bile, da se je, kot prvo, gospodarstvo v letih pred krizo bistveno bolj pregrevalo, kot bi se, če bi vodili obratno politiko, in drugič, da je državni proračun s tem izgubljal sredstva, ki bi jih država lahko uporabila za blaženje krize, potem ko je kriza po letu 2008 nastopila. To so bile posledice. In zdaj nas v neki drugi konjunkturi zopet vlečete v enake politike. Tega ne razumem in tega ne razumemo v Levici, zato bomo, jasno, glasovali proti, ker je ta zakon škodljiv in ker je socialno krivičen. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospa Vojka Šergan.
Hvala za besedo. Spoštovani sekretar s sodelavko, kolegice in kolegi! Pravzaprav bi Vlada Republike Slovenije in predvsem na Ministrstvu za finance morali biti čarovniki pa imeti čarobno palico, da bi vse potrebe, vse, kar se zdaj v tem trenutku dogaja na eni strani, višje plače v javnem sektorju, višje pokojnine, znižanja davkov, to zdaj, če samo nekako zaokrožimo, pravzaprav ne gre skupaj. Lahko je prestrukturiranje, lahko so na nek način premiki med davki, ne moremo pa se tako pogovarjati oziroma ne moremo normalno razmišljati. Vsekakor lahko ocenimo, da takega predloga v Stranki modernega centra ne moremo podpreti. Izpada dohodnine v višini 201 milijonov evrov ni mogoče kar nadomestiti. Javnofinančni položaj ne daje možnosti za znižanje dohodnine brez hkratnih ukrepov na prihodkovni in odhodkovni strani. Teh ukrepov s strani poslancev SDS ni bilo predlaganih. Tako so predlagali amandmaje, ki so razporejali odhodke državnega proračuna v višini skoraj 19 milijonov evrov. Glede na to, da je proračun vezan na skoraj 90 % zakonskih obveznosti, predlogi niso bili izvedljivi. Proračun je treba uravnotežiti. Teh kršitev, teh kršitev poslanci SDS niso predlagali. Tako pomeni, da je takšen zakon kršitev Ustave in fiskalnega pravila, ker ni mogoče nadomestiti izpada proračunskih prihodkov v višini 200 milijonov. Prav tako ne bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra pristajali na to, da se ponavljajo napake iz obdobja 2006–2008, ko je takratna vlada z davčno politiko prispevala k pregrevanju gospodarstva. Slovensko gospodarstvo se še v tem trenutku ne pregreva in se na podlagi sedanjih ukrepov ekonomske politike v letu 2018 ne bo pregrevalo. Zaradi tega je treba nadaljevati zastavljeno pot ustvarjanja presežkov za slabe čase in pripraviti Slovenijo na morebitno bodočo krizo. S takimi populističnimi ukrepi pa tega ne delamo. Je pa potrebno povedati, da Vlada z ukrepi krepi konkurenčnost poslovnega okolja, s čimer na eni strani vpliva na vzdržno gospodarsko rast in povečanje globalne konkurenčnosti Slovenije, na drugi pa zagotavlja javnofinančno konsolidacijo s postopnim strukturnim uravnoteženjem javnih financ. Glede spodbujanja potrošnje je potrebno omeniti, da smo k temu pristopili z mini davčno reformo v letu 2016, ki je tudi omogočala dvig dodatne splošne olajšave za 300 evrov, ter z izvzetjem dela plače za poslovno uspešnost iz davčne osnove dohodka iz delovnega razmerja ter nekoliko spremembo dohodninske lestvice za zaposlene nad 1,6-kratnikom povprečne plače. Prav tako smo spodbudili potrošnjo z ukrepi novega davčnega paketa, ki je bil sprejet novembra 2017 v Državnem zboru. Tako rešitve novega Zakona o dohodnini omogočajo višje dohodke selektivnim skupinam. Sprememba načina določanja dodatne splošne olajšave omogoča določenim davčnim zavezancem podpovprečne plače povečanje neto plače. Prav tako zvišanje posebne olajšave za dijake in študente poveča njihove neto zaslužke. Vse to bo pozitivno vplivalo na potrošnjo brez tega, da bi sploh ogrozilo javne finance. Sprejetje predloga sprememb Zakona o dohodnini od SDS bi pomenilo kršitev Ustave, ker ni nobenih ukrepov na drugi strani, da bi uravnotežili strukturni proračun. Vlada in koalicija je v tem mandatu šla v smeri razbremenitve dela. Tako je za 106 milijonov manj prihodkov iz dohodnine zaradi sprejetja mini davčne reforme ter dodatno 22 milijonov zaradi sprejetih ukrepov v novembru 2017. Vendar pa je Vlada povečala obremenitev kapitala ter zdravju in okolju škodljivih izdelkov ter tako nadomestila izpad dohodnine. Prav tako je izvedla konsolidacijo javnih financ z omejevanjem javne porabe, tako so proračunski odhodki v deležu BDP v 2018 za več kot 1 % BDP nižji kot so bili v letu 2008. Zaradi vsega navedenega v SMC spremembe Zakona o dohodnini ne bomo podprli. Hvala.
Končali smo s predstavijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Besedo ima gospod Luka Mesec. Predstavnik predlagatelja mag. Pogačnik, izvolite, imate besedo.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. Škoda, da si v Slovenski demokratski strani nismo vzeli več časa, ker to je pa treba – ha, bi rekel – malo pokomentirati. Uvodoma bi rekel, da v Slovenski demokratski stranki se zavzemamo za višje plače. Za višje plače, vendar ne na račun dodatnega obdavčevanja gospodarstva, vendar na račun zniževanja davkov in prispevkov. To je rdeča nit našega razmišljanja. Glede na vsa stališča poslanskih skupin, glede na vse povedano, bom začel od zadaj, to pomeni z letom 2008. Ogromno očitkov je bilo, kako je prva Janševa vlada vodila neustrezno politiko. Prva Janševa vlada leta 2008 – Slovenija je bila nadpovprečna na vseh evropskih lestvicah. Leta 2008 je v Sloveniji bila v zgodovini najnižja stopnja brezposelnosti, 60 tisoč brezposelnih je bilo. Po zaključku Pahorjeve vlade je ta števila presegala 120 tisoč. Prvič v zgodovini Slovenije je Slovenija imela pozitiven proračun v času Janševe vlade. Pokojnine v času Janševe vlade so se usklajevale z inflacijo in z življenjskimi stroški. Leta 2008 so upokojenci dobili dodatne prispevke, približno 150 evrov dodatka zaradi tega, ker se je ocenilo, da je to treba zvišati. Tukaj se pa govori, da je bila ta politika neustrezna. Govori se o ZUJF, da je SDS sprejel ZUJF. Res ga je, ampak ga je mogel. Zakaj? Zaradi katastrofalnega vladanja treh let Socialnih demokratov in Boruta Pahorja. Izključno zaradi tega, ker drugače bi šla država v kolaps. In dve vladi po teh, ko sta imeli škarje in platno v svojih rokah, bi lahko ZUJF, če sta tako prepričani, umaknili; vendar niti ena, ne vlada Mira Cerarja ne vlada Alenke Bratušek. Vlada Mira Cerarja je celo začasni ukrep zvišanja davka na dodano vrednost spremenila v trajni ukrep. Res si je potrebno naliti tukaj čistega vina pa povedati tudi resnico, na kakšen način je in predvsem s strani poslanskih skupin, Socialnih demokratov, Levice in Stranke modernega centra je šlo pa, bi rekel, za veliko zavajanje. Za veliko zavajanje. Predvsem ta koalicija ta vlada poskuša slabe rezultate svojega dela, neustreznega vodenja te države prevaliti, bi rekel, na SDS. Prepričan sem, da volivke in volivci vedo, kako je vladala in pa kako je bila vodena država med letom 2004 in 2008, ko so bili seveda še vedno najboljši rezultati. Stranka SMC celo govori, da ta zakon, ki ga mi predlagamo, je neustaven, ker ne damo zraven dodatnih, kako bi nadomestili teh 200 milijonov evrov. Mi smo deloma povedali, po drugi strani bom pa še v nadaljevanju povedal, na kakšen način se te rešitve dajo najti oziroma na kakšen način bi se ta izpad 200 milijonov lahko znižal. Prvo, spoštovana koalicija, s črpanjem evropskih sredstev. Pod to vlado, pod to koalicijo imamo najslabše črpanje evropskih sredstev v zgodovini Slovenije, na razpolago imamo pa približno 3 milijarde sredstev. 1,3 milijarde davčnega dolga; 1,3 milijarde davčnega dolga spoštovani državni sekretar! Če ga znižate za 15 % smo tukaj na teh 200 milijonih. Marsikje bi se te rezerve dale najti. Pod drugo ne morem sprejeti dejstva, da je večina stališč koalicijskih strank govorila v smeri, da gre tukaj za ad hoc predlog Slovenske demokratske stranke in da je ta razlog vložen izključno zaradi bližajočih se volitev. Ni res, ni res spoštovani! Slovenska demokratska stranka je v tem mandatu vložila najmanj 20 zakonov, najmanj 20 zakonov, ki so napovedovali različne olajšave in različne razbremenitve tako slovenskega gospodarstva kot državljank in državljanov Republike Slovenije, tako z znižanjem davka na dodano vrednost kot znižanjem in pa spremembami Zakona o dohodnini, kot znižanjem trošarinske politike. Vendar več kot 20 zakonov, ki jih je Slovenska demokratska stranka v tem mandatu vložila, je bilo s strani te koalicije, s strani vlade Mira Cerarja, Stranke modernega centra, Socialnih demokratov in pa Desusa zavrnjeno. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da davčne obremenitve v Sloveniji so previsoke, previsoko se obremenjuje tako gospodarstvo kot prebivalce Republike Slovenije. Spoštovana koalicija, spoštovani državni sekretar, povejte mi, zakaj je liter nafte v Avstriji en evro. Spoštovana koalicija, spoštovani državni sekretar, povejte mi, zakaj je tisoč litrov kurilnega olja v Celovcu 150 evrov ceneje kot v Sloveniji, kot v Ljubljani, kot v Murski Soboti. Spoštovana koalicija, povejte mi, kaj ste naredili s približno 2 milijardama višjimi prihodki, kot jih je imel proračun v letu 2014 ali leta 2013. Kam ste dali te približno 2 milijardi, ki jih je ustvarilo gospodarstvo? Jaz sem že večkrat povedal, tudi pri sprejemu proračuna, ta vlada in pa ta koalicija je tisto, kar je gospodarstvo ustvarilo, pojedla in pa popila, zaposlili ste dodatnih 8 tisoč ljudi v javni upravi. Recimo, Slovenski državni holding ste ob koncu leta 2016 dokapitalizirali v višini 200 milijonov evrov. Zakaj? Tega konkretnega odgovora še ni bilo. DUTB ste dokapitalizirali v višini več kot 50 milijonov evrov. Konkretnega odgovora – zakaj ne? Zaradi neustrezne politike vodenja in ene in druge institucije! Tukaj pa ne najdete, bi rekel, posluha za predloge Slovenske demokratske stranke, ki gredo v korist gospodarstva in ki gredo v korist državljank in državljanov Republike Slovenije. Vedno iščete neke izgovore, da tega se ne da, to je nezaslišano. V tej zadnji razpravi pa predstavitvi stališč Stranke modernega centra, da je ta zakon, ki ga mi predstavljamo, celo neustaven, ni v skladu z Ustavo. Mislim, kaj takega slišati s strani podpredsednice Odbora za finance in monetarno politiko, je pa skrajno škandalozno. Ker tukaj pa je res, bi rekel, škoda izgubljati besede. Zanima me, kaj ste naredili za razvoj države. Kaj ste naredili za razvoj države v teh treh letih? Zanima me, kaj ste naredili za razvoj države. Koliko novih vrtcev, koliko novih bolnišnic se je zgradilo? Zanima me! Mi smo celo v Slovenski demokratski stranki leto pa pol nazaj predlagali, da bi Vlada ali Ministrstvo za finance morala pripraviti poročilo, za kaj so bili pobrani davki v državi porabljeni. Zavrnili ste takšen predlog. Zavrnili ste! In tudi vem, iz katerih razlogov. Iz razlogov, ker bi verjetno takrat notri pisalo, da ste ga porabili za plače in za potrebe te vlade. Po drugi strani ste se pa potem še dodatno zadolžili. Glejte, ne morete vi predstavljati, ali pa predsednik Vlade, kako dobro Sloveniji gre, kakšna gospodarska rast je, državljanke in državljani Republike Slovenije imajo pa vsak mesec manj v denarnici. Imajo nižje plače in jih pa dodatno obremenjujete. Na drugi strani je pa ta vlada še dodatno zadolžila državo Republiko Slovenijo, kot je bila država zadolžena ob koncu leta 2014. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da je sprememba Zakona o dohodnini ustrezna, da ni protiustavna, da je v skladu s fiskalnim pravilom in da takšna sprememba Zakona o dohodnini ne bi ogrozila javnih financ, sploh pa ne bi ogrozila javnih financ, če vemo, da obstaja 1,3 milijarde davčnega dolga in da imamo v zgodovini Sloveniji najslabše črpanje evropskih sredstev.
Besedo ima gospod Luka Mesec. Pripravi naj se gospod Tomaž Lisec in gospod Primož Hainz. Gospod Mesec, izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Bom samo nekaj replik na predlagatelja dal. Prvo, na desnici pač radi uporabljate to frazo, pač levica, s čimer potem zaokrožite nekako to polje od Vlade pa do nas in skušate pokazati, kot da zdaj mi vsi skupaj skušamo valiti stvari, ki jih ta vlada ni naredila ali pa kjer je bila neuspešna, in s prstom kazati na SDS kot na krivca ali pa na desnico kot na krivca. Mi v Levici smo povsem enako kritični do katerekoli vladne stranke kot do vas povsem enako. Lahko pogledamo vse magnetograme, pa boste videli, kako komentiramo, ko Vlada predlaga take zakone, kot jih vi predlagate. Na enak način. To je prva stvar. Druga zadeva. Ko pravite [[…]]Tudi jaz se žal moram pri tem zakonu spet dotikati teh famoznih uspehov vaše prve vlade. Pravite, da je bila Slovenija leta 2008 po vseh evropskih lestvicah super uspešna država, da je imela najnižjo stopnjo brezposelnosti, da je imela pozitiven proračun in da so se pokojnine usklajevale. Glejte, leta 2007 je bila gospodarska rast 6,9-odstotna in da ste vi imeli pri 6,9-odstotni gospodarski rasti uravnotežen proračun. Oprostite, to ni dosežek, to je katastrofa. Po vašem lastnem fiskalnem pravilu bi moral biti presežek v proračunu takrat eno milijardo evrov. Ker ga ni bilo, smo pa potem prišli do krize, ko je bilo treba pač financirati zadolževanje. Do tam nas je pripeljala pač točno taka politika. Ko pravite, pri nas so davki previsoki, jaz ne vem, s kom nas primerjate, ko pravite, da so pri nas davki previsoki. Slovenija zbere v svoj proračun z davki 38,6 % BDP. Avstrija, po kateri se radi zgledujemo, zbere z davki 43,8 % BDP. Danska, po kateri bi pa se še raje zgledovali, pa zbere 46,6 % BDP. Tudi če si vzamete zemljevid Evrope in razgrnete, kje so države izseljevanja in kje so države priseljevanja, boste videli, da so Romunija, Bolgarija, Bosna in tako naprej, države, ki sem jih prej našteval, ki slovijo po famozno nizkih davkih, tiste, iz katerih ljudje odhajajo. In Danska, Nemčija, Avstrija, Francija, ki so ne samo primerljive z nami, ampak kjer je država obsežnejša kot pri nas, so države, ki so uspešne, so države, ki svojim državljanom zagotavljajo dostojne servise, in države, kjer ljudje kakovostno živijo. Tako res ne razumem, mislim, te ideologije pač za vašimi predlogi, mi je zelo žal, in ne podpiram tega koncepta, niti ne morem podpreti tega predloga – še enkrat. Kot rečeno, glasoval bom proti, pa ne samo iz razvojnih stališč, ampak tudi zato, ker pri nas so prioritete povsem drugačne. Mi imamo ljudi, ki životarijo s socialnimi pomočmi 289 evrov mesečno. Imamo ljudi, ki delajo po 8 ur na dan, pa se ne prebijejo niti do praga revščine. Imamo pol upokojencev, ki životarijo pod pragom revščine. In če za koga, bi morali najprej za njih poskrbeti, potem pa se lahko pogovarjamo o tem, kako nagraditi tiste z najvišjimi dohodki, kar dela ta zakon. Ampak najprej za najbolj prikrajšane. To je maksima Levice, ki ji sledimo. Sedaj, če kdo v Državnem zboru misli, da je to nerealno, potem ne razumem, kaj je za vas realnost. Hvala.
Besedo ima predstavnik predlagatelja mag. Marko Pogačnik.
Poglejte, spoštovani kolega Mesec. Vaša legitimna pravica je, ali glasujete za ali proti. Tukaj vam ne moremo oporekati. Pač, imate svoje mnenje, ki ga tudi dopuščam. Po eni strani. Na drugi strani se pa ne morem strinjati z vašimi argumenti, z vsebino, s katerimi nastopate. Tu pa je imam pravico. Vi govorite o izseljevanju mladih. Poglejte, koliko mladih se iz Slovenije izseli vsako leto – že približno za eno generacijo. Zaradi česa? Zaradi tega, ker v Sloveniji ne vidijo neke perspektive. Ne vidijo pa perspektive, bi rekel, zaradi obdobja vladanja levih strank in kakšno politiko leve stranke izvajajo. Izključno zaradi tega. Trošarinska politika je eden izmed glavnih polnilcev proračuna vseh svetovnih držav. Spoštovani kolega Mesec, povejte mi, zakaj v Avstriji tisoč litrov kurilnega olja 150 evrov ceneje kot v Sloveniji, kot v Ljubljani, Murski Soboti, Škofji Loki, Kranju, Kopru. Zakaj? Zakaj je lahko tisoč litrov kurilnega olja 150 evrov ceneje? Kurilno olje potrebujejo vsi sloji prebivalstva in ga vsi enako plačujejo. Spoštovani kolega Mesec, zakaj niste podprli zniževanja davka na dodano vrednost, ki smo ga predlagali v tej sestavi že najmanj trikrat? Nikoli niste dali podpore. Davek na dodano vrednost je pa tisti, ki se plačuje od vseh, ne glede na mesečne prihodke, ki jih ustvarjajo. Vem. Polno govora vas je, kaj boste naredili, ne naredite pa nič. Prepričan sem, da je ta korak, ki smo ga predlagali s spremembo Zakona o dohodnini, z zvišanjem olajšav in pa zniževanjem dohodninskih razredov, naj bi bil korak v pravo smer, ki bi povišal plače, vendar ne na račun gospodarstva, temveč na račun manjših davčnih obremenitev. Država ima po našem mnenju ogromno rezerv in ogromnih razlogov, kjer bi lahko ta izpad davčnih dohodkov nadomestili.
Replika, gospod Luka Mesec.
Hvala. Tako kot smo napovedali ob obravnavi davka na dodano vrednost. Mi smo se pripravljeni se pogovarjati o tem, da se ga zniža, ampak pod pogojem, da se zagotovi kompenzacija iz naslova socialno pravičnih davkov. Predvsem imamo rezerve pri obdavčitvi kapitala, pri obdavčitvi dividend in pri obdavčitvi premoženja, kjer smo, če boste pogledali evropske lestvice, povsod na repu. Nikakor se pa ne morem strinjati, saj prej sem vam prebral številke, koliko davka zberejo druge države v Evropi, da ima naša država ogromno rezerv. Če pogledamo občine in njihove probleme s financiranjem, vidite, da jih ni. Če pogledate pokojninsko blagajno, ki vsako leto pridela ogromno luknjo, vidite, da jih nimamo, kljub temu da upokojenci životarijo. Če pogledate zdravstveno blagajno. Lahko se strinjamo, da je treba urediti stvari glede korupcije v zdravstvu in tako naprej, ampak vseeno to niso servisi, ki bi bili ne vem kako izdatno financirani. Kvečjemu bi prej rabili več denarja kot še dodatne reze. Dodatni rezi ne bodo blagodejno vplivali, ampak bodo povzročili še večji kaos. Zato mi trdno stojimo na stališču, da je treba pač javne finance urejati tako, da bodo država in njeni servisi čim bolje delovali, ker bodo od tega največ imeli tudi državljani in državljanke te države. Hvala.
Besedo ima gospod Tomaž Lisec. Pripravita naj se gospod Primož Hainz in gospa Ljudmila Novak.
Hvala, podpredsednik, za dano besedo in za možnost, da se vrnemo nazaj v leto 2018 in v realni svet in nehamo s populističnimi izjavami. Ravno ko sem se pripravljal na to razpravo, sem prebral članek Čari socializma, minimalna plača v Venezueli padla pod en dolar, dobro živi le še komunistična elita. Toliko o tem, koliko so ideološke sanje predhodnika vredne v realnem primeru. Upam, da ni želja te komunistične elite, kjer so posamezni politični ekonomisti podpisani pod govorom kolega Luka Mesca, da bi bila plača pod enim dolarjem in bi vladali samo oni. Morda je to intimna želja enega odstotka slovenske populacije, mislim pa, da je realnost popolnoma drugačna. Kaj je realnost? Bom citiral predlog zakona, da ne bomo govorili o nekih čudnih številkah, kaj bi ta zakon prinesel v praksi. »Poglavitni rešitvi sta znižanje stopenj v vseh dohodninskih razredih za 2 odstotni točki in zvišanje splošne dohodninske olajšave na 3 tisoč 500 evrov.« Jaz verjamem, da – z vsem spoštovanjem do vseh državljanov – povprečen državljan ne ve, kaj to pomeni v praksi. Kaj bi to pomenilo? Znižanje stopenj v vseh dohodninskih razredih za 2 odstotni točki bi za delavca s povprečno plačo pomenilo v povprečju 19 evrov višjo mesečno neto plačo. Pa bom kasneje govoril o ukrepih te vlade, pa kaj bi to pomenilo v praksi. Zvišanje splošne olajšave s sedanjih 3 tisoč 302 evra na 3 tisoč 500 evrov pa za delavca s povprečno plačo pomeni zvišanje mesečne plače neto za 14 evrov. 19 plus 14 evrov je 33 evrov, verjetno se tukaj vsi strinjamo. Z znižanjem dohodninskih stopenj in z zvišanjem splošne olajšave bi tako delavec s povprečno plačo dobil 33 evrov več na mesec, letno 396 evrov več v žepu povprečnega državljana s povprečno plačo. Za razliko od komunističnega manifesta predhodnika, ki želi, da smo vsi enako bogati v revščini – kot rečeno, v Venezueli en ali 2 dolarja, en dolar; ja, prav sem prebral –, bi mi nagradili tiste, ki so nadpovprečni. Kaj bi to pomenilo? Delavcu z dvakratnikom povprečne plače bi znižanje stopenj v vseh dohodninskih razredih za 2 odstotni točki prineslo 44 evrov višjo neto mesečno plačo, povišanje splošne olajšave pa še dodatnih 20 evrov višjo neto mesečno plačo. Torej na mesec 64 evrov, na letni ravni 768 evrov. Dovolj imam tega komunizma v tej državi, kjer bi morali biti vsi isti, in te ideologije, kako lahko uspejo samo otroci bogatih ljudi. Moji starši niso bili bogati, oba sta imela penzijo skupaj pod 800 evri in mi težko kdo govori, kako jaz zastopam ta gnili kapitalizem in ne vem koga. Resnično imam poln kufer. Delati sem moral preko študenta vsako leto vsaj dva meseca, pa ko sem letnik – zaradi tega, ker se mi je japonologija malo zagabila – pustil, 6 mesecev delati spet preko študenta v nočnem času in potem mi nekdo govori, kako moramo biti vsi isti in kako morajo biti vsem dane enake možnosti. Ne! Izboriti si jih je potrebno, ne pa v zibko položena ideologija: Nič ne delajmo, pa imejmo visoke plače. Ne gre! Primer, še enkrat, Venezuela. Ne gre. Tako moram resnično reči, da sem zelo alergičen, ko poslušam takšne nebuloze. Pa bom, preden se bom vrgel na drugi del, ki govori tudi o kmetijstvu, še dotaknil nekaterih razpravljavcev. Mislim, da je gospod državni sekretar imel dokaj realen pogled, ampak z zadnjima dvema stavkoma, bivši kolega Božič, ste pa vse uničili. Rekel si: »Trenutne finančne posledice – 200 milijonov.« To govori predstavnik vlade, ki na letni ravni zaposli 8 tisoč ljudi v javni in državni upravi, ki nima še vedno pojma, kakšna bo finančna konstrukcija drugega tira, ki se pogaja s sindikati, na kateri višini, od 0 pa do milijarde, bo popustila. Stavim, spoštovani državni sekretar, da glede na to, da je tri četrt javnega sektorja zelo v navezavi s trenutno koalicijo, da ne boste ostali pri številki nič, ne bomo dali javnemu sektorju, ampak boste dali več kot 200 milijonov. To si upam zdaj staviti kar za velike vložke. Ampak ne, tam se lahko da. Kolega Marko Pogačnik je jasno povedal, kje se lahko dobi denar, če bi ga seveda koalicija bila željna, predvsem pa sposobna dobiti. Upam, da se je gospodu državnemu sekretarju zareklo, ko je rekel, da so ad hoc rešitve. Mi v Poslanski skupini SDS oziroma stranki SDS v bistvu nekako vedno opozarjamo; prvič, da imamo previsoke davke, in drugič, da od teh visokih davkov ljudje nimajo tistega, kar bi jim pripadalo glede na vložek od teh visokih davkov. Sam osebno se večkrat, pa niti ne pošalim, ampak zelo resno mislim, da fevdalizem niti ni bil slab. 10 % državi, pa visoke kazni, če nekdo ni dal državi. Kaj pa ta vlada dela oziroma ta državni pirat? Več kot 50 % damo državi, če smo le blizu povprečja, visoke kazni so, če en dan zamudiš, razen če nisi predsednik Vlade, ki pozabiš obrazec oddati, pa ti potem še celo ploskajo, kako si pa ti navaden državljan in tako naprej. V fevdalizmu so bile tudi določene nepravilnosti in nepravičnosti, ampak glejte ga zlomka, mislim, da vsaj na najvišji ravni fevdalcev ni bilo toliko nepravičnosti in nepravilnosti, kot jo je vsaj v tem mandatu, ko je nekomu dovoljeno vse, pa najsibo to pripadnik ali pa nekdo, ki je blizu tej vladni koaliciji, ali pa nekdo, ki si ga ta vlada izbojuje, da bo na njem gradila ne vem kakšno mednarodno politiko. Skratka, tako kot v fevdalizmu so bili tam prvo- in drugorazredni, imamo danes tudi v Sloveniji prvo- in drugorazredne. Samo z enim momentom: fevdalizem je vzel 10 %. Koliko pa država Slovenija, ki naj bi bila oh in sploh super, vzame državljanu? Pa bom še enkrat citiral, pa če gospod državni sekretar misli, da podatki ne držijo, bom zelo vesel, da me popravi. »V Sloveniji država delavcu, ki uveljavlja zgolj splošno olajšavo v obliki prispevkov in davkov, pri minimalni plači vzame okoli 60 % njegove neto plače. Pri povprečni plači je ta odstotek okoli 80 %, pri dvakratniku povprečne plače pa država delavcu vzame kar njegovo celotno neto plačo. Pri plačah, višjih od dvakratnika povprečne plače, ta odstotek narašča še bolj progresivno.« In potem se sprašujemo, zakaj nekdo, ki le malo sili iz tega povprečja – torej vsi enaki, vsi enaki v revščini –, pobegne v tujino, kjer dobi za 3 tisoč evrov bruto plače, skoraj 30 % več – poglejmo k sosedom – več neto plače, zakaj mladi bežijo, ki želijo biti izven tega okenca enako revni, zakaj obrtniki bežijo in zakaj bežijo od nas vsa tista podjetja, razen tistih treh, ki jih je ta vlada v tem mandatu blagovolila suportirati z državnim denarjem, denarjem vseh nas. Za Magno – z lahko 20 milijonov! Na drugi strani pa imamo podjetja, ki sedeže podjetja iz Slovenije selijo – kam? Ne v davčne oaze, kot po navadi delajo lopovi, ampak v sosednje države, v Avstrijo. Največje slovensko podjetje razmišlja – o čem? Da bo sedež preselilo – kam? Na Slovaško. In kaj to pomeni? Konec plačevanja dohodnine tem delavcem v Sloveniji. Ne pa, da potem nekdo rečem, ja, potem pa bodo lokalne skupnosti malo imele. Seveda bodo imele, vsako podjetje, ko gre ven, vsak mlad, ko gre ven, plačuje dohodnino nekomu drugemu, ne pa pogoltni državi! Druga stvar, ki je – no, saj pravim, tukaj sem si veliko napisal glede Združene levice, ampak njihov ideal bo očitno oziroma vsaj upam, da ne samo v Venezueli, ampak predvsem upam, da bo v Sloveniji njihova ideologija kmalu doživela zaton. Bi se pa navezal še na eno stvar, ki se dotika tega zakona, pa mislim, da je bilo premalo o tem povedano. Morda bo več povedano pri naslednji razpravi, ko bomo ogovorili o katastrskem dohodku, to pa je dvig praga, ki se šteje za tako imenovani katastrski dohodek. Z 200 evrov na 500 evrov. Kaj to pomeni? Da tiste kmete, ki niti ne preživijo iz kmetijske dejavnosti, da jih pustimo pri miru. Ker njihov vložek v državni proračun se v bistvu izniči. Če bi, recimo, samo nekaj uradnikov, ki to delajo na ministrstvu, ki se ukvarjajo s temi z od 200 do 500 evrov katastrskega dohodka, bi bilo dela manj, birokracije bi bilo manj in bi mi resnično plačevali katastrski dohodek oziroma ga izračunavali in potem dali v naslednje evidence tistim, ki lahko od kmetijskega dela tudi preživijo. Po našem mnenju je ta meja 500 evrov. Ne gre spet za nek neoliberalni sistem v kmetijstvu, ko bo – aja, časa jim je zmanjkalo – predstavnik Levice rekel, ampak gre za to, da v bistvu od tistega kmeta, ki samo dela, čim bolj pustimo pri miru. Za razliko od nekaterih drugih, ki temu kmetu dajejo ne vem kakšne dokumente, ki jih mora izpolnjevati, ki mu dajemo davčne blagajne, ga mi želimo pustiti pri miru, da dela. Skratka, ne vem, kako je kolegu Luki Mescu uspelo v Zakon o dohodnini vključiti upokojence. Imam občutek, da kolega Luka Mesec nima pojma, od kje dobi svojo plačo, niti kaj je pokojnina. Tako se tukaj morda celo strinjam, ko včasih poslanci Desusa prosijo za pomoč Levico pri glasovanjih, pa jim jo odtrgajo, ker pač ne vedo niti, kaj je pokojnina. Tukaj sočustvujem s poslanci Desusa, da nagovarjajo za sodelovanje skupino, ki ne ve niti, od kje plače, še manj pa, od kje pridejo pokojnine. Skratka, od tega zakona bi imeli vsi. Na kaj so najbolj ljudje alergični, ko jih vprašaš? Najprej na prvem mestu bi verjetno velika večina – zdravje. Pa ne bom zašel na eno drugo področje, ki ga imamo vsakotedensko ali na preiskovalni komisiji ali pa skušamo v Poslanski skupini SDS z nujnimi sejami opozoriti, kaj vse se tam dogaja, da se v bistvu nič ne skrajšuje, vse se podaljšuje. Druga stvar, na kaj so vsi ljudje alergični, je pa to, kar imajo v denarnici. Še enkrat, preberite vse, preden boste glasovali, boste jutri razlagali vašim bližnjim ali pa kje na srečanju z ljudmi, kako želite slovenskim delavcem, vsem – tako tistim v realnem sektorju, zasebnem, če želite, ali pa tistem v javnem sektorju – več. Kako jim želite boljše. S tem predlogom zakona smo vam izračunali, kaj bi to prineslo vsakemu državljanu v denarnici na mesečni ali pa na letni ravni. To izgovarjanje, kako je Vlada pripravila ukrepe, me navezuje samo na eno stvar; da vsi v bistvu intimno ploskate temu predlogu zakona, le ta zakon ima kot po navadi eno napako – prvopodpisani Jože Tanko, Poslanska skupina SDS. In da je ta zakon kršitev Ustave – me zanima, spoštovani, če spustite ta zakon v nadaljnjo proceduro in da resnično Zakonodajno-pravna služba ali pa še kdo opozori, da je ta zakon v neskladju z Ustavo, če spremenimo končno določbo in zapišemo namesto letnice 1. 1. 2018 1. 1. 2019 – ste ga sposobni, ste ga pripravljeni sprejeti? Da o neustavnosti govorijo predstavniki ne koalicije, ampak stranke, ki se skriva za pravičnostjo in ima kar nekaj odločb Ustavnega sodišča, ki jih noče rešiti, morda samo za medklic, zasebne osnovne šole, visoko šolstvo, pa še kaj sem pozabil, pa ste tiho. Skratka, neustavnost očitajo tisti, ki jo v praksi kršijo. Nazadnje še enkrat glede finančnih učinkov. Saj pravim, upam, da ste pripravljeni na nek kompromis, če bo seveda pravna stroka ocenila, da se ne šteje, po drugi strani pa še enkrat. Danes sem spoznal v bistvu, v čem se ločujemo mi, SDS pa glede na to, da so potem rekli tudi v Novi Sloveniji, da bodo zakon podprli, in pa vsi ostali. Mi, SDS pa Nova Slovenija želimo dati čim več ljudem, vsi ostali želite dati pa čim več državi. Skratka, da bo država gospodar, ki bo z bičem kazala ljudem: mi smo tisti, ki imamo oblast. Pa vas spomnim na Ustavo Republike Slovenije, ki pravi, kdo ima v Sloveniji oblast. Ima jo ljudstvo! Po našem predlogu zakona bi vsak povprečen državljan dobil veliko več v denarnico, kot ima sedaj, če bo seveda volja izbrancev ljudstva. Najlepša hvala.
Besedo ima državni sekretar na Ministrstvu za finance, gospod Tilen Božič. Izvolite.
