Es reprèn la sessió. Molt bon dia a totes i tots. [[Interpel·lació al Govern sobre els mitjans de comunicació catalans]] [[300-00201/11]] El dissetè punt de l'ordre del dia és: interpel·lació al Govern sobre els mitjans de comunicació catalans, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Per a exposar-la té la paraula el senyor David Mejía.
Bé, bon dia. Gràcies, presidenta. Diputats, conseller... En primer lloc, deixi'm donar-li la benvinguda com a nou conseller, espero que tingui sort i molts encerts, però també espero que sigui curta, la seva etapa com a conseller. I dic que ho «esperem, i no només ho esperem sinó que ho creiem, perquè, veient com va aquesta legislatura, i veient el carreró sense sortida a què ens està portant aquest Govern, doncs, no veiem cap altra més sortida que unes eleccions anticipades, no? Dit això, insisteixo en desitjar-li sort i encert, encara que vostè, conjuntament amb els nous consellers puguin ser nomenats com a consellers per a un dia o com a consellers per a un mes. Però bé, dit això, ja que acaba d'arribar a la conselleria, deixi'm que li faci un resum dels hits de la temporada 2016-2017 que hem tingut en els nostres mitjans públics de comunicació, i perquè pugui tenir una visió més general, i no només les opinions de la seva conselleria, del que ha passat durant aquesta temporada. I deixi'm que ho faci en diferents blocs. En primer lloc, m'agradaria explicar-li els fenòmens paranormals que hi han hagut a la televisió pública de Catalunya. Alguns d'aquests fenòmens paranormals, doncs, bé, podrien ser divertits, podrien ser graciosos, però altres són una miqueta més seriosos. En tot cas, tant uns com els altres són preocupants, són preocupants perquè, uns mitjans públics, haurien de ser regits i basats en uns criteris de pluralitat, amb uns criteris de veracitat, amb uns criteris de neutralitat i d'imparcialitat. I ara li posaré algun d'aquests exemples, d'alguns d'aquests fenòmens paranormals, no?: des de canviar banderes espanyoles per catalanes en els Jocs Olímpics de Rio, com treure abdominals d'algun jugador de la Lliga espanyola, com fer desaparèixer, per exemple, de la web de TV3 un vídeo de jugadors de l'Espanyol i de jugadors del Barça en el qual no cantaven Els Segadors quan sonava l'himne. Però després hi han alguns fenòmens paranormals una miqueta més preocupants, no?, una miqueta més preocupants, com per exemple com quan, en el Telenotícies, doncs, desapareixia una part d'un cartell en el qual s'amenaçaven directament –directament– els diferents líders dels diferents grups de l'oposició; o quan, per exemple, també, en el Telenotícies feien correccions ortogràfiques a un tuit del president, un tuit que, precisament, anava dirigit cap a Ciutadans; o quan en un programa de televisió apareixia un tuit en el subtítol en el qual se'ns deia «feixistes, a aquells que formem part de Ciutadans. En segon lloc, tenim el desenvolupament del que avui s'ha convertit la nostra televisió, del que avui vostès han creat, que no és una altra cosa, que és el «teleprocés i la «radioprocés. Hem vist, per exemple, «plurireportages del senyor Homs anant en bicicleta, fent el Tourmalet; no sé exactament quin interès general podria tenir això. Hem vist, també, com hi han hagut els «mesos Puigdemont, en els quals les seves aparicions han estat més del doble que el conjunt de líders dels diferents grups de l'oposició. Hem vist, també, com s'emetien en directe i com es feien en directe diferents conferències de partit que dona suport al Govern a Brussel·les, per exemple. O hem vist –que encara és més preocupant, si es pot– com s'emetien en directe emissions d'una conferència d'una entitat privada com és Òmnium Cultural. La veritat és que no sabem quins han estat els criteris periodístics o el rigor informatiu per tal de fer això i no donar emissions en directe, ho repeteixo, d'altres conferències d'altres entitats. Però el que ja ha estat de traca i mocador, el que ja ha estat el hit de la temporada, ha estat quan TV3 ha anomenat el judici del 9-N com «el judici del segle. Encara queden més de vuitanta anys perquè s'acabi el segle, però ja tenim el judici del segle. Bé, jo quan ho vaig escoltar, doncs, vaig pensar que potser parlaríem del judici del cas Palau, o del judici de les ITV, del 3 per cent, però no –no–, parlàvem del judici del 9-N. Per cert, notícies del 9-N: per exemple, en cinc dies se'n van donar quaranta-una peces informatives, i, en canvi, una altra qüestió tan important per a una part dels catalans –és veritat que és una part que no són independentistes, però que és molt important per a una part dels catalans– com és el tema del cas Vidal, vostès a TV3 només en van donar onze peces informatives en tres setmanes. Per tant, creiem que falta..., o que hi ha un rigor informatiu, en tot cas, decebedor, no? I ja que estem parlant del cas Vidal, doncs, vostès han emès i han reemès un documental, que és el de Les clavegueres de l'Estat..., que nosaltres hi estem d'acord, perquè, de fet, el nostre grup al Congrés dels Diputats va donar suport a que hi hagués la comissió d'investigació, perquè creiem que no es poden utilitzar els instruments de l'Estat per perseguir qualsevol ideologia política. No, no hi estem d'acord i, per tant, bé, no ho trobem malament, però suposo que, ja que vostès modifiquen les graelles i emeten i reemeten un documental d'aquest estil, suposo que per a la temporada vinent, conseller, vostès ja deuen treballar en altres documentals, en altres documentals que es podrien dir, per exemple, «Les clavegueres de Convergència, «Les clavegueres del 3 per cent, «L'operació Convergència. En tot cas, estic segur que vostès treballen en això i, en tot cas, també dir-los que, si volen agafar algun d'aquests títols que els he proposat, no els cobrarem cap copyright. Mirin, la Televisió de Catalunya, lamentablement –lamentablement–, s'ha convertit en el Gran Hermano del procés. I els catalans no tenim per què aguantar això. I és per això que molts catalans han desconnectat, i no han desconnectat d'Espanya, i no han desconnectat d'Europa, sinó que han desconnectat de la seva televisió pública, d'una televisió que paguem tots i cada un dels catalans. Però finalment, els hem de reconèixer una virtut, conseller: vostès han aconseguit una cosa inèdita en aquesta legislatura, i és el fet d'haver posat d'acord tots els grups de l'oposició, tots els grups d'aquesta bancada, inclús la CUP, per tal de reprovar a la presidenta en funcions, que més que en funcions sembla que estigui agafada en una cadira i no en surti ni amb aigua, i també per demanar la dimissió del nou director de TV3, del senyor Sanchis. Per cert, un nou director de TV3 nomenat a dit que, un cop ja exercia les seves funcions com a director de TV3, seguia fent conferències amb entitats independentistes i estelades al darrere. No estaria de més, i seria tot un detall, que el nou director de TV3 pogués llegir-se el llibre d'estil que té TV3 per tal de poder-s'hi adaptar, igual que s'hi adapten tots els treballadors de la casa. Per cert, també ens agradaria preguntar-li, senyor conseller, com a màxim responsable, si pensem complir les mocions que s'han realitzat i que s'han aprovat en aquest Parlament, si pensen complir aquests mandats democràtics. Ja sé que a vostès només els agrada un mandat democràtic, però hi han altres mandats democràtics que s'han de complir. I quan tindrem, també, un contracte programa, que fa molts anys que hauríem de tenir i que és necessari per conèixer els objectius que ha de perseguir la televisió pública catalana? Com deu haver pogut veure al llarg de la meva intervenció, els nostres mitjans públics, que recordo una nova vegada que estan pagats per tots i cadascun dels catalans, són molt poc rigorosos a l'hora de traslladar la pluralitat i la neutralitat que se'ls requereix com a funció pública que han de fer. I a més a més, necessiten molta més transparència en la seva gestió, en la renovació dels seus càrrecs –que també l'hi vull preguntar– i en l'elecció d'aquests. Per tant, ens agradaria saber, senyor conseller, com a màxim responsable de la conselleria: quins seran els eixos principals per a la propera temporada? Si vostès seguiran vivint del monotema les vint-i-quatre hores del dia, si vostès seguiran emetent el Gran Hermano VIP del procés, o si vostès seguiran utilitzant els mitjans públics de comunicació de tots els catalans a la seva mida i excloent-ne una part de la societat catalana. Per cert, «una part de la societat catalana: l'enquesta del GESOP diu que dos de cada tres creuen que TV3 té un biaix separatista, d'aquí, unes possibles causes –no totes, però unes possibles causes– de la disminució de les audiències, que han disminuït a un dígit. O per fi vostès, conseller, i el seu Govern –per fi–, treballaran perquè puguem tenir els millors mitjans públics possibles i que siguin exemple de rigorositat, que siguin exemple de professionalitat i que, per fi, puguin representar el conjunt de tots els catalans? Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor Mejía. Respon el senyor Jordi Turull, conseller de la Presidència.
Sí; moltes gràcies, presidenta. Diputat, senyor Mejía, en primer lloc li vull agrair el to, no sé si és que són les nou del matí, i va molt bé començar amb aquest to. En tot cas, li agraeixo el to, li agraeixo la felicitació. Vostè diu que espera que sigui una etapa curta, a casa meva també m'ho diuen, eh?, que esperen que sigui una etapa curta, però per un motiu molt diferent, i és que, evidentment, a partir de l'1 d'octubre comencem una nova època aquí, a Catalunya, després de votar, i esdevinguem un estat i, després, el tema dels governs i dels consellers, doncs, funcioni d'una altra manera. També deu entendre..., m'ha preguntat moltes coses. Dir-li que m'hauria agradat preparar molt bé aquesta interpel·lació; porto quinze dies, m'hauria agradat preparar-la molt bé, m'hauria agradat preparar-la aquest dematí, però resulta que el director general de Comunicació està a la Guàrdia Civil, declarant per una web que parla de democràcia, que parla d'aquestes coses. Ahir el secretari general del meu departament, que també m'hauria ajudat a preparar aquesta interpel·lació, resulta que estava davant de la Guàrdia Civil per una qüestió absolutament inèdita, que era per parlar d'una web, doncs, del Pacte nacional pel referèndum. I, per tant, ja em disculparà, entre que soc nou i que resulta que els alts càrrecs del meu departament es veuen abocats a anar a declarar davant de la Guàrdia Civil, que no li pugui contestar, potser, a tot amb precisió. Clar, vostè em parlava dels «hits de la temporada i, a partir d'aquí, ha fet una gran perdigonada, a partir d'aquí ha començat a fer la casa dels tastets: a parlar d'això, a parlar d'aquesta anècdota, a parlar de l'altra. I una mica, jo..., més que els «hits de la temporada, ha fet un recull, un remember del que vostès han anat repetint aquí com un mantra periòdicament. Ho dic perquè, soc molt nou de conseller, però de diputat fa bastant de temps que ho he estat, i per tant aquest debat a mi no em sorprèn. Jo crec que el dia que des de –vostès, eh?– Ciutadans passin dels tòpics al coneixement, podrem tenir debats molt més interessants. Vostè diu que..., em parlava de «fenòmens paranormals, ha començat a dir una sèrie de coses..., jo, quan em parlava de «fenòmens paranormals, em pensava que es referia a ahir, quan passaves per una botiga de televisors i a totes les televisions públiques sortia el senyor Rajoy declarant en un judici, excepte en una televisió, que ensenyaven a fer beixamel, la qual cosa deu ser interessantíssima per a tot l'Estat, això. Ho dic perquè diu: «Com és la televisió pública de Catalunya, el rigor, etcètera? Doncs, depèn de amb què la comparis, no? Després hi ha una altra cosa de fons, i vostè ho sap millor que ningú, senyor Mejía. Vostè a mi em demana una sèrie de coses..., ho dic per aquesta concepció que vostès tenen: jo no dic a TV3 què és el que ha de fer i què és el que no ha de fer. És a dir, vostès s'equivoquen molt. És més, miri, li diré una cosa: porto quinze dies de conseller, no he parlat, cap moment, amb el director de TV3, no tinc ni el seu mòbil. Vull dir, imagini's la incidència que té el Departament de la Presidència en la televisió. Vostè ho coneix més bé que jo, perquè jo crec que vostè és..., és vostè, no?, que presideix una comissió parlamentària que fa un control permanent a la televisió pública de Catalunya. I per tant, escolti, TV3, en aquest cas, diguem-ne, que és de les que té un control de qualitat, de pluralisme, de rigor, etcètera, més alt que cap altra televisió. I vostès ho saben. Per això jo els dic que no vagin amb el tòpic, vagin amb el coneixement. És a dir, la corporació està sotmesa a quins controls? Al del CAC, que emet informes periòdicament. El CAC a l'Estat espanyol existeix? Crec que no. Al Parlament de Catalunya; per tant, el CAC fa uns informes, però després al Parlament de Catalunya és l'única comissió –i vostès ho saben–, doncs, que de manera obligada en el Parlament té una data fixa que es fa..., vostè la presideix, ho coneix perfectament; per tant, aquí cada mes compareixen els directius de la corporació i vostès els fan la pregunta. Al Consell Assessor de Continguts i de Programació de la corporació, escollit pel Parlament de Catalunya, que també fa aquest control, i el consell de professionals de TV3 i Catalunya Ràdio. Escolti, és la corporació de mitjans de comunicació més controlada, més seguida, que s'hi està més a sobre per part de diferents institucions. Això no passa, ni molt menys, a l'Estat espanyol. Escolti, l'adscripció al Departament de la Presidència és a efectes orgànics i de pressupost, perquè en passa el pressupost. Però el control, el nomenament, etcètera, doncs, això forma part del Parlament i d'aquests diferents òrgans que el controlen. I jo vull posar en valor, a més a més, que, pel que se m'anuncia –no en sé el posicionament de cada grup–, la llei que se n'està preparant aquí em sembla que ja ha arribat a l'informe del dictamen, etcètera, que és aquí on es parla de com s'escullen, doncs, els diferents directius. Vostè no pot dir que el senyor Sanchis s'ha nomenat a dit. Per què ho diu, si ha seguit el procediment que està establert per llei? Per què...? [[Veus de fons.]] No, no. [[Veus de fons.]] No, no. Escolti, ha seguit els procediments –ha seguit els procediments– establerts per llei o no? Perquè ara resulta que, quan no agrada a l'oposició, està mal fet –està mal fet. Vostès l'únic que han de fer..., suposo que a vostès els agradaria, doncs, que hi hagués un director que o no tingués ideologia, representa que ara està prohibit tenir ideologia... Una altra cosa és que... És un delicte, tenir ideologia? Ho pregunto. L'altra cosa és la teva feina i que la facis amb rigor i que s'avaluï, etcètera. Però, escolti, el procediment per escollir el senyor Sanchis es va fer d'acord amb la llei. Segon, el tema que vostè ha tret de la que és vicepresidenta però que està en la presidència en funcions. Jo els vull recordar que justament, senyor Mejía, per la situació que hi ha aquesta, provisional, la moció que es va aprovar al Parlament de Catalunya i el que marca la normativa, s'han posat en contacte amb vostès per fer reunions amb els diferents grups parlamentaris. A mi em consta que s'ha fet reunió amb el Grup Parlamentari de Catalunya Sí que es Pot –em consta–, s'ha fet reunió amb el Grup Parlamentari del Partit Popular i s'ha fet reunió amb el Grup Parlamentari Socialista. Estan esperant la seva resposta, perquè volen veure com aborden això des de la llei que està en tramitació aquí, en el Parlament de Catalunya, amb la moció que es va aprovar amb la situació de provisionalitat. Escolti, si vostès tenen aquest interès de com se soluciona, ja que tenen una petició de reunió per part de la direcció de la corporació, jo els demanaria que atenguessin aquesta reunió. Perquè, llavors, el que demostren és que a vostès només els interessa anar fer bullint l'olla, el titular, el titular, per intentar desgastar. I, després, a la segona part ja li faré notar, doncs, algunes qüestions. Però això del «teleprocés, tot això, miri's tots aquests informes que surten del CAC, tots aquests informes que surten dels diferents comitès que avaluen TV3. No es moguin en els tòpics i la seva frase feta. Perquè a base de dir una mentida vostès se l'acaben creient, i no és així –i no és així–, perquè hi han de posar rigor. I sap què passa?, que tot això està molt controlat. I les dades són les dades i són absolutament irrefutables. Igual que..., miri's, el que pensa la gent, a l'última enquesta del CEO, a l'hora de veure..., quins informatius la gent prefereix. De llarg, de llarg, de llarg la gent prefereix els de TV3. Per tant, escolti'm, no vagin amb aquest intent d'anar desgastant una cosa i una altra. Em diu: «Per a la temporada que ve, en què treballa, TV3? Jo no treballo en res de TV3: TV3 funciona com a TV3. Jo no dic a TV3, ni li puc dir, ni em passa pel cap dir-li això o allò altre. Allò de Les clavegueres de l'Estat creu que no s'hauria d'haver passat per TV3? [[Veus de fons.]] No, no, d'acord. Ho dic perquè a d'altres llocs un fet com aquest, a part de les qüestions que hauria d'haver comportat, no l'han passat. No m'estranya: igual que, en comptes de la declaració del senyor Rajoy, ensenyen a fer beixamel, doncs, potser, en comptes de Les clavegueres de l'Estat, ens ensenyen a plantar un arbre fruiter. Ho troben més interessant, no ho sé. Però, escolti, jo..., en què treballa TV3 la propera temporada? Vostè té l'oportunitat, un cop cada mes, de preguntar a la direcció de TV3 en què treballa. No m'hi he ficat, jo. Jo li dic: miri, porto..., no ho sé, no arriba a quinze dies de conseller, i no he parlat amb el director de TV3 ni m'hi he enviat cap missatge. És que entenc que no em correspon. Jo m'he llegit les meves competències: és una adscripció funcional i de pressupost, i daixò. Evidentment que el contracte programa és un instrument que sí que..., n'he demanat informació, de veure la part que ens correspon a nosaltres, que és donar diners, que ens agradaria donar-hi més diners, perquè els diners són l'aliment de la política, i, per tant, de les accions que pots fer. Doncs, a veure com això ho podem lligar. Però els vull recordar que, si els pressupostos són els aliments de les polítiques públiques, i a vostès tant els interessa la corporació, com és que van demanar una disminució del 25 per cent del pressupost de la corporació? Exactament què volen? [[Alguns aplaudiments.]] Vull dir, exactament què volen? Per això, a mi em permetrà –després li tornaré a contestar–, senyor Mejía..., li reitero el to que ha tingut, de que deixin de fer perdigonades, deixin de fer perdigonades amb TV3. Passin del tòpic al rigor: no vagin amb frases fetes i qualsevol dada –i després l'hi puc demostrar–, doncs, que queden desmentides. Posi en valor l'acord que hi haurà a la ponència de la nova llei de la corporació i, a partir d'aquí, el Parlament aquest, que nomeni els directius, que nomeni totes les persones que han de pivotar la televisió pública...
