Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 23. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnjega nadaljevanja seje ne morejo udeležiti naslednji poslanci: Miro Petek, Joško Godec in Jožef Jerovšek. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 20. TOČKO DNEVNEGA REDA – PONOVNO ODLOČANJE O ZAKONU O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DOHODNINI. Državni svet je na 26. izredni seji 29. 11. 2010 zahteval, da Državni zbor na podlagi tretje alineje prvega odstavka 97. člena Ustave Republike Slovenije pred razglasitvijo ponovno odloča o Zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini. Za obrazložitev zahteve Državnega sveta bi želel dati besedo predstavniku Državnega sveta Petru Vrisku, ki pravkar prihaja. Gospod Vrisk, izvolite za govornico.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Državni svet je sprejel zahtevo, da Državni zbor Republike Slovenije ponovno odloča o Zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini. Ne zaradi tega, ker bi nasprotovali pravičnejši razporeditvi davčnih bremen pri obdavčevanju dohodka iz kmetijstva na posamezne davčne zavezance, ampak zaradi vrste nerazrešenih vprašanj in premalo dorečenih rešitev, ki jih ta novela prinaša na področju obdavčevanja kmetijstva. Državni svet je ugotovil, da je bil zakon sprejet po nujnem postopku, pri čemer ni dopuščal ustreznega usklajevanja z zainteresirano javnostjo, ob velikih pomislekih ter nasprotovanju Kmetijsko-gozdarske zbornice ter vseh ostalih reprezentativnih organizacij na področju kmetijstva in gozdarstva. Tudi v Državnem svetu je bil v zvezi z vključevanjem dejansko prejetih zneskov kmetijskih subvencij v davčno osnovo pri več razpravljavcih poudarjen izražen pomislek, ali je poleg pavšalno ugotovljenega katastrskega dohodka utemeljeno vključevati dejansko prejete zneske subvencije v davčno osnovo glede na to, da kmetijske subvencije v Sloveniji pokrivajo ne samo izpad dohodka pridelovalcev, temveč tudi druge stroške pridelave. Po mnenju Državnega sveta je zakon, sprejet po nujnem postopku, popolnoma nepotrebno in brez potrebne predhodne proučitve posledic predvidel obvezno vodenje knjigovodstva na kmetijah nad določenim dohodkovnim cenzusom, ki ga predstavljajo pavšalno ugotovljen dohodek in zneski kmetijskih subvencij. Za zavezance davka od dohodka iz kmetijstva naj bi se davčna osnova od dohodka iz osnovne kmetijske in osnovne gozdarske dejavnosti ugotavljala na podlagi dejanskih dohodkov in odhodkov oziroma normiranih odhodkov že, če skupni dohodek članov kmečkega gospodinjstva iz osnovne kmetijske in osnovne gozdarske dejavnosti preseže 7 tisoč 500 evrov. Predlagatelj navaja, da je po razpoložljivih podatkih v Sloveniji okoli 3 tisoč 100 takšnih kmetij, ki bodo morale pričeti ugotavljati dohodke na podlagi vodenja knjig. Predlagatelj zakona je torej navedel samo približno število kmečkih gospodinjstev, ki bi bila zajeta z obveznim vodenjem knjigovodstva v davčne namene. V postopku priprave in sprejema zakona pa sploh ni bila niti približno ocenjena stroškovna obremenitev, ki jo bo uvedba obveznega vodenja knjigovodstva pomenila za kmečka gospodarstva glede na predlagani dohodkovni cenzus. Če upoštevamo veliko razdrobljenost kmetij in omejujoče naravne dejavnike, predlagatelj tudi ni primerjal stroškov obveznega vodenja knjigovodstva s predvidenim povečanjem davčnih prihodkov, da bi lahko ocenil neto gospodarski učinek uzakonjene rešitve. Predlagatelj se torej sklicuje, da se bodo določbe vodenja knjigovodstva začele uporabljati šele po prehodnem obdobju, kar naj bi bilo dodatno omiljeno z začetnim upoštevanjem znižanja davčne osnove iz let 2011 in 2012 v prehodnem obdobju. Takšna trditev drži le, če bo z ukrepi skupne kmetijske politike ohranjen realen obseg dohodkovne podpore, saj je znano, da po letu 2013 prične teči novi večletni finančni okvir Evropske unije. Sprejemanje tako dolgoročnih rešitev po nujnem postopku in brez proučitve posledic je sporno tudi zato, ker niti niso še sprejeti novi predpisi o ugotavljanju katastrskega dohodka, izvedbeni predpisi o obljubljenem poenostavljenem knjigovodstvu na kmetijah. In končno, tudi ni znana davčna obremenitev kmetijstva v sistemu napovedanega obdavčevanja nepremičnin, kjer se bodo obremenitve kmetijstva in gozdarstva, če upoštevamo prve napovedi, v primerjavi s sedanjem stanjem verjetno realno znatno povečale. Sprejete rešitve v zakonu v razmerah finančne in gospodarske krize torej povečujejo davčno obremenitev kmetov, uvajajo nove obveznosti glede vodenja knjig, kar je povezano z nezanemarljivimi stroški. Te obremenitve bodo zmanjšale spodbude, ki jih predstavljajo kmetijske subvencije za slovensko kmetijstvo, ki pridelujejo v težjih razmerah kot povprečen pridelovalec v Evropski uniji, zmanjšal pa se bo tudi interes kmetov za opravljanje kmetijske in gozdarske dejavnosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zahtevo je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Za predstavitev poročilo odbora dajem besedo članici Renati Brunskole. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovana gospoda ministra, gospa državna sekretarka, predsednik, kolegice in kolegi! Odbor za finance in monetarno politiko je na 32. nujni seji obravnaval zahtevo Državnega sveta, da Državni zbor ponovno odloča o Zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini, ki ga je Državni zbor sprejel na 22. seji dne 23. novembra 2010. V okviru predstavitve zahteve s strani predstavnika Državnega sveta je bila izpostavljena nepotrebnost predvidenega obveznega vodenja knjig pri opravljanju kmetijske dejavnosti, ob opustitvi predhodnega posvetovanja z zainteresiranimi pravnimi subjekti in ob tem opozorjeno na težko situacijo na področju kmetijstva in kmetijske politike v slovenskem in v evropskem prostoru. Po besedah predstavnice Vlade je namen besedila odprava nepravičnosti določb obstoječega zakona ob vzporedni določitvi načina ugotavljanja davčne osnove za dohodke od osnovne kmetijske in gozdarske dejavnosti, v skladu z ekonomsko močjo davčnih zavezancev. Odpoved povprečenju v zvezi s subvencijami tako predstavlja zaključeno celoto, vključno s predlogom, da morajo določene kmetije voditi knjigovodstvo. Sočasno so v sodelovanju s Slovenskim inštitutom za revizijo v ta namen v pripravi posebni računovodski standardi za kmetijstvo. Glede uvedenih sprememb je bilo načelno doseženo soglasje med obema pristojnima ministrstvoma in Kmetijsko-gozdarsko zbornico. Zato očitati, da usklajevanja ni bilo, ni na mestu. Zakonodajna-pravna služba v svojem mnenju ugotavlja, da se navedbe Državnega sveta navezujejo na vsebinsko presojo primernosti zadevne zakonske ureditve, medtem ko vprašanj pravne narave ne vključujejo. Ker je presežen poslovniški okvir opredeljenih nalog navedene službe, se do predstavljenih utemeljitev oziroma do zahteve Državnega sveta ne opredeljuje. V razpravi so bila izražena stališča, predstavljena določena mnenja in postavljena posamezna vprašanja. Po mnenju predstavnikov opozicijskih strank se z nekaterimi rešitvami besedila ni moč strinjati. Mednje sodita obveznost vodenja knjigovodstva na kmetijah, kjer skupni dohodek presega 7 tisoč 500 evrov, in uvedba ugotavljanja davčne osnove na podlagi dejanskih prihodkov oziroma odhodkov. Predstavniki koalicijskih strank pa so ob tem opozarjali, da je bila že v letu 2006 v predhodnih rešitvah obravnavane ureditve uzakonjena nepravična obdavčitev kmetov, ki niso prejemali subvencij s posrednimi koristmi za velike kmetije, predvsem iz razloga, ker pavšalna obdavčitev prizadene zavezance z nizkimi prejemki oziroma ščiti interes velikih kmetij. Ob tem pa je razvidno, da bo okoli 60 tisoč gospodinjstev na podlagi sprejete novele plačevalo manj dohodninske obveznosti. Izražena zahteva Državnega sveta za ponovno odločanje zadevnega zakona nemalo preseneča. V nadaljevanju je prisotni predstavnik Kmetijsko-gozdarske zbornice posebej izpostavil perečo krizno situacijo slovenskega kmetijstva. Sicer se Kmetijsko-gozdarska zbornica pridružuje izraženemu mnenju o potrebni ukinitvi povprečenja, ker bo zadevna obdavčitev na ta način manjša. Po opravljeni razpravi je odbor glasoval o naslednjem mnenju: "Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini je ustrezen." Odbor za finance in monetarno politiko navedenega mnenja ni sprejel, ker zanj ni glasovala večina vseh članov odbora, 7 glasov za in 2 proti. Hvala.
Hvala lepa. Za obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnikoma Vlade kot predlagateljici zakona. Najprej ima besedo dr. Franc Križanič, minister za finance. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovani! Danes se ponovno razpravlja o noveli zakona o dohodnini, ki jo je Državni zbor potrdil na svoji 22. redni seji 23. 11. 2010. Na stališče Državnega sveta, ki je izrekel veto, je Vlada pripravila odgovor, v katerem s podatki dokazujem, da so očitki Državnega sveta neutemeljeni. V odgovoru Vlada pojasnjuje, da uveljavitev sprememb nikakor ne pomeni generalnega povečanja davčnega bremena. S spremembo v načinu določanja davčne osnove iz naslova dohodka od ukrepa kmetijske politike oziroma tako imenovane subvencije se bo skoraj eni tretjini gospodinjstev, ki uveljavljajo subvencije, davčna osnova znižala. To so kmečka gospodinjstva, ki se jim je s povprečnim zneskom subvencij pripisovalo višje zneske od subvencij od dejansko prejetih, in to je dobivalo povsem patološke razsežnosti. Res pa je, da se bo davčna osnova povečala na tistih kmetijah, ki jim je bil skozi sistem povprečenja pripisan manjši znesek od dejansko prejetega. Vendar se prav zato, da se tudi takšnim kmetijam omili prehod na nov način pripisovanja dohodkov od subvencij v davčno osnovo, uveljavlja triletno prehodno obdobje, in sicer posebna rešitev za leto 2010, ko se kot dohodek od subvencij upošteva ali 50 % dejansko prejetega zneska ali povprečni znesek, kar bo za posameznega zavezanca ugodneje. Zato se za leto 2010 nobenemu zavezancu davčna osnova ne bo povečala. Celo nasprotno! Ker se za leto 2010 za 36 % znižuje katastrski dohodek, bo za vse zavezance za to leto davčna osnova celo okoli 30 % nižja. Vlada tudi meni, da je prag za obveznost vodenja knjig na ravni 7 tisoč 500 evrov dohodka kmečkega gospodinjstva, kar je približno enako znesku minimalne plače, primeren. Na podlagi razpoložljivih podatkov se ocenjuje, da so to kmetije, ki imajo v uporabi večinoma 20 ali več hektarjev kmetijskih zemljišč. Gre namreč za znesek, kjer je katastrski dohodek odštet. Glede na višino dohodka so to praviloma profesionalne ali vsaj polprofesionalne kmetije, ki zagotavljajo delovno mesto vsaj eni osebi. Takšne kmetije večinoma že danes za potrebe črpanja evropskih sredstev vodijo tako imenovano FADN knjigovodstvo, teh je okoli 4 tisoč, veliko pa jih je tudi v sistemu DDV. V DDV sistemu je danes preko 3 tisoč 200 kmetij. Ne nazadnje že danes ugotavlja dohodek iz kmetijske dejavnosti na podlagi knjigovodstva prostovoljno preko 130 kmetij, takšno uveljavljanje namreč omogoča tudi odbijanje stroškov in na koncu kmetija sploh ne plača davka iz tega naslova, ker ima praktično pozitivno ničlo. Glede na vse navedeno Vlada meni, da nasprotovanju zakonu ni utemeljeno, saj spremembe zakona o dohodnini kar v največji meri povzemajo zahteve zavezancev za povečanje pravičnosti sistema, pa tudi namen zakonodajalca, da uredi to področje obdavčitve v skladu s temeljnim načelom obdavčenja, to je obdavčenja po ekonomski moči. Ob ponovnem odločanju o zakonu v Državnem zboru je treba imeti tudi v mislih, da je del rešitev, vezanih na te spremembe, že urejen v Zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o davčnem postopku, ki ga je Državni zbor že potrdil. Prav tako pa je treba opozoriti, da so v spremembi Zakona o dohodnini tudi druge pomembne določbe, zlasti olajšave pri pokojninskih rentah in drugačna obravnava nerezidentov nastopajočih izvajalcev, športnikov, katerih uveljavitev je tudi pomembna. Tako pričakujemo, da bo visoki zbor zakon potrdil. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem še ministru Dejanju Židanu, ministru za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. Prosim.
Spoštovane poslanke in poslanci! Mi smo dolžni, da skrbimo za vse kmetije, tudi za majhne, teh je največ. S tem zakonom odpravljamo krivico, ki jim je bila narejena. Drugi moment, ki ga je treba vedeti, mi s tem zakonom slovenski kmetijski prostor za leto 2010 razbremenimo za dodaten milijon in pol in leto 2010 je za kmetijski prostor kritično, zato moramo tudi z operativnimi ukrepi tako ravnati. Vlada je v ta prostor že dvakrat intervenirala, tretjič intervenira konec decembra za 4 milijone evrov. Razbremenili smo ta prostor z znižanjem katastrskega dohodka za 6 milijonov evrov in s tem zakonom ga razbremenjujemo za milijon in pol. Naslednji očitek, da kmetije ne morejo voditi knjig, je pa naslednji: dejstvo je, da nujno potrebujemo enostaven kmetijsko-računovodski standard, ki bo omogočil, da dijak, ko konča srednjo kmetijsko šolo, ta standard zna voditi oziroma da lahko kmetijska svetovalna služba starejšega nauči, da ta standard vodi. Takrat pa, verjemite mi, vsaka kmetija potrebuje vodenje podatkov, potrebuje vodenje tudi računov, saj le na takšen način se bo lahko bolj racionalno odločala za svojo prihodnost. Na ta način tudi država, kadar je težko, lažje pomaga. Hvala.
Hvala lepa. Za obrazložitev mnenja dajem besedo Radu Likarju, predstavniki skupine poslank in poslancev, ki imajo na podlagi četrtega odstavka 117. člena Poslovnika Državnega zbora poleg Vlade status predlagatelja. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani ministri, državna sekretarka, kolegice in kolegi! V parlamentarni postopek sta bila vložena dva zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini, ta je vladni po nujnem postopku, ki obravnava predvsem obdavčitev kmetijskih gospodinjstev, in pa drugi s prvopodpisanim Jožetom Tankom po rednem postopku, ki obravnava obdavčitev evropskih funkcionarjev, v katerem smo predlagal obdavčitev vseh evrofunkcionarjev enako. Poslanci evropskega parlamenta morajo namreč dohodke napovedati v Sloveniji in plačati razliko v dohodnini, če je davek, odmerjen od teh dohodkov, na ravni EU nižji kot dohodnina, odmerjena od teh dohodkov v Sloveniji. Ostali funkcionarji institucij in finančnih organov EU, recimo, kot sta primer gospod Milan M. Cvikl in gospod Anton Rop, pa plačujejo davek samo EU in so oproščeni plačevanja dohodnine v Sloveniji. Cilj zakona je bil, da se uvede enaka obdavčitev za vse funkcionarje in uslužbence institucij in finančnih organov EU, ki so napoteni na podlagi sklepa Vlade Republike Slovenije oziroma Državnega zbora, na način, kot sedaj velja za poslance Evropskega parlamenta. Na matičnem delovnem telesu sta bila zakona združena v enega, v tako imenovani hibrid, čemur smo v SDS nasprotovali, saj je bila z naše strani že vložena zahteva po splošni razpravi, in ker tako različnih materij ni mogoče združiti v eno celoto, vendar Vlada in koalicija teh dejstev nista upoštevali. Tako združen zakon je praktično v celoti izločil naš predlog sprememb zakona o dohodnini, ki smo ga predlagali v Poslanski skupini SDS. Zakon, ki je sedaj predmet obravnave oziroma predlog ponovnega odločanja, tako povzema dejansko samo vladni zakon, ki v glavnem zadeva spremembe v obdavčitvi fizičnih oseb, ki opravljajo kmetijsko in gozdarsko dejavnost. S spremembami zakona o dohodnini se bodo po našem mnenju uvedle nove administrativne in davčne obveznosti glede vodenja knjigovodstva za ugotavljanje davčne osnove na podlagi dejanskih prihodkov in dejanskih odhodkov oziroma dejanskih prihodkov in normiranih odhodkov. V Poslanski skupini SDS smo mnenja, da je prag 7 tisoč 500 evrov skupnega dohodka, vključno s subvencijami in drugimi dohodki, kot meja za obvezno vodenje poslovnih knjig prenizek. Treba je poudariti, da povprečna slovenska kmetija obsega 5 do 10 hektarjev zemljišča in da je starostna struktura le-teh neugodna. Ne gre za to, da kmetije ne bi bili sposobni voditi poslovnih knjig za davčne namene, gre za to, da bo to povzročilo dodatne in nepotrebne stroške. Predvideni stroški bodi znašali od tisoč do 2 tisoč evrov, odvisno od števila vknjižb. Kmetje imajo že sedaj možnost, da se prostovoljno odločijo za vodenje knjig za davčne namene, in prepričan sem, da se bodo kmetje lahko sami odločili, kaj je za njih ugodneje. Nobene potrebe ni, da jim država predpisuje, kaj je za njih dobro in kaj ne. Tako v Poslanski skupini SDS dejansko nismo predlagatelji tega zakona, kot eden od obeh predlagateljev nastopamo zgolj iz formalnopravnih razlogov, zato zakonu v Poslanski skupini SDS nasprotujemo in bomo ponovno glasovali proti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev bo predstavil Anton Urh. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovana ministra, spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Poslanska skupina DeSUS je predloženo besedilo dohodninskega zakona že podprla. Podprli smo ureditev glede obdavčitve pokojninski rent, saj ureditev praktično ne predstavlja večje davčne obremenitve tistih, ki se bodo odločili za izplačila iz dodanega pokojninskega zavarovanja v tej obliki. Prav tako smo podprli spremembe, ki se nanašajo na segment obdavčitve dohodkov iz osnovne kmetijske in gozdarske dejavnosti. Glede določitve tako oblikovane davčne osnove za kmete, kot jo vsebuje ta zakon, in zaradi katere je Državni svet izglasoval odložilni veto, pa poslanci DeSUS-a pritrjujemo stališču Vlade, da je na tem področju treba nekaj ukreniti, saj danes dejansko prihaja do neenakega obravnavanja tudi med samimi kmeti, zato podpiramo takšno rešitev. Nikakor se ne moremo strinjati z mnenjem državnih svetnikov, da novela predstavlja za kmete bistveno povečanje davčne obremenitve in uvedbo novih administrativnih obveznosti, glede vodenja knjigovodstva. Problematika obdavčevanja dohodkov iz naslova kmetijskih subvencij je jabolko spora že več let. Obdavčitev na podlagi povprečnin, kakšna je uveljavljena danes, pa po našem mnenju ni pravična. Zato bomo poslanci DeSUS-a pri ponovnem odločanju o zakonu to vsebino podprli in s tem pripomogli k pravičnejši obdavčitvi vseh kmetov, sploh tistih manjših, ki so do sedaj neupravičeno nosili večje obremenitve. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil mag. Borut Sajovic.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo. Prijazen pozdrav obema ministroma, sodelavkam in sodelavcem, pa tudi publiki! Ta veto je eden od trenutkov resnice v slovenskem kmetijstvu, do kdaj ga je še mogoče obvladovati z lažmi, z demagogijo, in kaj pa je resnica. Mislim, da je to trenutek, da se loči zrno od plev in da se končno tisti, ki zastopajo slovenskega kmeta, tudi samokritično ozrejo vase, v svoje delo, v svoja ravnanja. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije si od zadnje razprave nismo v ničemer premislili, kajti zakon prinaša dobre rešitve in je zato vreden podpore. Jabolko spora je po mnenju Državnega sveta, ki je izglasoval odložilni veto, prav tisti del zakona, ki posodablja določbe o obdavčenju dohodka kmečkih gospodarstev ter vodenje knjig. Česar v Poslanskem klubu Liberalne demokracije nikakor ne razumemo, je izjemno nasprotovanje, saj je ta zakon naklonjen ravno manjšim kmetijam, ki jim mora biti po našem mnenju posvečena posebna pozornost. Na način ugotavljanja dejansko prejetih subvencij in nič več povprečenja se poskuša zaščititi predvsem tiste manjše kmetije, ki so zaradi povprečne vrednosti subvencij na slabšem in nosijo breme namesto večjih kmetij, ki plačujejo prenizke obremenitve glede na dejansko stanje. Ta koalicija je tudi na vseh segmentih očitkov upoštevala pripombe, ki so jih podali deležniki. Zato je: prvič, določila, da se v letu 2010 upošteva najugodnejšo rešitev, bodisi po prejšnjem sistemu bodisi po tem, ki ga predlaga zakon. Drugič, da se v letu 2010 in 2011 vključi v davčno osnovo le 50 % dohodkov. In tretjič, da so zavezanci za obvezno knjigovodstvo le tisti, ki presežejo prag 7 tisoč 500 evrov, in ne, kot je bilo sprva predlagano, 5 tisoč evrov, in to šele leta 2013, ob dejstvu, da je v pripravi že poenostavljen računovodski standard. Državni svet v tem segmentu navaja, da če bi bil sprejet prag 7 tisoč 500 evrov, je po razpoložljivih podatkih v Sloveniji okoli 6 tisoč 100 takih kmetij s približno 11 tisoč 500 zavezanci za davke iz osnovne kmetijske in gozdarske dejavnosti. To enostavno ne drži, saj je ta številka 6 tisoč 100 kmetij tista, ki se je nanašala na prvotno različico zakona, ko je bil prag določen na 5 tisoč evrov. Zato se bo število kmetij, ki bodo morale voditi knjigovodstvo, bistveno zmanjšalo. Da pa je knjigovodstvo smiselno, dokazujejo že današnji podatki, saj je, na primer, v sistemu DDV 3 tisoč 200 kmetij, od tega obveznih samo 336 kmetij, kar 2 tisoč 900 pa jih knjigovodstvo vodi samo. Državni svet navaja, da se bodo bistveno povečale davčne obremenitve kmečkih gospodarstev, kar z vidika števila kmečkih gospodarstev enostavno ne drži. Povečale se bodo obremenitve za tiste velike kmetije, ki so na podlagi povprečenja in na rovaš malih kmetij nepošteno plačevale manj. Ali si želimo tega, da breme velikih kmetij nosijo mali kmetje? Da so velike kmetije manj davčno obremenjene kot male? Da naj tisti ljudje, ki so še ostali na teh malih kmetijah in živijo skromno ali celo komaj shajajo, na račun velikih plačujejo več? Je to cilj nasprotnikov? To enostavno ni in ne more biti cilj ne Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije ne odgovorne politike. Pa tudi če pogledamo podatke za vse kmetije, kaj prinaša zakon v letu 2010 – vse kmetije bodo na boljšem. V letu 2011 bo takih 97 % in leta 2012 bo takih, ki bodo na boljšem, 91 %. Ampak pri tej razpravi so argumenti odveč, šteje le demagogija. Če vzamemo v presojo vse te vidike, vidimo, da bo s tem zakonom davčna obravnava ugodnejša kot je bila doslej, predvsem pa bolj pravična, transparentna in naklonjena manjšim kmetijam. In ker nas v Poslanskem klubu LDS še posebej žalosti, je to, da so nasprotniki zakona uperjeni proti zakonu pod pretvezo skrbi za slovensko kmetijstvo, za malega kmeta. Očitno pa ščitijo lobi močnih velikih kmetijskih tajkunov.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev bo predstavil Vili Rezman.
Hvala lepa, gospod predsednik. Naj za uvod vendarle še enkrat ponovim, da zato, da bi ubranili interese tistih močnejših, bogatejših kmetov, ne kaže podpreti veta, zato ker je tisto, o čemer se bo danes predvsem govorilo, samo en del tega zakona. In tisto, kar je za nas v Poslanski skupini nepovezanih poslancev še kako pomembno, je, da nikakor ne smemo dovoliti, da se ne bi uresničile tiste davčne olajšave za rentno pokojninsko varčevanje, ki jih ta zakon prinaša, in da se ne bi uresničila možnost, da bi nerezidenti, ki se ukvarjajo s kulturnimi in športnimi, zabavnimi in drugimi programi, ne mogli uveljavljati dejanskih stroškov takrat, ko se ukvarjajo z osnovo za davčno napoved. Torej, treba je povedati, da gre res samo za en del, ki je sporen za nekatere, in še to za manjši del tistih, ki jih bo eventualno to res prizadelo, če ne upoštevamo dejstva, da bo drugačen način vodenja knjig tudi za velike kmete najbrž priložnost takrat, kadar bodo v stiskah, kadar bodo v težavah in bodo morali prikazovati – ali jim bo treba prikazovati – tudi manjše dohodke oziroma večje stroške ali pa celo izgube. V poslanski skupini Solidarnost smo doslej podpirali ta zakon. Podpirali smo ga zato, ker so cilji ustrezni, podpirali smo ga, ker menimo, da so tudi ukrepi primerni, in tudi zavoljo tega, ker je v procesu usklajevanja prišlo do cele vrste tudi popravkov, ki so bili v prid tistih, ki so imeli pomisleke zoper posamične rešitve. Zlasti imamo pri tem v mislih prehodno obdobje, pa znižanje osnove, ki se bo v prvih letih vštevala v davčno napoved in še kakšne druge drobne popravke, ki so bili v prid tistim, ki so imeli pomisleke in za katere smo menili, da so dovolj utemeljeni, da bodo prepričali tudi tiste, ki so nasprotovali. Številke, ki jih je pripravilo ministrstvo in ki govorijo o tem, da pravzaprav vsaj v prvih dveh letih ali treh letih gre za tako rekoč, v narekovajih, "protikrizni" ukrep v kmetijstvu, ker mnogim pomaga, ker bodo mnogi plačevali manj in nihče ne bo plačal več davka v prvem letu, kot bi ga plačal sicer. Razen tega imajo tudi možnost, ker je dana alternativa, da sami izberejo v tem prehodnem obdobju še način prijave osnove za davčno obremenitev. Ocenjujemo, da je Vlada s tem stopila korak k pravičnosti; k temu, da se bodo tisti, ki se težje prebijejo s kmetijskim gospodarstvom, manj obremenjevali in da bodo tisti, ki so doslej bili neupravičeno privilegirani, ker so plačevali davek samo od povprečne, ne od dejanskega prejemka dohodka subvencije –, torej ta izravnava, ki jo je Vlada predlagala, se nam zdi tudi na tem področju kmetijskega obdavčevanja vredna vse podpore. Ocenjujemo, da je tudi sicer za vsa področja prav, da se obdavčujejo tisti dohodki, ki so realni in ne kakšni pavšalni, kakšni povprečni dohodki, ki vedno izkrivljajo objektivno in realno stanje. Ker v poslanski skupini menimo, da je Vlada predlagala zakon v tej nameri, da bolj pravično uredi to obdavčevanje in da uredi tudi obdavčevanje za nerezidente in za tiste, ki varčujejo za varno prihodnost in starost v tej prihodnosti, smo prepričani, da ni nobenega razloga, da zakona ne bi podprli, in torej zato zagotavljamo svoje glasove zanj.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil Janko Veber. Prosim.
Hvala za besedo in lep pozdrav v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Naj povem, da bomo ob ponovnem odločanju o Zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini v Poslanski skupini Socialnih demokratov ponovno podprli zakon, ker zmanjšuje davčne obremenitve za male kmetije in ohranja minimalno pavšalno obdavčitev velikih kmetij. Namreč, za 60 tisoč kmečkih gospodinjstev, ki uveljavljajo pravico do subvencij, se bo z novim načinom davčna osnova znižala. To so tista kmečka gospodinjstva, ki se jim je do zdaj pripisoval znesek povprečnih subvencij, in so tako plačevali davek od zneska, ki ga sploh niso prejeli. Torej, s tem zakonom odpravljamo krivico, s katerim se je obdavčevalo zneske, ki jih male kmetije sploh niso prejemale. Razlogi, ki jih navaja Državni svet, so dejansko neutemeljeni in kažejo na to, da ščitijo interes nekaj velikih kmetij, ki si želijo, da bi male kmetije še vedno plačevale davek za njih. Dejstvo je namreč, da nekatere velike kmetije prejemajo tudi 10-krat večje subvencije od malih, obdavčene pa so bistveno manj kot male kmetije. To dejstvo Državni svet spregleda in utemeljuje razlog za veto s tem, da je zakon sprejet brez predhodnega usklajevanja z zainteresirano javnostjo in ob nasprotovanju Kmetijsko-gozdarske zbornice in drugih reprezentativnih organizacij. Naj povem, da smo v Poslanski skupini Socialnih demokratov prav v sodelovanju s Kmetijsko-gozdarsko zbornico in sindikati ter z Ministrstvom za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano in Ministrstvom za finance bistveno omilili pogoj za obvezno knjigovodstvo. Ne drži podatek Državnega sveta, da naj bi leta 2013 preko 6 tisoč kmetij bilo zavezano k obveznemu knjigovodstvu. S temi spremembami, ki smo jih skupaj dogovorili, jih bo v letu 2013 obvezno voditi knjigovodstvo zgolj tisoč kmetij. Zavedati pa se moramo, da že danes vodi 3 tisoč 200 kmetij pregled izdanih in prejetih računov zaradi oprostitve vstopnega DDV-ja in zaradi evidence pri izvajanju kmetijske politike. Torej, ne smemo podcenjevati naših kmetov, da niso sposobni voditi knjigovodstva. Še kako dobro opravijo to nalogo, ko je za njih dobrodošlo. Interes Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano in Ministrstva za finance pa je, da bodo stroški vodenja knjigovodstva minimalni oziroma da jih bo kmečko gospodinjstvo izvajalo samo ob minimalni pomoči svetovalne službe. Naj tudi povem, da sama zgodovina tako krivične obdavčitve, o kateri se danes pogovarjamo, sega v leto 2006. Takrat so namreč poslanske koalicijske skupine vložile amandma, s katerim so uzakonile to krivično obdavčevanje. Socialni demokrati smo ves čas protestirali proti takšni krivični obdavčitvi, ki je prvotno obdavčevala celo tiste lastnike kmetijskih zemljišč in gozdov ter čebelarje, ki subvencij sploh niso prejemali. Zaradi našega pritiska in pritiska prizadetih takratni finančni minister Bajuk ni upal izvajati krivične obdavčitve lastnikov zemljišč, gozdov in čebelarjev, ki sploh niso prejeli subvencij. Danes, po 4 letih, odpravljamo s tem zakonom še zadnjo krivico, ki se je zgodila malim kmetijam. Zato opozarjamo, da bo glasovanje proti temu zakonu pomenilo glasovanje o nadaljevanju kmetijske politike, ki vodi v propad 60 tisoč malih kmetij – seveda zaradi previsoke krivične davčne obremenitve. Temu v Poslanski skupini Socialnih demokratov nasprotujemo in bomo ponovno glasovali za ta zakon.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil Rado Likar.
Hvala lepa še enkrat za besedo. Naj takoj v uvodu povem, da bomo v Poslanski skupini SDS ponovno glasovali proti zakonu iz razlogov, ki sem jih povedal že v imenu predlagatelja, nekatere pa bom navedel še v nadaljevanju. Zakon, ki je bil v parlamentarni postopek vložen po nujnem postopku, sicer odpravlja nekatere anomalije, za nas pa je nesprejemljiv v delu, ki se nanaša na obvezno ugotavljanje davčne osnove na podlagi dejanskih prihodkov in dejanskih odhodkov, če katastrski dohodek vključno s subvencijami preseže 7 tisoč 500 evrov. Sprejete rešitve bi po našem mnenju bistveno vplivale na dohodkovni in socialni položaj slovenskega kmeta. To na kratko pomeni, da bodo morala kmečka gospodinjstva za ugotavljanje davčne osnove začeti uporabljati zahtevno dvostavno knjigovodstvo ali pa za te usluge plačati računovodski servis. V SDS menimo, da gre za hudo in nepotrebno dodatno finančno in administrativno breme kmetov, zato smo v postopku sprejemanja predlagali, da ostane v veljavi sedanja ureditev, po kateri se kmetje sami odločajo o načinu vodenja poslovnih knjig oziroma za ugotavljanje davčne osnove. Na meji sprejemljivega pa bi bil katastrski dohodek v višini 15 tisoč evrov brez subvencij in drugih dohodkov, kakršna je tudi meja za obvezno vključevanje kmetijskih gospodarstev v sistem DDV-ja. Poudariti velja, da so subvencije ali bolje rečeno izravnalna plačila namenjena pokrivanju stroškov, ki so nujno potrebna za kmetovanje in imajo zato naravo prihodka in ne dohodka. Tako tudi gospodarske družbe, ki prejemajo različne podpore, le-te knjižijo kot prihodek, od katerih se odštevajo materialni in drugi stroški. Vlada v svojem mnenju navaja, da je prehod na vodenje knjig za večje kmetije – tu se sprašujem, ali je kmetija s 7 tisoč 500 evri skupnega dohodka velika kmetija – primeren tudi zato, ker bodo lahko izkazovale realen dohodek, ki je lahko tudi manjši od pavšalno ocenjenega, ali celo izgubo, kar bi moralo biti v posebnem interesu. Seveda, to je mogoče tudi že po sedanji zakonodaji, saj lahko prostovoljno vstopijo tako v sistem obračuna DDV kot tudi ugotavljanja davčne osnove na podlagi dejanskih prihodkov oziroma dejanskih odhodkov. V Slovenski demokratski stranki smo tudi mnenja, da bi, preden bi z zakonom določili obvezno vodenje poslovnih knjig za davčne namene nad določenim zneskom skupnega dohodka, moralo biti tudi jasno določeno, po katerih računovodskih standardih bi kmetje vodili računovodstvo. Kmetijska in gozdarska dejavnost se namreč precej razlikuje od dejavnosti drugih gospodarskih družb ali s. p. In sploh ne gre za to, da kmetje ne bi znali sami voditi poslovnih knjig, gre za to, da za to vrstno vodenje ni predpisanega računovodskega standarda in je v bistvu vse v zraku, kako bi to vodili. Sprejete zakonske rešitve pomenijo v obdobju finančne in gospodarske krize še dodatno davčno in administrativno breme, kar bi lahko imelo za posledico tudi manjšin interes kmetov za opravljanje za nas tako pomembne kmetijske dejavnosti. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavil Alojzij Potočnik.
Hvala. Spoštovani! Poslanska skupina Zares je resno in pozorno proučila razloge za veto Državnega sveta oziroma zahtevo, da Državni zbor Republike Slovenije ponovno odloča o Zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini. Državni svet ugotavlja, da je bil zakon sprejet po nujnem postopku, brez predhodnega usklajevanja z zainteresirano javnostjo in ob nasprotovanju Kmetijsko-gozdarske zbornice Slovenije. Poudarek je na naslednjem stališču in ugovoru Državnega sveta. Takole pravi: "Sprejete rešitve v zakonu, torej v obdobju finančne in gospodarske krize, povečujejo davčno obremenitev kmetov in uvajajo nove obveznosti glede vodenja knjigovodstva, kar je povezano z znatnimi stroški, zato bodo zmanjšane spodbude, ki jih predstavljajo kmetijske subvencije za slovensko kmetijstvo, ki prideluje v težjih razmerah kot povprečen prebivalec v Evropski uniji, zmanjšale pa bodo tudi interes kmetov za opravljanje kmetijske in gozdarske dejavnosti." Najprej je treba ugotoviti, da je prav del zakona, ki se nanaša na oporekane rešitve, doživel obsežno in živahno razpravo v Državnem zboru in delovnih telesih. Trditve, posebej kar se tiče številk in podatkov, so bile zelo različne. Zahtevek Državnega sveta je, kar se tega tiče, posebej številk, zelo šibak. Več lahko razberemo, poleg materiala, ki je bil priložen že na novembrski seji, iz odgovora Ministrstva za finance na pisno vprašanje spoštovanega poslanca Jakoba Presečnika. Na kratko je ključni del naslednji: "Kot skupni dohodek članov kmečkega gospodinjstva iz osnovne kmetijske in osnovne gozdarske dejavnosti se torej šteje seštevek dohodkov oziroma davčnih osnov posameznih članov kmečkega gospodinjstva, ki so zavezanci za dohodnino od teh dohodkov." Stališče je poleg tega opremljeno tudi z nujnimi ocenami struktur, od tistih, ki prejemajo subvencije, do vpliva na vse kmetije glede na višino dohodka, in lahko rečemo, da je očitna tista razlika v interpretaciji, ki smo jo poslušali do sedaj. Poseben problem, tudi zaradi neprijaznih razmer, v katerih je delovalo kmetijstvo, pa tudi navad v preteklosti, bo knjigovodenje. V Poslanski skupini menimo, da je čim prej treba oblikovati računovodski standard za kmetijsko dejavnost, ki naj upošteva, kot so omenili že predgovorniki, posebnosti te dejavnosti. Vključevanje naj poteka postopoma in s pripravo ustreznih pripomočkov ter po načelu strokovno še primerne enostavnosti. V Poslanski skupini Zares bomo zakon podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil Franc Bogovič.