Hvala za besedo. Bi se odzval na nekaj zadev, ker upam, da bo to tudi pripomoglo k razpravi, pa mislim, da je tudi pomembno. Pa bi začel od konca nekako. Prva reč je bilo rečeno, kar se tiče pobude, ki jo tudi dajete, je dvig splošne olajšave, ki ni, recimo, pretirano visok v tem – vsaj v tem razmerju, kot so bile nekatere pobude že v tej hiši. Ravno splošna olajšava je pa tista, ki ima zelo velik učinek v tem smislu, da že za nekaj evrov se merijo učinki v milijonih in desetinah milijonov evrov izpada v državnem proračunu. Zdaj reči, da se mi tega nismo lotili, ali pa, recimo, da ni bilo nič narejenega, se s tem ne bi strinjal, pa bi tudi povedal, zakaj. Kar se tiče splošne olajšave, smo šli na tak način, da smo iskali, kako z nekimi ukrepi, ki so čim bolj, recimo, pametno ali pa ciljno zastavljeni, rešujemo tiste težave, ki so se začele pojavljati in smo jih tudi zaznali pri ljudeh, tudi pri gospodarstvu. Prva reč, ki smo jo s tem v zvezi delali, je bil določen premik, takrat ko se je tudi enkrat dvigovala minimalna plača oziroma ko smo tiste dodatke k plači spremenili, kako se to obračunava – se pravi, da ne smejo iti v osnovno plačo –, je takrat potem prišlo do enega preloma, ki so tisti, ki so imeli povečano splošno olajšavo, začeli padati ven. Dejansko so imeli na koncu neto manj dohodka, kot bi ga sicer imeli, in se je takrat potegnila ena poteza, da se je tam dvignilo, koliko je, se pravi, do kje se upošteva povečana splošna olajšava. Druga reč, ki je bila pa na tem mestu pomembna, je bilo pa tisto, kar tudi velja z letošnjim letom, se pravi, da se odpravlja stopničavost. Kaj ta stopničavost pomeni? Ker ste prej omenjali evre, bi povedal, da mi imamo povečano splošno olajšavo, najvišja je 6 tisoč 500 evrov, eno stopnja nižja je 4 tisoč 400 evrov. Za en evro razlike, ko padeš med stopnicama, lahko izgubiš preko 300 evrov na letni ravni dohodnine; in to ravno tisti, ki imajo najnižje dohodke oziroma še nižji od teh, to so tisti, ki imajo najnižje. Nekoliko višje dohodke od teh – so pa tisti, ki imajo olajšavo 4 tisoč 400 evrov in so jo tudi lahko [[…]]Za en evro so izgubili, so prišli na splošno olajšavo 3 tisoč 300 ter so zgubili na letni ravni nekaj več kot 170 evrov. Se pravi, na to smo se mi osredotočali, se pravi, na določeno strukturo ljudi, za katere se je ocenilo, da so v nepravičnem položaju, se je ciljno naredilo spremembe, da so na njih imele kar največji učinek. Pri čemer pa smo vzeli v obzir to, kar pa morda pri vašem konceptu ne pride ravno do izraza na tak način, ker če vi za 200 evrov povišate splošno olajšavo, tisti, ki ima najnižje dohodke – se pravi, če je obdavčen po stopnji 16 %, bo na letni ravni pridobil nekih 30 evrov, tisti, ki pa je v najvišjem razredu, bo pa pridobil preprosto pač 100 evrov. Ta razmerja, ko smo šli iskat relacije, smo gledali na naslednji način. Kot sem rekel, za tiste, ki imajo najnižje dohodke, se je dal predlog v Državni zbor, koalicija ga je tudi podprla, da smo to zadevo vsaj v določeni meri rešili. Drugi moment je bil pa v srednjem delu lestvice. Se pravi, vi pravite, vaš splošen predlog, dajmo vse znižati za 2 odstotni točki, se pravi vsak razred. Ta problem se je do določene mere, kolikor je bilo možno, tudi naslovil takrat, ko se je spremenila lestvica, in se je se 41-odstotni razred razcepil na dva razreda; enega, ki je 2 odstotni točki nižji, približno tako kot predlagate zdaj, se pravi, je šel na 39, in drugi razred je bil pa 34 %. To pomeni, da se je srednji del nad 1,6 povprečne plače tudi razbremenil. To je ravno tisti srednji razred. Tako smo skušali tako pri najnižjih kot nekako v srednjem pasu določene ukrepe potegniti, ki se potem odražajo tudi v neto dohodku vseh teh ljudi. Bi pa potem določene zadeve tudi še pokomentiral. Rekli ste 8 tisoč in toliko dodatnih zaposlenih – ni ravno takšna številka! Bi pa na eno stvar malo opozoril. Od takrat, se pravi, če gremo deset let nazaj, pred desetimi leti pogledamo malo številke [[…]]Državna uprava, se pravi, ožji del, nekaj več kot to uradništvo, kot se reče, ki zdaj šteje nekaj nad 30 tisoč, je pred desetimi leti bila višja, več kot 10 % te številke. Se pravi, govorimo o 3 tisoč ljudi manj v tej administraciji na nek način, in vsi ostali so pa [[…]]Se pravi, govorimo o dodatnih zaposlitvah v izobraževanju, v zdravstvu, v socialnih storitvah; tam, kjer se pogovarjamo o storitvah za državljane, tam, kjer je bil zaznan manko, da ljudje ne dobijo dovolj oziroma na pravi način in je tam treba krepiti. In to se je krepilo. Tudi konec koncev policija in tako naprej. To so bile tiste prioritete, ki so bile zaznane, in na teh se je tudi delalo, tako da ne gre za to, da bi se, ne vem kako bi [[…]]Včasih je neka predstava, kot da bi se sto novih pisarn odprlo, dalo noter sto fikusov in sto ljudi, ki ne delajo cele dnevne nič. Dejansko se je povečevalo število tam, kjer je operativa, in racionaliziralo tam, kjer je bilo pač možno, kjer se pa tudi včasih že to pretirano pozna, na področju državne uprave, kjer je ta ožji aparat. Od tukaj naprej zagotovo velja dati še kakšen komentar, ker zdaj se je pa že kar nekajkrat pojavila ta zamisel oziroma neka primerjava z enim fevdalizmom, kjer se je pobrala desetina. Tista desetina tistemu, ki je plačal, ni zagotavljala popolnoma nič, razen tega, da je lahko delal na tuji zemlji in to plačeval. Ni imel zdravstva, ni imel šolstva, se pravi, bil je brez zob, če se tako izrazimo, živel je, ne vem, 30, 35 let, ni znal pisati, ni znal brati, ni vedel niti, kako mu obračunajo konec koncev davke, kar je ena od osnov, da ljudje vedo, za kaj gre. Ni imel nekih socialnih pravic, ni bilo pokojnin. Pokojnino je uvedel šele Bismarck in še to samo za vojaške oficirje, ki so takrat za nekaj let presegali tisto starost, pri kateri je človek običajno umrl. Tako so to inovacije oziroma pridobitve, ki so stare – težko rečeš nekaj sto let. Gradnja tega dela socialne države, se pravi tistega dela, s katero potem družba napreduje kot celota, ki vsem zagotavlja neko višjo stopnjo življenja, blagostanja, in tako naprej – jih ne gre kar tako zavračati. Konec koncev nimajo tudi varnosti, če jo omenjamo. Policija ni bila namenjena temu, da bo njega zaščitila, je bila namenjena temu, da pride graščak tam in mu vzame tisto, kar on misli, da je njegovo; vključno z ženo za prvo noč, če se je slučajno tako odločil. Tako ne vem, če je to najboljši sistem, ki se ga splača prikazovati kot nek pravičen, pameten in dober v razmerju med koliko nekdo plača in koliko za ta plačila tudi danes dobi. Ker za to, kar danes država pobere, tudi ne glede na to, da včasih izpade drugače ali pa se komu zdi drugače, tudi zelo veliko dobi. Morda se pa o tem tudi nekoliko premalo govori. Kar se tiče prispevkov in davkov. Težko komentiram tiste izračune, tako, iz glave, ker mislim, da ste omenjali preračun na neto plačo, tako da pridejo odstotki malo višji. Dobro, statistika je zanimiva veda in jaz jo znam tudi dobro uporabljati, moram priznati, in lahko kakšno stvar pri nas tudi tako eksotično prikažem. Ampak O. K., v redu. Tako tega ne bi pretirano komentiral. Ampak vsaj kar gledamo primerjalno; pri nizkih plačah smo konkurenčni, pri srednjih imamo že težave, pri višjih smo pa, tudi mednarodno ugotovljeno, dokaj nekonkurenčni. Na teh je tudi bilo že marsikaj narejenega. Recimo, lansko spremembo, ki velja letos, se pravi, ta olajšava, ki je predvidena za znanstvenike in visoko usposobljene ali pa kvalificirane kadre, ki spodbuja nekako izmenjavo, mobilnost, pridobivanje novih znanj in deljenje tega znotraj države, naše, se pravi, da gremo vsi skupaj hitreje naprej. Tako je tukaj nekaj zadev. Pa tudi to, tisti, ki ima najnižjo plačo, on plačuje oziroma običajne dohodnine niti ne plačuje, plačuje predvsem socialne prispevke. Socialni prispevki so pa povezani s pravicami. Se pravi, ne gre za to, da gre za nenasitno državo, ker iz tega se črpajo pravice, ki jih ima. Zdravstvene, pokojninske in tako naprej. Dodatno je bilo rečeno tudi, omenjena je bila Češka. Češka, recimo, če gledamo samo [[…]]V enih stvareh so zanimivi, velja kaj tudi pogledati, vedno čez mejo, da vidiš, če kdo dela kaj boljše, seveda v kakšnih stvareh so pa tudi slabši. Tako je treba take stvari izpostavljati pod vzporednico, vzporedno in gledati, kaj je vse skupaj, se pravi celokupno, kaj to predstavlja. Zjutraj, ko smo se pogovarjali na Odboru za zadeve Evropske unije, je bilo govora tudi o davčni vrzeli na področju DDV. Mi smo ena izmed najboljših držav, kar se tega tiče v Evropa. Češka ne spada med te najboljše države, oni velik del DDV zgubijo skozi razne malverzacije in tako naprej. Se pravi, pomeni, da je tudi tam težava malo na področju konkurence, ko gremo gledat, zaradi tega, ker nekateri očitno poslujejo tudi v bistveno ugodnejših pogojih zaradi tega, ker se davki, tudi tisti, ki bi morali biti pobrani, pač niso pobrani. Tako so povsod plusi in minusi. Pri davčnem sistemu še posebej je treba to gledati celokupno. V povprečju, če gledamo, kot sem že večkrat povedal, smo tam nekje na 37 % – je delež davkov v BDP. V številnih državah, ki jih pogosto tukaj navajate, v je Avstriji vsaj za 2 odstotni točki višji, v Nemčiji toliko višji, v Italiji tudi višji in tako naprej. Se pravi, na enih področjih, če boste šli gledat, recimo pri plačah, morda so bolj konkurenčni primerjalno z nami, so pa na drugih področjih, predvsem kapital, obdavčitev premoženja, bistveno bolj divji – to ni lep izraz, nekako več poberejo, bistveno več, kot bi pobrali pri nas – in se to potem na koncu uravnoteži. To je tudi tisto, kar sem že v uvodnem nagovoru, v stališču Vlade povedal, da v povprečju solidno stojimo, smo konkurenčni tudi glede na evropske, pa tudi druge mednarodne primerjave, je pa dejstvo, da imamo določena neravnovesja. To je tudi pripoznano, če pogledamo obdavčitev dela, zagotovo smo tudi iz tega razloga, ker mislim, da v predvolilnem času je sicer o teh zadevah treba razpravljati zaradi tega, ker konec koncev vsaka stranka mora povedati, kaj si o nekem prihodnjem davčnem sistemu misli, zagotovo je pa kočljiv za sprejemanje morebitnih sprememb. Zato tista beseda ad hoc, ker v tem času je težko, tudi v tej hiši, pa tudi še kje izven nje, ohranjati tisto trezno glavo in v miru razmišljati tudi strokovno, z nekim pogledom na dolgi rok, se pravi dlje od samega nastopa do volitev, da se v tem času morda te glavne stvari strateško premisli, potem pa tisti, ki seveda pridobi tudi ustrezno podporo, tisto politiko odpelje dokaj samostojno. Tako smo se v tem času ravno iz tega razloga lotili enega projekta, ki sem ga tudi omenil, z OECD. Do maja, upam, da bo pripravljena ta študija, tako kot smo se dogovorili. Pogledalo se bo, kako temeljito prenoviti sistem obdavčitve dela – se pravi, govorimo o dohodnini. Dohodnina niti ni takšen problem; ste sami zelo dobro povedali, da pri nas so glavni problem v bistvu socialni prispevki, ker je tam zelo velika obremenitev, in bomo gledali vse skupaj. Pogovarjali se ne bodo samo z Ministrstvom za finance, pogovarjali se bodo z različnimi deležniki in interesnimi skupinami, ker so izrazili tudi to željo. Na koncu bo prišla ena študija ven. Ne pravim, da bo v korist temu, kar pravim jaz, lahko bo v korist čemerkoli, pač tistemu, ker bodo oni ocenili, da je pametno. Ampak upam, da tisti, ki bo prišel tudi za mano, bo to vzel kot eno popotnico, da vidi, kako razmišljajo različni deležniki, kakšne so mednarodne primerjave in tako naprej, in na tej osnovi potem izpeljal oziroma apliciral te misli, ki jih imate oziroma dolgoročne usmeritve na to, kako pa postaviti neko premišljeno in smiselno davčno politiko. Ker davčna politika je res tako zelo različna. Ampak dejstvo je, da tisto, ker se nam dogaja na prihodkovni strani, se mora potem odražati tudi na odhodkovni. Se pravi, če mi znižamo prihodke za 200 milijonov evrov, pomeni, da 200 milijonov evrov pravic bo nekje moglo iti. In najbolj nehvaležno je pravice rezati. To veste tudi sami. Samo če pogledam maso plač – to, ker ste omenjali – za javni sektor: 2008 4,2 milijarde, 2009 4,6 milijarde. Če pogledamo 2016, ki je zadnji točen podatek, imamo 4,6 milijarde. Se pravi, govorimo o isti cifri, ampak vmes se je nekje zgodil skok. Ta skok se je iz določenega razloga zgodil. Zgodil se je pa istočasno, ko je prišlo do tistega velikega reza, kot ste povedali. Se pravi, če delaš velik rez na prihodkovni strani, moraš delati bistveno večji rez na odhodkovni. Zakaj je prag bistveno večji? Ker 2008 je bila strahovita konjunktura in v tistem času bi morali biti strahoviti presežki, pa niso bili. Rezultat tega žanjemo še danes. Potem ko pridemo do tega, da zdaj je pa treba vdihniti s polnimi pljuči in tako naprej. Če se tako malo figurativno izrazim; če je ena odstotna točka oziroma 1 % primanjkljaja, pa rečemo, da je to en meter, pa da smo bili, recimo, v najslabših časih 13 metrov pod vodo, če smo mi zdaj še malo pod vodo, to vam še vedno ne omogoča, da zadihate s polnimi pljuči, ker rezultat je znan. Tudi največ potapljačev na dah se utopi tik pod površino, ker jim refleks potegne in je stvar v tem, da je treba v končni fazi paziti. Mislim, da je Vlada – se pravi, če gledamo okvire –postavila dober okvir, stabilen okvir, jasen, se ve, kam moramo priti do 2020, se pravi javnofinančna konsolidacija, in vse se podreja temu cilju. Ker v končni fazi moramo vsi, ko se postavi neka krovna usmeritev, spodnji cilji morajo temu slediti, da veslamo vsi v isto smer, ker veslanje v različne smeri pomeni, da se vrtiš na mestu, se obračaš, prevrneš, kakorkoli že, ampak cilj je, da gremo naprej. Kar se tiče teh rezerv države in tako naprej, kar je bilo tudi rečeno, pa opisovali ste tisto leto 2008, kaj se je dogajalo. Se pravi, se je dalo več upokojencem, se je dalo več za plače, se je dalo več za to, za ono, za tretje, sedmo. To je eksemplaričen primer prociklične politike. Mi smo pa rekli, da je osnova tega, fiskalno pravilo je tako zasnovano, tudi Evropska komisija to ves čas govori, tudi IMF – tisti, ki vam je malo bolj blizu – tako ves čas govori, tudi OECD tako govori – tisti, ki vam je morda bližje OECD –, ker vsak ima pač neke svoje preference, ampak vedno pravijo, delajte proticiklično ne prociklično. Se pravi, takrat, ko vam gre res dobro ali dobro, dajte si nekaj na stran, ko vam gre slabo, dajajte noter denar zaradi tega, ker sistem ni namenjen sam sebi, ampak je namenjen ljudem. Se pravi, preživeti morajo v prvi vrsti ljudje in zagotavljati se mora neka razumna raven blaginje, ne glede na to, kje v ciklu se mi nahajamo. To je nekako tisto, zakaj smo mi pri teh zadevah zelo [[…]]ne bom rekel konservativni, ampak zadržani. Se pravi, vsaka stvar se dela premišljeno. Vse, kar je bilo vplivov – rekel sem, da je učinka zdaj že, če seštejemo [[…]]Se pravi spremembe, ki smo jih delali v dveh letih, letos se bodo odražale na letni ravni v 130 in več milijonih evrov manj prilivov zaradi teh sprememb, v splošnem bo sicer več, ker imamo gospodarsko rast, se zaposluje in tako naprej. Ampak, glede na tisti benchmark, ki smo ga imeli prej, toliko manj, in to se je vse računalo zelo previdno ravno zaradi tega, da se ne bi spet kje premaknili iz ravnovesja. Ker dobro veste, kljub temu da marsikdo reče, da bonitetne ocene so fikcija, je dejstvo, da vplivajo na marsikaj. In dokler smo mi tam dobri, dokler se država poceni zadolžuje, za kratek čas se celo zadolžujemo tako, da nam drugi plačujejo, da lahko vzamejo naš denar, je pač tak čas poplave denarja, je seveda zelo pomembno – zakaj – zaradi tega, ker se potem nižje zadolžuje tudi celotno gospodarstvo, nižje se zadolžuje tudi celotno gospodarstvo, nižje se zadolžujejo vsi državljani, lahko ceneje najamejo konce koncev hipotekarni kredit, in na dolgi rok že majhne razlike v obrestih zelo veliko pomenijo. To je tisto, ko se pravi, neka stabilnost tudi v javnih financah pomeni oziroma bistveno prispeva k blaginji vseh skupaj. Ne nazadnje skozi proračun, bistveno več kot 100 milijonov evrov se na letni ravni zdaj že prihrani na račun tega, da se je nekatere obveznice, ki so bile zelo drage – takrat verjetno tudi drugih možnosti ni bilo, ko te nekdo izsiljuje in rabiš denar, ga pač vzameš –, so se naredile zamenjave teh in se prihrani zdaj že zelo veliko denarja in ta denar gre v tiste stvari, za katere se ocenjuje oziroma tudi Vlada ocenjuje, da so pametne in smiselne. Tako je to del neke strategije, ne gre za neke ad hoc odločitve ali pa na pamet odločitve. Davčni sistem zagotovo ne sme biti postavljen kot neka licitacija, posebej v predvolilnem času navzdol, da bomo pobrali čim manj. Če je, mora zagotovo na drugi strani biti nek premislek, kaj se bo naredilo, kot sem prej omenil, s pravicami in temi zadevami. Če se to ponudi v paketu, je to stvar, o kateri je lahko resna debata, če pa ne, je pa treba takšne pobude, vsaj jaz tako ocenjujem, morda dati na stran. In takrat – tudi zdaj, ko bomo delali nek globalni premislek, kaj pa res narediti na področju obremenitve dela –, dati tudi ta vaš predlog zraven in reči, v redu, ta predlog rešuje to pa to. Ali je boljši v nekaterih elementih od drugega predloga, ker zagotovo bo tudi gospodarstvo imelo svoje, sindikati bodo imeli svoje predloge, marsikdo, tudi strokovna javnost bo dala marsikateri dober predlog, ampak na koncu je treba to nekako zložiti skupaj, preračunati in dati tistega, za katerega ocenjujemo, da bi na dolgi rok zagotavljal najboljši rezultat, najboljši rezultat pa je seveda čim večja blaginja za vse državljanke in državljane. Kar se tiče tega, kar je na področju kmetov oziroma katastrskega dohodka. Tu bi vseeno povedal, da že zdaj je sistem na tak način postavljen, da zajame, nakalibriran je tako, da zajame tiste, za katere se ocenjuje, da oni od tega ne samo živijo oziroma da ne gre samo za lastno porabo, ampak da dejansko opravljajo dejavnost. Se pravi, od tega tudi nekaj zaslužijo. Tudi če primerjamo številke, recimo, koliko ljudi koristi te subvencije in tako naprej, pridemo nekako na ta nivo. Se pravi, če vzamemo cifro, da je približno 360 tisoč gospodinjstev v Sloveniji, ki ima neka kmetijska oziroma gozdna zemljišča in tako naprej, od tega se uvrsti, lahko temu rečemo, v takšno kategorijo, da se potem obdavči, približno četrtina. Se pravi, vse tiste se res skuša pustiti zunaj, osredotoči se na tiste, ki imajo nizke dohodke – večji del tega glede na to, da gre za pavšalno obdavčitev. Prej ste rekli, da bo manj administracije, manj dela na ravni javne države in tako naprej, je treba vseeno povedati, da tu gre za večinoma samodejne postopke, glede na to, da gre za pavšalno določen dohodek in tako naprej. Tako ni to tisti moment, zaradi katerega bi se, recimo, reklo, dobro, zdaj pa že zaradi administracije je to pametno narediti. To ni ta faktor odločanja. Res je faktor odločanja, kje to mejo postaviti, da zajamemo tiste, ki morda to opravljajo kot dejavnosti, ker če opravljajo to kot dejavnost, so potem tudi druge dejavnosti v tej državi, in je treba vedno držati neko ravnovesje. Se pravi, zagotovo na področju kmetijstva velja pozitivna diskriminacija v njihovo korist, ampak ne več kot toliko, da vzpostavimo pretirana nesorazmerja. Zaenkrat hvala.
Besedo ima gospod Primož Hainz. Pripravi naj se gospa Ljudmila Novak in gospod Marijan Pojbič. Gospod Hainz, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Moram reči, da tisti, ki ste pred mano diskutirali, predvsem nekateri uvodničarji so bili zelo jasni, današnja razprava je obremenjena s predvolilnim obdobjem in je seveda v tej razpravi veliko demagogije in tudi nekatere netočnosti. To velja tudi za davčno politiko. Moram reči, da kar se podatkov tiče, tisti, ki je kričeč in ki ga sam uporabljam, je ta, da v letu 2015/2016 so se dobički v naših firmah zvečali za 94 %, povprečna plača se je pa dvignila za 1,2 %. To je seveda tista razlika, kjer mi potem lahko – vsaj jaz tako razmišljam o teh rečeh, seveda imam jasno mnenje, kako te probleme reševati. To se pravi, nekje se dogaja grozovita krivica. Zato seveda moram reči, da smo se v Desusu odločili, da gremo v to popravo krivic in seveda se zavzemamo na plačnem sistemu, podprli smo Levico za 700 evrov za najnižjo plačo. Minimalno plačo smo podprli, ker mislimo, da je to nek minimum – posebno v situaciji ali pa položaju, ko delavcev ni in jih iščejo, to je že popolnoma jasno –, ampak predvsem seveda za tiste na dnu plačne lestvice, ne za one na vrhu, kot je bilo nekaj zadnjih ukrepov SMC, iz katerega imamo zdaj celo težavo plačnega sistema, ampak gre za tiste na dnu, ki preprosto ne morejo preživeti s plačami 500, 600 evri na mesec. Ampak predvsem se pa Desus zavzema, pa se tudi sam seveda, za popravo krivic na pokojninskem sistemu. Vi veste, da smo za to tako imenovano štednjo upokojenci dali 8,4 % in seveda to je treba na nek način popraviti. Delno smo to uspeli, smo se dogovorili v vladni koaliciji, delno pa predlagamo tudi še dodatno, torej vsake 2 leti, prihodnja 3 leta po 2 % in 1 %, mislim 1,1 %, še za četrto leto, da bi potem prišli na koncu na tistih 7 celih oziroma 8 celih in toliko odstotka, kar smo izgubili v teh letih tako imenovane štednje, torej varčevanja. To je treba vrniti. Seveda bi pa prosil kolega Hana – in še koga drugega tudi –, danes je bil to kolega Han, spoštovani kolega, ki je govoril o strašnih denarjih. To je 334 tisoč evrov na leto. [[oglašanje iz dvorane]] [[…]]Ta odstotek vračila. Tudi ko me vprašajo, koliko imam plače, ne rečem, plačo imam v 5 mesecih toliko in toliko, ampak imam v enem letu, imam v enem mesecu plače toliko in toliko. In prosim, da ne mešamo na nek način jabolk in hrušk pri teh statističnih podatkih. Koliko je to v 25 letih, bi seveda bilo še bistveno več, kot si ti navedel oziroma ste navedli. To samo glede teh podatkov. To je na leto 334 tisoč evrov. Kar se pa tiče siceršnjih razprav, moram reči, da sem vedno znova, pa ne reagiram vedno, ampak danes pa skoraj moram, ko sem se že oglasil. Namreč, ko Nova Slovenija govori o tem, da so edini, ki se pogovarjajo z gospodarstvom, seveda v to bi lahko rahlo dvomil. Moram reči, da se tudi Desusovi poslanci pogovarjamo z gospodarstveniki, niste popolnoma edini, ampak to je druga razprava. Ampak vi seveda vztrajate na nekem popolnem liberalizmu kot najbolj neoliberalna stranka v tem trenutku v slovenskem prostoru, kar me pa za krščanske še posebej grozljivo preseneča. Seveda, vse bi prodali tujcem – pazite, poudarek na tujce! – in seveda znižali bi davke. Za vsako ceno bi znižali davke. Torej, na nulo. Potem pa, ko končate razpravo, vedno rečete, ampak mi pa mislimo, da bi bilo dobro pa vendar imeti nekatere socialne ukrepe. Se ne izide. Se ne izide. Nekje je treba dobiti za šolstvo, za zdravstvo, za znanost, za varstvo, za kulturo je treba nekje davke pobrati. Vi ne bi pobrali gospodarstveniku oziroma gospodarstvu in bi delavcem dali čisto plačo. To je logika, ki je jaz, to moram reči, že vsa ta leta, ko tu sedimo z vami v Državnem zboru, ne razumem. Preprosto ne razumem, ker se računica ne izide. Ampak to je lahko, bom rekel, poenostavitev zaradi tega, ker drugače očitno nekateri nočejo razumeti. Kar se pa tiče gospoda Lisca, ki je začel spet te v fevdalizmu, kako je bil to krasen sistem. Prvo bi vas vendar opomnil, da v fevdalizmu tako idealno ni bilo. Moram reči, da so cerkveni dostojanstveniki in posvetna gospoda dobro živeli, v to pa ni nobenega dvoma, za tiste čase dobro živeli, kar se pa tiče ljudem, ki so dajali državi, ki so dajali Cerkvi, ki so imeli tlako, za te pa ne verjamem, da je bil tak raj. Zato je tudi Cerkev izumila raj na drugem svetu, ne na tem. Tako da ne bi filozofirali o nečem, kar ni. In 10 % davkov v fevdalizmu – to je čista neumnost. Vse so dali, kar so imeli, da ne grem na tisto pravico prve noči, kar je omenil gospod Božič, pa je tudi res. Namreč, posebej me je zbodlo to zato, ker je gospod Lisec začel razpravo tako: »Vrnimo se v leto 2018,« potem je pa govoril o fevdalizmu! Ta je bila najbolj, bom rekel, kričeča. Ampak, seveda v tem smislu bi vas tudi prosil, ko razpravljate o teh rečeh, pa ne bi rad zagovarjal Levice, ko govorite, da če se vračamo v čas, bi se vrnili tudi v prostor. In Venezuela je nekaj, kar ne zdrži nobene primerjave, in ne vem, če ima smisel obremenjevati Državni zbor s tem nivojem razprave, kaj se dogaja v Venezueli. Potem bi lahko začeli še o Afriki ali kaj takega, bi bila malo daljša razprava. Skratka, mislim, da je te predvolilne demagogije res veliko oziroma mislim, da je je preveč. Kar se pa tiče konkretnih podatkov, veste, pa zadnja zadeva, ki je bila omenjena okoli tega, kako Vzhodna Evropa [[…]]Kolikor sem jaz bral zadnje podatke, BDP v Sloveniji je višji, kot je na Češkem, na Slovaškem in skratka v vsej Vzhodni Evropi, Poljskem in tako dalje. To so podatki. Zdaj, če imate vi drugačne [[…]]To sem nekje oziroma sem prepričan, da sem to videl, da sem to prebral, nimam zdajle citata, ampak tako je, ne glede na to, kaj bi si želeli. Dejstvo pa je, to pa morate priznati, nekateri ste z mano sedeli s temi delegacijami parlamentarnimi, ki hodijo v Državni zbor, vsi so rekli – že pred leti, se spomnim leta 2014, predvsem 2015 – vsi so nas opozarjali, ne prodajajte vsega svojega premoženja tujcem. Ko govorimo o Čehih, Slovakih in tako naprej [[…]]Mislim, da je bil ta nasvet kar dobronameren, ker oni zdaj ponovno ustvarjajo državno premoženje zato, da bi lahko sfinancirali vse tisto, česar mi seveda ne moremo – mislim, kar je potrebno sfinancirati; torej šolstvo, zdravstvo in tako naprej in tako naprej. To so nam pripovedovali na teh obiskih pravzaprav vsi iz te Vzhodne Evrope in teh kontaktov smo na začetku imeli veliko, zdaj pa seveda je nekako, ne vem, ali je to slučaj ali kaj, ampak nekako ti kontakti malce [[…]] Skratka, zavzemam se za to, da bi pri tej razpravi vendar uporabljali čim manj take poceni demagogije in šli na realne podatke, kje pravzaprav v tem trenutku smo. Hvala lepa.
Replika gospod Tomaž Lisec. Izvolite.
Več stvari. Najprej, da o demagogiji govorijo poslanci stranke, ki že, mislim da, 15 let obljubljajo nebesa upokojencem, pa vemo, kakšna je realna pokojnina – je res demagogija in to drugim očitati. Drugo, spoštovani gospod Hainz, sicer zaenkrat še ni magnetograma te seje, nisem govoril, da je fevdalizem neka najboljšega, ampak da je bil v bistvu fevdalizem kar nekaj solidnega, je bil dober. 10 % – pa dobro, pustimo te male pa velike dajatve – so dajali fevdalci oziroma kmetje fevdalcem, pa je gospod Hainz rekel, da so vse dali. To je pa druga skrajnost. Na hitro sem pogledal, kaj je fevdalizem pa kaj je del, pa kar sem se naučil ob tem, moram reči, da sem bil kar dober v zgodovini oziroma kar sem si zapomnil, je pa njegova še veliko bolj zgrešena. In še enkrat, kaj so dobili v tistem času od svojega vladarja, cesarja, ki je bil lastnik vsega, tako kot je sedaj cesar lastnik vsega, pa nam deli po svoji, malodane božji milosti? Veliko so dobili! Red pa mir, vsaj kolikor toliko izenačen, kot ga imamo sedaj. In za to razliko, kar jo danes daje nekdo za minimalno plačo, da ne govorim, kdo s povprečno plačo ali z dvakratnikom povprečne plače – kaj sedaj on dobi, pa kaj naj bi dobili tisti v času fevdalizma? Prepričan sem, da če bi zdajle naredili anketo, da bi se Slovenci raje odločili za fevdalizem – pa pustimo ob strani vse te solidarnostne momente, ki verjamem, da so bili tudi v fevdalizmu –, bi ljudje bili veliko bolj prepričani v to, da bodo sami zagovarjali in se odločali, kaj dati državi. Pa ne samo deset procentov, lahko se zmenimo za tretjino, pa bodo ljudje še vedno veseli. To pa, da dajejo pri dvakratni povprečni plači povprečno neto plačo državi, je pa to, kar govorimo o zgrešenem razmišljanju določenega dela politike, ki mlade, izobražene naganja v tujino. Zato tukaj replika gospodu Hainz, da naj prebere magnetogram, kaj sem govoril, po drugi strani pa gospod državni sekretar, vedno se po navadi primerjamo z bližnjimi. V osnutku zakona oziroma predlogu zakona, ki ga imamo, smo povedali in tudi zapisali, kakšen je primer v Avstriji, kaj avstrijski delavec za minimalno plačo, s povprečno plačo ali z dvakratnikom povprečne plače dobi bruto in kaj to znese v neto. Pa poglejte avstrijski model pa poglejte slovenski model in zakaj se naši ljudje sprašujejo, zakaj je Avstrija toliko boljša. Ima manj sociale, ima manj zdravstva? Nima. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Ljudmila Novak, pripravi naj se gospod Marijan Pojbič. Izvolite, gospa Novak.
Hvala za besedo in lep pozdrav. Vseh tistih razpravljavcev, ki sem jih želela malo pokomentirati, sedaj ni v dvorani, očitno je spet načelo: udari in beži, pa potem ne boš nič slišal, kakšen odgovor si dobil na kakšno razpravo. Pa bom začela pri ministru dr. Andreju Bajuk, ki se sam seveda ne more več braniti, ampak šele ob njegovi smrti mu je bilo priznano, da je bil prvi minister, ki je ljudem znižal davke in ki je upokojencem zvišal pokojnine. Če gospod Hainz govori o predvolilni demagogiji, vemo, kateri politik v naši državi je največji predvolilni demagog, pa ni treba povedati imena, pa vsi vemo, kdo je to. Tisti, ki je že zdavnaj obljubljal pokojnine po tisoč evrov, pa jih še sedaj ni. In sedel je tudi v vseh vladah od leta – ne vem, 1998 se mi zdi pa do sedaj. Ne on, ampak njegova stranka, Desus. No in gospod Han je očital Bajuku, da je zmanjšal davke in je država bila prikrajšana za eno milijardo evrov. Ampak ljudje so bili na boljšem. V tistem času je država vzpostavila vse kriterije, da smo lahko sprejeli evro. Bil je proglašen celo za najboljšega finančnega ministra leta – evropskega! In javni dolg v tistem času, leta 2008, je bil 21,1 % BDP ali 8,2 milijarde. Potem pa pride leta 2008 vlada Boruta Pahorja oziroma vlado prevzame SD in minister SD, finančni minister, postane France Križanič. In kaj se zgodi z javnim dolgom? Z 8,2 milijarde naraste na 16,4 milijarde evrov! Torej z 21,1 % na 46,6 % BDP. Gospod Han nam je očital oziroma ministru Bajuku, kje je zdaj tista ena milijarda, ki je ni izterjal. Zdaj pa vidimo, da je ta razlika med javnim dolgom kar precej milijard več. Kam so pa šle tiste milijarde? Kaj se je potem zgodilo? Seveda ta javni dolg je naraščal, zdaj imamo okrog 30 milijard evrov in plačujemo približno milijardo evrov letno obresti. Kaj pa imamo od tega? Obresti odplačujemo za javni dolg, ki ga je v veliki meri začel ustvarjati SD. Vemo, da se je začela finančna kriza, pa kljub temu ni bilo pravega orodja in orožja proti tej finančni krizi in se je javni dolg kar povečeval. No in potem pravi gospod Han, da desnica samo reže finance. Ja, zakaj pa jih je bilo treba rezati? Ker so jih oni prekomerno zapravljali, delili v neprave projekte, vlagali v več delovnih mest v birokraciji. Jaz pravim, naj bo delo plačano, učinkoviti birokrati naj bodo ustrezno in dobro plačani, ni pa treba dodatnih zaposlitev birokratov, kot se dogaja prav v času te vlade. Zato je morala naslednja vlada leta 2012 uvesti ZUJF, da je zmanjšala birokracijo in da se je borila proti vsem tem finančnim krizam, ki jih je povzročila prejšnja vlada, v kateri je bil tudi SD, stranka gospoda Hana. Če govorimo še o socialni politiki Socialnih demokratov. V času Pahorjeve vlade so odvzeli pokojnine, največkrat so jih dobivale kmečke ženske, ki so celo življenje garale, pa veste, da kmetje v tistem času niti nisi mogli vplačevati v pokojninsko blagajno, in te ženske so imele 181 evrov mesečno pokojnine. 181 evrov mesečno, ki jih je Pahorjeva vlada, minister SD, torej SD, vzel tem ženskam. Toliko o solidarnosti in socialni politiki SD! Včeraj je bilo srečanje Združenja Manager. Gosta te majhne okrogle mize, pogovora, sta bila tudi naša finančna ministrica in minister za gospodarstvo. In kaj je rekel minister za gospodarstvo? Jaz se z njim popolnoma strinjam. Vem, da on ve kot menedžer, kakšni ukrepi bi bili potrebni, pa verjetno ga dve koalicijski stranki precej držita nazaj. Kaj je rekel? Da je treba znižati prispevke za tista delovna mesta, ki omogočajo – torej delovna mesta z višjo dodano vrednostjo. Mi govorimo o razvojni kapici, ker vemo, da ob enaki bruto plači je v Sloveniji prenizka neto plača, zato nam mlad, izobražen kader odhaja. Zakaj je pa to pomembno tudi za minimalne plače? Ker ti ustvarjajo višjo dodano vrednost in celo podjetje vlečejo naprej, zato tudi minimalne plače niso potrebne. Včeraj je bila glavna nagrajenka za življenjsko delo dr. Jožica Rejec in pravi: »Pri nas minimalne plače niso problem, ker ima verjetno večina višek, ker vlagajo v razvoj.« Torej, zaman je poudarjati, hočemo večje penzije, hočemo višje minimalne plače. Strinjam se, da so pokojnine prenizke, da ljudje ne morejo živeti, da z minimalno plačo težko preživijo. Popolnoma se strinjam, ampak rešitev ni v tem, da mi povečujemo pokojnine in povečujemo minimalne plače, s temi povečevanji potem povečujemo tudi javni dolg, ampak da vlagamo v razvoj, v raziskave, da dobimo top podjetja, da omogočamo zakonodajo, davčno zakonodajo, takšno, da bo gospodarstvo lahko delalo, dihalo, vlagalo in s tem tudi omogočalo boljše plače, višje prispevke, več zaposlitev in tako naprej. Ampak, enostavno, te matematike tako v SD kot v Desusu očitno še niso obravnavali. Kot sem dejala, sem za višje plače, sem za višje pokojnine in Bajuk jih je kot finančni minister tudi omogočal. Predvolilna demagogija, o kateri je govoril gospod Hainz, se najbolj pogosto dogaja v tej stranki in tudi v stranki SD. Če ste bili v vladi toliko in toliko let, ste tudi vi krivi in odgovorni, ne glede na to, kdo je bil minister tiste vlade – finančni minister ali pa kdor je vodil vlado. Sokrivi ste. Nekaj mesecev pred volitvami niste nič krivi, mi smo takrat krivi za nizke plače, za nizke pokojnine, pa ves čas sedite v različnih vladah. Torej, demagogija na vrhuncu, ampak pri vas. In nam očitate, da podpiramo neoliberalizem in kapitaliste! Mislim, da v Novi Sloveniji ni veliko kapitalistov, so pa delavni ljudje, ki vedo, da si morajo za svoje življenje zaslužiti s poštenim in odgovornim delom. Po navadi tudi ne šolajo svojih otrok v tujini, če pa jih, pa jih za svoj denar. Vemo, kdo je v preteklosti šolal svoje otroke v tujini. Tisti, ki se najbolj zavzemajo za javne šole pa javno šolstvo, svoje otroke pa pošiljajo drugam. To je še ena demagogija, ki jo neprestano slišimo. Višjega standarda ne bomo dosegli z več socialne pomoči, ampak tudi s povišano produktivnostjo. V Sloveniji je 20 % nižja od povprečja v Evropski uniji, na srečo vsaj 20 % višja kot na Balkanu, pa v teh državah, o katerih ste govorili, da imajo zelo nizke davke. Ja, gotovo z nizkimi davki hočejo privabiti vlagatelje, če pa je produktivnost tako majhna, verjetno tudi ugotovijo, da se ne splača iti tja, kjer pač te produktivnosti ne bodo dosegli. Pokojnine bi lahko bile boljše, če zaradi luknje ne bi spet pokrivali, torej luknje v naših bankah, vemo, okrog pet milijard. Če ne bi šlo toliko denarja v Švico oziroma v davčne oaze, pa večino časa ste bili na oblasti in bi to lahko preprečili, kontrolirali ali kako drugače zagotovili red, pravico, poštenost v tej državi. Pa je niste. Zato ne govorite, da smo krivi mi, pa naš minister, ki je ljudem znižal davke in je bil takrat zelo nizek javni dolg!
Replika, gospod Primož Hainz. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. To bom repliko izrabil, ne zato da bi polemiziral, čeprav sem bil prijetno imenovan, ampak sem seveda naredil neumnost. Rekel sem 334 tisoč, je pa 334 milijonov letno, pomeni poprava krivic za upokojence, če bi se vračali na tisto stopnjo, o kateri sem prej govoril. Hvala lepa.