Conseller, ha exhaurit el temps.
...nacional de Catalunya. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, conseller. Té la paraula el senyor Mejía.
Gràcies, presidenta. Conseller, no, no em parli de mentides, perquè vostès van dir que al cap de divuit mesos declararien la independència i han passat aquests divuit mesos i encara no som independents, i som espanyols i europeus. Dit això, vostè ens parla de tòpics, vostè ens parla de que sempre parlem de tòpics, de perdigonades. No: parlem d'absolutes realitats. Tots aquests exemples –i li'n podria posar molts més, eh?; si vol, li'n poso més– són exemples reals que passen a la nostra televisió pública, i ja no li parlo dels editorials de la ràdio. Per tant, no són tòpics, no són perdigonades, sinó que són realitats. I, a més, dic jo que alguna cosa de raó devem tenir quan tots els grups de l'oposició, inclús la CUP, ens posem d'acord i reclamem, doncs, una miqueta més de pluralitat –dic jo que en alguna cosa devem tenir raó, no? O vostès tenen la raó absoluta? Dit això, li demanaria que per a properes intervencions, interpel·lacions o mocions, quan vostè parli sobre els mitjans de comunicació, faci un exercici, faci un exercici de no parlar de Televisió Espanyola. Vull dir, jo li estic parlant de la televisió pública i de la ràdio pública catalana, que és la seva responsabilitat. Per tant, el que li demano és que es basi en les seves responsabilitats i que no digui «i tu més, perquè nosaltres li recordo que en el Congrés dels Diputats també critiquem la gestió de la Televisió Espanyola. És més, hem impulsat la llei per canviar-ne les majories, també, en el Congrés dels Diputats. [[Aplaudiments.]] Per tant, li reclamo, li diria que exerceixi la seva responsabilitat respecte a les seves funcions. Vostè parlava que vostè no ha parlat ni amb el director general, amb ningú de TV3. No, si ja sabem qui despenja el telèfon –ja ho sabem. Però com no ho hem de saber, si la presidenta –en funcions, per cert– de la corporació té carnet del seu partit? –com no ho hem de saber, qui despenja el daixò? Després ens parlava del senyor Sanchis, del nou director de TV3, i que, bé, evidentment cadascú té la seva ideologia. Sí, si jo no li dic que no; el problema és que ell ostenta un càrrec de responsabilitat en un mitjà públic de comunicació, i és el director de la Televisió de Catalunya. I, per tant, un cop ja exerceix les seves funcions com a director de Catalunya, doncs, home, sincerament, crec que molta pluralitat no es desprèn, fent mítings amb l'estelada i parlant d'independència i parlant malament d'altres grups de l'oposició. Vostè ens parlava de Les clavegueres de l'Estat. Nosaltres, senyor Turull..., de fet, jo li he dit que no ens semblava malament que es fes aquest documental. Vostè m'ha sentit dir que ens semblava malament? Tot el contrari: hem d'exigir responsabilitats allà on s'han d'exigir. Però, escolti'm, jo li pregunto, senyor conseller: a vostè què li semblaria que fessin un documental de la corrupció de Convergència?, de la corrupció dels últims trenta anys a Catalunya? No li semblaria bé? Ho pregunto, li faig una pregunta directa. [[Aplaudiments.]] Potser a vostès no els interessa parlar d'aquesta corrupció, però jo crec que al conjunt dels catalans, doncs, sí que els interessa. Bé, li'n podria posar molts exemples. Vostè parla de perdigonades i parla de tòpics, però els els podria parlar de molts exemples: de la desaparició de la paraula «Espanya; en fi, de la contractació d'amiguets, per a la propera temporada, que tenen una tendència ideològica, doncs, concreta; de l'omissió de xiulets, per exemple, al president; en fi, li'n podria posar infinits exemples. M'agradaria saber què pensaria vostè si tot això que està passant passés en qualsevol altra televisió pública de qualsevol altre lloc. Després, crec que hauríem de fer una miqueta d'autocrítica, també. Perquè no ha parlat gaire de les audiències, però les audiències que està tenint TV3 no són per tirar coets –no són per tirar coets–, de fet, han baixat a un dígit. I alguna responsabilitat..., o alguna cosa s'haurà de fer per millorar. Potser..., no s'han parat a pensar que, potser, resulta que és que la meitat dels catalans han deixat de veure TV3 perquè estan cansats del Gran Hermano del procés?, que estan cansats del monotema? Potser haurien de reflexionar una miqueta al respecte. En definitiva, si us plau, conseller, deixin d'utilitzar com han fet fins ara els mitjans públics com un instrument separatista i treballin perquè puguin donar el servei públic el qual es reclama i es requereix en les seves missions. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyor Mejía. Té la paraula el conseller Turull.
Sí; moltes gràcies, presidenta. Senyor diputat, vostè em diu: «No parli de Televisió Espanyola. Home, nosaltres el que volem, en la millora i el que fem servir com a criteri, és..., amb algú ens hem de comparar, no? I nosaltres ens volem comparar amb les millors televisions, amb aquells mitjans que tenen més controls. Jo ja els he dit tot el seguit de controls que té la corporació, però també deixi'm que ho compari amb un espai en què vostès també políticament hi són. I, per exemple, parlar de Televisió Espanyola..., doncs, clar que parlo de Televisió Espanyola, per comparar-m'hi. I vostè ens diu: «Què li semblarien reportatges...? Escolti, reportatges sobre corrupció..., jo no sé si vostè mira la corporació o no la mira, però jo n'he vist molts. Passa una cosa, aquí: els periodistes diuen –i jo no soc periodista–: «Quan tothom es queixa que no li agrada..., perquè jo també moltes vegades he vist programes que no m'han agradat. T'acaben dient: «Quan tothom es queixa, de tots els partits, doncs, que per a uns sembla que tiris més per aquí i als altres els sembla que tiris més per allà –sempre et diuen el mateix–, «vol dir que ho fem bé. I, hi insisteixo, no soc del ram del periodisme. Però jo he vist molts reportatges de TV3, home, que, dius..., no he saltat d'alegria. I he cregut, alguns, que potser jo... Però, clar, jo no era objectiu, perquè jo políticament sí que milito. Igual que vostè milita en una formació política, i segurament quan veu un reportatge diu... Escolti, no pot ser objectiu, i això ens passa. I quan tots els polítics es queixen, vol dir que no ho fem tan malament. I això no ho diu la corporació de mitjans, això ho solen dir tots els periodistes. Escolti, que una persona que està a la direcció d'un mitjà militi a un partit l'anul·la professionalment? Jo ho pregunto. És a dir, vostè, tota la competència que té, pel fet d'haver estat el temps que hagi estat diputat o dirigent de Ciutadans, a vostè l'anul·la professionalment? Però on hem arribat, aquí? Que està prohibit militar en una formació política? Valorem la feina i el rigor. I, per tant, mirem tots aquests informes del CAC, mirem tots aquests informes de daixò. Escolti, quan va haver-hi el cas Palau –diu, reportatges...–, al 3/24 –ho dic perquè jo estava aquí i, quan anava al despatx, que el tens connectat– no feien cursets de com es fa la tripa a la catalana, el feien en directe, eh? I quan van haver-hi les conclusions, i quan va haver-hi tot això, no feien cursets de cuina, com en d'altres. No sé quines iniciatives prendrà la seva formació política, que són tan incidents a Madrid, amb el comunicat que ha fet el consell informatiu de Televisió Espanyola. [[Veus de fons.]] No, comparem-nos. Ho dic perquè la mateixa exigència que hi ha aquí, posin-la allà. Ho dic perquè, a l'hora de donar lliçons, una cosa que és molt important és la credibilitat, i la credibilitat vol dir que el nivell d'exigència aquí ha de ser tan intens com allà. Després, jo, el que li deia: el CEO. El CEO ens el creiem o no ens el creiem? –el CEO ens el creiem o no ens el creiem? [[Veus de fons.]] «Depende. D'acord, mot bé: «Depende; si los datos me van a favor, me lo creo y si no, no me lo creo. Fantàstic. No, jo dic si ens el creiem o no ens el creiem, entre altres coses perquè el CEO el presideix una persona proposada per Ciutadans, eh? Pregunto: ens el creiem o no? Per cert, que nosaltres el CEO, que el presideix una persona..., que aquí va haver-hi una tradició de que el presidís algú proposat pel principal partit de l'oposició; això ho va començar el president Maragall amb el president Rigol, que el va presidir durant una època, i ara la persona que presideix el CEO és proposada per vostès. Ens el creiem o no ens el creiem, el CEO? [[Veus de fons.]] No? [[Pausa.]] O sigui, vostès tenen una persona presidint un organisme que no se'l creuen? El millor que podria fer aquesta persona, crec jo, és dir: «Ho deixo estar, perquè si ni els meus em creuen, el millor que podria fer és deixar-ho estar. [[Aplaudiments.]] D'acord. No, ho dic perquè, com que vostès suposo que saben que ara aniré a allò que deia del coneixement i no dels tòpics, escolti, quan a la pregunta del CEO es diu: «A quin canal de televisió acostuma vostè a veure habitualment els informatius? –i si els veus és perquè hi deus donar credibilitat–, doncs, surt un 39 per cent, TV3; el següent és Televisió Espanyola amb un 13,3. Home, no és tan malament... I llavors va Telecinco, amb un 11,5; Antena 3, amb un 9,9; La Sexta, amb un 6,3, etcètera. Per tant, escolti, la feina que fan a TV3 des del punt de vista del rigor informatiu, si el 39 per cent..., i la gent ja és gran i a la gent no se l'enganya, deu ser perquè mereix una certa credibilitat. Senyors de Ciutadans, el problema de vostès, en el fons, i vostès ho saben, no és si hi ha aquesta perdigonada per aquí, si aquest fet per allà; el problema és que vostès..., es diu que per vostès el problema és TV3 com a concepte: vostès no voldrien que existís TV3. Vostès van néixer per carregar-se la immersió lingüística i TV3 és un dels elements de normalització lingüística més important. El seu problema no és si hi ha aquest tòpic o l'altre, o aquesta perdigonada cap aquí o cap allà, el seu problema és la mateixa existència de TV3. I doni per sabut que el suport d'aquest Govern a que segueix existint com existeix ara TV3 i Catalunya Ràdio serà innegable. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, conseller Turull. [[Interpel·lació al Govern sobre la desprotecció social]] [[300-00202/11]] El següent punt de l'ordre del dia és: interpel·lació al Govern sobre la desprotecció social, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Per a exposar-la té la paraula la senyora Noemí de la Calle.