Lep pozdrav, spoštovani predsednik, spoštovani ministri s sodelavci, kolegice in kolegi! V Slovenski ljudski stranki obžalujemo, da je pri sprejemanju tega zakona zopet prišlo do določeni trme v Vladi in se je le zaradi enega manjšega segmenta tega zakona postavil očitno celoten zakon pod vprašaj, kajti deležni smo veta Državnega sveta. In se ne dogaja prvič, da se je zaradi pomanjkanja dogovarjanja in dogovora to zgodilo. Lahko mirno rečem, da so pri pripravi in samem sprejemanju tega zakona potekali številni pogovori, v katerih smo tudi sami sodelovali, in nas veseli vsaj to, da smo s 70 %, kot je bil prvotni vladni predlog, zmanjšali na 50 %, prav tu, v parlamentu. Ocena v Ljudski stranki je bila, kar smo tudi v zadnjem amandmaju predlagali, da bi bila 30 % obdavčitev tista, ki bi bila še znosna, če se zavedamo, da gre pri tem za obdavčitev plačil, ki v skupni kmetijski politiki, ki jo financira v veliki meri tudi Evropa, pokrivajo stroške, ki izpadejo iz prihodka zaradi slabih razmer na trgu. Se pravi, tu je nek konsenz do neke mere bil dosežen. V nadaljevanju pa žal nismo mogli doseči konsenza pri znesku, ki predstavlja cenzus za obvezno knjigovodstvo. V Slovenski ljudski stranki smo predlagali amandma, s katerim smo poskušali z zneskom 15 tisoč evrov skupne davčne osnove urediti to, da bi bilo v Sloveniji po novem zakonsko obvezno voditi knjigovodstvo okoli tisoč kmetij. V Državnem zboru smo dali tudi te primerjave, da s terena, kjer se nahajamo, si zelo težko predstavljamo, da bi na eno upravno enoto videli po 50 kmetij takšnega ranga, ki bi premogle tudi nek strošek tisoč do 2 tisoč evrov, kolikor bo knjigovodstvo zagotovo stalo na letnem nivoju. In na tej točki moram reči, da resnično obžalujem, da ni prišlo do tega popravka in v tem primeru bi lahko mirno rekli, da [[...]] [[nerazumljivo]] bi v Slovenski ljudski stranki tudi zakon v celoti sprejeli in utrdili. Nahajamo se tudi v času, ko za ta zakon še ni izdelanih računovodskih standardov. Upam, da bodo sedaj čim prej izdelani, da se bo resnično videlo, kakšno bo to poenostavljeno knjigovodstvo, ki bo še dovolj, ali bo treba plačevati kakšne eksperte za cenitev osnovnih sredstev in podobno in koliko bo dejansko finančni efekt tega zakona. Smo tudi v času, ko sprejemamo zakone o davku na nepremičnine in v teh novelah ne vidimo nekih protikriznih ukrepov za kmetijstvo, kajti v tem delu so na novo obdavčeni zgolj kmetijska zemljišča, gozdovi, hlevi, kmetijska gospodarstva, in upam, da se bodo ti protikrizni ukrepi videli v tistem zakonu. Po drugi strani pa zopet obžalujemo, da so se tisti zagovorniki zakona tudi danes poslužili zopet enega zavajanja, s katerimi želijo tiste, ki temu zakonu – zaradi tega, kar sem povedal, zaradi tega knjigovodstva –nasprotujemo, označiti kot neke zagovornike velikih kmetij, ki želijo, da mali kmetje plačujejo davke na njihov račun. Bodimo zelo jasni: zmanjšanje tega povprečenja, kateremu tudi v Slovenski ljudski stranki nasprotujemo, prinaša to, da tiste kmetije, ki imajo samo del kmetijskih površin vključene v skupno kmetijsko politiko, ne pa celotnih površin, tiste so več obdavčene, kot bi morale biti in kot bodo sedaj. To je ne glede na to, ali so to velike ali male kmetije; se pravi tisti, ki so imeli v kmetijsko politiko vključeno le del svojih površin. Zato mislim, da so te besede zavajajoče in ne vem, čemu služijo. Če bi jih pa tisti, ki jih danes kot na prejšnjem zasedanju Državnega zbora tako vztrajno ponavljajo, pa prosim, če se pogledate okoli skrbi po teh velikih tajkunih v kmetijstvu. Ti niso na kmetijskih gospodarstvih, kjer so kmetje, lahko pa pogledate kakšna gozdna gospodarstva, lahko pogledate tudi največja kmetijska podjetja, ki upravljajo kmetijska zemljišča na določenem območju in tam lahko govorimo o tajkunizaciji kmetijstva. Nikoli ne boste slišali, da bi v Slovenski ljudski stranki takšne primere zagovarjali in jih tudi ostro obsojamo, mislim pa, da ima kdo v svojih vrstah na tem področju še kaj postoriti. V Slovenski ljudski stranki obžalujemo, da prihaja do tega, mi tega zakona ne moremo podpirati, napovedujemo pa, da bomo vložili predlog sprememb zakona ravno v tem delu, kjer bomo želeli cenzus za tiste, ki naj bi vodili obvezno knjigovodstvo, znižati na tistih 15 tisoč, se pravi približno na tisoč kmetij v slovenskem prostoru, nekaj manj kot tisoč, druga sprememba bo pa šla v to smer, da bi bilo 30 % teh izplačil, ki pokrivajo dejansko zgubo v kmetijstvu, dovolj za pavšalno odločitev kmetijstva.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Glasovanje o zakonu bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v četrtek, 16. 12. 2010 v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 24. TOČKO DNEVNEGA REDA – OBRAVNAVA POROČILA O OKOLJU V REPUBLIKI SLOVENIJI ZA LETO 2009. Poročilo je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev poročila dajem besedo predstavniku Vlade. Besedo ima dr. Roko Žarnić, minister za okolje in prostor. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, hvala za besedo. Spoštovane gospe poslanke, gospodje poslanci! Pred nami je Poročilo o okolju v Republiki Sloveniji 2009. Pripravilo ga je naše ministrstvu v sodelovanju z drugimi resorji na podlagi 106. in 107. člena Zakona o varstvu okolja. Poročilo obravnava obdobje od leta 2003 do leta 2009. Cilj dokumenta je podati objektivno oceno stanja okolja, ki temelji na spremljanju uresničevanja zastavljenih ciljev in s tem uspešnosti vodenja okoljske politike. Poročilo o okolju v Sloveniji 2009 zajema podatke o stanju okolja, pritiskih na okolje, sem sodijo vplivi na ekosisteme in zdravje, vplivi gospodarstva in drugih človekovih dejavnosti in odzivih človeka in družbe. Nekaj splošnih ugotovitev in izsledkov iz poročila bom navedel v nekaj alinejah. Slovenija ima kljub majhni površini izredno visoko biotsko pestrost z velikim številom vrst na majhnem prostoru. Po tem smo v Evropi drugi takoj za Slovaško. To še posebej velja za biološko pestrost podzemnega sveta in za visoko, kar 58 % pokritost Slovenije z gozdom. Podobno, kot velja za druge evropske države, je zaskrbljujoče povečanje deleža invazivnih vrst v zadnjem desetletju. Slovenija je danes izpostavljena okoljskim problemom, za katere so glavni vzrok sektorji energetike, prometa in kmetijstva. Z izpuščanjem toplogrednih plinov v ozračje se podnebje spreminja hitreje, kot se je kadarkoli v preteklosti. Zaradi njihove dolge življenjske dobe pa se bo ogrevanje ozračja v naslednjih desetletjih še nadaljevalo. Kakovost zunanjega zraka je sicer kljub občasnim preseganjem mejnih vrednosti delcev PM10 in ozona še kar zadovoljiva. Tla večinoma niso močno onesnažena. Na posameznih območjih, zlasti v okolici bivših industrijskih ali rudarskih središč, sta problematična onesnaževalca svinec in kadmij. Mejne vrednosti onesnaženosti tal z ostanki sredstev za varstvo rastlin so bile presežene na nekaterih mestih v Celjski kotlini in na Dravskem oziroma Ptujskem polju. Na področju varstva voda ugotavljamo, da ima 85 % površinskih voda dobro kemijsko stanje, žal pa dobrega ekološkega stanja ne dosega več kot tretjina teles površinskih voda. Kakovost kopalnih voda na morju je večinoma skladna z zahtevami, nekaj neskladnosti pa je bilo ugotovljeno na celinskih vodah. Nadalje. Potrošnja v gospodinjstvih je v Sloveniji v zadnjem desetletju narasla za tretjino. Okoljski vtis Slovenije, ki ga določata način potrošnje in število prebivalcev, je skoraj 2-krat, približno 6 %, višji, kot je biološka zmogljivost Slovenije. Trošimo torej več, kot imamo na razpolago. Z rastjo gospodarstva in potrošništva se raba naravnih virov povečuje in količina nastalih odpadkov narašča. Poseben pristop zahtevajo komunalni odpadki. V Sloveniji približno 20 % prebivalstva trpi zaradi hrupa, obremenitev naravnega in življenjskega okolja z elektromagnetnimi sevanji, nikjer pa niso presežene mejne vrednosti. Slovenija si skupaj z drugimi razvitimi državami prizadeva za varovanje okolja. V prihodnje bo treba bolj zavzeto spremljati izvajanje nacionalnega programa varstva okolja, kjer je poleg drugega poudarjeno vključevanje zahtev varstva okolja v vse druge družbene in gospodarske dejavnosti. Sistem okoljske politike v Sloveniji je vzpostavljen, celovita presoja vplivov na okolje se je izkazala kot dober instrument. Čas bo pokazal, kako uspešen bo trg z emisijskimi kuponi. Vsekakor bo za izpolnitev ciljev operativnega programa zmanjšanja emisij toplogrednih plinov treba vložiti veliko sredstev tudi na področju prometa. Nadaljevati je treba z izvajanjem načela "onesnaževalec plača". V prihodnosti bo treba za pospeševanje razvoja in uporabe okolju prijaznih tehnologij vložiti več naporov. Ključnega pomena je izobraževanje in ozaveščanje, saj se odgovornost prenaša na bodoče rodove. Skladno z evropsko zakonodajo si je Slovenija postavila visoke okoljske cilje, ki so nujno potrebni, kljub temu da doseganja teh ciljev ni vedno mogoče izpolniti v celoti. Sprotno obveščamo, preko spletnih strani, o stanju okolja, tako da lahko poročila, ki so periodična, in nadaljevanja, trenutna stanja, berete tudi v kakšnih naših publikacijah, ki so na voljo v javnosti. Hvala.
Hvala lepa, gospod minister. Poročilo je obravnaval Odbor za okolje in prostor kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici Bredi Pečan. Prosim
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav ministru in direktorju Agencije Republike Slovenije za okolje in vsem kolegom in kolegicam v dvorani! Odbor za okolje in prostor je na 25. seji 13. oktobra letos obravnaval Poročilo o okolju v Republiki Sloveniji 2009, ki ga je Državnemu zboru poslala Vlada na podlagi 106. in 107. člena Zakona o varstvu okolja. Na seji odbora so sodelovali predstavniki Ministrstva za okolje in prostor, za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, Agencije Republike Slovenije za okolje, Gospodarske zbornice Slovenije, Komisije za lokalno samoupravo in regionalni razvoj Državnega sveta, Sveta za varstvo okolja Republike Slovenije, Umanotere, Slovenske fundacije za trajnostni razvoj, Zveze ekoloških gibanj Slovenije in Alpe Adria Green. Odbor je poleg osnovnega gradiva prejel še mnenje Komisije za lokalno samoupravo in regionalni razvoj Državnega sveta. Po predstavitvi poročila s strani predstavnika ministrstva in drugih ministrstev so člani odbora v razpravi menili, da je sedemletno obdobje od priprave zadnjega poročila o stanju okolja morda vzrok, da je priloženo poročilo premalo kritično. Če bodo okoljska poročila pogosteje pripravljena, se bo lahko pravočasno zaznalo, kakšni so trendi na daljši rok, in se bo lahko tudi ustrezno ukrepalo v splošnem zadovoljstvu vseh udeležencev. Člani so izrazili obžalovanje, da poročilo ni bilo obravnavano še pred pripravo predlogov proračuna za prihodnji dve leti, ker bi tako lahko pripravljavce proračunov opozorili na nekatera kritična področja, kot na primer zavarovano območje Natura 2000, parki, varovanje tal in vode, za katere v proračunih ni predvidenih dovolj sredstev ali pa se ne uporabljajo dovolj namensko. Poudarjeno je bilo, da je učinkovitost varovanja okolja neposredno povezana s finančnimi sredstvi, zato je pomembno, da se finančna sredstva v ta namen pridobijo tudi z ustreznim razvojem gospodarstva in turističnih objektov. Opozorjeno je bilo na nejasno razmejitev pristojnosti med lokalno skupnostjo ter Ministrstvom za okolje in prostor in ostalimi službami, zaradi česar včasih ni jasno, kdo in na kakšen način mora ukrepati na nekaterih področjih. Poleg tega je bilo opozorjeno tudi na premajhno učinkovitost Ministrstva za okolje in prostor ter učinkovitost inšpekcijskih služb, zato bi bilo treba razmisliti o reorganizaciji nekaterih služb ministrstva. Menili so še, da je v poročilo premalo pozornosti namenjeno varovanju biotske raznovrstnosti, onesnaževanju s prašnimi delci, pravočasne izgradnje regijskih odlagališč za ravnanje z odpadki, področje o energetski učinkovitosti in s tem povezane energetske prenove stavb pa v poročilu sploh ni vsebovano. Predlagani je bilo, da bi morali v prihodnje skupaj s poročilom o stanju okolja obravnavati tudi poročilo o stanju zdravja ljudi v Sloveniji, saj onesnaženost okolja vpliva na kakovost zdravja in počutja posameznikov. Odbor je sprejel sklep, da Državnemu zboru predlaga, da obravnava poročilo o okolju 2009, in v zvezi s tem predložil tudi Državnemu zboru predlog sklepa, o katerem naj bi Državni zbor razpravljal in odločal, in sicer ima samo štiri točke. Menimo pa v odboru, da bi bilo pomembno, da bi Državni zbor ta sklep tudi sprejel. V odboru predlagamo, da Državni zbor ugotovi, da Ministrstvo za okolje in prostor ni pripravilo Poročila o okolju v Republiki Sloveniji 2009 v zakonsko določenem roku. V prvem odstavku 106. člena Zakona o varstvu okolja je namreč določeno, da ministrstvo v sodelovanju z drugimi ministrstvi pripravi poročilo o okolju najmanj vsako četrto leto. Zadnje poročilo o stanju okolja pa je ministrstvo pripravilo za leto 2002 v februarju 2003. Državni zbor meni, da je poročilo za nekatera področja okolja sicer zadovoljivo in enotno strukturirano, vendar pa glede na vsebine, določene v 107. členu Zakona o varstvu okolja – 1, nekaterih podatkov ne vsebuje ali pa le delno: na primer za ogrožena, varovana in zavarovana območja, dolgoročne trende in spremembe okolja, vplive posameznih sektorjih na stanje okolja, vključno z oceno vključevanja zahtev varstva okolja v politike razvoja posameznih sektorjev, vplive onesnaženega okolja na zdravje ljudi, vire in porabe sredstev za izvajanje politik varstva okolja, izvajanje javnih služb varstva okolja, ohranjanje narave in urejanje voda, pomembna mednarodna dogajanja, izvajanje nacionalnega programa varstva okolja in operativnih programov. Državni zbor tudi ugotavlja, da so nekateri podatki v poročilu nanašajo na obdobje 2007 ali celo 2006 in 2005. Minister, pristojen za okolje, naj ustanovi posebno skupino za sprejemanje in izvajanje programov, kot je predvideno v Nacionalnem programu varstva okolja, in predlog je tudi, da ministrstvo pripravi poročilo skladno z določbami 107. člena Zakona o varstvu okolja, ki naj prikaže stanje napredka pri izvajanju in doseganju zastavljenih ciljev ter dolgoročne trende. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Silven Majhenič. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani minister! Okoljska politika postaja čedalje pomembnejši del tako gospodarske kot tudi razvojne politike oziroma strategije, že dolgo ne gre več samo za varstvo okolja, temveč tudi za gospodarjenje z naravnimi dobrinami in vrednotami od odgovornosti za razmere, ki omogočajo zdravo življenje ljudi. V uvodni prestavitvi je predstavnik Ministrstva za okolje in prostor povedal, da so vsebinski cilji poročila izboljšanje poznavanja in zavedanja javnosti o dogajanju v okolju, vključno z razumevanjem vzrokov in posledic, ter podati objektivno oceno stanja okolja in osnovo za odločanje, ki temelji na spremljanju uresničevanja zastavljenih ciljev in napredka. Pri tem velja poudariti, da je kljub lepim besedam o pomembnosti ozaveščanja ljudi o stanju o okolju popolnoma neresno, da Ministrstvo za okolje in prostor ni pripravilo poročila o okolju v Republiki Sloveniji v zakonsko določenem roku. V prvem odstavku 106. člena Zakona o varstvu okolja je namreč določeno, da naj ministrstvo v sodelovanju z drugimi ministrstvi pripravi poročilo o okolju najmanj vsako četrto leto. Zadnje poročilo o stanju okolja pa je ministrstvo pripravilo za leto 2002 v februarju 2003. Poročilo bi bilo treba pripraviti za predpisano štiriletno obdobje. Sedanje sedemletno obdobje od priprave zadnjega poročila o stanju o okolju nikakor ne odraža sedanjega stanja okolja v Sloveniji in je potemtakem sploh vprašljivo razpravljanje o njegovi zastareli vsebini. Pri tem bi rad poudaril, da je človekov odnos do narave še vedno takšen, da naravo razume kot nekaj, kar mu je bilo dano v izkoriščanje. V Slovenski nacionalni stranki se zato zavzemamo za izvedbo projektov, ki vključujejo sonaravno gospodarjenje na slovenskih kmetijah, kajti zgolj to bo možnost za njihovo preživetje. Ob izredni onesnaženosti v Evropi bo prav biološko neoporečna hrana tista, ki jo bo slovenski kmet lahko unovčil in katere pridelava mu bo zagotavljala konkurenčno prednost pred ostalimi. Ekološko visok kmečki turizem, trezno in premišljeno raziskovalno delo na področju gensko spremenjenih organizmov in hrane, strogo omejevanje fitofarmacevtskih sredstev, omejitev uporabe pesticidov, fungicidov, repelentov in tudi ostalih, za okolje izredno škodljivih substanc. Pripravo natančnega seznama prepovedanih substanc za uporabo v kmetijstvu in večjo kontrolo nad nakupom, uporabo in porabo omenjenih sredstev. Uporabo obnovljivih virov energije, v prvi vrsti sončne energije, saj je to edini konstanten vir energije, obenem pa se zaradi izredno hitrega razvoja možnost izrabe vse bolj optimalizira, veča in postaja tudi finančno vedno bolj sprejemljiva. Obvezno izvedbo fotovoltaičnih elektrarn na velikih pokrivnih površinah, obenem s povečanjem subvencij države na proizvedeno kilovatno uro po španskem vzoru. Smotrno izrabo električne energije, saj je poraba le-te v Sloveniji najvišja v Evropi. Gradnjo pretočnih električnih central na Muri, ki ne bodo zagotovile samo električne energije, ampak bodo dvignile nivo podtalnice v Pomurju, ki je danes že kritično nizek. Zadrževanje vodne mase ob hidrocentralah namreč povzroči dvig podtalnice po principu vezne posode. Uvedbo strogih predpisov na nivoju države o urejanju naselij ter izrabi prostora, ovrednotenje povečanega slovenskega deleža v Nuklearni elektrarni Krško zaradi nespoštovanja dogovorov in neplačevanja sorazmernega deleža stroškov skladiščenja jedrskih odpadkov in razgradnje nuklearke s strani Hrvaške. Če želimo izboljšati svoje življenje in življenje naših potomcev, so nam dane na razpolago različne možnosti, in sicer: povečanje ekološkega kmetovanja, uporaba obnovljivih virov energije, sončna in vetrna energija, uporaba in ravnanje z vodnimi viri, uporaba ekološkega transporta, ekološko ravnanje z odpadki. Za zaključek pa bi Vladi Republike Slovenije za razmislek citiral avtorja poročila o globalnem segrevanju britanske Royal United Services Institute, gospoda Mabeya: "Podnebni vplivi nas bodo prisilili v radikalno razmišljanje o tem, kako ščitimo nacionalne interese."
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil Miran Jerič.
Hvala za besedo. Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovani gospod minister s sodelavcem, kolegici poslanki in kolegi poslanci! Ocene pravkar končanega podnebnega vrha v mehiškem Cancunu so zelo različne. Morda je najrealnejši Greenpeace, ki ocenjuje, da je Cancun morda rešil proces v okviru Združenih narodov, ni pa rešil podnebja. Podobno so zelo različne ocene o stanju okolja v Sloveniji, pri čemer pa prav nobena ocena ni zelo dobra. V zadnjih letih smo se zaradi okoljskih vprašanj že nekajkrat zagovarjali pred Evropsko komisijo in se do sedaj uspešno izognili plačilu visokih kazni, ob tem pa ne reševali – še manj pa rešili – vseh svojih odprtih okoljskih zagat. Glede poročila o okolju v Republiki Sloveniji za leto 2009 se moramo najprej strinjati s prvim predlaganim sklepom, ki ugotavlja, da Ministrstvo za okolje in prostor poročila ni pripravilo v zakonsko določenem roku. Vendar je ob tem zaradi objektivnosti vseeno treba povedati, da poročilo povzema vse podatke, ki so bili dostopni v času njegove priprave. Poročilo se torej ne nanaša le na štiriletno obdobje, od leta 2003 do leta 2006, in bi tako imelo štiriletno zamudo, ampak je povzelo bistveno daljše časovno obdobje, različno po področjih, glede na obdelanost razpoložljivih podatkov. V Liberalni demokraciji Slovenije ocenjujemo, da drugi sklep pravilno ugotavlja, da poročilo nekaterih podatkov ne vsebuje ali pa le delno. Na primer, za ogrožena, varovana in zavarovana območja, za dolgoročne trende in spremembe okolja, nadalje za vplive posameznih sektorjev na stanje okolja, vključno z oceno vključevanja zahtev varstva okolja v politike razvoja posameznih sektorjev. V Liberalni demokraciji Slovenije menimo, da je to prav ključna pomanjkljivost tega poročila o stanju okolja v Republiki Sloveniji. Poročilo je po našem mnenju tudi izrazito šibko na področju informacij o izvajanju Nacionalnega programa varstva okolja in operativnih programov, kar tudi izpostavlja drugi predlagani sklep Sicer pa v Liberalni demokraciji Slovenije ponovno opozarjamo na dejstvo, da je sploh naša pravna in politična kultura spoštovanja programskih dokumentov, v tem primeru programa varstva okolja in številnih operativnih programov na področju varstva okolja, izrazito slaba in nedosledna. Žal gre pri večini programskih dokumentov ne samo na področju okolja za prazne in pozabljene predpise, ki jih po njihovem sprejetju uporabljamo zelo selektivno, ko nam to ustreza, in na način, kot nam pač ustreza. Podoben problem predstavlja Resolucija o Nacionalnem programu varstva okolja, ki je po našem mnenju ravno tako relativno prazen dokument, s sprejetjem katerega smo zgolj formalno izpolnili eno od svojih nalog, potem pa nanj preprosto pozabili. Zato ne čudi dejstvo, da še vedno ni ustanovljena posebna skupina za spremljanje izvajanja programa, v katero naj bi bili vključeni tudi predstavniki civilne družbe. Stanje okolja v Sloveniji se v zadnjih letih ne izboljšuje. Še več, na nekaterih področjih se trendi iz leta v leto slabšajo. Kot primer je treba navesti emisije iz prometa in še posebej onesnaževanje zraka s trdimi delci. Okolje je žal tudi v Sloveniji stranska negativna škoda spopada z gospodarsko, finančno in še kakšno krizo. Paradigma trajnostnega razvoja je v zadnjih letih bolj ali manj pozabljena, tudi kot poslovna priložnost ali pa kot lomilka gospodarske krize. Če smo v Sloveniji relativno uspešni pri sprejemanju potrebnih programskih dokumentov in zakonov tudi na področju varstva okolja, pa popolnoma odpovemo pri njihovi implementaciji. Cena za to s svojim zdravjem poleg prizadete narave plačujemo mi sami. Žal nas bodo v ukrepanje najverjetneje, mi pa upamo, da ne bo tako, prisilile šele visoke kazni Evropske komisije. V Liberalni demokraciji Slovenije se seveda strinjamo, da so eden izmed glavnih izzivov današnjega časa prisotne in neizogibne podnebne spremembe in prehod v nizkoogljično družbo. Dejstvo je tudi, da naši dosedanji ukrepi za zmanjševanje toplogrednih plinov in prilagajanje na podnebne spremembe niso zadostni in zadovoljivi. V LDS pričakujemo, da bo Ministrstvo za okolje in prostor pripravilo naslednje poročilo skladno z določili Zakona o varstvu okolja ter v njem prikazalo stanje napredka pri izvajanju ter predvsem pri doseganju zastavljenih ciljev, sprejetih zavez ter dolgoročne trende, na podlagi katerih bo možno opredeliti cilje in naloge za nadaljnje ukrepanje.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev bo predstavil Vili Rezman.
Hvala lepa, gospod predsednik, še enkrat. Naj v kratkem predstavim razmišljanja Poslanske skupine nepovezanih poslancev Solidarnost v zvezi s poročilom o okolju. Tisto, kar se nam zdi, da mora biti za izhodišče povedano, je, da okolja ne razumemo vsi enako. In če ga ne razumemo vsi enako, potem tudi ne interpretiramo vsi enako podatkov, trendov, projektov in vse ostalo, kar iz tega sledi. Nam se namreč prepogosto dogaja, da ne vidimo, da smo okolje mi, v naravnem, od nas sicer kultiviranem okolju. In kadar ne vidimo tega, torej, kako odločilni in odločujoč del procesov stanja v naravi, kakor radi rečemo, smo mi, tako dolgo se najbrž tudi ne zavedamo, kaj vse je treba storiti, da se bo lahko to, kar v glavnem negativno ocenjujemo, stanje v okolju, tudi spremenilo. Drugo, kar bi rad povedal, je, da si poročilo samo zastavlja cilj ali smisel biti objektivna predstavitev procesov stanja v naravi. Ni! To poročilo ni, že zavoljo tega, ker je pomanjkljivo, ker ima bele lise, ker torej ne zajema celostno vsega; zavoljo tega, ker operira s podatki, ki so mnogi tudi že pasé zaradi tega, ker se dogajanja in spremembe v našem okolju pod našim vplivom zgodijo tako hitro, da jih mi s tri ali štiriletnem zamujanju pri pisanju poročil seveda ne uspemo zajeti. Tretje, kar bi rad povedal, je, da si je poročilo zastavilo tudi cilj na osnovi teh bojda objektivnih podatkov in ocen stanja v okolju pripraviti ustrezne ukrepe, ne le deklaracije o tem, kaj bi bilo dobro storiti, in da seveda kakšnih konkretnih, operativnih za zdaj na zelo različnih področjih v našem okolju ni opaziti. Če je bila ambicija, tako je zapisano v poročilu, da se s tem poročilom izboljša védenje in zavedanje javnosti o tem, v kakšni zagatni situaciji smo, potem je najbrž upravičeno podvomiti, ali lahko s 350 ali celo več stranmi nekega poročila, nabitega s podatki, ki se imajo za objektivne, kakorkoli vplivamo na javnost, na ljudi, da bodo spremenili svoje videnje v tem svetu in o tem svetu in da se bodo zavedali sebe samega, kakor del te biti in bivanja. Zavedanje, tako se bojimo, javnosti o problematiki zaradi tega poročila, v katerega je bilo, priznamo, vloženega veliko dela, ni nič boljše, nič bolj kritično. Skratka, menim, da bo ta razprava danes razprava med tistimi, ki se nekoliko bolj zanimajo za problematiko v okolju, da se pa drugih kaj posebej ne bo dotaknila, in zato tudi ne pričakujemo kakšnih posebnih rezultatov od te razprave in poročila samega. O tem, kaj si misli o poročilu, je sklepal tudi Odbor za okolje in prostor. Sprejel je nekaj sklepov, ki bi jih lahko imenovali zgolj ugotovitveni sklepi. Odbor je ugotavljal, česa vse ministrstvo ni storilo: kako da ne piše pravočasno poročil, to je ugotovil, kako da ne piše celostnih, okolju primernih poročil, da bi lahko bila ta podoba o stanju, procesih kolikor toliko ustrezna, in o tem, da niti komisije za spremljanja stanja v okolju ni ustanovil minister. In ko odbor ugotavlja, da se torej nekatere ključne stvari niso zgodile, priporoča Vladi s predlogom, da naj v bodoče pa ravna v skladu z zakonom. To je tako, kot bi se nekoliko ponorčevali o tistih, ki o okoljskih procesih mislijo nekoliko resneje. Sicer je pa, če skušamo potegniti neko temeljno misel iz tega poročila, mogoče pritegniti temu, kar po samem razumevanju poročilo strne v misel, da trajna gospodarska rast ni mogoča. Ampak to je samo deloma res. Ni mogoča v okviru ekonomsko-politične paradigme, kakršna je pač danes obvladujoča v zvezi z okoljem. Rast bo treba spremeniti v razvoj. Mi ne moremo obstati, ne moremo zgolj kopičiti, ne moremo se zadovoljiti z nekim standardom, ki smo ga dosegli, ampak je treba krepiti razvoj na ta način, da bodo obremenitve s strani gospodarstva in nas potrošnikov drugačne, manjše, da ne bodo takšne, da jih bomo zmeraj s številkami opisovali v zvezi z degradacijo, v zvezi s polucijo, skratka v zvezi devastiranjem našega zunanjega okolja. Če se zamislimo nad številnimi podatki in nad tem, kar je v poročilu zapisano, potem je treba pritegniti neki ugotovitvi, ki govori o tem, da imamo zelo številne mednarodne dogovore, strategije, ciljne usmeritve in ne vem, kaj še vse, kar se v glavnem ne uresničuje, vsaj tako ne, kot bi bilo želeno. In tudi zadnje sporočilo iz Cancuna je zame zelo slabo sporočilo. Tisto, kar se da oprijemljivega o tem cancunskem sestanku, množičnem, in o obremenjujočem okolju reči, je to, da so se dogovorili o tem, kako bodo manj razvitim pomagali s sredstvi, kot da bi si na ta način kupovali odpustek za to, ker sami, veliki, ne mislijo nič spremeniti. Pravzaprav samo povzročajo oziroma želijo povzročiti, da bi pozornost usmerili drugam, ne k tistim najbolj krutim, najbolj razvpitim primerom ugonabljanja našega naravnega, socialnega, duhovnega in drugega okolja, s katerim imamo opravka. Svet in mi doma imamo veliko vedenja o tem, kakšno je stanje in kakšni so procesi, imamo bistveno manj volje in moči, da bi ukrepali, in še manj je politične in gospodarske pripravljenosti, da bi to razumeli v smislu globalnih problemov, tako da v veliki večini primerov države pač rešujejo probleme, kot da bi bili rešljivi znotraj državnih meja, pa – žal – niso. Zato bo treba spremeniti nekatere posamične procese in vplive v okolju, spremeniti bo treba tisto, kar bo verjetno najtežje, naš način razmišljanja, naše paradigme in naš način življenja, ki se mu ne želimo odreči ne na nacionalni in ne na individualni ravni. Dokler pa na to ne bomo pripravljeni, se ne smemo nadejati kakšnih pomembni pozitivnih sprememb v okolju in bo najbrž naslednje poročilo kaj podobnega, kot je to danes, pa še to, ki ga danes beremo, nekaterih ključnih problemov sploh ne opredeli, sploh se jih ne dotakne. Ampak, to bomo videli potem, ko bomo govorili o tem, kako so nevladne okoljske organizacije nastavile Vladi ogledalo v zvezi z uresničevanjem svojih obljub.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavila Silva Črnugelj. Prosim.
Lepo pozdravljeni, gospod predsednik. Minister, dragi kolegi in kolegice! V Poslanski skupini Socialnih demokratov smo se za obravnavo o poročilu o okolju v Državnem zboru zavzemali vse od uveljavitve Zakona o varstvu okolja leta 1993. Po več kot sedmih letih in po več kot enem mandatu imamo tako spet priložnost obravnavati poročilo o stanju okolja, to pot za leto 2009. Iskreno povedano, s poročilom o stanju okolja 2009 v Poslanskih skupini Socialnih demokratov ne vemo natančno kaj početi, sicer poskušamo razumeti, zakaj tovrstna poročila do zdaj niso bila narejena niti ne na vsaka štiri leta, saj poročila od leta 2003 do leta 2009 ni bilo. Pred tem pa sta bila realizirani le dve: prvo, pripravljeno leta 1996, začeto leta 1993, in drugo obravnavano 2002, začeto leta 1996. Ti podatki kažejo na dolgoročen malomaren odnos do priprav teh poročil. Težave z izvedbo projekta so se očitno pojavljale v vsakem drugem mandatu. Vsi vemo, da se podatki o okolju zbirajo sproti, poročilo za leto 2009 pa kljub temu vsebuje podatke celo za leto 2005, ker s stanjem v letu 2009 ni nujno povezano, ne glede na to, ali so podatki primerljivi ali ne, ali so mogoče celo dejansko enaki ali ne. Poročilo za leto 2009 je bilo tako kot vsa do zdaj pripravljeno na podlagi odločbe Ministrstva za okolje in prostor v skladu s 106. in 107. členom Zakona o varstvu okolja. V Poslanski skupini Socialnih demokratov menimo, da bi bilo treba resno razmisliti o prenovi obeh členov, saj ni utemeljenih razlogov, da bi za začetek priprave poročila bila nujna odločba ministrstva, ampak bi bilo treba zaradi obsežnosti projekta delo na poročilih projekta kontinuirano opravljati, da se takoj po zaključku priprave poročila začne pripravljati poročilo za naslednji dve leti. Prepričani smo, da bi bilo mogoče kljub velikemu obsegu dela poročila pripravljati hitreje, in sicer z ažurnim pridobivanjem podatkov, vseh potrebnih podatkov in njihovo sprotno oziroma čim hitrejšo analizo, in to pri istem številu zaposlenih, ki se s tem ukvarjajo. Le na ta način bi bili upoštevani kar najbolj sveži podatki in analize. Če bi se izkazalo, da je obseg dela tako velik, da presega moči pripravljavcev, potem bi bilo mogoče potrebno spremeniti tudi člen oziroma odstavek, ki govori o tem, da se poročilo o stanju okolja pripravlja vsake dve leti, to pa tako, da bi obdobje priprave podaljšali za eno leto. Vendar Socialni demokrati menimo, da to verjetno ne bi pripomoglo k večji kvaliteti poročila, ampak zgolj k podaljšanju roka za eno leto. Poročila, katerih priprava se vleče skozi mandat treh različnih vlad, zagotovo ne služijo namenu vrednotenja okoljskih politik, kaj šele, da bi služila kot podlaga za pripravo prihodnjih strateških operativnih dokumentov. Iz trajanja projektov se zdi, kot da se v mandatu 1996–2000 in 2004–2008 MOP s tem sploh ni ukvarjal, saj ni dokončal poročila, ki je dobilo znak za začetek priprave z odločbo ministrstva za leto 1996 in 2000, niti ni bila izdana odločba za pripravo drugega poročila. Za pripravo poročila očitno ni bilo interesa! Iz vsega omenjenega se nam poraja tudi razmišljanje, ali ne bi priprave poročila v celoti prepustili nevladnim organizacijam, saj se zdi, da jim priprava tovrstnih dokumentov veliko bolj leži, kljub temu da imajo slabše pogoje dela, zlasti pa mogoče daleč več mednarodnih izkušenj. V Poslanski skupini Socialnih demokratov nam je žal, da poročila nismo obravnavali pred obravnavo proračunov za leto 2011–2012 saj bi bilo treba nekatera področja, ki jih poročilo obsega, izdatneje podpreti s finančnimi sredstvi. Sredstev na področju varovanja Nature 2000, varovanja parkov, varovanja tal in vode zagotovo zaradi tega ne bo dovolj. Na vsebinski ravni so nominalno zajeta vsa področja, dejansko pa najbolj pogrešamo kazalnike za vplive onesnaževanja okolja na zdravje ljudi – mislim in menimo v Poslanski skupini Socialnih demokratov, da je zdravje ljudi seveda najbolj pomembno – vire in porabo sredstev za izvajanje politik varstva okolja, vpliva posameznih sektorjev na stanje okolja ter ogrožanje varovanja in zavarovanja območij. Pogrešamo tudi kazalce dolgoročnih trendov in sprememb okolja, izvajanje javnih služb varstva okolja ter ohranjanja narave in urejanje voda. Določen delež podatkov izhaja iz let 2005, 2006 in 2007 in je tako rekoč zastarel in neuporaben. Pomisleke lahko imamo tudi o tistih kazalcih, ki pravijo, da rast vplivov gospodarstva na okolje zaostaja za rastjo BDP-ja. Na podlagi vsega povedanega ni mogoče reči, da je stanje okolja v letu 2009 zadovoljivo. Zadovoljivo ni niti po posameznih sektorjih. V Poslanski skupini Socialnih demokratov zato podpiramo predloge sklepov, ki jih je v zvezi s poročilom prejelo matično delovno telo. Zavedamo se pa, da so ostanki ali posledice preteklih sedemnajstih let oziroma pomanjkljive politike tako veliki, da bo težko kar težko čez noč vzpostaviti normalno stanje in usklajeno delovanje vseh deležnikov na tem področju, pa ne samo ministrstva za okolje. Paradigme, način razmišljanja in vse, kar je v zvezi s tem, zlasti pa izobraževanje in spreminjanje težkih okostenelih pogledov na okolje, bo pa seveda dolgotrajen proces. Hvala lepa.
Havla lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavil Franci Kek. Prosim.