Hvala lepa. Nadaljujemo. Gospod Marijan Pojbič, imate besedo. Za vami dobita besedo gospa Anja Bah Žibert in gospod Igor Zorčič. Izvolite, gospod Marijan Pojbič.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Ne vem, kaj še pravzaprav sploh lahko v Slovenski demokratski stranki v danih okoliščinah naredimo. Vse, kar naredimo, je narobe. Razlogi za to, da neke stvari niso ob pravem času, so enkrat, da so volitve blizu, drugič ne vem, kakšen tisoč in en razlog je bil, ko se spomnimo nazaj, koliko predlogov zakonov je vložila Slovenska demokratska stranka v tem mandatu. Praktično vsi zavrnjeni, ampak milijon razlogov. Zdajle smo vložili zakon, ki se mi zdi, da je zelo pomemben, bom potem 2, 3 stvari povedal zakaj, in mislim, da so moji kolegi poslanke in poslanci, ko so razpravljali, zelo jasno povedali, kakšna je intenca, kakšen je, zakaj smo se odločili za to, da ta zakon vložimo in tako dalje. Danes sem poslušal, ker sem vseskozi tukaj notri, razpravo ekstremne Levice. Moram reči, stališča, ki jih zagovarja, so ekstremna, ne sodijo več v nek normalen sistem demokracije. Ko sem Luka Mesca poslušal v njegovih razpravah, je vseskozi poudarjal – in nikoli se ni vprašal ključnega vprašanja – da ni nobenega problema, mi smo za to, da delimo, da dajemo. Tudi mi smo za to, v Slovenski demokratski stranki, da delimo in dajemo, seveda se je pa pred tem treba zavedati, kdo je tisti, ki to ustvarja, in kako pride v državni proračun. Če si ti človek, ki nimaš minute delovne dobe, kot sem že velikokrat rekel, ki nikoli nisi niti začutil, kaj pomeni imeti svoje podjetje, ne poznaš, kako funkcionira realni sektor. Danes, ko gledam, v tej vladi, vladni koaliciji je velika večina ljudi, ki niti minute niso delali v realnem sektorju, ki jim gre kot malim bogovom, ki že od samega začetka, ker jih je tudi sistem – hvala bogu so bili v pravem delu sistema. Se pravi v partiji, ki jim je omogočala, da so imeli privilegirane pozicije ne glede na to, ali so imeli izobrazbo osnovnošolsko, pa so imeli, ne vem – ker poznam iz svojega okolja, kako so se stvari dogajale – v nekem trenutku je prišel z osnovnošolsko izobrazbo na pozicijo delovodje neke zgodbe, kjer ni imel pojma, za kaj gre, in tako dalje in tako dalje, ker je bil v partiji. In točno to, večina koalicije, ki zdaj sedi tu notri, ste z levičarskega dela slovenske politike in so bili vaši predhodniki, starši ali kakorkoli rečeno zelo močni v politiki ali na fakultetah in tako dalje. In danes vi ne veste, kaj pomeni funkcionirati v realnem sektorju, ker niti minute svojega delovnega časa niste prebili v realnem sektorju. In tisti bi radi tukaj solili pamet! In ne veste, kako se denar zasluži! Mogoče je med vami kdo, ki je podjetnik – vem, da je nekdo – in on ve, kako se denar zasluži in kako enostavno je denar deliti, še sploh če funkcioniraš na tak način, da ne znaš oceniti, kaj je prav in kaj je narobe dajati v določenem trenutku. Najbolj, če se kdo zaveda tega problema, so podjetniki in obrtniki. Oni vedo, kdaj morajo varčevati in kdaj lahko zapravljajo. V naši državi pa se na tak način ne moremo pogovarjati, ker temu ni tako, razen 2004–2008, ko je to državo vodila Slovenska demokratska stranka, takrat skupaj z Novo Slovenijo. Zdaj pa, spoštovani gospe in gospodje, ker je tukaj spoštovani gospod podpredsednik in sem poslušal razpravo in stališče njegovega šefa poslanske skupine, zelo me moti pri njegovi razpravi, počasi vedno bolj – ker jaz sem pošten človek, jaz lahko to vsej slovenski javnosti povem – naj on pove, koliko časa je njegovo podjetje ali podjetje njegovih staršev priklopljeno na državna sredstva. Naj to slovenski javnosti pove. Naj ti ljudje to povedo slovenski javnosti, da bodo Slovenke in Slovenci vedeli, kdo je tisti, ki super živi na račun davkoplačevalcev. Naj povedo, nič narobe, nimajo česa skrivati, saj je bilo vse razkrito, saj je bilo v časopisih in tako dalje! Naj to povedo ljudje, da bodo ljudje vedeli, kdo zastopa tukaj v tem parlamentu njihove interese in kako pošteni so določeni posamezniki v SD. Naj povedo! Jaz ne rečem, da so vsi enaki, so pošteni in taki in drugačni. Zato pravim, da tudi v sami Levici ali pa tudi v SD imaš veliko poštenih levičarjev, ki nimajo čisto nič od teh privilegirancev, niti pikice, samo to, da jim oddajo glas. Upam, da bodo ti ljudje enkrat to dojeli. Ko bodo enkrat to dojeli, pa bodo rekli stop eliti, stop elitizmu. Ki se je zgodil zdajle tudi v SMC. Zdaj lepo vidijo, kaj pomeni elitizem. To so doživeli in to bodo doživeli na volitvah in bodo videli, ljudje niso toliko naivni in toliko neumni, da ne bi prepoznali te zgodbe, kljub vsem pritiskom medijev, ki so kupljeni in plačani. Kljub temu bodo ljudje začeli realno razmišljati in ta trenutek bo prišel, ta trenutek se Sloveniji bliža in hvala bogu, da do tega pride. Ker od demagogije, resnično od demagogije in velikih besed nihče ne more živeti, lahko pa živijo od tistega, kar ustvarja realni sektor. Potrebujemo tudi državni in javni sektor, vendar samo v tistem delu, ko delajo pošteno in delajo v korist ljudi. Ne pa takrat, da so zato tam, da onemogočajo uboge državljanke in državljane, da imajo še tisoč in en problem več samo zaradi tega, da si nekateri v državni in javni upravi zaslužijo plačo. Ljudem onemogočajo, da bi prišli do svojih ciljev. Pa da ne govorim, ko gre za pridobivanje gradbenih dovoljenj in tako dalje in tako dalje. Zdaj pa samo nekaj vprašanj pa da se vrnem na zakon, ker sem malce stopil čez. Imam vprašanje za Vlado in koalicijo, povejte mi, zakaj visoko izobraženi mladi zapuščajo Slovenijo. Kaj mislite, zakaj? Zakaj?! In vedno več! Zato ker nimajo stimulativnega okolja, nimajo stimulativnih plač, da bi ostali tukaj. Slovenija se brez visoko izobraženega kadra nima nobene možnosti prebiti. Nima nobene možnosti sodelovati v evropsko razvitih državah, če nima visoko izobraženega kadra, da bi lahko prenašal v to našo gospodarstvo tudi visoko tehnologijo in vse tisto, kar je potrebno za to, da stvari lahko funkcionirajo in da smo konkurenčni. To je ena stvar. Potem vas sprašujem, zakaj več kot 20 tisoč zaposlenih delavcev migrantov dela v Republiki Avstriji. Ali ste se kdaj vprašali v tej vladi, v tej koaliciji, zakaj? In potem jih še obremenjujete s tem, da morajo plačati razliko davka v Sloveniji. Ste se kdaj vprašali? Zato, ker tam normalno, logično dobijo več neto kot tukaj. Definitivno dobijo višjo neto plačo, ker je plača manj obdavčena. Do tisoč 200 evrov v Avstriji praktično ne plačaš dohodnine in tako dalje, zato so šli tja. Pa še drugi del, ki je pa socialni moment – ker tukaj niso dobili službe. In če bi bilo teh 20 tisoč ljudi tukaj, povejte, kakšna bi bila številka brezposelnih v naši državi. Pa se ne bi tako bahala ta, bom rekel v narekovajih napihnjena levičarska vlada in ta koalicija. Potem vas sprašujem, zakaj je ta vlada zaposlila 8 tisoč 500 ljudi v državni in javni upravi, ko govorite, da racionalno delujete in racionalno porabite proračunska sredstva. Kje so rezerve? Kje je zdaj tisto? Zakaj imamo 33 milijard dolga, ali koliko približno? Zakaj?! Zakaj se zdaj, če pravite, da so debele krave, da je vse super, oh in sploh, da se je v državni proračun natekla milijarda več denarja kot prejšnje leto, ne znižuje državni dolg? Zakaj?! Sprašujem vas, zakaj. Zakaj se povečuje, če tako dobro gospodarite? Tu so se odhodki povečali za teh 8 tisoč 500 ljudi za najmanj 250 milijonov evrov letno. In nikomur nič. In ta vlada pravi, da je odlična. Zdaj pa si vi samo predstavljajte, če pride do situacije, ko ne bo več debelih krav [[…]]Sprašujem vas, zakaj imamo vsak dan več ljudi pod pragom revščine, če tako dobro funkcionirate, če se je toliko denarja steklo v državni proračun več kot prej. Prav tako vas sprašujem, zakaj se iz slovenskih upokojencev delate direktnega norca, ko tem najbolj ranljivim povišate pokojnine za en evro, dva evra, tri evre, privilegiranci pa živijo kot bogovi. Njim pa za 80 do 100 evrov in tako dalje. Zakaj je temu tako? Ali veste, koliko podjetij je sedež preselilo na Slovaško in Češko? Iz mojega okolja, Štajerske, je zelo velika številka. Jih osebno poznam, pa sem jih vprašal, zakaj. Pravi: »Bolj stimulativno okolje je. Manjši so davki.« Zato. Se pravi, moramo se vprašati, zakaj, in tako dalje. In zdaj se vrnemo k temu, kar je intenca našega zakona, manj državi, več ljudem. To je intenca tega zakona in to mora slišati slovenska javnost. Manj državi in več ljudem. Ljudje bistveno bolj gospodarno s svojim denarjem ravnajo kot pa država. Ta država, da ne bom rekel – saj veste, da ravna z denarjem davkoplačevalcev skrajno skrajno neodgovorno. Samo ta podatek, v lanskem letu je v oaze stekla iz te države približno – to je napisal, mislim da, en novinar, saj imam nekje shranjeno – milijarda 300 milijonov evrov, eno leto prej med 800 in 900 milijonov evrov, še leto nazaj pa, vse pod vladavino Mira Cerarja, mislim da, okrog 600 milijonov evrov. Saj je napisano, je bilo na Twitterju napisano in tako dalje. Ja, poglejte! A mi pa ne moremo slediti temu, kar smo mi v zakonu napisali? Na eni strani so tam milijarde, gredo nekam in kdo omogoča to? Ta vlada in ta ekipa, ki nič ne naredi, da bi to zgodbo zaustavili. Mi smo kot glavni cilj v tem zakonu zapisali: »Glavni cilj predlaganega zakona je znižanje davčne obremenitve dohodkov iz dela oziroma davčnega primeža v Sloveniji. To se lahko doseže z nižanjem stopenj v vseh dohodninskih razredih in zvišanjem splošne dohodninske olajšave. Z davčno razbremenitvijo dohodkov iz dela se bodo zvišale neto plače delavcev. Hkrati se bo povečala konkurenčnost slovenskega gospodarstva, zmanjšala se bo brezposelnost in tudi obseg sive ekonomije.« Vlada je v svojem odgovoru napisala naslednje. Da boste sami ugotovili, da se v nekih zadevah strinja s tem, kar mi pišemo v obrazložitvi. In kaj je zapisala? Zapisala je na strani 2: »Vendar pa je iz podatkov o ekonomski strukturi davkov in prispevkov (davki na delo, davki na potrošnjo, davki na kapital in davki na premoženje) razvidno, da pa ekonomska struktura davkov ni najugodnejša z vidika konkurenčnosti, saj odstopa od povprečja evropskih držav zaradi nadpovprečne obremenitve dela s prispevki za socialno varnost in potrošnje.« Spoštovani kolegi, o čem se pa mi danes pogovarjamo? Vlada je to napisala v svojem stališču! In draga koalicija, ali ste sploh stališče Vlade prebrali? Je kdo prebral to, kar tu piše? In potem v nadaljevanju je napisala: »Največji delež k davčnemu primežu v Sloveniji prispevajo prispevki za socialno varnost, saj predstavljajo prispevki delojemalca 19 % in delodajalca 13,9 % v stroških dela, dohodnina pa 9,8 % (davčni primež skupaj znaša 42,7 %). Za primerjavo, pri taki osebi v državah članicah OECD davčni primež znaša 36 %.« Torej v Sloveniji skoraj 7 odstotnih točk več. To ste v vladi zapisali. Ja, o čem pa mi danes tukaj govorimo? Da je tukaj treba stvari spremeniti, da temu ne bo tako! Da bo gospodarsko okolje bolj zdravo, bolj konkurenčno in tako dalje in tako dalje. Spoštovani, jaz sem osebnega prepričanja, da je ta zakon, ki smo ga mi vložili, dobronameren, niti najmanj nima nobene zveze s politiko nobene stranke, sem prepričan, ker gre za to, da želimo pomagati ljudem. Na eni strani, da bodo dobili višje neto plače, da bodo lažje živeli, pa boljše živeli, in na drugi strani, da ta potratna država ne bo še naprej denarja davkoplačevalcev zapravljala na tak način, kot to dela. Zdaj pa še samo za malo pred koncem še eni podatki, ki se mi zdi, da so za ljudi še kako pomembni, pa tudi za to vlado. Pa tudi, da boste vedeli, zakaj smo ta zakon vložili, tudi s številkami. Zdaj pa gremo. Minimalna bruto plača je 804,96 evra, dohodnina, akontacija je – govorim o minimalni plači – je 56,29 evra, socialni prispevki, ki jih delavec plača iz svoje plače, 177,90 evra, prispevek za pokojninsko in invalidsko zavarovanje 124,77 evra, prispevek za zdravstveno zavarovanje 51,20 evra, prispevek za zaposlovanje 1,13 evra in prispevek za starševsko varstvo 0,80 evra. Torej od bruto minimalne plače vse to, kar sem sedaj naštel, plača delavec. Tako da delavec dobi potem minimalno neto plačo iz tega, kar je njegova bruto plača, 570,77 evra. Nato pa še delodajalec ob tej minimalni plači plača socialni prispevek 129,60 evra, prispevek za pokojninsko in invalidsko zavarovanje 71,74 evra, prispevek za zdravstveno zavarovanje 52,81 evra, prispevek za zaposlovanje 0,48 evra, prispevek za poškodbe pri delu 4,27 evra in pa prispevek za starševsko varstvo 0,80 evra. Delodajalca stane delavec z minimalno plačo 934,56 evra, medtem ko od tega dobi delavec 570,77 evra. Naj mi še kdo reče, da tu ne gre za, bom rekel, požrešno državo na kubik! Delavec za minimalno plačo, ki ima bruto 804,96 evrov, na koncu dobi 570 evrov neto plače. Skupni stroški za delodajalca so pa 934,56 evra. Pri minimalni plači skupaj na letni ravni za enega delavca to znaša 4 tisoč 275,72 evra, za povprečno plačo 9 tisoč 371 in tako dalje. Zdaj naj mi samo še nekdo reče, da je to normalna država. Da je to normalna država! Država skoraj več dobi v svoj državni proračun kot pa delavec na minimalni plači. Torej ko govorimo za minimalno plačo. Mislim, da je pa to višek vseh viškov, no. V Avstriji pa do tisoč 200 evrov praktično ne plačaš niti centa dohodnine in mi se pogovarjamo, kako sledimo tem trendom, kako naša država napreduje. Glejte, mi s tem, kar delamo, slabšamo konkurenčnost te države in delamo ljudi za hlapce te države. To pa je filozofija socializma – da ti narediš ljudi za hlapce, da jih lahko na tak način strogo kontroliraš. Ker če si ne more več kot kilo kruha kupiti pa eno mleko, potem ga imaš strogo pod kontrolo. Bog ne daj, da bi imel kateri obrtnik, podjetnik kakšno premoženje, ker potem je že nevarni faktor državi. To je filozofija in ideologija socializma in komunizma in zato smo tukaj. Zato ker smo prišli iz take države, ima večina tistih, ki danes tukaj sedite v koaliciji, to v svojih možganih. To ni prav in to je napačno. Ne razumete, nimate pojma, kaj pomeni podjetništvo, in tako dalje in tako dalje, da ne bom govoril o tem. Ampak ne vsi. Ampak ne vsi, to sem prej povedal. So izjeme vmes, ki jih jaz osebno zelo cenim, ker jih poznam, ampak večina je takih, ki nikoli v življenju niso delali ene minute v realnem sektorju in danes ocenjujejo, kaj je pošteno in kaj ni pošteno. Zadeva tukaj leti predvsem na – se ve, na koga. Na SD pa tudi na Desus. Hvala lepa.
Besedo ima državni sekretar na Ministrstvu za finance gospod Tilen Božič.
Hvala za besedo. Jaz bi samo dodal nekaj zadev, tako kot prej mislim, da je pomembno za razpravo. Ker ste, gospod Pojbič, omenjali, kako je z minimalno plačo, kakšne so obremenitve in tako naprej. En vidik je tudi pomemben – mi imamo nekatere rešitve, ki jih druge države nimajo. Sicer gre za bagatelo, ampak samo v obzir, ko se zadeve izračunavajo, pri minimalni plači vseeno to kar nekaj pomeni, recimo prevoz na delo in malica se ne vključujeta noter in sta v bistvu bruto za neto. Se pravi, če bi se primerjali z drugimi državami, koliko pobere država, bi morali samo še to dati zraven. To je en manjši dodatek. Drugi del, ki se mi zdi tukaj bolj pomemben, je pa ena reč, za katero se pogosto dogaja, da nanjo pozabljamo, pa to velja za vse. Mislim, da je ena izmed ključnih zadev, na katero bi morali paziti pri teh razpravah, to, da bi začeli govoriti, po mojem, o neto razpoložljivem dohodku. Ker ena stvar, ki jo zelo pogosto pozabljamo, je, da ima naša država – na eni strani pogledamo minimalne plače, se pravi z dohodnino ni tako veliko breme, ampak prispevki so visoki, potem na drugi strani, če gledamo pa neto razpoložljivi dohodek, je pa – en kup enih transferjev. To je stvar, pri kateri je za moje pojme, tudi ko se razpravlja, treba dati vse skupaj, pogledati, kaj se dogaja, in videti neravnovesja. Določena neravnovesja se v bistvu tudi s tem, kako imamo zasnovane transferje, v določenih točkah še celo povečajo, kar je ena posebna značilnost. Zaradi tega se mi zdi, da je za prihodnje razprave dobro, da se morda te številke dodajo zraven, ker potem ljudje lažje dobijo občutek, kaj je tisto, s čimer razpolagajo. Če pogledamo recimo, kaj jim prispevajo občine, če ima nekdo recimo minimalno plačo, recimo en par, oba minimalno plačo, pa da imajo enega otroka, dva, je recimo pri položnici za vrtec razlika ena proti pet, lahko tudi več pri tem, koliko plača nekdo, ki je že recimo pri povprečni plači, koliko plača on. Potem imamo nekatere druge transferje, od otroških dodatkov do pravice do malice in tako naprej. In ko vse to zložimo skupaj, potem šele lahko dobimo občutek tistega, kot ste tudi sami nekako izpostavili, koliko si država od njega vzame. Ker na eni strani je res, od njega – težko je reči pri nekom, ki prejema minimalno plačo, koliko si od njega država vzame, ker on, kar plača prispevkov, gre za njegove pravice. Potem je pa še drugi del, solidarnostni in socialne politike oziroma neke socialne mreže, ki mu zagotavlja transferje. Tu bo zagotovo treba še marsikaj povedati. Pričakujem, tako kot sem prej omenil, tisto sodelovanje z OECD, da bomo dobili tudi mednarodno primerljive podatke, da se o tem lahko začnemo res čim bolj konstruktivno pogovarjati. V kakšne druge stvari, to, kar ste omenjali, se ne bi pretirano spuščal. Ste pa rekli, tudi sami ugotavljamo, da je visok davčni primež, in to drži. Zato je tudi ena izmed temeljnih usmeritev Vlade razbremenitev dela. V tistih delih, ko je bilo možno, da se dela to na nek razumen način, da bo upad prihodkov še vedno nižji od tistega, kar nam dejansko prinaša gospodarski cikel, se je to tudi naredilo. Zato potem dodatno, če ni na drugi strani drugih ukrepov v smislu krčenja pravic in tako naprej, iz tega razloga to ocenjujemo kot neprimerno. Je pa dejstvo, da težava ni v dohodnini, težava je v socialnih prispevkih. Ampak socialni prispevki niso samo, koliko plačaš, ampak tudi, koliko dobiš ven, kako je vzdržna blagajna. Nekateri poslanci ste danes sami poudarili, da obstaja transfer v pokojninsko blagajno, veste, kako stoji zdravstvena blagajna, pa še marsikaj drugega. Hvala.
Postopkovno ali replika? Replika, gospod Pojbič, potem pa gospod Marko Pogačnik. Gospod Pojbič, imate besedo, izvolite.
Spoštovani gospod Tilen, eno vprašanje v zvezi s tem, ko ste govorili o razbremenitvi dela. Lepo vas prosim, da poveste, kaj ste v treh letih in pol na tem področju naredili za državljanke in državljane in koliko je ljudem od tega, kar ste vi zdaj povedali, ostalo več v žepu. Prosim vas, da to poveste s številkami. In druga stvar. Ko sva govorila o tem, koliko država vzame od minimalne plače, in ste govorili o tistih socialnih zadevah, ki jih pač mogoče kdo dobi, zato ker pač ima stanje tako ali pa z minimalno plačo skoraj ne more preživeti, v zvezi s tem vam samo tole povem, mi govorimo o plačah in ne govorimo o socialnih dodatkih. Ne govorimo o tem. Danes tukaj ta zakon ni temu namenjen. Jaz sem prepričan, da če bi ljudje dobili primerno višino plače, nobenih teh socialnih dodatkov ne bi bilo treba, pa bi bila kljub temu država dovolj socialna. Ker kaj je ključnega pomena? Najpomembnejša stvar v tem je, da ljudje lahko živijo normalno od svoje plače. Kaj mislite, da je ljudem lepo, da morajo hoditi po te socialne kolektive okrog pa prositi pa čakati na enem centru pa drugem in tako dalje, da lahko preživijo?! Kaj mislite, da je to njim lepo?! Mi smo dolžni, politika, ustvariti ustrezno gospodarsko okolje, kjer bodo delodajalci zaposlovali, ustvarjali višjo dodano vrednost in lahko delili tudi višje plače. Kdaj boste to filozofijo razumeli, gospod Tilen Božič in vsi ti, ki sedite na levi strani?! Kdaj boste to razumeli?! Ko boste to razumeli, boste videli, to je najbolj socialna država, da ljudje lahko živijo od svoje plače. In če bodo imeli višjo svojo neto plačo, bodo tudi več plačevali v pokojninsko in zdravstveno blagajno in bodo imeli tudi višje pokojnine. Kdaj boste razumeli, da je to prava filozofija socialne države, ne to, kar vi govorite?! Lepo vas prosim, dajte se že enkrat strezniti! Kako dolgo še bo moral nekdo tam iz Slovenskih goric, sam o sebi pravim, kmet iz Sladkega Vrha tukaj razlagati, kaj je ključno za to družbo, če hočemo stopiti korak naprej?! Kako dolgo in kolikokrat bom še moral to povedati tukaj? Vam ti veleumi, ti doktorski nazivi na koncu nič ne pomenijo, ker o praksi nimate pojma! In zato je stanje takšno, kakršno je. Zato vas prosim, da začnete praktično razmišljati pa poslušate tiste, ki ustvarjajo, potem pa delite tisto, kar so ustvarili, na tak način, da boste vsi skupaj zadovoljni. Ne eni živeli kot bogovi, drugi pa na koncu s 300 ali pa 400 evri pokojnine. To je sedanja oblast, to je sedanja država in to je pretekla vladavina teh socialističnih in da ne bom rekel kakšnih vlad. Žalostna resnica za slovensko ljudstvo. Zato smo tu, kjer smo. Namesto da smo mala Švica, mislim, da smo slabši kot vse ostale države na Balkanu. Žalostno.
Predstavnik predlagatelja, ste mogoče želeli repliko? Tilen Božič? [[oglašanje iz dvorane]] Ne. Mag. Marko Pogačnik, predstavnik predlagatelja, izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. Spoštovani državni sekretar, tole je pa zdaj meni všeč, kar ste vi odprli. Neto razpoložljiv dohodek. To je pa zdaj meni všeč, da ste odprli to temo in da se tudi vi tega problema zavedate. Jaz sem prepričan o nečem, da danes v Sloveniji najslabše živi družina, ki ima dve povprečni plači, zaradi tega ker vi ubijate tistega, ki danes hoče v Sloveniji pošteno delati. Resno. In s tem ogrožate celotni javni sistem in pa celotne javne finance. Spoštovani državni sekretar, ste vi danes pred javnostjo pripravljeni povedati neto razpoložljiv dohodek družine, ki ima dve povprečni plači in ima dva otroka v vrtcu in pa primerjavo zraven, družina, kjer sta oba starša brezposelna in imata dva otroka v vrtcu? Ljudje, ki danes delajo po od 8 do 12 ur dnevno, vstajajo zjutraj ob petih, hodijo domov ob šestih, zaradi tega nima družina poravnano tako, kot mora imeti, in kosila in vsega skupaj urejenega, živi skoraj bistveno slabše kakor tisti, ki so na socialni pomoči. Glejte, jaz pravim, socialna pomoč mora biti, ampak jaz si upam trditi, da v Sloveniji sociala obstaja, vendar je vprašanje, ali je ta socialna pomoč, ki je, poštena. Jaz sem prepričan, da ni, in tudi ni pravična. Vi ubijate to razmerje med tistimi, ki dobivajo socialne transferje, in tistimi, ki pošteno delajo. To je največja napaka levičarskih vlad vseskozi, ne samo v Sloveniji, tudi v tujini. In danes vi spodbujate, da mladi bežijo v tujino, s tem znižujete prispevke tako v pokojninsko kot v zdravstveno blagajno, ljudje si morajo poiskati zaposlitev čez mejo v Avstriji, potem pa v Sloveniji dobivajo od Fursa dodatne položnice. Zato ker je davčna politika v Sloveniji neustrezna. Spoštovani državni sekretar, zakaj tisti, ki so danes migranti, ki delajo v Avstriji, dobivajo enormne zneske za doplačila? Zakaj? Zato, ker ima Slovenija bistveno višje davke kot Avstrija. Izključno samo zaradi tega. In res bi rad videl, spoštovani državni sekretar, dajte ta primer povedati, razpoložljiv dohodek in vsi ti transferji, ki jih dobijo. Po mojem vedenju je ta razlika minimalna in se iz meseca v mesec tudi zmanjšuje. In resno, vi ubijate še tisto dodatno motivacijo do dela. Kajti nekdo, ki bo šel danes izračunat, kaj se mu bolj splača, bo prišel do spoznanja, da je bolje, da je doma. Ampak vi s tem ubijate javne finance.
Besedo ima državni sekretar na Ministrstvu za finance gospod Tilen Božič.
Hvala za besedo. Bilo je nekaj vprašanj. Kaj smo mi naredili, ker je bilo – pa če povem s ciframi, bom povedal tako, ker [[…]]Tako, kot je. Prva reč, kot sem že na začetku povedal, mi smo spremenili dohodninsko lestvico. Se pravi, da smo en razred razdelili, 41-odstotni na 34 pa 39, in s tem smo v bistvu naredili v tistem srednjem razredu, če se tako bolj pogovorno izrazim, nekaj več prostora in ta je težek približno 56 milijonov evrov. Toliko je bila ocena, da bo manj prišlo v državni proračun iz tega naslova. Druga reč je bilo zvišanje dohodkovnega praga za upravičenost do dodatne splošne olajšave. To se pravi tisti, ki imajo najnižje dohodke, za dodatnih 300 evrov, tam se je potem tudi ukinila tista stopničasta olajšava, kot veste, tisto je potem odneslo še približno 14 milijonov evrov. Kot veste, je bila končno uvedena tudi, lahko rečemo temu, božičnica, 13. plača, kakorkoli že, v glavnem izplačilo za poslovno uspešnost. To je bilo s 1. 1. 2017 do 70 % povprečne plače proste dohodnine, se pravi ta del, oziroma z novo spremembo, ki so jo koalicijski poslanci vložili, se dohodnine ne plača do 100 % povprečne plače. Tako da glede teh učinkov, takrat je bilo ocenjeno na okrog 45 milijonov evrov, se pravi samo od tega, kar se tiče 13. plače. Dejstvo je, da bo tega znatno več, predvsem zaradi tega ker je zdaj na 100 %. Zaradi tega ker se tudi gospodarstvo, ko vidi priložnost, temu prilagodi, kar je tudi legitimna pravica, da svojo davčno osnovno nekako nakalibriraš na tak način, da plačuješ toliko, kot državi pripada. Tako da tega vsega skupaj, pa še tiste druge zadeve, ki so bile, ko govorimo o tej posebni shemi za napotene v in iz države, tisti, ki imajo več kot 1,5 povprečne plače, tu govorimo predvsem o strokovnih kadrih oziroma znanstvenikih. Od tu naprej se je tudi še kakšna druga manjša reč zgodila, vendar po cifrah, če zdaj nekako povzamem na podatkih, ki so bili računani 2015, nekateri 2016, ocena je, da bi tega bilo na letni ravni zdaj okrog 130 milijonov evrov. Jaz ocenjujem glede tudi na rast, na prilagoditve gospodarstva, da bi v letu 2018, če ne bi nič spremenili sistema, verjetno prišlo v državno blagajno med 150 in 200 milijonov evrov več iz naslova dohodnine. Tako bo pa pač toliko manj prišlo. To je tista razbremenitev dela, o katerem se mi pogovarjamo. Da nismo nič naredili, ni res, je pa dejstvo, da smo naredili v okviru tistih gabaritov, kot si je tudi Vlada postavila jedrno usmeritev, konsolidacijo javnih financ, pri čemer se tudi vztraja. Kar se tiče čezmejnih delavcev in migrantov, ki ste jih omenili, njim se je naredilo to, da se je tisto malico, ki se jim prizna na dnevni ravni, tisti strošek 6,12, dvignilo za 80 %, se pravi na okrog 10 evrov. Na letni ravni, ko to zmnožite krat 200, je ta olajšava približno, če gledamo tako, 2 tisoč evrov. Potem imate nekatere druge stvari, priznavanje stroškov. Razumevanje Ministrstva za finance in Finančne uprave je bilo nekoliko drugačno, kar se tiče možnosti uveljavljanja stroškov, zato se je v zakonu naredila sprememba, da prekluzivnost ni več prišla do učinka, se pravi, da so lahko z letom 2017 začeli uveljavljati za nazaj. Je pa temu njihovemu pristopu potem pritrdilo tudi sodišče, tistemu, kar so oni trdili. Zaradi tega se jim postopki, ki so bili odprti, upoštevajo tudi pred tem obdobjem v primerih samoprijave, stroški prevoza na delo, malice in tako naprej. Zdaj lahko rečemo, da je prišlo do določenih premikov. Do visokih doplačil prihaja običajno predvsem, kadar ni prijavljenega dohodka, se pravi med letom, je pa to za razliko pred nekaj leti znatno različno, ker se tudi zaradi teh stroškov in tako naprej ta doplačila nižajo. Je pa dejstvo – ker ste spraševali, koliko so davčne stopnje – jaz vam povem tukaj kot državni sekretar, pristojen za davke, če bi mi imeli avstrijsko povprečno plačo, če bi gospodarstvo zagotavljalo avstrijske plače, vam garantiram, da znatno dvignemo splošno olajšavo. Ker če imaš ti povprečno plačo v državi 3 tisoč 600 evrov – mi pa veste, kje jo imamo – si potem lahko financiranje tega sistema tako privoščiš. In če pogledamo, kakšna je struktura tiste plače, 3 tisoč 600 evrov, to ni samo na državi, je tudi na gospodarstvu. Tukaj bomo morali iti skupaj naprej. Smo pač nekoliko zadaj vsi skupaj, radi bi prišli čim prej do povprečja, se od tam odbili naprej. Mislim, da bodo politiki, ki jih je postavila ta vlada – predvsem glede stabilizacije vsega skupaj in zdaj je od tukaj naprej neka razvojna politika – pripeljali do tega, da bomo enkrat pa tudi mi tam. To je seveda cilj vseh nas skupaj, verjamem. Hvala.
Replika gospod Marijan Pojbič, potem pa predstavnik predlagatelja. Gospod Marijan Pojbič, imate besedo, izvolite.
Spoštovani gospod Tilen Božič! Če bi bila ta vlada racionalna, če bi ta vlada razmišljala v pravo smer, ne bi dodatno zaposlila 8 tisoč 500 ljudi v državni in javni upravi in še povečala odhodkov iz državnega proračuna. Namesto da bi za 1 % letno znižala državno in javno upravo, dela ravno nasprotno. Zaradi tega mi nikoli ne bomo prišli pod tako vladavino do tega, kar imajo Avstrijci. Ker oni imajo primerljivo državno upravo, ki jo gospodarstvo prenese, mi pa ravno obratno. Mi smo pa ujetniki državne in javne uprave, in to je tisto, kar dela in proizvaja socializem. Tukaj se mi razlikujemo in tukaj se razlikuje pogled Slovenske demokratske stranke, jaz sem pa prej pogled že razložil, kaj za nas pomeni sociala, kaj za nas pomeni, da so zadovoljni. In ni pomembno, v kateri državi so tisti, ki lahko zaslužijo toliko, da lahko normalno živijo. Pri nas upam, da bo do tega trenutka enkrat prišlo. In potem bo prišlo tudi v samem pogledu na prihodnost. Do te spremembe mora priti, glave se morajo spremeniti, ampak zdaj so zaenkrat doktrinirane tako, kot so. Zato je treba v tej družbi priti do spremembe – da bodo na pozicijah tisti, ki so kdajkoli delali v gospodarstvu, ki imajo občutek, kaj pomeni pridelati pa potem porabiti. Ker zelo enostavno, tako kot sem že prej rekel, je porabljati, če nikoli nisi bil na poziciji, kjer bi ustvaril, ker potem ne veš, kaj to pomeni. Na žalost je med desno sredino in levico tukaj izjemno izjemno velika razlika. Za narod pa je filozofija razmišljanja desne sredine prava. To je prava pot, da bodo imeli ljudje jutri višje plače in da bodo lahko od svoje plače živeli, ne pa čakali na te socialne transferje.
Besedo ima predstavnik predlagatelja mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsedujoči! Če sem prej rekel, da je mogoče državni sekretar naredil korak v pravo smer, sem pa prepričan, da je zdaj brcnil čisto narobe. Da tukaj reče: »Dajmo izplačevati povprečne avstrijske plače slovenskemu gospodarstvu …« Spoštovani državni sekretar, če bo slovensko gospodarstvo izplačevalo povprečno avstrijsko plačo pod temi pogoji, ki obstajajo zdaj, povejte, koliko bo moral bruto plačati. Slovenija je edina država na svetu, ki pozna bruto bruto pri dohodku. Dvakrat ste obdavčeni. Slovenija bi lahko imela bistveno višje plače, plače delavcev bi lahko bile bistveno višje, če bi Slovenija povzela avstrijsko dohodninsko lestvico. Ali to drži? Ta primer bi morali dati. Ne pa da vi rečete: »Dajte, gospodarstvo, izplačati, povprečne plače bodo takšne, kot jih imajo v Avstriji.« Ali veste, kakšne obremenitve bi bile? V gospodarstvu vse firme zaprejo v enem mesecu! Mislim, to je pa zdaj res žalostno, da dajete takšne primerjave. Saj danes je konkurenca, danes je na trgu! Kakšne stroške dela bi pa potem imela slovenska podjetja v primerjavi z enim v Celovcu ali pa v Beljaku? Na to mi še odgovorite, zakaj je v Avstriji, v Celovcu cena kurilnega olja za tisoč litrov 150 evrov cenejša kot v Kranju, Ljubljani, Murski Soboti, Škofji Loki. Zakaj? Dajte povedati. Pa kaj boste v tej smeri naredili. Ta vaša vlada veliko boljše skrbi za ekonomske migrante kot za poštenega slovenskega delavca in temu je treba narediti konec.
Državni sekretar, želite besedo? Gospod Tilen Božič, izvolite.
Gledetiste prispodobe, ki sem jo dal prej, sem tudi povedal, da če bi bila pri nas takšna povprečna plača kot v kakšni drugi državi, se pravi na severu, bi bile verjetno lahko tudi naše davčne stopnje približno takšne. Ker cilj je, da uravnotežiš glede na BDP, glede na zaslužke in tako naprej celoten davčni model. V Avstriji, ne glede na to, kaj rečete, oni poberejo 43 % davkov, se pravi v BDP davki predstavljajo 43 %, v Sloveniji pa 37 %. Se pravi, če pogledamo, smo mi nakalibrirali ugodneje, ampak seveda pa so razlike v razvitosti držav. Njim bi se seveda radi približali, ampak to traja, kot tudi sami veste, nekaj časa. Kar pa se tiče cene goriv, mi smo med tremi državami v tej Evropi, ki najboljše izkoriščajo svojo geostrateško pozicijo, tudi kar se tiče cen pogonskih goriv. To so Luksemburg, Avstrija, Slovenija. To je triumvirat, ki najbolje izkorišča to pozicijo. Mi ves čas kalibriramo na tak način. Je pa dejstvo, da trošarin nismo spreminjali že dve leti in toliko. Tam so, kjer so, in vse, kar vpliva, je samo tržna cena.
Predstavnik predlagatelja mag. Marko Pogačnik, izvolite.
Vaša vlada je dvakrat povečala trošarine na naftne derivate. Jaz sem vas vprašal, zakaj je tisoč litrov kurilnega olja v Avstriji 150 evrov ceneje kot v Sloveniji. Samo na to mi odgovorite, zakaj je. Spoštovani državni sekretar, če vaša vlada ne bi zaposlila 8 tisoč ljudi v javni upravi, če ne bi dokapitalizirali Slovenskega državnega holdinga za 200 milijonov evrov, če ne bi dokapitalizirali DUTB za 50 milijonov evrov, če ne bi imeli toliko nekakšnih javnih agencij, če bi uspešno upravljali z državnim premoženjem, če bi uspešno upravljali z zdravstvenimi ustanovami, sem prepričan, da bi bili lahko davki bistveno bistveno nižji v Sloveniji, kot so. Vendar zato je potrebna ena sprememba in ta sprememba, se govori, je samo druga sestava vlade in sprememba v desnosredinsko vlado, in to pomeni zmaga Slovenske demokratske stranke.
Nadaljujemo z razpravo, besedo dobi gospa Anja Bah Žibert, za njo gospoda Igor Zorčič ter Andrej Čuš. Izvolite, gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa za besedo. Bom šla nekoliko dlje nazaj, pa niti ni tako zelo dlje glede na to, da danes razprave s strani koalicijskih poslancev praktično ni. Naj se najprej ustavim pri Levici. Včasih se lahko smejemo njihovim razpravam, včasih pa ti ideološki pogledi že presegajo zdrav razum, in takrat se tudi jaz odločim, da neke stvari povem, in če ne drugega opozorim državljanke in državljane, kaj tovrstna ideologija prinaša. Prinaša dežnik groze, pod katero živijo v Severni Koreji, prinaša razmere, ki jih živijo v Severni Koreji, kjer otroci hodijo v šole in na poti srečajo trupla, kjer odhajajo v šole podhranjeni in ne vedo, če se bodo vrnili živi domov, a ko pridejo domov, pogledajo k sosedom in tam vidijo prazno stanovanje, ker so ljudi odpeljali bogve kam. Kadar gredo stvari predaleč v tej ideologiji in klicanju komunizma, blizu temu je bil tudi poslanec Desusa, takrat menim, da je treba reči bobu bob. V sistemih, kot sta Severna Koreja in Venezuela, je ta režim preprijet v vsako molekulo. Žal tudi v Sloveniji nekaterih teh molekul še vedno nismo razgradili. Čas je, da se s tako terminologijo konča. Uvodoma sem poslušala predstavnika ministrstva, Vlade gospoda Božiča, ki ga cenim v smislu, da je eden redkih, ki vsaj razpravlja, ko gre za različne predloge, drugače imamo po navadi tam molčeče predstavnike Vlade, on se vsaj odziva. Vendar pa mislim, da ga je malo spodneslo, ko je izjavil, da gre v tem primeru za ad hoc predlog Vlade, kajti če je kaj v tej državi ad hoc, potem je ta vlada, kajti vodi jo stranka, ki je ad hoc nastala mesec dni pred volitvami. Brez izkušenj, brez pravega programa in zato tudi rešitve, ki jih prinaša, niso dobre. Niso dobre. Ampak saj ni treba, da vam to govorim jaz, to vam sicer govorijo državljanke in državljani. Če hodite na teren, vam dnevno povedo, s čim vse v tej državi niso zadovoljni. Mi predlagamo konkretne ukrepe. Zmotilo me je tudi stališče vodje Poslanske skupine Socialnih demokratov gospoda Hana, ki je izjavil: »Pozdravljamo tovrstne razprave, potrebne so tovrstne razprave,« njihovi stoli pa so prazni, ene razprave niso bili sposobni sestaviti. In to je stranka, ki mislim, da se bori za to, da bi na prihodnjih volitvah prevzela vodenje te države. Upam, da državljanke in državljani to gledajo. Prav tako je nekorektna, vsaj nekorektna, predvsem pa neresnična njegova izjava, češ da Slovenska demokratska stranka tovrstne predloge vlaga v zakonsko proceduro sedaj, ko smo tik pred volitvami. Oprostite, jaz od te vlade pričakujem, da bo še kaj naredila do volitev. Vsi drugi govorijo o volitvah, samo Slovenska demokratska stranka vlaga predloge zakonov. Tukaj prosim, da tega ne govorite in da pogledate, koliko konkretnih predlogov na račun izboljšanja stanja vseh delavcev v tej državi, pa tudi drugih, je Slovenska demokratska stranka vložila v proceduro. V tem primeru vsaj preko 20. In zdaj naj se konkretno lotim predloga zakona, kajti o tem danes pravzaprav govorimo premalo. Slovenski delavec z minimalno plačo je obdavčen, kar se tiče neto plače, dohodninsko 60 %. Delavec s povprečno plačo, in to bom poudarila – zakaj? Ker je bilo prej govora o tako imenovanih povprečnih plačah. Obdavčen je za neto plačo 80 %, spoštovani. 80 %. To je jasno tudi iz našega predloga zakona. In zdaj smo pri socialni državi. Slovenija je socialna država, ampak mi odgovorite: Ali smo pravična socialna država? Prej je že kolega Marko Pogačnik, ki je danes predlagatelj in mislim, da zelo strokovno argumentira naš predlog v vseh pogledih, jasno povedal, da se danes ljudje sprašujejo, ali se v tej državi splača delati. Ali se splača zjutraj vstati, peljati jokajočega otroka ob pol 6 v vrtec, ga tam pustiti do zadnjega, da se vrne domov, in potem seveda še iskati način, kako in kaj dati v lonec. Po navadi s povprečno plačo, spoštovani, tako imenovani srednji razred, ki ga ta vlada najbolj tepe, res ga najbolj tepe, praktično na nek način najtežje živi. Ne govorim, da so socialni transferji previsoki, ne. Govorim, da so te plače preslabe. Naš predlog z razbremenitvijo, z znižanjem davčne obremenitve pripomore vsaj kanček. Nekdo bo rekel, saj ni veliko – ja, za nekoga 44 evrov ni veliko, za nekoga pa to predstavlja marsikaj. Mislim, da celo, kolegica Iva, več kot teden dni hrane. Prav tako naš predlog ne govori samo o izboljšanju stanja delavcev, ampak tudi o tako imenovanih kmečkih družinah, če lahko temu tako rečem, kjer predlagamo znižanje, oziroma ko se določa katastrski dohodek, da se lestvica dvigne z 200 na 500 evrov. 200, veste, praktično težko govorite o tem, da je to nek prihodek, ki pomeni res preživetje in ne vem kakšno dodano vrednost. Tudi to je predlog v tem zakonu, ampak seveda se ga ne želi izpostavljati preveč, kajti pri nas so res tisti ljudje, ki s svojim žuljem nekaj naredijo, po navadi porinjeni ob stran. Rekli ste, kje vzeti. 2 milijardi večji prihodki. Zdaj boste rekli, ja pa saj, pa tudi če boste zdaj rekli 2 milijardi, to je pavšalno, lahko boste rekli, točni znesek pa bo nekoliko nižji. Ampak veste, problem je, kam gresta ti 2 milijardi. Če boste vprašali povprečnega Slovenca na cesti, ali je prav, da iz davkoplačevalskih denarnic, iz denarnic državljank in državljanov, teh, ki sem jih prej omenjala – eni so na minimalcu, eni ne dosegajo niti minimalne plače, ker je njihovo delovno mesto tako nizko sistematizirano, ali pa tisti, ki delajo za povprečno plačo, pa zaradi odstopanja ne dobijo socialnih transferjev in živijo ravno tako slabo – ali si želijo večjo plačo, ali je za njih pomembno, da se na primer v kulturi da 3 milijone evrov nekomu, ki spremeni ime, vzame ime politika, potem pa se slika nag [[…]]In za to dobi 3 milijone evrov. Pa mi povejte, kje je tukaj zdrav razum?! Res mi povejte, kje je tukaj zdrav razum, predvsem pa, kje je tukaj kulturna dodana vrednost. Ne, seveda, plačuje se norčevanje iz politika, ki ga hočete na vsak način diskreditirati. Kot drugo: Ali je res potrebna na tak način dokapitalizacija SDH pa DUTB ali je treba tam narediti red pa prihraniti ta denar pa ga nameniti slovenskim delavcem in slovenskim kmetom? Mene boste težko prepričali, da temu ni tako in da je bila ta dokapitalizacija upravičena ob tem, da se nič ne spremeni! Kar se tiče Nove Ljubljanske banke, vam tako govorijo drugi, kaj počnete. Skratka, ne govoriti o tem, da ni denarja, ne govoriti o tem, da Slovenska demokratska stranka vlaga populistične zakone brez podlage. [[oglašanje iz dvorane]] Ne se smejati temu, gospa. Jaz se temu ne bi smejala. Vi imate plačo, nekdo drug pa, veste, za teh 40 evrov ne ve, kako naprej. Pojdite pogledat zdravstvene domove. Marsikdaj so polni ljudi ne zaradi bolezni, ampak zaradi socialne stiske, ki posledično privede do tega, da so ob svoje zdravje. Tudi to je začaran krog. Tukaj imamo konkreten predlog, povedali smo izračun, povedali smo, kje se da vzeti, povedali smo vam, da spite, kar se tiče črpanja evropskih sredstev. Prav tako so bili izpostavljeni davčni dolgovi, ampak ne jih izterjati na ta način, da pridete do pridnega podjetnika, ampak morda politično najbolj ne ustreza vaši opciji in potem inšpekcija nanj pritiska, češ, nekaj pa vam bodo našli, za vas je boljše, da naredite samoprijavo. In ljudje se v obupu in zato da imajo mir samoprijavijo! [[oglašanje iz dvorane]] To se dogaja. Ne odkimavati, to se dogaja! Na teren pojdite, spoštovani. Na teren pojdite, pa vam bodo ljudje povedali. In to so ljudje, ki imajo več 10 zaposlenih. To ni pošten način pobiranja davkov. Tako se z državljankami in državljani, s temi, ki ustvarjajo v tej državi, pač ne počne. Davke in davčne dolžnike je treba pridobiti oziroma poskrbeti za dolgove na pošten način in pri tistih, ki jih utajijo. In ne iskati luknje tam, kjer ljudje pošteno delajo in potem naredijo samoprijavo iz strahu in da imajo mir. V Slovenski demokratski stranki predlagamo, da dobi tisti s povprečno plačo okoli 44 evrov večjo neto plačo oziroma da se pozna, kar se tiče dohodninskega razreda, za 2 odstotni točki in se to potem pozna vsakemu v denarnici. Ne govorite državljankam in državljanom, da nam gre dobro. Ne govorite, da je gospodarska rast in da sije sonce. To boste lahko govorili takrat, ko boste sprejeli tovrstne ukrepe, ki bodo dejansko v njihove denarnice prinesli evre. Ni veliko, je pa pomembno za tiste, ki so na robu preživetja.