Gracias, presidenta. Buenos días a todos. En primer lugar, me gustaría saludar a las personas que hoy nos acompañan, representantes de ACRA, quienes dentro de dos horas presentarán en este mismo Parlamento un manifiesto para denunciar el abandono de la Administración y para explicar la situación límite que vive el ámbito de la atención a las personas mayores. Vaya por delante que esta interpelación no solo va de la atención a la dependencia, sino de la desprotección social a la que, a nuestro parecer, pues, tiene sometida a los ciudadanos de Cataluña esta conselleria. Por una cuestión de tiempo me va a resultar imposible tratar todos los ámbitos de desprotección social que ha cronificado la gestión de esta conselleria con su inacción, y, por otro lado, los que ha creado con su mala gestión, así que priorizaré cuatro temas, que consideramos los más urgentes. Aprovecho para saludar también, que se están incorporando ahora..., bueno, en estos momentos, a representantes de Comisiones Obreras, trabajadores de residencias, y también a la asociación de vecinos del barrio de Trinitat Vella de Barcelona. Cataluña en cuestión de dependencia en 2013 estaba muy bien situada, era una de las comunidades que menos dependientes en lista de espera tenía y donde más personas se atendía, pero a partir del 2014 todo empezó a desmoronarse y, a fecha de hoy, Cataluña es la única comunidad autónoma que ha incrementado la lista de espera de todas las comunidades en el año 2016. La lista de espera en Cataluña es la segunda más alta de toda España, después de Canarias, con un 42 por ciento de las personas en lista de espera. Sabemos que la Generalitat paga una gran parte de los servicios de la dependencia, y, por lo tanto, nos sumamos a la denuncia de que el Gobierno del Estado ha dejado de financiar una política en la que no cree. Pero lo que no tiene excusa es que otras comunidades autónomas, que han tenido los mismos recortes por parte del Gobierno de España, han hecho grandes esfuerzos para mejorar la atención a la gente mayor, y eso ustedes no lo han hecho. El sector de la dependencia está peor que nunca y esto es porque ustedes incumplen la Ley de servicios sociales de 2006, que dice que la Cartera de servicios sociales se ha de prorrogar cada cuatro años, y llevamos desde el 2010 con esta cartera prorrogada –siete años, ni más ni menos. Ustedes no solo incumplen las leyes españolas, sino también las catalanas. Y esta dejadez hace que las ratios no sean las adecuadas, los módulos económicos están desfasados, todo ha subido: el IVA, los suministros. Las empresas del sector no cubren los gastos, los trabajadores ven precarizados sus trabajos, los usuarios de las residencias han visto cómo ha caído en picado la calidad de la atención. ¿Piensa hacer algo para poner solución a esto? ¿Va a actualizar la Cartera de servicios sociales?, ¿o va a volver a sacar la «estelada como solución mágica? Porque nos han dicho en más de una ocasión que la Agencia de Protección Social serviría para aumentar las ratios y la financiación, y esta misma semana se ha aprobado el dictamen de la ley y, como vaticinamos, es un cascarón vacío que no aporta soluciones a todo este desastre. Desde Ciudadanos no entendemos cómo esta Administración no apuesta más y mejor por esta inversión pública, que es la que genera mayores retornos económicos, o sea, el 40 por ciento del gasto público en dependencia se reinvierte otra vez al Estado en virtud de los impuestos. La actual Cartera de servicios sociales no responde a las necesidades de hoy en día, no responde a las necesidades de los usuarios ni tampoco a la actividad de los profesionales del sector. La flexibilidad de las ratios hace que los profesionales del sector vean reducida su dedicación al apoyo que se ha de dar a los usuarios, la congelación salarial a la que están sometidos es debida fundamentalmente..., es producto y resultado de los continuos recortes. Le reitero la pregunta: ¿cuándo piensa usted actualizar la Cartera de servicios sociales, consellera? ¿Cuándo va a actualizar las tarifas económicas para adaptarlas a la realidad actual? Y ya que hablamos de dependencia, tengo que aprovechar esta última sesión antes del verano para hacerle un ruego: el centro de día para la gent gran de Trinitat Vella es un centro público que acoge a veinticinco usuarios en el barrio de Trinitat Vella de Barcelona, un centro que, por cierto, carece de espacio suficiente para dar una atención adecuada a estas personas. Y como ya ocurrió el verano pasado, en el mes de agosto la Generalitat tiene previsto cerrarlo tres semanas dejando sin servicio a los usuarios y no les ofrece ninguna alternativa. La asociación de vecinos del barrio, que hoy, pues, nos acompaña, alerta que la precaria situación económica que padecen muchos de los usuarios del centro hace que la alimentación se vea perjudicada a causa del cierre, ya que dependen del centro de día para mantener una dieta suficiente, sana y equilibrada. Todos los grupos de la oposición firmamos una propuesta de resolución conjunta con carácter de urgencia dadas la gravedad y la inmediatez del cierre. Esta propuesta de resolución no ha podido substanciarse, así que, como medida desesperada, permítanme pedirle en nombre de todos los grupos parlamentarios o firmantes de esta propuesta de resolución que no cierre ese centro en agosto, y, en caso de hacerlo, ofrezca una alternativa a los usuarios, porque ha sido la asociación de vecinos la que, mediante voluntarios, ha tenido que ofrecer a los usuarios atención en un centro cívico del barrio, pero la cuestión alimentaria sigue sin resolverse. Y nuestra pregunta es si piensa hacer algo al respecto, consellera, y puede dar solución a este caso. Otro tema que nos preocupa es que en Cataluña hay más de medio millón de personas con discapacidad y es un colectivo con una alarmante tasa de desempleo. Precisamente, en el Pleno de pobreza se aprobó una propuesta de Ciudadanos para incrementar los recursos económicos para fomentar la ocupabilidad de las personas con discapacidad, y ustedes, ¿qué han hecho durante esta legislatura? Pues, poner patas arriba todo el sector. Ya lo dicen: «Divide y vencerás. Han priorizado a unas personas con discapacidad sobre las otras, y eso es lo que han hecho ustedes: recortar en derechos al colectivo y dividirlo, porque eso sí que se les da bien, lo de dividir. Miren, en la interpelación que le hizo el diputado Raúl Moreno hace poquito sobre centros especiales de empleo, usted dijo que habían conseguido el consenso de todas las entidades, porque una cosa que les caracterizaba era conseguir ese consenso. Pues, las reuniones y visitas a entidades, a distintas federaciones, llamadas que recibía hasta ayer mismo, demuestran que usted mentía, porque tiene a una parte del sector, la que representa el 70 por ciento de las personas con discapacidad, en pie de guerra. Y usted me dirá que acaban de firmar un acuerdo, pero lo cierto es que una vez más los centros especiales de empleo llevan siete meses sin cobrar el 50 por ciento del salario mínimo, y cuando se produzca el primer pago a final de este mes, si se produce, cobrarán solamente por ocho mil trabajadores, dejándose siete mil por el camino, y el resto se ha quedado fuera de la línea 1. La otra pregunta es: ¿cuándo van a publicar la convocatoria de la línea 2? Porque, tanto que le echan la culpa a Madrid, lo único que han pagado ahora es la parte que viene de los recursos del Estado. O sea, los recursos que vienen de Madrid, esa es la parte que se ha pagado; entonces, ¿qué pasa con la parte de los recursos que tiene que poner la propia Generalitat? Los 207 CET catalanes sufren una situación crítica y desesperada por los impagos que acumula la Generalitat desde el pasado enero y la partida más afectada es la de los USAP: la línea 2 aún no ha salido. Su gestión está poniendo en riesgo los puestos de trabajo de las personas con discapacidad, no solo la discapacidad física, sensorial y orgánica, a la que han recortado la mitad de la subvención del salario mínimo interprofesional, sino también la de especiales dificultades, que también se están quejando. La pregunta, consellera, es: ¿cuándo van a pagar las deudas que tienen con los CET desde enero? ¿Van ustedes a garantizar el cumplimiento de la ley en lo relativo a los centros especiales de empleo: el salario mínimo, los USAP? ¿Va a convocar unas bases reguladoras para la concesión de subvenciones a los centros especiales de empleo que no dejen a nadie fuera? Y la Ley de accesibilidad: ¿cuándo va a desplegar la Ley de accesibilidad y dotarla de presupuesto, consellera? Otro tema prioritario y que nos preocupa: la infancia. Aquí tendríamos para un monográfico, que, ojo, es una cosa que pongo encima de la mesa, la necesidad de hacer un pleno monográfico sobre infancia, porque tela marinera. Han pasado seis meses de la aprobación de la Ley de derechos y oportunidades de la infancia y la adolescencia, pero aún no se ha hecho el despliegue para hacerlos efectivos. Pero hoy me quiero centrar en el sistema tutelar de menores. O sea, los sobresaltos de esta legislatura son incontables; los podría enumerar, pero, bueno, no acabaría: el desmantelamiento de la red de explotación sexual, testimonios de niños extutelados, titulares todos los meses, críticas sindicales, los centros de acogida sobresaturados con niños durmiendo en los pasillos. Hay directores de centros que nos cuentan que reciben llamadas de su conselleria instándoles a poner colchones en el suelo. Es recurrente el caso de los niños de la cola que siguen en la calle esnifando, mientras tanto usted metiéndose en charcos diciendo que Andalucía los envía. Tenemos también el reciente caso de los alquileres. Y, mire, la DGAIA no está funcionando bien, y nosotros hemos cuestionado mucho la gestión que se está llevando a cabo desde la DGAIA: hemos sido críticos ante la incapacidad de reacción rápida ante una situación que es insostenible en muchos centros residenciales. Y la gota que ha colmado el vaso ha sido el sistema de las adjudicaciones: usted nombró como director general a alguien que, según nuestro parecer, tiene un grave conflicto de intereses. Pese a que usted lo negó al principio, el señor Ricard Calvo ha reconocido públicamente que se encuentra en situación de excedencia en un puesto directivo de una fundación en la que, como director general, ha firmado el visto bueno de la adjudicación de un contrato de esa fundación. Y aquí tiene la prueba. [[L'oradora mostra un full a la cambra.]] Nosotros creemos que, por el conflicto de intereses que existía, lo más honrado que podría haber hecho el señor Calvo es renunciar a este cargo cuando usted se lo ofreció. Pero ya que no lo hizo, al menos podría haberse abstenido de participar en cualquier acto que le impidiese perseguir el interés general. Estamos hablando de un señor que trabaja para una fundación e interviene en un contrato público que se le adjudica a esa fundación. Y este señor en vez de decir: «No, no, no. Yo ese expediente no lo toco ni con un palo, por higiene, en vez de eso pone el visto bueno a la contratación. Aquí: «Vistiplau. Le preguntamos por ello la semana pasada en comisión y usted contestó que en los pliegos no había tenido nada que ver el señor Calvo, pero lo que no reconoció es que el señor Calvo valora las ofertas y da el visto bueno. Y nuestra pregunta es..., usted tiene hoy la oportunidad de aclarar el tema, y mi pregunta es: de una persona que se ha comprobado que está en una situación de conflicto de interés, que ya en su actuación se ha manifestado este conflicto de interés, con la supervisión del centro de Tortosa y con la adjudicación de contratos, usted que lo ha nombrado, que lo ha propuesto para el puesto, ¿por qué lo mantienen hoy día en su cargo?, ¿cómo lo justifica?, ¿cómo justifica que esa persona sea la más idónea para seguir dirigiendo la DGAIA? ¿Niega que el señor Calvo dio el visto bueno para adjudicarle el contrato a la entidad de la que se halla en excedencia? ¿Niega la veracidad de este documento?
Senyora De la Calle, ja ha exhaurit el temps.
Termino. Aproveche usted que estamos en temporadas de purgas y purgue usted a este señor. Gracias. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyora De la Calle. Respon la senyora Dolors Bassa, consellera de Treball, Afers Socials i Famílies.
Gràcies, presidenta. Bon dia, diputats, diputades, a tots els representants que estan aquí de l'associació de veïns, de comissions i representants d'ACRA, amb qui ens hem anat trobant diverses vegades. Escolti, jo no sé si quan enraono a les comissions no m'escolta, però vostè el que ha fet és una barreja de tot el que va sortir la setmana passada a la comissió que vostès mateixos van preguntar, que hi vaig respondre pregunta per pregunta. Jo crec que és una interpel·lació, i, per tant, pregunta per pregunta, sap que estic al seu abast per respondre a cada una de les preguntes que em faci sempre, no només a la Comissió d'Afers Socials, sinó que vostès mateixos entren un piló de preguntes al departament, que les anem contestant totes. Per tant, jo li faré una resposta d'interpel·lació, una resposta en general, i llavors, si vol, continuem parlant del que li interessi, en especial un tema determinat. El departament que encapçalo ha treballat per la protecció social de tots els ciutadans a tots nivells, i la prova és que vostès han creat una pàgina web que porta per nom 18 Mesos, 18 Mentides, i de les divuit no n'hi ha ni una sola que parli de protecció social. Per tant, escolti, donar exemples aquí del que els interessa, però llavors resulta que a l'hora de la veritat res, també parlem-ne. Farem un repàs, per tant, de l'enfocament d'aquests divuit mesos, però com que vostès en deien «desprotecció, jo li faré el repàs de la protecció. Divuit accions que hem fet, el Govern, en matèria de protecció pels drets socials i laborals, per tant, del Departament de Treball, Afers Socials i Famílies. Primer punt, referent a una de les preguntes que vostè feia: un pla per a la concertació progressiva de més de 3.500 places de temes socials. És una mesura de 76 milions d'euros. No s'havia fet des de moltes legislatures enrere. Tres mil places en residència de gent gran, unes que ja es van donar al desembre, les altres que, com molt bé sap, se n'obre la convocatòria: s'hi presentaran totes aquelles residències que s'hagin acreditat abans, i es donaran ara, a finals d'agost, principis de setembre. Per tant, 1.369 de ja donades, la resta per a ara. Places de centre de dia per a gent gran, més de 400; places per a discapacitats intel·lectuals, 446; places per a discapacitats físics, 100; places per a malaltia mental –que feia tres legislatures que no n'hi havien–, 228, i hores d'atenció precoç, també –dues legislatures sense que n'hi haguessin d'augment–, 12.000 hores més. Segon punt. Hem presentat la proposta de bases de la futura llei de l'autonomia personal de Catalunya. Vostè sap que es tracta d'un model propi emmarcat en el marc central d'atendre la dependència des d'aquí, per tant, que atengui la prevenció, la intervenció en l'entorn, en generar contextos inclusius i en la promoció de les capacitats. Tercer. Hem contribuït a donar a les persones amb discapacitat l'oportunitat de participar activament. Per això hem constituït el Consell de la Discapacitat de Catalunya, el Codiscat. Podem parlar allà de problemes que els afecten directament, per tant, un pas endavant en la promoció. Quart, l'inici del pla de xoc per atendre infants i adolescents tutelats i en situació de risc: 163 places noves en 22 nous centres residencials, 108 places en 4 nous centres de residències intensives, 60 noves places en centre d'acolliment, impuls de l'espai de visites, desenvolupament del nou servei d'intervenció socioeducativa. Tot això és nou, se n'ha descuidat, de dir-ho. Vostè em parla dels nois de la cola; sap que hi estem treballant, i que això no depèn de la Generalitat, sinó que depèn del Consorci de Serveis Socials a Barcelona, que som, Ajuntament de Barcelona i Generalitat, on treballem molt, hem posat educadors als carrers. Per tant, no parlem només d'aquests, parlem de tots en general i veurà que les places han canviat molt. Un pla estratègic per a la promoció de l'acolliment familiar, que en aquests moments pot veure l'impuls que hi hem donat en temes d'informació a les mateixes teles o a la TV3 que abans criticaven tan obertament. L'elaboració d'un nou decret per regular el servei de criança a la llar de la petita infància, un tema que feia falta a Catalunya, on hi havia una demanda, i en molts països europeus hi és. L'elaboració de les línies d'actuació per al desplegament de l'Estratègia de prevenció i abordatge de la pobresa energètica. L'aprovació de la partida extraordinària, no només de 5 milions, sinó de 5 milions afegits, els que havíem posat l'any passat, perquè tots els ens locals puguin ajudar en el que és la pobresa energètica. L'estratègia amb el sensellarisme, un tema que es descuiden vostès sempre de parlar-ne, de la prioritat de la gent que està al carrer sense casa, sense alimentació, que mai a cap de les intervencions que han fet ni a cap de les preguntes n'han parlat, i que, per tant, nosaltres hi treballem. Una inversió de 870 milions en polítiques actives d'ocupació per a la lluita contra l'atur i suport al treball que beneficien 350.000 persones durant aquest 2017 de Catalunya. Un pla, també, d'una inversió que és el doble de la que hi havia hagut sempre, amb programes especials, com el programa de treball i formació per a persones de més de quaranta-cinc anys, on l'atur...., és a les persones que més incidència fa. Per cert, avui les dades de l'EPA són bones, suposo que se n'han assabentat, fa un quart que s'han donat. Som de les comunitats on millor hem baixat l'atur, on més ocupació es fa, i anem a dades de molt abans de la crisi. Per tant, treballem bé. Un nou programa, molt demandat pels agents socials, per les patronals i per la gent del carrer, el 30 Plus, que l'hem dut per a persones desocupades de trenta a quaranta-cinc anys, que no n'hi havia hagut mai cap. Una inversió –ja estic en el punt 9– de 177 milions de fons propis per implementar el programa de Garantia Juvenil, amb un reconeixement europeu de com de bé s'està fent des de Catalunya. Deu: l'aprovació del primer pla d'acreditació i qualificació de 7.900 places en diferents àmbits per a aquelles persones que treballen i que no s'havien acreditat. El reforçament de la inspecció de treball, que ha permès finalitzar el 2016 amb més de cinquanta mil expedients, que ha permès passar a contractacions persones que no tenien contracte i que, per exemple, ha aconseguit posar actuacions en cadenes de subcontractació tan importants com les de telefonia, que tampoc s'havia fet mai. L'inici del Programa català del refugi, on ja li puc dir ara que de les tres mil persones que es varen apuntar com a mentors, més de 1.500 han acabat la formació i ja hem començat a lligar les primeres persones refugiades amb aquests mentors, les famílies, perquè tinguin l'acompanyament. Tretze: l'acord de les federacions de centres especials de treball, que vostè parlava. Vostè ha dit el 100 per cent. Jo mai he dit el 100 per cent, el contrari del que ha dit vostè: les persones i les federacions amb les que hem arribat a l'acord representen el 70 per cent, no al revés, que vostè ha dit que el 70 per cent en queden fora. Per tant, aquelles persones amb dificultat, amb especial dificultat, i amb un pressupost que augmenta de 68, com hi havia, a 80, que saben que l'acord va ser que es cobraria a final d'aquest mes, i que la línia 2 sortia per complementar aquesta línia 1, que també surt ara –per cert, si no l'han informada, que tots hi estan d'acord–, i amb un avançament del 80 per cent de les nòmines, cosa que tampoc s'havia fet mai. Per tant, tindran els diners d'aquest mes, els passats i un avançament perquè ho puguin pagar tranquil·lament. La creació de la Xarxa d'Ateneus Cooperatius, el tema de cooperatives; també era un tema que no s'havia parlat. Mesures per als conflictes de les falses cooperatives, on també hi hem treballat. El dret..., l'aprovació del Projecte de llei pel dret a la igualtat i a la no discriminació. L'inici de l'avantprojecte per al tema de l'envelliment, que vostè sap que ja es planteja aquí i, per tant, serà la nova llei que, entre altres coses, és la transformació dels casals de gent gran en espais multigeneracionals, des de pobles petits a més grans, i que, per tant, ja s'hi fa un pas. Més enllà, tots els programes de joventut, albergs... I, finalment, l'acord de la renda garantida, que vostè n'ha seguit molt subtilment cada reunió que hi havia, que assegurarà els ingressos mínims a les persones que es troben en situació de vulnerabilitat. Per tant, escolti, li he dit divuit actuacions, al costat de les divuit que vostès presenten com a mentides; ni una sobre protecció social, ho torno a dir. I, per tant, m'ha agradat poder-li desgranar aquestes. I, llavors, parlarem dels punts que necessiti en concret de cada un dels que m'ha dit. Però, si no, sap que està a la seva disposició per contestar-li totes les preguntes, més enllà de la interpel·lació. Gràcies.