Hvala za besedo. Spoštovani! Kljub temu da je bilo v času okoljskega ministra Janeza Podobnika veliko zamujenega in njegova zapuščina ni bila najboljša popotnica njegovim naslednikom, so bili premiki na bolje slabotni tudi v času njegovih naslednikov. Zato bo tudi moj nastop temu primerno kratek. Kvaliteta življenja državljanov je v mnogo čem odvisna od okoljskih politik, je pa res, da je okoljska politika prevečkrat odvisna od pritiskov in želja, katerih glavni spodbujevalec so kapitalski interesi po hitrem dobičku, ne glede na posledice. Zato pozivamo Vlado, da sledi trajnostnemu razvoju in svojim zavezam, ki so zapisane tudi v koalicijski pogodbi. Med drugim pričakujemo tudi podporo predlogu zakona o omejevanju uporabe nakupovalnih vrečk, ki ga v naslednjih dneh v zakonodajni postopek vlagamo poslanke in poslanci. Rešitve v predlaganem zakonu smiselno odgovarjajo namenom nedavno uspešno izvedene akcije Vrečka na vrečko. Ob tem izrekam vso podporo civilnim združenjem kot so Ekologi brez meja, Eko krog, Umanotera, Alpe Adria Green in drugi. Pozdravljamo tudi včerajšnjo informacijo, v večji meri sicer spregledano v mediji, da je slovensko podjetje Trimo zgradilo prvo ogljično nevtralno stavbo na svetu. Takšna delovanja potrebujejo spodbudo Vlade. Neutrudna prizadevanja številnih okoljsko ozaveščenih posameznikov in združenj pa ne bodo v celoti nadomestila pomanjkanja sistemskih podpornih okoljskih politik.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil Jakob Presečnik.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Gospod minister s sodelavcem! Moje poročilo bo tudi kritično, ne bom pa poimensko navajal, kateri ministri so fini in kateri niso dovolj fini, kateri so kaj naredili in kateri niso, ampak bom pa rekel tako, da danes obravnavamo prvega izmed dveh poročil, ki zadevata okoljsko problematiko v Sloveniji, vendar obstaja med obema poročiloma velika razlika. Poročilo Ogledalo Vladi 2010 - Zeleni nevladni monitor, ki ga bomo obravnavali v nadaljevanju seje, je dokument raziskav nevladnih organizacij in zajema bistveno krajše obdobje ter prikazuje ažurirane podatke v obdobju zadnjih dveh let in to je pomembno. Medtem ko je Poročilo o okolju v Republiki Sloveniji 2009 temeljni dokument o stanju okolja v Sloveniji, s katerim se je Državni zbor dolžan seznaniti in ga tudi sprejeti na podlagi 106. člena Zakona o varstvu okolja oziroma Nacionalnega programa o varstvu okolja, vendar Zakon o varstvu okolja določa, da se poročilo pripravi vsaka štiri leta, Državni zbor pa je zadnje poročilo o okolju obravnaval že pred sedmimi leti, kar pomeni, da poročilo zamuja že za tri leta. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke se strinjamo z ocenami strokovnjakov iz nevladnih organizacij, da je sedemletno obdobje predlogo za učinkovito analizo stanja v okolju, saj se stanje spreminja zelo hitro in za ustrezno ukrepanje potrebujemo čim bolj ažurne podatke. Tako pa so nekateri podatki v tem poročilu stari že dve leti ali več, kar je po našem mnenju preveč glede na to, da lahko danes marsikatere okoljske podatke spremljamo in analiziramo sproti. Poleg neažurnosti poročila poslanci Slovenske ljudske stranke ocenjujemo tudi, da je poročilo premalo kritično in daje vtis, da je s stanjem v okolju bolj ali manj vse v redu. Poročilo sicer izpostavlja določene pomanjkljivosti pri izvajanju okoljske politike ter negativno stanje nekaterih kazalcev, vendar pa je na večini področij preveč ohlapno, na primer pri načrtovanju ukrepov za prihodnost. Poročilo tudi ne vsebuje jasne ocene izvajanja okoljske zakonodaje, predvsem Zakona o varstvu okolja, manjka ocena o izvajanju Nacionalnega programa o varstvu okolja 2005–2012, tako da sploh ne vemo, katere aktivnosti iz tega programa so bile izvedene in katere še bodo. Po oceni Zveze ekoloških gibanj je realizacija programov med 20 % in 30 %, do leta 2012 pa je le še eno leto, vzrok pa je najbrž tudi v tem, da strokovna skupina za spremljanje in izvajanje programa še pet let po sprejetju Nacionalnega programa o varstvu okolja niti ni bila ustanovljena. Z oceno, da je stanje okolja v Sloveniji načeloma dobro v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ne moremo biti zadovoljni. Skeptični smo tudi do ugotovitve, da je stanje zraka zadovoljivo, v isti sapi pa se navajajo podatki o naraščanju števila astmatičnih obolenj pri otrocih. Torej tukaj nekaj ni v redu. Poslanci Slovenske ljudske stranke zato pogrešamo temeljitejšo analizo o vplivu onesnaženega zraka na zdravje ljudi, kar bi po našem mnenju takšno poročilo moralo vsebovati. Ljudje imajo pravico do zdravega življenjskega okolja in tudi pravico vedeti, kakšen zrak dihajo, ter od države zahtevati okolje, v katerem lahko zdravo živijo. Stanje v Zasavju nam nazorno prikazuje kršenje ene izmed temeljnih ustavnih pravic z blagoslovom države oziroma pristojnega ministrstva. Je mar takšno stanje zadovoljivo, kot navaja poročilo? Zrak je najbolj onesnažen v mestih, zato je tudi na mestnih oblasteh odgovornost, da poskrbijo za zdravje svojih prebivalcev in razmišljajo bolj trajnostno. Medtem ko poročilo navaja zaskrbljujoče preseganje mejnih vrednosti dušikovih oksidov in delcev PM10, se v središču Ljubljane gradijo nove garaže s trgovinami in razmišlja o širitvi mestnih vpadnic, ki bodo v mesto privabile še več avtomobilov, zaradi katerih bo zrak še slabši. O izboljšavah v javnem prometu, ki je tako v Ljubljani kot drugod po Sloveniji v katastrofalnem stanju, pa praktično nihče ne razmišlja. Iz situacije v Zasavju in Ljubljani lahko sklepamo, da ima dobiček prednost pred zdravjem državljanov, kar je za nas nesprejemljivo. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke kritično ocenjujemo Poročilo o okolju v Republiki Sloveniji 2009, saj menimo, da je sedemletno obdobje predolgo za oceno dejanskega stanja v okolju, ne vsebuje konkretne ocene izvajanja okoljske zakonodaje, na nekaterih področjih ni jasnih usmeritev za prihodnost. Menimo, da je sklep, ki ga je sprejel Odbor za okolje in prostor, ustrezen, in od Vlade pričakujemo, da ga bo spoštovala in čim prej pripravila ustrezne ukrepe, ki jih ji ta sklep nalaga. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev bo predstavil Franc Jurša
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav ministru in direktorju iz njegovega ministrstva, kolegice in kolegi! Takoj na začetku naj povem, da v poslanski skupini podpiramo sklepe, sprejete na matičnem delovnem telesu. Vsebinski cilji poročila so po besedah predlagatelja izboljšanje poznavanja in zavedanja javnosti o dogajanju v okolju, vključno z razumevanjem vzrokov in posledic ter podati objektivno oceno stanja okolja in osnov za odločanje, ki temelji na spremljanju uresničevanja zastavljenih ciljev in napredka. Za ugotavljanje uspešnosti izvajanja okoljske politike in v podporo odločanju so bili za pripravo poročila uporabljeni kazalci, ki predstavljajo osnovo za analizo stanja in izdelavo ocene, ki je nato podlaga za sprejemanje odločitev na področju upravljanja z okoljem. Končno poročilo je, da trajno gospodarska rast zaradi omenjene okoljske spremenljivosti ni mogoča. Trajnostni razvoj je mogoč le z upoštevanjem fizičnih meja naravnega okolja in njegovih sistematičnih zmogljivosti. Zaradi pritiskov na okolje, ki ga ustvarja razvoj gospodarstva, je za trajnostno načrtovanje treba upoštevati poleg okoljske tudi ekonomsko in socialno komponento razvoja. Trajnostni razvoj zahteva uravnovešeno obravnavanje vseh treh komponent. Večina okoljskih problemov, s katerimi se danes sooča Slovenija, povzročajo energetika, promet in kmetijstvo. Največji porabniki energije so industrija z gradbeništvom in rudarstvo. Po vstopu Slovenije v Evropsko unijo se je močno povečal cestni promet, zlasti tovorni tranzit. Struktura kmetijske proizvodnje se glede na poudarjen pomen kmetijstva za razvoj podeželja in ohranjanja narave spreminja. S tem poročilom sovpada tudi priprava evropskega poročila o stanju okolja. Rezultati ocen teh poročil tvorijo enotno podlago za pripravo naslednjih strateških in operativnih dokumentov. Pripraviti bo treba nov nacionalni program varstva okolja v Sloveniji za obdobje po letu 2012. V naši poslanski skupini ugotavljamo, da bi v skladu z zakonodajo moralo biti poročilo pripravljeno vsake štiri leta. Sedemletno obdobje, za katero se pripravlja poročilo, je po našem mnenju predolgo za učinkovito oceno stanja okolja in načrtovanje politik ter iskanje odgovornosti za nepravočasno ali neustrezno ukrepanje. V poročilu bi po naši oceni lahko bilo bolj sistematično spremljanje trendov in doseganje ciljev ter na podlagi tega pripravljanje načrte ukrepov ali dodatnih ukrepov za doseganje ciljev. Glede na nekatere zaskrbljujoče okoljske podatke, zlasti pri hrupu, delno pa vodi in pri zraku, kjer so trendi negativni, menimo, da bi morali še dodatno okrepiti mrežo meritev ključnih okoljskih podatkov in o vsem vsakodnevno obveščati javnosti o stanju ter teh podatkih. V Poslanski skupini DeSUS se bojimo, da Slovenija na področju podnebnih sprememb do leta 2012 ne bo dosegla ciljnega 8 % zmanjšanja izpustov toplogrednih plinov glede na izhodišče iz leta 1986, kljub upoštevanju gozdov kot ponorov CO2, če seveda izhajamo iz dosedanjih rezultatov znanih načrtovalnih ukrepov. Kar se tiče stanja kvalitete voda v Sloveniji v poslanski skupini menimo, da razlog za upadanje nivoja podtalnice ne tiči v razlogih, ki so v navedenem poročilu. Nikakor pa ne smemo zanemariti dejstva, da slabo oziroma napačno ravnanje z odvajanje meteornih voda, ki se iztekajo v odtoke, namesto da bi odtekale v podtalnico. Zmanjšanje nivoja podtalnice pomeni grožnjo zagotavljanja oskrbe z zdravo pitno vodo v naši državi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališ poslanskih skupin, sledi razprava poslank in poslancev. Besedo ima Cvetka Zalokar Oražem. [[Je ni.]] Miran Jerič. [[Ne bo razpravljal.]] Vili Rezman ima še šestindvajset sekund. [[Ne bo razpravljal]] Tadej Slapnik. [[Ne bo razpravljal.]] Danijel Krivec. [[Ne bo razpravljal.]] Breda Pečan ima besedo, pripravi naj se Borut Sajovic.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Rada bi prispevala en del tudi k razpravi v obliki svojega mnenja o temu poročilu o okolju v Republiki Sloveniji za leto 2009. Prva in temeljna pripomba moja je v tem, da je vendarle zelo nenavadno, da smo uspeli v, reci in piši, sedemnajstih letih pripraviti samo tri poročila. Če sedemnajst let delimo s štiri bi moralo biti že mimo pravzaprav četrto poročilo zaradi tega, ker bi prvo poročilo moralo biti po 1993. letu 1997. leta, pozneje pa plus štiri leta za vsako obdobje. Mimogrede še to, da Vlada bi morala v vmesnih obdobjih oziroma ministrstvo pripravljati tudi vmesna poročila na dve leti. Gre namreč za to, da v Sloveniji izvajamo vrsto zelo obsežnih monitoringov na izredno različnih področjih. Nekateri monitoringi so dosegli tudi zavidljivo visok nivo zanesljivosti in kvalitete. To nam kaže tudi dejstvo, da ko spremljamo stanje zraka, zlasti v posameznih ogroženih območjih v Sloveniji, Ljubljana, Maribor, Celje, Murska Sobota, Koper, Nova Gorica pa še bi lahko naštevali, kjer so koncentracije prašnih delcev PM10 in PM2,5 daleč preko dovoljene meje. Torej ti podatki bi morali pravzaprav ob zelo sprotnem poročanju zlasti slovenski javnosti in skozi slovensko javnost seveda tudi Državnemu zboru povzročiti sproženje alarma v naši lastni državi, ne pa alarma preko tožbe Evropske komisije. Mislim, da ni normalno, da država, ki ima v svoji ustavi zapisano, da je socialna in pravna država, ki se zlasti zavzema za varovanje človekovih pravic, ne zna v obdobju, odkar je začela sistematično spremljati oziroma nadaljevala sistematično spremljanje stanja okolja, odreagirati na podatke, ki kažejo na zaskrbljujoča in tvegana dogajanja v našem okolju. Tukaj ne gre samo za zrak, tukaj gre tudi za ravnanje z odpadki, gre za upravljanje voda, ki ne samo zaradi obremenjevanja z odpadnimi vodami – tukaj smo vendarle precej napredovali. Vsaj za naše lokalno okolje lahko rečem, kjer prispevamo dokaj velike količine odpadnih voda v morje, da smo lahko zadovoljni, da nam je uspelo s pomočjo evropskega kohezijskega sklada in same države doseči to, da imamo sedaj že obratujočo čistilno napravo za Koper in Izolo in da bo Piran v kratkem zagnal tudi popolnoma obnovljeno čistilno napravo. Tukaj so nekateri premiki, ki jih lahko pozitivno ocenimo. Če bi poročilo o okolju bilo bolj pogosto oziroma v skladu z zakonskimi določili, če bi vmesna poročila prihajala v javnost, tako kot so bila zamišljena, vsaki dve leti, vmes, se pravi med obema poročiloma o okolju, potem bi lahko tudi ne samo sprožali alarmov, ampak tudi se lahko konec koncev pohvalila z nekaterimi dosežki. Zato mislim, da je spodbuda ministru, da vendarle končno v skladu z Nacionalni programom varstva okolja ustanovi skupino, ki bo sistematično spremljala gibanja na vseh področjih, ki jih poročilo vsebuje, in da bo tudi vmesna poročila Ministrstvo za okolje redno pripravljalo in z njimi seznanjalo tudi Državni zbor ne le Vlade oziroma vsaj Odbor za okolje in prostor, ki naj potem presodi, ali je o tem vmesnem poročilu tudi potrebno in koristno razpravljati na seji Državnega zbora ali ne. Moram reči, da se mi zdi pomembno to, da smo se uspeli dogovoriti z Vlado in z vodstvom Državnega zbora, da tako poročilo o okolju 2009 kot tudi Ogledalo Vladi obravnavamo na plenarni seji. Zakaj? Zaradi tega, ker vendarle je to način, da se slovenska javnost, da se državljanke in državljani bolje seznanijo s stanjem, ker strinjam se s kolegi, ki so rekli, da 300 strani poročila z množico sicer kvalitetnih podatkov, vendar pa nekaterih dokaj zastrelih – tukaj mi ni jasno, kako to, da se večina podatkov monitoringa konča v letu 2008, iz leta 2009 jih skoraj ne zasledimo. Če bi to poročilo obravnavali lani, potem bi bilo razumljivo, ampak ker smo ga obravnavali oktobra na odboru in sedaj v Državnem zboru, mislim, da se tukaj nekaj ne prekriva tako, kot bi bilo to logično. Mislim, da ne moremo zdaj govoriti samo o politiki in samo o vladah v Republiki Sloveniji, ki nimajo pravega odnosa do spremljanja stanja v okolju. Sama mislim, da imamo v ministrstvih in v ministrstvu, ker gre tukaj za medresorsko poročilo, dovolj ljudi zaposlenih kot javnih uslužbencev, ki imajo točno določeno področje dela in ki bi morali poskrbeti za to, da če ne zazna Vlada in če ne zazna minister, da nekaj ni bilo storjenega na področju, ki ga je treba izvesti, da je to njihova dolžnost – zato imajo plačo, zato naj bi hodili vsak dan na delo in na svojem delovnem mestu tudi delali –, da je njihova odgovornost in da bi bilo treba, da pristojni minister in pristojni ministri, ki sodelujejo oziroma ki morajo bedeti nad tem, kaj se dogaja v njihovih resorjih, vprašajo za ime in priimek ljudi, ki svojih nalog niso opravili. Če gremo nazaj: leta 1996 je bila naloga opravljena, celo malo bolj zgodaj, zaradi tega, ker se je takrat tudi noveliral zakon in ker se je istočasno pripravil tudi nacionalni program varstva okolja. Potem pa gremo naprej; leta 2000 se ni zgodilo nič, leta 2003, se pravi s triletno zamudo, se je nekaj zgodilo. Leta 2008 bi se moralo nekaj zgoditi, se ni, ker je bilo leta 2003 poročilo, bi se moralo zgoditi vsaj leta 2007, pa se spet ni zgodilo. Ali je posamezen minister vprašal svoje uradnike, tukaj vsa zahvala in pohvala trenutnemu ministru in njegovemu predhodniku, konec koncev se je izven siceršnjih obdobij vendarle zgodilo to poročilo. Danes ga imamo v Državnem zboru. Mislim, da je treba enkrat postrojiti te ljudi in jih vprašati: "Zakaj pa vi dobivate plačo vsak mesec?" In zato je treba enkrat udariti po mizi! Sicer imamo informacijo od ministra, da to počne, ampak mislim, da je treba nekatere stvari postaviti na pravi skupni imenovalec. Ni vedno samo politika tista, ki nima pravega odnosa. Sicer se strinjam s tem, da mi kot politiki imamo slab odnos do okolja, da vseh tistih obljub, ki smo jih pred vsakimi volitvami vse stranke dajale, da nobena od teh strank v svojem mandatu, ali pa v naslednjem, ali predhodnem mandatu ni izpolnila. Zato imamo sedaj težave z okoljem. Zaradi tega, ker enostavno ne izpolnjujemo ne svojih obljub, ampak zavez, ki smo jih sprejeli v okviru Evropske unije in ki smo jih sprejeli tudi s svojo zakonodajo, ki smo jo oblikovali in sprejemali v Državnem zboru. Ampak kljub vsemu pa mislim, da bo treba enkrat tudi to vprašanje postaviti. Že lepo, da se ljudje, ki so javni uslužbenci, borijo za svoje pravice in tako naprej, ampak takrat, kadar je pa treba svojo odgovornost izvesti, se je pa treba vprašati, kakšna je, ali imajo kakšno ali ne. Glede na informacije, ki krožijo in o katerih je bilo že v preteklem mandatu govora, da so v preteklem mandatu, sedaj slišimo, da tudi v sedanjem mandatu, javni uslužbenci delajo v svojem delovnem času stvari, ki ne sodijo v njihov opis del in nalog, ampak delajo to za dodatni zaslužek, se je treba vprašati, koliko je ta stvar razširjena. Mislim, da bo moralo Ministrstvo za javno upravo vendarle enkrat narediti temeljito analizo in odsekati in reči, da je tega dovolj. Samo to moram povedati, da ne bi kdo mislil, da jaz kritiziram samo to sedanje stanje. Jaz vem, da se to dogaja, tudi kot županja sem to doživljala – tega si moji sodelavci niso dovolili delati, ne bom rekla, da so bili moji delavci, ker pač so bili delavci v občinski upravi. Ampak na nivoju države so se pogosto pojavljali javni uslužbenci med delovnim časom, ki so predavali, in delali različne naloge, ki so bile izven njihovega delovnega področja. Mislim, da je to tudi eden od elementov okolja in varstva okolja, o katerem bi morda lahko kaj rekli. Gre za to, da čas, porabljen za izjemno službene naloge, za delovne naloge, ki jih imamo, mora biti stoodstotno izrabljen, ne pa, da se ga rabi za kaj drugega. Potem bi verjetno tudi poročila o okolju bila bolj ažurna in bolj pogosto izvedena.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Borut Sajovic, pripravi naj se Janko Veber.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo. Pozdrav ministru in direktorju! Stanje okolja v Sloveniji je tako, kot je. Zagotovo je Slovenija še vedno lepa dežela. Zame stanje ni alarmantno, se pa da na številnih posameznih področjih postoriti več, marsikaj konkretnega, ampak tako je vedno bilo in vedno bo. Vedno so pa omejeni tudi resursi, s katerimi to dosežemo; na eni strani seveda recesija vpliva na finančne vplive, kolegica pa se je dotaknila tudi kadrov in tu imamo zagotovo velike rezerve, velike resurse. Opažam in razmišljam pa o tem, kot smo bili člani več ali manj danes zjutraj soglasni na Odboru za lokalno samoupravo, da imamo neskončno veliko načrtov, projektov, resolucij, poročil, strategij, programov in še česa in da je tu veliko balasta. Ne resolucije ne strategije v zgodovini Slovenije in človeštva niso veliko rešile, konkretna dejanja in manj birokracije pa zagotovo. Župani smo v enih drugačnih pozicijah, delamo v drugačnih razmerah in ljudje nas ocenjujejo po konkretno izvedenih projektih. Si zagotovil vodo, si obnovil vodovodno omrežje, imaš čistilno napravo in si poskrbel za odlagališča odpadkov, in to so tiste zadeve, ki štejejo. Vsi skupaj, ki delamo na operativni ravni, pa imamo, veliko težav z našo administrativno nadgradnjo, pa najsibodo to ministrstva, pa najsibodo javni zavodi. Nam, ki delamo v praksi, se ja na hrbtu zgradil birokratski administrativni sistem. Namesto da bi nam bil v pomoč in da dela v skladu z našimi potrebami in pričakovanji, se je vzpostavila hierarhija in sistem ljudi, ki mislijo, da so se usedli zraven boga in da smo zdaj mi tisti, ki moramo klečeplaziti pred njimi. Primer, ena od zadev, ki zagotovo vpliva na stanje v okolju, so prostorski akti. Kako hitro jih spreminjamo in kako težko do njih pridemo! Od nekega zavoda, pa mu recimo Zavod za varstvo kulturne dediščine, bi pričakoval, da v 30, 50 dneh dobiš neka mnenja, neka soglasja, ki ti omogočajo stanje popraviti. Ampak, oni so kot država v državi! Za te birokrate ne veljajo nobeni roki, nobena pravila, nič. Prosiš, klečeplaziš, kličeš pa nič in nič! Da v tej državi sprejmemo prostorski plan, rabimo tri leta. To je noro dolgo obdobje, nekemu obrtniku, nekemu investitorju, ki pride, bi rad zgradil v skladu z vsemi predpisi, ne moremo ponuditi lokacij. En del zgodbe. Drugi del zgodbe, da smo ujetniki časa. Na podeželju v Sloveniji polovica cestišč poteka po zasebnih površinah. Tudi številni vodovodi, vodni rezervoarji so zgrajeni na takšnih zadevah in lastništvo je osnova tega in v zakonodaji v tej državi vsega tega nismo uredili, zato tudi poročila, kot ga imamo danes pred sabo in ga bomo zagotovo sprejeli, ne morejo rešiti vsega. Veliko dela nas še čaka, treba pa je začeti pri odgovornosti, ne samo ministrov, direktorjev, ampak tistih ki so šefi na uradih, da se enostavno zamislijo nad kupi, ki jih imajo v omarah in predalih. Da vam povem še en absurden primer. Nekdo je desetletje obratoval z malo hidroelektrarno, potem ni podaljšal koncesije in zdaj, ko jo pridobiva, so jo dali na dno, med tiste vloge, voda pa že teče mimo, mimo. Enostavno, v tem administrativno-birokratskem sistemu [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa, gospod Sajovic. Besedo ima gospod Janko Veber, pripravi naj se gospod Franco Juri.
Hvala za besedo. No, poročilo o okolju bi zagotovo lahko bil dokument, na podlagi katerega bi tudi v Državnem zboru sprejeli celo vrsto usmeritev, ki bi potem lahko usmerjali v izvajanje tako v lokalno okolje kot tudi na področju gospodarstva, torej energetike in prometa. Namreč, v tem poročilu predvsem zasledimo veliko podatkov o stanju voda, tal, zraka in to so tisti pokazatelji, kjer se da analizirati to, kar se dogaja v našem okolju in kako se to odraža na vse resurse. Tudi zakon o varstvu okolja je bil sprejet izjemno optimistično, če lahko tako rečem. Zastavili smo si številne naloge, ob vedenju, da mnogo teh nalog ne bo mogoče izvesti, enostavno tudi zaradi tega, ker so preobsežne, ker jih tudi v nekem obdobju brez ustreznih sredstev, brez ustrezne organiziranosti ni mogoče doseči. Mislim, da od trenutka, ko je bil ta zakon o varstvu okolja sprejet, pa do današnjega dne je bilo narejenih veliko stvari, veliko jih je pa tudi zastalo. Če bo to poročilo služilo v ta namen, da bomo znali potegniti dober nauk iz tega, kaj moramo narediti jutri, potem je ta namen v veliki meri dosežen in nam bo v veliko pomoč pri razmišljanju v prihodnje. Upam si reči, da je velik učinek vendarle bil narejen tudi s tem, ko smo začeli sistematično zbirati določena sredstva, predvsem zaradi onesnaževanja. In predvsem princip "onesnaževalec plača" je eden tistih ukrepov, ki so zagotovo pripomogli k temu, da imamo nekatere sistemske vire oziroma namenska sredstva za to, da nekatere ukrepe lahko učinkovito izvajamo. Velikokrat pa se potem srečujemo s predimenzioniranjem nekega ukrepa, ki porabi potem preveč sredstev, zato je tudi učinek manjši, kot bi sicer bil. Tako je tudi vprašanje stroke včasih tisto, ki bi ga morali analizirati na ta način, da prepustimo večji vpliv stroki pred nekim političnim odločanjem in kot politika potem ocenjujemo, ali je stroka opravila svoje delo ali ne. Običajno so ti koraki obratni, tako da se politično odloči o nečem, pa potem poslušamo kritike stroke in druge zainteresirane javnosti o tem, kaj se je naredilo. Tako je tudi to eno tistih dejstev, ki bi jih najbrž veljalo proučiti in se opreti bolj na strokovne institucije in manj na politične odločitve. Ena teh političnih odločitev je zagotovo bila tudi ta, da imamo v Sloveniji več kot tretjino ozemlja pod izjemno močnim nadzorom Nature 2000. Pa vendar, če pogledamo poročilo, lahko še vedno ugotavljamo, da upada določeno število vrst ptic, da se nekateri habitati izgubljajo, da pravzaprav nekega učinka zaradi tega, v okolju pozitivnega, za ohranjanje okolja in habitatov ni zaznati. Torej, kje je vzrok tega? Morda tudi v tem, da ta operativni program varstva okolja, ki je bil sicer sprejet, in upravljanja z Naturo 2000 mogoče še ni zaživel, po drugi strani pa v določenem okolju, kjer naj bi veljal, ta predpis povzroča velik odpor ravno zaradi tega, ker se zelo administrativno pristopa k razumevanju Nature 2000 in vseh ukrepov, ki naj bi jih izvajali tudi v praksi. Velikokrat je to ovira oziroma podaljševanje postopkov, zavlačevanje odločitev, izdelava najrazličnejših študij, ki veliko stanejo, v praksi pa teh učinkov potem ne zaznamo, ker so se sredstva porabila za to, da je nastala gora papirjev, ki jih v praksi ni bilo mogoče udejanjiti. Tu se moramo zagotovo vprašati, ali je tudi komunikacija znotraj upravljanja z določenimi območji dovolj vpeta tako v lokalno okolje kot v ekonomski interes in ali se vedno znova ne ponavlja dejstvo, da nekdo stoji na svojem bregu, drug na drugem bregu in si eden drugemu sporočata neke ostre, negativne misli, ki ne pripeljejo do rešitev. Torej, zagotovo bo treba vzpostaviti mehanizem, ki bo omogočil dialog in ki bo pripeljal do tega, da bo predvsem stroka dajala rešitve, kakšno okoljsko tehnologijo naj bi tudi imeli v naših podjetjih, kako bomo dosegli tisto dodano vrednost, ki jo nujno potrebujemo za dvig kakovosti življenja. Mislim, da je to en velik izziv za prihodnost in da bodo poročila v prihodnosti še kvalitetnejša.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franco Juri. Ne bo razpravljal. Gospod Petan Rudolf, izvolite. Pripravi naj se mag. Franc Žnidaršič.
Hvala za besedo. V tem poročilu je bilo veliko povedanega, tudi na odboru je bilo izrečenih kar veliko besed, kdaj bi to poročilo moralo biti in podobno. Vendar zame navsezadnje to niti ni toliko pomembno. Odbor za okolje je tudi sprejel določene sklepe, ki so do neke mere tudi zavezujoči; kolikor odbor lahko takšne sklepe sprejme za ministrstvo, in ti sklepi so do neke mere tudi kritični. Ampak zame je poročilo teorija, bolj pomembna pa je zame praksa, to, kar se dejansko dogaja v življenju. In lahko rečem, da Slovenija gre na tem področju prav gotovo po dveh tirih. En tir je tisti deklarativni, ki je v Sloveniji še kar sprejemljiv, če pustimo zdaj ob stani vse peripetije okoli tega poročila. Večji problem pa je v praksi, se pravi v naravi; kaj se dogaja v naravi na področju okolja, kako tam stojijo stvari. Če bi še omenil poročilo, bi dejal, da kar se mene tiče, v bistvu poročilo niti ne bi bilo potrebno. Če bi bile stvari v naravi, se pravi v vsakdanjem življenju, takšne, kot morajo biti, če bi vse, kar je v zvezi s tem, to se pravi, kar ponuja pravni okvir, če bi vse službe delale tako, kot je potrebno, potem bi tako ali tako bilo stanje zelo zadovoljivo. Pa če grem po vrsti, kaj s tem mislim. Prvo bi dajal, da vse inšpekcijske službe, ki so povezane tako ali drugače z okoljem, ali ne delajo – težko bi rekel, da nimajo pristojnosti – ali pa si mogoče premalo prizadevajo, da bi tisto, kar jim zakonodaja nudi, izkoristile. Izgovarjajo se, recimo, inšpektorji drug na drugega. Konkreten primer: pride do pomora rib v nekem potoku, v neki reki in potem pridejo tja trije, štirje, pet inšpektorjev plus policija in vsi se izgovarjajo drug na drugega, da to ni njihova pristojnost, da je to pristojnost nekoga drugega. Ko pride drugi inšpektor čez eno uro reče: "To ni vse v moji pristojnosti, to je pristojnost nekoga drugega," in v bistvu se tako zgodi, da je odobren pomor rib, krivca se mogoče sumi ali pa se tudi ugotovi, ampak ukrepa se pa nikoli; zato ker inšpekcijske službe svojega dela ne opravijo. Jaz se zdaj ne bi spuščal v to, kdo je kriv, zakaj je kdo kriv, upal bi si pa trditi, da jim zakonodaja to omogoča. Dejal bi, da je to bolj izgovor ali pa mogoče, da so obstoječe organizacijske oblike, ko vsak resor pokriva svojega inšpektorja, prav gotovo eden od vzrokov in jih potem resorsko ni mogoče nekako uskladiti. To je ena zadeva. Kot drugo bom omenil to, o čemer smo razpravljali tudi na odboru, ko smo obravnavali omenjeno poročilo, je pa odločba inšpektorja, da se v Sloveniji praktično zaprejo odlagališča odpadkov vsa po vrsti zaradi takšnih ali drugačnih razlogov. No, tam nam je državni sekretar obrazložil, da ne bo tako hudo, da ni mišljeno, da bi se odlagališča morala zapreti, vendar prvi vtis je bil takšen, kot da je treba odlagališča zapreti. Tisto, kar je pa najbolj pomembno, to, kar se je slišalo v javnosti, to, kar je bilo omenjeno v medijih, je bilo to, da se bodo odlagališča zaprla, bodo pa še neke kazni vmes za upravitelje teh odlagališč. To se mi ne zdi ravno primerno, kajti vtis v javnosti je bil, da je sedaj vse narobe in da je bilo prej vse v redu, kljub temu da so še pred leti v bistvu z usodo odlagališč upravljale usode iniciative, takšne ali drugačne. Tako so bile sprovocirane ali nastavljene ali kakšno naj bo njihovo delovanje – v ozadje tega se jaz ne bi spuščal. Dejstvo pa je takšno, da se je o usodi odločalo na ulici, kjer so zaskrbljeni krajani, kjer je odlagališče, na ulici reševali problem odlagališča. Ali so dobili zadovoljive odgovore ali ne, ne vem, vendar na takšen način se ne da delati. Sedaj ne kritiziram ljudi, ki so tam protestirali in zahtevali odgovore, ampak v sistemu je očitno nekaj narobe. Nekomu je ustrezalo,da so to področje uravnavale civilne iniciative. Kako se da tam reševati problem, je verjetno vsakomur znano; kjer so zaskrbljeni ljudje, ki sprašujejo drug preko drugega in želijo odgovor in seveda noben odgovor ni dovolj dober in seveda nihče tudi ne more odgovoriti ali pa tudi ne zna odgovoriti, zato ker ni imel vseh podatkov ali pa vseh pristojnosti. No, zdaj kar naenkrat se pa pojavijo odločbe, in to dober mesec po lokalnih volitvah, zdaj pa naj novoizvoljeni novi ali pa stari župani zadeve urejajo, kakor vedo in znajo. To me malo spominja na neko politično akcijo, jaz upam, da se motim, ampak tako razmišljajo tudi nekateri drugi. Ali je res bil, kot se temu reče, določen pritisk, da se bodo na teh odlagališčih nekatere stvari uredile, še posebej tam, kjer so odlagališča bila zgrajena zato, da opravljajo še kakšno dodatno funkcijo, ki bo v skrbi varstva okolja, da je tam, kjer ni, to treba urediti – ampak, zakaj se to ni uredilo pol leta prej? Bojim se, da je bil strah pred kakšnim županom, ki so mu v temu trenutku dali odločbo, in si pred volitvami tega niso upali storiti, niti eno leto pred volitvami. Zdaj je pa še štiri leta časa do novih volitev, pa je zadeva malce drugačna. O tem je bilo tudi veliko govora na Odboru za okolje, tako tega sedaj ne bi ponavljal, sem pa prepričan, da takšen način ni dober. Če so bile s temi odlagališči težave, potem bi bilo to treba sproti urejati in sproti groziti, če lahko uporabim ta izraz, s strani inšpekcije, ne pa sedaj kampanjsko za vsa odlagališča naenkrat. Verjetno so pri nekaterih odlagališčih večji problemi kot pri drugih in sedaj metati vse v isti koš, se mi ne zdi v redu. Ampak dobro, vsaka palica, vsaka grožnja ima tudi določen pozitiven učinek. Zato bom optimist, pa bom vzel to s te strani. Drugo, kar je, izpusti CO2. Največ teh izpustov, če odvzamem industrijske objekte, približno 40 % vseh izpustov CO2 je zaradi prometa. To je tudi znan podatek in ker je Slovenija tudi tranzitna država za tovornjake, je mogoče pri nas celo ta procent še nekoliko večji. Prav gotovo pa je Slovenija tudi ena od držav, kjer je ogromno tudi osebnih avtomobilov, tako da so ti izpusti tudi izredno pereči. Zanimivo je to, kot je že danes eden od kolegov omenil, da se v mestih gradijo garažne hiše, bolj malo je pa storjeno za to, da bi se javni prevoz izboljšal. Verjetno se boste spomnili, da smo ravno v Slovenski demokratski stranki predlagali že dvakrat ali trikrat zakon, da bi se določene mestne avtobusne proge podaljšale tudi v predmestje ali pa v tiste predmestne občine, ampak nikoli nismo uspeli. Ta naš predlog je bil vedno zavrnjen, češ da to ni dodelano, da to ni kot neka celota in podobno. Ja, kaj pa je bolj pozitivno za okolje kot to, če se lahko avtobusna proga mestnega prometa podaljša v predmestje, ali pa, da tisti državljani, ki majo službo v mestu, konkretno v Ljubljani, da se morajo s svojim avtomobilom voziti po teh prezasedenih cestah. To se pravi, to ne gre skupaj. To se pravi politika Vlade, ker tu ne gre smo za en resor, to moramo priznati, vsaj dva ali trije so takšni, da ali tega ne opazijo, ali tega ne želijo, ali tega ne morejo, ker so lobiji tako moči. Zdaj ne vem, kateri lobi: ali tisti, ki gradi garažno hišo, ali tisti, ki prodaja bencin, ali pa avtobusni lobi zato, da ima še kar naprej monopol. Nekaj v glavnem ne "štima" in to je tista dvotirnost, o kateri govorim. Tisto, kar po mojem je najbolj zaskrbljujoče, je to, da naša civilna družba, v katero je tudi vključena stroka, nasprotuje gradnji vetrnih elektrarnam, in to že 10 let. Nobena lokacija ni dovolj dobra, nobena ni dovolj odmaknjena, vsaka ima neke težave, pri enih so neki ptiči, ki jih po ugotovitvah lovcev že dolgo ni več in tistih območjih, za nekatere so neki hrošči, ki živijo v zemlji. Tudi to se je zgodilo. To smo obravnavali tudi na odboru za okolje takrat, ko sem ga jaz vodil. Človek enostavno ne razume, kaj je narobe z vetrnimi elektrarnami v Sloveniji, če pa je v Nemčiji, takrat, ko je bila na oblasti tudi zeleno-rdeča koalicija, ko so bili zeleni, tisti, ki skrbijo za okolje, na oblasti, so v Nemčiji v štirih letih zgradili preko 20 tisoč vetrnih elektrarn. Gradili so jih tudi na takšnih območjih, kjer bi mogoče sam imel pomisleke, ali je tam res smiselno. Na Danskem, Nizozemskem gradijo ob morskem pasu, v morju, v plitvem morju gradijo vetrne elektrarne, ker je tam vetrno območje. Pri nas pa ne more biti na območju, kjer 10 kilometrov naokrog ni nobenega naselja, ni nobene hiše. To je zame zaskrbljujoče. Pa vendar je to najbolj čista energija in cel svet jo uporablja in tehnologija gre naprej. Drugo, kar me tudi skrbi, je to, da ravno ta civilna družba, ta zelena stroka nasprotuje gradnji hidroelektrarn na Muri. Tam bi istočasno z elektriko tudi meliorirali področje, rešili poplavno varnost – vendar ne! Celo tako daleč gremo, da ti naši zeleni privlečejo svoje kolege iz cele Evrope, pa se spuščajo po Muri pa protestirajo, kako se pri nas ne smejo graditi hidroelektrarne na Muri. Ja, lepo vas prosim! To že meji na nekaj drugega, na sabotažo. Naslednje, kar je, tu pa ne bom rekel, da je civilna iniciativa tista, ampak bom rekel kar država, ki je ustavila ali pa zelo upočasnila gradnjo hidroelektrarn na spodnji Savi. Vse se je praktično ustavilo, edino tista, ki je že napol zgrajena, naj bi se dogradila, ampak kolikor kažejo podatki, z upočasnjenim tempom, eno pa celo se postavlja pod vprašaj, da so tam neki, ne vem, kuščarji ali metulji ali karkoli. To se pravi, to je pač izgovor, da nečesa ne bi naredili. In tudi hidroenergija je tista, ki je ena najbolj čistih energij, kjer se lahko tudi v večjih močeh gradijo objekti, pri čemer so vetrne sicer manjše, ampak hidroelektrarne na spodnji Savi imajo pa bistveno večjo moč in so takšne, ki so ekonomsko popolnoma upravičene. Po drugi strani pa moram povedati, da sem bil presenečen, da so ti okoljevarstveniki, skrbniki okolja zelo medli pri gradnji termoelektrarn. Pa da ne bo zdaj kdo mislil, da jaz nasprotujem Termoelektrarni Šoštanj. Daleč od tega! Ampak, ne razumem glede na to, da so termoelektrarne, kjerkoli so, bistveno manj prijazne do okolja kot hidroelektrarne ali vetrne elektrarne. To je tisto, kar me moti. Ne nasprotujem, zaradi mene jo naj zgradijo. Vendar, zakaj so potem tako glasni pri vetrnih elektrarnah, tu pa tako medlo, da recimo za velike objekte presenečeno ugotovijo, da niso vedeli, da je že izdano gradbeno dovoljenje. To me preseneča. Še enkrat povem; nimam nič proti gradnji tega, vendar tisti, ki se imajo za okoljevarstvenike, ki bi naj bili skrbnimi okolja, imajo tako dvoličen odnos. To pa me moti: ali so tam preglasni ali tu pretihi, to je meni navsezadnje čisto vseeno. Tam v bistvu ne smeli ničesar govoriti, ampak bi morali pozdraviti, če se gradijo vetrne elektrarne in hidroelektrarne. Če pa imajo tu kakšne druge pomisleke, so pa tudi tu lahko tiho. Ni pa razumljivo, da so pri termoelektrarnah tiho, tam so pa tako glasni, pa govorijo o nekih hroščih, ki živijo v zemlji in bo tista vetrnica, ki bo 15-krat na minuto zamahnila, tiste hrošče motila v zemlji. To ni razumljivo. In da je razkorak v Sloveniji med prakso in deklarativo tako velik, pa bi spomnil samo še to, da so ravno ti slovenski skrbniki okolja bili tako navdušeni nad varstvom okolja, da jim je celo Kjoto bil pretesen. Kjoto je bil premalo ambiciozen, 3-krat 20 je bilo za njih premalo, hoteli bi še več in smo tudi sprejemali neke sklepe, da bi si še večjo obveznost naložili. To smo tudi sprejeli, ampak vrag je v podrobnostih. Bojim se, da je vrag vzel šalo in sedaj mi plačujemo še za tisti navaden Kjoto, ker ne izpolnjujemo pogojev, imamo že kazni za izpuste CO2. Če bi zahtevali še večje, potem bi bile te kazni še večje. Mi naredimo premalo za to, da bi te izpuste zmanjšali. Prej sem omenil ta promet, kjer delamo ravno v obratni smeri. Pri pridobivanju električne energije pa tudi v obratni smeri. Pa ne bom zopet omenjal objekta, ampak na splošno govorim, ker izpustov CO2 se ne bomo rešili. Tam, kjer bi pa lahko pridobili energijo, da bi nekoliko ublažili to situacijo, tam pa zamujamo ali pa smo sploh obstali. Ta nesmiselnost razkoraka med deklarativo in prakso nas bo verjetno v bodoče še bolj tepla, zato ker bo še več kazni za okoljevarstvene probleme, tako za izpuste CO2 kot tudi druge stvari, varstvo rek in podobno, to bo še prišlo. Nekaj bo dejansko denarne kazni iz Bruslja, nekaj bomo imeli pa kazni v tej obliki, da bomo imeli onesnaženo vodo, da bomo imeli onesnaženo podtalnico, da bomo imeli onesnaženo zemljo in seveda na tej zemlji in v tem okolju, v tej vodi pač raste hrana, ki jo potem uživamo. To bo tista posredna kazen, ki jo bomo dobili direktno, brez kazni iz Bruslja. Očitno je pri nas tako, da zaleže samo, če nam kdo napiše kakšen račun, kakšen listek ali kaj podobnega; tisto dejansko vidimo. Kar pa v vsakdanjem življenju dihamo, jemo, slišimo, tudi hrup – to pa se nas nekako ne prime. Sam tega poročila niti ne bi kritiziral, če je bilo pozno, niti ga ne bi kritiziral zato, da je na toliko straneh in preveč strokovno, saj navsezadnje tudi tu je stroka. Kritiziral bi bolj tisto, česar v poročilu ni napisanega, pa se dogaja v praksi. Ker na tisto mi zadenemo in tisto nas dejansko prizadene vsak dan. So pa stvari, ki bi jih lahko z malo dobre volje reševali. Samo še enkrat bom omenil podaljšanje mestnih avtobusnih prog v primestne občine. S tem bi veliko naredili za zmanjšanje izpustov CO2 in teh delcev, ki se pojavljajo zaradi prometa. Tu se nič ne naredi in se gre celo v obratni smeri. Branimo se na vse pretege, da bi podaljšali kakšno progo. Če pa že kakšno uspemo, je pa to, ali čudež ali karkoli. Temu, kar se v praksi dogaja, bi ob tem poročilu morali posvečati več pozornosti. Samo poročilo pa naj bo kot neka osnova, neka smernice za naše delo in kot neko ogledalo, kaj se pri nas dogaja. Jaz proti poročilu nimam nič in ga podpiram. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Franc Žnidaršič. [[Ne bo razpravljal.]] Gospod Alojzij Potočnik. [[Ne bo razpravljal.]] Dr. Peter Verlič. [[Ne bo razpravljal.]] Gospa Alenka Jeraj. [[Ne bo razpravljala.]] Gospod Vili Trofenik. [[Ne bo razpravljal.]] Gospod Vito Rožej. [[Ne bo razpravljal.]] Gospod Andrej Magajna. [[Ne bo razpravljal.]] Gospod Lojze Posedel. [[Ne bo razpravljal.]] Gospod Petek Miro. [[Ne bo razpravljal.]] Gospa Silva Črnugelj, izvolite.