Besedo ima gospod Igor Zorčič, pripravita naj se gospod Andrej Čuš in gospa Iva Dimic.
Hvala lepa. Spoštovani kolegice, kolegi, predstavniki Vlade! Če nadaljujem, spoštovani kolegi, bom tudi jaz na vas apeliral, ne govorite ljudem, da pada dež, kadar ne pada. Ta debata v zvezi z dohodnino je ne glede na to, da je postavljena v predvolilni čas, zame osebno zanimiva. Jaz vam lahko povem, da po vsebini ta vaš zakon podpiram. Jaz se strinjam s tem, da se davki zmanjšajo. Ampak vi želite v svoji razpravi in ihti po podpori temu zakonu povsem pod preprogo poriniti dejstvo, da ta vaš predlog stane preko 200 milijonov evrov vse davkoplačevalce. Ne mi zameriti, če pri tehtanju, ali teh 200 milijonov lahko pozabimo, ali jih lahko prerazporedimo, bolj zaupamo Vladi kot pa vam. Pa ne zaradi tega, ker bi bili vi manj vredni, ampak zaradi tega, ker odgovornost za ravnanje in za delo z javnimi financami nosi Vlada in ne opozicija. In če Vlada nosi to odgovornost, politično, če želite tudi pravno, kakršnokoli, potem morate razumeti, da je pač beseda Vlade – mislim, da je bila dobro obrazložena s strani državnega sekretarja – bistveno težja in bistveno bolj tehtna kot pa neki očitki, ki so malodane res predvolilni in povsem politični. Opredelil se bom do nekaterih očitkov, ki jih bom skušal dati tudi v kontekst vsega drugega, kar se ta trenutek dogaja v Državnem zboru. Po eni strani smo imeli ta teden stavko zaradi zahtev sindikatov javnega sektorja, ki bi po oceni Vlade proračun stale približno milijardo evrov. Večkrat smo priča očitkom, predvsem Levice v zadnjem času, da se Vlada nekako neutemeljeno pogaja z Madžarsko glede drugega tira, glede madžarskega prispevka v vrednosti 200 milijonov evrov, češ da lahko to Vlada oziroma država pokrije sama ob tej gospodarski rasti iz proračuna. Skratka, zahteve, ki so podane s strani opozicije do tega proračuna, so visoke več kot milijardo evrov. Mislim, da neko izgovarjanje na gospodarsko rast, ki smo ji res priča, in na neko blagostanje ni takšno, da bi utemeljevalo, da odstopimo od poti, ki je zadana za neko fiskalno politiko, katere namen je še vedno, da zmanjšamo tudi svoj javni dolg in da javne finance nekako ozdravimo in pripravimo mogoče tudi za kakšne hujše čase. Čudijo me vsi te zahtevki, pa morda ne glede na to, da so volitve. Ampak vendarle ne smete zameriti, če takšne zahtevke, ki dejansko niso nič drugega kot dajanje roke v neko vrečo, za katero nosi odgovornost nekdo drug, in metanje denarja skozi okno, zavračamo enega za drugim. V tem predvolilnem času smo torej deležni številnih zakonov – zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki je včeraj celo dobil podporo, pa to ni edina novela tega zakona, jih je še nekaj in vsak nosi svojo stroškovno posledico, imamo dve noveli Zakona o dohodnini, imamo druge predloge po dajanju iz neke skupne malhe, pa tudi iz malhe, ki pravzaprav sploh ni državna, ampak je malha gospodarstva. Vse te želje po razdajanju denarja, ki pravzaprav ni od tistega, ki to predlaga, mislim, da lahko davkoplačevalce in vse nas stanejo zelo veliko, če ne bomo odgovorno odločali o vseh teh predlogih. Danes je bilo veliko izpostavljenega o nekem stanju v državi, o tem, da se politika javnih financ, politika gospodarstva vodi slabo. Na kratko bom skušal vse to demantirati. Leta 2014 je bila naša stranka res ustanovljena ad hoc, in če se je kaj dogajalo na začetku, se je dogajalo pravzaprav nekakšno norčevanje, zdaj pa verjamem, da po treh, štirih letih mandata in po vsem tem, kar je bilo narejenega, marsikomu situacija pravzaprav zapira usta. Če želite v opoziciji izpostaviti, da boste z nekimi svojimi ukrepi dosegli več kot to, kar je dosegla ta vlada, potem vam lahko povem, da imamo drugo, tretjo najboljšo, največjo gospodarsko rast v Evropski uniji, da imamo številne nove investicije. In ne drži to, da vsi bežijo iz Slovenije. Imamo nove greenfield investicije, kar očitno pomeni, da vendarle velike vlagatelje situacija, davčne obremenitve ne motijo. Kako si to razlagate? Ko po eni strani trdite, da vsi bežijo iz Slovenije. Danes je bilo slišati, da smo slabši kot nekatere balkanske države, po drugi strani pa smo priča temu, da imamo številne korporacije, ki že prihajajo in ki še želijo priti v Republiko Slovenijo. Kar se tiče odhoda mladih, se spomnim tiste debate po vstopu v Evropsko unijo, ko so zahodnoevropske države postavljale kvote za delavce iz vzhodne Evrope pa so se države vzhodne Evrope borile proti temu, češ da gre za nekakšno diskriminacijo. Borile so se vse države, ki so na novo pristopale k Evropski uniji k prostemu pretoku kapitala in ljudi. In danes smo priča temu, da mladi dejansko iščejo službe in tudi odhajajo v tujino, pa ne samo iz Slovenije, iz vseh držav, kjer pričakujejo manjšo plačo, kot jo potem lahko dobijo v drugih državah. To je torej predvsem posledica tega, kar bi mi morali pričakovati, in mislim, da vsakdo, ki je bil razumen, je pričakoval, da bo prihajalo tudi do odliva mladih v tujino. Zavedati se moramo, da Slovenija ni najbolj razvita izmed držav Evropske unije, smo pa zagotovo ena izmed najbolj od tistih, ki so pristopile k Evropski uniji iz vrst držav vzhodne Evrope in srednje Evrope. Prepričan sem, da je ta pot, ki jo ubiramo po letu 2014, tista, ki nas bo umestila v tisto sredino ali pa tudi v vrh držav Evropske unije, ki bo preprečeval to ali pa nam dajal nekakšno komparativno prednost pred ostalimi državami, da tudi mladi ne bodo odhajali v države Evropske unije, ampak bodo kvečjemu prihajali iz drugih držav. Seveda bo tu potem vsa ta debata, ki se večkrat pojavlja, zakaj prihajajo ljudje iz drugih držav v Republiko Slovenijo. Malo prej sem prebral na Twitterju en tvit Slovenske demokratske stranke spet v smislu, da Slovenija skrbi samo za migrante, ne pa za domačega delavca. Mislim, da je to en vaš predvolilni blef. Vi nam očitate, da smo spusti 500 tisoč migrantov v Republiko Slovenijo, Levica nam očita, da smo vseh teh 500 tisoč nagnali naprej v Avstrijo. Skratka, niti za ene, niti za leve niti za povsem desne, ni nič prav. Lahko vam pa povem kot odgovor na takšne tvite, ki so po mojem blef in nepovezani z današnjo temo, pa so seveda sproženi prav zaradi te točke, da ste prav vi v svojem mandatu prav tako skrbeli za to, da smo imeli priliva preko 50 tisoč delavcev migrantov. Gre za zadeve, ki so relativno kompleksne, in mislim, da jih ni mogoče reševati na tako poenostavljen način, kot vi to predlagate z današnjim zakonom. Prepričan sem, da ni edini, ki bo še vložen do konca tega mandata, ne boste pa zamerili, če se bomo pri tem naslanjali predvsem na politiko Vlade, ki ji glede na to, kar je bilo storjenega v teh štirih letih, pač moramo bolj zaupati kot vašim predlogom, sploh v luči tega, kako ravnate tudi sami s svojo stranko, ko se zadolžujete izven Republike Slovenije. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Iva Dimic. Pripravita naj se dr. Anže Logar in gospa Vojka Šergan.
Spoštovani na današnji seji! Dejstvo je, da imamo v Sloveniji prenizke plače in prenizke penzije. To je dejstvo. Če pogledamo v sosednjo Avstrijo, je bilo danes rečeno, imajo povprečno plačo za 500 evrov višjo. Kdo od nas si je ne želi imeti? Zato pa je treba tudi kaj pogledati, kako bi jo lahko imeli. Zdi se mi, da predlog, ki ga kolegi iz SDS vlagajo, ki ga obravnavamo, gre v to smer, da se vendarle pogleda, kje in kaj lahko skupaj naredimo, da bodo ljudje več imeli. Tudi sami smo vložili že 2 leti nazaj predlog, naš predlog je prinašal celo 50 evrov več na mesec za minimalno plačo, pa ni bil sprejemljiv. Zakaj ni bil sprejemljiv? Zato ker znižanje davkov ni v interesu te vlade. V interesu te vlade je davke povišati, potem bomo pa mi delili, ampak tistim, ki jih bomo mi določili. Glejte, tako se to razume. Tako se to lahko razume tudi iz besed predhodnika, kolega Zorčiča, ki je rekel: »Ta predlog prinaša – 200 milijonov bo stal vse davkoplačevalce.« Ali jih bo stal ali jih bo olajšal, vse davkoplačevalce? Kaj jih bo zdaj? Ali jih bo stal ali bodo za 200 milijonov olajšani vsi ti davkoplačevalci? Ampak tukaj bi bili vsi, vi pa pravite: »Raje zaupamo Vladi in bomo mi določili, kdo je tisti, ki bo dobil te olajšave.« Vidite – ali je to pravična država? Ali se lahko ljudje v tej državi potem počutijo enakovredne in imajo občutek neke solidarnosti, da s svojim delom nekaj prispevajo in da vsi enako dobijo? Ne. Samo tisti, za katere vi rečete. Kljub temu da Zakon o minimalni plači za 4,7 % ni usklajen, ampak ministrica je rekla: »Dala ga bom, vztrajam na tem.« »Jaz bom določila,« razumem jaz to, »kdo bo dobil. Jaz bom določila, ker so volitve pred vrati.« To je lepo, jasno sporočilo. In tako je. Če bi mi imeli uspešne uradnike in uspešne službe, kot sta davčna in finančna uprava, ne bi brali, da lahko nekdo v Sloveniji utaji 60 milijonov davkov. Take utaje jemljejo vsem nam plače in nam dvigujejo davke, zato ker je nekdo tam nesposoben, da bi takim lumpom stopil na prste. 60 milijonov evrov je bilo dva dni nazaj objavljeno, mednarodna tiralica, ne da se ga najti. Lepo vas prosim [[…]]Seveda je najlažje tistemu, ki dobi plačo, davke nabiti! Tisti ne bo ušel čez mejo, nima interesa, tudi Interpol ga ne bo iskal. Tako je. In danes, ko govorite, res si želim razprave v Državnem zboru, upam, želim si, da jo bom dočakala, neto razpoložljivi dohodek, to je tema, o kateri bi se morali pogovarjati. To pomeni tisto, kar dobiš konec meseca od svojega dela, od plače. Meni osebno, pa tudi marsikomu v državi Sloveniji pomeni to preživetje. Od tega lahko živiš. Še enkrat poudarjam, kar v Novi Sloveniji ves čas poudarjamo, ločimo socialno politiko in družinsko politiko. Ko bomo to ločili, potem bomo lahko govorili o neto razpoložljivem dohodku. Ko ne bomo tukaj rekli neto razpoložljiv dohodek pa zraven šteli socialno pomoč, pomoči, ki jih občine dajejo, položnice za vrtec, znižano plačilo vrtca, otroške dodatke, brezplačne malice, pakete na Karitasu in Rdečem križu. Veste, kako si želim, da vendarle rečemo, ja, družba je zrela, želimo spremembe, kjer bo dejansko to, kar sem naštela, otroški dodatki, znižano plačilo vrtca in vse to, vezano na otroka in bo to družinska politika? Ljudje pa živijo praktično od politike, ki jim diktira, koliko bodo oni dobili v žep, v denarnico denarja preko davkov. Predlog, ki je danes na naši mizi, mislim, da gre v smer, da bi ljudje dobili v denarnico vsaj kak evro več. Ker en evro na dan vemo, kaj pomeni, vsaj nekaj si lahko privoščijo z enim evrom. Reči, da se moramo začeti pogovarjati tudi o prevozu na delu in malici – pa to delodajalci že od 2013 zahtevajo! Da je treba to reči. Ampak veste, kaj je bilo zavestno sprejeto? Da je to neke vrste socialni korektiv. Zato še vedno to ostaja nedorečeno. In čigavo breme je to, prevoz na delo in malica? Ali to država krije obrtnikom pa zaposlenim? Si to lahko refundirajo? Sprašujem, državni sekretar. Ali to refundira država, prevoz na delo pa malico, ali je to strošek delodajalca? Ta odgovor bi želela. Hvala.
Besedo ima gospa Vojka Šergan, pripravijo naj se gospod Jožef Horvat, gospod Jože Tanko in dr. Mitja Horvat. To so pa vsi v rednem delu. Gospa Šergan, izvolite.
Hvala za besedo. Najprej bi rekla, da ko se pogovarjamo o zniževanju davkov – kdo si ne želi nižjih davkov? Na to vprašanje bi vsak odgovoril ja. Ampak tukaj si pa vsekakor ne smemo želeti, da o tem razpravljamo črno-belo. Tudi današnja razprava je pravzaprav pokazala, da je pri davkih zelo pomembna uravnoteženost davkov. In kot sem sama razpravljala v stališču, da mora biti proračun uravnotežen in da ste pravzaprav poslanci SDS ta zakon predlagali na ta način, da se 200 milijonov zmanjša priliv v proračun, to pomeni neuravnotežen proračun in to pomeni tudi kršitev fiskalnega pravila in posledično kršitev ustave. To sem v svojem stališču pravzaprav tudi poudarjala. Kar se pa tiče znižanja dohodnine, seveda je gospodarska rast. Zdrava gospodarska rast, ki temelji na izvozu, ki temelji na novih investicijah, tako domačih kot tujih, in seveda se v prihodnosti računa tudi na to, da se bodo plače povečale. Kajti če je na trgu že povpraševanje po znanjih, po delavcih, ki imajo znanja, to vendarle na drugi strani v naslednjem obdobju pomeni, da se bodo plače povišale. Ker, tako kot je bilo že danes izpostavljeno, problem je, da je preveč minimalne plače, kar 60 % delavcev pri nas prejema minimalno plačo. In zato potem te težave, na kakšen način prestrukturirati, na kakšen način uravnotežiti tudi davke. Tudi ta črno-bela primerjava z Avstrijo, ko to primerjamo – saj to je bilo tudi v Tarči izpostavljeno – 200 evrov več dobi delavec v Avstriji kot v Sloveniji. Ampak – tukaj je spet ampak, ampak govorim zato, ker – v Avstriji nimajo prevoza na delo, pa nimajo malice, in potem ko mi statistično vse to primerjamo, enostavno ne moreš kar tako reči, to je višje. Enostavno je težko to primerjavo črno-belo narediti. In tudi življenjski stroški so seveda v Avstriji višji. Pa jaz ne trdim, da se strinjam z minimalno plačo, jaz si tudi želim, da bi v tej državi imeli davke tako kot drugje, ampak hočem v svoji razpravi poudariti, da je potrebno prestrukturiranje davkov, da se je treba k temu usmeriti. Tega pa en tak zakon, kot ga zdaj vi predlagate, ne ponuja. Ta konsenz med politiki bi bil v naslednjem obdobju vsekakor, tako kot je gospod Pogačnik razpravljal, da se pogovarjamo o neto dohodku, tako kot je predstavnik Vlade o tem razpravljal. Jaz se tudi s tem strinjam. Ampak do tega je treba priti skozi nek konsenz, ker vi vsi veste, kaj se zgodi, ko na eni strani popraviš, druga skupina v državi čuti, bom rekla, da ni dobila dovolj visoke plače. To se zdaj kaže tudi pri tem, ko imamo stavko, ko so zahteve vredne milijardo, višje pokojnine, in ko to seštejemo – komu zdaj v proračunu vzeti? Komu znižati? Komu znižati za 2018 in 2019? Seveda, vi ste izpostavljali, da je rezerva pri trošarinah, pa še in še, ampak v tem trenutku na to situacijo, ki je, je težko reči, komu pravzaprav zmanjšati in odvzeti. Na drugi strani pa bo spet tistim, ki najmanj zaslužijo, ta davčna lestvica [[…]]Spet to, 44 evrov, jaz ne rečem, da to ni denar in da to ni pomembno za nekoga, ampak glejte, na tej strani smo mi pravzaprav na lestvici 10 tisoč 300, 10 tisoč 600, 300 evrov že dali te olajšave, ki je bodo deležni prav pri letošnji dohodnini za lansko leto, ko bo poračun, drugo leto bo pa ta linearna lestvica, kjer ne bo teh velikih rezov, da na primer za en evro izgubi nekdo in plača 300 evrov dohodnine. Vsekakor so bili na področju prestrukturiranja davkov določeni koraki, seveda pa bo teh korakov za znižanje davkov v prihodnje treba še kar nekaj narediti. Pravite, da višja gospodarska rast ni zasluga te vlade. Seveda je tukaj skupek nekih deležnikov, in sicer dober izvoz, stabilna politika, ki jo je ta vlada vodila, in nove investicije, vse to daje gospodarstvu nov zagon, da ta gospodarska rast še kar traja in da se tudi gospodarstvo ne ohlaja. To je dober signal. Tudi ocene bonitetnih hiš so pripomogle, ker so potem tudi finančna sredstva na trgu cenejša. Ne nazadnje, domače in tuje investicije se dogajajo. Še v tem tednu sem bila v osrednjeslovenski regiji, v Litiji – 70 novih delavnih mest za postavitev obrata, tuji investitor, ki je popolnoma zadovoljen s tem, kar okolje ponuja, imajo kvalitetno delovno silo, zaposlujejo z dodano vrednostjo in pravijo, da bo teh 70 delovnih mest tudi z višjo dodano vrednostjo, kar za to okolje, ki je pomembno tudi za Zasavje, mislim, da tudi kaže [[…]]Tudi sama se pogovarjam in izhajam iz gospodarstva, na nek način je ta čas takšen, da daje možnost za nadaljnjo gospodarsko rast in za to, da ljudem sporočamo, da gre tudi državi na bolje, in ker gre državi na bolje, bo šlo tudi ljudem. Seveda pa ne s tako hitrimi koraki, kot bi si želeli. Vsi bi si zaradi višje gospodarski rasti želeli višje plače – saj to se dogaja, ampak po korakih. Po korakih, ni to čez noč. Prav tako ste omenili, da je rezerva pri tem, da se je zaposlovalo v javni upravi. Vsa statistika govori, da se je celo 0, [[…]]procentov znižalo zaposlovanje v ožji javni upravi. Govorim v ožji. V širši, ki pomeni storitve za zdravstvo, za šolstvo, za vzgojo, izobraževanje, pa so te nove zaposlitve, ki so seveda proračunski porabniki, ampak to so storitve, po katerih je vendarle povpraševanje na trgu. Saj se kot prebivalstvo staramo in zato je tudi prav, v zdravstvu pravimo, da manjka ljudi, hvala bogu, tudi v izobraževanju, v vzgoji; in tudi v domovih za ostarele, ker se nam prebivalstvo stara. Te zaposlitve so posledica storitev in ne zaposlovanja v ožji upravi. S tem zavajate ljudi, no, da govorite, da v javni upravi se pa zdaj kar enormno zaposluje, če pa temu ni tako. Potem črpanje evropskih sredstev. Tudi prejšnja evropska perspektiva, 2007–2013, ko ste vi bili 2008, tudi niste bili na vrhuncu črpanja sredstev, ampak ste to vzpostavljali. Jaz se spomnim te perspektive, na kakšen način je šla. Tudi 2012 črpanje – zdaj ne bom na pamet, ampak mislim, da – ni bilo niti 40 %. Šele 2015 je potem naša vlada zagnala cel proces, da se je, in 2014, 2015 je bila glavnina črpanja sredstev. Saj to vseskozi govorimo in ti podatki so na razpolago. Mislim, da bo glede na gospodarsko rast in na te spodbudne rezultate vsekakor naslednja vlada imela lažje korake, kot jih je imela ta vlada, ko je začela s svojim mandatom. In težko je bilo, na začetku so seveda bili tudi zakoni, ki so dajali neka povečanja in neke bombončke ljudem, ampak v tistih začetkih se pač tudi takrat ni to dalo, zaradi tega ker je bila zadolženost države prevelika oziroma v proračunu ni bilo denarja. Zdaj se to izboljšuje, povečujejo se pokojnine, plače se postopoma povišujejo in jaz verjamem, da bo novi vladi, ki bo nastopila mandat sredi leta, v nadaljevanju lažje. Katerakoli vlada že bo. Na tem mestu bom rekla, da tega zakona o dohodnini ne moremo sprejeti. Hvala.
Besedo ima gospod Jožef Horvat, pripravita naj se gospod Jože Tanko in dr. Mitja Horvat.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Nekoliko me moti, da včasih, imam občutek, če opozicija vloži nek predlog ali pa neko nujno sejo kakšnega delovnega telesa Državnega zbora, koalicija razume, da je to napad na vlado, da je to napad na koalicijo. To je napačen pristop. Tukaj imamo predlog rešitve. Ne bom ponavljal, mi smo rekli, da ta predlog podpiramo. Dobro je, da danes odpiramo razpravo, in bi bilo še boljše, da bi že naredili dobre nastavke za obravnavo v drugem branju in vsi skupaj dejansko našli optimalno rešitev, kaj ta trenutek oziroma jutri ta država premore, zato da bo blaginja vseh naših ljudi boljša. Ne bom zdaj ponavljal vseh statističnih podatkov, ki smo jih tukaj že tisočkrat ponovili in so kruti, nekateri podatki. Od števila ljudi, ki živijo pod pragom revščine in tako dalje in tako dalje. Skratka, jaz se strinjam – in škoda, da zdaj ni več kolegice Vojke Šergan, ja pa je, je tukaj – draga kolegica, jaz se strinjam z vami, ko ste napovedali, plače bodo višje. Zdaj je treba dati tu še nek podpis, in kar se mene tiče, jaz vam bom tukaj pri tem pomagal, da bodo višje. Za koliko, je seveda drugo vprašanje, upam, da tudi realno, ne tako kot recimo ugotavljamo, da so se penzije v zadnjih 10 letih realno zmanjšale za 16,5 %. Pred nami so neverjetni izzivi, neverjetne zahteve po finančnih sredstvih. Stavkajoči v javnem sektorju so nam rekli, dajte nam milijardo – da malo poenostavim. Kar se tiče naše prometne infrastrukture – ali je v idealnem stanju? Potrebujemo veliko, novogradnje, vzdrževanje in tako naprej. In kar se tiče plač in delovnih mest, jaz ne bi želel, da bi Republika Slovenija postala neka destinacija, kjer se dela izključno ali pa v veliki večini tako imenovani lonarbajt, neki dodelavni posli. Jaz bi želel, da tukaj imajo, ja, tudi multinacionalke, predvsem pa uspešna naša domača podjetja svoje razvojne institute, razvoj in tako dalje in tako dalje. Tam je potem višja dodana vrednost, kot temu pravimo, in seveda možnost za višje plače. Ne sme pa biti država preveč požrešna. O tem je danes razprava. O tem teče danes razprava. Mi zagovarjamo svobodo človeka, svobodo državljana. Tisto, kar ustvariš, kar zaslužiš, ti s tem razpolagaj, ne pa da država reče, hej, čakaj, ti nisi sposoben, tebi bomo 40 ali pa 60 % pobrali in potem bomo mi, država, politika, to delili. Danes je nekdo iz koalicije povedal zelo objektivno, mislim, da kolega Han, da je treba prevetriti tudi socialne transfere. Še kako sem za to, da se Slovenija drži tega, da je socialna država, in mora biti socialna država. Tukaj spet ponavljam, da zagovarjamo socialno tržni model gospodarstva, kljub temu da nas tu nekateri napadajo in preprosto nočejo ali pa morda res tega modela ne razumejo, pa še kako živi in dobro živi v najbolj razvitih ekonomijah v Evropi. Širše niti ne bom razglabljal. Mislim, da mi moramo dati možnost vsakemu posamezniku. Kdaj bomo mi boljši? Kdaj bomo ustvarili milijardo za plače, milijardo za infrastrukturo, milijardo za penzije, dodatno milijardo za boljšo socialno politiko? Kdaj bomo to ustvarili? Kako? Na kakšen način? Na kakšen način!? Svinčnik v roki, kalkulator v roki? Na kakšen način? Po moji, naši oceni edino na ta način, da naj vsakega državljana, ki želi delati, ki ima znanje, ki ima podjetniške ideje, ki je priden, po domače rečeno, država pusti in naj dela. Naj dela! Saj gremo okrog po državi, srečujemo uspešne podjetnike, jih sprašujemo: »Kaj lahko politika za vas naredi, da boste še boljši?« Veliko nam jih odgovarja, nam tako kot vam: »Pustite nam, da delamo. Da delamo. Ne nas ovirati, ne nam metati polen pod noge.« In tukaj mislim, da imamo preveč te državne ekonomije, in to ni dobro.
Besedo ima gospod Jože Tanko. Pripravi naj se dr. Mitja Horvat.
Hvala lepa za besedo. Žal se koalicija brani, in tudi Vlada, s tem, da smo vložili nek predvolilni zakon in da je sedaj čas, ko, ne vem, takih zakonov ne bi smeli predlagati ali pa je nehigiensko, da jih predlagamo. Sprašujem, zakaj Vlada vlaga zakone, ki imajo tudi učinek in finančne posledice. Ali tudi za vas velja ta dikcija predvolilni čas? Tudi vi vlagate zakone zdaj samo zato, da se boste pokazali v očeh ljudi, javnosti, ne vem, sfere in tako naprej z lepim obrazom? Ali ste samo zato kabinetu predsednika Vlade dvignili plače in dvignili plače ravnateljem osnovnih šol in vrtcev? Je to zaradi predvolilnega časa, zaradi sondiranja in krepitve vaše volilne baze ali česarkoli? Mi na tak segregacijski način ne pristopamo. Vložili smo zakon o dohodnini, ki ga imate pred sabo in ki vsem dohodninskim zavezancem znižuje za enako stopnjo dohodninski davek. Za dve odstotni točki v vseh dohodninskih razredih. Nobene segregacije. Nobena skupina ni izvzeta. Prej je gospa Šergan govorila o tem, da se o nekih skupinah to pogaja in dodaja – nobenim posebej. Vsem na enak način, z enakim konceptom, sorazmerno z istim pristopom. Samo vprašanje je, zakaj po zavezancu v povprečju približno 20, 30, 50 evrov na mesec ni možno, da se to sprejme. In govorite, da ima to neznanske finančne posledice. Samo Zoran Janković je v prisilni poravnavi dobil 16 milijonov evrov, ki jih ni bilo treba plačati, ker so mu jih odpisali, in to je desetina tega denarja, ki ga predlagamo s povišano splošno olajšavo. Samo desetina, Zoran Janković, župan Ljubljane, najbogatejše občine v Sloveniji. Vas to nič ne moti? Zdaj pa poglejte sodne odločbe v tem mandatu in ugotovite, koliko takih zoranov jankovićev je še bilo, ki jim je ta država odpisala ali pa jih je razbremenila obveznosti. Poglejte Stožice, koliko denarja je obtičalo v Stožicah v javnem dolgu in v bančni luknji? Od 170 do 200 milijonov evrov. Toliko so morali ljudje zbrati, da se je pokrila luknja za Stožice. Kdo je odgovarjal za luknjo? Kako smo jo plačali? Ni nikogar zmotilo tukaj, ne te vlade ne prejšnje vlade ne vašega bivšega predsednika stranke gospoda Pahorja, gospod Nemec in tako naprej, vse tiho. Organi pregona ne delujejo nič. Tu pa ni problema, pri takih primerih. Recimo ta bančna luknja, ki so jo povzročile Stožice, je približno 5 % bančne luknje v Sloveniji. Nič. Sedaj ko dela preiskovalna komisija na področju žilnih opornic, so se ugotovila enormna preplačila, s štirikratniki, petkratniki se nabavljajo določeni materiali v kliničnih centrih in morda še v nekaterih bolnicah. Kaj ste storili kot operativa, kot Vlada? Še vsi isti nabavniki nabavljajo po istih cenah od istih dobaviteljev enake materiale. Še vsi so isti tam. In govorite, kje bomo našli denar – samo v kliničnem centru je tega denarja, ne vem, 300 milijonov, takega, ki gre po takih kanalih s takimi preplačili ven. Možno, jaz predpostavljam, ker če je stent štirikrat preplačan, je tudi kolk, je tudi kakšna roženica in kakšen drug material najbrž po podobni formuli, ker to je model. Imamo tam centralno nabavo in teče po centralnih formulah, obrazci so narejeni, kanali vzpostavljeni, zadeve tečejo. Tu se pa pogovarjamo, da bomo s spremembo dohodninskih razredov dali, ne vem, 150 milijonov evrov, na državljana je to povprečno nekaj sto evrov, in se ne da storiti popolnoma nič. Nič. Tu Vlada in koalicija pojeta isto pesem: nemogoče, nismo odgovorni, ker to predlagamo. Sprašujem vas, kakšna je vaša odgovornost, da niste storili nič po vseh teh ugotovitvah. Ministrica za zdravstvo ni storila nič, popolnoma nič v tem mandatu. Razen da se je izjemno borila, da je ostalo vse tako, kot je bilo, da stare poti tečejo, da se dela na isti način, da teče denar na isti način iz sistema ven. Nič drugega ni naredila in je dala zraven še 130 milijonov evrov za to, da so tisti, ki jim predragi materiali niso bili plačani, dobili še to plačano. In tisti direktorji, ki so morda spregledali ali pa stran gledali, ko se je to dogajalo, bodo dobili še posebno stimulacijo za sanacijo. Še nagrado bodo dobili zraven, dodatki k plači. Ali je to pristop in način reševanja na teh področjih? Mislim, da je te stvari, ki jih predlagamo, tako ali drugače treba sprejeti. Čas je pravi, čas je bil že prej pravi, ampak Vlada se pač ne zgane, koalicija filozofira o vseh problemih in zadregah in izumlja razloge, zakaj to ni možno, tukaj ste se potrudili, to moram priznati, nihče pa ne najde razloga, zakaj bi to storili. Očitno bosta samo SDS in NSi podprla ta zakon. Verjamem, da gre pri tem predlogu zakona, pa tudi pri naslednjem pa tudi pri DDV, za spopad konceptov. To mi je povsem jasno. Mi želimo, da imamo bogate državljane, ker bogati državljani so tudi bogata država, več imajo ljudje premoženja, bolj so neodvisni, lažje delajo, več ustvarjajo in tako naprej. Na drugi strani imamo koncept socialistične države, kjer je želja vseh, da so ljudje čim bolj revni, da so čim bolj odvisni od raznih ustanov, šalterjev urada za delo, centra za socialno delo, tistega urada in tako naprej, da se vrstijo tam z vlogami za prejem takih in drugačnih pomoči. Ljudje, ki so v to prisiljeni, so pač odvisni od države. Politika, ki je bila do zdaj v vseh teh levih vladah, je točno taka. Ekstremno to zagovarja Levica, nič drugače pa ni pri tistih, ki take predloge tiho podpirate. Žal, tako je to. Občan, državljan, davčni zavezanec, ki mora priti po socialno pomoč, je odvisen od uradnika na drugi strani šalterja. Ta se lahko tudi zmoti pa mu ne odobri ali pa mu odobri premalo. In kar je še hujše, imamo na drugi strani sistem, ki dela ljudi celo neučinkovite. Ljudje seštejejo, 8 ur dela je toliko, socialnih dodatkov dobim toliko, če preveč delam, dobim dodatkov premalo, dobim manj. In začnejo to seštevati. In kaj je posledica tega? Kaj je posledica tega? Zagotovo se to ne odraža v boljši učinkovitosti, zagotovo se to ne odraža v boljši pripadnosti, ampak se odraža v špekulacijah. V špekulacijah. Ljudje seštejejo in za 20 evrov razlike se mu ne splača delati, zato ker potem zgubi ali pri štipendiji, ali pri otroškem dodatku, ali mu pade subvencija v vrtcih, ne dobi, recimo, regresiranega stanovanja in tako naprej. Skratka, pridemo v neko situacijo, ko ljudje začnejo preračunavati, kaj se jim splača, namesto da bi jim pustili, da delajo in od tistega nekaj normalnega plačajo, več ko delajo, več plačajo državi in država je boljša, se pač ukvarjajo s to preprosto socialno matematiko. V vseh socialnih državah je to enako. Komunizem ni še niti v eni državi uspel. Končni cilj vseh teh režimov na koncu je čakalna vrsta pred praznimi policami. To zdaj gledate po Venezueli, to se dogaja v Zimbabveju, Kuba je zelo podobna. Brez denarja drugih ti sistemi ne živijo. Mi predlagamo, da denar ustvarjamo in da dobijo ta denar tisti, ki ga ustvarjajo. Vse te stvari, ki jih je prej državni sekretar našteval, kaj so vse naredili za kateri dohodkovni razred – ja, nekateri bodo dobili to, kar ste našteli, vsi pa ne. Vsi pa ne. 13. plače ne bodo dobili vsi v Sloveniji. Je ne bodo, žal, tako je. Pa božičnice morda tudi ne dobijo vsi v Sloveniji. Te olajšave, ki jih mi predlagamo – ali pa te spremembe pri tem zakonu – dobijo pa vsi, ki morajo izpolniti ali pa ki jim država izpolni davčno napoved. Vsi. Tu ni nobenih razlik, ne levih ne desnih ne menedžerskih ne delavskih in tako naprej, vsi dobijo. Vsi zapadejo pod ta sistem. Očitno je, da je ta vlada, kakorkoli to gledamo, taka, da ne prenese, da bi dobili ljudje denar, ampak da se jim deli denar. Delitvena ekonomija je cilj te vlade. Ne da ljudje dobijo pa se odločijo, kaj bodo s tem počeli, ampak se jih potem spravi v bitko za neke obrazce in v vrsto pred uradi. Tukaj je bilo nekajkrat postavljeno vprašanje in se je iskal odgovor na to, zakaj je v Avstriji tisoč litrov kurilnega olja 150 evrov cenejše kot v Sloveniji. To je tudi približno 150 litrov tega. Zakaj dobi Avstrijec to cenejše? Zakaj so tudi druge dobrine v Avstriji cenejše? Tisti, ki živijo v maloobmejnem pasu, to koristijo na veliko. Zakaj je tam življenjski standard boljši? Kljub temu da imajo višje plače, da njihova minimalna plača pride v naš srednji razred, v, ne vem, že tretjo davčno stopnjo, to je še njihova minimalna plača, in za tisto minimalno plačo dobijo, ne vem, 150 litrov kurilnega olja več, pa dobijo ne vem koliko praškov več pa dobijo cenejšo hrano in tako naprej. V čem je razlog teh »slabih« pogojev v Avstriji in v čem smo mi boljši s tem režimom? S to filozofijo in s takim pristopom ne moremo biti nikoli boljši. Nikoli. Ker se ne ukvarjamo s produktivnostjo, ker se ne ukvarjamo z delom, z ustvarjanjem, ampak se ukvarjamo z delitvijo. Predsednik Vlade v Davosu predava evropski in svetovni smetani o krožnem gospodarstvu. Kaj je to? Tadej Slapnik, ki naj bi bil nek predstavnik ali pa zelo na vrhu sistema krožnega gospodarstva, je tam že v peti stranki. To je krožno gospodarstvo. Bil je pri SNS, pri nacionalcih, pa v Zaresu pa ne vem, kje še, zdaj pa je v SMC. To je krožno gospodarstvo. Vedno se vrti na vrhu. Pa je enako v bankah pa je še kje drugje enako. To je krožno gospodarstvo. Ljubljanske banke pa nočete, da bi se očistili tega bremena, ki bo spet usekalo po glavi z dodatno milijardo ali dvema, prodati za ne vem kaj, zato da bomo spet naredili dokapitalizacijo. To je to. Namesto da bi denar investirali, ga zbiramo za to, da pokrivamo luknje. Najboljše državno premoženje dela največje luknje. Največje luknje! Tu nas vlada, ki pride, futra s tem, kako je treba zaščititi sistemsko banko. To je sistemsko brezno, kjer denar na nepojasnjene načine izginja. Prej je nekdo rekel, da je šla lani, ne vem, milijarda evrov v davčne oaze. Zakaj se pa s tem ne ukvarjate? S to milijardo evrov, ki je šla v davčne oaze, sprejmemo vse davčne zakone, kar jih bomo mi predlagali kot opozicija, brez problema. Denarja je več kot dovolj. Vedno se najde nekdo, ki ugotovi, da je treba nekaj dokapitalizirati. Ta holding, tisti holding, drugi tir in tako naprej. Celo tako daleč ste prišli, da ste pripravljeni plačati 380 milijonov evrov kazni, zato da banke ne bi prodali. Tu pa govorimo recimo pri davčni olajšavi za dohodnino za 160 milijonov evrov. Polovico, tretjino tega. To, kar predavate in kar predlagate, je noro. Moraš biti »fliknjen«, da predlagaš take rešitve in potem ljudi izsiljuješ in jim jemlješ denar iz žepov, namesto da bi jim pustil, da bi preživeli. To je neverjetno, kakšni ste! Namesto da bi ljudi tam, kjer ustvarjajo luknje, pospravili, jih sprocesirali, jim dokazali krivdo, ker je najbrž očitna, se tam krožno vrtijo vsi ti isti ljudje; enkrat kot izvajalci, drugič kot nadzorniki, tretjič kot revizorji in tako naprej. To je noro! In dedujejo te funkcije, ne vem, nekdo, ki ni nič naredil, je že petič nekje imenovan, da spet ne bo nič naredil. Predlagam, da vlada vzame pamet v roke, da podpre ta zakon, da damo ljudem tisto, kar jim pripada in kar so si zaslužili. Zaslužili so si več od tega, to je minimum, kar predlagamo, in da stvar dodelamo, kar se še da dodelati. Hvala lepa.
Besedo ima dr. Mitja Horvat, potem pa končujemo s sklepnim delom splošne razprave.