Moltes gràcies, consellera. Té la paraula la senyora De la Calle.
Gracias, consellera. Usted no me ha contestado ni hoy ni la semana pasada. Entonces, por eso reiteramos las preguntas una y otra vez. ¿Negó usted que el señor Ricard Calvo diera el visto bueno para adjudicarle el contrato a la entidad de la que se halla en excedencia? Dos. ¿Quiere que le diga una mentira en protección social? Me encantan los retos. Mire, le voy a explicar. El día siguiente de la cuestión de confianza, el señor Puigdemont fue a RAC1 y dijo que en caso de desconexión con España los pensionistas no solo no dejarían de cobrar las pensiones, sino que estas subirían. Bueno. Pues, Cataluña gasta en pensiones casi 5.000 millones de euros más de los que ingresa por cotizaciones, según los datos de la Seguridad Social en 2016. El déficit de Cataluña roza los 5.000 millones de euros, de tal manera que por sí misma solo podría pagar el 78 por ciento de las pensiones reconocidas hoy en día. Esa es la gran mentira en temas..., es una de las que dan ustedes para justificar..., y, bueno, en la línea de siempre. Los niños de la cola. Hoy ha vuelto a centrifugar la responsabilidad de la tutela de los niños de la cola, porque la tutela de los niños de la cola es de la Generalitat, no es del consorcio. Aquí al final el responsable es la Generalitat, y es la Generalitat la que tiene que dar solución. Otra mentira. Dice que nosotros no hemos hecho nada de «sensellarismo. ¿Sabe cuántas propuestas de resolución ha presentado mi grupo parlamentario para dar solución al sinhogarismo? Tres, solo en esta legislatura, además de haber pedido una comparecencia. ¿Sabe cuántas ha pedido Junts pel Sí? Cero. Según el Idescat –ha hablado de la renta garantizada de ciudadanía–, uno de cada cinco catalanes vive en riesgo de pobreza o exclusión social, y sabe que el indicador de riesgo de pobreza en Cataluña ha aumentado en el último año. Y no me conteste que esto se arregla con la renta garantizada, porque a nadie se le escapa que esta renta puede ser una ayuda, sí, pero ni mucho menos sacará a las familias de la pobreza ni asegurará la igualdad de oportunidades. Y, por favor, dejen de apropiársela cuando han sido el único grupo parlamentario que no ha apoyado la totalidad de la ley. Y respecto a la renta garantizada, en la propia ley se especifica que la prestación económica se financiará íntegramente con cargo al presupuesto de la Generalitat. Dado que entrará en vigor el 15 de septiembre, que quedan menos de dos meses, y que todos sabemos que con lo presupuestado para la renta mínima de inserción no hay ni para comenzar, nuestra pregunta es: ¿van a utilizar el fondo de contingencia para dotar presupuestariamente la renta garantizada de ciudadanía? ¿Piensan utilizar el fondo de contingencia para garantizar ese derecho o lo piensan utilizar para su referéndum separatista, tal y como muchos sospechamos? Por favor, contésteme: ¿van a dar solución a los usuarios del centro de día de Trinitat Vella? ¿Van a desplegar la ley de accesibilidad? Mire, a veces está bien mirar de dónde venimos, y el otro día consulté el diario de sesiones de su primera comparecencia como consellera de Afers Socials, cuando vino a explicar los objetivos de su conselleria en esta legislatura. Y fue revelador, de verdad que sí, porque un análisis en profundidad pone en evidencia que sus prioridades no son lo que tratamos hoy aquí, ya que ese día, de tanto escuchar –ya se lo dije– la palabra «estructura, «estructura d'estat, a mí me había dado la sensación de estar en el Colegio de Arquitectos en vez de en la Comissió d'Afers Socials. ¿Sabe cuántas veces utilizó la palabra «país solo en su primera intervención? Diecinueve veces. Y, por otro lado, ¿sabe cuántas veces utilizó la palabra «dependencia? Dos. ¿Y la palabra «pobreza? Seis. Y la que se lleva la palma: ¿sabe cuántas veces hizo referencia a la discapacidad? Una. Cito palabras textuales suyas: «Nosaltres tenim uns objectius molt clars. Volem fer les bases per a una nova república. Cuando habló de los jóvenes –que mira si hay temas para tratar relacionados con este sector de la población–, habló de la participación de los jóvenes en el procés constituent, y cuando habló de las personas inmigrantes, lo que dijo es que esta conselleria lo que quería era explicarles el programa del Govern y también el momento de transición nacional. Mire, consellera, con su emperramiento en querer marcharse de España lo que está consiguiendo es que haya municipios que lo que quieran es marcharse de Cataluña, no sé si ha oído hablar de Batea. Mire, tenemos una Generalitat que gestiona el presupuesto más grande de los últimos años, tenemos más recursos, pero la atención es mucho peor. Así que estamos con una Cataluña desprotegida socialmente, con un sistema social prácticamente desmantelado. Y, sinceramente, creo que si usted sigue al pie de esta conselleria es porque es más independentista que nadie. Porque si el criterio para cesar o pedir la dimisión de un conseller fuese la calidad o la eficiencia de la gestión, pues, con toda probabilidad hubiera sido la primera en saltar de una conselleria. Su único mérito es que es más independentista que consellera, que no hay «estelada lo suficientemente grande para tapar su pésima gestión y la desprotección a la que ha sometido a las capas más débiles, a las personas que más necesitaban de su protección. Lo mejor que puede hacer por los catalanes es irse a su casa, consellera, dejar paso a un conseller o consellera que hable menos de país y se preocupe más por la dependencia, la discapacidad, la pobreza o la infancia, que contribuya a fortalecer el sistema de protección social y no a desmantelarlo, tal y como está haciendo usted. Gracias. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyora De la Calle. Té la paraula la consellera.
Bé, gràcies. Contestarem. Veig que el monotema, que em pensava que avui, parlant de la protecció social, no sortiria, també l'han tret, com sempre, només faltaria. Per tant, només una pregunta: han participat a la llei de la protecció social del Parlament? No. Està tot dit. Segona. Miri, dir en una interpel·lació..., posar la desprotecció social del país és una falta de sensibilitat, però no cap al Govern, perdonin, cap al sector de la gent de les polítiques socials del nostre país, que són molts, cap als treballadors de la xarxa de serveis socials: els psicòlegs, els metges, els assistents socials; per les entitats del tercer sector, que fa molts anys que hi treballen, no ara; pels consorcis, per les institucions. Per tant, no em parli de desprotecció. Vostè em pot parlar que no li agrada com gestionem, perfecte. Vostè em pot parlar de que fem les coses que no faria vostè. Però parlar de desprotecció en un país que fa molts anys que hi treballa, no el Govern, sinó en concertació amb totes les entitats, realment és una vergonya i no saben on viuen. Dit això, li diré que potser el que li fa més ràbia de tot són diverses coses, i només n'hi diré cinc. Una, que hàgim arribat a l'acord de renda garantida, perquè vostè pot dir el que vulgui, però sí que ve de moviments socials, que alguns vàrem estar recollint signatures..., no sé si vostè hi era, l'any 2013, recollint signatures per a la renda garantida de ciutadania, que en aquest Parlament va estar un any, un any enter, sense que es posessin d'acord. I ho vàrem assumir com a Govern perquè no es posaven d'acord al Parlament. Si vostès s'haguessin posat d'acord l'any passat... [[Veus de fons.]] Perdoni, a la ponència no es van posar d'acord, pot dir el que vulgui. I ho vàrem assumir al desembre perquè volíem canviar la renda mínima. I sí, ha dit una cosa que és veritat: el Govern hem fet un pressupost més gran del que hi havia, però s'ha descuidat de dir que la gran majoria del pressupost va per a temes de protecció social i de política social. Els tres departaments amb més quantitat de diners: educació, sanitat i el nostre departament. Per tant, un govern amb una sensibilitat social, com sempre n'ha tingut, en concertació amb les entitats del tercer sector, però aquesta vegada més que mai. Miri, i no deu ser el mateix el que pensen els seus militants i els seus votants que vostè, perquè, en aquestes últimes dades del CEO –per cert, ja l'hi han dit abans, que presideix una persona de Ciutadans–, en la valoració que fa la ciutadania de la gestió de les polítiques públiques de la Generalitat veurem que no és el primer problema, al contrari, més ben dit, s'aproven. I sap qui les aprova? Qui més les aprova són els representants, a qui s'ha preguntat, de Ciutadans. Per tant, li agraeixo que vagin fent interpel·lacions en contra, perquè suposo que la seva gent ens segueix, sap el que fem i resulta que, al final, confia més en les polítiques del Govern que en les seves pròpies. La ciutadania, per tant, creu una cosa molt diferent d'aquest discurs catastrofista que fa vostè: el 66 per cent dels catalans consideren que el Govern de la Generalitat fa una bona tasca, tant en l'àmbit d'acollida com en la integració de la immigració, al revés del que ha dit. El 66 per cent valora positivament la tasca dels serveis socials de Catalunya, i el 53 per cent troba que fem una bona feina en l'intent de reduir les desigualtats. I no pararem –no pararem– fins que no n'hi hagin, i ho sap: anirem treballant, una rere l'altra. Però, a més a més, com deia, els seus votants ho aproven amb una nota de 5,2. Per tant, escolti, parli amb els seus votants. Però, ja l'hi dic, continuï interpel·lant, perquè així és la manera que potser arribem a un públic que no hi arribaríem. Pensions. No sé d'on ha tret les dades. Les úniques públiques que hi ha d'Espanya són 1995-2011, dades de la Seguretat Social. A Catalunya, durant aquest període, han sobrat 24.124 milions d'euros; a Espanya, mateixes dades, n'hi ha hagut un dèficit de 106.826. Doncs, sí, senyora, treballem en la llei de la protecció social, i continuarem treballant perquè el nostre país sigui el millor en polítiques socials, com cap altre. I jo, l'hi torno a dir, treballo per als ciutadans i ciutadanes del meu país. Per tant, tres vegades país en aquesta, però cap vegada el monotema que han tret vostès. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, consellera. [[Projecte de llei del canvi climàtic]] [[200-00001/11]] El següent punt de l'ordre del dia és: debat i votació del Dictamen de la Comissió de Medi Ambient i Sostenibilitat sobre el Projecte de llei del canvi climàtic. D'acord amb l'article 121 del Reglament, i atesa la petició del Govern, té la paraula en primer lloc el conseller de Territori i Sostenibilitat, el senyor Josep Rull.
Moltes gràcies, senyora presidenta. Senyores i senyors diputats, en nom del Govern de Catalunya tinc l'honor, tinc el privilegi de poder adreçar-los unes paraules en un moment històric, en un moment transcendent de la història d'aquest país, amb una llei que ens dignificarà col·lectivament, que ens dignificarà com a nació: parlem de la Llei del canvi climàtic. El canvi climàtic és un dels grans reptes als quals la humanitat ha de fer front aquest segle XXI. Aquesta és una frase que no per molt repetida perd el seu valor ni la seva importància. I davant de reptes d'aquesta magnitud es pot mirar cap a una altra banda o es pot afrontar-los i buscar-hi solucions. «Amb el planeta no hi ha un pla be, perquè no hi ha un planeta be, deia el president francès, Emmanuel Macron, en saber-se la retirada dels Estats Units dels acords de París. Nosaltres ens volem comprometre en aquest repte de caràcter planetari. Aprovem, doncs, avui una llei de canvi climàtic que posa l'accent en fer les coses bé. D'una banda, amb polítiques de mitigació per contribuir en la part que ens correspon a reduir les emissions de gasos amb efecte hivernacle, responsables que la temperatura del planeta segueixi augmentant. Però també amb l'adaptació, perquè ja hi ha efectes que ja hi són. Avui ja no els podem negar: la pujada comprovada del nivell del mar en certs punts de la nostra costa, els períodes de calor intensa, els perjudicis sobre els espais naturals protegits o sobre les terres de conreu, i una llarga llista de conseqüències. Ens toca prendre mesures per adaptar-nos-hi i ser-hi menys vulnerables. Per tot això, com a país, Catalunya s'hi ha de comprometre, ens hi volem comprometre. El repte del canvi climàtic no ens espera, l'hem d'afrontar. Aquesta és l'actitud d'aquest Govern, aquesta avui serà l'actitud d'aquest Parlament: assumir i afrontar el repte del canvi climàtic, perquè en realitat per a nosaltres és un repte múltiple. En primer terme, és un repte global. Amb l'aprovació d'aquesta Llei del canvi climàtic avui fem un pas endavant, un país ambiciós, ja que hi ha pocs referents de lleis semblants en d'altres països del món. Sempre ho diem: «Una resposta local per a problemes globals. Catalunya serà en aquest sentit pionera al sud d'Europa, aquesta serà la primera llei que s'aprovi a l'Estat espanyol, que, en la seva concepció política del medi ambient actual, viu molt allunyat d'aquesta conscienciació imprescindible. Situem Catalunya en un nivell equivalent al de la Gran Bretanya; Escòcia també té una llei de canvi climàtic pròpia; França, Suècia, Finlàndia: ens emmirallem en els millors països de referència en aquests moments. Una de les bases de la llei és la coordinació amb la política en matèria de canvi climàtic i d'energia de la Unió Europea, amb els seus paquets d'energia i clima 2020 i 2030. 