Hvala lepa. Že iz dokaj obširnega in izčrpnega stališča oziroma pogleda naše poslanske skupine na to poročilo je bilo jasno razvidno in povedano, da naša kritika ni bila kritizerstvo, ampak usmerjena z jasno zastavljenimi cilji in predlogi, kako in na kakšen način se lotiti naslednjih novih poročil. Ker vsako poročilo ni samo sebi namen, da ga enostavno naredimo, damo v mape in potem shranimo med neke deležnike, ki bodo o tem razpravljali, te razprave enostavno zapisali in potem gre zopet v mape in predale. Zlasti je treba ta poročila pogledati za nazaj, videti, kakšni so trendi, zaznati trende, pozitivne in negativne. Žal smo v preteklih 17 letih ugotovili, da so glede na pokazatelje ti trendi slabši in ne pohvale vredni, da bi morali temeljito pregledati in videti, kako in na kakšen način smo zastavili svoje cilje že davnega leta 1993, ko smo sprejeli zakon o varstvu okolja in iz tega izhajajoč vse ostale zakone in podzakonske akte. kako smo se nekaterih stvari lotili. Kritično pomeni tudi povedati, da smo nekatere zadeve konceptualno zgrešili. To ne pomeni, da bomo zdaj rezali glave, ampak bomo imeli možnost trezno premisliti, kaj v naslednjih petih letih še lahko naredimo, da politiko okolja, politiko varstva okolja nekako usmerimo na prave tirnice. O konceptih zdaj ne bi preveč govorila, toda če se lotimo samo politike odlagališč odpadkov in ne nazadnje zbiranja in ločevanja odpadkov, kako se je odločila Slovenija in lokalne skupnosti ter občine, kakšne zabojnike bodo kupili. Takrat, sicer v dobri veri, da bodo spodbujali podjetništvo, je vsaka občina lahko šla v nakupe različnih zabojnikov različnih proizvajalcev, nobena pa se ni lotila tega, da bi ti zabojniki, recimo, bili transparentni in da bi že zaradi transparentnosti ugotovili in videli, da je pomembno, da je to način vzgajanja vseh, ki ločujejo odpadke, da ne morejo narediti napake. Ampak dobro, to je eden od konceptov, ki je bil zgrešen, verjetno ni edini, predgovorniki so povedali že vrsto drugih zadev. Moram povedati, da me dostikrat moti trditev, da je za stanje vplivov na okolje kriv le kapital. Ne rečem, da ni. Nisem nekdo, ki bom na vse možne načine branila kapital. Ampak kapital ima svoje zakonitosti in ta kapital funkcionira in deluje na svoj način in išče svoje najboljše učinke. Stvar je države, stvar je vlade, stvar je vseh predhodnih ministrstev in ne nazadnje lokalnih skupnosti, da pripravijo ustrezne ukrepe, odloke, predpise in zakone, da bo ta kapital deloval tudi v javnem interesu. Na področju okoljskih politik je pa to zelo pomembno. Zlasti je tu veliko deležnikov in če se ozremo na to, kako ima onesnaženo okolje velike posledice na zdravje ljudi in kako malo smo o tem v resornih politikah razpravljali ter kako malo smo se, recimo, dogovarjali med različnimi deležniki, od Ministrstva za okolje in prostor, Ministrstva za promet, Ministrstva za zdravje in Ministrstva za kmetijstvo, zagotovo pa je tu vpeto tudi Ministrstvo za javno upravo za zmanjševanje vseh administrativnih ovir, mislim, da tukaj tudi tiči [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Želite besedo, gospod minister? Izvolite, besedo ima gospod minister Žarnić.
Hvala lepa. Spoštovani! Na kratko naj začnem z eno ugotovitvijo. Ne morem nič drugega reči, kot da se z večino od vas v večini stvari strinjam, kar sem sam do takega zaključka prišel v zadnjem letu. In gospod Petan je lepo rekel: razkorak med prakso in teorijo. Jasno! Ugotavljam, da naša družba ali sistem, pa to velja tudi za svetovni sistem, ker sem se vrnil iz Cancuna, nima ustreznih instrumentov za učinkoviti preliv teorije v prakso. Pa ne bom rekel zakaj, je bilo veliko že rečenega. Dogajajo se tudi kontradiktorne zadeve. Recimo, elektrarne. Imel sem sestanek z nevladnimi organizacijami, kjer je na istem koncu bil nekdo, ki se je zavzemal za vetrne elektrarne, pa nekdo, ki je iz drugih razlogov videl ovire. Rekel sem, naj se med seboj dogovorijo, da bom lahko kaj naredil. To je kot komentar. Glede poročila pa tako: ponosen sem, da je po tolikih letih prav v mojem mandatu poročilo pred vami. Pa tudi vesel sem, da je moj predhodnik leta 2009 ugotovil, da takšnega poročila že dolgo časa ni bilo in se je spravil delati s sodelavci – eden najbolj zaslužnih, da je to poročilo nastalo, je tudi tukaj z menoj. Za poročilo vemo, da je polno lukenj, pomanjkljivosti, mogoče kakšne nedoslednosti, pač glede na tiste podatke, ki so do konca leta 2008 bili na voljo. Ti so v poročilu, ki je nastajalo leta 2009 po metodologiji, kot je bila za poročilo za Evropsko unijo v letu 2010. Mislim tudi, da je pristop h takšnemu poročanju zastarel. Danes smo v obdobju informatike, sto petdeset kazalcev lahko dnevno spremljate, "up date", na spletnih straneh ARSO, www.arso.si ! ARSO izdaja periodična tematska poročila o vodi v Sloveniji, kakovost zraka v Sloveniji. Imamo mesečno revijo Okolje in prostor, kjer neke stvari objavljamo. Mislim, da bodo ta poročila nekoliko drugačna, na dve leti bomo izbrali in analizirali tisto, kar se kontinuirano pojavlja na straneh, kjer vsak od vas, vsak državljan doma ali kjer koli na zemeljski obli lahko prebere o stanju pri nas. So tudi neke zadeve, ki so alarmantne zadeve in tudi to bomo izpostavili. Se pravi, da poročanje bo v bodoče bolj učinkovito tudi zaradi kvalitetnejših tehnologij, ki so nam dane na voljo. Tako upam, da bo tisti, ki vam bo poročal leta 2012, imel lažje delo od mene in verjetno bodo tisti poslanci, ki bodo še takrat tukaj, bolj zadovoljni. Glede problemov sveta, Cancuna, slabih sporočil. Ja, vsi smo bili razočarani, vsi smo bili veseli, da smo ob petih zjutraj uspeli nekako skupno črto potegniti, da je vsaj uspel, kljub temu da je Bolivija hotela še bolj ekstremne zahteve dati, pa nekako smo to razumeli, ampak nek osnovni imenovalec je bil narejen. Jasno, da je tukaj problem s Kitajsko in ZDA, predsednik Obama kljub najboljši volji ne more priti skozi svoj parlament, da bi zadeve spravil na svetu bolj prijazno zadevo. Zelo bi pozdravil ugotovitve gospe Pečanove glede kadrov, vendar veste, pri vodenju sistemov, kot so ministrstva, s takšnim nagrajevanjem in takšnim obremenjevanjem po dvanajst ur na dan, bo zelo hitro entuziastov zmanjkalo. Mislim, da je tukaj kriza vodenja in nagrajevanja vodenja. Vendar, to je moja ugotovitev. Sam sem se tudi odločil in jamram nad svojimi, ampak mislim, da kvalitetnih vodij, direktorjev direktoratov ne morete dobiti zastonj. Predstavniki civilne družbe so vsekakor povabljeni, dobrodošli, želimo njihovo sodelovanje pri nastajanju poročil, vendar glej ga zlomka, na to poročilo je bil v javni obravnavi njihov odziv več kot mlačen. Zelo glasni so, kot je bilo rečeno, v določenih primerih, ko pa je treba kaj bolj konstruktivno delati, pa je včasih težava. Vendar, delamo, sodelujemo. Član mojega kabineta Albin Keuc, nekoč zelo aktiven pri Greenpeacu, je tisti, ki pri nas z njimi komunicira in zaenkrat ta zadeva kar nekako teče naprej. Bistven je problem drugih politik. Naš komisar Potočnik je skušal v naslednjem obdobju financiranja evropskih okoljskih programov neko svojo novo pot ubrati, da bi bili zadolženi za okoljske politike tudi drugi nosilci: promet, energetika, kmetijstvo in še kdo. Slovenija ga močno podpira, pred kratkim sem bil na okrogli mizi, čez nekaj dni imamo nadaljevanje in zaključke, vendar kaže, da smo edina država v Evropi, ki takšno novo politiko podpira. Jaz sem se močno zavzemal za regije mehkih, prehodnih meja in financiranje po regijskem principu, ne državnem. To bi bilo za Slovenijo tudi dobro, ker smo v treh regijah, mimogrede rečeno, ampak nekako tista zaprtost, ne bom rekel egoizem, prevladuje. To so problemi globalnega pristopa k varovanju okolja. Tukaj moram pohvaliti Slovenijo, kolikor sem gledal, kolikor sem imel časa brati razne statistike, povsod smo zelo pri vrhu, med prvih 10 % svetovnih držav po skrbi za okolje in ohranjenost okolja. Na to smo lahko ponosni, ampak to ne pomeni, da moramo zaradi tega popustiti in reči, da smo dobri in da nam ni treba kaj dosti naprej več delati. Mislim, da v Sloveniji glede elektrike bi morali imeti pametno energetsko politiko in se vprašati, ali rabimo veliko central, ki obremenjujejo okolje, da pridelamo 5 % energije,ali bi neko tovarno, ki 12 % energije pokuri, raje zaprli. Zame so to vprašanja iz okoljskega področja. Ne rečem, da energije ne rabimo, ampak veliko moramo delati tudi na zmanjšanju porabe energije. Mislim, to bi bil zaenkrat nekako moj pogled na vaše razprave. Žal nisem šel dovolj v detajle. Lahko pa še kasneje kaj povem, vendar če strnem: zahvaljujem se vam, kot sem razumel, podporo temu, kar skušamo doseči. Te vaše pripombe nam bodo služile, bodo v veliko korist naprej, za kar bomo delali. In tudi redno vas bomo obveščali. Razmišljam tudi, da bi mogoče tiste tiskane publikacije, ki izidejo v nekaj izvodih, lahko tukaj predstavili na nekem primernem mestu, da jih pogledate. Pač, to ne bodo formalno polletna poročila, bodo neke bolj ali manj pogoste, vendar dovolj lepi materiali. In še prosim vas, da obiščete naše strani. Hvala.
Hvala lepa, gospod minister. S tem zaključujem splošno razpravo o Poročilu o okolju v Republiki Sloveniji 2009. Državni zbor je dobil predlog sklepa, h kateremu niso bili vloženi amandmaji, zato bomo o predlogu sklepa odločali jutri, v četrtek v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 25. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO POROČILA OGLEDALO VLADI 2010 – ZELENI NEVLADNI MONITOR. Poročilo je v obravnavo Državnemu zboru predložila Umanotera – Slovenska fundacija za trajnostni razvoj. Za dopolnilno obrazložitev poročila dajem besedo direktorici mag. Vidi Ogorelec. Gospa Ogorelec, izvolite za govornico.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovani minister, predsednik. V imenu ekipe, ki je pripravila to poročilo. Umanotera je namreč vodila projekt priprave Ogledala Vladi 2010, sodelovala pa je ekipa ducat sodelavcev iz nevladnih organizacij in strokovnjakov. Predvsem pozdravljam zanimanje, namreč to je že tretje Poročilo Ogledalo Vladi, ki smo ga pripravili, je pa prvič, da smo imeli priložnost, da je bilo predstavljeno tako na odboru, kot da ga tukaj zdaj predstavljamo v Državnem zboru v plenumu Ocenjujem, da je to dober napredek, da zakonodajna institucija, ki namenja veliko pozornosti postopku sprejemanja zakonov, daje priložnost, da pogledamo, kako je z izvajanjem te zakonodaje tako evropske kot naše lastne nacionalne, in da Državni zbor prepozna to svojo funkcijo. Kot odziv na konstruktivnost nevladnega zelenega sektorja bi samo to povedala, da je Ogledalo Vladi ena majhna aktivnost v zelo širokem naboru aktivnosti nevladnih organizacij, od katerih so mnoge tudi zelo proaktivne, pozitivne, predvsem na področju izobraževanja, ozaveščanja in vzpostavljanja kapacitet. V podrobnosti poročila ne bom šla, upam, da ste ga že jeseni vsi prejeli v tiskani obliki, v njegovem povzetku, celota je objavljena na spletu. Bi pa dala samo nekaj ključnih poudarkov, pa morda nekaj konteksta. V tem poročilu, kjer je 49 kazalnikov, ki spremlja izvajanja zakonodaje in tudi programskih zavez, h katerim se je Slovenija zavezala na 14 področjih, ne samo teh tipično okoljevarstvenih – pripomba ministrov oziroma predlog dr. Potočnika, da se tudi drugi resorji posvetijo tej temi, je zelo na mestu, tako da pod našim ogledalom ni samo Ministrstvo za okolje in prostor, ampak tudi drugi resorji. Splošna ugotovitev potrjuje že splošno znano dejstvo, da je razkorak med cilji in zavezami na papirju in dejansko prakso precejšen in da je dejansko nesprejemljiv. Če gledamo podrobno posamezna področja, predvsem področje prometa, energetike in sistema ravnanja z okoljem, Slovenija zelo zaostaja tudi na področju odpadkov, kakovosti zraka, prehodu v trajnostno kmetijstvo, področju podnebnih sprememb, čeprav smo v zadnjem letu do dveh zaradi gospodarske krize po kazalnikih zaznali ugodnejše trende, vendar iz nepravih razlogov, ne zaradi proaktivnih ukrepov, ampak zaradi gospodarske krize. Spodbudne rezultate oziroma gibanja pozdravljamo predvsem na področju javne uprave, ta je zgled na področju sprejemanja akcijskega načrta za zeleno javno naročanje in uredbe, ki je v pripravi, tudi pri podelitvi okoljevarstvenih dovoljenj industrijskim obratom, čeprav vemo, da je prav to izdajanje dovoljenj bilo tudi pod grožnjo Evropske komisije. In pa še na nekaterih drugih področjih, recimo kakovost voda zaradi povečanega števila čistilnih naprav, kar je posledica evropske zakonodaje in standardov in prihajajoča nacionalna podnebna strategija in zakon. Prav v zvezi z grožnjo Evropske komisije naj omenim, da mislim, da je žalostno, če že ne nesprejemljivo, da nas prav Evropska komisija mora opozarjati na neizvajanje zakonodaje in delujemo po načelu gasilskih akcij na osnovi teh postopkov, katerih vrsta je odprta in tudi državi grozijo že na mnogih področjih sankcije. Edini celovit lasten mehanizem, ki ga imamo v tej državi, je bil predviden v Nacionalnem programu varstva okolja, ta je predvidel eno preglednico, ki je vključena v poročilo o stanju okolja, ki je bilo prej v prejšnji točki predstavljeno, žal pa ta preglednica ne izpolnjuje svoje funkcije. Namreč, če ste podrobno pogledali to preglednico, boste opazili, da jih od 188 ukrepov ima samo 14 navedeno, kakšen je status. Za zaključek pa naj samo to povem, da pričakujem, da se bo varstvo okolja tudi v Sloveniji prelevilo na eno višjo stopnjo, ker ne bo več prepoznano kot grožnja delovnim mestom in gospodarskemu razvoju, ampak da se bo prepoznala velika priložnost tako podnebnoenergetskih tem kot varstva okolja sploh za večjo konkurenčnost, zelena delovna mesta in ob tem, seveda, višjo kakovost okolja in življenja in je to nova generacija varstva okolja in teh tematik. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospa Ogorelec. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade. Gospod minister Žarnić, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani! Najprej se moram zahvaliti avtorjem tega poročila, ki je izredno koncizno pripravljeno, v nepreobilnem navajanju nekih stvari, vendar v obliki dobrih povzetkov. Tudi vidim, da so pri tem upoštevali tudi neke podatke s strani ARS-a, kar se vidi, da nekako s tem tudi priznajo verodostojnost našim podatkom. Poleg tega so posebej zanimivi kazalniki s tistimi ikonicami, ki izredno lepo prikazujejo in razumljivo kažejo, kje je treba kakšne stvari izboljšati. Vesel sem tudi, da razumejo to podporo naporom našemu komisarju v Evropi k nekoliko drugačnem razmišljanju. Moram povedati, da bom znotraj naše vlade kolegom ministrom nekako svetoval, poprosil jih bom, da naj se sami obnašamo v smislu tega novega razmišljanja, ker računam, da ko neka taka ideja pride v takem velikem sistemu, je nek čas potreben, da se inducira dovolj energije za novi pristop. Zato sem tukaj tudi optimist, kajti na regijskem principu ohranjanja okolja zelo dobro sodelujemo tako v alpskem prostoru, kot v donavskem in podsistemu Save, tako sedaj v bodoče jadranskemu, tudi dinarskemu in se nekako zametki te nove politike kažejo v praksi. Lahko rečem, da celo praksa na nekih področjih prehiteva tudi samo prakso večjega sistema, kot je Evropska unija, da ne govorim o celem svetu. Jaz sem pri trendih ohranjanja okolja optimist. Vsekakor vedno poudarjamo, da je zaščita okolja, varovanje okolja, sožitje z okoljem, ekonomija, ki je okolju prijazna, tudi priložnost, kar vidimo pri mnogih naših parkih, kjer so te aktivnosti že vidne. Ta parlament je lahko ponosen, da je po dolgih letih sprejel tudi Zakon o Triglavskem narodnem parku, kjer se bodo mnoge ideje lahko implementirale in se pokazale kot koristne v nekem času. Tako so na tem področju možnosti, vendar po drugi strani moramo pa paziti, da ne bi s pretiranimi zahtevami glede okolja in, kot je tukaj gospod Petan povedal, z nekimi nelogičnostmi pa naredili vsem tem aktivnostim večjo škodo kot korist. Moramo se obnašati uravnoteženo, imeti varovanje okolja in industrijo in človekove dejavnosti. Se pravi, kot se lepo reče, nekako sonaravno živeti, vendar ob tem tudi preživeti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Poročilo je obravnaval Odbor za okolje in prostor kot matično delovno telo. Besedo dajem predsednici gospe Bredi Pečan.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Odbor za okolje in prostor je Poročilo Ogledalo Vladi 2010 obravnaval na 21. seji 2. septembra. Poročilo je, kot smo že slišali, pripravila Umanotera, Slovenska fundacija za trajnostni razvoj, ob sodelovanju s partnerji iz mreže Plan B za Slovenijo v avgustu 2010. Na seji odbora so sodelovali predstavniki Ministrstva za okolje in prostor, za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, za promet, za obrambo, Ministrstvo za šolstvo in šport, za gospodarstvo, Računskega sodišča Republike Slovenije, varuha človekovih pravic, Umanotere, Slovenskega E-foruma, CIPRA Slovenija, Inštituta za trajnostni razvoj, Društva za opazovanje in proučevanje ptic Slovenije in Fokusa, društva za sonaravni razvoj. Kot gradivo za razpravo je odbor z dopisom 29. julija letos prejel osnutek Poročila Ogledalo Vladi za 2010, na seji odbora pa še tiskano publikacijo s povzetkom poročila, pripravljenega v avgustu 2010. V predstavitvi Poročila Ogledalo Vladi 2010 sta predstavnici Umanoterne, Slovenske fundacije za trajnostni razvoj, mag. Vida Ogorelec Wagner in Gaja Brecelj uvodoma povedali, da so v sodelovanju z drugimi nevladnimi organizacijami letos takšno poročilo pripravil že tretjič. Poročilo je pripravljeno in opravljeno z namenom, da se ugotovi, kako država skrbi za izvajanje načel trajnostnega razvoja v različnih sektorjih. Tokrat so spremljali štirinajst poročil na skupno devetinštiridesetih izbranih kazalnikih, ki vsebinsko spadajo v tri sklope: prehod v nizkoogljično družbo in podnebne spremembe, trajnostno upravljanje z naravnimi viri ter horizontalna območja. S tem poročilom želijo spodbuditi vladne organe k boljšemu izvajanju političnih zavez, kar bi zmanjšalo implementacijski deficit. V razpravi so člani odbora menili, da sta poročilo in predstavitev dobro pripravljeni, pogrešajo pa predloge za izboljšanje stanja. Pogrešajo tudi primerjavo z doslej pripravljenimi monitoringi in poročili, ker bi tako lahko dobili vpogled na stanje za daljše obdobje, na primer za eno desetletje. Koristno in pomembno bi bilo vzpostaviti sodelovanje med vsemi deležniki in popestriti dialog, ki bi morda bil bolj intenziven in večplasten. Glede na to, da ljudje postajajo vse bolj osveščeni in tako tudi bolj kritični in pozorni na pomanjkljivosti, bo treba na temu področju veliko več konkretizacije in intenzivnega timskega dela ter zavedanje o soodgovornosti in odgovornosti pri sprejemanju odločitev. Imamo zelo bogato zakonodajo, treba pa je pogledati, kako in na kakšen način se uresničujejo sprejete zaveze. Če bi v vseh fazah priprave zakonodaje, tako kot veleva Aarhuška konvencija, bolj intenzivno vključevali vse deležnike v prostoru, zlasti na nivoju lokalne skupnosti, bi lahko preprečili veliko spora in nasprotovanj. Odbor za okolje in prostor je zato predlagal Državnemu zboru, da Poročilo Ogledalo Vladi 2010 uvrsti na eno od sej, danes se je to zgodilo, in sprejme sklep, s katerim naj Vladi predlaga vrsto ukrepov in dejavnosti za izboljšanje razmer v okolju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanskega kluba LDS bo predstavil mag. Borut Sajovic. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči, za besedo. Prijazen pozdrav naši gostji, gospe Ogorelčevi, ministru in pa vsem, ki jih ta problematika zanima – očitno jih pa v Državnemu zboru ni tako veliko –, kaj mislijo nevladniki. Pa nič zato. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije se nam zdi prav, da vladni okoljski politiki kdaj pa kdaj ogledalo nastavi tudi nevladni sektor. Zato v Liberalni demokraciji Slovenije pozdravljamo današnjo obravnavo okoljskega poročila, ki ga je pripravila Slovenska fundacija za trajnostni razvoj Umanotera. Ključno ugotovitev Umanotere povzema prvi predlagani sklep, ki ugotavlja, da izvajanje zvez in zakonodaje na področju okolja in trajnostnega razvoja ni zadovoljivo ter da je najslabše stanje predvsem na področju prometa, energetike in sistemov za ravnanje z odpadki ter da še vedno pospešeno izgubljamo najboljša dobra kmetijska zemljišča. K temu seveda ni veliko dodati, ker je preprosto res. V LDS ugotavljamo, da v Sloveniji okolje še vedno ni postalo temeljna podlaga in okvir z jasnimi robnimi pogoji razvoja, ampak je predvsem ovira nebrzdanemu, hlastanju investitorjev in trenutnih obarvanih interesov. To je še posebej izrazito v zadnjih letih, ko se v Sloveniji spopadamo z gospodarsko krizo. Nič bolje pa se na nek samokritičen način ne obnaša tudi država, kajti Akcijski načrt za obnovljive vire energije za obdobje 2010–2020, na primer, ni bil okoljsko presojen. Evropski komisiji je bil poslan kot zaveza naše države, z izgovorom, da bo okoljsko presojen nov nacionalni energetski program. Sledi logično vprašanje, kako imamo lahko v praksi prej akcijski načrt s konkretnimi okoljskimi posledicami, ki je hierarhično nižji akt kot nacionalni program. Nadalje se postavlja vprašanje, ali je sploh še smiselno izpostavljati problematiko prometa, torej področja, kjer ne spoštujemo lastnih zavez iz operativnih programov zmanjševanja izpustov. Če bi želeli biti zelo nazorni, bi lahko rekli, da imamo predvsem ministrstvo za cestno gradnjo in ne ministrstva, ki je zadolženo za celostno prometno politiko, katere ključni del je tudi okoljska politika. Skratka, posamezni ministrski resorji naših skupnih ter s tem tudi svojih okoljskih zavez ne jemljejo kot svoj problem, ampak smatrajo to zgolj in samo kot problem Ministrstva za okolje in prostor, problem, ki se naj v interesu vseh reši tam nekje daleč za Bežigradom. V Liberalni demokraciji Slovenije se strinjamo, da so eden izmed glavnih izzivov današnjega časa že prisotne in neizogibne podnebne spremembe ter prehod v tako imenovano nizkoogljično družbo. Dejstvo pa je tudi, da naši dosedanji ukrepi za zmanjševanje toplogrednih plinov in za prilagajanje na podnebne spremembe niso zadostni niti zadovoljivi. Težko se strinjamo tudi z ugotovitvijo, da pomemben napredek pomeni le predvidena obravnava predloga zakona o podnebnih spremembah, kajti kar pomemben del strokovne javnosti je mnenja, da ga mogoče sploh ne potrebujemo, da mogoče bolj kot zakon, kot papir potrebujemo dejanja in dosledno izvajanje že sprejetih zakonov, drugih predpisov, predvsem pa lastnih zavez. Tudi zaradi vse pogostejšega ponavljanja obsežnih poplav je treba v prihodnosti več pozornosti nameniti urejanju voda, vodotokov in brežin ter zagotavljanju vključevanja javnosti v proces odločanja na tem področju. V Liberalni demokraciji Slovenije, kar se tega področja tiče, menimo, da je na tem področju prišlo do opaznega napredka, in ta napredek pozdravljamo. V proces izdelave načrtov upravljanja voda je široko vključena javnost, zagotovo kot še nikoli doslej. Manjka mogoče še kakšna konferenca o vodah, ki pa bo po naših informacijah kmalu zaživela. Res pa je tudi, da z vsem krepko zamujamo in smo zato že bili deležni tudi opomina s strani Evropske unije oziroma Evropske komisije. Žal pa na področju zagotavljanja dobrega ekološkega stanja naših voda ter izboljševanja oziroma vzdrževanja dobre, kvalitetne pitne vode ni tako velikega napredka, kot bi si ga želeli. Zato bi k temu v Poslanski skupini Liberalne demokracije Slovenije lahko dodali tudi relativno počasno reševanje problematike pretiranega gnojenja na določenih območjih kmetijstva, pa mogoče aktualno svežo temo, problematiko bioplinarn, tudi v luči Akcijskega načrta za obnovljive vire energije v obdobju 2010–2020, ki ni bil okoljsko presojen. V našem poslanskem klubu že vrsto let opozarjamo na problematiko zmanjševanja kmetijskih zemljišč, ki je povezana s padajočim trendom na področju naše prehranske samozadostnosti. Zato podpiramo ugotovitve iz predlaganega 4. sklepa. Dodajamo pa naše skromno mnenje, da je treba v novi finančni perspektivi doseči korenit preobrat v subvencijski politiki države. Subvencije morajo spodbujati predvsem trajnostno in naravi prijazno kmetijstvo, z ustreznimi in finančno močnimi ukrepi v drugem stebru. Zato bo treba okrepiti sodelovanje tako med kmetijskim kot okoljskimi sektorji. 5. sklep pravilno izpostavlja, po našem mnenju, osebno odgovornost državljank in državljanov na področju ravnanja z odpadki. Praviloma se vedno izpostavljajo samo problemi na sistemski in institucionalni ravni, redkokdaj pa velike probleme na izvoru, to je pri gospodinjstvih. In čas je, da mogoče danes zvečer, ko pridemo domov, pogledamo, kaj dejansko konča v naših smetnjakih, kaj pa bi moralo končati vse drugje. Kljub vsemu pa zadnja dogajanja na tem področju, pospešeno delovanje inšpekcijskih služb, vodi k pravim ciljem, ki si jih vsi želimo, da seveda iz odpadkov potegnemo ven tisto, kar je koristna, potrebna obnovljiva surovina in da na odlagališčih, katerih bo v Sloveniji zagotovo omejeno število, odlagamo tisto, kar je treba, ob jasni zavezi in pa logičnem, pametnem razmišljanju, da pa odprte rane v naravi, kjer pa imamo še prostor, zapolnimo in potem dokončno saniramo. Zato tu mislimo, da je še precej prostega prostora in možnosti za aktivnost na področju izobraževanja, ozaveščanja javnosti o trajnostnem ravnanju z odpadki. Ne nazadnje pa bo treba tudi pričeti z doslednim sankcioniranjem slabih in neučinkovitih praks v gospodinjstvih, kajti vsakdanje življenje kaže, da velikokrat samo korenček ni dovolj. Zanimiv, zagotovo ekološke obravnave vreden problem je tudi onesnaženost zraka v mestih, predvsem problematika trdih delcev. To postaja v Sloveniji v večjih mestih zagotovo eden večjih, pomembnejših okoljskih problemov, zato v LDS opozarjamo, da nas bodo v primeru, če naše mestne oblasti v sodelovanju z državo ne bodo pospešile sprejema in pa izvajanja ukrepov za zmanjšanje onesnaženosti zraka v mestih, nas bodo v to prisilile kazni Evropske komisije. Ob tem pa bi moralo Ministrstvo za promet pripraviti in začeti izvajati tudi novo prometno politiko, katere eden izmed ključnih temeljev mora biti tudi politika zmanjševanja onesnaženja s trdimi delci in zmanjševanje izpustov toplogrednih plinov iz prometa. Kot smo že povedali, v Liberalni demokraciji Slovenije, pozdravljamo obravnavo tega zelenega nevladnega monitorja. Resnično se namreč postavlja ogledalo vsem nosilcem okoljske politike v Sloveniji. Podoba v ogledalu pa žal ni najlepša, zato smo že ob obravnavi vladnega Poročila o okolju v Republiki Sloveniji 2009 izrazili našo skrb, bojazen, da nas bodo v ukrepanje najverjetneje prisilile šele visoke, za recesijski čas najbrž previsoke kazni Evropske komisije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev bo predstavil gospod Vili Rezman.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. V poslanski skupini Solidarnost smo s pozornostjo spremljali, kaj nam ima, skozi poročilo, skozi katero se predstavlja Vlada, povedati o sebi, pa tudi to, po obsegu nekoliko skromnejše poročilo, ki se imenuje Ogledalo, ki so ga pripravile nevladne organizacije ali tako imenovana civilno družba. Omenjam to civilno družbo predvsem zavoljo tega, ker je bilo pred nekaj minutami slišati s strani gospoda ministra, da je pogosto kontradiktorna in da se je v zvezi s poročilom, ki ga je Vlada pripravila, nekako mlačno odzivala. Kar se tiče kontradiktornosti, najbrž ni na Ministrstvu za okolje in prostor, da bi se postavljalo na eno ali drugo stran, ampak, da izvaja ukrepe, ki so pravilni, in da izvaja ukrepe, ki so določeni v programih, akcijskih načrtih, ki so določeni z zakoni etc. Kar se tiče mlačnosti civilne družbe, nevladnih organizacij, je zopet tako, da lahko kakšne akcije štejemo celo za brutalne, takrat, kadar se, recimo, prevračajo kupi gnoja ali se zliva gnojnica po poljih, demonstrativno, lahko pa bi res bilo kaj premlačno, če bi ne bilo to ogledalo in ne bi izpostavilo prave podobe. Jaz sam in v naši poslanski skupini Solidarnost pa menimo, da je to ogledalo, ki sicer ni koncizno, kakor je bilo rečeno, pa vendarle postavilo ogledalo na pravi konec in pokazalo rezultate, s katerimi se tako rekoč vsi lahko strinjamo, da so pravi kazalci. In tudi Odbor za okolje in prostor je sklepal zelo podobno. Gospodu ministru so bile všeč ikone, tam na tretji ali četrti strani, in jih je zato omenil. Ampak ravno te ikonice govorijo o tem, da odziv tega ogledala ni mlačen. Na hitro sem pogledal, kaj tam piše, in ugotovil, da v primeru ocenjevanja nekaj več kot ducata področij ne najdemo niti enega področja, ki bi bilo ocenjeno dobro. Če je to premlačno, potem se da to spremeniti samo z drugačnimi besedami, po vsebini bo pa ostalo isto: nimamo dobrih področij. To govorijo te ikonice. Devet področij je, ki so ocenjena kot slaba. Mislim, da tudi to ni premlačno, ampak da je kritična ocena, ki ji je treba prisluhniti. Samo pet je takšnih področij, ki so ocenjena kot zadovoljiva. Pa zadovoljivo ni ravno najvišja ocena, na katero bi smeli biti zelo ponosni. Zanimivo bi bilo tudi povedati, na katerih področjih: na področju voda, na področju industrijskega onesnaževanja, mednarodnega sodelovanja in na področju bolj ali manj potencialnega zelenega naročanja naše uprave. In še to, kar se tiče industrijskega onesnaževanja, je morebiti ali pa celo dokaj verjetno, bolj posledica aktualnega stanja v svetu, v gospodarstvu, kot pa posledica zavestne okoljske politike. Kaj nam še govori to poročilo, imenovano Ogledalo? Govori, da imamo slabe trende. In sicer dva, ki se slabšata, torej dva negativna trenda na ključnih področjih: na področju energetike, na področju trajnostne rabe energije in na področju trajnostne mobilnosti ali prometa, kakor bomo temu rekli. Da je to upravičeno reči, ker gre za ogledalo, ki kaže razkorak med vladnimi deklaracijami in njenimi dejanji, je razbrati iz nekaj primerov. Spomnimo se, recimo, področja obnovljivih virov energije. Spomnimo se, kako, recimo, nikakor ne moremo še kako potrebne infrastrukture za pretočno hidrocentralo, akumulacijsko hidrocentralo Kozjak, recimo, umestiti v prostor, pa je to zelo potrebna investicija. Spomnimo se, kako ne moremo dokončati in izkoristiti energetskega potenciala reke Save. Spomnimo se, kakšne ukrepe je sprejemalo ministrstvo in kakšne proteste je doživljalo v zvezi z malimi hidrocentralami. Spomnimo se, kakšne prevrate, preskoke, eskapade je ministrstvo počelo v zvezi s fotovoltaičnimi elektrarnami, da tudi tisti, ki res kaj vedo o tem, niso več vedeli, za kaj gre. Mislim, da te kritike niso tako zelo mlačne, da so kar ostre in da so tudi ustrezne. Spomnimo se, kako tako rekoč nič ne uredimo na področju učinkovite rabe energije. To, kar imamo v proračunih zapisano so začetki, ki ne bodo kaj velikega spremenili, pa hvala bogu, da imamo vsaj neke začetke pripravljene. Spomnimo se na že omenjeno zamudo energetskega programa, ki, menda, v nekaterih predalih pa že vendarle tiči, samo videti ga še ne moremo in sočasno prehitevanje, morebiti, gradnje termoelektrarn. Spomnimo, recimo, na to, kako zamujamo pri prepovedi vožnje z motornimi vozili v naravnem okolju. Več kot je protestov, več kot je poškodovanja okolja, več kot je škode turizmu, bolj mlačno se tukaj Vlada oziroma ministrstvo odziva. In na koncu smo videli, zdaj čisto pred kratkim, da tudi to, kar so zdaj vso leto delali, so zdaj odložili, ker so ugotovili, da nimajo pravnih osnov za to, kar delajo. Torej, tovrstne kritike so upravičene in jaz menim, da niso bile tako zelo mlačne, razen če nekdo hoče ocenjevati, to je bilo danes tudi rečeno, stvari po vzgledu polpraznega kozarca. In reče, da hvala bogu, ponosni smo, da imamo poročilo, čeprav je prišlo s tri- ali štiriletno zamudo. Torej to je nek alibi, ki ni najboljši za delo, ki ni bilo pravočasno in ustrezno opravljeno. Razlogi za to, da imamo tako slabo stanje, so seveda številni. Zadevajo gospodarstvo, zadevajo javno upravo, zadevajo tudi nas, ki sprejemamo bolj ali manj neustrezno zakonodajo, in zadevajo nas vse v našem vsakdanjem življenju, v katerem se nočemo tako rekoč ničemur odreči in želimo živeti po starih vzorcih, ki pa presegajo nosilne zmogljivosti Zemlje in ki presegajo to, kar smo mi sposobni in kar je narava sama sposobna regenerirati. Zato je to z naše strani, torej s strani Poslanske skupine nepovezanih poslancev, Solidarnost, to ogledalo pokazalo pravo sliko in mislimo, da je prav, da se ob koncu tudi pove, kakšen je bil namen, vsaj tako so avtorji zapisali: ni bil namen destruktivne kritike, ampak kritične presoje o tem, kar je Vlada v prvi polovici mandata uspela narediti, in dati na ta način tudi spodbudo za to, da bi morebiti v drugi polovici mandata še kaj ukrenila. Kaj zelo velikega, kar bi ugodno, pozitivno vplivalo na stanje v okolju in na procese, pa se bojim, je že zmanjkalo časa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavila gospa Silva Črnugelj.