Najlepša hvala, spoštovani predsednik. Spoštovani državni sekretar, poslanke in poslanci! Verjemite, spoštovani gospod Tanko, nič nisem vzel osebno, ker nisem štel, da leti name, tako da upam, da so slišali tisti, na katere se to nanaša. Danes je vsekakor zanimiva razprava, ne rečem, da manj ali bolj od kakšne prejšnje, in nekaj zanimivih namigov, izhodišč, o katerih verjamem, da bomo v prihodnje tudi še kakšno rekli. Tudi mene podobno kot spoštovanega gospoda Pogačnika zelo veseli, da je danes spoštovani državni sekretar prišel s pravim izrazom, s katerim se začnimo ukvarjati, da bomo videli, kaj se pravzaprav zares dogaja. Te številke bodo zelo zanimive, podobno kot sem včeraj pozval, tudi v tem primeru pozivam ali pa vabim k sodelovanju različna ministrstva, ki zagotovo razpolagajo s temi podatki, vsaj sam sem spremljal na vsaj kakšnem od odborov za delo, družino, socialne zadeve v Državnem zboru, tako da jaz mislim, da se bo na tej podlagi dalo celovito pogledati. Ker to, kar bo vendarle moral spoštovani kolega Tanko razumeti, je, da vendarle govorimo danes o enem delčku, enem ukrepu, s katerim bi zagotovo lahko dosegli kakšne pozitivne učinke, in seveda na drugi strani smo tudi slišali razloge oziroma celovitost takšne rešitve oziroma te do sedaj ugotovljene nasledke iz tovrstne rešitve. Sam, če se boste spomnili, sem že kdaj razpravljal podobno, kot razpravljate danes tudi sami. Namreč o tem vprašanju, ko se že kakšnih sto let dogaja, da si ljudje želijo varnega objema države, in vašo današnjo razpravo lahko razumem kot poziv k temu, da je za mnoge postal ta objem utesnjujoč. To je najverjetneje tudi osnovni razlog, zakaj mnogih v osnovi zanimivih predlogov levice ne moremo sprejeti na sredini. Da ne bom ponavljal, seveda podpišem vse, kar je pred menoj glede tega povedal spoštovani kolega Zorčič iz naše poslanske skupine. O čem pravzaprav govorim? Danes smo večinoma slišali, da gre za vprašanje, da bi ljudem dali malo več prostora, da bi sami samostojno odločali, kam z denarjem in kako ga porabiti. Ali bodo z 2-odstotnim povečanjem in s tem, kar je spoštovana poslanka gospa Anja Bah Žibert povedala, z evrom na dan, resnično lahko dostojno živeli, ali bo to že pripomoglo k temu? Če bi se to zgodilo seveda takoj podprem ta zakon, pa vendar mislim, da moramo gledati še malo dlje in da moramo biti še malo bolj ambiciozni. Podatki, s katerimi jaz razpolagam – in tukaj bi želel, ker je bilo tudi na začetku, pa imamo tak sistem, takšen je postopek, da šele zelo pozno prideš na vrsto, da odreagiraš na kakšne stvari, ki so bile čisto na začetku sporočene, namreč o tem, da smo v času te vlade zaposlili 8 tisoč ljudi v javnem sektorju in da je to edino, zaradi česar se je zmanjšala brezposelnost. Ker sem tolikokrat slišal in ker mi je zadnjič zmanjkalo časa, za zadnjič in za danes spoštovanemu gospodu Tanku odgovarjam, da se je po meni dostopnih podatkih, ki jih pripravlja Statistični urad Republike Slovenije, število zaposlenih v času od julija 2014, ko so bile zadnje volitve, do zadnjih dostopnih podatkov, se pravi ob koncu lanskega leta, povečalo za približno 57 tisoč – lepo prosim, ne me držati za številko do zaposlenega natančno – in da res 8 tisoč od tega odpade na javni sektor. Želel sem izkoristiti to priložnost, ker je danes bilo govora tudi o tem vprašanju, da povemo, da je veliko več ljudi zaposlenih, kot jih je bilo v času, ko je nastopila ta vlada, da ne bomo govorili, kot pravite, ne govoriti samo o gospodarski rasti. Kar se tega tiče, zakaj ne bi in seveda ne boste nam zamerili, če lahko ponovimo to, kar nam govorijo v Evropi, da smo čudež, da ne morejo verjeti in ne razumejo, kako se je to lahko zgodilo, ob hkratnih prizadevanjih, v katerih smo vstopili, za konsolidacijo javnih financ. Ker seveda do konca še nismo opravili svoje naloge, potrebni so napori vseh. V tem delu smo vsaj uspeli zaustaviti nadaljnje zadolževanje, tako da lahko rečemo, da v tem trenutku smo v relativno stabilnih razmerah, kjer lahko snujemo, kako naprej. Ampak tako kot sem povedal že ob eni drugi priložnosti, naj ponovim tudi danes. Kot je spoštovani kolega Zorčič lepo povedal prej, eni bi milijardo tu, drugi bi nekaj 100 milijonov tam – ne bo šlo. Vendarle, in tudi sami opozarjate na to, da na vseh koncih in krajih ne bomo mogli. Zato nam morda lahko lažje odpustite, da ne sprejmemo vseh predlogov, ki pridejo, zaradi tega ker moramo seveda na koncu koncev skrbeti za naš končni cilj, to pa je, da živimo v urejenih, stabilnih razmerah in da lahko normalno snujemo naše prihodnje aktivnosti. Želel bi pa danes v zvezi z dohodnino – kjer ste tudi ta del v osnovi lahko, tako tudi jaz kot že kdo pred menoj – lahko rečem, da mi je sam predlog všeč, da je vreden premisleka in zagotovo na ta ali drugačen način upoštevan tudi pri nadaljnjih razmišljanjih, kako naprej. Ampak danes ste se usmerili na ljudi in na drugi strani ste v bran vzeli tudi podjetnike, katerim vse moje dolžno spoštovanje in tudi občudovanje za pogum, napor in za tisto, kar prav tako sledi iz uradnih podatkov. Če si boste pogledali, in tega seveda nihče ne sporoča, pa zato zdaj vabim, ne bom šel natančneje v številke, si boste lahko pogledali, da so bili dobički na gospodarskem področju v letu 2014 minorni. Komaj kakšen procent. Če si pogledate podatke iz lanskega leta, boste pa ugotovili, da govorimo o enormnem povečanju dobičkov gospodarskih subjektov. Če smo ga merili v milijonih ali nekaj desetinah milijonov pred tremi leti, 2014, je zdaj krepko presegel milijardo in se približuje dvema milijardama na leto. Tukaj pa seveda vse prisotne vabim, da imamo dovolj manevrskega prostora. Zakaj kar naprej oči uprte v državo in zakaj bi morali v Državnem zboru poskrbeti z javnimi sredstvi za vse? Zakaj ne bi povabili vseh skupaj? Lahko tudi v obliki, ki se je izjalovila, če smo že bili danes pri nekaterih aktualnih dogajanjih v zvezi s predlogom o povišanju minimalne plače in na drugi strani stavkovnimi zahtevami. Zakaj ni prišlo do dogovora med predstavniki delavcev in delodajalcev? Zakaj nimamo dogovorov o plačah? Zakaj ti pogovori ne tečejo? Mislim, da je tu pravo bistvo vprašanja, o katerem se in bi se morali pogovarjati danes. Verjamem, da zlahka, ne rečem, da vsi – razumem, na kaj ste želeli tudi opozoriti, ampak po statistiki, po evidencah, po v uradnih podatkih izkazani dobičkonosnosti gospodarske dejavnosti jaz vidim dovolj prostora, da lahko delodajalci, in jih na tem mestu pozivam in upam, da se mi boste pridružili tudi sami, da pozovemo delodajalce, da premislijo o tem, o čemer je bilo danes govora. O tem, na kar nas opozarja OECD – da je razlika med minimalno in povprečno plačo premajhna. O tem, o čemer neradi govorimo in mi je všeč, da je bilo povedano, da ni treba meni kot prvemu tega povedati – zakaj je razlika tako majhna med tistimi, ki delajo, in med tistimi, ki ne delajo? Seveda bi rad to še majčkeno dopolnil, da ne bi bili preveč na tem pritisku in da ne bi šli na to, ali lahko s tem živimo ali je treba tudi v tem primeru ali pa glede teh vprašanj kaj storiti. Zato se mi je zdelo tako pomembno to, kar je rekel spoštovani državni sekretar, da je treba pogledati, kakšni so dejanski prejemki ljudi, kaj vse prejmejo, gledati celoto. Lahko je vzeti en iztrgan delček in ga potem raztegovati na celoto, ampak bojim se, da je večina zablod, o katerih ste govorili – tudi tisto, zaradi česar nas je k nečemu pozival spoštovani gospod Tanko, lahko mu odgovorim z naslednjim. Kot sem rekel, nisem vzel osebno, vem, da ne leti name, vsaj v ničemer se nisem prepoznal, da bi tu karkoli imel zraven, ampak enostavno lahko njega in vse pozovem k temu: Ali res s tem načinom razmišljanja, ki ga imamo, analitičnim, lahko pridemo do pravih rešitev na kompleksna vprašanja? Ali ni že skrajno napočil čas, na katerega sem opozoril in pozval tudi včeraj, da bo treba majčkeno razmišljati tudi sintetično, ne samo analitično, torej za kompleksna vprašanja najti kompleksne rešitve? Zahteva malo več dela, malo več sodelovanja, ampak tukaj smo, pripravljeni smo in to počnemo odgovorno tudi ves ta mandat. Ne govorimo samo o kakšnih delčkih in ne razumem in absolutno zavračam očitke, da smo v tem času skrbeli samo za koga ali nekoga ali sebe ali svoje, niti približno. Ponovimo še enkrat, gospodarska rast, ki se ji v Evropi čudijo, nekaj desetkrat povečanje dobičkov tudi za gospodarske subjekte, tuji investitorji, ki prihajajo v naše okolje, ki si želijo, in mimogrede, opozorimo, zelo hitro tudi ugotovijo, kam so prišli. Ne bom ponavljal vsega, kar smo v zadnjem letu ali dveh v zvezi s tem slišali in videli ali prebrali v medijih. Mislim, da smo na dobri poti in strinjam se z vami, absolutno, nekaj morajo od tega imeti vsi. Strinjam se ne nazadnje tudi s tem, kar je povedala gospa Dimic, glede tega, kar je povedal pa spoštovani gospod Jožef Horvat, imam pa še eno malenkost, ki bi jo želel podeliti z njim. Tudi sam sem že razpravljal, pričakujem, da bodo ljudje to, kar se je zgodilo, kar smo uspeli stabilizirati in razviti, ti ugodni kazalci, s katerimi imamo opraviti danes, ne pomenijo, da je podlaga za vse apetite in želje, za vse interese, ki jih ima vsak posamezno ali ki jih imajo posamezne interesne skupine. Tudi sam pričakujem, da se bo glede tega kaj zgodilo – in se je, na mnogo področjih se je. Slišimo, da so plače v gospodarstvu zrastle, slišimo, da so v zadnjem času povišane plače tudi v javnem sektorju, in slišimo, da imajo upokojenci več, kot so imeli leta 2014. Mislim, da je vprašanje, ali smo pripravljeni tudi realno priznati, da se nam nekaj že pozna. In zagotovo se nam mora še. Če kdo, potem jaz vedno znova na tem mestu rečem, da je prav, da se ljudem pusti, in tukaj se absolutno strinjam s spoštovanimi predlagatelji, s predgovorniki, ki so govorili o tem delu. Treba je omogočiti ljudem, da si svobodno oblikujejo svoje življenje in da so seveda tudi za to odgovorni. Tudi sam čakam čas, pogoje, v katerih bo vsakdo imel možnosti, da bo svoje potenciale, svoje talente lahko izrazil, da bo lahko živel od njih, da bo imel priložnost, vsi enako, ne na silo, ne zaradi zakona, imel enake možnosti. In ko na eni strani govorite o tem, da si želimo uravnilovko – če kdo, si je jaz ne. Nikoli me niste slišali, da smo vsi ljudje, tako kot se komu od vas zareče, isti. Hvala bogu, da smo različni. Ampak moramo pa imeti v tej različnosti, ki nas bogati, vsi enake možnosti. Zato samo nekaj malega iz ekonomije, kjer se redkeje oglašam in morda priporočam tudi kakšno delo. Sam sem enega od zanimivih vzel v zadnjem tednu v roke. Namreč o vprašanju, ali je posameznik res racionalen, ali se posameznik – da me ne boste narobe razumeli, ne v žaljivem smislu, ampak ali se posameznik – resnično racionalno ekonomsko odloča. Zato vam na tej podlagi postavljam vprašanje, na katerega mi ni treba odgovoriti, ker ne gre za izziv, ampak samo ponudim v premislek: Ali ste prepričani, da se bodo ljudje racionalneje odločali, če bomo sprejeli to spremembo dohodnine, 2 % za vse pri številkah, o katerih ste govorili? Meni je žal za vse tiste posameznike, ki se ne morejo racionalneje odločati zaradi tega, ker so pač v stiski, ki ne morejo izbirati, ampak so veseli, če sploh lahko kaj kupijo za denar, ki ga imajo na razpolago. Zato je nekaj, kar moramo v nadaljevanju narediti, bistveno bolj smelo in sledi tistemu končnemu cilju človekovega dostojanstva. Zato namig o solidarnem razmišljanju, o ekonomskih vprašanjih – kaj lahko in moramo narediti kot družba, kakšna je vloga države v tem? Ne kot tistega, kot sem na začetku rekel, katerega varnega, toplega objema si želimo, ampak te sprostitve, ki nas osvobaja, vse posameznike in pravne subjekte, tudi pri uresničevanju podjetnih ciljev, da ta objem ne bo pretirano utesnjujoč in da ne bo prihajalo do nedostojnega položaja za posameznika, ko postaja suženj v rokah nekoga drugega. Najlepša hvala.
[[oglašanje iz dvorane]] Predlagatelj takoj ali potem še sklepni del? Dvakrat? Prav. Besedo ima predstavnik predlagatelja mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo. V Slovenski demokratski stranki smo absolutno za višje plače, smo pa za višje plače, vendar ne na račun gospodarstva, ampak na račun zmanjšanja davčnih obremenitev. Takšen predlog je danes na mizi, sprememba Zakona o dohodnini, ki predvideva zmanjševanje dohodninskih razredov za 2 odstotni točki in povišanje dohodninskih olajšav. S takšnim predlogom bi tisti, ki v Sloveniji zasluži povprečno plačo, na leto dobil približno 400 evrov več direktno v denarnico. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da obstoječe gospodarske razmere, prilivi v proračun omogočajo takšen ukrep. Prepričani smo, da s spremembo tega zakona ne bi zrušili stabilnosti javnih financ, ne bi ogrozili fiskalnega pravila, temveč bi le omogočili državljankam in državljanom Republike Slovenije boljše življenje. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da se mora gospodarska rast poznati tudi v denarnicah vseh tistih, ki pošteno delajo in opravljajo svoje delo. Treba je poudariti, da vlada Mira Cerarja in pa koalicija strank Modernega centra, Socialnih demokratov in pa Desusa razpolaga s približno 1,5 milijarde večjimi davčnimi prihodki, kot je razpolagala Vlada recimo leta 2014 ali leta 2013, vendar žal tisto, kar je ustvarilo gospodarstvo, vi potrošite na drug način, ali za svoje potrebe ali za dodatna zaposlovanja v javni upravi. Jaz bi se še enkrat zahvalil vsem tistim, ki delajo v gospodarstvu, ne nazadnje tudi tistimi, ki delajo v javni upravi, vendar žal, gospodarstvo je tisto, ki plačuje prispevke v proračun. Prispevke v proračun plačujemo državljanke in državljani Republike Slovenije, ta vlada dela pa predvsem na napačnih potezah. Ta vlada in pa ta koalicija pa dejansko obremenjujeta gospodarstvo in na drug način dodatno obremenjujeta še državljanke in državljane Republike Slovenije z zviševanjem trošarin, davkov, davkov na dodano vrednost. To, kar ste govorili za upokojence, se mi zdi skrajno neresno. Omenili ste, kako se že upokojencem pozna v primerjavi z letom 2014, višji prihodki. Ta vlada in pa ta koalicija se po mojem mnenju delata norca iz upokojencev. Vi ste njim pokojnino povečali za eno kepico sladoleda in jaz mislim, da je skrajno neresno pri 1,5 milijarde več davčnih prihodkov v proračun, da se potem s takšnimi ukrepi, ki ste jih izvedli, tudi hvalite. Prepričan sem, da naš predlog je korekten, je sprejemljiv. Je sprejemljiv tudi za vzdržnost javnih financ. Na eni strani se mi zdi, da je današnja razprava potekala v pravo smer, žal pa, kot smo lahko tudi že pri stališčih posameznih poslanskih skupin videli, poslanke in poslanci koalicijskih strank, Stranke modernega centra, Desusa in pa Socialnih demokratov, našega predloga ne boste podprli. Prepričan sem, da bodo znali o tem pravilno presoditi tudi volivke in volivci na prihajajočih državnozborskih volitvah in sem mnenja in prepričan, da bodo volivke in volivci v roku 4 mesecev spoznali, da je program Slovenske demokratske stranke tisti, ki bo omogočil dodatni razvoj Slovenije in pa predvsem boljše življenje za vse državljanke in državljane Republike Slovenije. Kot poslanec Slovenske demokratske stranke dam lahko to obljubo, da bomo v primeru zmage Slovenske demokratske stranke vse te predloge, ki smo jih vložili v tem mandatu, potem implementirali tudi v realnosti.
Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo še predstavnik Vlade in predstavnik predlagatelja. Najprej ima besedo predstavnik Vlade, državni sekretar na Ministrstvu za finance gospod Tilen Božič.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Glede na skop čas, ki mi je še ostal, bi samo povedal, da bi na podlagi tistega, kar sem že uvodoma povedal pa potem tudi dopolnil, zaključil na ta način, da na podlagi navedenih ugotovitev in tudi dejstev, ki so bila predstavljena, Vlada novele Zakona o dohodnini ne podpira in tudi meni, da ni primerna za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Besedo ima še predstavnik predlagatelja mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo. Obžalujem odločitev, ki jo je dal državni sekretar. Nekako je bila tudi pričakovana. Slovenska demokratska stranka z 19 poslanci in poslankami v danem trenutku več kot samo predlagati sprememb zakona ne more. Prepričan pa sem, da boste spoštovani državljanke in državljani spoznali, da Slovenska demokratska stranka za uveljavitev svojih predlogov v parlamentu potrebuje več poslancev in poslank. Odločitev, ali bo Slovenska demokratska stranka v naslednjem mandatu imela več poslank in poslancev v tem parlamentu, je predvsem na strani volivk in volivcev. Če želite imeti nižje davke, boljše pogoje, potem bo treba iti na volitve in oddati glas Slovenski demokratski stranki. Slovenska demokratska stranka in njen predsednik Janez Janša sta že dokazala, da znata voditi to državo v obdobju od leta 2004 do leta 2008. To je bilo sigurno najuspešnejše obdobje v zgodovini Republike Slovenije, ne nazadnje to govorijo tudi številke. Leta 2008 je bilo najmanjše število brezposelnih v Sloveniji, številka 60 tisoč, slovenski proračun je edinkrat takrat imel pozitivno bilanco, imel več prihodkov kot odhodkov, in ne nazadnje tudi uspešno vodenje Evropske unije v letu 2008. Prepričan sem, da je ta vlada eno veliko razočaranje in da smo imeli v obdobju teh treh let in pol triinpollletno izgubo priložnosti. Ne nazadnje smo bili lahko prisotni, bili deležni orkana Milojka in orkana Miro in bojim se, da bodo posledice teh dveh orkanov v naslednjih letih hude. Ne izključujemo tudi možnosti, da če bo ta vlada v naslednjem obdobju izgubila razsodnost in izgubila glavo in delila bombončke, bo ne glede na to, katera vlada bo dobila nov mandat, treba sprejeti nov Zujf. Še enkrat bi dal v premislek poslankam in poslancem, da včasih je pa treba sprejeti tudi kakšen zakon, ki bo v korist državljanom in državljankam Republike Slovenije, kakšen zakon, ki bo v korist javne uprave, ne pa samo tisto, da sprejemamo zakone, ki omogočajo vladi življenje na visoki nogi. Prepričan sem, da temu je treba reči dovolj, in da je treba enkrat, če so uspešni rezultati, če to rezultati in prilivi v proračun omogočajo, ta sredstva, ta denar razdeliti tistim, ki pošteno delajo. Hvala.
Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika državnega zbora še kdo razpravljati? Potem prosim [[…]]Najprej moram prebrati do konca, da bo jasno, ker včeraj ni bilo. Če se bosta k razpravi prijavila tudi predstavnik predlagatelja predloga zakona mag. Marko Pogačnik ter predstavnik Vlade, dobita besedo kot zadnja, in sicer najprej predstavnik Vlade, nato predstavnik predlagatelja. Prosim za prijavo. Vsak razpravljavec ima na voljo 5 minut. Besedo ima gospod Bojan Podkrajšek.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, hvala za dano besedo. Vem, da je ta točka danes že dolga za nekatere, ampak kljub temu si bom glede na to, da nisem bil prej prijavljen v razpravi, dovolil spregovoriti nekaj stavkov o predlogu zakona, ki ga predlagamo v Slovenski demokratski stranki in ki ga je kolega mag. Marko Pogačnik danes večkrat razložil vsem nam, ki smo tukaj v Državnem zboru, pa seveda vsem tistim, ki so izven Državnega zbora. Če bi me nekdo vprašal, seveda ker se ta mandat počasi zaključuje, naj povem nekaj glavnih točk, kaj sem spoznal kot poslanec tega sklica, ker sem prvič v državnem zboru. Največkrat imam občutek – to, ko je državni sekretar ob koncu povedal, da je ta predlog zakona neprimeren za nadaljnjo obravnavo, me je tudi pripeljalo do dejstva – kot da smo v eni veliki trgovini. Eni vozijo iz te trgovine brez plačila velike škatle, tisti drugorazredni državljani pa morajo vsak dan šteti sladkor, sol pa še kaj po zrnih. To je dejstvo v tej državi. Spoštovani kolegi iz največje vladne stranke, vedno bolj drži to, da je nekdo spomladi leta 2014 poklical zdajšnjega predsednika Vlade in mu naročil, naj se pripravi na volitve, ki bodo kmalu, naj pripravi ekipo in da bo dobil vlado. To se je zgodilo. Ker tisti, ki so to naročili, so tudi zagotovili vso medijsko podporo. Pa jaz vem, da to danes ni tema. Mnogi so tekom mandata povedali, da so bili v volilni kampanji tudi kje na dopustu. Eden od poslancev je celo povedal, da ga je, ko je prišel z dopusta, doma čakalo obvestilo, da je izvoljen v ta sklic državnega zbora. Jaz vem, da je to smešno. Hočem se navezati na današnjega predlagatelja, gospoda Pogačnika. Gospod Pogačnik je govoril tisto, kar smo v Slovenski demokratski stranki govorili tudi pred volitvami. Danes smo vseskozi, skozi vso razpravo poslušali, da je velik problem, če ta vzdržna blagajna to prenese. Kolega Pogačnik je govoril o 160 milijonih. Predsednik Vlade, če ga je kaj v hlačah, bi teh 160 milijonov ali 200 milijonov lahko že večkrat pridobil za to blagajno Republike Slovenije. Ko govorimo o tem, koliko naj zaslužijo tisti, ki imajo najmanjše plače, je vedno problem naš skupni denar. Ko pa govorimo o našem skupnem denarju, ki ga eni masovno odnašajo izven Slovenije, pa tudi po Sloveniji, pa v tem mandatu nismo prišli niti do ene točke, da bi lahko, ko se bo meseca maja iztekal naš mandat, izvedeli, kdo je slučajno kakšen evro odnesel iz Slovenije. Tega podatka prav gotovo ne bo. Med to razpravo dopoldne mi ena državljanka pošlje eno slikico s Televizije Slovenije 1 in zraven napiše, ali smo poslanci ali smo igralci v tem državnem zboru – pa ne želim žaliti tistih, ki igrajo igre, ampak veliko segmentov smo danes zaigrali, nismo bili korektni do naših državljank in državljanov – in govori o minimalni plači brezposelne mamice, ki ima dva otroka [[izklop mikrofona]]
Zaključujem splošno razpravo. Včeraj smo govorili o naravnih in drugih katastrofah, danes pa so bile žal prisotne tudi neposrečene metafore in obtožbe, ki zgrešijo realnost. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 11. točki dnevnega reda. S tem prekinjam 10. točko dnevnega reda. Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI IN DOPOLNITVI ZAKONA O UGOTAVLJANJU KATASTRSKEGA DOHODKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 19 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 19 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja gospodu Tomažu Liscu.
Predsednik, hvala za dano besedo. Spoštovani državni sekretar, kolegi, kolegice, vsem skupaj lep pozdrav! Pred nami je zakon o ugotavljanju katastrskega dohodka. Na hitro povedano, kaj je katastrski dohodek, to je v bistvu osnova, na kateri lahko povemo, ali bo kmet sploh preživel ali bo stagniral ali pa bo morda, kar je sicer za slovenske razmere malo čudno, celo uspel. Ta zakon, ki je pred nami, je druga stopnja zakona, ki je bil pravkar pred nami, zakona o dohodnini. Zakaj? Pri zakonu o dohodnini smo predlagali rešitev dvig katastrskega dohodka, ki se šteje kot za zavezanca za plačilo dohodnine iz naslova, z 200 na 500 evrov, pa sva le dva poslanca govorila o tem pomembnem vprašanju, ki se dotika tudi kmetov. Ampak kot rečeno, pred nami je zakon o ugotavljanju katastrskega dohodka, ki ima kar dolgo brado. Sam se spomnim, da smo se v mandatu 2011–2014, pa tudi v tem mandatu, mislim da, trikrat srečali na nujnih sejah Odbora za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano s tem vprašanjem. Poslanska skupina SDS je dvakrat vložila zakon v proceduro, enkrat po tistem, ko smo imeli tako imenovani žledolom, da ne bi dvignili katastrskega dohodka, in drugič smo predlagali za katastrski dohodek podaljšanje tistega obdobja, ko se ministrstvo za kmetijstvo ni znalo soočiti z novo metodologijo. Tudi v Poslanski skupini SDS na žalost ugotavljamo, da ko govorimo o katastrskem dohodku, ni nikjer na spregled ministra, pristojnega za kmetijstvo, mag. Dejana Židana, ki se vedno skriva v varnem okrilju Ministrstva za finance, da naj oni nasprotujejo zakonskim predlogom, ki jih predlagamo v Poslanski skupini SDS. Že ko se je sprejemal trenutno veljavni Zakon o ugotavljanju katastrskega dohodka, smo v Poslanski skupini SDS opozarjali, kaj se bo zgodilo s slovenskim kmetom, če bo ta zakon prišel v veljavo, in kaj se bo slovenskim kmetom zgodilo, če bo ta zakon 100 % prišel v veljavo. Že takrat so, ne samo na nas, pritiskali ljudje, ki so na svojih lastnih izračunih pokazali, kako brutalen je ta novi katastrski dohodek, kako brutalna je ta nova metodologija in kaj to pomeni za slovenskega kmeta. Citiram enega strokovnjaka: »Z novim zakonom bo finančno ministrstvo katastrski dohodek kmetom dvignilo v nebo, v različnih delih Slovenije so pričakovani dvigi katastrskega dohodka za 700 do več kot 2 tisoč odstotkov. Kmete to seveda jezi, saj je katastrski dohodek osnova tako za izračun njihove dohodnine kot za izračun višine članarine za Kmetijsko gozdarsko zbornico.« Pa da ne govorimo, kakšen vpliv ima katastrski dohodek na socialne transferje, o katerih smo tudi malo prej pri prejšnjem zakonu veliko govorili. Skratka, intenca današnjega dneva, intenca obeh zakonov je zelo preprosta. Predvsem tiste majhne kmete pustiti, da delajo, z dvema ukrepoma. Prvi ukrep je tisti, ki smo ga imeli pri zakonu o dohodnini – da dvignemo prag katastrskega dohodka z 200 na 500 evrov. Manj dela za davčno upravo in poenostavitev življenja predvsem tistih najmanjših kmetov, ki so največja dodana vrednost slovenskemu kmetu, a se največkrat spopadajo s preveč birokracije. In drugi ukrep, ki je, je ta zloglasna prehodna določba, ki si jo je ta vlada izmislila pri sprejemanju trenutno veljavnega zakona, to pa je, da se za leto 2017 katastrski dohodek in pa pavšalna ocena dohodka na čebelji panj pripišeta v vrednosti 40 % tistega, kar je izmerjenega, potem pa v letu 2018, 2019 dvig tega izračuna do dokončnega izračuna, torej 100-odstotnega katastrskega dohodka v letu 2020. Kaj to pomeni? Ta vlada je sprejela zakon, ki bo leta 2020 naredil izginotje majhnega, malo večjega slovenskega kmeta, da se bo končno uresničila želja ministra Židana, da ima pred seboj le nekaj sto največjih kmetov. Da ne govorimo o vseh ostalih učinkih, ki jih bo imel ta zakon, če bo trenutno veljavni zakon deloval tudi v prihodnje. Zato v Poslanski skupini SDS predlagamo, da se ta zaenkrat začasni ukrep, torej da se pripiše 40 % vrednost katastrskega dohodka za leto 2017, spremeni v trajni ukrep, da omogočimo preživetje tistega majhnega in pa srednjega slovenskega kmeta. Več pa v nadaljevanju. Hvala.
Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za finance gospodu Tilnu Božiču.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Glede na to, da je zakon že podrobno predstavil predlagatelj, grem neposredno na stališče Vlade. Vlada predlogu nasprotuje, saj meni, da rešitev, ki je bila že uzakonjena v mandatu te vlade, zagotavlja zmerno, pravično davčno obremenitev kmetov. Uveljavitev predlagane rešitve bi vodila v bistveno pocenitev davčnih obveznosti in s tem v ustavnosporno bistveno ugodnejšo obravnavo dohodkov kmetov glede na druge zavezance, ki opravljajo dejavnost. Predlogu nasprotujemo tudi iz sistemskih razlogov, saj retroaktivno ureja vsebine, ki so že konzumirane in zato vanje ni več mogoče posegati. Z vidika politike Vlade na tem področju velja poudariti, da namen ZUKD-2, ki ste ga v tem mandatu poslanci tudi sprejeli, ni bil povečanje davčnih obremenitev kmetov, ampak jih bolj primerljivo umestiti v sistem javnih dajatev in pravic. Kmetijam namreč v našem sistemu za kmetijsko in gozdarsko dejavnost ni treba voditi knjigovodstva, ki bi bilo podlaga za izkazovanje dejanskega dohodka, ampak se zanje dohodek ocenjuje na podlagi katastrskega dohodka iz pavšalnih ocen oziroma seveda pavšalne ocene dohodka na čebelji panj v drugih primerih. Katastrski dohodek je torej ocena dejanskega dohodka in mora biti zato z njim karseda primerljiv, to načelo so sicer upoštevali vsi predpisi, ki so urejali metode ugotavljanja katastrskega dohodka, vendar je na izvedbeni ravni iz različnih razlogov prihajalo do velikih odstopanj od dejanske ravni dohodka, kot ga za kmetijsko in gozdarsko dejavnost izkazujejo ekonomski računi, ki jih letno pripravlja Statistični urad Republike Slovenije. Zakon, ki je veljal od leta 1977 do 2011, to je tisti prvi ZUKD, je zaradi zapletenega postopka izvajal le pavšalno valorizacijo katastrskega dohodka, zato se je do leta 2011 delež dejanskega dohodka, zajet v katastrski dohodek, zmanjšal pod 30 % statistično ocenjenega dohodka in se je nato v naslednjih letih, ko je veljal ZUKD-1, zaradi pritiskov na znižanje katastrskega dohodka do leta 2016 znižal pod 15 % dejanskega dohodka. Iz teh razlogov je bila v letu 2015 ustanovljena delovna skupina, v kateri so sodelovali Ministrstvo za finance, Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, tudi številni drugi deležniki, strokovna združenja in tako naprej, in razvita je bila nova metoda ugotavljanja katastrskega dohodka. Tako se sedaj katastrski dohodek neposredno navezuje na statistično oceno dohodka iz ekonomskega računa za kmetijstvo in gozdarstvo. Novo metodo ugotavljanja katastrskega dohodka je ob velikem konsenzu stroke, interesnih skupin in politike v letu 2016 uveljavil ZUKD-2, ki je določil, da se katastrski dohodek oceni na podlagi prihodkov ekonomskega računa, iz katerih se izločijo prihodki, ki se dosegajo v praviloma industrijskem tipu kmetijstva, in da se priznajo stroški, ki so določeni višje od statističnega povprečja. S tem se je prihodke, ki se vštevajo v katastrski dohodek, skrčilo na najmanjši še razumen obseg. Poleg tega se z novo metodo določa, da se katastrski dohodek oceni na podlagi petletnega povprečja prihodkov iz ekonomskega računa in na novo izračuna vsaka tri leta. S tako rešitvijo se je takrat tudi omogočilo, da se katastrski dohodek ocenjuje bolj realno in da se z izračuni sledi trendom dejanskega dohodka, ne da bi med leti prihajalo do prevelikih nihanj. Na podlagi novih izračunov znaša skupni katastrski dohodek za obdobje 2017–2019 okoli sto milijonov evrov oziroma za zasebni sektor okoli 76,5 milijona evrov, kar pa še vedno predstavlja le okoli 30 % povprečnega tržnega dohodka kmetijstva in gozdarstva, kot ga za zasebni sektor izkazuje uradna statistika za zadnjih pet let. Več o tem tudi v nadaljevanju, velja pa poleg tega poudariti še, da imajo kmečka gospodinjstva kadarkoli možnost s pavšalnega načina izkazovanja dohodka preiti na sistem vodenja knjigovodstva v skladu z računovodskimi standardi in izkazovati dohodek na podlagi dejanskih prihodkov in dejanskih odhodkov ali dejanskih prihodkov in normiranih odhodkov. Vlada torej predlagane rešitve ne podpira, ker meni, da bi se s predlagano ureditvijo izvotlila smisel in namen ZUKD-2 ter cilji, ki so se z uveljavitvijo ureditve, sprejete seveda v tem mandatu s strani tega cenjenega zbora, takrat sprejeli. Iz navedenih razlogov predloga Vlada ne podpira in predlaga, da se ga zavrne. Hvala.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospa Marija Antonija Kovačič.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Še enkrat prav lep pozdrav vsem! V Poslanski skupini Desus smo skozi vsa usklajevanja, ki zadevajo ureditve katastrskega dohodka, zagovarjali stališče, da mora biti predlog zakona usklajen med vsemi deležniki. Ključno nam je bilo, da sta usklajeni pristojni ministrstvi ter da je v prvi vrsti poskrbljeno za malega kmeta. Premalo se zavedamo pridnih rok in trdega dela pridelovalcev v času, ko je lokalna samooskrba postala ne zgolj novi trend ozaveščanja družbe, kako poskrbeti za svoje lastne potrebe ali zaslužiti na račun zdravih in vedno bolj cenjenih eko izdelkov, temveč nujno aktiviranje v prid učinkovitemu razvoju celotnega gospodarstva države. Ravno zato očitek, da je šlo pri sprejemanju zadnje novele o katastrskem dohodku zgolj za brezčutno zvišanje obremenitve za kmete, ne drži. Prehodna določba je bila takrat vpeljana smiselno in z namenom, predvsem zaradi zaskrbljenosti in pomislekov kmetov ob naglem zvišanju njihovih obveznosti, čeprav se vsi dobro zavedamo, da smo imeli v tistem trenutku zgolj začasno ureditev glede izračunov katastrskega dohodka, pa še to z zastarelo metodologijo in podcenjenim izračunom. Veljavna novela tako kmetom omogoča, da se lažje prilagodijo povečanju katastrskega dohodka na čebelji panj oziroma obdavčitev iz naslova dohodnine. Tako je procentualno zvišanje razdeljeno postopoma v naslednjih treh letih. Predlog SDS seveda določa tisto najmanjšo, vendar najbolj všečno stopnjo od 40 % in jo uzakonja kot trajni pripis katastrskega dohodka na čebelji panj, samo da bi nas ta trajni ukrep stal 45 milijonov evrov brez protiukrepa, ki bi nadomestil takšen izpad. Po drugi strani pa gre za dokaj aktualen predlog, pri katerem se v poslanski skupini sprašujemo, ali je ravno katastrski dohodek na čebelji panj odlična iztočnica za nabiranje predvolilnih točk, le s to razliko, da so trdna prizadevanja resornih ministrstev za boljši razvoj in napredek čebelarstva v Sloveniji rezultat, s katerim se lahko pohvali sedanja Vlada. Ne nazadnje smo si pri Združenih narodih na slovensko pobudo izborili svetovni dan čebel, ki ga bomo letos prvič praznovali 20. maja. O sklepu, ali je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo ali ne, pa v Poslanski skupini Desus ne bo enotnega stališča. Glasovali bomo po svoji vesti. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije - krščanskih demokratov, zanjo gospa Iva Dimic.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Predlog zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka, ZUKD-2, je bil leta 2016 vložen v obravnavo ob neprimernem trenutku. Slovenko kmetijstvo je bilo takrat na kolenih; mlečni sektor je praktično padel, iz meseca v mesec je bilo huje in ni bilo videti upanja na skorajšnje izboljšanje razmer. Ujme, pa naj bodo to suše, poplave, žledolom, povodni, so takrat in pa še danes še vedno izčrpavali in izčrpavajo kmete finančno in motivacijsko. Država, lahko rečem, je slaba mati; bolj mačeha kot mati. Z uvedbo davčnih blagajn, z neživljenjskimi prenovami Uredbe o dopolnilnih dejavnostih, s katerimi se nosilcem dopolnilnih dejavnosti le nalagal finančne in birokratske obveznosti. Gozdarstvo si še desetletja ne bo opomoglo po žledu in posledični enormni namnožitvi podlubnikov. Povrh vsega pa je Vlada Republike Slovenije ustanovila še državno podjetje Slovenski gozdovi, ki bo zelo škodilo predvsem manjšim kmetijam, ki bi si lahko z gozdarstvom vsaj malo popravile dohodek in zagotovile dolgoročen obstoj. Dobiček od lesa, še zadnjega slovenskega bogastva, bo šel v roke velikih igralcev; tistih, ki določajo, kdo bodo izvajalci in kje se bo kupovala oprema za državno podjetje v višini 20 milijonov evrov. Če se bo katastrski dohodek res tako dvigoval, kot je bilo zastavljeno v vladnem zakonu, bomo še pred letom 2020 priča popolnemu zlomu slovenskega kmetijstva. In to ne samo malih in srednje velikih kmetij, ampak tudi tistih velikih, ki bodo morale po novem plačevati enormne davke in izgubile velik del socialnih transferjev – otroških dodatkov, štipendij za otroke, zvišalo se jim bo plačilo vrtca –, kljub temu da s trdim in marljivim delom ter pridelavo hrane zaradi nerazumno nizkih odkupnih cen ne morejo preživeti. Cena mesa je v Sloveniji že 15 let na isti ravni, cena lesa pa se je zaradi vseh naravnih ujm praktično prepolovila. Leta 2020 bo na gozdove večji katastrski dohodek in to v povprečju za 260 %. Ministrstvo za finance s predlogom zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka, 2 že od začetka njegovega pisanja razburja predvsem čebelarje pa tudi kmete. Krščanski demokrati trdimo, da je bila pri tem vladnem zakonu problematična tako vsebina kot postopek sprejemanja. Katastrski dohodek, zajet v obdavčitev, bo v skladu s predlogom zakona na zavezanca v letu 2020 v povprečju – pa govorim o nižjem povprečju, lahko bi rekla več, višje – znašal 383 evrov, za praktično skoraj 400 evrov, kar pomeni za okoli 95 evrov več kot leta 2016. Skupno bo v letu 2020 katastrski dohodek, zajet v obdavčitev z dohodnino, višji od izhodiščnega za nekaj manj kot 35 milijonov evrov, kar pomeni več kot enkrat višji izplen države. Očitno je torej, da želi država na kmetih ponovno polniti proračun in ne upošteva niti starega pregovora, da kjer ni, še vojska ne vzame. Država kmetu samo jemlje, na drugi strani pa pričakuje stabilno pridelavo hrane, visoko samooskrbo in zadovoljne in nasmejane kmete. Krščanski demokrati opozarjamo, da je to račun brez krčmarja. Žal slovenski kmetje tudi nimajo dovolj močnega zagovornika v ministru za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, ki bi ste takemu predlogu v teh razmerah moral na vladi odločno upreti, pa tega ni storil. Novela zakona, ki ga danes obravnavamo, je dober korektiv in uvaja to, kar bi moralo Ministrstvo za kmetijstvo uveljaviti že na začetku, zato bomo poslanci Nove Slovenije novelo podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Levica, zanjo Luka Mesec.
Hvala za besedo in lep pozdrav! Novela zakona, ki je pred nami, je v prvi vrsti pavšalna; pavšalna, saj ne dela razlik med malimi in velikimi kmeti, pavšalna, ker ne gleda na razlike med ekološkimi kmetijami in intenzivno predelavo, pavšalna, ker ne ločuje niti med živinorejo in rastlinsko pridelavo, kaj šele, da bi izbirala kakršnekoli prioritete. V Levici si seveda želimo kmetijstvo, ki bo prvo gledalo na dobrobit ljudi in živali, ki bo usmerjeno v ekološko pridelavo, in kmetijsko politiko, ki bo usmerjena v to, da se krpajo tista področja, ki so najbolj kritična. S tem merim predvsem trenutno na pridelavo rastlinske hrane. Če pogledamo številke, niso nič kaj navdušujoče. Pri oskrbi z žiti smo 73 % samozadostni, z zelenjavo 41,7 % samozadostni, s krompirjem 54,8 % samozadostni, pri svežem sadju 44 % samozadostni. Večino teh stvari, z izjemo južnega sadja in tako naprej, bi se dalo pridelati v Sloveniji, ampak bi za to rabili ustrezno kmetijsko politiko, ki bi pridelavo te hrane spodbujala. Hkrati bi rabili tudi ustrezno prehransko politiko, ki bi opozarjala na to, da Slovenci pojedo po vseh kriterijih nekajkrat preveč mesa in mesnih izdelkov, ki so dejavnik za različne civilizacijske bolezni, po drugi strani pa po različnih študijah zaužijejo samo 65 % priporočenega dnevnega vnosa svežega sadja in zelenjave. Ta zakon vse te dejavnike spregleda in v Levici smo prepričani, da se slovenskega kmetijska ne bo reševalo s takimi helikopterskimi akcijami nekaj mesecev pred volitvami, ampak sistematično in usmerjeno kmetijsko politiko. Glasovali bomo po lastni vesti.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospa Vojka Šergan.