2020, objectius: 20 per cent de reducció d'emissions de gasos d'efecte hivernacle respecte a l'any 1990, 20 per cent d'energies renovables i 20 per cent de reducció en el consum final d'energia. I 2030: 40 per cent de reducció d'emissions de gasos d'efecte hivernacle respecte a l'any 90, 27 per cent d'energies renovables i un 27 de reducció de consum d'energia. I també, és clar, aquesta és una llei que es fa seva la filosofia dels acords de París, que són més vigents que mai, que ens hi comprometem com a país de manera insubornable, uns acords que són i han de ser un autèntic far que guiï la societat internacional. Cal que assumim la nostra contribució en aquest esforç europeu i internacional. I permetin-me que llegeixi un extracte del discurs del molt honorable president Carles Puigdemont al debat de política general del 5 d'octubre de l'any 16. Deia el president Puigdemont: «El dia 26 de gener d'enguany, només catorze dies després de la formació del Govern, aprovàrem el Projecte de llei del canvi climàtic. Vam prendre aquesta decisió, més enllà del seu contingut específic, sinó també pel seu contingut simbòlic i discursiu. Deia: «Primer: expressa que els problemes del món són els problemes de Catalunya. Catalunya està connectada al món i es beneficia àmpliament de les oportunitats generades i de la seva internacionalització, però també ho està per afrontar activament els reptes presents i futurs. Aquesta llei reforça el posicionament internacional de Catalunya en la línia d'allò que estableix l'Acord de París sobre el canvi climàtic. Hi insistim i ho subratllem: és un repte global. I els vull dir que el Govern de Catalunya ja ha fet molt aquests darrers temps per implicar-nos globalment en aquest repte. Hem estat presents a les COP i formen part activament de les grans organitzacions internacionals on ens hem pogut implicar, i, de fet, nosaltres, com a país, com a Govern, liderem algunes d'aquestes plataformes de caràcter internacional. En aquest sentit, disposar d'una llei específica en canvi climàtic contribueix a mantenir un bon posicionament a nivell internacional per part de Catalunya; ens apropem a Califòrnia, a Dinamarca. Avui, ja no podem anar en sentit contrari de com van els països més avançats del món. Torno a citar el president el 5 d'octubre de l'any passat. Deia: «Segon: la lluita contra el canvi climàtic no és un projecte del Govern, sinó un repte de país. Simbolitza que tota la societat catalana, arreu del territori, està disposada a treballar en aquesta direcció, tant les institucions com el sistema educatiu, les entitats socials, les universitats i els centres de recerca, les empreses i els consumidors. És, doncs, també un repte de país. Cal tenir present que el canvi climàtic té impacte directe a casa nostra, i en la nostra economia, però també en la nostra biodiversitat, la salut de les persones, la fam, la pobresa, les migracions; és un repte i un problema que ens interpel·la directament. I com a repte de país ho assumim. I com el gran desafiament del nostre temps l'hem d'enfrontar. No podem no ser ambiciosos en aquest àmbit. Els catalans sempre ens hem sentit inclosos i interpel·lats pels grans problemes del món, des de les guerres, les crisis migratòries, fins als desastres naturals. I Catalunya no parteix de zero en el canvi climàtic, amb aquesta llei. Tenim ja una llarga trajectòria en matèria ambiental i climàtica. La tenim amb molta feina concreta que s'ha fet aquests darrers anys, per governs de colors polítics diferents en el nostre país, per tal de consolidar un medi natural equilibrat, que ha exercit la millor acció preventiva, en sanejament d'aigües, en qualitat de rius o en la gestió dels residus. Alhora, la Llei del canvi climàtic és una peça que no es troba aïllada respecte al conjunt de polítiques d'aquest Govern, al contrari. Ens trobem en un moment de reconfiguració, també, dels instruments d'ordenació territorial, urbanística i energètica. El 30 de gener va tenir lloc la presentació del Tercer informe del canvi climàtic de Catalunya, un esforç col·lectiu de més de cent vuitanta experts i científics en diferents àmbits i sectors relacionats amb el canvi climàtic. És una anàlisi del que succeeix, de quina és la realitat del canvi climàtic a Catalunya, i que ens alerta de quines són les nostres febleses i quines són les nostres fortaleses. Tenim molta feina feta. I no puc deixar de citar la feina explícita de l'Oficina Catalana del Canvi Climàtic, una aposta pionera en el seu moment, de la qual aquest país es pot sentir molt orgullós, i el Pacte per a la transició energètica. I és que el canvi climàtic és també tot un repte econòmic de país, d'una economia que canviarà inevitablement dins un món que canviarà inevitablement. I torno al discurs del president Puigdemont. «Tercer –deia–: «té una incidència central en la prosperitat i el model econòmic de país. Som davant d'una gran oportunitat per replantejar la nostra economia productiva, implementant les noves tecnologies i digitalització per posar l'accent en el valor afegit com a clau de la nostra competitivitat i fomentar la creació de bons llocs de treball. És, doncs, un repte tecnològic i econòmic de primer ordre. La contraposició entre política climàtica i economia és un dels temes que la llei contribueix a desfer, i ajuda a generar el convenciment que ambdues tenen molts punts en comú. Una economia baixa en carboni no és en absolut sinònim de desindustrialització, sinó, al contrari, és una oportunitat única de reindustrialització. Això implica afavorir el desenvolupament de nous sectors innovadors i menys intensius en l'ús de combustibles fòssils, l'evolució del model energètic o desincentivar actuacions que incrementen les emissions. Les societats desenvolupades han d'evolucionar cap a models baixos en carboni, és a dir, poc intensius en l'ús de combustibles fòssils. Per a Catalunya això té una especial significació, atès que no disposem de recursos fòssils propis, i, per tant, ens veiem captius dels moviments de mercats energètics i de la competència creixent sobre recursos. I no ho hem de fer nosaltres com a país, com a nació, si aquest és el camí pel qual avança, per exemple, Noruega, essent un dels estats europeus autosuficients gràcies al petroli? Els països del món que garanteixen una economia verda i baixa en carboni són els que tindran el futur més garantit i majors opcions. Hem d'entendre que no hi ha alternativa a la sostenibilitat, ni des del punt de vista social ni, sobretot, des d'un punt de vista econòmic. Per tant, no té sentit negligir ni ajornar les transformacions que calen perquè avancem decididament cap a un model sostenible. Hem de fer una aposta per la sostenibilitat, per la competitivitat i per la menor dependència exterior. Si no ens hi empeny ara la voluntat, ens hi empenyerà més endavant la necessitat, i per això avui aquest país decideix que ens hi empenyi la nostra voluntat de ser una nació responsable i seriosa en termes internacionals. Aquesta, doncs, és una llei absolutament necessària i contemporània. Repte global, repte de país, repte econòmic i, en darrera instància, repte social. Deia el president Puigdemont: «Quart: hem de repensar també la nostra vida quotidiana des de la sostenibilitat, basada en més transport públic i una millor connectivitat, i alhora, menys mobilitat obligada, fins a nous sistemes d'edificació, per a ciutats més dignes, intel·ligents i accessibles. És un repte social. El medi ambient i el canvi climàtic, és clar, són també reptes socials de primer ordre dels nostres temps. Negar-ho ens expulsaria del segle XXI; negar el canvi climàtic i no fer-hi front seria simplement socialment irresponsable. Com a societat hem de treballar en el nostre present, però també el nostre deure de mirar el futur, i mirar, a poder ser, que l'esdevenir no sigui pitjor. Amb aquest propòsit es van fer els Objectius de desenvolupament sostenible que aquest país i aquest Govern han fet seus. El nostre projecte de nou país és un projecte de país millor per als ciutadans catalans i catalanes, sobretot amb un fort sentit de responsabilitat. I vaig acabant. Crec que tot això és molt positiu, sobretot que aquesta sigui una llei sortida de consens. Les lleis d'estat són aquelles que tenen durada en el temps, que són capaces de generar amplíssims consensos, que governi qui governi aquest país en cada moment aquesta sigui una llei durable, duradora, una llei que el conjunt de forces polítiques i socials d'aquest país es facin seva. Arribem a tenir aquesta llei després d'un procés llarg de diàleg i debat. Gràcies per l'altíssim nivell de responsabilitat dels ponents d'aquesta llei, gràcies per la seva generositat, gràcies per fer possible aquest repte que avui plantegem. És una llei que ens fa més sostenibles, és una llei per a la societat dels nostres temps, és una llei per al nostre present proper, però també per al futur que volem viure, i, sobretot, la voluntat de ser una llei d'impacte intergeneracional. Permetin-me la penúltima qüestió, que és dedicar uns segons a agraïments, hi insisteixo, a tots els grups parlamentaris i la seva col·laboració, i al relator de la llei, el diputat Ferran Civit, que ha deixat una empremta personal molt rellevant en aquesta llei; a l'exconseller Recoder i al senyor Josep Enric Llebot, secretari de Medi Ambient i Sostenibilitat, que va ser en molt bona mesura l'inspirador d'aquesta llei, així com el conseller Vila, als quals devem, hi insisteixo, l'impuls d'aquesta llei; a tot l'equip tècnic de la Secretaria de Medi Ambient i Sostenibilitat, amb la seva secretària, Marta Subirà, al capdavant; i també i especialment a la Direcció General de Qualitat Ambiental i Canvi Climàtic, amb Mercè Rius, la seva directora general; i a l'Oficina Catalana del Canvi Climàtic, amb el seu cap, Salvador Samitier, i tot el seu equip. Quin honor ser el conseller de Medi Ambient d'aquest país, amb un equip tan extraordinari com el que confegeix a aquesta Oficina Catalana del Canvi Climàtic. A tots els que han participat al llarg d'aquests anys aportant-hi idees, i esmenes, i suggeriments: als pioners en defensa del medi ambient i en alertar-nos de l'amenaça del canvi climàtic, als primers excursionistes, als meteoròlegs, als centres de recerca, a les ONG i les entitats ambientals. Les empreses capdavanteres..., són més de cent cinquanta les empreses i entitats catalanes que s'han adherit al Programa d'acords voluntaris per a la reducció de les emissions de CO2 quan cap llei els obligava. Al Consell Assessor per al Desenvolupament Sostenible, als ajuntaments que han signat el pacte d'alcaldes, i a la societat que actua i està conscienciada, ja que són ells aquells que veritablement donen sentit a la llei. I a l'Institut d'Estudis Catalans, evidentment. Va venir fa poc la comissària de Transports de la Comissió Europea, Violeta Bulc, que va declinar una expressió que em sembla que és el que dona tota la lògica al que fem avui. Ella deia: «Nosaltres tenim el planeta no com una herència dels nostres pares, sinó com un préstec dels nostres fills. Avui, en aprovar aquesta llei, aquest Parlament i aquest país entén justament això: que la nostra obligació no és només no hipotecar el futur dels nostres fills, sinó que la nostra obligació és que aquest préstec que ens han lliurat –aquest préstec– retornar-lo ampliat amb escreix. Avui, aprovant aquesta llei, aquest petit país del sud d'Europa es mira al mirall i diu que vol ser un país decent, un país digne. Moltíssimes gràcies per pensar en gran. Moltíssimes gràcies, senyores i senyors diputats, per fer-ho possible. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, conseller. A continuació té la paraula el senyor Ferran Civit, que en fou designat ponent relator.
Bon dia. Gràcies, presidenta, conseller, consellera, secretària general, directora, director, diputats, diputades; també moltíssimes gràcies a la gent que heu vingut avui per a assistir a la presentació d'aquesta llei, però també, sobretot, a la seva aprovació amb ampli suport d'aquesta cambra, i sobretot també als compareixents, que ens van fer possible, gràcies a la seva experiència, gràcies als seus coneixements, ampliar mires i sobretot guanyar més ambició. També, no cal dir-ho, moltíssimes gràcies, en un debat que ha estat molt complex, molt llarg –perquè com saben va ser la primera llei que es va presentar aquí, en aquest Parlament, i hem arribat justet, avui, en aquest últim Ple escombra, per a l'aprovació d'aquesta llei–, doncs, a la gestora i a les dues lletrades que han anat endreçant el debat. Cal recordar que a aquesta llei es van presentar més de quatre-centes esmenes, i, gràcies al consens generat amb els diferents ponents, hem arribat que bàsicament han quedat una desena part d'aquestes esmenes vives, que seran sotmeses a votació posteriorment. Vull recordar, també, que, a través de les esmenes, dels debats que hi ha hagut a les diferents reunions que hi ha hagut de la ponència, hi ha hagut un sentiment generalitzat de que això era un debat d'ambicions i també, sobretot, col·lectives, més que de partits. I a més a més, també hi havia un sentiment generalitzat de que això s'havia de fer al màxim d'ambiciós possible, però també al màxim d'aplicable possible. Crec que hem fet un consens generalitzat de que aquesta llei respon a això. En algunes coses ho devem haver aconseguit més, en d'altres menys, però crec que és un sentiment generalitzat, si em permeten que parli en nom dels diferents grups que han redactat aquesta llei. També m'agradaria, aquí, recordar una cosa que va comentar el conseller Rull a la seva compareixença quan ho va presentar: ho va definir com una «llei esponja. Crec que el fet de que s'han anat posant totes aquestes esmenes, aquestes consideracions, al llarg d'aquesta llei, crec que pot definir bastant el resultat que ens hem trobat. Avui presentem aquesta llei. Molt content, molt satisfet, i això ho dic sincerament, de tots els diputats: el Sergio, l'Hortènsia, el Jordi, la Mireia, la Marisa. Moltíssimes gràcies a totes i a tots per aquests debats, i a més a més perquè hem viscut situacions curioses, com fins i tot que hi ha hagut alguna transacció entre la CUP i el PP; per tant, maravillosas cosas veredes, amigo Sancho, i això ho hem vist. [[Remor de veus.]] Jo, si em permeten, simplement per anar acabant amb el que seria l'informe de ponència, només voldria, allò, comentar per sobre algunes de les diferents novetats que s'han incorporat en aquesta llei un cop va entrar aquí al Parlament i va sotmetre's a votació a la ponència. Com ja saben, hi va haver un acord per als pressupostos i per a la llei d'acompanyament que ja va avançar unes coses que teníem en aquesta llei, que era l'impost del CO2 per les emissions dels vehicles. Doncs, ja es va aprovar allà però s'ha tornat a incorporar aquí a la llei. Hi ha hagut també, lògicament, l'ampliació de l'impost dels vehicles també a les motocicletes, que s'hi han incorporat. També s'ha avançat en l'aplicació d'aquest impost el 2018. També es crea un nou impost a les emissions de gasos d'efecte hivernacle, un altre als òxids nitrosos dels grans vaixells, que totes dues van en dues disposicions addicionals perquè entrin posteriorment per ser debatudes aquí, al Parlament. S'hi han introduït els pressupostos de carboni, que és un model que s'ha fet a través de la llei britànica i que aquí s'ha adoptat. Farem els càlculs dels embornals i, lògicament, els inventaris d'aquí, a Catalunya, però també els inventaris de gasos d'efecte hivernacle i les seves emissions a Catalunya. Introduïm els conceptes de «neutralitat climàtica, per una banda, i per l'altra, «consum nul de combustibles fòssils i nuclears amb l'horitzó 2050. També posem mesures de governança i transparència, com l'establiment del comitè d'experts de canvi climàtic, que serà nomenat i controlat pel Parlament i que indicarà al Govern la tasca que ha de fer al respecte. També hi ha el càlcul quinquennal de la petjada de carboni de Catalunya, que serà actualitzat periòdicament, també el càlcul de la petjada de carboni de determinats productes. Hi han hagut millores en els apartats sectorials i s'hi ha afegit un nou article sobre pesca. I ara, si em permeten fer un incís, hi havia unes esmenes del Grup de Ciutadans, que hi havia primer la diputada Roldán i després el diputat Sanz, que era de supressió de molts articles precisament per agilitzar el tràmit parlamentari. Inicialment el consens generalitzat va ser: «Ostres, volem parlar de tot, i potser, al parlar de tot, aquí es va allargar excessivament la ponència. I ara, potser, vist amb perspectiva, doncs, tots plegats hauríem d'haver acceptat aquestes propostes. Però, bé, dit això..., vull dir, tant la diputada Roldán com el diputat Sanz van dir: «Escoltin, anem a totes, ens hi posem, i tothom hi ha participat amb generositat. Això sí, ens n'ha fet allargar el debat i per això arribem en aquestes dates. També les activitats incloses en l'annex I de la Llei 20/2009, del 4 de desembre, s'inclouen també entre els criteris per sotmetre a intervenció administrativa les activitats ja autoritzades, no? I s'hi afegiran, lògicament, les emissions en gasos d'efecte hivernacle mesurades amb tones equivalents de CO2. Hi haurà un avançament en l'aplicació de la mesura de l'eliminació de bonificacions, devolucions i ajuts en l'adquisició d'origen fòssil