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Lepo pozdravljen minister s sodelavci in predstavnica Umanotere! Lepo pozdravljeni kolegi in kolegice! V Poslanski skupini Socialnih demokratov z odkritim veseljem pozdravljamo obravnavo Poročila Ogledalo Vladi, ki so ga okoljske nevladne organizacije pripravile že tretjič. Državni zbor pa je prvič izkoristil možnost za njegovo predstavitev in obravnavo, tokrat v povezavi z obravnavo Poročila o okolju v Republiki Sloveniji v letu 2009 seveda na pobudo Odbora za okolje, predvsem Brede Pečan in Silve Črnugelj. Poročilo Ogledalo Vladi okoljskih nevladnih organizacij je po vsebini opisano, vendar dokaj dobro odseva nezavidljivo stanje okolja v naši državi, konkretno na 14 področjih, od katerih so le nekatera ocenjena zadovoljivo, večina pa ne dosega niti minimalnih standardov. Če na hitro naštejemo vsa področja in ocene stanja, ki so jih dobila, vidimo, da je stanje na področju nacionalnih okvirov prehoda v nizkoogljično družbo slabo, s pozitivnim trendom. Na področju prilagajanja na podnebne spremembe slabo, čeprav so se izpusti toplogrednih plinov zmanjšali, splošno kot tudi na enoto proizvoda, zaradi gospodarske krize. Na področju trajnostne energetike – slabo, z negativnim trendom. Na področju trajnostne mobilnosti – zelo slabo, z negativnim trendom. Na področju varovanja voda kot strateškega vira – zadovoljivo, ampak brez gibanj v pozitivno smer, pa še to le po zaslugi zmanjšanja obremenjevanja voda iz gospodarstev oziroma povečanja števila čistilnih naprav; na področju trajnostnega kmetijstva je slabo. Na področju ravnanja z gensko spremenjenimi organizmi zadovoljivo, a to le zaradi tega, ker nam je z zakonom o soobstoju z gensko spremenjenimi rastlinami z ostalimi kmetijskim rastlinami uspelo potrditi dovolj široke varovalne pasove, ki ločujejo gensko spremenjene rastline od ostalega rastja. Na področju ohranjanja narave – slabo, na področju ravnanja z odpadki – slabo, brez sprememb, na področju kakovosti zraka – zelo slabo. S pozitivnim trendom na področju industrijskega onesnaževanja – zadovoljivo, a brez premikov na boljše. Nevladne organizacije ocenjujejo stanje izvajanja nacionalnega programa varstva okolja kot slabo, s pozitivnim trendom stanja varovanja okolja v okviru razvojnega sodelovanja kot zadovoljivo, s pozitivnim trendom. Medtem ko je stanje vzgleda, ki ga daje javna uprava s svojim ravnanjem, ravno tak zadovoljivo, s pozitivnim trendom. Zadovoljivo stanje pri javni upravi pri predpisih, predvsem sprejemanja akcijskega načrta za zelena javna naročila, ter dejstvo, da je dajanje vzgleda relativno nova stvar in ga bo v prihodnje težje nadgrajevati in dograjevati. Kazalci posameznih področij odsevajo še slabše stanje. Besede, ki najbolj vpijejo iz poročila, sta "slabo, stagnacija", ponekod v sožitju z besedo in besedno zvezo "s pozitivnim trendom". Tukaj je pa treba izpostaviti, da so ti trendi šibki in se bodo pod pritiskom neodložljivih nepredvidljivih dogodkov obrnili v negativno smer, če se na odgovornih mestih ne bo interes za pravilne odločitve pospešil, hkrati s tem, da bo manevrskega prostora v bodoče vedno manj zaradi sredstev. Če povzamem, je resnično pozitivnih rezultatov v področju grozljivo malo po navedbah okoljskega poročila. Že pri poročilu o stanju okolja v letu 2009 je bilo govora o nujnosti večjega financiranja posameznih področij. V Poslanski skupini Socialnih demokratov se popolnoma zavedamo, da bo sredstev v bližnji prihodnosti na splošno manj. Predstavniki ministrstva za okolje so praviloma ugotovili in pravilno, da bo treba trezno razmisliti o prioritetah, kateremu področju dati pomembnejši delež sredstev. Obstaja možnost, da za nekatere sektorje ne bo niti toliko denarja, da bi jih vsaj za silo držali nad glavo. Zaradi neizogibnega pomanjkanja sredstev bo treba tako imenovani implementacijski deficit zmanjševati z nefinančnimi ukrepi. V tej luči bo zmanjševanje razkoraka med zastavljenimi cilji na področju prilagajanja na podnebne spremembe še toliko težje, saj se ukrepi prilagajanja navezujejo na vsa ostala okoljska področja. Zahteve ožje mednarodne skupnosti so jasne, vendar se njihova implementacija v okoliščinah lokalne gospodarske krize zdi vse manj realna. Na drugi strani je varovanje okolja še vedno prepoznano kot zaviralec gospodarskega razvoja, gospodarske dejavnosti oziroma industrije, ki se mu pri nas nekako ne najde prostora v zavesti širšega kroga proizvajalcev kakor tudi pristojnih vladnih služb. Nikakor se ne moremo zavedati, da je to tudi odpiranje novih zelenih delovnih mest in še mnogo čega. Naj pred koncem poudarim še, da tudi to poročilo ni popolno in da si v Poslanski skupini Socialnih demokratov resnično, ampak res resnično, želimo obravnavo poročilo z vsemi kar se da svežimi podatki, ki jih takšna poročila morajo vsebovati, pa tudi to ogledalo Vladi. Stanje, kakršno je zabeleženo v poročilu, pa je žal posledica ne dovolj učinkovitega dela v vseh sedemnajstih letih, odkar velja Zakon o varstvu okolja. Da bi to stanje popravili, bo treba najmanj pet let dela, in to trdnega. V upanju, da bodo uresničeni, bomo v Poslanski skupini Socialnih demokratov podprli sklepe, ki so bili izglasovani na seji matičnega delovnega telesa, in upali, da bo tudi zelena politika izziv vsem gospodarstvenikom v Sloveniji. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil gospod Milenko Ziherl.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Lep pozdrav vsem prisotnim, posebej gospodu ministru! Poročilo Ogledalo Vladi 2010 – Zeleni nevladni monitor so pripravili v nevladni organizaciji Umanotera in partnerji iz mreže Plan B za Slovenijo. Podano je stanje za 14 opazovanih področij. Opravljena je bila že obravnava na Odboru za okolje in prostor, kjer je bilo ocenjeno kot dobro pripravljeno. Za prihodnja poročila pa je bil podan predlog, naj bodo dopolnjena s predlogi za izboljšanje stanja okolja ter s primerjavami z rezultati že opravljenih monitoringov, da lahko razberemo trend dogajanja za daljše obdobje, najmanj desetih let. Kot veleva Aarhuška konvencija, je treba še bolj vključevati v okoljsko problematiko vedno bolj ozaveščeno in osveščeno civilno sfero družbe. V razpravi so bili podani predlogi za posamezna poglavja, in sicer, za trajnostno mobilnost je treba posodobiti železniška omrežja in javna prevozna sredstva. Pri vodooskrbi je treba pospešiti realizacijo načrtov občin za boljšo oskrbo s pitno vodo in odvajanjem odpadnih voda. Pri trajnem kmetijstvu je velika problematika zaraščanja kmetijskih zemljišč, s čimer naj se ubada in na naj se nanj odzove kmetijstvo ministrstvo. Trajnostna energetska oskrba: treba je realizirati ambiciozne načrte nizkoogljične družbe, optimirati prometne tokove ter se lotiti energetske sanacije stavb. Urejanje vodotokov in brežin. Potrebni so takojšnji ukrepi zaradi zagotavljanja poplavne varnosti. Ravnanje z odpadki. Slabo stanje je treba sanirati z ozaveščanjem prebivalstva ter izgradnjo regijskih centrov za ravnanje z odpadki, ki morajo izločiti večinski delež sekundarnih surovin, energentov in kompostnih materialov, da bo potreba po odlagalnih površinah za ostanek odpadkov minimalna. Prašni delci so problem, in sicer PM10 in še manjši PM5. Vlada in Državni zbor naj spodbudita mestne oblasti, da pospešijo sprejetje izvajanja ukrepov za zmanjšanje onesnaženosti. Industrijska onesnaženost. Vlada naj spodbuja prehod k prijaznejšim tehnologijam. V Slovenski demokratski stranki ocenjujemo poročilo kot ustrezno in kakovostno pripravljeno. Ne moremo pa se znebiti vtisa, da je v nekaterih primerih premalo kritično, nekaterih področij se sploh ne dotika, pa vendar predstavljajo veliko nevarnost za omenjene kazalce. Usmeritve v energetiki kažejo na to, da se bo stanje v naslednjem poročilu lahko samo poslabšalo. Megalomanski energetski projekti bodo porabili vsa sredstva in človeške potenciale na škodo zelenih tehnologij in obnovljivih virov. Zaostanki v modernizaciji železniškega omrežja in slabo organiziran javni promet prav tako ne moreta prispevati k izboljšanju stanja za neko bodoče poročilo. Vedno pogostejša in glasnejša opozorila iz Bruslja in predvsem vedno glasnejša civilna družba kažejo na to, da je stanje okolja v Sloveniji resno, Vlada pa nima pravih odgovorov na izzive. Pravica do zdravega okolja je neodtujljiva. Obveščenost prebivalstva in vključevanje le-tega pri okoljskih odločitvah sta zahtevi Aarhuške konvencije. Na resornih ministrstvih pa se kljub stalnim in vedno bolj resnim opozorilom ne premakne nič. Ministri prihajajo in odhajajo sredi mandata, kar ni dobro za neko dolgoročnejše ukrepanje. Da je okolje vedno bolj nezdravo, kažejo tudi vedno pogostejša obolevanja za boleznimi, ki izvirajo iz nezdravega okolja. Nesprejemljivo je tudi, da so cela območja Slovenije, predvsem pa večja mesta, kjer je okolje bistveno slabše kot drugod. Pa vendar se na teh območjih gradi še naprej, kar bo okolje samo še poslabševalo. Poročilo sprejemamo kot enega od kazalnikov, kaj vse je treba še storiti, da bomo v ustreznem času okolje toliko izboljšali, da ne bomo trpeli škodljivih posledic.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavil dr. Pavel Gantar.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa Vida Ogorelec Wagner, lep pozdrav. Lep pozdrav ministru in sodelavcem, spoštovane kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Zares menimo, da je obravnava poročila nevladnih organizacij, predvsem na čelu z Umanotero, z naslovom Ogledalo Vladi, pa verjetno tudi s podnaslovom Ogledalo Državnemu zboru, da je to poročilo, da ima tako rekoč že kar nekakšen zgodovinski pomen v tem smislu – po mojem vedenju –, da imamo tokrat na klopeh in da prvič neposredno obravnavamo poročilo, v tem primeru o stanju okolja, neke nevladne organizacije. Imeli smo veliko poročil, ki jih pripravijo razne institucije, ampak vse te institucije so bolj ali manj povezane z Vlado, z državnimi institucijami, tokrat pa imamo res poročilo, ki so ga pripravile nevladne organizacije. S tega vidika še posebna zahvala, po našem mnenju, velja Odboru za okolje in prostor, ki je najprej to poročilo obravnaval in hkrati tudi sprejel sklep, da se ga, kako primerno, skupaj s poročilom o stanju okolja, ki ga je pripravila Vlada obravnava na tej seji Državnega zbora. Zdi se mi, da je to pomembna zadeva in se jo je mogoče treba tudi naprej držati. Dejstvo, da smo v prejšnji točki obravnavali poročilo o stanju okolja, ki ga je pripravila Vlada za leto 2009, samo po sebi nakazuje možnosti primerjav. Te primerjave najprej pokažejo, da so razlike v ocenah precejšnje, da se tudi razlike v metodološkem pristopu velike in da odvisno od tega, kako eno ali drugo poročilo beremo, si lahko naredimo zelo različne vtise v stilu tega, kar je bilo prej rečeno, da je kozarec vode lahko pol prazen ali pol poln. Kakorkoli bomo že to ocenjevali, mislim, da je kozarec vode precej prazen. Predvsem menim, da je dobro, da je to nevladno poročilo danes tu, zaradi tega, ker še nikoli – tudi sam ko sem pripravljal takšna poročila, da se razumemo, se ne izvzemam iz tega –, še nikoli nisem videl nobenega okoljskega poročila ali drugega dokumenta, ki bi ga pripravila Vlada ali njej prirejene ali podrejene institucije, ki bi, recimo temu, močno kritiziralo Vlado ali ministrstva ali kogarkoli že. Vsa ta poročila so sicer verodostojna, korektna, ne moremo reči, da niso bila in da so, ampak imajo nek ozir, neko pristranskost, ki je razumljiva. S tega vidika so poročila, ki nimajo tega ozira, zelo pomembna. Ne moremo, seveda, tudi v tem poročilu vsakega stavka vzeti za suho zlato, tudi tu moramo imeti načelo preverjanja in kritične distance pri branju, kot pri vsakem, ampak že sama primerjava je za nas izjemno pomembna. In to se mi zdi najbolj pomembno. Kolegice in kolegi so predstavili stanje in trende, kot so v poročilu, zato jaz tega ne bom posebej ponavljal, ker bi res lahko povedal samo to, kar je že bilo rečeno. Ker sem že nekaj rekel o okoljskem poročilu Vlade in je to navezava tudi na to točko, je bila tu v dvorani izrečena kritika, da to okoljsko poročilo Vlade prihaja daleč prepozno, da bi to moralo biti narejeno že pred tremi leti in tako naprej. Tu imam predvsem sam, verjamem pa, da tudi Poslanska skupina Zares, menimo, da je okoljsko poročilo, tako kot je bilo zasnovano v zakonu o varstvu okolja v zgodnjih 90. letih, danes anahronizem in da bi se skupaj z Vlado moral Državni zbor potruditi in na osnovi tega, kaj so danes okoljski informacijski sistemi, popraviti to zgodbo in odvezati Vlado, ministrstva, ministre in organizacije, da delajo to nabuhlo, veliko in nepotrebno okoljsko poročilo, medtem ko imamo poročila Agencije za okolje, direktor je tu, mesečna vedno po izbranih, preverjenih in primerljivih indikatorjev vedno na internetu, ali če je še kdo konzervativec, celo v lični publikaciji; ob tem da lahko celi vrsti podatkov sledimo "on line" iz dneva v dan. Predlagal bi, da se tu enkrat dobimo ali dobite in da se skupaj z ministrstvom ta člen popravi, ker nobenemu ne služi obravnava poročila, ki se dolgo pripravlja, tako dolgo, da so podatki že zastareli. Potrebujemo podatke, primerljivost podatkov, metodologijo in kratke ocene. Vse druge ocene in vsebinske presoje bodo delali v Državnem zboru, v nevladnih organizacijah, kjerkoli že. Predlagam, da je mogoče dobro, če bi bilo tako poročilo, kot smo ga sedaj dobili, zadnjič v Državnem zboru in da bi se dogovorili za nek drug način poročil, ki ustrezajo sedanjemu stanju okoljskih informacijskih sistemov – mimogrede. Rekel bi samo še to, da ikone pri okoljskem poročilu nevladnih organizacij oziroma Ogledalo Vladi – stanje in trendi so ponazorjeni z ikonami nasmeška, nevtralnega izraza na licu in žalostnega izraza in seveda je žalostnih in nevtralnih izraz veliko več kot nasmeškov. Verjamem, da je med branjem tudi nas minil kakršenkoli smeh, če smo ga že imeli. Vsekakor bi lahko rekli predvsem to, da stanje na področju okolja v Sloveniji, to moramo biti odkriti tako ali drugače, ni neko alarmantno stanje. Vendar imamo neke vrste, lahko bi rekli, neko okoljsko politiko, ki je razdrobljena, razcepljena in ki stagnira. Zdi se, da je vse preveč resursov vloženo v neke zadeve, ki ne funkcionirajo dobro, da bi s temi resursi na drugačen način morali in smeli storiti več. Uporabljen je pojem fokusiranja v zadnjem času. Tudi jaz menim, da bi na tem področju potrebovali bolj fokusirano okoljsko politiko, in predvsem naš problem, kolegice in kolegi, ni vprašanje ciljev. Mi cilje imamo. Tiste, ki se jih nismo znali zastaviti sami, so nam jih postavili v Evropski uniji, ena najbolj harmoniziranih politik je okoljska politika. Mi kvantifikacije imamo. Mi imamo problem instrumentov za doseganje ciljev. Pri teh instrumentih pa, po mojem mnenju, se še vedno preveč opiramo na klasične instrumente, kot so, recimo, prepovedi na osnovi dovoljenih emisij ali dopuščenih emisij in tako naprej. Vse premalo se, po mojem mnenju, ukvarjamo z instrumenti, ki s finančnimi, davčnimi in drugimi instrumenti usmerjajo ravnanja akterjev gospodinjstev, kmetijstva, industrije v pravo smer. Menim, da je resna integrirana okoljska politika danes močno, in mora biti še bolj močno, povezana s tako imenovano zeleno javnofinančno reformo, s tem, da sledimo korak za korakom, da se zmanjšujejo obremenitve dela in povečujejo obremenitve obdavčevanja onesnaževanja in tudi naravnih virov, med katerimi sta voda in zemlja eden najbolj pomembnih virov, in zelena javna naročila. Predvsem skozi to, po mojem mnenju, bi lahko hitreje in boljše realizirali določene pomembne cilje. Povsem se strinjam s tistimi, ki govorijo, da je slabost nacionalne in tudi mestnih politik v tem, da hkrati, lahko bi rekli, financirajo onesnaževanje in hkrati potem financirajo še preprečevanje onesnaževanja. Tega imamo v proračunu, v vseh proračunih doslej, veliko. Imamo jih tudi na mestni ravni. Strinjam se s tistimi, ki pravijo, hkrati gradijo garaže v mestnem centru in hkrati se borimo proti zmanjševanju onesnaževanja v mestih in zmanjševanju onesnaževanja s trdimi delci PM10 ali celo manj. Takšne politike je treba preprečiti v osnovi, ne da se jih naenkrat, ampak v letu, dveh ali treh že, in to bi morali storiti najprej, če želimo kaj spremeniti. O klimatski politiki, ki postaja jedro okoljske politike in so z njo povezane cele vrste stvari, ne bom govoril, ker domnevam, da bi še kdo iz poslanske skupine želel kaj povedati. Jaz bi še enkrat pozdravil to poročilo, sprejeli in podprli bomo tudi sklepe, mogoče če bi bil še en sklep v zvezi z javnofinančno in okoljsko reformo bolj določili, bi bilo še boljše, nič hudega če ga še ni, glavno, da imamo to v glavi in da se tega zavedamo, in seveda želim si, da takšna poročila tovrstnih organizacij niso danes prvič in zadnjič v Državnemu zboru. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Jakob Presečnik.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Še enkrat lep pozdrav ministru s sodelavcem in predstavnici Umanotere, gospe Ogorelčevi, in pa seveda kolegicam in kolegom! V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke pozdravljamo in se veselimo – že prej sem rekel, pri prejšnjem poročilu – vsakega prispevka nevladnih organizacij, ki delujejo na področju varstva okolja, saj s svojim prispevkom glasno opozarjajo na probleme, ki obstajajo v družbi in na katere je treba nemudoma reagirati. Nevladne organizacije na nek način predstavljajo drugo plat medalje oziroma prikazujejo nekatera dejstva, ki pa velikokrat niso tako spodbudna, kot jih prikazujejo državne institucije, zato je dobro, da po poročilu o okolju Republike Slovenije obravnavamo tudi to poročilo. Pravica do zdravega življenjskega okolja je namreč ena izmed temeljnih, ustavno varovanih človekovih pravic, zato ima vsak državljan pravico vedeti, v kakšnem okolju živi, in odločno zahtevati od države, da mu zagotovi zdravo okolje za življenje. Tudi Poročilo Ogledalo Vladi 2010 – Zeleni nevladni monitor, ki ga je pripravila Slovenska organizacija za trajnostni razvoj Umanotera, je izredno kakovosten in koristen prispevek k izboljšanju okoljske politike v Sloveniji. Kot je že iz samega poročila razvidno, ni toliko problem v okoljski zakonodaji in v programih, ki jih je sprejel Državni zbor oziroma se je k njim zavezala Vlada. Problem je namreč v samem izvajanju zakonodaje, v katero so posredno zajete tudi evropske okoljske direktive. In ravno zaradi nespoštovanja slednjih je Evropska komisija proti nam že kar nekajkrat vložila tožbo pred Sodiščem Evropske unije; proti Sloveniji trenutno tečeta dva postopka. Okoljske nevladne organizacije že dolgo časa opozarjajo na neustreznost spoštovanja zakonodaje, vendar se njihovi pritiski s strani Vlade jemljejo precej z rezervo saj Vlada težko prizna, da ne spoštujejo lastnih zavez. Na pritiske Evropske komisije in ostalih institucij, na primer Računskega sodišča, pa je treba reagirati takoj in nemudoma začeti z izpolnjevanjem sprejetih zavez. Zadnji čas je, da začnemo vlagati v okolje zaradi naše prihodnosti, zaradi naši otrok in da prenehamo gledati na varstvo okolja zgolj kot strošek. V nadaljevanju bom izpostavil nekatere ugotovitve iz poročila, ki poslance Slovenske ljudske stranke najbolj skrbijo. Poročilo, ki ga imamo pred seboj, je pomemben dokument in terja takojšnjo akcijo s strani vlade in njenih pristojnih institucij. Kot že rečeno, nekateri zaskrbljujoči podatki iz tega poročila so rezultat pomanjkljivega izvajanja že sprejetih okoljskih ukrepov. Želimo si postati nizkoogljična družba, vendar izpusti še vedno za več kot 5 % presegajo cilje kjotskega protokola. Zmanjšanje izpustov v letu 2009 pa ni rezultat uspešne okoljske politike, pač pa je posledica gospodarske krize, predvsem zaradi propadanja podjetij v gospodarskem sektorju. Kot se vsi zavedamo, je promet eden izmed največjih onesnaževalcev pri nas, saj proizvede kar 30 % vseh toplogrednih izpustov. Področje prometa je naravnano izrazito netrajnostno, število osebnih vozil nenehno narašča, imamo namreč eno izmed najvišjih stopenj mobilnosti v Evropi, manj kot dva državljana na eno osebno vozilo. Zato je treba narediti korenit premik v razmišljanju vsakega posameznika: Ali se je res treba peljati z lastnim avtom v trgovino, ki je petsto metrov stran? Ali je normalno, da se po avtocestah v 90 % avtomobilov vozi le voznik? Problem je seveda tudi v ogromnih količinah tovornega prometa, predvsem iz vzhodne in jugovzhodne Evrope. Zasedamo namreč prvo mesto v razmerju med naraščanjem tovornega prometa in rastjo BDP-ja, pri čemer 82 % tovornega prometa poteka po cestah, da o mačehovskem odnosu države do kolesarjev in velikem pomanjkanju kolesarskih stez niti ne govorimo. S pripravljavci poročila se strinjamo, da bo za izboljšanje stanja treba začeti dosledno slediti resoluciji o prometni politiki. Doslej je le-ta obstajala le v obliki množice besed na papirju, zato je že zadnji čas, da se vsaj kaj od tega začne udejanjati v realnosti. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo zaskrbljeni tudi nad ugotovitvami poročila o nenehnem naraščanju kolčne odpadkov, tako industrijskih kot tudi komunalnih. Predvsem nas skrbi nespoštovanje direktive IPPC pri izdaji okoljevarstvenih dovoljenj za odlagališče odpadkov, saj nam zaradi počasnega izdajanja okoljevarstvenih dovoljenj grozi globa s strani Sodišča EU-ja. Prav tako smo zaskrbljeni nad nizko stopnjo predelave komunalnih odpadkov. Le 24 % vseh odpadkov se predela, ostale pa se trajno odloži na deponije, kar je po našem mnenju posledica izjemno počasnega ustanavljanje regijskih centrov za ravnanje z odpadki. Upamo, da se nedavni prizori z juga Italije ne bodo začeli dogajati tudi pri nas. Poslance Slovenske ljudske stranke skrbi tudi nenehno zmanjševanje stopnje samooskrbe in posledično povečevanje uvoza hrane, medtem ko nekateri slovenski kmetje na najboljših kmetijskih zemljiščih gojijo pridelke za proizvodnjo bioplina, ker se jim to izplača. Res je, da je biomasa eden izmed najčistejših virov energije, vendar pa smo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke trdno prepričani, da morajo biti kmetijski pridelki namenjeni zgolj in samo proizvodnji hrane, medtem ko se lahko kmetijski odpadki uporabljajo za proizvodnjo bioplina. Zato pozivamo Vlado, da z ustreznimi ukrepi omogoči, da bo slovenski kmet dobival ustrezne spodbude za proizvodnjo hrane, ki bo namenjena slovenskemu trgu. Velik problem je tudi naraščanja onesnaženosti z dušikovimi oksidi in delci PM10, kar se pojavlja predvsem v večjih mestih in predstavlja resno grožnjo zdravju državljanom, ki tam prebivajo. Poročilo odpira še veliko vprašanj, na katere bo treba čim prej odgovoriti, če želimo ohraniti okolje, ki nam je bilo dano s strani naših prednikov. Kritično opozarja na probleme, ki zelo vplivajo na kvaliteto našega življenja in se jih premalo zavedamo. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podpiramo sklep, ki ga je o tem poročilu sprejel Odbor za okolje, upamo pa, da bo Vlada reagirala na ugotovitve in da bodo prihajajoča poročila bistveno boljša ter bodo vsebovala veliko več pozitivnih kot negativnih ocen. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske DeSUS bo predstavil gospod Franc Jurša.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Še enkrat vsem prav lep pozdrav! V Poslanski skupini DeSUS bomo podprli sklepe, ki jih je matično delovno telo sprejelo ob obravnavi Poročila Ogledalo Vladi 2010 – Zeleni nevladni monitor. To poročilo je pripravljeno že tretjič. Pripravljavci so se v njem dotaknili 14 od skupno 49 izbranih kazalnikov, ki vsebinsko spadajo v tri sklope: prehod v nizkoogljično družbo in podnebne spremembe, trajnostno upravljanje z naravnimi viri ter horizontalna področja. Glavni namen pripravljalcev poročila je bil ugotoviti, kakšen je ta korak med deklarativnimi obljubami in že sprejetimi zavezami ter dejanskim stanjem na področju varstva okolja in trajnostnega razvoja. V Poslanski skupini DeSUS sicer pozdravljamo takšno sodelovanje nevladnih organizacij, saj menimo, da predstavljajo pomemben delež pri oblikovanju okoljske politike in doseganju trajnostnega razvoja Republike Slovenije. Ocenjujemo, da je samo poročilo dobro pripravljeno, vendar pa moram povedati, da smo ob pregledu poročila pogrešali konkretne predloge za izboljšanje stanja, primerjavo z doslej pripravljenimi monitoringi in poročili, kajti z opravljenimi primerjavami bi lahko dobili vpogled na stanje za daljše obdobje. Vseeno pa v Poslanski skupini DeSUS menimo, da predstavljeno poročilo predstavlja kakovostno podlago za nadaljevanje prepotrebne razprave za izboljšanje stanja okolja v naši državi. To poročilo je časovno sovpadlo tudi z vladnim poročilom o okolju v Republiki Sloveniji za leto 2009. Ocene posameznih področij kažejo, da so slabe razmere predvsem tam, kjer je potrebno sodelovanje in vključevanje različnih deležnikov. Obe poročili pa jasno nakazujeta na to, da je nujno potrebno znatno izboljšati horizontalno sodelovanje med posameznimi ministrstvi. V Poslanski skupini DeSUS nas veseli, da ljudje postajajo vse bolj osveščeni in tako bolj kritični in pozorni na pomanjkljivosti. Zato bo treba na tem področju veliko več konkretizacije in intenzivnega timskega dela ter zavedanja o soodgovornosti in odgovornosti pri sprejemanju odločitev. Naša zakonodaja je zelo obsežna, vendar pa je žal vedno ne uresničujemo. Če bi se v vseh fazah priprave zakonodaje, tako kot veleva Aarhuška konvencija, bolj intenzivno vključevalo vse deležnike v prostoru, zlasti na nivoju lokalne skupnosti, bi lahko preprečili veliko sporov in nasprotovanj. V poslanski skupini menimo, da je takšno ogledalo Vladi nujno potrebno postaviti, da bo le-ta tudi s strani nevladnih organizacij dobila prave informacije oziroma usmeritve, kje vse so še odprta vprašanja na okoljskem področju in kaj vse je še treba urediti, da bomo Slovenke in Slovenci živeli v primernejšem življenjskem okolju, ne da bi ga še naprej trajno uničevali.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil gospod Silven Majhenič.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani minister! Zeleni nevladni monitor je bil pripravljen z namenom, da se ugotovi, kako država skrbi za izvajanje načel trajnostnega razvoja, predvsem ko gre za neustrezno ravnanje državnih ali občinskih organov, ugotovitve in ocene na področjih, ki smo jih spremljali, pa nikakor niso spodbudne in kažejo na to, da Vlada zavez ne jemlje dovolj resno, kar je zagotovo slabo. Gradivo, ki je opremljeno s podatki, je kakovostno, pa tudi predstavitev na matičnem delovnem telesu je bila izčrpna, vendar bi pričakoval tudi konkretne predloge za izboljšanje stanja na tem področju, kajti če ocenjujemo, kaj vse je slabo, moramo tudi predlagati, kako takšno stanje izboljšati. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke bi se dotaknili petih točk. Voda kot strateški vir, kjer ste zapisali, da na tem področju stagniramo. Pri tem bi izpostavil upoštevanje zakonodaje na vodovarstvenih območjih, kjer je zakon sicer jasen, vendar izvajanje zakona, ki naj bi zaživel predvsem v letu 2011, kmetom na teh območjih ne bo prinesel nič dobrega. Napredek je bil sicer glede čistilnih naprav, saj se jih je zgradilo precejšnje število, ampak moram reči, da večina teh naselij, ki nimajo kanalizacije, leži na vodovarstvenih območjih in bilo bi prav, da bi država tem občinam, ki so zavezane, da omogočijo ljudem, ki tam živijo, da dobijo kanalizacijo, pomagala. Vendar ima za to država bolj malo posluha in občine so prepuščene same sebi, še posebej zdaj, ko je denarja znatno manj. Trajnostni razvoj, trajnostno kmetijstvo. Seveda podpiram varovanje kmetijskih zemljišč, vendar pa moramo nekaj pripomniti. Tudi nekaj občin leži kar strogo znotraj kmetijskih zemljišč in, seveda, imajo svoje razvojne programe, pa se ne morejo širiti nikamor drugam kot na kmetijska zemljišča. Kar nekaj teh kmetijskih zemljišč je sicer zapuščenih in bi se posledično lahko uporabila za širitev gradnje oziroma pozidave. Mislim, da bi moral biti zakon v takšnih primerih malo bolj fleksibilen in bi se upoštevalo tudi mnenje ljudi, ki tam živijo. Ohranjanje narave. Preveč je kabinetnega razmišljanja in premalo se upošteva stroka. Premalo je konkretne realizacije za izboljšanje in preveč vpliva kapitala ter posameznikov, da do izboljšanja sploh ne pride. Mislim, da je to prisotno in je moteče. Odpadki – stagnacija. Vse občine imajo zbirne centre, misli pa, da je skrajni čas, da se lokalne skupnosti zavežejo, da se prične z ločenim zbiranjem odpadkov po gospodinjstvih po celi državi. Kajti, pokazalo se je, da občine, ki imajo ločeno zbiranje odpadkov, odpadkov, ki gredo na deponijo, praktično nimajo več. Industrijsko onesnaževanje. Kot vidimo, se stanje tu sicer ne poslabšuje. Logično je, da mora imeti vpliv na gospodarstvo tudi širši družbeni interes, ki pa včasih ne gre najbolj po začrtanih smernicah, velikokrat pa se da to izboljšati in uravnotežiti na drugih področjih. Še veliko je odprtih tem, ki bi bile vredne razprave, vendar mislim, da bo Vlada dovolj dojemljiva do vseh pripomb, ki so bile podane predvsem na Odboru za okolje in prostor. Seveda nimam razloga, da ne bi verjel v izboljšanje, saj, kot vemo, je v vladnih službah zaposlena armada ljudi, ki so strokovnjaki na vseh področjih, le zaupati jim je treba in jih ne ovirati, da delo opravijo strokovno in učinkovito.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev o poročilu. Pri tem vas, gospa mag. Vida Ogorelec, opozarjam in obveščam, da se lahko vi, kot predlagateljica, vključite v razpravo, kadarkoli boste želeli. Prva ima besedo gospa Cvetka Zalokar Oražem. [[Ne bo razpravljala.]] Gospod Bogdan Barovič. [[Ne bo razpravljal.]] Mag. Franc Žnidaršič. [[Ne bo razpravljal.]] Tadej Slapnik. [[Ne bo razpravljal.]] Dr. Luka Juri. [[Ne bo razpravljal.]] Miran Györek. [[Ne bo razpravljal.]] Gospa Breda Pečan. [[Ne bo razpravljala.]] Izvolite, gospod Franco Juri.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Jaz tudi lepo pozdravljam predstavnico Umanotere! Menim, tako kot je kolega Pavle Gantar povedal, da je to pomemben dogodek in da imamo zdaj priložnost za to, da si ne zatiskamo oči pred realnostjo. Mislim, da je ogledalo, ki ga je pripravila Umanotera, realen odsev stanja v naši državi, ki je ujeta v globalnih trendih, žal, razvrednotenja okolja. Če se ustavimo pri nekaterih konkretnih vprašanjih, ki so sicer tudi v poročilu izpostavljena in jih vsi poznamo. Gre za dejansko zgrešen model, ki spodbuja razvrednotenje okolja na način, ki daje vtis ljudem, da živijo boljše. To je velika iluzija. Izhajamo lahko iz koncepta, ki se je uveljavil tudi pri nas izgradnje velikih blagovnih centrov, ki stimulirajo individualni prevoz. To ni recept, ni pot do javnega prevoza, do racionalizacije tega prevoza, ampak je spodbujanje napačnega trenda. Omenil bom tri probleme, ki se v zadnjem času pojavljajo kot akutni problemi, in če gremo z Obale do vzhodne Slovenije: Kemiplas, Lafarge, steklarske industrije. Premalo vemo o posledicah, o konkretnih posledicah za ljudi, ki živijo v tistih okoljih, na podlagi analiz, ki jih dobivamo iz pristojnih služb. Nedavno sem se prav v pogovoru z delavci Steklarske Nove soočil s problemom, ki tam nastaja zaradi vdihovanja steklenih delcev oziroma drugih škodljivih elementov, ampak o tem ne vemo nič. Dejstvo pa je, da zdravstvene analize ugotavljajo višjo stopnjo nekaterih specifičnih bolezni v teh okoljih, kot je bilo pri azbestozi na Anhovem in še drugje. Skratka, veliko takšnih situacij, kjer še ni pravega monitoriranja in kjer bi morala Vlada dejansko postoriti bistveno več. Nedavno sem bil tudi kot predstavnik evromediteranske konference na Dunaju, kjer smo obravnavali obnovljive vire, in samo bežna primerjava med dvema državama, ki sta podobni po naravnih danosti in potencialih, Avstrijo in Slovenijo, govorijo o tem, da mi smo še premalo storili, čeprav je trend k povečanju tega pri obnovljivih virih. Avstrija bo leta 2020 zagotovila 40 % celotne energetske bilance z obnovljivimi viri: z vetrom, soncem, vodami in biomaso. Pri nas bomo takrat prišli šele do 26 % celotne energetske bilance. Ta podatek je zelo zgovoren in govori o tem, da nekatere države vlagajo intenzivno v obnovljive vire in čiste vire. Skandinavske države so, recimo, s svojo tehnologijo uspele že reciklirati 95 % odpadkov, pri nas je to že pravljica. In če oni razpolagajo – podatek, ki ga je podal sam Janez Potočnik, ko je bil na Finskem in je videl, kako cela mesta v bistvu živijo z razvojem takšne tehnologije, ki pa je aplicirana prav pri recikliranju odpadkov in proizvajanju energije. Mi smo daleč od tega! Torej, to bi moralo biti absolutna prioriteta sleherne vlade, te, prejšnje, naslednje, in upam, da prav to poročilo bo v tem pogledu prispevalo k pospešku takšnih idej. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Milenko Ziherl, izvolite.