Hvala za besedo. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Skupina poslancev je prišla z rešitvijo, da se prehodna določba, ki določa, da se v letu 2017 katastrski dohodek in pavšalna ocena dohodka na čebelji pan pripišeta v vrednosti 40 %, določi kot trajna določba. Se pravi, da se 40-odstotni pripis katastrskega dohodka in pavšalne ocene dohodka na čebelji panj uveljavi ne samo v letu 2017, pač pa tudi v vseh naslednjih letih. Glede katastrskega dohodka je treba vseeno pojasniti, da katastrski dohodek nadomešča dejansko izkazani dohodek in je zato z vidika ustavnega načela enake obravnave oseb v primerljivem ekonomske položaju bistvenega pomena, da je kar se da realen. Katastrski dohodek je torej ocena dejanskega dohodka in mora biti zato z njim primerljiv. Temu načelu so do zdaj sledili vsi predpisi, ki so urejali metode ugotavljanja katastrskega dohodka. Sprejeti Zakon o ugotavljanju katastrskega dohodka je v skladu s priporočili in usklajeno z vsemi zainteresiranimi deležniki uredil novo metodologijo, ki katastrski dohodek določa tako, da za posamezno kulturo, kmetijske pridelke in gozdno-lesne asortimente upošteva neposredno vrednost proizvodnje, kot jo izkazujejo ekonomski računi za kmetijstvo in gozdarstvo, ki jih letno pripravlja Statistični urad Republike Slovenije in so uradna informacija o ekonomskem stanju v kmetijstvu in gozdarstvu. V letih 2013 do 2016 je bil katastrski dohodek izrazito podcenjen, saj je za zasebni sektor znašal le okoli 39,5 milijona evrov in manj kot 15 % realnega tržnega dohodka zasebnega sektorja. Da v letu uveljavitve nove metode, torej v 2017, ne bi prišlo do prevelikega skoka v višini pavšalno ocenjenega dohodka, ki bi vplival na nenadno povišanje obveznosti in omejitev pravic, se je z zakonom uredilo prehodno obdobje, po katerem se katastrski dohodek približuje realni ravni postopoma, in sicer tako, da se v letu 2017 zemljiščem pripiše le 40 % nove ocenjene vrednosti, kar pomeni celo nižji katastrski dohodek kot v letu 2016. V letu 2018 55 % in v letu 2019 75 % novoocenjenega zneska. Z letom 2020, ko bo treba izračune ponovno izvesti, zato da se v izračun vgradijo spremembe v ekonomiki kmetijske in gozdarske dejavnosti v preteklih letih, se bo katastrski dohodek začel upoštevati v polnem znesku. To se pravi, 2020. Na podlagi podatkov za leto 2015 se je ocenjevalo, da se bo z novo metodo ugotavljanja katastrskega dohodka ta v prvem ciklu določil v skupni višini okoli 100 milijonov evrov oziroma za zemljišča v lasti fizičnih oseb v skupni višini okoli 76,5 milijona evrov, kar pa še vedno predstavlja le okrog 30 % povprečnega tržnega dohodka kmetijstva in gozdarstva zasebnega sektorja v letih 2011 do 2015 in manj kot četrtino tržnega dohodka zasebnega sektorja iz naslova kmetijstva in gozdarstva, kot ga izkazuje statistika za leto 2016, ko je ta po ocenah znašal skupno za vso državo okoli 335 milijonov evrov. Ta delež je tudi ob upoštevanju polnega zneska katastrskega dohodka torej še vedno bistveno nižji od deleža realnega tržnega dohodka, ki ga je katastrski dohodek izkazoval na podlagi ZUKD do leta 2010, ko je ta znašal med 40 in 50 %. Nikakor ni mogoče trditi, da se z novo metodo katastrskega dohodka kmete prekomerno obremenjuje z davki in prispevki oziroma da je nova metoda poslabšala socialni položaj slovenskih kmetov. Predlagatelj navaja, da predlog za noveliranje ZUKD-2 zasleduje načelo pravičnosti in razumne oziroma zmerne obdavčitve ter da bo zagotovil, da slovenski kmetije ne bodo prekomerno obremenjeni z davki in prispevki in bodo lahko uveljavljali pravice iz javnih sredstev v skladu z njihovim dejanskim socialnim položajem. Na podlagi ugotovitev in dejstev, ki jih navaja Vlada, pa je mogoče povzeti, da bi upoštevanje predloga pomenilo, da se kmetom dohodek ne ocenjuje na realnih osnovah, ampak se določa bistveno nižje. Vlada meni, da se z novo metodo ugotavljanja katastrskega dohodka ta primerno približa realni ravni dohodka, seveda, če se upošteva polno izračunani znesek. Upoštevanje le 40 % deleža pa je neprimerno, saj bi to pomenilo upoštevanje manj kot 10 % realnega dohodka. Takšna rešitev ni primerna, saj bi pomenila neupravičeno ugodnejšo obravnavo enega segmenta oseb, ki opravljajo dejavnost, kar je v nasprotju z bistvenim načelom enake obravnave. Potrebno je omeniti, da je ministrica ob sprejemanju zakona povedala, če se KD določi zgolj na ravni 40 % dejansko ugotovljenega KD, ne bodo razbremenjeni najmanjši kmetje, razbremenjeni bodo največji kmetje. Je pa tudi treba omeniti ureditev v Zakonu o dohodnini, prag, od katerega se šteje gospodinjstvo kot kmečko gospodinjstvo in je zavezanec za plačilo dohodnine iz naslova katastrskega dohodka, je določen na ravni 200 evrov. Sedaj veljavni predlog 200 evrov skupnega letnega dohodka je bil določen tako, da se od več kot 360 tisoč gospodinjstev v Sloveniji, katerih člani imajo v lasti kmetijska in gozdna zemljišča, med kmečka gospodinjstva letno uvrsti le med 70 in 90 tisoč gospodinjstev in kot zavezance za dohodnino določi med 130 do 160 tisoč njihovih članov. Kar pomeni, da samo četrtina njih presega teh 200 evrov, da si potem plačajo dohodnino. To se pravi, da je zelo nizek procent, ja. V Poslanski skupini SMC ocenjujemo, da je primerno zastavljeno prehodno obdobje do leta 2020, ko bo treba izračune ponovno izvesti zato, da se bo v izračunu gradnje spremembe v ekonomiki kmetijske in gozdarske dejavnosti v preteklih letih katastrski dohodek začel upoštevati potem v polnem znesku. Seveda zaradi navedenega Poslanska skupina Stranke modernega centra ugotavlja, da sprememba tega Zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka ni primerna za nadaljnjo obravnavo in bo glasovala, da ni primeren. In še to bi rada dodala, da pravzaprav še ta nova metodologija sploh ni zaživela, ko že mi poskušamo popravljati in spreminjati. Samo toliko. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Žan Mahnič.
Hvala za besedo predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, državni sekretar! Glavni cilj predlaganega zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka je določitev pravične in razumne oziroma zmerne davčne obremenitve slovenskih kmetov. Katastrski dohodek se izračuna kot razlika med tržno vrednostjo možne pridelave in stroški. Tržni pridelek se za posamezno vrsto dejanske rabe zemljišč določi kot povprečna vrednost proizvodnje v proizvajalčevih cenah iz ekonomskega računa po zadnjih znanih podatkih za zadnjih pet let pred letom ugotavljanja katastrskega dohodka za posamezne vrste pridelave. Pri spremljanju in pregledu poročila o stanju kmetijstva, živilstva, gozdarstva in ribištva je z lahkoto moč ugotoviti, da se stanje v kmetijstvu v zadnjih petih letih iz leta v leto poslabšuje, kar dokazujejo tudi grafi in tabele, ki smo jih predložili v zahtevi za sklic te točke dnevnega reda, kjer je zakon tudi podrobneje opisan. Upada število kmetijskih gospodarstev in s tem tudi števila zaposlenih v kmetijski panogi, tudi starostna struktura na kmetijah se ne izboljšuje, povprečna starost gospodarjev je 57 let, kar je eno leto več kot leta 2013. Obseg rastlinske proizvodnje se manjša, saj je ta močno odvisen od naravnih razmer. Cene kmetijskih pridelkov so v zadnjem obdobju precej nihale, višje cene so dosegali rastlinski pridelki, ampak ob zelo zmanjšani pridelavi zaradi slabih vremenskih razmer. Kljub povprečnemu poslabšanju stanja v kmetijstvu je aktualna vlada v letu 2016 sprejela Zakon o katastrskem dohodku z vsakoletnim zvišanjem pavšalne ocene tržnega dohodka ob dejavnosti kmetijstva. Poglavitna rešitev Slovenske demokratske stranke, ki je v tem zakonu, je, da se prehodna določba v letu 2017, katastrski dohodek, pripiše v vrednosti 40 %, določi kot trajna določba tudi v vseh naslednjih letih in ne gre v spreminjanje proti 100 % v letu 2020. S tem ukrepom bi se omilil trend poslabšanja stanja v kmetijstvu in v poslanski skupini menimo, da je to eden od možnih načinov reševanja statusa slovenskega kmeta in bomo ta zakon podprli. Tukaj je prisoten državni sekretar na Ministrstvu za finance gospod Tilen Božič. Predvidevam, da bo razprava z njim kvalitetna, tako kot je bila pri prejšnji točki dnevnega reda, vendar pa je gospod Božič finančnik, ki bo omenjeno problematiko gledal predvsem s finančnega vidika. Želel bi si, da je v dvorani prisoten tudi minister za kmetijstvo gospod Dejan Židan, žal ga ni, to je ne nazadnje problematika slovenskega kmeta. Ne vem – glede na to, da je petek – ali sta z gospodom Polaničem že v kakšni zidanici ali na kakšnem kmečkem turizmu, vendar bi bilo zanimivo slišati njegovo mnenje in predvsem očitki, ki jih v Slovenski demokratski stranki na podlagi številk, na podlagi grafov predstavljamo v tej zahtevi in menimo, da je stanje takšno, da se je treba o njem pogovoriti. Ta zakon, ki je trenutno pred nami, je treba gledati tudi skozi oči zakona, ki smo ga predlagali prej. Ni res, kakor se bo slišalo, da s tem predlogom dajemo olajšave oziroma da se zavzemamo za večje kmete, to je ravno obratno, to delajo Socialni demokrati in to delajo predlogi ministra Dejana Židana. Če pogledate novele in pa spremembe zakonov, tudi zakon, ki je bil sprejet in ki ga v Slovenski demokratski stranki poskušamo spremeniti danes, ne gre v smeri večjih ugodnosti za večje kmete, ampak kot sem že prej dejal, treba je ta zakon gledati kot nek zakon, ki je bil vložen poleg Zakona o dohodnini, ki smo ga obravnavali v prejšnji točki dnevnega reda, in kjer dvigujemo prag z 200 na 500 evrov. Ampak, ker ste večinoma napovedali, da tudi prejšnjega zakona danes na glasovanju ne boste podprli, je rezultat tega, da bo izplen te seje, kljub temu da se v Slovenski demokratski stranki prizadevamo z obema zakonoma pomagati predvsem tistim malim kmetijam, ki jih je čedalje manj – zanimivo tudi ne glede na to, da ste v koalicijski pogodbi zapisali, kako boste uredili kmetijstvo, predvsem male družinske kmetije, da bo več mladih se odločalo za prevzem kmetij, da bo po mandatu 2014–2018 več mladih kmetov –, vidimo na podlagi realnih številk, da temu ni tako in da se je v mandatu te vlade povprečna starost gospodarjev na kmetijah še zvišala. Če bi bila sprejeta oba zakona, predvsem Zakon o dohodnini, bi veliko pripomogli k temu, da bi razbremenili male kmete in da manjše kmetije na podeželju, družinske kmetije ne bi več ugašale. Vemo pa, kakšno je stanje na terenu, kjer so starejši gospodarji oziroma kjer so že dali te kmetije naprej, starejši žal ne morejo več urejati kmetije, okolice, vseh površin, mladi imajo danes službe, ko pridejo iz službe, toliko je še, da se gre na travnik, da se gre uredit pašnike, ko pa greste pogledat v gozdove, je pa zgodba že povsem drugačna. In ko potem država še daje takšne obremenitve, kakršnim smo priča tudi v tem zakonu, je seveda še to razlog več, da se mladi ne odločajo, da bi prevzemali kmetije. To je seveda škoda, ker medtem ko eni stavkajo, drugi po njivah pobirajo pridelke, kljub temu da trenutno ni takšen letni čas, sem povedal v prispodobi, pa vendarle; tisti, o katerih danes govorimo v tem zakonu, deloma tudi v prejšnjem zakonu, so ljudje, so državljanke in državljani, ki skrbijo za to, da imamo kaj jesti; skratka za hrano, od katere vsakodnevno živimo. Žal je tudi tako in tukaj se jasno vidi, da je namen tega zakona, da glavna obremenitev za kmete pade v mandat prihodnje vlade. Za leto 2017 se je resda s tem katastrskim dohodkom nekako računalo, da bo pobranih 11 milijonov evrov manj, 10 milijonov evrov manj, vendar pa že za leto 2018 potem 18 milijonov evrov več kot leta 2017. Skratka, smo potem nekje na številki, kjer smo bili pred uvedbo leta 2016, leta 2019 bo iz tega naslova prišlo še dodatnih 15 milijonov, leta 2020 pa še dodatnih 19 milijonov evrov. Skratka, glavnina, če rečemo, 34 milijonov evrov oziroma če prištejemo še teh 11 milijonov evrov, 45 milijonov evrov, bo padla na vlado, ki pride po juniju letošnjega leta. Ljudi ne zanima, kdo je kaj sprejel, takšna je praksa, ampak ko vidijo dejansko stanje na svojem računu, ko vidijo položnico, ko vidijo odmero dohodnine – kdo je kriv, če ni vse tako, kot je treba? Seveda, kriva je aktualna vlada in kriva bo vlada, ki bo takrat na oblasti, ne glede na to, ali bodo Socialni demokrati člani tiste vlade, ki bo prišla, ali ne bodo. Kriva bo tista vlada. Vsak bo rekel, da vlada je to sprejela. Seveda je sprejela vlada, ampak sprejela je to prejšnja vlada in se to plačuje zaradi prejšnje vlade. Skratka, če bi bili res tako prepričani, da je to pozitiven ukrep, da je to ukrep, ki prinaša nekaj državljanom, v tem primeru kmetom, in seveda, če je to ukrep, ki nekaj prinaša njim, je verjetno to ukrep, ki bo prinesel tudi tistemu, ki je takšen pozitiven ukrep sprejel, potem se ne bi 100-odstotnega, ki bo uveljavljen v letu 2020, prenašalo na mandat naslednje vlade, da v primeru, da bo kaj narobe, da seveda ne bomo mi krivi. Skratka, zakon, ki je pred nami, je nekako povezan z Zakonom o dohodnini, ki je bil prej, kjer smo dvigovali prag z 200 evrov na 500 evrov, kar je dejansko delo za male kmete, ne za velike, ki si lastijo kakšen Pomgrad ali Panvito. Skratka, iz vseh navedenih razlogov bomo v Slovenski demokratski stranki ta predlog, ki smo ga vložili, tudi podprli. Hvala lepa.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Kot prvi ima po tradiciji besedo predstavnik predlagatelja gospod Tomaž Lisec.
Hvala, predsednik, za dano besedo. Najprej naj povem, da sem z zanimanjem čakal stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov, pa ga nisem dočakal. Tako kot pri velikih razpravah o pomembnih temah na področju kmetijstva pogrešamo razpravo ministra za kmetijstvo mag. Dejana Židana, pa je ni. Stališče poslanske skupine pri področju, ki ga pokrivajo Socialni demokrati že kar nekaj let, pa stališča ni. Enkrat sem rekel, pa se bom morda še enkrat ponovil, da imamo od leta 2012 na področju kmetijstva dve stalnici: naravne nesreče in mag. Dejana Židana. Pa še enkrat bom ponovil, vsako leto na žalost bolj ugotavljamo, da so naravne nesreče nekaj zelo slabega za slovensko kmetijstvo, ampak očitno, ne samo da bomo ugotovili, da je minister mag. Dejan Židan nekaj slabega za slovensko kmetijstvo, pa ga sploh ni v slovenskem kmetijstvu, tam, kjer bi moral biti, oziroma tam, kjer bi se morala njegova stranka oglasiti. Je pa res, da sem ravno videl, da so v proceduro vložili zakon, piše, da sami, tako da ne vem, kakšna je ta koalicija, zakon o gojenju konoplje. Tako očitno je konoplja tista tema, ki nas bo na takšen ali drugačen način zabavala pred koncem tega mandata in bomo s konopljo reševali slovensko kmetijstvo. Očitno že, če so to prioritete stranke, ki obvladuje kmetijski resor. Sedaj pa k malo bolj resnim temam, zakaj smo se odločili za ponovni poskus, da skušamo pri Zakonu o ugotavljanju katastrskega dohodka narediti nekaj za slovenskega kmeta, tako s tem zakonom kot pa tudi prej z Zakonom o dohodnini, ko smo hoteli oziroma še vedno upamo na pomoč, da bomo dvignili višino katastrskega dohodka z 200 na 500 evrov, je tale zadeva. Reče se ji prva ocena stanja v kmetijstvu za leto 2017. Za razliko morda od katere stranke, ki je naslednji mandat več ne bo v tako zelo veliki obliki, zelo resno preberemo v Poslanski skupini SDS, kaj to poročilo prinaša tako v primerjavi za zadnje leto, zadnji dve leti, zadnja tri leta ali pa primerjave, ki so notri – kaj se je zgodilo s slovenskim kmetijstvom po letu 2000. Pa nekaj kratkih ocen. Faktorski dohodek, razlika med letom 2016 in 2017 – 10 %. Minus. Od vse kmetijske proizvodnje 10 %. Minus! Zmanjšanje števila kmetij od leta 2000 pa do leta 2016 – minus 20 %. To je realna slika, ki vse te vaše floskule o realnih osnovah in ekonomskih izračunih, kako je vse super fino za slovenskega kmeta, razblini. Vprašal bi vas, spoštovani, tisti, ki ste govorili o realni osnovi pa ekonomskih izračunih, kdaj ste bili nazadnje pri kakšnem kmetu, pa najsibo to ali pri manjšem slovenskem kmetu, ali srednje velikemu kmetu, ali pa morda tudi pri kakšnem velikem kmetijskem podjetju na obisku. Sam sem imel možnosti in za kar se tudi s tega mesta zahvaljujem, biti na Gospodarski zbornici pri ljudeh, ki se ukvarjajo s kmetijskimi in živilskimi podjetji. Pa moram reči, da njihove ocene niso bile tako fantastične, kot so fantastične besede predstavnikov te vlade in te koalicije, da saj res je tu pa tam kakšna naravna nesreča tista, ki prizadene kmeta, ampak da se pa politika bori za slovenskega kmeta. Ne! Njihove želje so bile veliko boljše; da še bolj pomagamo, da bolj realno pomagamo in da se pri tem ne zanašamo na ekonomske izračune. Tako da, kdor govori o faktorskih dohodkih, pa obsegu kmetijskega proizvodnje, pa tudi o znižanju stopnje samooskrbe v zadnjem času, bi lahko resno prebral vsaj naš zakon in ga morda skušal ne samo razumeti, temveč tudi podpreti. Za razliko od strank, ki veliko govorijo o kmetijstvu – no, sedaj še tega ni več, vsaj stranke, ki vodi kmetijski resor –, pri nas spremljamo in delujemo na področju kmetijstva. Samo poglejte, kaj vse smo vložili od leta 2012 pa do danes samo na področju katastrskega dohodka. Najprej leta 2012 zakon oziroma leta 2013 zakon, kjer je ena prejšnja vlada že želela po neki drugi metodologiji dvigniti katastrski dohodek, pa smo potem na podlagi zakona in na podlagi predhodnih nujnih sej Odbora za kmetijstvo rekli, da se lahko maksimalno za 10 % dvigne katastrski dohodek. Dali smo predlog za podaljšano časovno obdobje tega prehodnega obdobja, pa je celo sam minister Židan imel takrat le toliko poguma pa je rekel: »Ja, saj metodologije sploh še nimamo, ne samo za eno leto, dajmo za dve leti podaljšati to prehodno obdobje.« Skratka, da je minister Židan še eno leto bolj se svetil v soju žarometov in luči, naredil pa ni v roku leta dni in si za nagrado izboril še eno dodatno leto, da bo to naredil. Ampak, ko smo mislili, da potem, ko so nas v letu 2012 in nadalje vsako leto prizadele dve ali pa tri naravne nesreče, da se bo ta stampedo na področju kmetijstva nekako umiril, so dobili kmetje za nagrado Zakon o ugotavljanju katastrskega dohodka. Podpisnik Vlada Republike Slovenije, Ministrstvo za finance – minister Dejan Židan pa tiho! Enkrat se je celo potem javno izgovarjal, kako je on na Svetu za kmetijstvo in kako je bil proti temu zakonu, ampak on je član Vlade, ki je negiral sklepe Sveta za kmetijstvo Republike Slovenije, ki so ga opozarjali, kaj se bo zgodilo. Na več segmentih. Ne samo na tem segmentu, o katerem mi danes govorimo, torej o tem, koliko naj bi bil katastrski dohodek; ali 200 ali 500 evrov pri Zakonu o dohodnini ali pa 40- oziroma 100-odstotno izračunane vrednosti. Ne! On je bil tiho, nič ni naredil, potem pa bo rekel, da bo naslednja vlada to reševala. Sedaj pa dovolite, da se še odzovem na nekaj dejstev, na katere so predhodniki opozorili, pa da jih morda skušam negirati. Državni sekretar je rekel, da ta zakon, torej veljavni Zakon o ugotavljanju katastrskega dohodka, prinaša pravično obremenitev kmeta. Gospod državni sekretar, strinjal bi se s tem vašim mnenjem, če bi podprli naš zakon in bi rekli, da štiridesetodstotna je prava cifra, ne pa sto odstotkov. Zakaj? Sami ste v predlog zakona, ki so ga sprejeli, Zakon o ugotavljanju katastrskega dohodka, napisali, kako boste prizadeli slovenskega kmeta. Citiram besede iz vašega zakona: »Zavezancem se bo ob upoštevanju predlaganega prehodnega obdobja ocenjeni katastrski dohodek v letu 2017 glede na pretekla leta zmanjšal za okoli 10 milijonov evrov, v letu 2018 se bo glede na leto 2017 povečal za okoli 11 milijonov evrov, v letu 2019 se bo glede na leto 2018 povečal še za okoli 15 milijonov evrov in v letu 2020, glede na leto 2019, še za okoli 19 milijonov evrov. Skupno bo v letu 2020 katastrski dohodek, zajet v obdavčitev za dohodnino, višji od sedanjega za nekaj manj kot 35 milijonov evrov, kar pomeni, več kot 1-krat višji. Ampak seveda v maniri, kaj nas briga prihodnost, važno, da smo mi danes tukaj na toplem, kaj nas briga, kaj počne slovenski kmet, važno, da smo mi na toplem, Vlada sprejme zakon, preden bomo mi šli iz teh poslanskih sedežev, nič se ni zgodilo, ampak napovedali pa smo, kaj se bo zgodilo, ker tako veleva ekonomski izračun. Ker tako veleva ekonomski izračun! Torej so kmetje vredni v Sloveniji toliko, kolikor se za njih naredi ekonomski izračun. Potem je bilo rečeno, da je Zakon o uveljavljanju katastrskega dohodka sistemska rešitev. Imam tukaj gradivo o obravnavi tistega sistemskega zakona, ko je predvsem Kmetijsko-gozdarska zbornica govorila o problematični metodologiji, o rastiščnem koeficientu, o določenih drugih številkah, ki so v tem zakonu, ampak vladni oziroma koalicijski valjar je mlel dalje in ni sprejel nič. Tudi v Poslanski skupini SDS – pa mislim, da tudi Poslanska skupina Nova Slovenija – smo predlagali določene amandmaje, ampak zgodilo se ni nič. Tudi, še enkrat ponavljam, minister za kmetijstvo je bil takrat minister proti kmetijstvu. Potem je bilo rečeno, ja, saj leta 2020 bo, vmes bomo pa še enkrat pregledali. Ampak spoštovani, opozorim vas, da mora slovenski kmet do leta 2020 nekako preživeti, ne pa čakati, da se boste leta 2019 odločili, ali je metodologija prava. Še bolj zaskrbljujoče je, kar reče predstavnica največje koalicijske stranke, citiram, »Nova metodologija še ni zaživela in bi jo že spreminjali.« Ja! Zato ker je napačna na podlagi številk, ki ste jih vi predlagali v vašem predlogu zakona, ki bo obremenil slovenskega kmeta na področju katastrskega dohodka. Pa resnično nočem širiti razprave izven teme, ki se imenuje katastrski dohodek, ki se morda dotika le dohodnine, o kateri smo nekaj več že prej spregovorili, ampak verjemite mi, že samo ta zakon bi dal nek pozitiven utrip slovenskemu kmetijstvu; v navezavi s prejšnjim zakonom, Zakonom o dohodnini, pa bi verjetno kmet malo bolj z optimizmom razmišljal o letu 2020, ne pa, da razmišlja, ali se bo sploh še splačalo delati. Kajti, ko govorimo o katastrskem dohodku, govorimo o denarju, govorimo o dohodnini. In govorimo – o čem? O socialnih transferjih, ki so vezani na vse to, kar kmet ustvari in kar mora kmet plačati. Od tega so odvisni potem tudi otroški dodatki, štipendije, in da ne naštevam vse socialne transferje. Ampak namesto podpore temu zakonu, reče gospod državni sekretar, ja saj, če ni zadovoljen s katastrskim dohodkom, da naj pa vodi knjigovodstvo, kar je druga možnost. Super! Dajmo raje vsem našim kmetom, da poleg tega, da prebirajo 5 tisoč zakonskih, podzakonskih aktov, da se ukvarjajo še s knjigovodstvom.! Sliši se fino, ja, knjigovodstvo, pa te bomo pustili pri miru. Ampak, pojdite prvega Janeza Novaka, kmeta, ali pa do velike kmetije, pa jih vprašajte, kaj je največji problem slovenskega kmetijstva. Popolnoma zbirokratizirani postopki, kjer se ukvarjajo pri vsaki zadevi s tem, ali spoštujejo zakon, ali spoštujejo uredbo, ali spoštujejo pravilnik in potem na žalost velika večina kmetov ugotovi – kaj? Da v nekem pravilniku piše, da je njihova ograja za 10 centimetrov prevelika, da so nekje drugje kubični metri oziroma centimetri narobe, na tretjem primeru je spet kakšna merska enota, ki ga tlači in ki ga izriva. Ker ne sledi, kot rečeno, realni osnovi oziroma ekonomskim izračunom, ki jih pripravljajo uradniki na Ministrstvu za finance, predvsem pa na Ministrstvu za kmetijstvo. Naslednja stvar, poslanka iz Desusa je rekla, da zakon mora biti usklajen med vsemi. Spoštovana poslanka Desusa, zakon, ki je trenutno v veljavi na področju katastrskega dohodka, ni bil usklajen z vsemi. Pa tukaj niti najmanjši problem nismo poslanci SDS, ki smo takrat glasovali proti, pa še enkrat mislim, da poslanci Nove Slovenije. Preberite si kakšen dopis Kmetijsko-gozdarske zbornice, preberite si poročilo Odbora za kmetijstvo v Državnem svetu, pa da ne bom nadalje našteval, kaj vse je v tem gradivu, ki so vas opozarjali, kaj se bo zgodilo leta 2020, če bo ta 100-odstotni katastrski dohodek kot realna osnova zaživel. Potem je bilo rečeno, ja to je predvolilna točka. Ne, spoštovana poslanka Desusa, mi se s katastrskim dohodkom ukvarjamo leta 2012, ko smo predlagali zakon, pa ni bilo volitev, predlagali smo zakon leta 2016, ko ni bilo na obzorju volitev, in predlagamo ga leta 2018, ker imamo poleg predvolilnega časa, na katerega se boste očitno sedaj vseskozi sklicevali, ko bodo na vrsti opozicijski predlogi, in imamo realno sliko na podlagi poročila o stanju v kmetijstvu. O poslancih Združene Levice oziroma o gospodu Mencingerju, se opravičujem, gospodu Mesecu, je težko govoriti, ker [[…]]Ja, nekdo, ko preberem njegov življenjepis resnično nima stika s kmetijstvom in mi je škoda besed mu nameniti; razen, ko je rekel, da je treba delati sistemske rešitve, in vljudno prosim, da v državnozborsko proceduro čim prej predlagajo kakšen sistemski zakon na področju kmetijstva, in verjemite, če bo res sistemski in bo šel v prid slovenskemu kmetu, v Poslanski skupini SDS nimamo prav nobenega problema, da ga ne bi podprli. Tako pa čakamo njihove helikopterske akcije, karkoli pač to že pomeni. Poslanka SMC, še enkrat, rekla je ekonomski izračuni so ključni. To povejte slovenskim kmetom, pa verjetno vas bodo zelo veseli na naslednjem obisku. Rekli ste, nova metoda. Mi se ne spuščamo v metodologijo, mi smo takrat opozarjali na metodo, da ni dorečena. Na naš predlog je bilo že leta 2013 dano prehodno obdobje in smo opozarjali, tako kot drugi deležniki, na katere se radi sklicujete, da ni metodologija popolna. Ampak danes se v to metodologijo, ki pravite, da še ni zaživela, pa bi jo že spreminjali, se ne spuščamo. Mi se spuščamo samo ta odstotek, in ta odstotek finančno pomeni tisto, kar sem povedal, da bo po letu 2018 slovenski kmet samo na področju katastrskega dohodka na slabšem. Za vse ostalo, ki je na slabšem, pa – spoštovana kolegica Vojka, vem, da ste članica Odbora za kmetijstvo – si še enkrat preberite poročilo o stanju o kmetijstvu. Prva stran je – kaj? Naravne nesreče! Morda samo medklic vsem tistim, ki ste člani Odbora za kmetijstvo in ki velikokrat tam govorimo o tem, kaj vse bi moralo biti, sem postavil poslansko vprašanje, kaj je s tem nesrečnim reševanjem kmetijstva po zadnjih neurjih in ali Vlada pripravlja ukrepe za reševanje kmetijstva po neurjih in kaj bo in kdaj bo ta sistemski zakon. Citiram odgovor Vlade: »Uvodoma je treba ugotoviti, da je Državni zbor Republike Slovenije 2003 sprejel Zakon o odpravljanju posledic naravnih nesreč, s katerim je sistemsko urejeno področje odprave posledic naravnih nesreč.« In je s tem podan odgovor na tretjo točko zastavljenega vprašanja, ki pa se je glasilo: Kdaj bo Vlada Republike Slovenije pripravila sistemski zakon na področju reševanja posledic naravnih nesreč? Toliko o sistemskem reševanju! Sistemski zakon iz leta 2013, prva stran poročilo o stanju v kmetijstvu – pa kaj? Žledolom, podlubniki, toča, suša, vetrolom, vsake tri, štiri mesece sprejemamo nek interventni zakon, na Ministrstvu za kmetijstvo celo nekateri uradniki, ki upajo govoriti z mano, rečejo, lepo vas prosimo, dajte nehati z interventnimi zakoni, pa dajte sistemsko rešitev in ko jim rečem, da pri nas, ko predlagamo v Poslanski skupini SDS interventne zakone, še ti ne gredo skozi, kaj šele kakšen sistemski zakon, ker bo odgovor Vlade, citiram: »Sicer zakon zasleduje prave cilje, ampak ta vlada bo pripravila sistemske rešitve.« Pa mogoče še tri stavke blefiranja in filozofiranja vmes. Toliko o tem, kako se ta vlada pripravlja na področje kmetijstva in kako rešuje stanje kmetijstva. Ministra Židana ni, Ministrstvo za finance reče, vodijo nas na področju kmetijske politike finančni izračuni in ekonomski izračuni, Ministrstvo za okolje in prostor pa reče, ja, saj imajo vsi naravne nesreče, mi imamo pa zakon iz leta 2003, na podlagi katerega z lahkoto rešujemo zakonodajo in saniramo ukrepe, ki jih pripravijo naravne nesreče. In potem pride leta 2018 v Državni zbor Predlog zakona o dodatnih ukrepih za odpravo posledic škode zaradi prenamnožitve populacije podlubnikov, predlagatelj Vlada. Se sploh spomnite, kdaj je bil žledolom? Ste bili morda takrat v Postojni, Pivki? Štiri leta, tri leta prepozno in bo prišel tamle za govornico mag. Dejan Židan in bo rekel, ta vlada rešuje podlubnike. Figo! Tri leta sedi v pisarni, potem pa pride z zakonom, se dvakrat slika in je največji rešitelj kmetijstva. Na drugi strani pa ne podpre nobenega predloga zakona, ki ga pripravi opozicija, nobenega sistemskega zakona, Zakona o kmetijstvu, Zakona o kmetijskih zemljiščih – nič. Tu pa tam se spremeni kakšna uredba, minister pride z zakonom in je svetovni frajer. Tako, spoštovani, se kmetijska politika ne rešuje. Ne rešuje se – in s tem bom zaključil –, da minister je tiho, ko so na vrstnem redu pomembna kmetijska vprašanja, da se slika ob malenkostih, ki jih procesira s pomočjo tudi evropskih sredstev, da Ministrstvo za okolje in prostor pravi, da nima nič s področnim kmetijstvom in da Ministrstvo za finance reče, ja, kmetje, delajte in plačujte davke. Tako se v Sloveniji ne smemo več iti! S tega mesta zagotavljam – pa bom predvolilen in populističen, če želite, saj tako danes se itak cela koalicija že med sabo obklada, kdo je bolj populističen –, če Poslanska skupina SDS dobi možnost ali voditi kmetijski resor ali pa ga vsaj sooblikovati, bodo takšni zakoni v prvih šestih mesecih z lahkoto sprejeti, če se bo našla prava večina v slovenskem parlamentu, ki bo imela posluh do slovenskega kmeta. Hvala.
Besedo ima državni sekretar na Ministrstvu za finance gospod Tilen Božič.