o combustibles d'origen fòssil. Hi ha nous objectius temporals calendaritzats pel sistema energètic català per a arribar al 100 per cent de renovables el 2050. Hi ha una estratègia catalana per a la renovació energètica d'edificis per prioritzar l'accessibilitat i l'eficiència energètica amb aprofitament d'energies renovables, lògicament també lligat amb el marc que es fa a nivell europeu de tema d'edificis i edificacions. L'establiment d'un pla de transició per al tancament no més enllà del 2027 de les nuclears, vetllant, això sí, per la preservació dels llocs de treball als municipis on són –els municipis i governs, en aquest cas estem parlant de la Ribera d'Ebre i el Baix Camp. Mesures per al foment del vehicle elèctric. I també l'objectiu que el 2030 el 100 per cent de la flota pública de la Generalitat sigui elèctrica. També, per al 2020, que un mínim del 70 per cent del consum total d'energia elèctrica dels diferents departaments de la Generalitat i els organismes que en depenen ha de procedir de fonts renovables; el 2030, com també en els vehicles, ha de ser el 100 per cent. També per al 2020, un mínim del 20 per cent de consum energètic de les instal·lacions públiques de gestió de residus, sanejament d'aigües residuals i de potabilització d'aigua, que, com saben, són els equipaments de la Generalitat que consumeixen més..., també perquè facin aquesta transició cap a les fonts d'origen renovable. També, no cal dir-ho, en línia del que es fa en diferents països d'Europa, el Govern promourà les mesures perquè els vehicles motoritzats nous en la mesura del possible no siguin de combustió interna fòssil a partir del 2030. El Govern ha de promoure la creació d'agències, d'oficines municipals o comarcals de transició energètica. També una cosa que també és molt important i demandada, no només per aquest sector sinó per molts d'altres: la simplificació, l'agilització administrativa i, lògicament, també la generació d'incentius fiscals, que el Fons de Canvi Climàtic ha de servir per a això. Mesures per afavorir l'ecodisseny i la lluita contra l'obsolescència programada, per tot el tema d'estalvi de recursos i minimització d'impactes. També el seguiment de l'impacte de l'acció exterior productiva del país. També cal recordar un mandat, com a disposició addicional, de fer un projecte de llei de biodiversitat, de patrimoni natural i connectivitat biològica, que, com saben els parlamentaris més veterans, havia quedat pendent d'anteriors legislatures, vull dir el..., com bé ja sap la diputada Grau. També, una disposició per obligar a fer un projecte de llei de foment de l'agricultura i la ramaderia sostenibles, també un projecte de llei de prevenció dels residus, i, en aquest cas, també el canvi de paradigma per a anar cap a l'objectiu de residu zero. Modificació, també, del Decret d'estudis d'avaluació de la mobilitat generada. I, també, fer les actuacions pertinents –ja que hem parlat de la diputada Grau– per fer la Mediterrània, en la mesura del possible, conjuntament amb altres països de la Mediterrània, zona lliure de prospeccions i d'activitats d'extracció i explotació d'hidrocarburs. Crec que avui presentem una llei que intenta tocar molts àmbits, bastant ambiciosa, i que estic segur que aquesta llei serà ampliada i millorada en futures sessions legislatives per part de tots els grups parlamentaris. Dit això, moltíssimes gràcies. Molt content, molt satisfet i molt orgullós dels debats que hem tingut els diferents ponents. Molt content, també, de les relacions personals que hem establert, tot i, a vegades, la intensitat i la llargada dels debats. Per tant, ara «disfrutem d'aquesta llei un cop sigui aprovada. Moltíssimes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyor Civit. A continuació intervindran tots els grups parlamentaris per defensar les esmenes reservades. En primer lloc, intervindrà el senyor Sergio Sanz, del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Gràcies, presidenta. Consellers, diputats, diputades, el primer que volia fer era agrair al Ferran Civit, com a ponent relator d'aquesta llei, la seva dedicació i interès. La veritat és que, s'ha de dir, has treballat molt, ho hem pogut observar tots. Hi ha hagut molt bona disposició per treballar amb tots i per intentar posar d'acord a tothom, no?, fins i tot, també en els inicis, el mateix grup, que deien: «No, això encara ho hem de debatre, perquè venia d'un altre projecte, no?, amb un altre Govern. I, per tant, doncs, agrair-te això. I també donar les gràcies a la resta de diputats –l'Hortènsia, el Jordi Terrades, la Mireia Boya i la Marisa Xandri– per tal com s'han desenvolupat els treballs des que vaig incorporar-m'hi. També donar les gràcies a la Lorena Roldán, que va estar en la ponència d'aquesta llei abans que jo m'hi incorporés; a la Marina Bravo, i al nostre assessor, Ernesto Suárez. Bueno, estamos con una ley que va a nacer con un consenso bastante amplio, por lo menos en la mayoría de su texto, en la mayoría de sus artículos. Y va a nacer con este consenso porque estamos de acuerdo, todos, en que el cambio climático es un reto global al que tenemos que hacer frente; es un reto que no atiende a fronteras políticas, sino que afecta a la humanidad entera. Y tiene que ver con retos globales, lo que sucede con el incremento demográfico y el incremento del consumo de recursos naturales y energía derivado de este incremento demográfico y del desarrollo de algunos países, que nos obliga a todos, sobre todo a aquellos países que más capacidad económica tienen, ¿no?, pues, los países europeos, a hacer un esfuerzo mayor. Porque los efectos de no hacer ese esfuerzo, los efectos del calentamiento global, significan –lo decía el conseller– el incremento de los mares, que tiene efectos negativos en el medio ambiente y en el entorno natural, pero también los efectos que tiene a nivel de biodiversidad. A veces pensamos que un solo grado es poca cosa, pero las consecuencias que tiene son enormes. Y hay que actuar en distintos sectores –en la energía, en el transporte de pasajeros, en la industria, la vivienda, urbanismo, infraestructuras, producción alimentaria–, porque al actuar sobre esto vamos a estar evitando dejar un futuro peor para las próximas generaciones. Tenemos que..., lo decía, ¿no?, que vivimos en un planeta que es un préstamo de las futuras generaciones, efectivamente. Eso nos tiene que llevar a defender un modelo de desarrollo sostenible que permita cubrir las necesidades actuales de la humanidad sin comprometer la posibilidad de que las futuras generaciones también las puedan satisfacer. En ese sentido, bueno, hay margen de mejora en nuestro país. En España, por ejemplo, el tema de la certificación energética de los edificios llegó siete años más tarde que en Alemania, y, por tanto, las medidas o los niveles de aislamiento de los edificios, que tienen un efecto muy importante en las emisiones, han sido peores a consecuencia de este retraso. Entonces, ¿cómo superar el reto? Tenemos que hacer cambios en nuestra estructura económica. Se ha comentado: tenemos que ir a una economía circular, de residuo cero; tiene que haber concienciación, tiene que haber también cambios en los hábitos de consumo, y cuando pienso en «cambios en los hábitos de consumo incluso pensaría en el frio que hace en este Parlament, a veces. [[Rialles.]] Es decir, podríamos pensar que..., ser más austeros en el uso de la climatización, y eso tiene que ver con..., es decir, no se necesitan recursos, al revés, ya con lo que tenemos..., simplemente con bajar un poco el termostato conseguimos contribuir al planeta. También en la propia gestión de las viviendas, ¿no? Pues, levantar la persiana cuando entra el sol, bajarla cuando ya no da el sol. Es decir..., y son cosas que nos pasan desapercibidas, pero que cada esfuerzo suma, cada esfuerzo cuenta. Lamentablemente, claro, hay quien niega el problema: tenemos al otro lado del Atlántico a un señor con un tupé llamativo que niega el problema, que no quiere contribuir junto con el resto de países. Y frente a estas personas que niegan el problema del cambio climático, pienso, pensamos desde Ciutadans, que habría que decirles que, bueno, en cualquier caso, las medidas que sirven para paliar los efectos del cambio climático son buenas por sí mismas, porque mejoran la calidad del aire; al mejorar la calidad del aire, mejora la salud de las personas, su confort, su bienestar. Y eso lo vemos en Barcelona: los indicadores de calidad del aire de Barcelona y de otras grandes urbes de nuestro país, como puede ser en Madrid u otras, bueno, pues, son preocupantes. Y para superar este reto, necesitamos un compromiso y colaboración entre países, regiones y entes supranacionales: a nivel internacional, a nivel de Unión Europea, a nivel de España y desde los entes descentralizados del Estado, las comunidades autónomas o los municipios. Y esta lucha, este compromiso, esta lucha contra el cambio climático lo que tiene que hacer –y creo que se ha visto en el tono de las intervenciones– es que no utilicemos el cambio climático para una lucha política, sino que todos conjuntamente luchemos contra el cambio climático, porque el reto nos tiene que comprometer a todos en tanto que humanos. Nosotros queremos contribuir a que haya esa dinámica en Cataluña. Queremos una Cataluña que coopere con el resto de regiones, con el resto de países, que contribuya al bien común y lo haga desde el ejemplo. No queremos esas políticas que generan discordia, sino ejercer un liderazgo positivo y que Cataluña sea una región puntera en España, y en Europa y en el mundo, en ese futuro de economía verde que va a contribuir a paliar esos efectos. En esa cooperación entre distintos niveles de la Administración está el reparto de esfuerzos por países. Los objetivos que ha marcado la Unión Europea de reducción del 40 por ciento de las emisiones no se han repartido de igual manera en todos los países, se ha hecho teniendo en cuenta la estructura económica de cada uno de ellos. Y habrá que hacer lo mismo, probablemente, por comunidades autónomas y también por zonas o por regiones dentro de las mismas. La realidad del clima en Lérida no es la misma que en Tarragona, por ejemplo, y, por tanto, la rentabilidad ambiental de invertir en aislar edificios en determinados lugares de Cataluña es mayor que hacerlo en otros. Eso quiere decir que cuando se haga la distribución de esfuerzos o la distribución del presupuesto se tendrá que tener en cuenta. A lo mejor no hay que invertir tanto en un inicio, ¿no?, y habrá que buscar cuál es la mayor rentabilidad ambiental, porque invertir en aislar edificios en lugares donde hace más calor que en lugares más fríos..., pues, el retorno ambiental y la reducción de emisiones no son los mismos. Esta ley, ¿qué es esta ley? Es un proyecto ambicioso. Es la primera ley autonómica de cambio climático que se aprueba en España y, por tanto, eso puede ser motivo de orgullo para esta cámara y para el conjunto de ciudadanos. No tenemos una ley básica, y eso es responsabilidad del Gobierno de España, que tiene un color político. Pero tampoco no hay que eludir responsabilidades; al final, las leyes las hacen los parlamentos y, por tanto, todos los grupos políticos tienen su parte de responsabilidad en ello. Y es que no vale quejarse de aquello de lo que uno se desentiende, y hay que implicarse para impulsar también –y se podría hacer desde aquí, se podría haber hecho– una ley de cambio climático a nivel nacional, porque no hay que desconectar de nada, los retos no desconectan de nosotros. En cualquier caso, esta Ley del cambio climático es un instrumento para que la Generalitat desarrolle las políticas públicas adecuadas contra el cambio climático en su ámbito de competencias. Podemos aumentar la eficiencia energética, podemos reducir el consumo de energías fósiles, ir hacia unas energías renovables que nos permitan reducir emisiones y transitar hacia una economía verde y de desarrollo sostenible. Si será efectiva o no, lo veremos a partir de su desarrollo y aplicación, e incorpora herramientas que consideramos que pueden ser muy positivas si realmente se consigue desarrollarlas adecuadamente, como son los presupuestos de carbono, los inventarios de emisiones y también los organismos para hacer el seguimiento de los objetivos, del cumplimiento de los objetivos. Porque la ley puede estar muy bien, pero, si no controlamos los objetivos, si no se obtienen resultados, pues, una ley no deja de ser un papel mojado. Y, en ese sentido, bueno, hay una cierta preocupación, que era también un poco en la línea de nuestras enmiendas, que hay una parte..., de las treinta páginas que tiene la ley, si quitamos el preámbulo, hay diez que son una magnífica declaración de intenciones, una propuesta de resolución fantástica, un programa de gobierno, que es la parte referida a las políticas sectoriales. Existe normativa sectorial a nivel autonómico y nacional. Tenemos una cierta dispersión normativa que esperamos que no genere inseguridades jurídicas ni problemas de interpretación, ni dificultades a la hora de aplicar las políticas. Y, en esto de las políticas concretas, estoy pensando que hay cosas que se podían haber hecho sin necesidad de esta ley. Cuando pensamos lo que ha pasado con el presupuesto de la mejora de barrios, que en 2011 está entorno de 85 millones de euros y ahora está en 35, bueno, pues, estas bajas presupuestarias no contribuyen a los objetivos que persigue esta ley, porque una de las cosas que se hace con las mejoras de los barrios y tal son las rehabilitaciones energéticas de edificios. Hay una serie de medidas que se podían haber ido haciendo sin necesidad de esta ley. Igual que mejorar el transporte público, el transporte ferroviario de mercancías; hay una serie de medidas que se tenían que haber hecho y que habrían contribuido a esta mejora de la situación de las emisiones, que no se ha hecho. Reconocemos también que hay otras cuestiones que han funcionado bastante bien, como ha sido el impulso a los parques eólicos. Y creo que hay que ser justos en el análisis de la realidad, porque a veces aquí se perciben esas luchas partidistas que no contribuyen en nada al bien común, y por eso el tono del debate está bien intentar que sea desapasionado. En cualquier caso, esta ley la desplegará otro gobierno de la Generalidad. Esperemos que ese gobierno centre sus esfuerzos en políticas públicas orientadas al bien común y cuyo procés sea impulsar una economía verde y del conocimiento, recuperar el empleo y los servicios sociales, mitigar el cambio climático desde la responsabilidad y la cooperación entre distintas administraciones y no pretendiendo poner una frontera entre ellas. En cuanto al apartado de impuestos, nosotros pensamos que debe aplicar el criterio de «quien contamina paga, y que los impuestos tienen que estar bien planificados y que graven de forma progresiva. No daremos apoyo a aquellos artículos que pensamos que no se plantean atendiendo a esos criterios. Pero en cualquier caso trabajaremos, desde Ciutadans, para estar a la altura del reto que supone el cambio climático y contribuir de esa manera a un mejor futuro para el conjunto de catalanes, el conjunto de españoles y europeos, y la humanidad entera. Gracias. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyor Sanz. A continuació té la paraula el senyor Jordi Terrades, del Grup Parlamentari Socialista.