Hvala za besedo še enkrat. No, morda vsekakor kaže pohvaliti to poročilo, kajti tudi pomanjkljivosti, ki so bile sicer omenjene, oziroma napotki za prihodnost ne izničijo dejstva, da imamo vseeno še vedno zadosti gradiva, ki ga obravnavamo na tej seji Državnega zbora. In prav je tako, kajti stanje okolja v Sloveniji je zaskrbljujoče, pa je morda to posledica nakopičenih dogodkov zadnjih let. Vsekakor ta ugotovitev ne leti samo na prisotnega ministra, kajti okolje je interdisciplinarna zadeva in je treba ukrepati tudi na drugih ministrstvih. Morda bi se osredotočil le na nekatere segmente tega poročila, ki se morda tičejo še drugih ministrstev, to je vsekakor v zvezi s trajnostno mobilnostjo. Nekje je ugotovljeno, da h klimatskim spremembam oziroma k emisijam ogljikovega dioksida prispeva promet 14 %. Glede na to, da je družba globalizirana, si težko predstavljam, da bi sam pretok, število vozil, prevoženih kilometrov lahko kaj bistveno zmanjšali, lahko jih pa racionaliziramo predvsem s preusmeritvijo tovornega prometa na druga transportna sredstva, kot je železnica – in seveda, če se le da – na pomorski promet, seveda pa mora biti potniški promet organiziran v obliki javnih prevozov. Če bi to težko nalogo v sodelovanju še z Ministrstvom za promet takoj rešili, pa mislim, da bi glede na naraščajoče trende po svetu pa glede na položaj naše države, ki je tranzitna, v bistvu količino prometa ne bi spremenili, lahko bi pa povečali njegovo kakovost in morda boljšo skladnost z okoljem. Opozoriti velja še tudi na nek dogodek v prometu, to je predvsem v večjih mestih pa tudi v skoraj vseh mestih. Morda so zamudili veliki trenutek in nas bo še drago stalo, vsaj zunaj večjih mest, kjer smo tako veselo gradili semaforizirana križišča, ko svet, in Zahodna Evropa že močno prakticirata krožišča. Tako smo, recimo, na poti skozi Ljubljano žrtev rdečega vala; torej na vsakem semaforju stati in imeti avto v prostem teku. Povečane emisije v prostem teku so povečane emisije PM delcev, NOx-ov in monoksida, ker je pač drugačen način izgorevanja. S tem zelo bistveno prispevamo na kakovost zraka, vsaj v teh večjih mestih, kot so Ljubljana, Maribor, Celje, morda tudi Kranj in tudi, recimo, v moji rojstni Škofji Loki ni dosti boljše. Deset semaforjev prevoziš, da prideš izven območja Škofje Loke, in to ni dobro, čeprav so nekatera semaforizirana križišča že izven mesta in bi se dalo narediti krožišča. Vsekakor je zaskrbljujoč trend tudi glede energetske situacije v Sloveniji. Povedal bi nekaj glede na sklepe iz Cancuna, ki jih v bistvu ni, je bitka za nadaljevanje Kjota. Pa še Kjota ne dosegamo, čeprav je to že stvar davne preteklosti in bi se moralo tukaj kaj zgoditi. Torej, megalomanski načrti in zastareli energetski pristopi nam ne bodo dali neke boljše bodočnosti. Sem pa se srečal s Globe International in s kolegom iz nemškega parlamenta, kjer imajo bolj ambiciozne načrte, in sicer močno propagirajo in uvajajo v vsakodnevno življenje obnovljive vire, zeleno energijo. Vsekakor je smer Slovenije zaradi določenih velikih interesov izven smeri naših zahodnoevropskih partnerjev. Opozoriti velja, da bo Evropska unija pripravila 200 milijard vreden paket za obnovo energetskih sistemov, za posodobitev energetskih sistemov in nekaj, kar bolj sodi v energetski pristopi in videnja 19.stoletja in v začetek 20. stoletja, iz tiste ovojnice ne bo dobilo nič. S tem, da ne mislim, da je treba kakšen energetski projekt ustaviti, vendar ga je treba samo pregledati in posodobiti in z drugim pristopom realizirati. V Sloveniji so vsi alternativni viri bolj glavoboli kot pa nekaj iskanega in zaželenega. Opozoriti velja, da imamo eno najboljših tovarn fotovoltaičnih panelov, to je tovarna Bisol, ki pa na žalost v Sloveniji ne proda skoraj nič, pa si zaradi tega ne beli glave, ker so drugod bolj energetsko osveščeni in pokupijo vse kot vroče žemljice. In sedaj ta firma s skromnimi 150 zaposlenimi ima v naslednjih letih plan, da preide na 750 zaposlenih. Verjetno so jih odkrili Kitajci oziroma njihove izdelke in sedaj, karkoli bodo naredili, bodo naredili še premalo. Pri nas pa še tisto, kar je postavljeno na strehe, je predmet šikaniranja – in brez potrebnih birokratskih ovir in tako naprej. Ne vem, kako lahko nekaj fotovoltaičnih panelov ogrozi energetskega giganta, ki si predstavlja, da bo proizvajal 600 megavatnih ur ali nekaj podobnega. Slovenske potrebe so 11 teravatnih ur elektrike, od tega bomo s sedanjo politiko težko kaj zmanjšali. Naslednji problem, na katerega opozarja tudi Bruselj, je energetska učinkovitost. Ni samo tisto, da se nekdo vozi z avtomobilom, hujše je, da iz ene hiše gre ven toplote še za eno hišo. Mislim, da sem nekaj drugega v razpravi slišal, da je Trimo Trebnje naredil že nično hišo, torej tisto, ki ne emitira nič, ker nima nobenih potreb, da bi se segrevala, ker nič ne uide ven. Seveda ne preseneča me, da je to ravno naredil Trimo, kajti njihov način gradnje z velikim sendvičem izolacijskega materiala jim to omogoča. Način gradnje, ko je cilj samo hlastanje po denarju in čim prej zaključiti in še v mokra stanovanja, pa plesniva, pa vlažna, pa z garažo, kjer je vode do kolen, vseliti prebivalstvo. To verjetno ne gre v sklop energetske učinkovitosti. Tukaj pa je v rokah ministra, da vsem takim tajkunom – bi že spet uporabil to besedo – pogleda malo pod prste in ugotovi vse te neskladnosti. V državi sicer obstoja program, pa celo subvencioniranje ogrevanja komunalne vode na strehi, pa tudi boljša izolacija stavb. Kaj nam to pomaga, če so novogradnje narejene na horuk. Da bo čim prej denar nazaj, pa da ga bo čim več, je seveda treba narediti s čim bolj zanikrnimi materiali, nobene kakovosti, nobene energetske učinkovitosti, samo da se imamo v času volilne kampanje za pohvaliti s 2000 stanovanji, pa ne vem koliko še. Logistični zamaški ob takih gradnjah na horuk se samo kopičijo in bo še kar naprej ob semaforjih smrdelo po monoksidu, neizgorelem gorivu, delcih PM10. Zelo boleča rana je tudi ravnanje z odpadki. Medtem ko je svet že zdavnaj spoznal, da je v kupu smeti toliko in toliko sekundarnih surovin, velika količina energentov in sredstev za kompostiranje. Tisto, kar je ostanek od ostanka, lahko potem zložimo na majhen kupček in odpeljemo s karjolo, pri nas seveda tudi v političnem prerivanju, ko je morda kje že bilo vse zmenjeno za regijski center s komunalnimi odpadki, pa kakšen Cero je že skoraj bil na papirju "zalaufan", potem pa zaradi populizma, da je nekdo izvoljen na "vse in svašta", kot bi se temu reklo, potem je to treba zabremzati, pa skozi kakšno luknjo že spet to nazaj pripeljati. Ker smo sami sebi najbolj škodljivi, ne bomo prišli niti za milimeter naprej. V svetu smo že lahko videli, zraven Stockholma je samozadostno mesto, ki se energetsko oskrbuje oziroma ogrevanje imajo kar iz svojih lastnih smeti, ki jih pridelajo ravno prav. Mislim, da so kolegice in kolegi poročali, da je tudi v Malmöju nekaj takega. Če drugi znajo, zakaj pri nas ne bi znali? Če drugje uspeva, zakaj pri nas ne bi? Opozoriti velja, da nekaj zadev, ki sem jih navedel, je bilo opazovanih v veliko severnejših predelih Evrope, kjer je manj sončnih dni, kjer so zunanje temperature v povprečju nižje, kot so pri nas. In če kljub vsemu ti najnovejši projekti uspevajo, potem ne vidim razloga, zakaj ne bi uporabili tehnike copy-paste, seveda pa je treba pri tem najprej spoditi oziroma se otresti določenih lobistov, ki samo "terajo" svojo zgodbo, po kateri jim je edino zanimanje denar, ne glede na to, da se tudi na tem zelenem naročanju, na zelenem obnašanju, na zeleni energiji obrne veliko denarja. Drugače omenjena firma Bisol ne bi tako hitro rastla. Jaz bi bil zelo vesel, če bi čim več prodala doma, ker vsak panel pomeni nekaj kubikov manj izpušnih plinov oziroma onesnaževalcev zraka. Pred nami je že program oziroma zakon o klimatskih spremembah. Seveda bo že spet tisto, kar je danes omenil kolega Petan, eno govorimo, pišemo in deklariramo, drugo delamo. In kaj nam bo koristil zakon o klimatskih spremembah, če se ne bo izvajal na terenu in če ne bo nekih določenih usmeritev. Težko je vse polagati na samo enega ministra, kot sem rekel, pa še ta je samo za polovični čas. Treba je že sedaj zastaviti neka izhodišča in morda tudi njemu v novem mandatu ali pa njegovim naslednikom, ne delam nobenih razlik, že v tem mandatu narediti vsaj dobra izhodišča. Kot je nekdo že omenil, pet let pri takih rezih in pri čisto novem načinu ne samo dela in tehnologije, ampak tudi razmišljanja, pet let je v bistvu nekaj takega, kot je v vsakodnevnem življenju ena ura. Preden se zaveš, je pet let mimo, potem pa že spet poslušamo poročilo, ki ni v nobeni točki niti malo boljše. Z okoljem je treba torej ravnati spoštljivo in ustrezno, sicer nas udari kot bumerang nazaj. Tudi vsaka obolelost kot posledica okolja ima določen strošek. Nekaj, kar smo prihranili, recimo, pri neki gradnji, pri poceni tovarni, pri neustreznih filtrih, pri poceni filtrih, smo potem izgubili pri zdravljenju določenega števila prebivalcev. Morda ravno za Slovenijo velja neko geslo, ki sem ga slišal v mednarodnem koncernu, kjer sem bil zaposlen, in sicer: Nismo tako bogati, da bi poceni kupovali. Druga zadeva, ki smo jo pa tudi imeli napisano nekje v glavi, pa tudi na tablah, je pa: Value for Money. Se pravi, ustrezna vrednost za vloženi denar, da nečesa ne preplačaš. Pri nas sicer še nismo prišli do take analize, ampak združenje NIC je pripravilo poročilo in študije o pravi ceni energije. In so vzeli v presek analizo na Kitajskem, kjer je najcenejša kilovatna ura skoraj na svetu, vendar s posledicami – zastarele naprave, ki jih sicer obnavljajo. Imam občutek, kolikor sem videl, na Kitajskem veliko delajo na klimatskih spremembah, vendar na konferencah so pa še trdi, kot da niso ničesar naredili, kajti to so njihova pogajalska izhodišča. V teh bitkah med Evropsko unijo, Združenimi državami in Kitajsko Kitajci nekaj delajo doma, in to že v smeri izboljšanja, čeprav je ravno pri njih najtežja naloga. Naj se vrnem. Najcenejša kilovatna ura pridobljene električne energije, vendar so za en kompleks termoelektrarn izračunali posledično 13 tisoč mrtvih na leto zaradi posledic vseh oblik bolezni dihal, ožilja in podobnih zadev. Da ne naštevam njihovih konstantnih rudniških nesreč, ki so posledica slabe opreme in hlastanja za denarjem. To je pa že nekaj. In če je ocenjeno, da je družba vložila v človeka, ki umre med 30. in 40. letom starosti za posledicami vseh teh zadev, ki se jim dogajajo z onesnaženjem, in so ocenili, da je to milijon evrov, so v bistvu z neko poceni elektriko na drugem področju vrgli stran 13 milijard evrov. Morda bi kazalo tudi pri nas kakšno tako študijo narediti, koliko nas stane, recimo, dolgo čakanje pred semaforji. To bi se dalo najhitreje urediti, hitreje kot povsem okrog obrniti nacionalni energetski program. Če ima taka izhodišča, kakršna se zdaj nakazujejo, ga bomo lahko spet kmalu popravljali. Poročilo je vsekakor dobro izhodišče za obravnavo in če bo še tisti dve napotili upoštevalo, torej primerjavo in morda kakšen nasvet, kako se zadeva reši, potem bo še ena stopnica nadgradnje in še boljše izhodišče za razpravo v parlamentu.
Hvala. Gospod Magajna. [[Ga ni.]] Besedo ima gospod Veber. Pripravi naj se gospod Žerjav.
Hvala. Današnja obravnava poročila nevladne organizacije v parlamentu kaže, da smo resnično bistveno bolj odprti za te razprave kot kadarkoli do sedaj v samostojni Sloveniji, in to je izjemno dobrodošlo. Mislim pa, da tudi sicer sama prizadevanja in opozorila so takšne narave, ki jih je možno tudi dovolj jasno razumeti, tako da gre za primerno obdelane podatke in sporočila, ki so dovolj racionalna in tudi uporabna. To poročilo govori o ogledalu Vladi in ne smemo zanemariti tudi tega dejstva, da se v tem obdobju srečujemo z največjo gospodarsko in finančno krizo. Če govorimo nekako o reku "sreča v nesreči," je nesreča ta, da se srečujemo z gospodarsko in finančno krizo, sreča pa verjetno ta, da se tudi zaradi manjših aktivnosti v gospodarstvu znižuje onesnaževanje okolja. Ali bomo iz tega trenutka lahko prišli bolj usposobljeni za to, da bomo imeli kakovostnejše tehnologije v našem gospodarstvu, pa je tisto ključno vprašanje, ki mislim, da se ga tudi poskuša reševati v teh dveh letih te vlade. Kljub vsemu ne smemo zanemariti dejstva, da se veliko več sredstev vlaga v razvoj novih tehnologij in da pričakujemo, da bodo te nove tehnologije prispevale predvsem k temu, da bomo zmanjšali emisije, povečali dodano vrednost in si s tem tudi odprli vrata za nova vlaganja v sanacijo tistih programov, ki delajo recimo največjo škodo v okolju. Mislim, da ni za zanemariti tudi tega dejstva, da se je veliko časa in energije v teh dveh letih vložilo tudi v to, da se poskuša opozoriti, da imamo v Sloveniji izjemno pomemben resurs, to je les, ki je bil dejansko v tem obdobju premalo izkoriščen, in v veliki meri se srečujemo s tem, da ne nazadnje ta ponor CO2, ki ga sicer uveljavljamo v gozdovih, zapravljamo potem v industrijskih središčih, da kompenziramo onesnaževanje, po drugi strani pa ta les, ki bi tudi trajno lahko kopičil CO2 v sebi, v svojih izdelkih, izvažamo in gre na druge trge ali pa ga potem kot visoko obdelanega uvozimo nazaj. Mislim, da ta razprava o tem, da postajamo vse bolj usmerjeni v to, da les postane strateška surovina, je nekaj, kar po mojem mnenju lahko pripelje že v teh dveh naslednjih letih, pa tudi v prihodnosti, do bistvenega izboljšanja stanja v okolju. Upam, da bo tudi prišlo do teh odločitev, da dejansko postanemo bistveno bolj organizirani na tem področju, pa ne samo v segmentu načrtovanja razvoja gozdov, kjer mislim, da smo že v samem evropskem vrhu, ampak da nas veliko dela in največ dela čaka ravno v tisti fazi predelave tega lesa. Tudi v tem zadnjem odboju se lahko srečujemo z informacijami iz dnevnega časopisja, v kašnih težavah je lesno predelovalna industrija in da se nove in nove gospodarske družbe pojavljajo tik pred stečajem ali drugimi težavami. Zato je tukaj ena izjemno pomembna naloga, kako se zelo hitro organizirati in ponuditi na trge, ki so zainteresirani za to, da uporabljajo les bodisi pri gradnji bodisi pri drugih zadevah kot nek osnovni in prioritetni element. Veliko se je mogoče naredilo na tem področju že skozi to, da se poskuša tudi skozi zelena javna naročila pospešiti procent uporabe ali odstotek uporabe lesa, vendar še vedno mislim, da lahko ocenjujemo, da je ta odstotek relativno nizek, glede na zmožnost, ki bi jo lahko imeli tudi v Sloveniji. Po mojem mnenju so nekatere stvari dobro zastavljene in bomo najbrž v prihodnosti lahko govorili, da smo veliko naredili tudi v tem mandatu, da se je stanje v okolju izboljšalo. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Zanoškar. Pripravi naj se gospod Bogovič.
Hvala spoštovani predsedujoči, spoštovana gospa z Umanotere, gospod minister. Jaz ne bi razpravljal o tem, ali je poročilo prehitro ali je prepozno. V vsakem trenutku, ko gre za zaščito našega okolja, je pravi čas, pa naj bo to včeraj, naj bo to danes in naj bo to jutri. Toliko kolikor je vredno naše zdravje je vredno tudi naše čisto in zdravo okolje. Prav je, da se nastavi ogledalo Vladi, da se pogleda v ogledalo, pravzaprav pa je to odgovornost nas vseh in ne samo Vlade, naj velja iniciativa na nas vseh, da se trudimo, da izboljšamo naše okolje, da ga zaščitimo in da ga predamo našim zanamcem in potomcem takšnega, kot si ga mi želimo oziroma kot ga oni pričakujejo. V teh letih je zanesljivo prišlo do nekih sprememb, do pozitivnih sprememb glede zaščite in varovanja okolja. Zelo pomembno je, da se je v teh letih streznila naša država v tem smislu, da jo tudi zunaj tuji vlagatelji ne jemljejo kot odlagališče starih in nesodobnih tehnologij, ki so pravzaprav povzročale slabo stanje in poslabševale celotno stanje kvarnih emisij v ozračju. Je pa res, da je pri tem vprašanju veliko stvari, ki so sicer deklarativno zapisane v zakonih, vendar se ne izvajajo tako hitro, tako intenzivno, kot bi si vsi skupaj želeli. Veliko je bilo že govora o tem, da Slovenija razpolaga z mnogimi variantami in vsebinami obnovljivih virov, od lesne biomase, do fotovoltaike, do bioplina ali pa še kakšne druge vsebine, ki bi lahko dala dobro izhodišče za našo energijo. Ko gremo v posamezne stvari in posamezne rešitve, potem vidimo, da je poleg te deklarativne ureditve veliko administrativnih zapletov in veliko takšnih, ki odvrnejo te zainteresirane skupine in zainteresirane ljudi od tega, da bi se ukvarjali z obnovljivimi viri in pridobivali energijo na takšne okolju prijazne načine. Če pogledamo fotovoltaiko, prav je, da je kilovatna ura električne energije, oddane preko fotovoltaike, dobro postavljena in da je zelo zanimiva za tiste, ki se s tem ukvarjajo. Ko gremo pa do tega, kako postaviti elektrarno na sončno energijo, pa vidimo, da ni nobenega problema do štirideset kvadratnih metrov, kar je pa več, je pa pogojeno z gradbenim dovoljenjem, je že pogojeno z veliko dokumentacije, ki vsakomur prepreči, da bi sploh še vlagal v energijo in prišel do takšne variante čiste energije. To so ti sklopi, ki ne spadajo v sklop enega ministrstva, so povezani, morali bi biti medresorsko usklajeni, morali bi biti usklajeni do takšne mere, da bi vsi tisti, ki imajo iniciativo in ki imajo željo pridobivati in izrabljati obnovljive vire, na ta način prihajali do tega hitreje in na lažji način. Ne govorim samo o tem, da bi jim bilo treba tukaj dati tudi večje subvencije za nekatere stvari. Poglejte, zanimivo je, da so ti obnovljivi viri pa vsekakor zanimivi za naše sosede. Prav je, da je Ministrstvo za prostor in okolje dalo veliko možnosti za izgradnjo centrov za enotno ravnanje s komunalnimi odpadki. Naši sosednje Avstrijci so tako pametni, da poleg tega, da že danes v Sloveniji kupujejo bioolja in jih predelujejo v biodizel, odkupujejo odpadne gume, odkupujejo tudi ne nazadnje usedline čistilnih naprav in se že zanimajo v teh centrih, koliko bo odpadkov, kakšni odpadki bodo, da bi jih odpeljali v Avstrijo in jih tam obdelali in predelali v neko prijaznejšo energijo. Zakaj je tako? Ali v Sloveniji nimamo toliko znanja ali toliko iniciativ ali finančnega suporta, da bi te stvari sami proizvajali, da bi po tej poti prihajali do energije, ki je za nas sprejemljivejša, kot pa je to, kar imamo. To je zelo, zelo zanimivo! In danes, ko govorimo o tem ogledalu in o okoljskem poročilu, je veliko besed tudi na lokalni skupnosti. Lokalne skupnosti imajo interes, ambicije, imajo tudi inspiracije, kako izboljšati okolje, izboljšati tudi situacijo glede onesnaževanja zraka in tako naprej. Vendar je velikokrat to dosti premalo, da bi lahko naredili korak naprej. Mnoga mesta v Sloveniji si želijo javnega prevoza. Vendar koliko je možnosti, lahko sami ugotovite. Zelo male so. Lokalne skupnosti nimajo toliko sredstev, da bi lahko vlagale v te stvari, ki so zanimive in ki so potrebne. Ob tem poročilu in tej obravnavi bi vsekakor bilo treba opozoriti na to, da je dobro, če je akcijski program izdelan, pomembno pa je, da se izvaja. Dobro je, da je deklarativno opredeljeno glede varovanja okolja in zaščite okolja, vendar dobro je, da se to tudi izvaja. Zame, pa verjetno tudi za koga drugega, ne bi bilo napačno, če bi to ogledalo postavili vsako leto. In vsako leto ob tem tudi opozorili in povedali, kako se spremljajo razmerja, kako se spremljajo zadeve in kako se urejajo stvari. Čeprav mislim, da Slovenija kot onesnaževalec in povzročitelj poslabšanja podnebnih razmer v celotnem svetovnem prostoru verjetno zavzema zelo nizko mesto. Ne zato, ker smo majhen onesnaževalec, ne zato, da nam preti Aarhuška konvencija ali Kjotski sporazum, pomembno je to, da smo mi [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala. Gospod Bogovič ima besedo, pripravi naj se gospod Krivec.
Hvala, gospod podpredsednik. Spoštovani! Lep pozdrav spoštovanemu ministru, gospe z Umanotere! Tudi sam sem zelo vesel, da se je to poročilo, se pravi ogledalo Vladi za leto 2010, pojavilo v parlamentu in da lahko spregovorimo o teh okoljskih temah, ki se nas vsakodnevno tičejo in o katerih je zagotovo prav, da govorimo v parlamentu in, kot je bilo rečeno, je to ogledalo Vladi na vseh področjih. Danes je med nami samo minister za okolje in prostor, lahko pa bi bila ta vrsta skoraj tako polna, kot je pri poslanskih vprašanjih, kjer so praktično vsa ministrstva tangirana in vsak na svoj način mora prispevati k varovanju okolja in izvesti ukrepe na svojem področju. Sam sem tudi že večkrat o tem spregovoril tako tu v parlamentu kakor tudi v lokalnem okolju, kjer že dobro desetletje delujem. Lahko tudi sam rečem, da je bilo danes že izpostavljeno, da je to področje, na katerem bi moralo biti bistveno boljše sodelovanje vseh resorjev, tako vladnih kakor tudi nevladnih in tudi lokalnih okolij. Dejansko je na tem področju treba narediti odločnejše korake v skupni politiki. Na primerih lahko to ponazorim, na primer pri prometu. Govora je tu o tovornem primeru, malo je narejenega na javnem prometu, bodisi da je to javni promet, za katerega so odgovorna mesta, občine, bodisi je to avtobusni ali železniški javni promet . Za nas je še vedno nepojmljivo, da bi lahko kupil eno karto in se vozil z različnimi prevozniki z različnimi prevoznimi sredstvi in podobno. Veliko odgovornosti na tem področju je naloženo tudi občinam. Slovenija je ob vstopu v Evropsko skupnost upravičeno, in tudi pogojevano je bilo tako, sprejela številne obveznosti, ki se iztekajo na različnih področjih v različnih letih, vendar so letnice tam nekje od 2015 do 2020 tiste usodne letnice, ko bo treba odgovoriti in tudi izpolniti tista pričakovanja, zahteve, ki smo jih takrat sprejeli. Če vemo, da smo sedaj v letu 2010, da smo se o teh stvareh pogajali na začetku tega tisočletja, da smo leta 2004 postali člani Evropske skupnosti, od tega je sedaj že 7 let, pomeni, da smo na polovici tega obdobja. Pogrešam zelo jasno inventuro na tem področju, govorim o področjih ravnanja s komunalnimi odpadki, ravnanja z odpadnimi vodami. Zavedati se moramo namreč, da to niso področja, ki bi, če lahko na lokalni nivo preidem, prinašala neke politične točke. To so predvsem področja, kjer je treba vložiti velika sredstva, iti skozi labirinte zelo zahtevnih prostorskih dokumentov, pridobiti tudi kakšna sofinancerska sredstva, da lahko takšne velike projekte izpelješ. Sam pogrešam to inventuro in prepričan sem, da ko bo narejena, bo ugotovitev, da je potencial občin, da bi lahko te zahteve izpeljale, premajhen. Ali če rečem drugače, da se je v marsikateri občini temu področju doslej posvečalo premalo pozornosti in da bo ta račun prišel čez nekaj let, ko enostavno ti proračunu ne bodo mogli tega izpeljati. Tako je tukaj ta odgovornost deljena in mislim, da je ena od stvari, ki jo je treba nujno in tudi zelo hitro narediti. Naslednje področje, ki se zelo dotika tega področja, je področje energetike. Prihajam iz Posavja, kjer je že danes energetski bazen in v tem parlamentu sem že sam večkrat sprožil ta vprašanja in tudi želel določene odgovore in pojasnila za zame nejasne in nepojmljive zadeve, da smo na projektu izgradnje hidroelektrarn, enemu redkih zelenih virov, ki na koncu proizvaja tudi elektriko po konkurenčni ceni, naredili v teh dveh letih tako velik zaostanek. Obdobje preteklih let je bilo, ko so se v štirih, petih let sprejeli trije državni prostorski načrti, dve hidroelektrarni sta se zgradili, tretje gradbišče je v teku. Ti dve leti, leto 2009 in leto 2010, si bomo zapisali tisti, ki aktivno na teh projektih delamo že skoraj dve desetletji, kot najslabši leti, ker se ni naredilo dovolj na teh premikih. Na začetku je bilo celo napačno razumevanje, oviranje pridobitve in zagotovitve sredstev, sedaj pa mislim, da je tudi preveč labirintov, na preveč težav naletimo tudi pri sprejemanju teh državnih prostorskih načrtov. Podobno je tudi na področju drugih energetskih investicij v Sloveniji. Sam sem lansko leto januarja s tega mesta opozoril na to z vprašanjem predsedniku Vlade gospodu Borutu Pahorju, ko sem mu postavil vprašanje, ali ni primeren čas, da se v Sloveniji resnično in odgovorno pogovorimo o projektu T6. Ne v želji ali pa v izhodišču, da nasprotujem temu projektu, ampak ob zavedanju situacije, v kateri smo bili. Dva meseca po tistem, ko se je sprejel energetsko-okoljski paket v Evropski skupnosti, dva meseca po tistem, ko so se cene elektrike praktično razpolovile, dva meseca po tistem, ko se je poraba električne energije zmanjšala, smo s približno tretjine uvoza postali energetsko samozadostni. Kakšne so bile reakcije takrat in kaj se je takrat zgodilo, vemo. Vemo pa tudi, kako ta projekt še danes buri slovenski prostor. Podobno mislim, da nimamo razdelane politike na področju obnovljivih virov energije. Sam sem tudi po Evropi kar nekaj teh primerov pogledal in običajno vedno v vsaki državi poiščejo in vedo, kaj je za njih najbolje, kateremu viru bodo dali tudi prednost. S predsednikom parlamenta smo bili na Danskem, kjer smo zelo jasno videli, koliko se vlaga v vetrno industrijo. Mimogrede smo tudi izvedeli, da Danci proizvedejo eno tretjino vetrnih turbin na svetu. Se pravi, razvijejo tehnologijo in jo posvetijo svojemu gospodarskemu delu. Nemci so do obisti razvili sončno energijo in proizvodnjo električne energije sonca, cela vrsta nemških podjetij dela na razvoju, na proizvodnji teh projektov, cela vrsta bank sledi tem projektom. V Španiji so na primer šli tako daleč, da so razmislili, ali bodo še nadaljevali s to politiko, ko je država že sprejela obveznosti, da plačuje eno milijardo evrov na leto. In če se vrnem v naš slovenski prostor, potrjujem to, kar je dejal kolega Veber. Sam tudi osebno ocenjujem, da je les tista prva zadeva, okoli katere bi morali v Sloveniji več narediti na tem področju, pa ne zato, da bi tako kot v prazgodovini kurili les, ampak da bi tiste ostanke lesa, manj kvalitetne dele lesa, tudi druge ostanke, ki iz lesne biomase nastanejo na različnih področjih, spremenili v toplotno in po možnosti tudi v električno energijo. Geotermalna energetika je tudi tista, glede katere bi v Sloveniji lahko še marsikaj postorili. Sam pričakujem, da bomo po takšni debati imeli čim prej nacionalni energetski program, ki ga čakamo že od lanskega leta, v lanskem letu pa je bil po tisti razpravi obljubljen. In tam notri bo treba zelo veliko napisati, koliko sredstev bomo vlagali v obnovljive vire, po mojem pa bo treba posvetiti še bistveno večjo pozornost učinkoviti rabi energije. Tukaj pozdravljam tudi ukrepe, ki jih Eko sklad izvaja in so letošnje leto tudi doživeli masovni odziv med Slovenkami in Slovenci. Mislim, da je potrebna zelo jasna opredelitev na tem področju. Naj se pa tu do določene mere tudi pohvalim. Vesel sem, da smo se tudi v lokalnem okolju in v mnogih drugih občinah po Sloveniji so se tega področja učinkovito lotili. V letošnjem letu, ko je bil tudi prvi razpis za energetsko najbolj učinkovite občine, sem bil zadovoljen župan občine, ki je dobila priznanje kot energetsko najbolj učinkovita občina. Bila je pa cela vrsta dobrih praks, ki so jih predstavile občine širom po Sloveniji, in menim, da bi lahko temu področju v bodoče posvetili še večjo mero pozornosti. V okviru sredstev, ki so na razpolago za te namen iz evropskih fondov, pogrešam to odločitev oziroma usmeritev, v katero smer učinkovite rabe energije naj se namenijo ta sredstva. V času prejšnje vlade smo bili na občinah večkrat pozvani, naj pripravimo projekte za obnovo šol, za obnovo vrtcev. Vlada v sedanji sestavi se je odločila in je to spremenila, da sta se doslej izvedla razpisa za fakultete, se pravi za visoko šolstvo, in za bolnice. Pozdravljam to zadevo in tudi v tem delu mislim, da se je približno tretjina teh sredstev porabila, manjka mi ta del, kjer bi šli k šolam, otrokom. Iz izkušenj lahko govorim, da je ločeno zbiranje odpadkov in področje ravnanja s komunalnimi odpadki v Sloveniji doživelo tak napredek ravno zaradi tega, ker smo se v lokalnih okoljih odločili, da smo šli k otrokom s celo vrsto raznih aktivnosti, spodbujanji. To, kar so se otroci naučili v šolah, v ekoloških krožkih in podobno, to so počasi prenesli tudi v slovenske domove. In danes je na tem področju narejen velik napredek. Podobno bi ta vzor lahko nadaljevali tudi na področju učinkovite rabe energije. In če bi občine bile lahko tudi tiste, ki bi na razpisih za učinkovito rabo šolskih objektov, ki so, mimogrede, bili po večini grajeni v 70., 80. letih, ko so bili standardi za energetsko učinkovitost na bistveno nižjem nivoju, kot so danes, bi tudi danes lahko naredili na tem področju širši preboj v družbi, kot smo ga na področju ravnanja s komunalnimi odpadki. Pozdravljam to poročilo in vesel bom, če bo Državnemu zboru in Vladi to ogledalo postavljeno vsako leto. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Krivec, pripravi naj se gospod Rezman.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovani kolegi, ministri, predstavnica Umanotere! Pozorno sem prebral ta nevladni zeleni monitor in podpiram predstavitev na tak način tudi v Državnem zboru. Precej razprave je bilo tudi na Odboru za okolje in prostor. Ima pa to ogledalo veliko pomanjkljivost, in to je, da z nami sedi samo minister za okolje in prostor, ki pa ni odgovoren za vse, kar v tem poročilu obravnavamo. In to je ključni problem, ki ga mi v tej državi imamo. Se pravi, da se politike, ki se dotikajo praktično vseh resorjev, na nek način zreducirajo na tistega, ki je najbolj odgovoren, ki pa nima orodja, s katerim bi vplival povratno na vse ostale, da se tudi vključijo v neke usmeritve, v neka izvajanja direktiv, in se vsa zadeva zelo razvodeni. Zato tudi vsi ti ukrepi, ki so do sedaj bili naravnani, niso prinesli tistega efekta in učinka kot bi ga lahko. Ves čas govorimo o trajnostnem razvoju, pri tem pa večina ljudi razmišlja samo o tem, kako ohranjamo naravo, kako izboljšujemo in zmanjšujemo neko onesnaženje, vendar trajnostni razvoj pomeni tudi izboljšanje v dobrobit človeka. Tega se po navadi ne zavedamo. Govorimo o tem, kako moramo zmanjšati določena onesnaženja. Prej je bilo govora o trajnostni mobilnosti, o tem, kako zmanjšati onesnaženje v večjih mestih. Ko pridemo do umeščanja rešitev v prostor, pa se zgodi nasprotno dejstvo, da ravno tisti, ki govorijo o onesnaženjih, ki govorijo o tem, kako je treba določene ukrepe narediti, začnejo z oviranjem določenih umeščanj v prostor, kjer se pojavi čisto praktična ovira, ki je pa ni mogoče zaobiti in ki se prikazuje kot neka velika pridobitev v smislu ohranjanja neke narave. Tu prihajamo na nek način v kolizijo tudi znotraj teh nevladnih organizacij in teh ukrepov za zaščito okolja, ki na drugi strani pomenijo povečanje nekih obremenitev znotraj mest, znotraj nekih urejenih območij. Tako da so v tem primeru tudi naše nevladne organizacije velikokrat nekonsistentne. To se kaže tudi pri sprejemanju določenih zakonov. Tudi pri zakonu o Triglavskem narodnem parku se je zelo hitro pokazalo, da je med njimi velika razcepljenost pri konceptih, tako da to ni samo problem ministrstev, ki med seboj ne sodelujejo, ampak tudi samih nevladnih organizacij, kjer veliko stvari zavisi predvsem od vodilnega človeka, ki nevladno organizacijo vodi in ki vidi neko prioriteto, ki se njemu zdi najbolj pomembna. Tako tudi znotraj tega velikokrat nastajajo kar veliki konflikti. Ena od konkretnih zadev, ki se je pokazala tudi na Odboru za okolje in prostor, je bilo onesnaženje s PM10 na eni strani, nevladne organizacije govorijo o tem onesnaženju, o zmanjševanju, na drugi strani smo govorili o alternativi biomasi, ki pa je v nasprotju s prizadevanjem, da se zmanjša onesnaženje s PM10. Se pravi, da smo na dveh okoljskih temah, ki sta v koliziji. In tu so s strani nevladnikov različni pogledi, kar je v bistvu prej ovira kot rešitev za neke konkretne ukrepe. Tudi pri umeščanju večine infrastrukture, če govorimo o cestni, železniški infrastrukturi, se na eni strani hvalimo, da je to treba urediti zato, da zmanjšamo določene obremenitve v okolju, vendar ko pride do umeščanja resnih projektov v prostor, isti zagovorniki postavljajo nemogoče pogoje in se nobena stvar ne premakne. Enako velja tudi za usklajenost med resorji. Vsi podpišemo, da sprejemamo neke direktive, da sprejemamo neka priporočila, vendar ko je treba to uresničiti, odpade vse to na Ministrstvo za okolje in prostor, ki pa nima v določenem trenutku suporta s strani drugih resorjev. In vsa zadeve obvisi v zraku in se preklada iz enega dela na drugega. In tudi v tem primeru s strani nevladnih organizacij, ki po navadi zelo zagovarjajo okoljevarstvo in določene ukrepe, ni suporta, ki bi ga recimo Ministrstvo za okolje in prostor v določenih primerih potrebovalo. In bom spet čisto konkreten. Ko se zgodijo poplave in velike nesreče, smo vsi pametni, kaj je treba narediti, po kakšnih dveh letih, ko je treba zgraditi nek zadrževalnik, urediti neko strugo, pa vsi najdejo mahove, travice in vse, kar raste na tem območju, in se ne dovolijo nobeni konkretni ukrepi, ki bi zavarovali premoženje in uredili v smislu trajnostnega razvoja boljše življenjsko okolje za ljudi. Trajnostni razvoj ne pomeni samo ohranjanje travic, metuljev, ptičev in ostalega, ampak pomeni tudi izboljšanje življenjskega okolja za ljudi. Na eni strani govorimo, kaj moramo vse izboljšati, ko pa je treba to konkretno v prostor umestiti in s konkretnimi ukrepi to pripraviti, pa nevladniki po navadi pozabijo, kaj piše v deklaracijah in priporočilih. Jaz sem vesel, da se takšno poročilo obravnava tako sistematsko po posameznih temah, vendar se takoj vidi, da so te zadeve dokaj neusklajene tudi med nevladniki ali pa zelo neusklajene, če sem še malo bolj konkreten. Dokler se te stvari ne poenotijo znotraj Vlade, znotraj ministrstev, pa tudi znotraj nevladnih organizacij, in dokler vsi teh priporočil ne bomo znali brati, ker nekateri ta priporočila, ki jih podpisujemo, in te deklaracije po navadi berejo kot prepovedi, čeprav to nikjer ne piše, drugi jih berejo res kot priporočila in nočejo nič narediti, dokler se torej ne poenotimo o tem, kaj je za nas dobro, ne pa da copy-paste delamo, prepisujemo dokumente, ne da bi vedeli, o čem se bo na koncu tudi treba odločiti in kako to sfinancirati, ne bomo prišli do nobenih konkretnih in učinkovitih politik ali strategij za ta razvoj. Marsikatere direktive smo podpisali praktično s figo v žepu oziroma nismo vedeli, kaj nas čaka, in to predvsem na področju čistilnih naprav, na področju odlaganja odpadkov. In še drug problem je bil, da tisti, ki je to podpisal, se je kasneje umaknil in prepustil zadevo ljudski iniciativi, dobri volji, lokalnih skupnosti, kar je bilo v bistvu, ne bom rekel, slabo, ampak neposrečeno in zato smo tudi v velikih težavah. Tudi drugi ukrep, ki govori o gradnji čistilnih naprav, kanalizacijskih omrežjih, kjer so lokalne skupnosti šle v to, da so se ta sredstva zelo intenzivno črpala, in ob tem so tudi prepričevale ljudi, da je to za njih koristno, da se jim bodo znižali stroški, ker se bodo s tem zmanjšale takse za onesnaževanje okolja. Ljudje so bili na nek način tudi zavedeni, ker v naslednjem trenutku se nekdo odloči in pripravi uredbo, ki govori o tem, da je treba vračati tudi sredstva, ki so bila s strani Evropske unije pridobljena, in v tem primeru se obremenitev ljudi, ki so se priklopili na takšne sisteme, precej poveča. In to ni korektno do tistih, ki so se s takšnimi projekti ukvarjali, ker je nov objekt z vidika amortizacije bistveno dražji kot zastarela napeljava. Zato je treba tu zelo jasno povedati, da trajnostni razvoj seveda je, ampak ga je treba brati kot trajnostni razvoj, ki ni na škodo ljudi, ne pa samo trajnostni razvoj, ki ohranja vse biotope in druge stvari, ki v tem prostoru živijo. Jaz to spoštujem, vendar se večinoma dogaja to, da se na ljudi največkrat pozabi pri vseh teh aktivnostih. Tudi civilne iniciative so dobrodošle, vendar če so v nekem realnem okviru in če se res zavzamejo za tisto, kar tudi same podpišejo in same ne nekih mednarodnih simpozijih zagovarjajo. Enako velja pri obnovljivih virih. Po eni strani se vsi za to zavzemamo, v zadnjih 20 ali 15 letih smo zgradili zelo malo hidroelektrarn na vodotokih, vodnih zbiralnikov, ki bi jih lahko izkoristili tudi za koriščenje energije. Ta vir je domač, tu gre za domače znanje in določeni lobiji ne morejo zaslužiti, tudi to je problem. In ključni problem, ki ga jaz vidim v celotni tej zgodbi, je to, da se je nekdo na generalnem nivoju odločil, da se gremo kurativo in ne preventive. In to je osnovni problem, ki ga imajo vsa ministrstva, ki v tem segmentu sodelujejo. Se pravi, najlažje je popraviti škodo, ki nastane, takrat je tudi najlažje oddati delo na tak način, da ga dobi tisti, ki mu "pripada", ne govorimo potem, da se to trajno uredi in se s tem tudi transparentno lahko podelijo določena dela, da se lahko nadzirajo in da ne nazadnje tudi nekdo odgovarja za to, kako s prostorom in ukrepi posluje in tudi odgovarja za svoje napake, s tem pa tudi kvalitetno zagotavlja razvoj, pa če govorimo o razvoju na tak ali drugačen način – o trajnostnem razvoju, o razvoju celotnega območja. Tu mislim, da je še veliko možnosti, da se to izboljša, sigurno pa ne na tak način, da bo trajnostni razvoj samo domena Ministrstva za okolje in prostor.