Hvala za besedo. Nekaj dodatkov bi samo priložil. Ta rešitev, ki je bila vpeljana z ZUKD-2, ki ga je potrdila koalicija tega državnega zbora, je bila vpeljana po mojem vedenju dosti premišljeno in v kar širokem sodelovanju. Tako tudi v okviru seje, ki je takrat bila v Državnem zboru, omenjali ste tudi Kmetijsko-gospodarsko zbornico Slovenije, je bilo priznano, da številni njihovi predlogi, pripombe in tako naprej so bili upoštevani in tudi vključeni v tiste končne rešitve. Tudi zaradi tega sem na začetku omenil že v stališču – to, kar je tudi v stališču Vlade –, se pravi, da je bilo sprejemano z visokim konsenzom. Druga stvar, pa bi povedal zelo poenostavljeno, kako zadeva funkcionira. Se pravi, obdavči se oziroma na koncu se bo, če pogledamo tako, obdavčilo približno 35 % tistega, kar se da nekako izračunati, da bi nekako bil nek dohodek. Od tega se potem odšteje, če gremo gledat raven posameznika, socialne prispevke, odštejejo se tudi olajšave in šele to je potem tista osnova, od katere se obračuna davek. Tako efektivne davčne stopnje, ki se tam dogajajo, se pravi na področju kmetov, so zelo nizke. Zato tudi bom postavil eno malo drzno trditev, pa to verjetno niti ni tako drzno glede na okoliščine in kako branži gre, da obdavčitev v tem trenutku po mojem mnenju ni ključni faktor pri tem, ali je branža v vzponu, se pravi, ali se povečuje število kmetov ali pa za tiste velike trende oziroma premike, ki se dogajajo na področju kmetijstva. Omenili ste sicer gospod Lisec nekako v tem smislu, da naj pomagamo in naj se ne oziramo na podatke. Ampak mislim, da ne glede na to, da je to po vsebini kmetijska tema, je treba imeti vedno na mizi oboje; se pravi, tako številke kot tisto, kar je substanca vsega tega skupaj, kar potem tvori neko zavedanje oziroma nek zadosten nabor podatkov, da lahko pride do nekih smiselnih odločitev, ko se določa potem kmetijska politika na dolgi rok. Potem vmes je bilo rečeno tudi, da naj bi se stanje iz leta v leto slabšalo. Če pogledamo statistične ocene, ker drugih žal ni, ampak te so relativno zanesljive, koliko je, če tako rečem, velika ta panoga. Se giblje, v zadnjih letih tam nekje med 350 milijonov evrov pa 525. Se pravi, če pogledamo leta 2009 je bila tam okoli 350 milijonov evrov, če pogledamo 2016, kar imam zadnje podatke, je bila na malo več kot pol milijarde. In tukaj se gibljemo. Ampak v zadnjih letih je šla nekoliko gor. Je pa zagotovo v kmetijstvu tudi dosti neprilik, ki se dogajajo. Omenjali ste sami: od žleda, se zgodi suša, se zgodi [[…]]Različno, ne? Tudi lubadar, saj pred kratkim so bile tudi na vladi potrjene določene rešitve s tega področja. Tu velja vseeno omeniti na letni ravni, če pogledam malo številke, koliko dejansko je obremenitve te populacije z dohodnino pa socialnimi prispevki, pridemo na številko tam okoli 25 milijonov evrov. Na eni strani. Na drugi strani je pa tisto, kar se šteje za kmetijsko politiko socialno, se pravi, družinsko politiko in tako naprej, in na tej strani, se pravi na isto populacijo, pa približno odpade tam nekje 200 milijonov evrov. Se pravi, ta razmerja so približno 1 : 8, kar tudi kaže na neko zavedanje države oziroma Vlade, da to področje je pomembno, da kmetje so pomembni, da njihova dejavnost je pomembna, z veliko razlogov, tudi strateških, ko gledamo na samooskrbo, in da se temu tudi prisluhni. Se pravi, če gremo pogledat neke subvencije, na te odpade približno 100 milijonov evrov, če pogledamo potem tisto drugo, kar je družinska, socialna politika, spet preostalih 100 milijonov evrov in tako naprej. To sta bili nekako bistveni postavki. Tako je nekaj vseeno na tem in velja to po mojem tudi v tej razpravi upoštevati. Se pravi, ko postavimo celoten sistem, koliko je namenjenega za kmetijstvo – spodbujanje, pomoč in tako naprej – skozi različne kanale in ko potem na drugi strani pogledamo v odnosu do teh številk, o katerih vi govorite, je to razmerje med tem, koliko se v kmetijsko nekako vlaga in koliko na koncu po zelo previdnem pristopu, glede na to, da če pogledamo celotno cifro, se bo na koncu samo približno 30 ali pa 34 % vključilo tistega dohodka v davčno osnovo – do davka je pa od tukaj še daleč –, mislim, da vseeno zadeva ni tako črnogleda. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ivan Škodnik, pripravi naj se gospod Jožef Horvat. Izvolite, gospod Škodnik.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi poslanci! Danes smo pričeli s tem zakonom oziroma zopet je nekako na tapeti Zakon o ugotavljanju katastrskega dohodka, ki ga je sprejela ta vlada v letu 2016. Mogoče bom malo osvežil tistim, ki ne poznajo kmetijske politike oziroma kmetijstva. Katastrski dohodek predstavlja pavšalno oceno dohodka iz kmetijske in pa gozdarske dejavnosti. Res je, da je bil tam v letih med 2013–2016 pa mogoče že prej ta katastrski dohodek izrazito podcenjen. Pred uveljavitvijo tega zakona sem se tudi velikokrat pogovarjal tudi s kmeti, s predstavniki, ker sem tudi sam s podeželja, odrastel sem na kmetiji, tako da te stvari poznam. Moram reči, da kmetje niso tako zaskrbljeni nad samim tem katastrskim dohodkom. Bolj jih skrbijo druge stvari, ki pač kmetu ne dajejo te možnosti, da bi se lahko razvil do te mere, da bi lahko kmet – predvsem mislim na tiste manjše kmete, ki jih tolikokrat tudi pozabljamo – od te dejavnosti živel in preživel. Kajti, danes morata eden ali dva velikokrat iz družine, ki živi na kmetiji in delajo, tudi v službo. Jaz sem v tej dvorani že večkrat rekel, ko bo kmet živel od zemlje in mu ne bo treba več v službo, bomo zmagali in takrat bo kmet preživel in bo zadovoljen. S tem predlogom, s katerim danes hoče SDS dopolnitev tega zakona, se zaenkrat še nekako ne strinjam, ker mislim, da ta katastrski dohodek ni največji problem v kmetijstvu, in sem s tistimi, ki nekako velevajo, da bo treba počakati do leta 2020, ker se bo ta davek ali pa katastrski prihodek nekako dopolnjeval vsako leto in bo prava slika dana v letu 2020. Moram pa se seveda danes tukaj postaviti na stran kmetov, ker se mi zdi, da je pozornost podeželju in kmetu vendarle premajhna s strani države, čeprav sem v tej vladi, ampak to opažam mogoče drugače kot drugi. Velikokrat se pogovarjam s kolegi, pa pravijo: »Ja, saj na podeželju, na kmetih je pa fino. Tam se dobro je in pije.« Marsikdo gre seveda na obisk, in tako naprej. Verjamem, da je na kmetih dobra hrana in vse to, ampak, da do tega pridejo, pa je velikokrat potrebno veliko znoja, veliko žuljev, marsikdo v tej dvorani niti ne ve, kaj je to žulj, jaz upam, da še vemo. Na kmetih pravzaprav do tega pride in to je tisto, ko kmetje dobro vedo. Da pa bi bolje razumeli, kje nastajajo ti žulji in kako težko je priti do prihodka na kmetiji, bom pa poskušal v treh delih malo prikazati delitev ali pa nastajanje tega prihodka. Če gremo prvo v javni sektor, državno upravo, v to vrečo spadamo tudi mi poslanci, in moram reči, da tu denar pride. Seveda vsi, ki delajo v državni upravi, si za svoje delo tudi zaslužijo plačilo, da ne bi kdo napačno razumel, ampak ta denar se pravzaprav tu razdeli in tudi v tistih institucijah direktorji pač dobijo denar – ali pa tiste uprave – in se denar razdeli. V gospodarstvu pa je slika seveda bistveno drugačna. Najprej je treba izdelek narediti, ga prodati, potem dobiti denar – seveda, če denar sploh pride. V tretjo skupino bi pa dal kmetijstvo [[…]]Kmet mora zemljo najprej pripraviti, kupiti seme, zasejati, čakati leto dni, v tem letu se zgodi marsikaj – od pozebe, toče, poplave. No, in po letu dni pride do nekega pridelka. Ta pridelek lahko potem proda po neki nizki ceni oziroma kolikor se pač da ali pa ta pridelek služi kot hrana za neko preživetje živine, s čimer se pač ukvarja na kmetiji. Zopet mora s tem pridelkom čakati leto ali dve, da neko živino ali kakorkoli, če se ukvarja, preživi in potem proda. Tako je ta veriga pri kmetijstvu zelo dolga in se zato velikokrat, predvsem mladi danes, ne odločajo, da bi ostali na kmetiji in gredo rajši v službo. Upam, zdaj smo na tisti meji, ko se bo treba pokazati in dajati vendarle večjo podporo kmetijstvu in še enkrat poudarjam, so še druge stvari, ki jih bo treba prisluhniti kmetu, kajti če kmet ne bo ostal, ne bo podeželja, in če ne bo podeželja, nekega turizma, od katerega si Slovenija veliko obeta v naslednjih letih, tako kot seveda podatki kažejo, potem bomo vsi skupaj zelo razočarani, ampak takrat bo seveda prepozno. Tako upam, da bomo vsi tisti, ki kakorkoli imamo ali pa bodo imeli vpliv v naslednji vladi, da bodo vendarle prisluhnili kmetu, da se stvari ne bodo spremenile na slabše, ampak da bi končno stvari začele iti v drugo smer. Kajti kmet si zasluži neko drugo pozornost, nek drugačen status, ne moremo ga izenačiti z drugimi, ker to podeželje se mora ohranjati. Ampak velikokrat poskušamo na različne načine, tudi o državnih gozdovih je bilo govora, da bodo takrat tisti hribovski kmetije imeli možnost, da bodo lahko sekali les, pa se žal to še ni zgodilo. Upam, da se bo to zgodilo in da bodo tudi tisti z nekimi drugimi stvarmi lahko prišli do nekega dohodka, ki ga nujno rabijo. Kot sem rekel na začetku, dohodek mora biti, drugače pač mladi ne bodo ostajali na kmetijah in si bodo poiskali službo drugje. To pa najbrž ne sme biti cilj države. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat, pripravi naj se gospod Žan Mahnič. Izvolite, gospod Horvat.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Lahko bi samo rekel, da se podpišem pod vse, kar nam je spoštovani kolega Ivan Škodnik pravkar povedal, in ponavljam, pozornost do kmeta s strani države je premajhna. Pozornost do kmeta s strani države je premajhna. Peljal nas je skozi ekonomsko logiko kmetijske proizvodnje in dejansko tudi pokazal in povedal, kje hrana nastaja. Danes najbrž marsikdo misli, da hrana nastaja v hipermarketih. Govorim o hrani kot najpomembnejši, ne bom rekel, surovini, ta trenutek ne najdem prave besede, ampak vrednoti, ki pač jo potrebujemo, da eksistiramo. Ja, zdaj ko govorimo konkretno o zakonu, ki so ga pripravili kolegi in kolegice Slovenske demokratske stranke, je nekako, ko sem ta zakon šel brat, sem si rekel, ali si Slovenija upa, ali si upamo ta zakon sprejeti. Ne bom analiziral, od kod motivacija avtorjem zakona, ampak sam takoj pomislim na 20. maj, svetovni dan čebel. To je velik uspeh celotne Slovenije. Z veliko delegacijami, z veleposlaniki sem se srečeval, in vsakemu tudi predlagal v razmislek, da njihova/njegova država podpre to slovensko idejo. Vsi so rekli: «Vau, dobra ideja!« Izjemno korekten, spoštljiv odnos do tega našega predloga oziroma našega slovenskega projekta na svetovni ravni. In ko sem jim potem razdelil še letake, zelo lično oblikovane, so rekli vau drugič. In uspelo nam je. So bile debate in so mnoge države rekle, ja, to je pa super, svetovni dan čebel. Lahko je 20. maj, lahko je karkoli drugega, ampak za nas, za Slovenijo je pomembno, da je 20. maj. Zakaj? To mora vsak poslanec vedeti na pamet ob polnoči. Zato, ker je 20. maja 1734 bil rojen oče modernega čebelarstva, Slovenec, Anton Janša! Torej, vsi so rekli, ja, svetovani dan čebel, ampak zakaj ravno 20. maj in zakaj ravno Slovenec in tako naprej. Ampak smo uspeli. Zadeva se je izjemno dobro začela v Evropskem parlamentu, lahko rečem, da nekako v režiji nekoč prvega slovenskega čebelarja, danes evropskega poslanca Lojzeta Peterleta, izjemno zaslugo imajo tukaj slovenski čebelarji, ki imajo tudi na svetovni ravni pomembne funkcije. Zdaj gre za to, ali si Slovenija upa, ali se Slovenija upa odpovedati temu denarju? Mislim, da so izračunani finančni učinki tega zakona. Ker nas svetovna javnost opazuje, kaj bo pa Slovenija zdaj naredila, ko je v tem projektu uspela. Projekt se je komaj začel. Še dolgo ne bo zaključen in po moji oceni nikoli ne bi smel biti zaključen, da bi vsi mi, generacije, ki prihajajo za nami, razumeli, kaj pravzaprav čebele delajo. Ja, delajo na črno, bo kdo rekel, niso obdavčene. Kmet, ki jih pa ima, te panje, čebele, čebelje družine, ta pa je obdavčen. Ali si upamo tole narediti? Ali si upa Slovenija se odpovedati temu minimalnemu delu proračunskega priliva? Samo za to gre. Ali pa bomo spet tisto, strogo računovodski, kot stari računovodje s svinčnikom za ušesom, z vsem spoštovanjem do njih, pa bomo izračunali na Ministrstvu za finance, da joj, to pa ne smemo, to bo pa finančni izpad in potem morda v nadaljevanju, ki bo lahko Slovenijo spravil na kolena. Ali si upamo to narediti? Za to gre! Pri nas je premalo odločnosti. Zato tudi ni reform, ker si enostavno nihče ne upa. Zato tudi ni modernizacije, če hočete, če vam je beseda reforma tuja in mnogim je. Se popravljam; modernizacija različnih podsistemov in davčne politike in zdravstvenega sistema in pokojninskega sistema in šolskega sistema in političnega sistema. Ne upamo si! Ne vem, koga se bojimo. Preprosto za to gre in zaradi tega sem zelo zelo razočaran. Sem se pa s tem vprašanjem seveda veliko ukvarjal, namreč z Zakonom o ugotavljanju katastrskega dohodka, ki ga je Državni zbor oziroma koalicija sprejela enkrat poleti 2016. Takrat sem predlagal na seji Odbora za finance, ki je bila, lahko pregledate magnetogram, 28. 6. 2016, da vendarle Ministrstvo za kmetijstvo skupaj z Ministrstvom za finance naredita informativni izračun za kmete, zavezance za katastrski dohodek, ob predpostavki, da bo v vseh letih, ko se katastrski dohodek povečuje v skladu z zakonom, se pravi, od leta 2016 do leta 2020, ko se dvigne za 260 % – ja, 2016–2020 za 260 % se dvigne –, da vendarle se zavezancem predstavi izračun tega dviga ob predpostavki, kot pravim, da bo kmet prideloval isto kulturo na neki površini skozi vse to časovno obdobje – 2016 do 2020. Takratna državna sekretarka na Ministrstvu za finance mag. Mateja Vraničar je povedala, da je to mogoče. Ker iz tega ni bilo nič, sem dal pisno poslansko pobudo Ministrstvu za finance in Ministrstvu za kmetijstvo, da vendarle to naj naredi. Poglejte, zelo pomembno je, da podjetje, v tem primeru kmetija, da naprej vidi, da ima davčno predvidljivost, da zna tudi svoje poslovanje optimirati. Tukaj je zelo pomembno, kako stabilno davčno okolje imamo. Kako vi lahko poslujete, ko ne veste, kakšni bodo davki jutri? In pri nas se to itak zelo pogosto dogaja in je praktično nemogoče pri nas v Sloveniji doživeti davčno predvidljivost. Ampak, to je bil tudi čas, ko je gospod Mramor odhajal, kar pomeni menda po poslovniku, da potem ministrstvo oziroma naslednji minister, v tem primeru ministrica, ni dolžna poslancu odgovarjati. Sem pa dobil odgovor na svojo poslansko pobudo s strani ministra za kmetijstvo mag. Dejana Židana. Na široko so se razpisali tisti, ki so ta odgovor pripravljali, ključen je pa samo zadnji odstavek od 10 odstavkov. Dovolite, da preberem. »Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano se strinja z ugotovitvami, kako pomembno je, da se kmetom (zavezancem) omogoči, da lahko svoje poslovanje učinkovito načrtujejo, zato smo vseskozi podpirali sprejem zakona, ki bo tako transparenten, da si bo lahko kmetijsko gospodarstvo pridobilo informacijo o višini katastrskega dohodka. Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano se strinja, da je prav, da so lastniki kmetijskih in gozdnih zemljišč z informativnim izračunom katastrskega dohodka od kmetijskih in gozdnih zemljišč seznanjeni, vendar« – ta vendar je vedno usoden – »vendar pa se je potrebno zavedati, da se podatki ne morejo zagotoviti za celotni izračun katastrskega dohodka posameznega zavezanca, saj je le-ta odvisen tudi od podatkov o pridelavi posebnih kultur in vina.« Posebej sem v svoji pobudi napisal, da se ta informativni izračun naj naredi na predpostavki, da bo ista kultura na isti površini v časovnem intervalu 2016 do 2020. Pa se ni dalo. Zakaj? Ker korektno bi bilo, da tisti, ki zakon predlaga, igra na odprte karte; da se kmetom pove, poglejte, 2020, optimirajte proizvodnjo, optimirajte svoje poslovanje, 2020 bo vaš katastrski dohodek za 260 % višji, kot je danes. Ampak to bo najbrž – ne najbrž, gotovo– neka druga vlada in takrat se bodo kmetje jezili na tisto vlado. Te izkušnje imam. Ni korektno, ni mi všeč takšna politika, da udariš in potem zbežiš. Ker je pričakovati, pričakujemo, da bo ta razprava danes splošna razprava o kmetijstvu, kar je ne nazadnje tudi prav in jih tudi pogrešam. Ja, mene zelo skrbi, da je število kmetijskih gospodarstev, po moji oceni lahko rečem, dramatično padlo v intervalu 2013 do 2016. 1. junija 2016 smo v Sloveniji imeli 70 tisoč 63 kmetijskih gospodarstev, to je 2 tisoč 314 manj kot leta 2013. Ko o tem debatiram v različnih krogih, mi vsakdo vrže pa reče: »Kaj se pa sekiraš, saj so pa te kmetije, kolikor jih je ostalo, so pa toliko večje.« Ja, seveda, znam računati, kljub temu da so se kmetijska zemljišča v tem času zmanjšala, sicer za 0,1 % se je površina zmanjšala, ampak to mora biti rdeči alarm zaradi tega. Mene zanima, kje so pa ti ljudje, ki so bili na teh 2 tisoč 314 kmetijah, ki jih danes ni več. V redu, odgovor je lahko preprost; en del jih je umrl, so bili stari, oslabeli in jih ni, en del pa je šel nekam drugam. Kako je našel svojo eksistenco, ne vem, gotovo je imela ta množica ljudi kar velik problem. Mi moramo skrbeti za vsakega državljana, ne samo morda za teh 5 tisoč, ki so prej delali in živeli od teh 2 tisoč 314 kmetij. In še: pogrešam eno takšno zelo preprosto strategijo razvoja slovenskega – podčrtujem slovenskega – kmetijstva, kot jo je nekoč – mislim, da leta 1992 – spisal takratni minister za kmetijstvo dr. Jože Osterc. Mislim, da v naši knjižnici, v Državnem zboru še najdete kakšen izvod. Zelo preprosto. Seveda bi bilo določene podatke potrebno ažurirati in mi je zelo všeč to, kar tudi mi, v Novi Sloveniji zagovarjamo – družinske kmetije. Tudi v evropskih politikah, v evropskih državah, v najmočnejših vidite poudarek prav na družinski kmetiji. V tem času, kar pomnim, pomnim kar nekaj desetletij, se je zadeva na kmetijstvu dramatično in drastično spremenila. Res je, včasih je bilo tako: se ne učiš, ne znaš, nisi izdelal, nimaš osnovne šole, no, za kmeta boš pa dober, boš vsaj hitro pri kruhu. Danes je zadeva ravno obratna! Poznam nekaj kmetij iz svojega okolja, iz Prekmurja, iz občine, če hočete, kjer je doktor znanosti prevzel kmetijo in ima danes fantastične rezultate. Se pravi, danes se je ta logika ravno obrnila. Zaključujem s še enim problemom, ki ga država preprosto ne zna rešiti, ker kot je rekel Ivan Škodnik, spoštovani kolega, je pozornost do kmeta s strani države premajhna – problem divjadi. Mogoče bo kakšen lovec, ki me posluša, razočaran, pa ga ne mislim prizadeti in niti ne razočarati. Če se vozite po Goričkem, vas vabim, boste našli in opazili eno zanimivo sliko, kjer so njive ograjene z visokimi ograjami z bodečo žico in še s čim. To je neverjetno, to je neverjetno. Zakaj? Zato, ker če hočejo ljudje količkaj pridelati na svojih površinah, morajo s kar močnimi ograjami zaščititi te njivske površine pred divjadjo. V Državni zbor mi je Civilna iniciativa Šalovci prinesla tisoč 250 podpisov, kjer prosijo Državni zbor, naj nekaj ukrene na področju te občine, Občine Šalovci in širše. Ni se zgodilo praktično nič kljub kar nekaj poslanskim vprašanjem, nujnih sej Odbora za kmetijstvo in tako dalje. Bil je en ukrep, da bom natančen, ki je v programu za odstrel visoke divjadi. Ta program je število visoke divjadi dvignil za 10 %. To zgleda tako, od 500 na 550. Ampak tam preprosto ni mogoče kmetovati in logična posledica je, da mladi odhajajo, zapuščajo, zapuščajo tudi vasi, ker pač ni mogoče. Čakajo leta in leta in če vidiš, da nimaš zagotovljene eksistence, spakiraš kovček, pa še kaj, kar imaš, in greš. Zaključujem s svojo podporo temu predlogu zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Ljudmila Novak, pripravi naj se gospod Simon Zajc.
Hvala za besedo. Ja, lepo je živeti na kmetiji, če nisi od nje odvisen. Tudi sama celo življenje živim na kmetiji in vem, da kmet nikoli ni lačen in njegova družina, ampak nič ne pride samo na krožnik, da je treba še kako delati. Hrana, to je nekaj najmanj, kar si kmet lahko privošči, njegova družina, ampak potrebno je plačati elektriko, potrebno je kupiti nafto, semena, gnojila in še marsikaj. Pa ne samo to, kmet mora imeti res ogromno, ogromno znanja. Na srečo imamo že kar nekaj mlajše generacije izobražene, ki ima to znanje, saj če želijo dobiti subvencije, resda je tudi pomoč, ampak vseeno, papirologija, ki jo mora voditi kmet, je izredno zahtevna, pravzaprav zelo obširna. Prej smo slišali, da je povprečna starost slovenskega kmeta 57 let. Še huje pa je, da je čedalje več kmetov samskih in tu pa tam vidim kakšen resničnosti šov, kako pridni kmetje iščejo dekleta. Ampak v teh letih lahko dobijo kvečjemu vdove, starejše, za kmetijo pa je izredno pomemben naraščaj, da gre lahko kmetija naprej, ker je potrebnih veliko delovnih rok na kmetiji, da ta kmetija lahko preživi. Zato seveda kmetijstvo potrebuje stimulativno politiko in ne takšno, da mlade že vnaprej odvrne od tega, da bi ostali doma in prevzeli kmetijo. Ne samo da mora kmet znati upravljati s kmetijsko mehanizacijo, se spoznati celo na vreme, na semena in še na marsikaj drugega, ampak najhuje je to, ko imamo vrsto predpisov in zakonov in zank in davčnih blagajn in še kaj, tako da poleg vsega tega mora zvečer sesti še v svojo pisarno, da lahko opravi s to papirologijo. Da ne govorimo [[…]]In vemo, koliko so imeli težav s povezavami in davčnimi blagajnami in interneta ni bilo in tako naprej. Seveda, velike kmetije imajo dohodek, ampak kaj se zgodi, ko manjše kmetije zaprejo svojo dejavnost. Veliki kmetje ali pa večji kmetje so zainteresirani za tiste kmetijske površine, kjer je pridelava lahka, strojna, nihče ne bo obiral, kot rečemo, tistih mej s koso, in nihče ne bo skrbel za to, da bo to podeželje lepo. Mi smo tudi turistična destinacija in imamo res enkratno naravo, možnosti, da povežemo kmetijsko dejavnost, tudi z dodatnimi dopolnilnimi dejavnostmi, turizmom in tako naprej. Ampak ljudje se ustrašijo vseh zahtev, ki so pred njih postavljene, vseh zakonov, inšpekcij in ne vem še česa, ker je to veliko veliko dodatnega dela, morda za ne preveliko dohodka. Mladi znajo izračunati, včasih so ljudje ostali na kmetiji iz ljubezni do zemlje, iz pripadnosti, iz tega, ker enostavno niso mogli zapustiti svoje domače zemlje, svoje kmetije. Danes pa z lahkoto izračunajo, kaj se jim bolj splača, ker tudi otroci ali pa mladi na kmetiji se želijo primerjati z drugimi mladimi, ki iščejo svoje možnosti tudi izven slovenskih meja. Če res želimo ohraniti slovensko podeželje in tudi pridelati več hrane doma, potem mora kmetijska politika biti naklonjena kmetu in kmetovanju. Naklonjena! In ne gledati, kje ga bo čim bolj obdavčila, poleg vseh naravnih nesreč, ki so v zadnjih letih čedalje pogostejše. Želim si, da bi Slovenija ostala tako lepa, ampak če bo – 60 % površine že preraščajo gozdovi, ki pa so tudi postali že grdi zaradi podlubnikov in žledoloma in vetroloma in ne vem česa še vse –, potem pač žal ta Slovenija ne bo več tako lepa in zanimiva, kot si jo mi želimo in kot bi lahko bila. S tem predlogom zakona se strinjam, ker ne želim, da bi kmeta spet tako udaril tudi katastrski dohodek, da bi res rekel, da sploh se ne splača več delati. V Sloveniji je že tako znano, da se delo ne splača, ker je razlika med minimalno plačo in socialnimi prejemki minimalna. To smo ugotavljali že tudi prej. Na kmetiji se tudi ne bo več splačalo delati, ker je treba plačati neprimerno višje davke, katastrski dohodek, ob vseh nesrečah, naravnih nesrečah. Mi si pa želimo, da bi bila Slovenija čim bolj samooskrbna in vsi vemo, da bosta hrana, voda čedalje bolj strateškega pomena. Ob tako hitrem naraščanju prebivalstva in ob pomanjkanju naravnih dobrin in ob povečanih naravnih nesrečah bo še kako pomembno, da bomo hrano pridelali v Sloveniji.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Simon Zajc, pripravi naj se gospa Iva Dimic. Izvolite, gospod Zajc.
Hvala, gospod podpredsednik, lep pozdrav vsem skupaj! Vedno, kadar se pogovarjam in poslušam kmete, ali je to na Odboru za kmetijstvo, ali je to na kakšnemu posvetu, ki se jih redno udeležujem pač v svoji funkciji podpredsednika Odbora za kmetijstvo, ali ko jih takole srečujem in se z njimi pogovarjam. Kaj mi povejo oziroma kaj povejo, česa se kmetje najbolj bojijo? Najbolj se bojijo birokracije! Oni rečejo, ni problem davek, če je pošten davek, ni problema davek, problem je birokracija. Katastrski dohodek oziroma pavšalna ocena dohodka je način, kako se izogneš birokraciji; torej način, kako odstranimo iz enačbe tisto, česar se slovenski kmet najbolj boji – birokracije ni več. Drugo vprašanje zdaj pa je, kaj je pošten davek. Če je izračun na podlagi uradnih podatkov, da je dohodek, recimo, na hektar 100 enot – kaj je zdaj poštena pavšalna ocena tega dohodka? Ali je poštena pavšalna ocena tega dohodka 100 enot ali je poštena pavšalna tega dohodka 40 enot? Kaj je zdaj tisto, ki je pošteno? Mislim, da tudi če si sam kmet, si moraš priznati, da je poštena ocena 100 enot, ne 40, čeprav ti 40 bolj ustreza. Če vsi podatki kažejo, da je 100, je poštena ocena 100. Ampak vedno se potem zgodi, da se meša ta katastrski dohodek kar že s končnim davkom, se začenja govoriti, ja zdaj so mi pa njivo dali 600 evrov davka. Ne, katastrski dohodek ni davek, to je eden podatkov, ki se bo potem na koncu upošteval pri obdavčitvi seveda, ampak tja notri še sodijo drugi dohodki, tja notri potem sodijo tudi olajšave, vzdrževanje, družinski člani in tako naprej. V resnici, več kot polovici – mislim, da je nekje 70 % ali 75 celo – kmetov se ne bo nič poznalo zaradi tega katastrskega dohodka. Se pravi, ker ne pridejo čez 200, iz tega naslova davčna obveznost za njih sploh ne bo nastala. Kaj se pa zgodi pri tistih, kjer pa bo nastala neka davčna obveznost? V povprečju se jim bo potem, leta 2020, ko bo polna odmera, se jim bo v povprečju davčna obveznost dvignila za 69 evrov; nekaterim seveda več, drugim manj, ampak v povprečju za 69 evrov. Zdaj se moramo še vprašati, 69 evrov, okej, če se ne strinjaš z oceno, je potem seveda druga opcija, da greš voditi knjige. Ampak, če greš voditi knjige, imaš seveda birokracijo in imaš seveda tudi nekoga, ki ti bo vodil te knjige, to se pravi računovodjo, in boš za njega dal hitro v enem mesecu to razliko, za katero se ti bo zdaj povečal ta katastrski dohodek. Torej, za veliko večino se v davkih to ne bo poznalo, pri tistih, ki se pa bo, pa v povprečju za 69 evrov. Zdaj pa vprašanje. Ali bodo slovenski kmetje zaradi tega nehali kmetovati? Ali bo zaradi tega kakšna kmetija več ugasnila? In odgovor je, da ne! Kmetije že danes ugašajo, čeprav imamo ta 40 % KD. Ampak, zakaj ugašajo? Mi si moramo pogledati sploh, kakšno je slovensko kmetijstvo in v kakšnem prostoru tekmuje. Odkar smo vstopili v Evropsko unijo, tekmujemo z ogromnimi kmeti; ne takimi, ki imajo po 2 hektarja, ampak proti takim, ki imajo eno njivo po 200 hektarjev in na tisto njivo oni pripeljejo, na tisto njihovo ti lahko pripelješ mobilno pakirnico in gredo naenkrat s šleperjem zadaj in porežejo, spakirajo, označijo – in že je na poti. To je problem slovenskega kmeta! Se pravi, da imamo premajhne kmetije glede na prostor, s katerim mi tekmujemo. Drugi problem še, 58 % slovenskih kmetij je samooskrbnih, torej to so kmetije, ki sploh ne kmetujejo zato, da bi od tega živele, da bi bile na trgu, ampak so samooskrbne. Kaj se bo zgodilo s temi kmetijami v prihodnosti? Pa ne zaradi KD. Ja, še kar nekaj od teh jih bo ugasnilo, ker bodo tudi oni ugotovili: prvič, da se jim ne splača, tudi njim za lastno samooskrbo se jim ne bo splačalo, ker bodo dobili pri trgovcih v bistvu cenejšo robo ravno zaradi tega, ker ostali, ki so profesionalci, to pridelajo v večjih količinah za manjši denar in tako naprej. Potem ugašale bodo zaradi tega, ker mladi tega ne bodo prevzemali. Ker to moraš ti pač delati poleg neke službe še zraven, torej moraš biti pripravljen, da je to tvoje življenje, tvoja ljubezen in da zaradi tega to delaš. Torej lahko pričakujemo, da v prihodnosti bodo kmetije še naprej ugašale. Ni pa resničen podatek, da nam površina pada, kmetijska. Površina se nam je celo v 2017 malo povečala. Ker kaj se dogaja? Seveda ti manjši ugasnejo oziroma se odločijo, da ne bodo več, da se jim ne splača ali da nimajo več zdravja, nimajo potomcev, kakorkoli, in potem tisti, ki pa so profesionalci, prevzamejo to površino in to je nek naraven proces, ki se bo dogajal in se ga ne bo dalo ustaviti v neki meri. To ne pomeni, da majhne kmetije ne bodo mogle preživeti, ampak bodo pa morale vedeti nekaj stvari oziroma se bodo morale temu prilagoditi. Morale bodo sodelovati med sabo, morale bodo se odločiti tudi, ali se njim splača na šestih hektarih pridelovati, ne vem, zelje, krompir, kakorkoli, ki ti za celo leto zavzame površino, ali bodo ugotovili, katera je tista vrtnina, ki se jim splača, ki ima večji donos, kjer ti lahko rotiraš na 60 dni, da nimaš cele sezone ene poljščine gor in tako naprej. Skratka, povezati, prestrukturirati, ugotoviti, kaj se zares splača, najti poti, da ti sam prodajaš, ne prek posrednikov – tukaj bo seveda turizem pomagal, tukaj bodo razne povezave pomagale. Ampak to je ta kruta realnost, ki se bo zgodila in ne zaradi katastrskega dohodka, ker ta dohodek bo dosegel tiste v resnici, ki so profesionalni v tem in od tega tudi živijo. Zdaj pa, če smo do zdaj ocenjevali ta dohodek, ki ni davek, ampak samo dohodek, preskromno oziroma nerealno in se zdaj odločimo, da bomo pa rekli, okej, realnost je res toliko, priznamo še 90 % stroškov, ki so spet višji kot v realni oceni, ki so med 80 in 88 %. Torej, če gremo zdaj te simbolne šoke, to je pošteno in se moramo temu tudi prilagoditi. S tem, da ko greš na to obdavčitev, se pravi, pavšalno, se izogneš birokraciji; nimaš knjig, to smo itak v tem sklicu čisto odpravili, se pravi, samo prostovoljno lahko vodiš knjige, poleg tega smo s to spremembo zakona, ko smo jo v tem mandatu sprejemali, omogočali tudi to, da ni treba nobenih davčnih blagajn. Še za tiste ne, ki imajo vrtnine – če imajo svoje. Seveda, če oni dilajo z drugimi, to je potem navaden trgovec in potrebuje davčno blagajno. Če pa sam, ko prideluje, smo pa poskrbeli, da ni potrebno več izdajati računov, ampak gre to v katastrski dohodek. Se pravi, to so te izboljšave, ki gredo točno v tisti strah in v tisto breme, ki kmeta najbolj skrbi, v birokracijo. Tista birokracija, ki pa prihaja iz Evropske unije zaradi tega, ker Evropska unija daje neke subvencije, tisto pa v resnici ni toliko v naših rokah, vsaj ne v tej perspektivi, mogoče bo v naslednji kaj drugače. V slovenskem kmetijstvu imaš med drugim še en problem. Ta teden sem bil, skupaj s predsednikom sva bila v resnici na predstavitvi skupne kmetijske politike po letu 2020 in tam je bilo lepo prikazano glede prihodkov, kako države stojimo. Problem slovenskega kmeta je tudi v tem, da je nekje 50 % oziroma še več dohodka iz subvencij, se pravi, ne ustvarjenih na trgu. To kaže tudi na eno težavo, ki jo imamo v slovenskem kmetijstvu. Se pravi, vse ostale države imajo to drugačno razporeditev, pri nas pa pač tega še nimamo in to je tudi velik izziv, ki pa bo za Slovenijo predvsem zaradi tega, ker imamo tri četrt površin na območjih, kjer je možnost kmetovanja omejena, bo to za Slovenijo velik izziv. Mislim pa, da ta katastrski dohodek, tudi ko bo prišel do polne uveljavitve, glede na to, da jemlje na tri leta petletno povprečje in upošteva tudi slabe letine, da ne bo zares problematičen, ampak,da se približujemo temu, kar se na en hektar zares, zares pridela. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Iva Dimic, pripravi naj se gospod Bojan Podkrajšek. Izvolite.
Hvala lepa. Joj, katastrski dohodek, kmetijstvo v Sloveniji! Tukaj bi morala imeti malo več časa, zato bom na hitro šla skozi zadeve, ki se mi zdijo, da jih je treba razjasniti. Državni sekretar je rekel, sem ga poslušala v pisarni, da je bil katastrski dohodek usklajen. Ni res. Na seji odbora je bilo jasno povedano, katastrski dohodek leta 2016 ni bil usklajen ne s Kmetijsko-gozdarsko zbornico, ne z Zvezo lastnikov gozdov, ne s Sindikatom kmetov in ne s Svetom za kmetijstvo in podeželje Republike Slovenije. Bil je usklajen v določenih točkah, v določenih točkah. Niso pa ga podprli; podprli so ga na delu kmetijstva, medtem ko pa na delu gozdarstva pa absolutno ne. Kar se mi zdi najbolj nezaslišano, je to, da se davek, ki bo leta 2020 začel veljati oziroma katastrski dohodek se dvigne za 260 % leta 2020. V tem državnem zboru sem doživela, kaj je to sprejela neka druga vlada. To je bilo 16 tisoč državnih penzij, ki se jih je pobralo leta 2011, s 1. 1. 2012 je začelo pa veljati. Šok je bil in tako bo leta 2020, če se ne bodo te zadeve popravile. Pa še nekaj. Rastiščni koeficient je definiran na 50 let starih kartah, kljub temu da imamo možnost slikanja, možnost reliefa, pregleda, izračun rastiščnega koeficienta temelji na 50 let starih kartah. Kar je žalostno, a ne? Pri vsej sodobni tehnologiji, ki jo imajo. Zakaj kmetije ugašajo? Ker tekmujejo z veliki kmeti. Ja, kdo so to veliki kmeti? Tisti, ki jih minister Židan podpira – velika kmetijska podjetja!
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bojan Podkrajšek. Pripravi se gospod Marijan Pojbič.