Senyor conseller, membres del Govern, diputades, diputats... Abans de començar aquesta intervenció vull saludar especialment el senyor Josep Enric Llebot, que és l'impulsor d'aquesta llei en el seu camí inicial. Jo crec que som conscients, tots plegats, de que al segle XXI ens enfrontem a grans reptes globals. El primer d'aquests reptes que afecta el conjunt de la humanitat és el canvi climàtic, que constitueix la manifestació més evident de la urgència d'una transició ecològica de l'economia. Si el món en el seu conjunt, i Catalunya també, no comença a reduir les seves emissions de CO2 a partir del 2020 i no arriba al 2050 amb una reducció del 50 per cent de les seves emissions, el conjunt del planeta –el que vol dir que els països més desenvolupats, com el nostre, hauríem d'anar a reduccions al voltant del 90 per cent–, s'accentuaran els efectes ja visibles del canvi climàtic amb destrosses inimaginables per a la humanitat en la forma de desastres naturals, amb el consegüent augment de la fam, la pobresa i les desigualtats en moltes parts del planeta. Som la primera generació que té prou coneixement sobre la gravetat dels desafiaments ambientals, així com la capacitat per impulsar un progrés més segur i més just per a tota la humanitat. I som, potser també, l'última generació que pot evitar un col·lapse social i ambiental a escala global. Hem d'accelerar la transició ecològica de l'economia i en particular la transició energètica, hem d'impulsar polítiques eficaces per aturar el deteriorament del medi. Els organismes multilaterals, i l'ONU en primer terme, han elaborat resolucions molt precises sobre el que cal fer per aturar el canvi climàtic, tallar la pèrdua de biodiversitat i reduir tota forma de contaminació. Conscients d'aquests reptes, i que els principis de solidaritat formen part també dels valors que els socialistes defensem, des del primer moment vam comprometre la nostra acció política en un sentit positiu per tirar endavant aquesta llei. Sincerament, crec que la llei que avui aprovarem és una bona llei, que en la seva estructura central compta amb una gran dosi de consens polític que servirà per guiar l'actuació dels governs siguin del signe ideològic que els ciutadans decideixin en el futur. Hem fet una bona llei. Els socialistes catalans ens hi sentim reconeguts, no només per les aportacions que hi hem fet, que n'hem fet, eh?, sinó pel treball de tots els ponents i les ponents. Amb les propostes de tots, també, amb les concessions que ens hem fet, crec amb sinceritat que després d'uns quants mesos de treball surt una llei del canvi climàtic de Catalunya millor de la que va entrar el Govern com a avantprojecte. També hem de dir que l'avantprojecte era anterior a la cimera de París, que també ens ha ajudat, segurament, en aquesta direcció. Aturar el canvi climàtic, fins i tot adaptar-nos-hi, requereix adoptar mesures excepcionals basades en el coneixement científic. Cal augmentar l'eficiència energètica i afrontar el canvi de la manera de producció i de consum d'energia, des de fonts que utilitzen els combustibles fòssils fins a fonts renovables, així com canviar el model alimentari, responsable d'un 20 per cent de l'escalfament global. Els socialistes hem defensat, i hi han quedat incorporades algunes propostes. No em referiré a totes, sí a les més importants. Fixar objectius clars i ambiciosos de reducció d'emissions de gasos d'efecte hivernacle el 2050 i l'any 2030 per tal de que l'economia en el seu conjunt, però també cada un dels sectors d'emissió, tingui senyals clars, contundents, per orientar les seves decisions d'inversions a cada un dels sectors. Adoptar sendes de reducció que mostrin el camí per assolir aquests objectius; aquestes sendes, que han de ser revisables cada cinc anys. Això facilita la coherència i ajuda a identificar dificultats, que n'hi hauran, i oportunitats, que també n'hi han, i la seva adaptació periòdica permetrà adaptar-nos als avenços que puguin donar-se al llarg del temps. Per tant, és un encert, des del nostre punt de vista, que s'hi hagin incorporat els pressupostos de carboni –aquesta va ser una de les propostes del meu grup parlamentari–, i que sigui un comitè d'experts, el comitè de canvi climàtic, qui faci aquestes propostes al Govern, que les haurà de trametre al Parlament i haurà de ser el Parlament el que aprovi aquest paquet de mesures de reducció a nivell global, però també per a cada un dels sectors de producció del país. També, la integració d'una anàlisi de la comptabilitat climàtica en els procediments d'avaluació d'impacte ambiental, així com en les memòries de plans i programes, i en les propostes normatives. Inclusió, també... Bé, això, esperem que l'esmena que segueix viva s'aprovi, per tant, ja els demano a tots aquest esforç. Els dic quina és: la número 262 del dictamen. Inclusió de criteris verds obligatoris en la contractació pública. La contractació per part de les administracions públiques mobilitza al voltant del 20 per cent del producte interior brut, en els països OCDE, i és una potent eina de la política climàtica. Aquesta segueix viva, per tant, ja els hi dic, és la número 262. Nosaltres n'hem demanat votació separada i esperem que en aquest tràmit final s'hi pugui incorporar. Sabem que hi hauran resistències corporatives, que són i seran importants en els diferents sectors productius, i en particular en el sector energètic. La llei anuncia mecanismes de control públic que garanteixin el compliment efectiu dels objectius. Per nosaltres és clau la transformació del sistema energètic per garantir una econòmica molt baixa en carboni. Creiem que hem de caminar ràpidament cap a una transició energètica. Per poder arribar al 2050 amb els objectius que fixa la llei –que el 100 per cent de l'energia sigui d'origen renovable–, o ens hi comencem a posar o serà difícil arribar a aquests objectius. El conseller deia: «Tenim un Pacte nacional per a la transició energètica. Deixi'm que el corregeixi en aquest punt, eh?, amb amabilitat: tenim anunciades les bases del Pacte nacional per a la transició energètica, que ha fet el Govern de la Generalitat; en reconeixem l'esforç i el treball, però el que sí que li dic és que no hi ha acord polític, consens ampli, sobre com hem de caminar. Per tant, jo torno a encoratjar el Govern a que lideri, eh? –ja sé que no és vostè, conseller, el que té aquest departament, que és el senyor Santi Vila–, aquest debat, aquest diàleg amb les forces polítiques, que ens hauria de portar, sí, a un acord polític sobre les bases nacionals de la transició energètica en el país. Val a dir que nosaltres estem pel desmantellament –ho diu la llei, també– gradual de les centrals nuclears i que cap d'aquestes superi els seus quaranta anys de funcionament. Nosaltres farem un vot contrari –ho vam anunciar al primer moment, i això no s'ha arreglat– a tot el paquet de fiscalitat. Tot i considerar que la reforma fiscal ambiental és una necessitat lògica més que una opció ideològica, votarem en contra de la fiscalitat tal com està estructurada a la llei, perquè té més voluntat, des del nostre punt de vista, recaptatòria que de gravar emissions. Sí que donarem suport a una de les disposicions finals, que el que fa és encarregar al Govern justament l'elaboració d'una llei que doni cobertura global a les emissions de gasos d'efecte hivernacle, perquè creiem que el debat sobre la fiscalitat ambiental s'ha de produir de manera global i no parcial en cada una de les lleis que van entrant en el Parlament, perquè siguem capaços de substituir i modificar tributs que graven bons recursos –com el treball i la inversió productiva– per aquells que graven mals recursos –la contaminació, l'ús ineficient de l'energia, etcètera. Estic fent servir o emprant termes de l'Agència Europea de Medi Ambient, i, per tant, estem a favor d'un debat global de fiscalitat ambiental. De fet, la llei encarrega al Govern que elabori un projecte d'aquestes característiques perquè es pugui debatre a la cambra durant el 2018, perquè pugui entrar en vigència l'any 2019. Ho deia el conseller, i hi estic d'acord: el canvi climàtic és un motor, o pot ser un motor, de transformació dels models econòmics i productius també del país. És una oportunitat; és una oportunitat per generar també nous àmbits d'activitat i, per tant, de creació d'ocupació. El potencial de les ocupacions verdes és indubtable. Veig que ara m'han canviat el temps que em faltava per acabar, per tant, utilitzaré part d'aquest temps per al discurs que els volia fer, algunes de les reflexions que els volia...
Sí, senyor Terrades, és que li havia posat deu minuts però en té quinze.
Gràcies, presidenta. Ja m'ho semblava a l'inici, però... [[Rialles i veus de fons.]] Exactament: canvia el temps i el clima. Doncs, deixi'm fer una reflexió al voltant d'alguns dels temes que han sorgit, no?, de si aquesta llei havia de ser llarga o curta, de si aquesta llei havia d'entrar en el sector..., descriure algunes de les actuacions que havíem de fer en cada un dels sectors, eh?, que aquesta llei hi tindrà incidència. Des de l'energia, des de l'habitatge, des de la mobilitat, des de l'agricultura, des de la ramaderia, des de la gestió forestal, des de la protecció civil: tots aquests àmbits estan afectats pels efectes del canvi climàtic, tant perquè són precursors dels efectes com perquè estaran obligats a adoptar polítiques per adaptar-nos al canvi climàtic. Podíem haver fet dues coses. Jo crec que la llei ha optat per la que tocava, que és fer un inventari d'aquelles qüestions que estaran afectades sens dubte per un o altre efecte dels efectes del canvi climàtic –valgui-hi la redundància. Jo crec que la llei ha fet bé d'anunciar tots aquells temes. I correspondrà a tots els actors que participen en la diagnosi i en el plantejament de solucions, des del Govern –els diputats i diputades–, però també tots els científics i experts que elaboren els informes de canvi climàtic a Catalunya... Jo crec que el tercer informe és una eina magnífica que tots l'hauríem de tenir com a llibre de capçalera a l'hora de fer propostes, o de govern o legislatives, i fins i tot els sectors productius, per saber quines són les conseqüències que podem tenir i com podem fer polítiques per adaptar-nos a aquestes conseqüències... Doncs, bé, el fet de que la llei incideixi justament en totes i cada una d'aquestes qüestions jo crec que és un encert de la llei, si no, hauríem quedat coixos. És veritat que després l'acció de govern, l'acció legislativa sectorial, s'haurà d'adequar en el que aquí comencem a plantejar. Jo crec que a partir d'ara cap llei que surti d'aquest Parlament podrà no tenir en compte justament que obrim o que hem obert una nova legislació que afecta directament els efectes i les preocupacions al voltant del fenomen del canvi climàtic. Els parlava de les qüestions de fiscalitat. Hi tornaré a insistir en el sentit de que nosaltres creiem que cal una reforma fiscal ambiental que harmonitzi totes les figures que en aquests moments ja comencem a tenir. Tenim capacitat normativa per entrar-hi. Nosaltres creiem que és necessari una llei paraigua que tingui en compte tots els efectes de la fiscalitat ambiental sobre tots i cada un dels sectors. Avui, diputades, diputats, no és l'inici de res. Avui seguim el camí, això sí, amb una llei que serà àmpliament recolzada en el Parlament i que ens compromet a tots i a totes en el Govern d'avui, però en el Govern de demà –a tots i a totes–, a la societat civil, als actors productius, també, de Catalunya. I per acabar, és evident que toca el torn d'agraïments: en primer terme, a tots els ponents de la llei –el senyor Civit, la senyora Grau, el senyor Sanz, la senyora Xandri, la senyora Boya–, per les seves aportacions i també per la capacitat de consensuar aspectes centrals i fonamentals d'aquesta llei. Agrair, també, les aportacions del Consell Assessor per al Desenvolupament Sostenible i les aportacions d'idees que en el Grup Socialista ha fet al Fòrum Ecològic. I, ara sí, per acabar, creiem en un futur sostenible al nostre país i en la nostra capacitat per treballar de forma conjunta per realitzar-ho. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor Terrades. A continuació, té la paraula la senyora Hortènsia Grau, del Grup Parlamentari Catalunya Sí que es Pot.
Gràcies, presidenta. Consellera, consellers... Saludar totes les persones que avui ens acompanyen, especialment l'exconseller, la secretària Marta Subirà, l'exsecretari Llebot, totes les entitats, ONG, el comissionat de Medi Ambient de l'Ajuntament de Barcelona, representants dels sindicats, i la ciutadania i membres de diferents entitats que avui ens han vingut a veure. Bé, és tradició primer fer els agraïments. Bé, el Jordi els ha fet al final, jo els faré al començament, perquè vull donar les gràcies a tots els membres de la ponència, però molt especialment al relator. Jo penso que això forma part del fair play parlamentari, però en aquest cas sí que crec que hem de fer un agraïment especial al relator, al diputat Ferran Civit, perquè jo penso que ha estat l'artífex de tots aquests consensos, no? I penso que més que un relator ha fet de teixidora entre nosaltres, entre les diferents propostes i el Govern, i crec que ho ha pogut fer, doncs, bé, perquè s'ho creu, però, a part, perquè té intel·ligència emocional, empatia i, per tant, ha estat un encert triar-lo. Potser si haguéssim triat una persona..., avui no estaríem aquí, i crec que era de justícia dir-ho. També vull donar les gràcies a les lletrades, tant l'Esther, l'Imma..., la Dolors Balagué, la gestora. Ha treballat molt, la Dolors. Ens ha ajudat molt, perquè fa molt de temps que treballem, la proposta va entrar a l'abril, per tant, han sigut mesos de treball intens. Miri, avui aprovem la llei més important de la legislatura, i a mi m'agradaria, consellers, sobretot conseller Rull, que aquí estiguessin tots els membres del Govern, i que estigués el president. Perquè, passi el que passi, que no sabem el que passarà –jo crec que vostès tampoc ho saben, perquè hem entrat en un terreny incert–, haurem legislat perquè aquest Govern o els governs que vinguin tinguin les eines per fer front a una realitat que ens interpel·la a tots –a tots–: els de dretes, els d'esquerres, els liberals, els anticapitalistes, els «indepes, els federalistes –ens interpel·la a tots–, perquè les conseqüències i els riscos dels efectes del canvi climàtic canviaran..., bé, de fet ja estan canviant la nostra economia; estan canviant la construcció social, la percepció social; estan canviant el desenvolupament, creixement, decreixement econòmic. I els costos de no actuar, com deia l'informe Stern, seran molt més elevats del que els puguin semblar els costos d'aquesta llei. Per tant, hem d'actuar. No ho repetiré: salinitzacions, pèrdua de terres de conreu –ahir ho parlàvem amb la consellera, la llei d'espais agraris–, problemes d'aigua, migracions massives ambientals, i més en aquesta zona sensible que estem, del sud d'Europa. Jo, miri, avui volia manllevar –no és molt costum, menys en una ecosocialista– les paraules del governador de Califòrnia, que fa una setmana –el Jerry Brown, un demòcrata–, quan estava debatent temes de fiscalitat ambiental, els deia als senadors: «Avui faran el vot més important de les seves vides, perquè en depèn el futur del país. Doncs, mirin, jo penso que avui sí, avui en aquest Parlament fem, tots els diputats i diputades, un dels vots més importants de les nostres vides, i d'aquesta legislatura per descomptat, perquè en depèn això: la vida dels fills, filles, de joves com l'Anna, que avui ens acompanya. És la llei més important, perquè depèn com s'apliqui posa en risc l'equitat intergeneracional. Per això nosaltres avui, malgrat que hem mantingut esmenes vives, volem posar l'accent en allò que creiem que la llei aporta, que la llei..., és positiu, no? També creiem que és una oportunitat, aquesta llei, per canviar el model econòmic lineal que hem tingut fins ara i que ha sigut un desastre, un desastre per la desigualtat en la redistribució de la riquesa, en temes ambientals, en temes socials. Per tant, és un model per canviar, és una oportunitat per canviar aquest model de lineal, no? –extreure matèria primera, produir, utilitzar, llençar, depredant matèries primeres, depredant vides– per una economia circular. I ho podem fer perquè estem en el marc europeu, que lidera la descarbonització de l'economia i, per tant, podem avançar-nos i fer que no només la llei sigui de desitjos i intencions, sinó que aporti solucions reals, com, per exemple, la que fem a través dels pressupostos de carboni, que ens compromet. I seguim la guia de països com Anglaterra, no?, que ara inclús ja es planteja treballar amb pressupostos individuals de carboni; hi ha un treball del Jordi Ortega, que ens acompanya, excel·lent en aquest sentit. I seguir la guia de països com Àustria, que al febrer del 2017 –febrer del 2017– en una sentència de la cort administrativa federal els dona la raó per rebutjar l'ampliació d'una tercera pista d'un aeroport. Prenguin-ne nota, perquè això implica..., això és potent. Els diu: «No podeu fer la tercera pista de l'aeroport, perquè, si la feu, no complireu amb els vostres compromisos de reducció d'emissions. I, per tant, el que fa aquesta sentència és tirar una alerta i dir: «A veure, aquelles inversions que siguin d'un ús de gran quantitat de CO2 són inversions de risc, perquè potser que d'aquí vint anys no siguin útils. Per tant, no es tracta només de fer una llei de desitjos, sinó de fer una llei que després tingui grans conseqüències en l'economia. Per això jo també en aquest sentit coincideixo amb el diputat Terrades, que jo crec que sí que era important que com a mínim les polítiques..., en el capítol de polítiques d'adaptació al canvi climàtic, sí que hi hagués un repàs de totes aquelles polítiques que queden afectades, grans línies marc que després sectorialment ja es desenvoluparan. Jo crec que va ser un encert que cap grup presentéssim esmena a la totalitat de l'avantprojecte de llei que va presentar el Govern el 2016, perquè vam deixar que entrés i que es tramités, perquè llavors hem utilitzat la política en majúscules, no?, hem pogut arribar a fer una llei de país d'una llei que va entrar..., i amb tota la voluntat, eh?, del secretari Llebot, que sé que n'és l'artífex, i de l'exconseller Vila, però era una llei que era justa, pobra i sobretot que quedava desfasada del que després han sigut els acords de París