Hvala. Besedo ima gospod Rezman, pripravi naj se gospa Pečan.
Zelo na hitro o tem, zakaj mislim, da je glavni problem implementacijskega primanjkljaja impotenca. Prvi primer. Znanost nas že mesece dolgo pušča v negotovosti, medtem ko se njeni najvidnejši predstavniki preklajo in malodane zmerjajo eden drugega z analfabeti, v primeru gradnje Termoelektrarne 6. Drugi primer. Primer NIMBY efekta, ki ga univerzaliziramo tako, da skoraj vsak med nami želi drugemu to, česar noče sam pri sebi. Tretja reč – pomanjkanje volje, za katero pravi poročilo, da Vlada svojih zavez ne jemlje resno.
Hvala. Besedo ima gospa Pečan.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Moram reči, da ne vem, če je bilo dovolj jasno povedano in poudarjeno, da je danes ta točka pravzaprav zgodovinski dogodek v Državnem zboru, ker se je prvič zgodilo, da imajo lahko nevladne organizacije svojo lastno točko dnevnega reda, ki je poleg tega namenjena še ocenjevanju dela Vlade v zadnjih dveh letih. Jaz mislim, da je to pomembno poudariti in da je to pravzaprav ena izmed najvišjih oblik uveljavljanja Aarhuške konvencij. To je način, da tudi v hiši demokracije, kot temu rečemo, glavni hiši demokracije, ker konec koncev imamo ta trenutek še 210 drugih, čeprav malo manjših, ampak vendarle, da se uveljavi beseda nevladnih organizacij civilne družbe. Drugo, kar se mi zdi pomembno pri današnjem dogodku, je pa tudi to, da lahko tehtamo med poročilom o okolju, v prejšnji točki, in poročilom, ki se imenuje Ogledalo Vladi – Zeleni nevladni monitor, ki so ga pripravile nevladne organizacije. Ne gre samo za časovno obdobje, ki ga pokrivata obe poročili, ampak gre tudi za drugačen pristop. Eno je poročanje o lastnem delu, drugo je pa poročanje o tem, kako je nekdo, ki je vsaj teoretično, pa vendarle tudi v precejšnji meri praktično, neodvisen od dnevne politike, od Vlade in ima verjetno pravico do bolj kritičnega odnosa do tega delovanja, ki se je izvajalo v preteklih letih v tej vladi. Mislim, da je pomembno tudi to, da smo v tem mandatu zmogli skupaj na Odboru za okolje in prostor v sodelovanju z vodstvom Državnega zbora ti dve temi, ki sta v bistvu ena z drugo tesno povezani, spraviti na plenum Državnega zbora. Upam, da bo to postala redna praksa. Mislim pa, da so nekatera opozorila tudi nevladnim organizacijam v zvezi s tem poročilom na mestu. Dejstvo je, da je mnogo lažje preveriti, kako je nekdo nekaj počel, pa ne potem predlagati konkretnih rešitev, kako bi bilo morda vendarle bolje, da bi se stvari lotili, tudi tako daleč, da bi ogledalo Vladi povedalo, da je treba spremeniti vzorce ravnanja, obnašanja, tudi postavljanje prioritet v programu Vlade v naslednjih letih in sploh v programu te države. Namreč vse te reči, ki se dogajajo in ki jih povzročamo ali pa poskušamo sanirati na področju okolja, so vedno zelo dolgoročne, ne more se recimo renaturacija nekega okolja zgoditi v dveh letih, ravno tako kot ni mogoče v dveh, treh letih radikalno zmanjšati posameznih emisij v okolju, kot tudi ni možno spremeniti navad ljudi – na primer v njihovi mobilnosti. Dejstvo je, da vsakdo, ki količkaj realno, trezno razmišlja, dobro ve, da se bo javni potniški promet vrnil na nekdanji nivo števila človek-kilometer, potnik-kilometer, kot se temu reče, podobno kot je pri tovornjakih tona-kilometer, imamo tukaj pač človek-kilometer, se bo vrnil na začetek 90. let v roku 10-ih do 15-ih let. Nič prej. Če bomo pa hoteli doseči tisto, kar že imajo v nekaterih evropskih mestih, ne samo glavnih, tudi recimo regijskih središčih in podobno, to pa mislim, da 20 ali 25 let ni prav nič pretirana številka. Vendar, tako sem jaz v fabriki, kjer sem bila tehnična direktorica, vedno rekla fantom, ki so načrtovali nekatere tehnične izboljšave ali pa zamenjavo strojev, usposabljanje strojev in tako naprej: "Fantje, če ne boste danes začeli – ne razmišljati, ampak delati na tem – bomo čez tri leta še zmeraj na istem, ker morate danes začeti." In isto velja tudi prinajbolj pogosti temi, prometu, zlasti pri osebnem avtomobilskem prometu. Zadnjič mi je rekla svakinja, ko je šla peš po Izoli, da se je ustavila in je gledala, kako je mimo nje šlo deset avtomobilov, potem je seveda šla naprej in se ni več s tem ukvarjala, ampak je rekla, da v vseh desetih avtomobilih v Izoli, v mestu, kjer je ona ljudi poznala, ki so sedeli v avtomobilih, zato je vedela, da stanujejo mogoče 600 metrov proč od lokacije, kjer so bili, sta bila od desetih avtomobilov samo dva avtomobila z dvema potnikoma, v vseh ostalih pa je bil samo po en potnik. Teh navad se ne moremo rešiti v dveh ali treh letih, zaradi tega je treba predlagati rešitve, ki jih bo, vsaj upam, Vlada upoštevala. Zato se strinjam s kolegom Krivcem, ki je rekel, da v teh dveh vrstah bi moralo sedeti še najmanj pet ministrov in njihovih sodelavcev. Dejstvo je, da je področje upravljanja z okoljem, če uporabimo tak zelo splošen izraz, tako zelo široko, da širše skoraj ne more biti. Verjetno sem premalo rekla, ko sem rekla pet ministrov, ker je praktično cela vlada involvirana v upravljanje z okoljem, od vod do prometa, do industrije, do otrok, ki jih moramo vzgojiti tako, da bodo oni starše učili ločeno zbirati odpadke, da bodo oni starše učili, da ne smejo kaditi in podobno. Vse te stvari so zagotovo tako zelo pomembne, da sem, moram reči, zadovoljna, da sem tudi jaz eden od kamenčkov, ki so naredili to odločitev za obravnavo ogledala. In želim združbi vseh – v dobrem pomenu besede, seveda, da ne bi kdo mislil na kazenski zakonik, združbi vseh nevladnih organizacij, ki so pripravile to ogledalo, da se trdo lotijo dela in delajo naprej, ker dejstvo je, da vsakdo, ki vodi katerokoli skupino ljudi, pa naj bo to v tovarni, občini ali na nivoju države, nujno potrebuje ogledalo, v katero se mora vsake toliko časa pogledati, da vidi, da ni vse, kar dela, prav, da ni vse, kar dela, dobro, in da je treba nekatere svoje poteze, ideje, razmisleke spremeni, izboljša. In mislim, da je ta vlada kvečjemu lahko vesela, da ima nekoga, ki ji nastavlja ogledalo. Mislim, da smo zlasti na področju upravljanja z okoljem nujno potrebni takega ogledala. Hvala Umanoteri in vsem tistim, ki so sodelovali. Mimogrede bi pa rekla, da bi bilo verjetno dobro, če bi nekatere od sodelujočih organizacij malo pogledale tudi še drugo plat. Tu moram biti malo hudobna, govorim o DOBS-u, da ne bi kdo dvomil, o kom govorim. Kadar branimo neke ogrožene živalske ali rastlinske vrste, moramo razmišljati o vseh vidikih te obrambe. Tako bom rekla, krčevita, divja borba proti vetrnim elektrarnam – šla sem skozi Avstrijo, skozi Nemčijo, skozi Slovaško, in sem videla množico vetrnih elektrarn. In, veste, potem sva z možem potovala z avtom in sva se ustavila pri taki vetrnici in sva štela vse mrtve ptice, ki so bile tam okrog. Katastrofa, vam povem! Toliko mrtvih ptic še v življenju nisem videla okrog ničesar, kaj šele okrog kakšne vetrne elektrarne, ki sem jo tako ali tako prvič v življenju od blizu videla. Gospa Wagnerjeva, prosim vas, da sporočite kolegom iz DOBS-a, naj ne pretiravajo. Njihove alarmantne informacije glede strahovite škodljivosti vetrnih elektrarn za obstoj in preživetje ogroženih ptičjih vrst so seveda za lase privlečene in bi bilo treba, da se malo streznijo, preden o tem govorijo. Hvala.
Hvala. Gospod minister, želite besedo? Izvolite.
Hvala lepa. Jaz bi samo v kratkem nekaj pojasnil, da ne bi bilo narobe razumljeno. Spoštovani gospod poslanec je o neki mlačnosti govoril. Ni bilo to naslovljeno na to poročilo, ki sem ga pohvalil, bilo je naslovljeno na poročilo o okolju v Sloveniji, kjer smo pričakovali odzive. Pri vsaki točki imamo namreč tudi ukrepe za naprej, pa nihče ni povedal, ali so ukrepi dobri ali slabi. To poročilo pa ni mlačno, je kar vroče, in veseli me, da smo ga danes tudi tako vročega obravnavali in vse pohvale gredo. Še ena stvar glede zelene energije. Veste, malo me pa moti, če primerjamo izkoriščanje sonca v Sloveniji in Španiji, izkoriščanje vetra v Sloveniji in Španiji, Holandiji in drugje. Poglejte, tudi geografske danosti nekaj povedo. Mene zanima, koliko vetrnih mlinov v Sloveniji lahko naštejemo v zgodovini. Tudi je en podatek. Hvala.
Hvala. Gospa Ogorelec v imenu Umanotere.
Hvala lepa. Mene predvsem dve stvari veselita, da je tukaj bil praktično enoglasen pozitiven odziv do tega poročila omenjen dvakrat ali celo trikrat v zgodovinskem dogodku. Tudi v moji dolgoletni zgodovini še nisem bila priča, da bi se nevladno poročilo, ne samo s področja okolja, ampak nasploh, v tej instituciji obravnavalo. Tako da v tem smislu me zelo veseli, ne samo, da pozdravljate sam pojav neodvisnega nevladnega poročila, ampak tudi kakovost, kako je pripravljeno. Podatki so bili precej tudi citirani, tako da vidim, da ste ga očitno mnogi res z zanimanjem prebrali. Naj kot pozitivno povem tudi to, bila so pričakovanja v tem smislu tudi zelo konstruktivne kritike, da bi v prihodnje pričakovali tudi priporočila v smislu rešitev. Mi smo bili res pri tem poročilu zelo disciplinirani v smislu, da smo pogledali, kaj se od sprejetih zavez uresničuje, in smo bili tukaj samozadržani, nismo bili toliko ustvarjalni. Mislim pa, da je bil že na seji odbora ta predlog zelo dobro sprejet na strani naše ekipe in tudi pričakovanja, da bi bila ta poročila redno tukaj v hiši predstavljena. Lahko zdaj že povem, da smo pred desetimi dnevi dobili potrjeno financiranje z vsebinsko nevladno mrežo Plan B za Slovenijo, to je s strani Evropskega socialnega sklada, podpora nevladnim organizacijam, in je projekt Ogledalo, eden od skoraj dvajsetih, uvrščen v to obliko financiranja za leto 2012, kjer bo priložnost, da pa zares ob zaključku mandata Vlade in tudi parlamenta pogledamo, kakšno bo stanje takrat. Vemo, da je zdaj to poročilo ob polčasu mandata, in se v veliki meri še nanaša tudi na dediščino prejšnje vlade, kar je bilo tudi omenjeno, da so zadeve zelo dolgoročne pri teh procesih. Tako smo uvrstili zdaj v nov program dela, da bomo oblikovali tudi priporočila v smislu rešitev, ne samo spremljali stopnjo izvajanja. Tako da to lahko že kar napovem. Sicer se mi je pa utrnila še ena misel. Precej se je izkazala ta priložnost obravnave tega poročila kot priložnost za razpravo o civilni družbi in nevladnih organizacijah in naši pestrosti, nedoslednosti in tako naprej, kar vidim pa tudi zelo pozitivno. Prišla sem celo na idejo, da bi morda lahko en dan v letu poslanci preživeli v nevladni organizaciji – po svojem izboru – da bi malo doživeli, kaj pomeni delati v slovenskih nevladnih organizacijah. Verjetno veste, da ta tretji sektor je v Sloveniji primerjalno z drugimi državami v Evropi, pa tudi tranzicijskimi, najslabše razvit, da je tukaj tudi še zelo veliko priložnosti tudi v smislu zaposlovanja. Zelo različne funkcije nevladne organizacije izvajajo. Morda to kot eno priporočilo, da bi tudi tukaj imeli neposredne povezave, kar bi po moje še prispevalo k temu dialogu. Zelo mi je bilo všeč to priporočilo dialoga, da različni deležniki izmenjamo ta stališča bolj intenzivno. Ne bom šla v posamezne vsebinske pripombe, ker mislim, da je bilo tega preveč. Še enkrat, hvala lepa za to priložnost, za to predstavitev tukaj. Tudi mi se veselimo naslednje predstavitve leta 2012.
Hvala. Amandmaji k predlogu sklepa niso bili vloženi. Zbor bo o predlogu sklepa v skladu s časovnim potekom seje zbora odločal v četrtek, 16. 12. 2010, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 23.A TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA SKLEPA O VIŠINI SREDSTEV, KI PRIPADAJO POSAMEZNI POLITIČNI STRANKI IZ SREDSTEV DRŽAVNEGA PRORAČUNA V LETU 2011. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložil Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje. Za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa dajem besedo predstavniku predlagatelja sklepa, predsedniku odbora dr. Vinku Gorenaku.
Hvala lepa. Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je predlog omenjenega sklepa obravnaval na 43. nujni seji 8. decembra. Na osnovi proračuna za naslednje leto je gradivo posredovala Vlada, in sicer smo na seji odbora soglasno sprejeli sklep o določitvi zneskov, ki na podlagi zakona pripadajo posamezni politični stranki za leto 2011. Naj vas spomnim, da smo nekaj podobnega naredili tudi za leto 2010, da smo te zneske določili na podlagi zakona, da pa smo jih v mesecu septembru zmanjšali na osnovi rebalansa proračuna za leto 2010. Pred nami pa je torej sklep za leto 2011, ki ta sredstva vrača na stanje od prej. Da pojasnim tudi zaradi javnosti, v medijih smo lahko zasledili, da zvišujemo oziroma da nameravamo zviševati znesek za politične stranke za kar osem in nekaj desetink odstotka. To ne drži. Ta podatek osem in toliko odstotka drži, če primerjamo zneske, ki jih politične stranke dobivajo zadnje tri mesece leta 2010, s tistimi, ki jih bodo dobile v letu 2011. To pa pomeni, da jih dejansko praktično vračamo in nekaj malega povečujemo glede na stanje 1. januar 20101–1. januar 2011. Skupni znesek za vse politične stranke na podlagi volilnega rezultata pa znaša 240 tisoč 510,91 evra na mesečni ravni. Hvala lepa.
Hvala. Sledi razprava o predlogu sklepa v celoti. Prijavljen je samo dr. Gorenak. Želite besedo? [[Ne.]] Potem zaključujem razpravo. Ugotavljam, da k predlogu sklepa ni bilo vloženih amandmajev, zato bo zbor o predlogu sklepa v skladu s časovnim potekom seje zbora odločal v četrtek, 16. 12. 2010, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O IGRAH NA SREČO. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, gospe Mateji Vraničar, državni sekretarki na Ministrstvu za finance. Izvolite.
Gospod predsedujoči, gospe in gospodje poslanci in poslanke! Dovolite mi, da na kratko predstavim vsebino in cilj predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o igrah na srečo. Z zadnjo novelo zakona, ki je začela veljati 27. februarja letos, je bilo nadzornemu organu, to je Urad za nadzor prirejanja iger na srečo, dano pooblastilo, da lahko ponudniku storitev informacijske družbe naloži omejitve dostopa do spletnih strani oziroma drugih telekomunikacijskih povezav, prek katerih se prirejajo spletne igre na srečo brez koncesije Vlade Republike Slovenije. Na pobudo strokovne javnosti in ponudnikov storitev informacijske družbe smo pripravili predlog zakona, po katerem bi tudi za igre na srečo veljala ureditev, primerljiva tisti iz Zakona o elektronskem poslovanju na trgu, čeprav ta ne velja za igre na srečo. Nova ureditev omogoča le sodišču, da v ustreznih sodnih postopkih ponudnikom storitev informacijske družbe odredi omejitev dostopa do spletnih strani zaradi natančno navedenih razlogov. Ocenjeno je, da je treba pristojnost za omejitev dostopa do spletnih strani prenesti z nadzornega organa na sodišče, ker gre za težke in izjemne ukrepe, ki so povezani z omejevanjem svobode interneta in s tem tudi svobode izražanja. Bistvene rešitve predloga zakona so naslednje. Če ponudnik iger ne srečo, ki jih prireja brez koncesije Vlade Republike Slovenije, ne izvrši odločbe nadzornega organa o prepovedi prirejanja iger na srečo, lahko Upravno sodišče ponudniku storitev informacijske družbe odredi omejitev dostopa do spletnih strani, prek katerih se takšne igre prirejajo. Predlog Upravnemu sodišču posreduje nadzorni organ, ki predlaga tudi obseg in način izvršitve te omejitve. Sodni postopek je hiter, roki in pravna sredstva so enaki kot za začasno odredbo po Zakonu o upravnem sporu, tako da Upravno sodišče odloči v roku sedmih dni od prejema predloga nadzornega organa, pritožbo je možno vložiti v roku treh dni, o pritožbi pa odloči Vrhovno sodišče v roku 15-ih dni. Postopki, ki so ob uveljavitvi zakona v teku, se dokončajo po starem zakonu. Menimo, da je s predlagano ureditvijo omogočen učinkovit in pravočasen nadzor nad nedovoljenim prirejanjem iger na srečo in da se bo obseg tovrstnih kršitev zmanjševal, hkrati pa je z zagotovitvijo, da o zahtevi za omejitev dostopa do spletnih strani odloča sodišče in ne več upravni organ, zagotovljena ustrezna pravna varnost prirediteljev iger na srečo oziroma ponudnikov dostopa do spletnih strani. Upoštevaje navedeno, spoštovane poslanke in poslanci, predlagamo, da Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o igrah na srečo sprejmete. Hvala lepa.
Hvala. Predlog zakona je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo članu odbora dr. Luki Juriju. Prosim, imate besedo.
Hvala lepa. Odbor se je sestal na 22. seji 1. decembra 2010. Posredovano nam je bilo mnenje Zakonodajno-pravne komisije, ki je podala pripombo k 3. členu in odboru sta bili posredovani tudi mnenji dveh komisij Državnega sveta, Komisije za gospodarstvo, obrt, turizem in finance, ki predlog podpira, in Komisije Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide, ki predloga ne podpira. Predlog je bil posredovan v mnenje tudi Sodnemu svetu, ki pa nam ni poslal nobenega mnenja. Ni bilo amandmajev, prav tako ni bilo razprave in odbor predlaga, da se predlog zakona podpre. Če pa želite kaj več informacij, imate pa pisno poročilo. Hvala.
Hvala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Andrej Magajna bo predstavil stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Prosim.
Lep pozdrav vsem navzočim! V poslanski skupini smo pregledali vsa mnenja, mnenja Zakonodajno-pravne službe, Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt in turizem, mnenje Komisije Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide in mnenje Ministrstva za finance. Ko smo vse zadeve pregledali, smo prišli do stališča, da je kljub določenim pripombam Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o igrah na srečo primeren za sprejetje. Še najbolj se je oddelila od tega stališča Komisija Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide, ki ga ne podpira, ker po njenem mnenju so sedanje zakonske rešitve v zvezi z organiziranjem spletnih iger na srečo povsem ustrezne, zadostne in operativno učinkovite. Veljavni zakon vsebuje namreč določbo, po kateri lahko nadzorni organ, to je Urad za nadzor prirejanja iger na srečo, ponudniku storitev informacijske družbe naloži omejitev dostopa do spletnih strani oziroma drugih telekomunikacijskih povezav, prek katerih se takšne igre prirejajo. V primeru nespoštovanja le-teh pa so zagrožene zelo visoke kazni. Komisija Državnega sveta meni, da bo med drugim s prenosom odločanja na sodišče zaradi časovnega podaljšanja to negativno vplivalo na pravočasno preprečevanje nezakonitih vdorov tujih prirediteljev spletnih iger na srečo. Vendar so z Ministrstva za finance zagotovili, da ti postopki ne bodo pomenili bistvenega zavlačevanja. Predviden je hiter sodni postopek, v katerem Upravno sodišče odloči v sedmih dneh, rok za pritožbo pa je tri dni od odločitve Vrhovnega sodišča, torej od takrat mora biti sprejeta zadeva v nadaljnjih petnajstih dnevih. Pristanek k takšnemu izvajanju sodnih postopkov je dalo tudi Upravno sodišče. Zaradi vsega navedenega bomo zakon podprli.
Hvala. Gospod Mirko Brulc bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Lep pozdrav! Z zakonom o spremembah in dopolnitvah Zakona o igrah na srečo, ki smo ga januarja 2010 sprejeli v Državnemu zboru, so se uveljavile spremembe in dopolnitve na nekaterih področjih prirejanja iger na srečo, da bi se uveljavilo družbeno odgovorno prirejanje iger na srečo te zaščitile mladoletne in druge občutljive osebe pred škodljivimi vplivi in posledicami igranja iger na srečo ter da bi se povečala učinkovitost nadzora zlasti pri nedovoljenem prirejanju iger na srečo brez koncesije Vlade Republike Slovenije. V sprejetem zakonu iz januarja v zvezi s preprečevanjem nedovoljenega prirejanja iger na srečo brez koncesije so natančneje določene storitve, ki jih je bilo že doslej prepovedano opravljati za osebe, ki nimajo koncesije. Med temi storitvami je tudi omogočanje dostopa do spletnih strani ali drugih telekomunikacijskih povezav, prek katerih se je mogoče udeležiti spletnih iger na srečo, ki jih prirejajo osebe, ki nimajo koncesije Vlade Republike Slovenije. Da bi povečali učinkovitost Zakona o igrah na srečo je nadzornemu organu dano pooblastilo, da lahko naloži ponudniku storitve informacijske družbe omejitev dostopa do spletnih strani ali drugih telekomunikacijskih povezav, prek katerih se prirejajo spletne igre na srečo brez koncesije Vlade. Ta ukrep sledi odločbi o prepovedi prirejanja iger na srečo, ki jo nadzorni organ izda osebi, ki prireja igre na srečo brez koncesije Vlade Republike Slovenije, če jo zavezanec iz določbe ne izvrši. Cilj predloga tega zakona je zagotoviti učinkovit nadzor nad nedovoljenim prirejanjem iger na srečo brez koncesije, vendar pa morajo biti ukrepi, ki se v ta namen uporabijo, le v obsegu, ki je nujno potreben za izvršitev odločbe o prepovedi prirejanja iger na srečo. Cilj predlaganih sprememb in dopolnitev Zakona o igrah na srečo je tudi ta, da o omejitvi dostopa od spletnih strani, prek katerih se prirejajo spletne igre na srečo brez koncesije, odloči sodišče na predlog nadzornega organa. Po predlogu zakona se izmed storitev, ki jih je prepovedano opravljati za osebe, ki nimajo koncesije za prirejanje iger na srečo, črta, citiram, "omogočanje dostopa do spletnih strani oziroma drugih telekomunikacijskih povezav, prek katerih se je mogoče udeležiti spletnih iger na srečo". Konec citata. Ker iz besedila ni povsem jasno, da se nanaša le na tiste ponudnike storitev informacijske družbe, ki opravljajo storitve, storitev je naročeno delo, ki se opravi za koga, navadno za plačilo, torej so v pogodbenem odnosu z osebami, ki prirejajo igre na srečo brez koncesije Vlade Republike Slovenije. Po predlogu zakona sme le sodišče ponudniku storitev informacijske družbe odrediti omejitev dostopa do spletnih strani, prek katerih se prirejajo igre na srečo brez koncesije. Omejitev dostopa je mogoča le v obsegu, ki je nujno potreben za izvršitev odločbe o prepovedi prirejanja iger na srečo, in na način, ki je najmanj obremenjujoč za ponudnika storitve informacijske družbe. O omejitvi dostopa odloči Upravno sodišče na predlog nadzornega organa. Sodni postopek je hiter. S sprejetjem predloga zakona bo Upravno sodišče Republike Slovenije pristojno za nov sodni postopek, o pritožbah zoper odločbo Upravnega sodišča pa bo odločalo Vrhovno sodišče. S tem se bo delo sodišč povečalo, vendar glede na število dosedanjih postopkov menimo, da ti postopki ne bodo pomembneje povečali letnega pripada zadev na sodiščih. Število odločb o omejitvi dostopa do spletnih strani je namreč povezano s številom ponudnikov storitev informacijske družbe in gre v večjem številu primerov za tipske odločbe, ki se nanašajo na manjše število odločb o prepovedi prirejanja iger na srečo brez ustrezne koncesije. Pravočasni in učinkoviti ukrepi v primerih nedovoljenega prirejanja spletnih iger na srečo bodo zagotovili, da se bodo igre na srečo v Sloveniji prirejale v urejenem nadzorovanem okolju in da se bo obseg kršitev zmanjševal. Hvala lepa.
Gospod Danijel Krivec bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala za besedo. Spoštovani podpredsednik, cenjeni zbor! Z zakonskim predlogom Vlada Republike Slovenije uveljavlja učinkovito rešitev, da ponudnikom iger na srečo, ki le-te prirejajo brez koncesije Vlade Republike Slovenije in ne izvršijo odločbe nadzornega organa o prepovedi prirejanja iger na srečo, sodišče odredi omejitev dostopa do spletnih strani, prek katerih se take igre prirejajo. Odločitev o omejitvi dostopa tako postane pristojnost Upravnega sodišča Republike Slovenije in se izvrši v obsegu, ki je nujno potreben za izvršitev odločbe o prepovedi prirejanja iger na srečo. V dosedanji obravnavi na Odboru za finance je bilo izraženo nekaj pomislekov, ali je odreditev omejitve dostopa do spletnih vsebin s strani sodišča zares najučinkovitejša rešitev, saj je bil izražen dvom v zmožnost hitre odzivnosti sodnega sistema pri ukrepanju v primerih nedovoljenega prirejanja spletnih iger na srečo. Komisija Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide pa je menila, da bodo predlagane spremembe, ko bo o omejitvi dostopa do spletnih strani, prek katerih se prirejajo spletne igre na srečo brez koncesije Vlade Republike Slovenije odločalo sodišče na predlog nadzornega organa, negativno vplivale na pravočasno preprečevanje nezakonitih vdorov tujih prirediteljev spletnih iger na srečo, ker bodo postopki preko sodišča časovno podaljševali odločitve, kar bo prireditelje napeljevalo na to, da bodo slovenske kazenske norme poskušali izigravati kljub zagroženim kaznim. Komisija je opozorila na dejstvo, da se v Sloveniji zadnji dve leti zmanjšujejo koncesijske dajatve od iger na srečo, kar ogroža dosedanji obseg delovanja humanitarnih in športnih organizacij. Vendar pa je prevladalo večinsko mnenje, da je poskus postavitve učinkovitejših ukrepov v primerih nedovoljenega prirejanja iger na srečo, kot so predlagane, primeren. Vlada je pri tem sledila pobudam tako strokovne javnosti kot ponudnikov storitev informacijske družbe. Predviden je hitri sodni postopek, v katerem Upravno sodišče odloči v 7 dneh, rok za pritožbo pa je 3 dni. Odločitev Vrhovnega sodišča pa mora biti sprejeta v nadaljnjih 15 dnevih. Pri oblikovanju rešitev, kot jih predvideva predlagana zakonska novela, se je predlagatelj posvetoval tudi s predstavniki sodne veje oblasti, pristanek k takšnemu izvajanju sodnih postopkov pa sta dala tudi Upravno sodišče in Sodni svet. Glavni cilji sprememb in dopolnitev zakona o igrah na srečo so tako odprava nejasnosti v opredelitvi storitev, ki jih je prepovedano opravljati za osebe, ki nimajo koncesije Vlade Republike Slovenije za prirejanje iger na srečo, zagotovitev učinkovitega nadzora nad nedovoljenim prirejanjem iger na srečo brez koncesije Vlade Republike Slovenije. O omejitvi dostopa do spletnih strani, prek katerih se prirejajo spletne igre na srečo brez koncesije Vlade Republike Slovenije, pa odloča Upravno sodišče na predlog nadzornega organa. Ena od negativnih posledic, ki jih lahko zakon prinese, je, da se bo povečalo delo sodišč, vendar je v razpravi prevladalo stališče, da ti postopki ne bodo bistveno povečali pripada zadev na sodišču, bodo pa na drugi strani zagotovili, da se bodo v Sloveniji igre na srečo prirejale v urejenem in nadzorovanem okolju in da se bo obseg kršitev zmanjšal. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke zakonu zato ne bomo nasprotovali. Hvala.
Hvala. Gospod Franco Juri bo predstavil stališče Poslanske skupine Zares.
Spoštovana predstavnica Vlade, spoštovani kolegi in kolegice! Poslanci Državnega zbora smo letos z zakonom o spremembah in dopolnitvah zakona Uradu za nadzor prirejanja iger na srečo, ki sodi pod okrilje Ministrstva za finance, v roke položili pooblastila, po katerih lahko ta naloži internetnemu ponudniku v Sloveniji omejitev dostopa do tujih spletnih strani oziroma drugih telekomunikacijskih povezav, prek katerih lahko državljani Republike Slovenije dostopajo do iger na srečo ali športnih stavnic, ki v Sloveniji nimajo dovoljenja oziroma koncesije za opravljanje te dejavnosti. Takrat je Direktorat za informacijsko družbo Ministrstva za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo opozoril, da je omejevanje svobode interneta neposredno povezano z omejevanjem svobode izražanja, ki je ustavno zajamčena pravica. Kritike je bilo slišati tudi iz vrst strokovnjakov za informacijsko zasebnost, urednikov spletnih portalov in ponudnikov storitev, češ, da je internetno filtriranje tujih spletnih mest neučinkovito in da gre za težke in izjemne ukrepe, ki bi smeli biti le v pristojnosti sodišč ne pa vladnih uradov. Poslanska skupina Zares je takrat zakon podprla, a le pod pogojem, da bo Vlada spremenila sporne določbe, saj bi ob njihovem nepravilnem tolmačenju lahko prišlo do zlorab pri razpolaganju s spletom. Danes končno sprejemamo novelo zakona o igrah na srečo, ki določa ukrepe nadzora nad nedovoljenim prirejanjem iger na srečo brez koncesije Vlade Republike Slovenije na spletnih straneh, pri čemer o omejitvi dostopa do spletnih strani, prek katerih se prirejajo spletne igre na srečo brez koncesije Vlade Republike Slovenije, odloči sodišče na predlog nadzornega organa. Predlog zakona bomo podprli.
Hvala. Gospod Jakob Presečnik bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Gospa državna sekretarka, kolegice in kolegi! Točno leto nazaj je od tega, kar smo sprejeli novelo zakona o igrah na srečo, ki je zdaj tudi vzrok za to, da so danes pred nami ponovno spremembe in dopolnitve zakona o igrah na srečo. In če rečem na kratko, je problem predvsem v tem, ker ta vlada običajno ne posluša ne strokovne ne civilne javnosti, kaj šele da bi poslušala kakšno opozicijo, kakšno nebodigatreba politično stranko iz opozicije, in bi bile marsikatere rešitve bolj dorečene, strokovno bolje pripravljene in bi tudi zdržale bistveno več časa. Zato je po naši oceni skrajni čas, da se vsi skupaj zavemo resnosti tega problema, saj družbena izključenost v centru oblasti in apatija na eni strani, na drugi strani pa družbeno-politična elita in njena nedotakljivost in vsemogočnost zagotovo povzročata vedno večje nezadovoljstvo v slovenski družbi. To mimogrede, kar ne sodi samo k temu zakonu, ampak marsikateremu. Predlagani zakon bomo podprli, ker gre za potrebne tehnične rešitve, ki bi lahko bile uveljavljene že prej. Na to nas je strokovna javnost opozarjala že takrat, že med samim sprejemanjem ene od prejšnjih novel zakona in upamo, da se bomo tudi iz tega kaj naučili. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke bo spremembe in dopolnitve zakona o igrah na srečo podprla. Hvala.
Hvala. Gospod Franc Jurša bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav državni sekretarki, kolegicam in kolegom! Poslanska skupina DeSUS predlagani zakon podpira in skladno s tem bomo tudi glasovali. V bistvu ne gre za obsežne spremembe veljavne igralniške zakonodaje, temveč se posega v določila, ki se nanašajo na nadzor nad nedovoljenim prirejanjem iger na srečo brez koncesije Vlade. S predlagano novostjo, da o omejitvi dostopa do spletnih strani, prek katerih se prirejajo spletne igre na srečo brez koncesije Vlade, odloči sodišče na predlog nadzornega organa, se poslanci DeSUS-a strinjamo. Menimo, da tovrstna rešitev predstavlja sprejemljiv kompromis med hitrostjo postopka ter pravno varnostjo. Vsi pa se zavedamo, da je v pripravi na vladni ravni nova strategija iger na srečo, ki bo pomembno vplivala na nadaljnjo pravno ureditev tega področja. Zato bomo morali, verjetno še v tem mandatu, ponovno zagristi v to jabolko in na podlagi konstruktivnih razprav sprejeti dolgoročnejše rešitve pravne ureditve igralništva na Slovenskem. V tem trenutku, ko imamo pred seboj rešitve, ki se nanašajo na učinkovitejši nadzor nad spletnimi igrami na srečo ter na postopkovna določila o omejitvi dostopa do teh spletnih iger, pa naj ponovim, da bomo v naši poslanski skupini ta predlog tudi podprli.