Spoštovani podpredsednik Državnega zbora, hvala za dano besedo. Cenjeni državni sekretar s sodelavko, kolegice in kolegi! V tem sklicu državnega zbora, tako na odborih kot v tej dvorani, smo veliko govorili o kmetijstvu. Tudi o katastrskem dohodku, kateremu je namenjena ta točka predlagatelja Slovenske demokratske stranke, ki je uvodoma predstavil kolega Lisec. Prav gotovo bo ta mandat zaznamovalo kmetijstvo, predvsem v negativni obliki. Naj se najprej dotaknem tega katastrskega dohodka, kjer ministrstvo oziroma Vlada trdi, da je bil usklajen z vsemi deležniki. To prav gotovo ne drži. Tisto, kar bi Vlada oziroma minister, ministrstvo morali razbremeniti v tem mandatu, tu nalaga v breme po letu 2020, seveda vse ostale stvari pa kmetijstvo izgublja v tem mandatu, v mandatu 2014–2020. Ko se je ta mandat začel, smo imeli v Sloveniji preko 72 tisoč kmetij. V treh letih in pol smo izgubili več kot 2 tisoč 600 kmetij. Bral sem statistični podatek, da v Sloveniji zapre vrata kmetovanju približno malo več kot 2 kmetiji na dan. Ponavljam, ko govorimo o kmetijstvu, v Sloveniji prenehata s kmetovanjem malo več kot dve kmetiji na dan. V našem mandatu, te vlade, ministra Židana je Slovenija izgubila več kot 2 tisoč 400 kmetij. Da me bodo državljanke in državljani lažje razumeli, od današnjega jutra pa do večera, ko bomo to sejo zaključili, sta prenehali s kmetovanjem približno 2 kmetiji. To je dejstvo. Tega si nisem napisal na pamet, ampak to kažejo podatki, uradni podatki Republike Slovenije. Skratka, danes imamo v Sloveniji še malo več kot 69 tisoč kmetij. Od tega je malo več kot 28 tisoč kmetij manjših od treh hektarjev. Povprečna kmetija se je pa dvignila s tem, kot smo že danes tudi slišali, da je katero od zemljišč kmetij, ki so zaprla kmetovanje, šlo k večji kmetiji, se je povečala na 6,9 hektarja. Komaj 130 kmetij je v Sloveniji, ki so večje od 100 hektarjev, pa komaj 22 kmetij, ki so večje od 300 hektarjev. Tako da, ker se primerjamo največkrat z Evropsko unijo, je komaj 0,2 % naših kmetij primerljivih z evropskimi. Zakaj govorim z evropskimi? V letu 2014 smo začeli, takrat kot se je začel mandat, tudi novo perspektivo razvoja podeželja 2014–2020 v Republiki Sloveniji. Celo leto se je ta perspektiva pripravljala, spoštovani minister, v čigar mandatu je zaprlo vrata 2 tisoč 400 kmetij, je venomer govoril na odborih, da dobimo kvalitetno pripravljeno to perspektivo, da bo lahko veliko kmetij kandidiralo na ta evropska sredstva, kjer bo približno 75 % evropskega denarja, 25 pa našega slovenskega. Smo v letu 2018, volilnem letu, in smo počrpali teh sredstev manj kot 40 %. Ko govorimo o malih kmetijah, zakaj govorim, koliko smo počrpali? Minister je zagotavljal, da se bodo mnoge kmetije lahko videle na razpisih. Večkrat govorim v Državnem zboru, da dobimo v Bruslju okvir slike, znotraj okvira slike pa sami narišemo sliko. Ko so naši kmetijski strokovnjaki risali sliko za kandidiranje naših kmetov, so narisali sliko tako, da se mnogi ne vidijo na teh razpisih. Če pogledam to malo drugače, se velikokrat mi pa tudi dozdeva, da so ti razpisi pripravljeni zgolj za neke velike sisteme. Mislim, da to ni prav. Zato je tudi eden od pokazateljev, koliko kmetij je prenehalo s kmetovanjem. Ko smo nedavno govorili na odboru o pomoči malim kmetijah v višini 5 tisoč evrov, je agencija po naročilu ministrstva pripravila za 6 tisoč kmetij, ki imajo primerjalno površino med 3 in 6 hektarji. Čas je pokazal, da se je na ta razpis prijavilo veliko manj kmetij, kot so predvidevali. Neka groba ocena je, da bo na tem razpisu ostalo preko 10 milijonov evrov; evropskega 75 % pa našega 25 % denarja. V Slovenski demokratski stranki vseskozi opozarjamo, da bi ministrstvo poskušalo to spodnjo mejo pustiti vsaj za 0,5 oziroma pol hektarja, da bi se še na tem razpisu lahko prijavile te manjše kmetije. Seveda posluha ni, pa zopet imam občutek – pa mislim, da me ta občutek ne vara –, da je ta denar pripravljen za kakšen večji sistem. Da ne bom narobe razumljen, prav gotovo v Sloveniji rabimo velike kmetije, ampak vse te male kmetije, katerih povprečna velikost, še enkrat ponavljam, je 6,9 hektarja, in da imamo 28 tisoč kmetij, manjših od 3 hektarjev, mislim, da ne gre vse večjim sistemom, ampak da se nam s tem zapiranjem teh kmetijskih vrat na malih kmetijah zarašča podeželje. O tem tudi ne govorim na pamet, ampak na to kažejo podatki. Ker prihajam s Celjskega, sem nedavno prebral podatek, da se na celjskem območju zaraste na leto preko 100 hektarjev zemljišča. 100 hektarjev kmetijskega zemljišča, ki iz kmetijskega prehaja v gozd. Ker pa sem ravno pri gozdu – da bi lahko rešili mnogo tistih malih kmetij, ki sem jih danes že večkrat omenil, da so zaprla svoja vrata, bi jih lahko rešili tudi s tem, da bi tem gorskim kmetijam, malim kmetijam, ki same ne morejo živeti zgolj iz kmetijstva, dali v upravljanje od 100 do 200 hektarjev državnega gozda. Mislim, da bi bili ti gospodarji na teh kmetijah najboljši gospodar tega državnega gozda. Pa še to nam v tem mandatu ni uspelo! Seveda, minister s svojo ekipo ustanovi Slovenski državni gozdovi, v katerega da 20 milijonov slovenskih državljanov in državljank. Zdaj pa poslušamo žalostne zgodbe o uspehih tega podjetja, pa o uspehih slovenskega gozda! A veste, kdo je največkrat kriv? Lubadar. Pa ne tisti, ki je v gozdu, ampak tisti, ki je izven gozda. Zato se mi zdi nekorektno, spoštovane poslanke in poslanci, ko govorimo o katastrskem dohodku, ki je bil neusklajen z vsemi deležniki, govori pa o tem, da ko tega ministra, tega ministrstva oziroma te vlade več ne bo, nalagamo breme po letu 2020. Mislim, da ni prav. Teran smo izgubili v tem mandatu, pa minister govori samo o tem, da je vložil tožbo; terana več ni, pa tožba je vložena. Za prihodnost pa je slovenskemu kmetu naložil močen katastrski dohodek, ki ga bo bremenil po letu 2020. Za zaščito slovenskih kmetij, slovenskega kmeta vas pozivam, da predlog Slovenske demokratske stranke podprete. Prav gotovo pa je ta predlog zakona takšen, da se ga še da na kateri točki dopolniti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marijan Pojbič, pripravi naj se gospod Jože Tanko. Izvolite, gospod Pojbič.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Najprej moram deliti razočaranje z vsemi tistimi, ki ugotavljajo, da kmetijske politike ni mogoče peljati iz pisarne ministra ali pa birokratov. Vsak tak poskus zagotovo prinese seboj več težav kot pa koristi, predvsem pa več težav za tista kmetijska gospodarstva, ki se iz dneva v dan borijo, da na tem neizprosnem trgu preživijo. Danes sem poslušal takšne in drugačne diskusije, kar se tiče katastrskega dohodka, ampak katastrski dohodek je osnova za izračun dohodnine. Torej je davek. Kakorkoli ga kdo razlaga, je to dodatna obremenitev kmetijskih gospodarstev. Reče kdo da ali reče kdo ne – je. Če boste šli vprašat kmetijska gospodarstva, vam bodo znali to preprosto povedati: da mi moramo to plačati, ko nam izračunajo, pošljejo, moramo to plačati. Se pravi je davek. In ne govoriti pa zavajati ljudi s takim in drugačnimi obhodi, s takimi in drugačnimi tujkami in tako dalje. Kmečko prebivalstvo zelo zelo dobro razume, kaj pomeni davek, kaj pomeni plačati. Upam, da tudi tisti, ki ste ta zakon spisali in ga sprejeli, se tega zavedate. Upam, da se tega zavedate. Zdaj pa poglejte. Najprej, če že govorimo o kmetijstvu, bi bilo po moji osebni oceni zelo prav, da vsi tisti, ki ste glasovali za tak zakon, tudi veste, kaj pravzaprav sploh je kmetijstvo, da vi veste, kaj pravzaprav sploh je kmetijsko gospodarstvo. Prihajam iz Slovenskih goric, sam sem rojen na kmetiji, bil ponosen nanjo, sem ponosen nanjo in takrat, ko sem se rodil, nas je bilo v družini 6 otrok, imeli smo 2 kravi doma, 4 prašiče pa nekaj kokoši in nekaj sadja. Od tega je praktično zelo zdravo živela celotna družina, nismo imeli možnosti, takrat ni bilo strojev, ni bilo ničesar, smo pač z rokami v glavnem vse pridelovali, ampak, to zdaj ni ključno vprašanje; danes, če hoče eno kmetijsko gospodarstvo preživeti, mora iti s časom in mora iti z tehnologijo. In v mojem okolju Slovenskih goric, ki je gričevnato območje, da ne govorim o hribovitem območju, se mi ne moremo pogovarjati o velikih kmetijah, ker jih ni. To so preprosto srednje kmetije ali pa celo kmetije pa majhne kmetije. Zdaj pa je tisto bistveno, kar hočem povedati – tam mora kmet najprej, če ima živino, imeti za to ustrezne štale, po domače rečeno, kjer bo ta živina stacionirana, potem vso ostalo infrastrukturo, ki jo potrebuje, zato da lahko skladišči seno, lahko skladišči vse tisto, kar je potrebno, da bo lahko skozi zimo preživel. To je en del. In od tega še nima nič. Potem mora imeti [[…]]To so investicije. Potem mora imeti stroje, strojno opremo, če hoče, da lahko tudi kolikor toliko konkurira na trgu. Še od tega nima nič, spet mora dati svoj vložek! Da ne govorim o naravnih ujmah, problemih, toči, zmrzali in tako dalje in tako dalje. In veste kdaj komaj kmet pride do enega centa denarja, ki njemu ostane? Zdaj sem povedal, kaj vse mora imeti, če hoče sploh funkcionirati in tega večina ljudi ne razume, potem pa včasih s katerim birokratom se pogovarjam, pa pravi, ne govori ti meni, Marijan, to, saj pa on ima dva traktorja. Veš, kakšne velike traktorje ima, pa veš, kakšne dobre kosilnice ima? Ampak se ni vprašal tega, da on tega ni kupil zato, ker je on to želel imeti, ampak zato, ker mora funkcionirati in to je njegov vložek, od katerega nima čisto nič, samo obveznosti in obremenitve. Hvala bogu, da tisti, ki sprejemajo kmetijsko politiko, da se tega zavedajo. Tistemu birokratu sem rekel, dragi moj človek, ti v življenju nisi enega traktorja zaslužil, ne pa, da ti govoriš, zakaj ima on dva traktorja, ker ne veš, za kaj gre. In taki ljudje nam sprejemajo kmetijsko politiko iz nekih pisarn in se peljejo mimo teh kmetij, kjer imajo enega ali pa dva traktorja, pa jim je to, da je ta kmet pa bogat. Mislim, če se na tak način pogovarjamo o kmetijskih gospodarstvih pa kmetijski politiki, potem je z nami nekaj narobe – z mano ne, ker se zavedam, kaj to pomeni. Druga stvar, spoštovani kolegice in kolegi, danes je vsaka majhna kmetijica izjemnega pomena, ko govorimo o samooskrbi. Veste, kje so mi z samooskrbo? Na 41 %, tam nekje približno – ta podatek ni čisto točen, ker nisem prepričan, ampak mislim, da med 40 in 50. Bog ne daj, da se karkoli v tej družbi zgodi! In vidite, v kakšnem času živimo. Da se nam zgodi, da se nam zaprejo meje, da nimamo dostopa – kaj se bo v tistem trenutku zgodilo? Zato je še kako pomembno, da vsaka mala kmetijica preživi tudi v Slovenskih goricah, tudi v občini Šentilj, tudi v Sladkem Vrhu – tam, kjer sem jaz doma –, pa tudi na Koroškem, ki je hribovita, kjer je hribovito območje. Vsaka kmetijica, to je najpomembnejše! K temu bi morala strmeti kmetijska politika tukaj, v Sloveniji; ampak ravno obratno! Židan očitno s svojo ekipo pelje to zgodbo v to smer, da bodo vse majhne kmetije propadle. S tem katastrskim dohodkom in s tem zakonom to dokazuje. Te male obremenitve, saj veliki kmetje bodo lažje preživeli kot ti mali. Nam pa je ključno, da dvignemo samooskrbo in če bomo na tem delali, potem je to pravi pristop in mislim, da ga ni v slovenskem parlamentu, ki bi lahko razmišljal drugače. Potem je z njim nekaj narobe. Mi moramo to narediti in zato je za vsak kvadratni centimeter našega zemljišča pomembno, da na njem raste ali krompir, ali koruza, ali karkoli že. Mi se ne moremo pogovarjati o neki strategiji, Avstriji, Nemčiji in tam, kjer imamo samo ravnico – če gledate –, ali pa Prekmurje, Pomurje in tako dalje. Tam je kmetovanje čisto nekaj drugega kot pa tukaj, kjer jaz živim, v Slovenskih goricah ali pa Koroškem in tako dalje. Saj je več takih krajev v naši Sloveniji. Tisti, ki izpostavljajo kmetijsko politiko, bi se morali tega zavedati in bi morali primerno temu tudi celotno zgodbo organizirati, ne pa na tak način, kot se to dogaja. Danes ste lahko sami videli in ste priče žive; sramotno, pokvarjeno in nedopustno in neokusno. Socialni demokrati imajo ministra za kmetijstvo in danes niti stališča niso imeli pri tem zakonu! To je sramotno dejanje, vprašanje, če se je to že kdaj zgodilo v Državnem zboru. Gospod Tilen Božič, povejte vi to predsedniku Vlade, da je to nesprejemljivo dejanje. Imajo ministra za kmetijstvo in danes niti stališča tukaj niso imeli. Poglejte, koliko jih je tukaj v parlamentu. Žalostna, žalostna resnica in taki želijo nam postavljati kmetijsko politiko. Ne se hecati, lepo vas prosim, no! Potem je že vnaprej vse izgubljeno. Vnaprej že vse izgubljeno. Mi moramo dvigniti samooskrbo. Moramo se zavedati tega in moramo vsi skupaj stopiti in še enkrat vas lepo, pri bogu prosim, ne kregajmo se, stopimo skupaj, tam, kjer je nujno za nas. Ker to ne gre samo za nas, gre tudi za naše otroke in za naše vnuke, da bodo lahko preživeli. Saj mi ne moremo in nimamo pravice biti tako pokvarjeni, da razmišljamo samo o sebi. Mi se moramo zavedati tudi, da bomo zagotovili preživetje tudi tistim rodovom, ki pridejo za nami. Zame je to izjemnega pomena. To pa pomeni samooskrba. Zagotoviti samooskrbo; ne 40 %, ampak 95 %. To bi morala biti filozofija razmišljanja tistega, ki postavlja kmetijsko politiko. To bi morala biti filozofija razmišljanja. In potem bi mi tu ne imeli težav in se ne bi kregali o tem katastrskem dohodku in da bi v Slovenski demokratski stranki zdaj morali ta zakon vlagati. Ne bi imeli problemov, ker bi strateško pristopili drugače – tisti, ki imajo v tem trenutku vajeti v rokah. Slovenska demokratska stranka bi podpirala s 110 % to, o čemer sem zdaj govoril. To podpira, to bi podpirala in bo podpirala. Zato pričakujem, da boste ne samo to, da se izgovarjate, da pač je to, kar ste vi strateško naredili, dobro. Prepričan sem, da je to prišlo iz pisarn in če je prišlo iz pisarne, ni dobro. Nikakor ni dobro, ker ni usklajeno s tistimi, ki so ključni deležniki. To so naša kmetijska gospodarska. To so naša kmetijska gospodarstva. Upam, da sem zdaj zelo na kratko povedal tiste ključne stvari, kar bi se morali vsi tisti, ki imate vajeti v rokah – in to je ta koalicija in ta vlada –, zavedati in če se boste tega zavedli, boste potem tudi podprli predlog našega zakona, kjer smo zapisali poglavitne rešitve. In poglavitna rešitev tega zakona je, da se prehodna določba, da se v letu 2017 katastrski dohodek in pavšalna ocena dohodka na čebelji pan pripišeta v vrednosti 40 %, v letu 2017 katastrski dohodek, pavšalna ocena dohodka [[…]]Aja, 40 % se opravičujem, določi kot trajna določba. To je tisti ključni stavek: kot trajna določba. Se pravi, da se 40-odstotni pripis katastrskega dohodka in pavšalne ocene dohodka na čebelji panj uveljavi ne samo v letu 2017, pač pa tudi v vseh naslednjih letih. Še nekaj, če bi tisti, ki ste pripravljali ta zakon, ne govorimo o tem zakonu, ki smo ga mi vložili, ampak o tem zakonu, ki je bil pred tem sprejet, razmišljali tako, kot sem jaz poskušal zdaj to zadevo orisati, bi takrat zadevo ocenili drugače. Za konec, kar je pa najbolj ključno: neverjetno je in zelo hinavsko in nedopustno, da je ta koalicija in ta vlada si dovolila, da nalaga breme naslednji vladi. Vam se čas izteka, dragi moji prijatelji, in vi bi stvari reševali potem, če že ste obremenjevali pa okrog prinesli kmetstvo, za leto 2018, ne pa za 2019, 2020 in tako dalje, da bodo šele potem ta kmečka gospodarstva ugotovila, kakšne posledice so bile sprejete 2017 in odgovarjala bo tista vlada, ki bo postavljena leta 2018, 2019 in tako dalje. To je nedopustno! To je neokusno in skrajno nesramno in hinavsko! Tega ljudem, kmetstvu noben ni na pravi način razložil. Mislim, da je prav, da smo v Slovenski demokratski stranki ta zakon vložili, jaz ga bom sam tudi podprl, in prav je, da slovenski kmetje zvedo pravo resnico. Pravo resnico, ki mora biti razgaljena. Mi smo tukaj zato, da pravo resnico tudi slovenskim kmetom povemo. Od tega trenutka naprej se ve, kdo bo nosil posledice za dejanja in za ta zakon, ki je bil sprejet pač v preteklem obdobju, ko [[…]] Še mogoče to. Pozivam kmečko prebivalstvo v celotni Sloveniji, da to, kar je bilo danes povedanega, naj bo vodilo k temu, ko se bodo odločali na volitvah, za koga bodo dali glas. Pa naj bo malo piara. V Slovenski demokratski stranki bomo te rešitve, ki smo jih danes tukaj predlagali, če nam bo uspelo sestaviti vlado, v prvih šestih mesecih uresničili. To je prav, da slovenski kmetje to vedo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jože Tanko. Izvolite. Saj je samo še gospod Tanko. [[oglašanje iz dvorane]] Besedo ima gospod Jože Tanko. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Dobro, če se je državni sekretar prijavil, bi najbrž moral dobiti besedo in bi jo lahko potem še enkrat dobil, ampak dobro, če pač tako vodite neobičajno, ne po vrstnem redu, bo pač tudi en del tega. Zakon, ki je na mizi, je pomemben zakon. Mogoče to, kar je v dvorani, prisotnost, tega ne kaže tako. Meni je sicer žal, da ni nobene volje za razpravo ne pri stranki, ki pokriva resor, ne pri ministru, ne pri poslancih, da tudi največja koalicijska stranka skoraj ni razpravljala. Skoraj ni razprav [[…]]Mislim, da je samo en poslanec si vzel nekaj minut časa, da je spregovoril pač o problemu ali pa o slovenskem kmetu in slovenskem podeželju. Mislim, da tako kot so že kolegi povedali, bi bila nujna prisotnost ministra ali pa koga izmed njegovih državnih sekretarjev, mislim tudi iz njegove stranke. To je mnogo bolj pomembno področje za gospoda Židana kot pa tisto, ko se je zadolžil na Vladi za uvedbo davčnih blagajn pa vezane knjige računov. Takrat si je pač ta projekt naložil; tu, ko pa gre ekskluzivno, to se pravi za razpravo o področju, ki ga pokriva, za katerega je odgovoren, pa ga niti ni. Niti njegovih poslancev. Mislim, da je neobičajno ali pa tehnika zelo podobna, kot se je zgodila pri Zakonu o socialnem varstvu, ko je Pahorjeva vlada sprejela nek ukrep vpisa hipotek in izvajanje zakona in predpisala začetek veljavnosti v bistvu z naslednjo vlado. Šele potem, ko se je to nekaj mesecev izvajalo, ko so se ljudje množično odpovedovali socialnim pomočem, socialnemu varstvu zaradi vpisovanja hipotek, šele takrat se je potem ugotovilo, da je nekaj s tem problemom narobe in da je problematično. Nekaj podobnega je tudi s to novelo zakona o katastrskem dohodku, ki je bila sprejeta in katero mi zdaj popravljamo. Kajti treba je vedeti, da se bo s to novelo za 35 milijonov evrov čez dve leti obremenilo dodatno kmetijska gospodarstva. Zdaj mi pa samo naj gospod državni sekretar na financah pove, ali obstaja v tej državi še kakšna skupina, ki se ji bodo v dveh letih davki dvignili za 100 %. Obstaja v tej državi še kakšna poklicna skupina, ki se jo bo obremenilo do leta 2020 z dodatnimi 100 %? Ne obstaja! Skupina, kategorija, ki je pravzaprav eden temeljnih problemov v tej državi, je tista, ki se ji nalaga in nalaga bremena, jemlje se ji bonitete, jemlje se ji vse tiste možnosti, ki bi jih morala imeti, in se ji nalaga samo obveznosti. Kmetom ste v zadnjih petih, šestih letih ukinili kmečke pokojnine oziroma državno pokojnino in se jo nadomestili s hipotekami na socialno pomoč, kmetom ste in boste poskušali ponovno uvesti dodatna bremena z davkom na nepremičnine. Kmetje so najbolj fiksna kategorija, na katero se bo večji del tega bremena porazbremenil oziroma porazdelil, tako kot se je že poskušalo v eni vladi prej. Kmetje imajo težave zaradi ravno teh določil pri KD, ki se upošteva dohodnina pri pridobivanju socialnih transferjev. To se pravi, pri otroških dodatkih, pri dohodnini, ker se jim vse to šteje notri, v principu pa gre za nekaj velikih kmetov in veliko množico malih kmetov z razpršeno kmetijsko posest in ta posest ne prinaša nobenih dohodkov. Če bi računali, tako kot računajo obrtniki, verjetno bi stopnja padanja ne bila 3 ali 5 % letno števila kmetijskih gospodarstev, ampak bi se to radikalno, rapidno zmanjšalo v zelo kratkem času. Ekonomija na kmetiji ne prenese tega in ker tega ne prenese, se – tako kot je kolega Lisec povedal – rapidno zmanjšuje; prvič, obdelanost slovenskega podeželja, kar pomeni, da se zarašča, drugič, ne narašča, tudi donosi se ne povečujejo, tistih kultur, ki jih gojimo, samooskrba je na zelo nizki ravni, se pravi na bistveno nižji, kot bi glede na potencial kmetijski morala biti in tako naprej in tako naprej. Zdaj dodatno se v teh zadevah pojavljajo še druge omejitve. Mislim, da ta mala kmečka posest, mala kmečka posestva nimajo niti enakopravne možnosti pri kandidiranju na evropska sredstva, ki so namenjena za to področje. Mislim, da je omejitev višina KD, od katerega naprej lahko kandidirajo na razpise, in očitno so nekateri dobri samo za to, da se jih upošteva v raznih davčnih razredih, davčnih sistemih, ne omogoča ali pa ne prepusti se jih blizu pa tam, ko je treba pridobiti kakšne dodatne vire. Kakorkoli obrnemo politiko na področju kmetijstva, mislim, da s takimi pristopi, kot se dogajajo, je nemogoče ohranjevati vzdrževanje kulturne krajine na podeželju, je nemogoče, ker ni sprejetih popolnoma nobenih ukrepov. Še tisti, ki so bili, recimo, komasacije, so se zdaj nekako ukinile in dale pod nek drug ukrep, tako da čista komasacija ni mogoča. S tem je preprečeno, da bi se na podeželju začele združevati na tak ali drugačen način ali pa zaokroževati kmetijske obdelovalne površine, to je velik problem. To, da se ne stimulira ukrepa združevanja, zložbe zemljišča, je problematično. Mislim, da bi morala država na tem področju narediti bistveno več. Še posebej so ti problemi prisotni v delu južne meje, tam, kjer so pogoji že zaradi naravnih pogojev slabši, ker gre za gozdna področja, gre za ozke doline, gre za to, da tam ni industrije, ker so ljudje morali že zaradi dela drugam in imajo težave potem z obdelovanjem svoje kmetijske zemlje. Zdaj, praviloma vsi ti mali lastniki kmetijskih zemljišč niso čisti kmetje, se ukvarjajo oziroma so v službi in to delajo več ali manj volontersko, ljubiteljsko, iz spoštovanja do zapuščine svojih staršev. Ukrepi, ki jih pripravlja Vlada, ki jih sprejema Vlada, ki ste jih sprejeli že do zdaj, gredo vsi v smer, da se onemogoča to malo kmetijsko posest. Če dodatno k temu dodamo še vremenske pogoje, vremenske ujme katerekoli oblike, pač potem vidimo, da tudi ni kakšnih bonitet. Mi smo s tem interventnim zakonom, ki smo ga obravnavali in ki ste ga zavrnili včeraj, predlagali v bistvu razbremenitev kmetov v tistem delu, ko je njihov gozd, recimo, bil poškodovan ali pa uničen zaradi vetroloma. Ni bilo sprejeto. Ti gozdovi so bili pri teh kmetih, predvsem na južni meji ali pa tudi na Koroškem, uničeni zdaj v kratkem času dvakrat, ponekod so namesto gozdnega drevja gole površine. In ne vem, v čem je težava, da bi se takim, ki so bili tako oškodovani ali pa imeli težave s temi vremenskimi ujmami, da se jim odpiše katastrski dohodek za določeno obdobje – recimo, obnova gozda je približno 50 let –, da se vzpostavi, in v takšnih primerih mislim, da morala Vlada nastopiti bolj proaktivno, ne pa na tak način kot zdaj, da se a priori brani vseh predlogov, ki pridejo od kjerkoli, ne glede na to, koliko so dobri. Tudi kar zadeva dvigovanje katastrskega dohodka, mislim, da je ta ukrep popolnoma neupravičen glede na razmere na podeželju, glede na trende na slovenskem podeželju, glede na to, kaj se dogaja s prevzemom kmetij, glede na to, da se nam površine zaraščajo, da se širijo gozdne površine, da se širijo divjad in zveri praktično že do naselij in tako naprej. Tu pač stvari ne funkcionirajo in ne delujejo. Zdaj boste pa tem ljudem, ki si ne morejo privoščiti intenzivnega kmetijstva, to se pravi, da bi to dejavnost opravljali profesionalno, kot kmetje, dodatno začeli dvigovati pa še katastrski dohodek. V naslednjih dveh letih za 35 milijonov evrov, v indeksu to znese 200 % oziroma 100-odstotni dvig. Zdaj pa resno sprašujem državnega sekretarja, ali ste še za kakšno skupino v tej državi predvideli, da se jim bo davek v naslednjih dveh letih dvignil za 100 %. Obstaja še kakšna kategorija? V tej državi takšne kategorije ni več. Kmetje so edini, ki bodo neposredno udarjeni s takšnim povečanjem; s tem, da jim grozijo dodatno še obremenitve z nepremičninskim davkom, da vprašanje, kaj Židan pripravlja še pri Zakonu o gozdovih, še dodatne neumnost, da imajo težave oziroma so bile uvedene omejitve pri medsosedski pomoči in tako naprej. Cel kup teh omejitev se je sprejemalo, samo zato da se je prizadelo slovenskega kmeta. Samo zato, da se je prizadelo slovenskega kmeta! In se je potem financiralo iz tega, kar se je vzelo slovenskemu kmetu. Recimo, pri državnih pokojninah se je potem financiralo oficirske pokojnine, oficirjev JLA. To so bili nemogoči ukrepi in meni je žal, da ta vlada s takšno politiko kar nadaljuje. Ta predlog zakona bom podprl. Mislim, da je nekaj povsem normalnega, da se ohrani stopnja katastrskega dohodka, ki velja, ki je bila določena za lansko leto oziroma za 2016. Nobene potrebe ni, da se ravno tej kategoriji, bi rekel, davčni pogoji izrazito poslabšujejo, ne da bi ob tem spremenili kakršenkoli ukrep na drugi ravni. To se pravi, na drugi strani. Da bi se stimuliralo zaokroževanje kmetij, da bi se koncentracija kmetij stimulirala, da bi se povečevalo prevzemanje kmetij, da bi se izboljševalo pogoje za kandidiranje na evropska sredstva in tako naprej. Tega paketa politik ni, ampak se gre izrazito s temi parcialnimi ukrepi, korak po koraku, ampak z vsakim, v vsaki smeri poslabšanja statusa ali pa položaja kmeta in slovenskega podeželja. Razumem, da vse te leve politike težijo k temu, da se vodijo v smeri urbanizacije, koncentracije prebivalstva, ampak, glejte, nekaj ljudi je pač treba pustiti tudi na podeželju, da bo podeželje ostalo tako, kot ga poznamo in da bo tudi kaj prinašalo. Mislim, da je lažje zagotoviti denar za to, da se obdeluje slovenska zemlja in da iz nje kaj dobimo, da nam rodi in da se prodaja po slovenskih tržnicah, kot da 60 do 80 % v posameznih kategorijah, tudi tam, kjer ni treba, smo vezani na uvoz in plačujemo vso to krajino Avstrijcem, kmetijsko politiko plačujemo Avstrijcem in tako dalje; vsem tistim, ki nam dobavljajo hrano. Nekaj stvarem je pač enostavno treba narediti konec. Glede na to, da se je minister Židan zavzel, da se bodo vzpostavile te oskrbovalne verige, da se bo dvignila samooskrba, to imate tudi v koalicijski pogodbi, lahko samo ugotovite, da se pravzaprav nič od tega ne dogaja. Nič od tega se ne dogaja. Velike besede na začetku, ko pa je čas, da se naredi inventura, to se pravi, da pogledamo, kaj se je v tem času pozitivnega spremenilo, pa teh rezultatov ni. Prej je kolega Lisec lepo povedal tiste poudarke iz poročila. Trendi so negativni in razumna politika bi morala nastaviti in pripraviti ukrepe za to, da bi se trendi obrnili v pozitivno smer. To se pravi, da ne bodo propadale kmetije, da se ne bo zmanjševala kulturna krajina oziroma kmetijske površine na račun gozda, da se bo proizvodna in samooskrba dvigovala in tako naprej. To je cilj. Vi pa s kontraukrepi, to se pravi z dodatnimi omejitvami, z dodatnimi davki in tako naprej delate ravno nasprotno; pospešujete propadanje kmetij in tudi propadanje kmetijske zemlje. To je pač politika, ki jo zaznavamo zdaj že zadnjih nekaj let. Nobeno opozorilo ne pomaga, ne zgodi se nič, ampak morda celo navkljub tem opozorilom se zgodi ravno tisto, kar je še slabše od tistega, kar je bilo prej. To, kar ste v Zakonu o katastrskem dohodku sprejeli, je slabše od tistega, kar je bilo prej. Ta dodatna obremenitev ni narejena na nobeni ekonomski podlagi, na nobeni ekonomski podlagi. Ekonomija na kmetijah ne deluje. Če bi delovala, se ljudje ne bi umikali s kmetij [[…]]Tam, kjer so donosi dobri, kjer je delo lahko, tam najbrž ni problem dobiti zaposlitev. Tam, kjer pa je delo težko, kjer je celodnevno delo, velika odvisnost od vremenskih pogojev in tako naprej, tam pa ni tako enostavno. S tem da tudi takrat, ko se te nesreče zgodijo, se krije izjemno malo teh nepredvidenih rizikov. Ljudi se sili v zavarovanje in tako naprej. Tako pričakujemo, da bi naredili v tej kombinaciji med kmetijsko politiko in finančnimi politikami nek razumen predlog in da bi se te zadeve začele izboljševati, ne pa to, kar se počne, da gre vse v smeri nadaljnje degradacije in to pospešene degradacije. Ta predlog zakona je pač en korak, ki naj bi pomagal, da se stanje na podeželju, da se stanje pri upravljanju s kmetijskimi zemljišči izboljšuje. Tudi prejšnji zakon, Zakon o dohodnini je bil korak namenjen k temu, da bi se izboljšali pogoji ravno te populacije, ki ima velike težave. Od malega kmetijstva dejansko težko kdorkoli ekonomsko preživi, ne more, ker pač veljajo neki pogoji, ampak tudi stvari, da bi se tam, kjer prihaja do sprememb v lastništvih, kjer prihaja do opuščanj, da bi se naredile koncentracije, teh ukrepov tudi ni. Tako se enostavno to propadanje gleda in se samo gleda na to, kako se bo čim več davčnega denarja zajelo in da bodo ljudje še od plač plačevali za te stvari, zato da bodo ponosni lastniki kmetijske zemlje. Jaz bom ta zakon podprl in tudi naša poslanska skupina in zagotovo to ni zadnja pobuda, zadnji predlog na tem področju. Pričakujemo pa, da bo v Vladi in tudi v državi, predvsem pa v Državnem zboru končno enkrat prevladala neka razsodnost in da se boste začeli z dejanskimi problemi ukvarjati na pravi način. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo v splošni del razprave, besedo ima predstavnik Vlade gospod Tilen Božič. Izvolite, državni sekretar.
Hvala za besedo. Odzval bi se na nekaj reči, se pravi predvsem na takšne, ki so se tikale mojega področja dela. Rečeno je bilo, recimo, na področju davčne politike, da na nek način ni posluha in takoj naprej. Vseeno bi dal nekaj poudarkov, nekateri se tičejo nekih rešitev, ki so morda bile že prej, marsikatero je vpeljala v bistvu tudi ta vlada oziroma koalicija in jih bom nekaj samo naštel. Ko se pogovarjamo o določenih izjemah, recimo, kaj ne gre v dohodek, pa imamo potem okoljske subvencije, odškodnine in tako naprej, so davkov proste. Ko se pogovarjamo, recimo, o trošarinah, ne potrošnji, se, recimo, vrača del teh trošarin oziroma trošarine na pogonska goriva, recimo dela v gozdu in tako naprej. Ko govorimo o DDV, je posebna rešitev, ki predvideva pavšalno nadomestilo pri kmetih, ki je tudi administrativno enostavnejša, nekako ugodna, tako da se lažje vpnejo v to verigo, se pravi od tiste proizvodnje svoje, da pride potem to na koncu na police. Potem, kar se tiče davčnih blagajn, pri kmetih, če imajo lastno proizvodnjo, tudi ni potrebe po davčni blagajni, razen če bi imeli neko dopolnilno dejavnost na kmetiji, pa spet tam je stvar drugače narejena. Spet je poseben pristop, ravno zaradi tega se prizna ta poseben status in neke, lahko temu rečemo, ugodnosti, da lahko grejo lažje skozi dan. Če pogledamo še nekatere druge stvari, kaj gre dejansko v ta katastrski dohodek – tiste spremembe, ki so bile nazadnje določene: intenzivne kulture, zelenjadnice in tako naprej, prej je bilo treba drugače reševati, potem smo pa to oziroma smo, ker takrat sem bil še poslanec, vključili v katastrski dohodek, obdavčitev s pavšalom in na ta način tudi prispevali k temu, da so bolj, lahko rečemo, konkurenčni oziroma da tudi lažje preživijo s tem. Od tu naprej tudi – kaj pa vem, recimo uničeni gozdovi. Če pogozduješ, je 30 let prosto katastrskega dohodka in tako naprej. Je bilo pa danes večkrat rečeno tudi vmes, mislim, da je bil gospod Pojbič, ki je rekel, da katastrski dohodek je davek. Katastrski dohodek je dohodek, ki je podlaga za to, da potem naredimo izračun in pridemo do neke davčne obveznosti. To drži, ni pa to davek zaradi tega, ker te številke, ki se tam ugotavljajo, ki jih naračunate preko katastrskega dohodka, bi bilo zelo zmotno, če bi jih povezovali kar neposredno z davkom. Rekli ste, tukaj je gospod Tanko rekel, da ni skupine, ki bi se ji davek dvignil v tako kratkem času za 100 odstotkov. Dejstvo je, da ni skupine tudi, ki bi plačevala davek le 11 % od svojih dohodkov. Se pravi, če gremo gledat efektivno, kaj se na koncu zgodi. Od teh 11 % povprečna efektivna davčna stopnja povprečno pri tej populaciji je 100 %, se pravi, plačajo približno nekaj več kot 1 % od vseh dohodkov, ki se jih da izračunati, plačajo davka. Se pravi, je pripoznana ta substanca, se pravi, da je treba kmetom pomagati in tako naprej. Recimo, predstavljajte si morda sebe, ste že zelo dolgoletni poslanec, mislim, da je 17 let, preračunano, da je to, kaj pa vem, v 17 letih – samo na hitro, se opravičujem –, to je približno milijon evrov v tem času dohodkov. Pa si predstavljajte, da bi plačali od tega dohodka 1 %, se pravi 10 tisoč evrov. Zagotovo ste plačali preko 200 tisoč evrov v tem času. Kmet bi v tem primeru od tega plačal približno 10 tisoč evrov. Se pravi, to so ta razmerja, ki se gledajo, in skozi to se nekako tudi pripoznava to ugodnost, to pomembnost, pomembnost samooskrbe in tako naprej. V tem momentu je bilo pa pripoznano, da je skozi leta s tistih 30 % dohodka, ki je predstavljalo davčno, ki je šlo nekako v izračun davka, je začelo to drastično upadati. Zdaj smo bili nazadnje nekje na 11 % in postopoma se bo to zdaj nekoliko dvignilo, ampak več kot dvakrat zagotovo ne in še vedno bo to primerjalno z vsemi drugimi dejavnostmi, ki jih imamo. Ker dejavnosti v Sloveniji imate veliko, imate tudi obrtnike in tako naprej, je to zelo po mojem ugoden tretma. Če damo malo v relacijo še te številke, še na drug način morda. Kot ste pri predhodni točki tudi imeli eno pobudo, da bi mejo z 200 evrov katastrskega, se pravi v dohodnino, spravili na 500 evrov. Pri 200 evrih katastrskega dohodka vi imate, če to prevedem v katastrski dohodek kot v neko premoženje oziroma neka sredstva, s katerimi operirate, je to približno po teh, kako bo 2020, približno 7 hektarjev gozda. To je približno. Če damo njivo pa da imate nekaj njive, nekaj gozda, pa da imate, recimo, neko zelo majhno kmetijo; to, dva hektarja njive pa dva hektarja gozda ali pa en hektar njive pa 4 hektarje gozda, to so nekako tista razmerja in do tam to ne gre v dohodnino. Ko to presežete, pa da rečemo, da dobite, da pride katastrski dohodek 2020, da bo tisoč evrov. Od tega potem plačate davka, recimo, 100 evrov, ampak recimo, da je katastrski dohodek tisoč evrov, je to enakovredno preko 30 hektarjem gozda. Je to enakovredno, recimo, ne vem, v razmerju bi lahko rekel 10 hektarjev gozda pa 10 hektarjev njiv, kar je že vseeno tudi za slovenske razmere zanimiva kmetija, s katero se marsikaj da narediti. In če govorimo, da je potem obdavčitev nekje – če je to vaš edini dohodek, dobro, ni obdavčitve, ampak recimo, če imate nek povprečen razumen dohodek v Sloveniji, je to potem ranga, kaj pa vem, recimo med 10 in maksimalno 20 evrov na mesec. Kar še vedno za tako kmetijo, ki razpolaga z desetimi hektarji njiv pa desetimi hektarji gozda, ni tako veliko – vsaj ne v razmerju do tistega, kar lahko takšen kmet tudi skozi spodbude, ki jih država zagotavlja, zato da mu nekako omogoča oziroma lajša ta trd kruh, ki si ga vsak dan reže skozi svoje delo – predstavlja potem to relativno majhen znesek. Potem od tu naprej še kakšna malenkost. Poslanka Dimic je rekla, da se rastiščni koeficient, da se ni spreminjal že dolga leta, omenjala je 50 let [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ja, tako. Zadeva je taka, da rastiščni koeficient, recimo, če boste pogledali gozd, se vam na zelo dolga obdobja spreminja. Verjetno se lahko pogleda, se naredi še kakšno, da rečemo, revizijo tega, ampak skozi čas se to zelo malo spreminja. Potem, če gremo gledat nekatere druge zadeve [[...]]Ja, zadnja reč, edino še to bom pokomentiral. Poslanec Horvat je omenil glede teh podatkov, da kmet ne ve, kaj ga čaka drugo leto. Zakon predvideva, da je treba, se pravi katastrski dohodek za neko zemljišče, in to je na parcelo natančno, je v bistvu pripisan do 20. 9. leta, ki je pred tistim letom, na katerega se bo ta katastrski dohodek nanašal, ravno zaradi tega, da lahko kmet v tistem času tudi razmisli – na nek način lahko rečemo do konca leta oziroma do takrat, ko pride do tistih opravil, ki bistveno vplivajo na to –, kaj bo sejal in na koncu žel, da se lahko o tem odloči. Tako je neka tista časovna distanca zagotovljena; se pravi, da ve, kaj ga čaka, da je to okolje oziroma ti pogoji, tudi če pogledamo potem, kako to vpliva na njegov dohodek in kako ta dohodek vpliva na davek, da mu je nekako predvidljiv. Glede na to, da je to moj sklepni del, bi samo povedal, da na začetku sem povedal razloge, se pravi stališče Vlade, zakaj temu nasprotuje. Teh je več, zagotovo je pa ključni razlog to, da takšna rešitev, kot je predvidena v ZUKD-2, ki je bil sprejet – se pravi, govorimo o letu 2006 –, je primerna, je dobra, je bila narejena v širokem konsenzu v tem smislu, da je bila tudi tista delovna skupina, smo rekli, Ministrstvo za finance, zraven potem tudi minister in normalno Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, potem tudi strokovnjak, recimo akademska sfera, tudi strokovna javnost, če tako rečemo oziroma tudi interesna združenja so pri tem pomagala, da je potem prišlo – ne rečem, da je pri vsaki piki, vejici prišlo do strinjanja, ampak kar je bilo, kot jaz vem, takrat konstruktivnih predlogov in komentarjev s strani kogarkoli izmed teh, ki so zelo dejavno sodelovali v delovni skupini, se to na koncu tudi zrcali v zakonu, ki trenutno velja. Zaradi tega, kot že rečeno, Vlada tudi tega predloga, ki ste ga dali danes na mizo, ne podpira. Hvala.
Hvala lepa. Ali je to replika ali prijava za razpravo? Replika. Izvolite, replika, gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo. Saj, gospod Božič, vi ste s temi podatki postregli, kaj predstavlja katastrski dohodek, 200 evrov recimo, v površinah. V površinah približno, če to preračunamo. Vendar zdaj ne vem, ali ste poslušali ali ne, 7 hektarov ni povprečna slovenska kmetija. Je manjša. Slovenska povprečna kmetija ima nekaj okrog 5 hektarov. Koliko? [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Okej. S tem, da ima to posest razdrobljeno približno na 20 enot, na 20 parcel na različnih lokacijah, različnih legah in tako naprej. Hotel sem povedati to, da zaradi tega imamo na tej razdrobljeni kmetijski posesti, kjer kdo živi, samo še kakšnega ostarelega kmeta, ki se s tem ukvarja. Problem pa je, da težko dobite mladega prevzemnika, da bo s to kmetijo gospodaril naprej. Moja poanta je šla v to, da morajo biti tako ocene donosov ali pa dohodkov kakor tudi politike na tem področju usklajene. Kajti tako ali drugače se ta ocenjeni dohodek prenaša pri teh ljudeh, ki so recimo delavci, kmetje ali kakorkoli, ker drugih pogojev pri takih kmetijah, recimo na Kočevskem ali pa v Ribnici, ni, da se to prenaša potem v vse ostale zadeve, ki se izračunavajo iz tega. Posredno je to vse upoštevano. Problem tega je, da politik, ki bi bile usmerjene v ohranjanje kmetij oziroma kmetijskih površin, ni. Ni ustreznih, ni pravih in se ukvarjamo tukaj samo s tem, kako bomo nek dohodek ocenili ali pa koliko od tega dohodka bomo zajeli potem v naslednje kategorije davkov in bomo to obračunavali zraven ali pa upoštevali pri zmanjševanju transfernih politik za take kategorije. To je problem. Zato predlagamo, da se, dokler se te stvari ne poštimajo in uredijo, katastrski dohodki oziroma nivo katastrskega dohodka ostane tak, kot je. Zato, ker ni pogojev za druge zadeve. Imamo nekaj velikih kmetov, ki se s tem komercialno ukvarjajo, to drži, Ampak večji del podeželja pa je v tej kategoriji. V Slovenskih goricah, na Ribniškem, na ne vem, ljubljanskem obrobju in tako naprej. Ti so na koncu samo plačniki davkov in imajo težave pri koriščenju socialnih transferjev. To je vse, kar je. Zato predlagamo, da se ta zakon sprejme in da pač stvari ostanejo na tej ravni, kot so do sedaj bile obračunavane.
Hvala lepa. Vsi razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo [[…]]Proceduralno? Gospod Podkrajšek. Bojan Podkrajšek, izvolite.
Hvala, spoštovani podpredsednik, za dano besedo. Moje proceduralno se nanaša na sledeče [[…]]Ko sem poslušal državnega sekretarja na Ministrstvu za finance, prav gotovo ne dvomim, da ni finančni strokovnjak, drugače ne bi bil na tem mestu, kot je. Se mi pa zdi – to se nanaša na oba, tudi na vas, spoštovani podpredsednik –, da, ko se v prihodnje pogovarjamo o tako pomembni točki, se mi zdi, da je prav, ker je dosti sedežev, da če tu ni ministra, naj bo tu državni sekretar oziroma sekretarka Ministrstva za kmetijstvo. Poglejte, spoštovani državni sekretar na Ministrstvu za finance. Ko smo vas pozorno poslušali, verjetno je veliko lažje govoriti iz teh klopi, kot pa je našemu malemu kmetu. Veste, koliko on rabi, da ga država prisili, da zapre svojo kmetijo? Zelo veliko! Mislim, da največ od evropskega kmeta. Ne razumem, kaj je z nami narobe na področju kmetijstva, da prodamo najboljši les iz slovenskega gozda tujcem, uvažamo pa slabega. Da prodamo najboljšo hrano, ki je za nas, našim sosedom, uvažamo pa slabo. Seveda, skozi ves mandat ugotavljamo, da imamo izredno slabo samooskrbo v vrtcih, v šolah. Komaj 20 % naše zdrave slovenske hrane pojejo naši otroci. Komaj 20, namesto da bi govorili o 80. Pa še enkrat danes ponavljam, pa bom še stokrat v tem mandatu. V zadnjih treh letih smo zaprli 2 tisoč 400 kmetij. Pozivam vas, državni sekretar, pa vse v Državnem zboru, da v prihodnosti ne obremenjujemo teh malih kmetij, kajti ta povprečna kmetija, ki je 6,9, pa 28 tisoč imamo kmetij, ki so velike največ tri hektarje, to ne bo nekoč ena velika kmetija. To so lahko samo sanje. Mi nismo Vojvodina. Še enkrat poziv vsem [[…]] [[znak za konec razprave]] , da ne obremenjujemo malih kmetij in slovenskega kmetijstva.
Hvala lepa. Proceduralno je bilo samo tisto, kar ste naslovili na mene. To je ta del, na katerega pa odgovarjam, da je Vlada določila svojega predstavnika in tu jaz kot predsedujoči ne morem storiti drugega, kot vzeti to na znanje. Poslala je gospoda Tilna Božiča, državnega sekretarja. Torej, vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste želeli, ste dobili besedo. Čas nam je še ostal, tako da [[…]]Ali je še želja po razpravi? Če ne, potem hvala lepa, zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo odločali čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam 11. točko dnevnega reda in 37. sejo Državnega zbora, ki jo bomo z glasovanjem nadaljevali ob 18.20.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 10. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah Zakona o dohodnini. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah Zakona o dohodnini je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik! V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo podprli zakon o spremembi o dohodnini, v Slovenski demokratski stranki se zavzemamo za višje plače, zavzemamo se za višje plače brez obremenjevanja gospodarstva, temveč z znižanjem davčnih obremenitev. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da se gospodarska rast mora poznati v žepih državljank in državljanov Republike Slovenije. Sprememba Zakona o dohodnini predvideva spremembo znižanja dohodninskih razredov za 2 odstotni točki in pa zvišanje dohodninskih olajšav. Predlagana sprememba pomeni za tistega, ki zasluži povprečno letno plačo, da se mu bo poznalo približno 400 evrov v denarnici. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da glede na gospodarske razmere in razmere stanja javnih financ, da predlagana sprememba ne bi smela zamajati stabilnosti javnih financ. Prepričani smo, da bi se našle rezerve, katere bi nadoknadile ta izpad, približno 200 milijonov evrov, iz proračuna v zvezi z znižanjem teh omejitev. Prepričani smo, da bi s predlagano spremembo se povečal življenjski standard državljank in državljanov Republike Slovenije, razbremenilo bi se gospodarstvo in bi se s tem tudi povečala potrošnja in pa konkurenčnost slovenskega gospodarstva.
Še kakšna obrazložitev? Ne. Glasujemo. Navzočih je 55 poslank in poslancev, za je glasovalo 12, proti 40. [[Za je glasovalo 12.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem 10. točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 11. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke gospod Bojan Podkrajšek.
Hvala, spoštovani predsednik Državnega zbora, za dano besedo. V Slovenski demokratski stranki bomo predlog zakona, ki smo ga predlagali, podprli. Dejstvo je, da se zavedamo, da smo v zadnjih treh letih in pol izgubili v Sloveniji preko 2 tisoč 400 malih kmetij. Dejstvo je, da v gozdovih, predvsem iz državnega gozda nam sosedje odpeljejo najboljši slovenski les v tujino. Dejstvo je, da nam najbolj kakovostno hrano v Sloveniji odpeljejo sosedje, v Sloveniji pa uživamo manj kakovostno hrano. To je posledica dejstva, da smo v zadnjih treh letih dali premalo poudarka na področje kmetijstva, predvsem pa malih kmetij.
Malo miru v dvorani, prosim.
Slovenske šole, vrtci pojedo komaj 20 % slovenske hrane. Vso ostalo hrano pojedo, ki pa prihaja iz drugih držav. S tem predlogom zakona, ki je bil neusklajen, da po letu 2020 to ministrstvo oziroma Vlada nalaga vsem tem kmetijam, kmetijstvu še dodatno breme, je za nas nesprejemljivo. Zato vse v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke pozivam, da ta naš predlog v dobrobit slovenskega kmeta, slovenskega kmetijstva podprete. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 54 poslank in poslancev, za je glasovalo 13, proti 38. [[Za je glasovalo 13.]] [[Proti 38.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem 11. točko dnevnega reda. Zaključujem 37. sejo Državnega zbora.