Hvala. Gospod Bogdan Barovič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Kolegice, kolegi, gospa državna sekretarka! Slovenska nacionalna stranka bo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o igrah na srečo podprla. Pa vendarle nas ob tem čudi, nič kar se vašega ministrstva tiče, kako te zadeve gredo. Popolnoma normalno je – prirejanje iger na srečo ureja zakon o igrah na srečo. Pri nas v zakonu jasno piše, da v Sloveniji prirejajo igre na srečo le gospodarske družbe, ki pridobijo koncesijo Vlade Republike Slovenije. In tudi to je popolnoma jasno. In še tretje stališče, ki je popolnoma pravno jasno, da prirejanje iger na srečo brez dovoljenja ali koncesije je opredeljeno kot kaznivo dejanje. In to bi moralo biti dovolj, da se sankcionirajo vsi tisti, ki kršijo zakon – tako kot je v normalnem življenju. In seveda nas čudi, da je bil poskus povečanja učinkovitosti nadzora z omejitvijo dostopa in potem je nekdo v tej Sloveniji, ker je seveda edino tu možno, ocenil, da je določba, ki prepoveduje omogočanje dostopa do spletnih strani ali drugih telekomunikacijskih povezav, drugače povedano, kaznivo dejanje, nesprejemljivo. Torej nekdo oceni, da je določba, ki bi prepovedala, nesprejemljiva. In zdaj "moramo iti okoli riti v varžet", kot po navadi rečemo, in moramo zadeve urejati – torej kršenje Kazenskega zakonika – z nadzornikom, ki potem da prijavo in sproži postopek na sodišču in tako naprej. Prav je, da se je to uredilo, čudi pa nas, zakaj se to tako ureja. Če nekdo krši zakon, krši zakon. Pika in konec! In tukaj ni omejitev, da se nekaj ne sme, da je neka določba, ki nekomu prepoveduje izvajati kaznivo dejanje, nesprejemljiva. Če bomo šli tako naprej, ne vem, kam bomo prišli. In potem se morajo strokovnjaki, kot je tudi naša državna sekretarka, ukvarjati – zato je bilo vse tiho na matičnem delovnem telesu – s predlogi takšnih zakonov in iskati luknje, kako priti do kaznovanja tistih, ki kršijo Kazenski zakonik. Medtem ko nas na drugi strani čakajo zelo velike in zahtevne vsebine na področju predvsem Ministrstva za finance, ampak se morajo tudi s takšnim ukvarjati. Očitno je res, s pravno državo Slovenijo nekaj ne "štima". Zato bomo predlog zakona podprli, vendar še vedno nam ni jasno, kako je to možno, da je bilo treba ubrati takšno pot. Hvala lepa.
Hvala. Gospod mag. Borut Sajovic bo predstavil stališče Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Pozdrav gospe Vraničarjevi, kolegice in kolegi! Če se pojavi kakšna napaka, kakšna nevšečnost, jo seveda pametni čim prej popravijo, tisti drugi pa ponavljajo v nedogled. Zato Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o igrah v Poslanskem klubu liberalne demokracije Slovenije podpiramo. Bistveno je, da odpravlja neko nelagodje, težavo, ne prinaša pa velikih sprememb. Sprememba zakona se pravzaprav nanaša samo na opredelitev, da sme le sodišče ponudniku informacijskih storitev odrediti omejevanje dostopa do spletnih strani, ker ponudniki teh iger na srečo delujejo brez koncesije. V trenutno veljavnem zakonu pa je imel pooblastilo za omejitev dostopa do spletnih strani oziroma drugih telekomunikacijskih povezav, prek katerih se te igre prirejajo, Urad Republike Slovenije za nadzor prirejanja iger na srečo. Sama novela pa v zakon navaja določbo, da se omejitev dostopa omogoča le v obsegu, ki je potreben za izvršitev odločbe o prepovedi prirejanja iger na srečo. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije ocenjujemo, da gre za primerno rešitev, saj prejšnja ureditev ni jasno določala, da se omejevanje dostopa do informacijskih storitev nanaša izključno in le na tiste storitve, ki so naročene s strani oseb, ki na nedovoljen način prirejajo igre na srečo. Predlog zakona bomo zato v Poslanski skupini Liberalne demokracije Slovenije podprli.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev pa na seji zbora ni bilo možno vlagati, zato zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v četrtek, 16. decembra, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. In prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O MATIČNEM REGISTRU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, gospe ministrici za notranje zadeve Katarini Kresal. Izvolite, imate besedo.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci! Bistveni namen novele zakona o matičnem registru je, da se ponovno omogoči vpis smrti za vse osebe, ki so življenje izgubile ob koncu 2. svetovne vojne ali med njo in njihova smrt še ni bila vpisana v matičnih knjigah oziroma v matičnem registru. Svojcem umrlih je s tem ponovno dana možnost, da na enostaven in hiter način brez stroškov v pravnem postopku dokažejo smrt osebe in dosežejo vpis smrti v matične evidence ter pridobijo izpisek o smrti, kar jim olajša urejanje pravic, ki izvirajo iz Zakona o popravi krivic in Zakona o žrtvah vojnega nasilja. Gre za določbe, ki jih je vseboval že prejšnji Zakon o matičnih knjigah, a so prenehale veljati maja 2009. Skupno je bilo v obdobju od 27. maja 1995 do 3. maja 2009 na podlagi teh določb vpisanih približno 4 tisoč 600 smrti. Poleg tega se s predlagano novelo črtajo tudi tiste določbe zakona, ki se nanašajo na poseben izpit, ki ga mora opravljati matičar. Usposabljanje matičarjev se bo namreč izvajalo na enak način, kot to poteka za ostala področja dela upravnih enot. Spreminja se tudi določba o pristojnosti za vpis matičnih dejstev iz tujine v matično register. Ker je matični register centralno vodena računalniška podatkovna zbirka, lahko matično dejstvo vpiše katera koli upravna enota, ki je pridobila ali ji je bila predložena pravna podlaga za vpis dejstva. Ker gre za manj zahtevne spremembe zakona, predlagamo, da Državni zbor sprejme zakon po skrajšanem postopku. Prav tako predlagamo, da Državni zbor sprejme sklep, da se pripravi tudi uradno prečiščeno besedilo zakona, ki ga zbor potrdi. Hvala lepa.
Hvala. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku odbora dr. Vinku Gorenaku. Prosim.
Hvala lepa. Omenjeni predlog zakona je Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje obravnaval na 25. seji 30. 11. 2010, predlagateljica je Vlada. Skrajšani postopek je določil Kolegij predsednika Državnega zbora na 79. seji 15.10.2010. Gradivo, ki so ga imeli članice in člani odbora na razpolago, je bil predlog zakona, mnenje Komisije Državnega sveta za državno ureditev in mnenje Zakonodajno-pravne službe. V poslovniškem roku so bili vloženi amandmaji poslanskih skupin koalicije k 2., 3. in 6. členu. Državni sekretar je v uvodni predstavitvi povedal približno to, kar smo slišali pravkar s strani ministrice. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe Katarina Kralj pa je v predstavitvi njihovega mnenja povedala, da predlagani amandmaji koalicijskih poslanskih skupin v celoti sledijo pripombam Zakonodajno-pravne službe. Predstavnik Komisije Državnega sveta za državno ureditev je v predstavitvi njihovega mnenja dejal, da predlog zakona podpirajo. Razprave na odboru ni bilo. Odbor je sprejel amandmaje koalicijskih poslanskih skupin, tako da je integralno besedilo predloga zakona sestavni del tega poročila. Hvala.
Hvala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Anton Colarič bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Gospa ministrica, spoštovane kolegice in kolegi, lep pozdrav! S spremembami in dopolnitvami področja vpisa v matično knjigo oziroma v matični register se ponovno omogoča vpis smrti za vse osebe, ki so življenje izgubile ob koncu druge svetovne vojne in njihova smrt še ni bila evidentirana v matičnem registru. Prav tako postopki ugotavljanja in vpisa smrti ne bodo vezani na rok oziroma ne bodo časovno omejeni. Pravzaprav se rešitev zgleduje po zakonu o popravi krivic in zakonu o žrtvah vojnega nasilja, ki nimata določenih rokov za vlaganje zahtevkov. Kot je bilo že rečeno, je treba opozoriti tudi na novost, ki jo prinaša obravnavana novela zakona o matičnem registru, ki se nanaša na ukinitev posebnega izpita za matičarja, vendar pa to ne pomeni, da bodo matičarji ostali brez usposabljanja. Usposabljanje zaposlenih na področju vodenja osebnega statusa posameznika se bo izvajalo neposredno s strani organa, ki je pristojen za obravnavo področja, prav tako pa bodo zaposleni deležni strokovnih napotkov ter druge strokovne pomoči in dodatnega izobraževanja. Odpravlja se, kot je bilo tudi že povedano, krajevna pristojnost vpisov v matični register, saj to omogoča centralno vodena računalniška podatkovna zbirka. Glede na povedano bomo novelo zakona o matičnem registru v Poslanski skupini Socialnih demokratov podprli. Hvala.
Hvala. Gospod dr. Vinko Gorenak bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala lepa. V imenu poslanske skupine lahko rečem, da me veseli, da smo po dolgem času s strani notranjega ministrstva prejeli zakon, ki je zakon, ki gre v pravi smeri, in ta zakon bomo podprli. Logično je, da so spremembe, kar se tiče vpisa mrtvih, ubitih po 2. svetovni vojni, da je to treba podaljšati iz temeljnega razloga, ker postopki v zvezi s tem tečejo že leta in leta in pravzaprav vsake toliko časa se najde v Sloveniji kakšna jama ali kakšno množično grobišče in postopki v zvezi s tem, se mi zdi, morajo nujno teči kontinuirano. Tudi ta odločitev, da ne bo več to določilo omejeno časovno, je za nas v redu in ga pozdravljamo. Določilo, ki se pa tiče posebnih izpitov, pa prav tako podpiramo, če je to sestavni del izobraževanja matičarja, tako kot je mišljeno. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Jakob Presečnik bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Hvala lepa še enkrat za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica, kolegice in kolegi! Dejstvo je, da so 2. svetovna vojna in z njo povezane grozote ter dogodki po koncu vojne na našem narodu pustili pečat, ki ga najbrž nikoli ne bomo mogli izbrisati. Predvsem pri tistih posameznikih in njihovih potomcih, ki še sedaj ne vedo, kaj se je takrat zgodilo z njihovim svojci, bo ta pečat ostal za vedno, saj se že preko 60 let sprašujejo, zakaj njihovega očeta, matere, sina, tete ali strica ni bilo nikoli več nazaj. In za dokončanje te agonije je mnogokrat treba k sreči zelo malo, vsaj to, da se vpiše kot človek, ki je nekje umrl. In če je prejšnji zakon v dobri veri, da bodo do takrat, ko je bil določen skrajni rok, zaključeni vsi postopki, če se to ni zgodilo, tudi zaradi vedno novih odkrivanj vedno novih grobišč, tudi to je eden od razlogov, potem je treba s spremembo zakona ta rok podaljšati. Zato tudi v poslanski skupini podpiramo ta zakon. Podpiramo pa ga tudi iz drugih razlogov, ki so rešene s tem zakonom, ki pa se tičejo predvsem upravnih postopkov in pogojev za izvrševanje teh del na matičnih uradih oziroma upravnih enotah. Kot rečeno, poslanci Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bomo te spremembe in dopolnitve Zakona o matičnem registru podprli. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Anton Urh bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev. Prosim.
Hvala za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica, kolegice in kolegi! Matični register je razvid osebnih stanj državljanov Republike Slovenije, je razvid rojstev, zakonskih zvez in smrti naših in tujih državljanov, ki so nastala na območju Republike Slovenije. Z državno upravo smo povezani praktično od rojstva pa do smrti in to povezavo vzdržuje prav matični register. Ko se še niti ne zavedamo svojega obstoja, torej z vpisom rojstva v ta register, prvič vstopimo v stik z državno upravo, in ne nazadnje post festum, ko se v registru zabeleži naša smrt, vmes pa se vpisujejo sklenjene zakonske zveze, spremembe osebnih stanj in morebitni popravki. In vsa ta stanja vplivajo na status, na pravice in obveznosti tako posameznikov, o katerih se vodijo ti podatki osebno, kot na ostale, ki so z njimi kakorkoli povezani. Zato morajo biti ti podatki matičnega registra popolni, uradni, transparentni, da se časovno zajemajo čim hitreje po nastanku dogodka. To je tudi poglavitni razlog, da se že debelo peto leto matična dejstva vodijo elektronsko in ne več klasično. Ta novela praktično sledi vsem temeljnim vodilom, ki jih zasleduje ureditev matičnega registra. Omogoča namreč vpis smrti za vse tiste osebe, ki so življenje izgubile ob koncu 2. svetovne vojn. Predvsem gre tu za skupino žrtev množičnih povojnih pobojev in njihova smrt še ni bila evidentirana v matičnih evidencah, zaradi česar njihov osebni status do danes še ni bil urejen. Svojcem umrlih je s tem dana možnost, da na enostaven in hiter način, brez stroškov v upravnem postopku, dokažejo smrt osebe in zahtevajo vpis smrti v matični register ter pridobijo zanje izpiske o smrti [[mrliške liste]] , ki so podlaga za pridobitev pravic v postopkih, ki se vodijo po Zakonu o popravi krivic in Zakonu o žrtvah vojnega nasilja. Stališče poslanske skupine DeSUS glede vsebine tega predloga je pozitivno. Več kot potrebno je namreč urediti osebna stanja oziroma status teh oseb, zato bomo prispevali svoje glasove k njegovemu sprejetju. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Silven Majhenič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovana ministrica! S popravo zakona se bo ponovno omogočil postopek za vpis smrti ljudi, ki so umrli med 2. svetovno vojno in po njej. Zakon o popravi krivic, niti Zakon o žrtvah vojnega nasilja ne določata rokov za vlaganje zahtevkov. Zakon o matičnih knjigah iz leta 1995 je dovoljeval vpis v knjigo umrlih med 2. svetovno vojno in po njej le na podlagi izvedenega sodnega postopka. Zakonsko je bil sprva določen petletni rok zaradi ocene po potrebi ugotovitve in vpisa smrti, kasneje pa je bila ta določba podaljšana do maja 2009. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah poenostavlja vpis smrti oseb, umrlih med 2. svetovno vojno ali takoj po njej, katere dogodki so časovno bistveno oddaljeni, na podlagi izjave predlagatelja na zapisnik ter se ne omejuje le na ožje sorodstvo, kar bo omogočilo hitrejši zaključek postopkov, ki so še odprti in vpis ni bil opravljen. Predvsem pa bo novi zakon naklonjen tistim še neraziskanim in potrjenim izjavam oseb, ki so se nanašale na žrtve povojnih množičnih pobojev po 2. svetovni vojni, katerih status še ni bil urejen. Spreminja se tudi določba, ki se nanaša na poseben izpit matičarja, ki po novem ne bo več potreben, ampak se bo usposabljanje izvajalo na enak način, kot je potrebno za področje dela v upravnih enotah. Spreminja se tudi določba zakona o pristojnosti za vpis matičnih dejstev iz tujine v matični register. Ker je matični register centralno voden, lahko matični postopek in vpis izvede katerakoli upravna enota, ki ima pravno podlago, ne glede na krajevno pristojnost. V Slovenski nacionalni stranki smo ocenili, da je zakon bistveno izboljšan, zato ga bomo tudi podprli.
Hvala. Gospod Milan Gumzar bo predstavil stališče Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Hvala za besedo. Spoštovana gospa ministrica, gospod podpredsednik, kolegice in kolegi! Določbe predloga zakona o matičnem registru, ki se nanašajo na postopek ugotavljanja vpisa smrti, omogočajo predlagateljem postopka na poenostavljen način ugotavljanje smrti v upravnem postopku in lažje pridobivanje izpisov o smrti ter o tem uveljavljanje pravic, ki izvirajo iz Zakona o popravi krivic in Zakona o žrtvah vojnega nasilja. Organom, pristojnim za vodenje osebnega statusa, pa te določbe omogočajo uskladitev uradnih evidenc z dejanskim stanjem oziroma popolnejšo evidenco osebnih stanj. Prav tako pa ta zakon ureja tudi delovno mesto matičarja oziroma njegovo izobraževanje. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije ocenjujemo, da je treba vprašanje vpisov smrti urediti tudi v javnem interesu, in sicer zaradi uskladitve matičnih evidenc z dejanskim stanjem. Matične knjige oziroma matični registri so uradne evidence, v katere se vpisujejo vsa matična dejstva, rojstva, zakonske zveze in smrti in druge spremembe pravnih razmerij, ki vplivajo na spremembe osebnih stanj državljanov. Vpisi se praviloma izvršujejo po uradni dolžnosti na podlagi ustreznih listin, prijav, odločb, sodb pristojnih organov, ne glede na interese posameznikov in želje svojcev. Pravna podlaga za vpis smrti, ki so se dogodile med vojno ali neposredno po njej, v matični register pa je po sedaj veljavnem zakonu lahko le sklep sodišča, ki je bil izdan v postopku razglasitve pogrešanca za mrtvega oziroma v postopku dokazovanja smrti po določbah Zakona o nepravdnem postopku. Dokler smrt ni vpisana v matični register, prej v matično knjigo umrlih, pa matičar tudi ne more izdati izpiska o smrti, mrliškega lista, ki je javna listina, s katero se dokazuje obstoj smrti. S predlagano ureditvijo postopkov ugotavljanja in vpisa smrti pred upravnim organom bo razbremenjeno tudi delo sodišč v postopkih razglasitve pogrešanih oseb za mrtve in v postopkih za dokazovanje smrti. S predlogom zakona, ki je pred nami, si prizadevamo, da bi bilo reševanje življenjskih situacij v primerih vpisa smrti čim bolj enostavno in hitro tako za posameznika kot tudi za organ, pristojen za vodenje osebnega statusa. Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o matičnem registru ponovno uvaja poseben postopek ugotavljanja in vpisa smrti oseb, umrlih med 2. svetovno vojno ali neposredno po njej, katerih smrt še ni bila vpisana v matične evidence, ki je veljal do maja 2009, saj se je po prenehanju veljavnih določb 19.a do 19.d člena Zakona o matičnih knjigah izkazalo, da interes za te postopke še obstaja. Bistvo predlagane ureditve je, da postopke ugotavljanja smrti izvajajo upravne enote, postopek ugotavljanja smrti pa je tudi zaradi časovne odmaknjenosti dogodkov poenostavljen, saj za dokaz smrti šteje tudi samo izjava predlagatelja, podana na zapisnik. Tudi upravičeni krog predlagateljev postopka je opredeljen najširše in ni omejen le na ožje sorodstvo. Razlog za takšno zakonsko ureditev je predvsem dejstvo, da je tudi v interesu pravne države, da se status umrlih oseb, katerih smrti do sedaj niso bile vpisane, dokončno uredi. V Poslanskem klubu LDS bomo zaradi vsega naštetega predlog zakona o matičnem registru podprli.
Hvala. Mag. Franc Žnidaršič bo predstavil stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Prosim.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! Zakon o odpravi datuma oziroma roka za vpis umrlih v matično knjigo je nujen zaradi tega, ker so postopki ugotavljanja smrti prav tistih, ki so umrli zgodaj po 2. svetovni vojni, še vedno nezaključeni, vedno znova se odkrivajo nova grobišča, še vedno nimajo svojci mrliških listov, še vedno do neke mere nima država registra svojih državljanov, ki so umrli v tem času. Menim, da je zakonska rešitev takšna, da pokriva interes svojcev umrlih in javni interes v smislu doslednega vodenja spiskov in seznama umrlih v matični evidenci, zaradi tega je zakon dobro pripravljen in nujen. Da matičarji ne bodo več opravljali izpita za to delo, ne moti, ker bo potekalo izobraževanje tako, kot poteka za vse tiste javne uslužbence, ki potrebujejo posebna znanja za opravljanje svojega dela. Menim, da je zakon v celoti pripravljen tako, kot je bilo napovedano v uvodu, in ga zaradi tega Poslanska skupina nepovezanih poslancev Solidarnost podpira. Hvala.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora opravili v četrtek, 16. decembra, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Vodenje predajam kolegu Klavori.
Prehajamo na 7. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI IN DOPOLNITVI ZAKONA O GOZDOVIH, PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, vendar ni nobenega prisotnega. Verjetno smo nekoliko pohiteli z našim dnevnim redom. Nadaljujem. Predlog zakona je obravnaval Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku gospodu Francu Bogoviču. Izvolite.
Lep pozdrav, spoštovani podpredsednik, spoštovane kolegice in kolegi! Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano je na 24. seji 1. 12. 2010 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o gozdovih, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje po skrajšanem postopku predložila Vlada. Na seji odbora so poleg predstavnikov predlagateljev zakona sodelovali še predstavniki Zakonodajno-pravne službe, Zavoda za gozdove, Kmetijsko-gozdarske zbornice Slovenije, Sindikata državnih organov Slovenije in Sindikata Zavoda za gozdove Slovenije. V skladu s 145. členom Poslovnika Državnega zbora, ki določa, da kadar je v zakonodajni postopek predložen zakon, ki vsebuje določbe, s katerimi se neposredno posega v položaj in pravice lokalne skupnosti, se predlog zakona pošlje v mnenje lokalnim skupnostim. V poslovniško določenem roku enega meseca nobena lokalna skupnost ni posredovala mnenje k predlogu zakona. Odbor se je seznanil z mnenjem Komisije Državnega sveta za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, ki predloga zakona ni podprla predvsem zaradi nejasnosti besedila tretje alineje 1. člena predloga zakona. Ta nejasnost je bila naknadno ustrezno rešena s sprejetjem vloženega amandmaja koalicijskih poslanskih skupin k temu členu. Člani odbora so na klop prejeli še dopis Sindikata državnih organov Slovenije, v katerem opozarjajo, da potekajo aktivnosti za ureditev položaja zaposlenih z višjo izobrazbo v Zavodu za gozdove Slovenije že več kot deset let in predlagajo, naj se zaposleni v Zavodu za gozdove Slovenije enakovredno obravnavajo glede na posebnosti v zakonih, ki veljajo za zaposlene v drugih dejavnostih javnega sektorja. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je podala konkretni pripombi k 1. in 2. členu predloga zakona. Pripomba k 1. členu je upoštevana v vloženemu amandmaju koalicijskih poslanskih skupin k temu členu in ga je odbor tudi sprejel. Gre za spremembo šestega odstavka 47. člena Zakona o gozdovih, ki bo omogočila delitev tistih delov parcel, manjših od pet hektarov, katerih namenska raba v veljavnih prostorskih aktih ni opredeljena kot gozd. Prav tako pa bo omogočena delitev tistih parcel, manjših od pet hektarov, ki so v solastnini z Republiko Slovenijo ali lokalno skupnostjo. V zvezi z 2. členom predloga zakona pa je Zakonodajno-pravna služba menila, da predlagana rešitev tega člena, s katero predlagatelj, torej Vlada, določa izobrazbo in delovne izkušnje, ki bi jih bilo mogoče enačiti z izobrazbenimi pogoji, ki jih morajo izpolnjevati zaposleni delavci Zavoda za gozdove, da lahko opravljajo naloge javne gozdarske službe, ni zakonska materija, zlasti pa ni materija tega zakona. Določitev izobrazbenih pogojev za opravljanje nalog javne gozdarske službe je po mnenju Zakonodajno-pravne službe prepuščena podzakonskemu urejanju. Že po določbi 52. člena Zakona o gozdovih je ministru prepuščeno, da s podzakonskim aktom določi zahtevane izobrazbene in druge pogoje za opravljanje nalog javne gozdarske službe. Tako po mnenju Zakonodajno-pravne službe predlagana rešitev v zakon vnaša izjemo, ki je nesistemska in v zakon ne sodi. V razpravi o tem vprašanju sta sodelovala predstavnika Zavoda za gozdove Slovenije in Kmetijsko-gozdarske zbornice Slovenije, ki sta predlagane rešitve podprla, pri čemer je predstavnik zbornice še posebej opozoril, da bi morala Vlada pri pripravi predložene novele odpreti še nekatere druga vprašanja, na primer izvajanje strokovnega dela v gozdarstvu, gradnji prometnic in tako dalje. Člani odbora o predlaganih rešitvah nismo razpravljali, glede na obrazložitev Vlade glede 2. člena, v katerem je posebej izpostavljeno, da je predlagana rešitev usklajena tako z Ministrstvom za javno upravo kot z Ministrstvom za finance ter delno usklajena s Službo Vlade za zakonodajo, odbor ni odločal o morebitni spremembi člena. Kot rečeno, odbor je sprejel vloženi amandma koalicijskih poslanskih skupin k 1. členu, sprejel je tudi oba člena predloga zakona. Glede na sprejeti amandma je odbor pripravil dopolnjeni predlog zakona, v katerega je vključen sprejeti amandma. Predlagam, da Državni zbor sprejeme predloženi predlog zakona.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Ivan Grill v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsedujoči. V letu 2007 je bila sprejeta zadnja sprememba Zakona o gozdovih in takrat je bila ta sprememba narejena zaradi preprečevanja nadaljnjega zmanjševanja povprečne velikosti gozdnih posesti. Med drugimi je bila takrat prepovedana delitev gozdnih parcel, ki so manjše od pet hektarjev. Ta določba je učinkovito prispevala k zmanjševanju drobljenja gozdnih posesti v Sloveniji, vendar se je v praksi pokazalo, da je v postopkih sprememb občinskih prostorskih aktov vendarle prihajalo do težav. Zato v Slovenski demokratski stranki menimo, da so rešitve, ki so predlagane v tej noveli, dobre in jih zato seveda tudi podpiramo. Ker gre v zakonu le za manjše spremembe, naj omenimo še dopolnitev 70. člena, kjer se ureja izjema k pogojem za zasedbo nekaterih delovnih mest na Zavodu za gozdove v Sloveniji. Rešitev je smiselna in jo tudi podpiramo. Se pa ob tem sprašujemo, zakaj Ministrstvo za kmetijstvo, gospodarstvo in prehrano ni podprlo tudi ostalih problematik, ki so vezane na spremembo Zakona o gozdovih, predvsem na področju izvajanja strokovnega dela v gozdarstvu in reševanje gozdnih prometnic. Ne nazadnje so bile te pobude zelo jasno izražene s strani zveze lastnikov gozdov v času javne predstavitve tega zakona. V Slovenski demokratski stranki pričakujemo, da bo ministrstvo v prihodnje le sledilo pobudam in čim prej pristopilo k dodatnim predlogom sprememb Zakona o gozdovih. Današnjo novelo zakona bomo v Slovenski demokratski stranki podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Bogovič v imenu Slovenske ljudske stranke.
Gozdovi pokrivajo kar 60 % površine Republike Slovenije in so naše največje naravno bogastvo. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke se zavedamo in tudi že dolgo časa opozarjamo, da morajo biti gozdovi predmet skrbnega, odgovornega gospodarjenja. To omogočajo le dovolj velike gozdne parcele, ki imajo v prostorskih načrtih tudi jasno določeno namensko rabo, to je gozd. Prevelika razdrobljenost zasebnih gozdnih parcel je pri nas velik problem, saj je gospodarjenje s tovrstnim gozdom zaradi majhnega interesa lastnikov zelo oteženo. Zaradi tega so gozdovi slabo vzdrževani, se zaraščajo, kvaliteta lesa pa se poslabšuje. Novela Zakona o gozdovih iz leta 2007 je imela dober namen, saj se je z njo želelo preprečiti nadaljnje drobljenje gozdnih parcel, manjših od 5 hektarov. Na žalost je v praksi prihajalo do situacije, ko je posamičen občinski prostorski načrt na delu gozdne parcele predpisal drugačno namensko rabo, vendar se ta raba ni mogla izvajati, saj zaradi določbe šestega odstavka 47. člena Zakona o gozdovih gozdne parcele ni bilo mogoče razdeliti, ker je bila manjša od 5 hektarov. Amandmirani 1. člen zakona, sprejet na Odboru za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, sledi pripombam Zakonodajno-pravne službe glede neenakosti položaja denacionalizacijskih upravičencev ter ostalih državljanov ter nedvoumno določa, da gozdne parcele, manjše od 5 hektarjev, je možno deliti, če je njihov lastnik Republika Slovenija ali lokalna skupnost ne pa posamezni upravičenec, ki je v postopku denacionalizacije že dobil vrnjeno zemljiško parcelo v naravi, kot je bila prvotna dikcija te alineje. Poslanci Slovenske ljudske stranke podpiramo tudi namero predlaganega zakona, da lahko naloge gozdarske službe, za katero se zahteva visokošolska izobrazba prve stopnje, opravljajo tudi delavci z višješolsko izobrazbo in ustreznimi delovnimi izkušnjami. Gozdarska služba je ena izmed specifičnih služb v javnem sektorju, zato menimo, da morajo biti posebnosti te službe, predvsem položaj zaposlenih z višjo izobrazbo, urejene v zakonu, ne pa v podzakonskih aktih. V Slovenski ljudski stranki se sprašujemo, zakaj Vlada pri pripravi predloga zakona ni poskušala rešiti še ostalih odprtih vprašanj, saj predvsem Kmetijsko-gozdarska zbornica že dolgo časa opozarja na izboljšanje urejanja gradnje gozdnih cest in natančnejše ureditve izvajanja strokovnega dela v gozdarstvu. Bojimo se, da bomo morali Zakon o gozdovih kmalu spet spreminjati, kar pa tudi ni preveč pametno z vidika stabilnosti pravne ureditve kmetijskega področja. Kljub temu bomo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke predlagani zakon podprli, saj menimo, da rešuje nekatere težave, ki se pojavljajo v praksi in ustrezno omejuje nadaljnje probleme gozdnih zemljišč.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Jurša v imenu Poslanske skupine DeSUS.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav velja tudi ministru in sodelavki! Predstavljeno je bilo, da se spremembe Zakona o gozdovih nanašajo na dva sklopa, in sicer, prvič, na ciljno gospodarjenje z gozdovi v smislu določitve izjem od načelne omejitve drobljenja gozdnih parcel, manjših od 5 hektarjev. V praksi se je namreč izkazalo, da je tovrstna omejitev v določenih situacijah neživljenjska, npr. če je v občinskih prostorskih aktih na takšni parceli ali njenem delu določena namenska raba in če je delitev potrebna zaradi gradnje cest in druge javne infrastrukture. In drugič, urejajo se pravice zaposlenih v skladu s predpisi in kolektivno pogodbo. Gre za ureditev položaja zaposlenih v gozdarski dejavnosti, na strokovno gozdarskih delovnih mestih. Uvedba novega plačnega sistema in prenehanje izvajanja programa za pridobitev izobrazbe inženir gozdarstva VI. stopnje sta povzročila, da sedaj zaposlene osebe ne izpolnjujejo predpisanih pogojev kljub njihovi strokovnosti ter dolgoletnim praktičnim izkušnjam s tega področja. Zato je treba prilagoditi tudi to določbo osnovnega zakona. V naši poslanski skupini bomo predlog zakona podprli. Dajemo pa tudi pobudo in predlog v premislek o čimprejšnji ureditvi odprtih vprašanj s tega področja, ki danes niso bila predmet predlaganih sprememb. Že prej je bilo tudi omenjeno, da se predlaga, da bi se zadeva celovito rešila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miran Györek v imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovani minister, sodelavka, kolegice in kolegi! S predmetnim zakonom o spremembah in dopolnitvah Zakona o gozdovih gre dejansko za dve dopolnitvi oziroma za doseganje dveh ciljev. Prvič, urejanje, možnosti delitve gozdnih parcel, manjših od 5 hektarjev, v primerih, določenih s tem zakonom: če ni v prostorskih aktih na takšnih parcelah določena namenska raba gozd ali če gre za gradnjo javne infrastrukture in takrat, ko gre za parcele, vrnjene v naravi denacionalizacijskim upravičencem, in z amandmajem dopolnjeni predlog oziroma pogoj, da so parcele v solastnini z Republiko Slovenijo ali lokalno skupnostjo. Druga dopolnitev in predlagana rešitev oziroma cilj pa je ureditev zakonske podlage za določbo k pogojem za zasedbo določenih delovnih mest na Zavodu za gozdove Republike Slovenije. V Slovenski nacionalni stranki ne vidimo razlogov, da ne bi podprli predlaganih sprememb in dopolnil kot tudi amandmajskih predlogov, še posebej, ko vidimo, da predlagatelj razpolaga tudi s soglasjem oziroma podporo relevantnih inštitucij, kot sta Zavod za gozdove Slovenije in Kmetijsko-gozdarska zbornica Slovenije, seveda z vsemi dodatnimi pripombami, vprašanji in pobudami. Za utemeljene štejemo tudi opozorila in pomisleke naše Zakonodajno-pravne službe predvsem glede predlaganih rešitev pri 2. členu, to je določanju izobrazbenih pogojev za izvajanje določenih nalog javne gozdarske službe in se povsem strinjamo z omembo pooblastila resornega ministra, da s podzakonskimi akti določi izobrazbene pogoje in druge pogoje za zasedbo v tem zakonu definiranih delovnih mest. Enako velja glede pomislekov Zakonodajno-pravne službe pri določbi v 1. členu, kjer bi se lahko odpiralo vprašanje z vidika spoštovanja načela enakosti, to je v tretji alineji 47. člena v šestem odstavku. Kot je bilo že rečeno uvodoma, v Slovenski nacionalni stranki podpiramo predlog zakona in bomo v tem smislu tudi glasovali. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Borut Sajovic v imenu Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije.
Hvala lepa, gospod predsedujoči za besedo. Prijazen pozdrav gospodu ministru in direktorici direktorata. Kaj reči o zakonu? Potreben, prihaja pravi čas, gre za novelo zakona o gozdovih, ki obsega le spremembo dveh členov, čeprav smo v Liberalni demokraciji Slovenije mnenja, da bi bilo treba v naslednjih obdobjih razmišljati tudi o novelaciji zakonske ureditve tega področja, saj ima uveljavljeni zakon od leta 1993 za seboj že pestro zgodovino in pa častitljivo starost. Zagotovo pa zakonsko novelo sprejemamo in jo tudi podpiramo. S spremembami in dopolnitvami Zakona o gozdovih v letu 2007 je bila dosežena prepoved delitve gozdnih parcel, manjših od 5 hektarjev. To je bilo potrebno zaradi preprečevanja nadaljnjega zmanjševanja povprečne velikosti gozdne posesti kar je zagotovo na globalni ravni v Sloveniji velik problem, saj je večina zasebnih gozdnih posesti že tako majhnih, da je v praksi onemogočeno gospodarjenje z gozdovi. Pri sami izvedbi tega določila pa se je v praksi pokazala pomanjkljivost, in sicer prepoved delitve parcel, katerih del ima v veljavnih prostorskih aktih že opredeljeno drugačno namensko rabo, na primer, stavbna zemljišča, kmetijska zemljišča in podobno. Sprememba šestega odstavka 47. člena zakona o gozdovih bo omogočila, kljub veljavni omejitvi 5 hektarjev, delitev samo tistih delov parcel, katerih namenska raba v veljavnih prostorskih aktih ni opredeljena kot gozd. Prav tako pa bo omogočena delitev parcel, manjših od 5 hektarjev, ki so v solastnini z Republiko Slovenijo ali lokalno skupnostjo in zasebnih lastnikov. V Državnem svetu je bil izražen pomislek, da se pri delitvi parcel denacionalizacijski upravičenci privilegirajo. Zato je bila alineja, ki se nanaša na parcele, pridobljene v denacionalizaciji, z amandmajem koalicijskih poslanskih skupin na seji matičnega odbora spremenjena tako, da se dovoljuje delitev vseh parcel, ki so v solastnini z Republiko Slovenijo ali lokalno skupnostjo. Sprememba 70. člena zakona pa nadalje ureja izjemo k pogojem za zasedbo nekaterih delovnih mest na Zavodu za gozdove Republike Slovenije. S sprejetjem kolektivne pogodbe za gozdarsko dejavnost v letu 2008 se je namreč oblikovalo 5 delovnih mest revirnega gozdarja, in sicer v izobrazbah od višješolske do univerzitetne izobrazbe. Do leta 2008 pa je bilo v Zavodu za gozdove Republike Slovenije sistematizirano le eno delovno mesto za revirne gozdarje, in sicer z zahtevano višješolsko izobrazbo. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije smo mnenja, da so zakonske spremembe in novelacija na mestu, zato jih bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vili Rezman v imenu Poslanske skupine nepovezanih poslancev.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Naj v kratkem predstavim še stališče poslanske skupine Solidarnost, ki se je opredelila do obeh predlaganih sprememb oziroma dopolnitev. Obe pravzaprav pomenita izjemo od siceršnjih načel. Kar se tiče spremembe oziroma pravne ureditve statusa strokovnih sodelavcev – gozdarjev, to spremembo podpiramo. Menimo, da je upravičena, kajti takšno delo, za kakršno je zahtevana tudi ustrezna izobrazba, v resnici opravljajo, ne oziraje se na formalno pridobljeno diplomo. Kar zadeva druge izjeme, so pa izjeme v zvezi z načelnim varovanjem gozdov. Menimo, da gozdovi morajo biti ustrezno varovani, da morajo biti strogo zaščiteni, ker opravljajo številne funkcije. Ni to samo gospodarska funkcija, funkcija eksploatiranja lesa, ampak so to predvsem še bolj pomembne funkcije varovalnih gozdov, funkcije, ki omogočajo bodisi rekreacijo, razvoj turizma, bodisi estetske, vzgojne in druge vrednote. In vse to je pri gozdu treba imeti v mislih. Zato je upravičena ta izjema za delitev teh parcel samo pod pogojem, da to nadomeščamo z drugimi koristmi, ki se zagotavljajo s tem, da se lahko izvaja izgradnja javne infrastrukture, bodisi komunalne bodisi cestne. Se pa vprašamo, zakaj je to omogočeno samo za javno infrastrukturo, zakaj morda ne tudi za kakšen zasebni gozd, ki bi morda bistveno skrajšal siceršnjo pot do domačije, tako komunalnim kot cestnim priključkom. Strinjamo se, da je treba omogočiti, da se sprejeti prostorski načrti, ki jih občine sprejemajo, lahko tudi izvajajo, zato tudi podpiramo to izjemo – omilitev zaščite gozdov. Prav tako se strinjamo, da je treba omogočiti pogoje za to, da se lahko denacionalizacijske odločbe tudi realizirajo. Ker so ti predlogi funkcionalno smiselni, jih Poslanska skupina nepovezanih poslancev – Solidarnost tudi podpira.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janko Veber v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala za besedo in lep pozdrav v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Obravnavamo novelo Zakona o gozdovih, ki spreminja šesti odstavek 47. člena, da se bo omogočilo razdeljevanje parcel tudi za druge potrebe, ne samo za gozd, tudi če gre za primer kmetijskih zemljišč ali stavbnih zemljišč, in tudi za primere, ko je bila parcela vrnjena v postopku denacionalizacije v naravi. Poskuša torej nekako reševati tiste življenjske potrebe, ki nastajajo tudi pri razvojnih politikah, ki se dotikajo gozdov, in ne nazadnje tudi zaradi obveznosti, ki nastajajo iz naslova denacionalizacije. Tudi druga sprememba se nanaša na pereč problem, ki ga zaznavajo v Zavodu za gozdove, gre za delavce, ki imajo višjo izobrazbo, pridobljeno v okviru sistema visokošolskega izobraževanja po višješolskih programih, sprejetih 1. 1. 1994, in imajo 12 let delovnih izkušenj na delovnih mestih z zahtevano visokošolsko izobrazbo. Gre za interes Zavoda za gozdove, da gozdarji, gozdni inženirji z višjo izobrazbo, lahko zasedajo tudi delovna mesta, predvidena za visokošolsko izobrazbo. Ker gre tudi za izkušnje, ki so si jih gozdarji pridobili po 12-ih letih, menimo, da je takšna rešitev ustrezna, zato v naši poslanski skupini ta zakon podpiramo.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora opravili v četrtek, 16. 12., v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi 23. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri. Obenem vas opominjam, da nadaljujemo ob 17. uri z delom, in sicer z začetkom 35. izredne seje Državnega zbora.