de la COP 21. Per tant, crec que va ser un encert no presentar-ne i haver-ho pogut treballar. També és cert que aquesta llei..., dic que hi havia d'estar al Govern, perquè interpel·la seriosament i compromet a qui governi ara o a qui governi en el futur, per això que..., poca broma amb això, tots els grups polítics que estem aquí. Nosaltres, el nostre grup, Catalunya Sí que es Pot, hi vàrem presentar noranta-nou esmenes, de les quals estic contenta perquè hem pogut transaccionar, negociar, arribar a acords en més de setanta esmenes, retirar-ne algunes i, de fet, en mantenim vives al Ple divuit, que poden semblar-ne moltes, però que jo tampoc em dedicaré a destacar aquelles que mantenim vives, perquè penso que avui és més important explicar els acords aconseguits que no aquelles diferències, i, a més, jo entenc aquesta llei com un punt de partida per poder anar inclús més enllà. Per tant, quines són les qüestions positives pel nostre grup? I jo també faré..., a manera d'inventari, no? Per exemple, que es fixessin clarament quins són els objectius de reducció d'emissions, i que per fer-ho es tingués en compte que l'any base fos l'any 1990 i no el 2005. Per què? Perquè l'any base 1990 és el que va establir el conveni marc de les Nacions Unides, perquè és una qüestió bàsica, a més: sí que l'any 2005 és quan comença, quan la Unió Europea ho fa en base a temes concrets d'emissions de CO2 de cara als mercats d'emissions, però l'any 2005 també és el moment més àlgid de l'economia i, per tant, seria una mica de fer-se trampes al solitari posar els objectius a partir del 2005 i no del 1990. Per tant, si ho posàvem així, requeria molts menys esforços. Per tant, és important que s'hagi, al final, adaptat això de cara a les projeccions que es faran en els pressupostos de carboni. També són importants els objectius que s'han aconseguit: per a l'any 2030, el 40 per cent; per a l'any 2040, el 65 per cent, i el 100 per cent per al 2050, que és superambiciós, el 100 per cent per al 2050. La llei britànica parla, per exemple, en el carbon budget del 80 per cent. Per tant, bé, els catalans som així i esperem que realment ho puguem complir. També és important que –per nosaltres, molt important– s'hagi eliminat de la llei tot el que és relatiu a la voluntarietat, no?, que impregnava la llei anterior, que durant una etapa ja ha estat molt bé, que es fessin els acords voluntaris i partir de la voluntarietat, però nosaltres creiem que a partir d'ara els acords han de ser vinculants, han de vincular les empreses, i això, clar, implica canvis del model econòmic actual. L'anterior llei, per exemple, tenia aspectes que deien: «Bé, això ho farem sempre que no toquem la competitivitat econòmica o... Clar, això ho hem tret, perquè no pot estar subjecte... Però no ho diem nosaltres, ho diu l'informe de Davos, ho diu la cimera del G-8: si és el mateix capital, són els poderosos qui s'han adonat –com deia la Naomi Klein– que el clima ho canvia tot, que el canvi climàtic ho canvia tot i ho canviarà tot. Per tant, en aquest sentit, és important que aquesta part hagi quedat fora de la llei. També, molt important, ja ho han dit –per mi, la part central d'aquesta llei–: establir els corresponents pressupostos de carboni. És –per a la gent que potser ens està..., no sé si ho fan per la tele, però per si algú després ho escolta– la quantitat total d'emissions permeses per al conjunt de Catalunya, que s'ha d'indicar quina part correspon a les emissions que queden cobertes pel comerç d'emissions i quina part de difuses. I això s'ha de fer global però també per sectors. Això és molt important, perquè això canviarà la forma en què..., les polítiques sectorials de cada departament. També que s'hagi incorporat l'avaluació de la petjada de carboni en els productes i que, a més, això sigui..., hi hagi traçabilitat, que es vegi en les etiquetes, perquè això apel·la a la responsabilitat individual de cada ciutadà i ciutadana quan vagi a comprar un producte, saber quants quilos de CO2 per quilo de producte compra. Temes de governança: jo crec que en temes de governança la llei ha millorat profundament. Per què? Perquè es crea la taula social del canvi climàtic, un òrgan amb representació d'entitats i organitzacions a nivell ambiental, però sobretot perquè es crea el comitè d'experts sobre el canvi climàtic, que és un òrgan col·legiat, que és independent, i que és el que ha de presentar al Govern i al Parlament les seves propostes. A més, són membres nomenats cada sis anys, amb la qual cosa ho deixem bastant al marge de les diferents comtesses electorals i del rifirrafe «que aquest és dels meus, que aquest és dels teus; vull dir que acaba sent un òrgan d'experts. I això és molt important perquè, com deia l'informe Stern, el disseny de les polítiques públiques no pot preveure amb detall quina serà la forma més eficient per aconseguir la reducció d'emissions, però sí que pot crear mecanismes i impulsar els ciutadans, els científics, a trobar-les. I els costos de les polítiques de mitigació dependran de l'eficàcia d'aquests instruments polítics i fiscals que acabem escollint. Per tant, jo crec que un valor molt positiu, el tema de la governança. En el tema de l'Administració local, n'hem millorat el redactat. Crec que encara quedem curts, que podríem haver forçat a que sigui també l'Administració local, o almenys els ajuntaments grans, qui també elaborin pressupostos de carboni. En temes de fiscalitat ambiental –perquè veig que m'estic menjant el temps– la nostra proposta... Clar, nosaltres en alguns dels impostos ens abstindrem, no perquè no en compartim la filosofia, però creiem que aquesta no és la manera. En aquest sentit, coincideix la nostra visió molt amb la del Jordi Terrades, del PSC: nosaltres creiem que hi ha d'haver un paraigua..., en el debat de la fiscalitat, sobre rendes del treball i fiscalitat verda és on s'ha de fer aquest debat, perquè, si no, es poden crear contradiccions, es pot acabar gravant el mateix..., o el mateix subjecte. Cal una llei integral, que reculli, que harmonitzi els impostos ja creats en les diferents figures i els nous que es puguin crear. I, transitòriament, fins que..., i, a més, aquí, hi ha d'haver tot el tema del comerç del dret d'emissions, que en això hem tingut debat, perquè no és l'instrument més eficaç. No ens agrada, però de moment és el que hi ha, i estem a Europa i estem al món, i, per tant, és el que tenim fins que, des d'Europa, no s'estableixi un altre mecanisme més eficaç. També, per nosaltres, superimportant, el tema d'energia. Els temes d'energia i mobilitat, que són claus per al canvi climàtic, en l'anterior llei quedaven fluixos. En energia jo penso que s'ha arribat a objectius ambiciosos. En el tema d'infraestructures, també importantíssim, per exemple, tot el que hem introduït en referència al port de Barcelona; el control d'emissions, l'electrificació... En temes de mobilitat, crec que hi ha un article superimportant que parla d'anar traient els vehicles amb combustible fòssil el 2030. Penseu que Holanda ja ens ha avançat: el Govern d'Holanda està parlant del 2025. Per tant, també un repte per a tot el sector de l'automoció. O canviar tota la fiscalitat de l'automoció perquè es passi d'un model exclusivament de cavalls fiscals a un d'emissió. En tema de turisme. Aquesta potser és una part fluixa perquè, clar, fem una declaració però d'intencions. No podem parlar d'un turisme sostenible i, al mateix temps, pretendre un projecte com el Hard Rock, que ens col·locarà 250.000 persones en un territori que ja està molt antropitzat i que ja té molta pressió. I com que veig que se m'acaba el temps, només per acabar: jo crec que avui, si el Govern i aquest Parlament, que té la funció de control del Govern, no ho oblidem, fan la seva feina i ens en sortim, tindrem futur com a país, i el podrem tenir més just, socialment i ecològicament. Si fem com en altres qüestions, que tenim molt bones lleis i no les complim, quan vulguem actuar ja serà tard, i en serem responsables davant de les generacions futures. Per això, diputades i diputats, avui, com deia el governador, faran, jo crec, el vot de la seva vida, i estic segura que tots i totes estarem a l'alçada. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyora Grau. A continuació, en representació del Grup Parlamentari Popular de Catalunya, té la paraula la senyora Marisa Xandri.
Gràcies, presidenta. Consellers, diputats, diputades... Saludar tots els membres del departament i també tots aquells, que avui ens acompanyeu aquí, que sou part d'aquesta llei, que heu comparegut i que, bé, que pertanyeu a aquest sector, no? Jo també començaré, com ha fet la diputada que m'ha precedit en la paraula, donant les gràcies. Donar les gràcies, en primer lloc, al ponent relator d'aquesta llei, al Ferran, per la seva bona tasca, perquè, com molt bé s'ha dit, doncs, ha intentat el màxim de coordinació entre tots els grups, i crec que ho ha aconseguit força –era complicat. També donar les gràcies a la resta de ponents dels altres partits: el senyor Sanz, el senyor Terrades, la diputada Boya i la diputada Grau. També a les lletrades: a l'Esther Andreu i l'Imma Folchi, i a la gestora, per la seva bona tasca. Bé, jo crec que ja s'han dit moltes coses, moltes coses d'aquesta llei, i jo no em repetiré, no?, però sí que és evident que entenem que ha de servir, fonamentalment, doncs, per acomplir els objectius marcats per la Unió Europea en matèria de sostenibilitat, així com els recollits en l'Acord de París. Aquesta llei ha de respondre a la necessitat de definir un marc a mitjà i llarg termini per garantir una transició ordenada de la nostra economia cap a un model més baix en carboni i que s'adapti al repte del clima. En aquesta línia i sota aquest repte, des del Partit Popular hi vam presentar un seguit d'esmenes. Algunes d'aquestes hi han estat incorporades, d'altres no, però avui les votarem perquè les mantenim vives. Han estat diverses, també, les compareixences, com he dit, que han precedit el treball de ponència i el resultat d'aquesta llei, i després d'escoltar diverses veus d'experts, ja dic que aquest resultat no sé si acontentarà a tothom qui ha pogut, doncs, expressar les seves aportacions. Jo crec –i vull fer una crítica constructiva, eh?, no em mirin malament, jo ho faig en pla constructiu– que s'hauria pogut aprofundir molt més, perquè aquesta llei toca moltes tecles, però jo crec que hi havia pressa, hi havia pressa perquè s'acabava..., s'acaba la legislatura. I, a més, sabem que el Govern de l'Estat està, doncs, a punt de..., bé, de tirar endavant, també, una nova llei estatal, i, clar, aquí, com que a Catalunya volem ser pioners en tot, jo crec que ens hi havíem d'avançar. I no em sembla malament, vull dir, em sembla correcte, però per això crec que ens hem precipitat una mica, no? Bé, el text resultant, també s'ha de dir, no té res a veure amb el projecte de llei que Convergència i Unió va presentar en el seu dia, ja que ha estat esmenat per Esquerra Republicana, això és evident, per tant, res a veure, des d'aquell debat a la totalitat. I finalment, doncs, s'aprovarà una llei que jo definiria, al final, com a poc realista i, una mica, una llei una mica cara –cara, poc realista. Compartim, no?, que s'ha de contribuir en allò que es pugui fer pel que fa a la mitigació i a l'adaptació al canvi climàtic, però també som conscients de que el que podem fer des de Catalunya és una gota enmig de l'oceà, si no es prenen mesures a nivell global, perquè el canvi climàtic és una qüestió que ens supera, que no entén de fronteres i, per tant, benvinguts, els granets de sorra que hi puguem aportar, però sempre dintre d'una visió oberta de com actuen els estats i la Unió Europa en el seu conjunt. Que ningú es cregui allò que va dir el president Mas, al desembre del 2015, sobre aquesta llei, no?, allò de que: «Aquesta llei ens donarà els instruments per afrontar aquest repte. A veure, ens trobem davant d'un repte planetari, com molt bé deia el conseller, i, per tant, les paraules del senyor Mas crec que ja han passat a la història. El text que avui aprovarem és extens, toca tants sectors que difícilment es podrà desplegar en la seva integritat. De cara a la galeria queda bé, és un text que queda bé, impressiona, però difícilment podrà aplicar-se. I en aquest sentit, crec que es confon el que un voldria amb el que realment serà. I he dit, també, que aquesta llei és cara –és cara–, ens sortirà cara, als ciutadans, i aquí sí que m'hi vull estendre una mica, no? I parlem del capítol cinquè, sobre la fiscalitat ambiental. A banda de l'impost sobre les emissions de CO2 dels vehicles de tracció mecànica, es creen dos impostos més: un que gravarà les activitats econòmiques que generin diòxid de carboni, i un altre sobre les emissions portuàries de grans vaixells. El nou impost sobre les emissions de CO2 per a alguns vehicles de motor no servirà per assolir l'objectiu que persegueix, que és la reducció de les emissions de diòxid de carboni. Tal com està plantejada aquesta taxa, la seva efectivitat serà mínima, ja que grava les emissions nominals del vehicle, les que consten a la fitxa tècnica, amb independència de les emissions efectives que genera quan circula. Per tant, no hi ha un incentiu directe per reduir-les. Tal com està dissenyada, la nova taxa actua com un impost que grava la possessió i no l'ús dels vehicles. No respon, per tant, al principi de «qui contamina paga, el qual desincentiva el consum i les emissions contaminants, vinculant-les a un pagament. En aquest sentit, la nova taxa no està en la línia dels posicionaments de la Unió Europea ni altres organismes internacionals. D'altra banda, aquest impost difícilment incidirà sobre la renovació efectiva del parc circulant de vehicles, ja que la decisió de compra d'un nou vehicle depèn fonamentalment del seu preu i de la renda disponible dels compradors; per això, en un entorn de dificultats econòmiques som més partidaris que hi hagi incentius per a la renovació dels cotxes, en definitiva, mesures en positiu. I el pitjor de tot és que hem creat un impost, des de l'aprovació de la llei de mesures, que és aquest, que anirà parar al Fons Climàtic, o no sé si finalment al Fons per a la Protecció de l'Ambient Atmosfèric, no sé exactament com ha quedat, no?, que al final, doncs, aquest fons, sigui quin sigui, en disposarà com li sembli, però en cap cas s'assigna a mesures que incideixin sobre la mobilitat i el transport. És a dir, la idea és: «Jo recapto de la mobilitat, ho poso en un fons i amb allò farem el que calgui. I ens agradaria saber sobre quin àmbit –sobre quin àmbit. Si aquest impost almenys fos vinculat a les mesures sobre aquest sector, sobre el sector de la mobilitat, suposo que es podria entendre millor, que la indústria ho entendria millor, que el mateix sector energètic també ho entendria millor. Però no: una part, i concretament la meitat, de la recaptació servirà per nodrir –també ja s'ha dit– l'agència del patrimoni natural i biodiversitat, que en els propers mesos també està previst aprovar en aquest Parlament, per cert, amb el rebuig d'una part important del sector, però bé, això ja en parlarem, ja ho debatrem quan toqui. Quant al nou impost sobre els grans vaixells, també vull fer una sèrie de consideracions. Al port de Barcelona, des de fa temps, es duen a terme actuacions per a reduir les seves emissions de gasos amb efecte hivernacle, i una de les eines més factibles per influir en la reducció de les emissions dels vaixells és la bonificació portuària de les taxes al vaixell en funció de criteris ambientals. A Europa i a la resta del món, la majoria de ports bonifiquen els vaixells a canvi de millores ambientals en percentatges molt superiors, de fins al 40 per cent, més efectiu en incentivar i aconseguir l'efecte de crida i atracció desitjat. Alhora, amb aquest nou marc de bonificacions, el port vol repensar l'esquema i introduir criteris d'incentiu que afavoreixin els vaixells amb menys emissions contaminants i de gasos efecte hivernacle. També es fan nombroses actuacions que, el que busquen és informar i sensibilitzar els clients finals de la mercaderia i els operadors logístics. Parlem del Fons Climàtic, aquest fons també preveu nodrir-se dels ingressos procedents de la participació en el sistema de comerç de drets d'emissió de la Unió Europea, o d'altres instruments de fiscalitat climàtica d'àmbit estatal. Això suposa que es dona per fet que des de l'Estat es territorialitzaran els recursos procedents de la subhasta de drets d'emissió. I ara per ara, això no és així, per tant, tornem a fer volar coloms, allò que els deia de que aquesta llei està mancada de realisme. El projecte de llei hauria de contemplar, que al nostre entendre no ho fa, campanyes d'informació i de sensibilització de la ciutadania sobre les causes i les conseqüències del canvi climàtic i les accions concretes que es poden dur a terme per evitar el seu augment, ja que un dels components essencials de la lluita contra el canvi climàtic són els comportaments de la ciutadania, tant personals com socials. Celebrem la creació del consell català del clima, així com la proposta de composició representativa de tots els àmbits de la societat catalana, tot i que no s'hi especifica cap data límit de creació. Volem que sigui un òrgan de participació permanent i no ocasional, que garanteixi la participació i seguiment dels agents econòmics i socials per a l'evolució, l'aplicació i seguiment de les mesures o polítiques contra el canvi climàtic a Catalunya i les incidències que es puguin generar en els sectors implicats. La llei, la llei tal qual, no respon al nostre model, sobretot pel que fa al model de producció d'energia. Aquí, en aquesta llei, en aquest text, es pretén acabar fulminant les nuclears, sense tenir clar –sense tenir clar– quin és el full de ruta per passar d'un model energètic a un altre basat en les renovables. Pensem, des del nostre punt de vista, que ambdues són perfectament compatibles i en cap cas es pot prescindir de les nuclears, almenys ara per ara. Les esmenes que hi hem presentat bàsicament demanen la supressió de tots aquells punts que fan referència a la fiscalitat, bàsicament pel que ja he explicat anteriorment. També hem volgut incidir en aquest marc estatal sota el que es prenen les decisions, amb l'objectiu d'acomplir allò que marca la Unió Europea, però això no serà possible de mantenir perquè Junts pel Sí, i la CUP no volen sentir parlar de l'Estat espanyol, encara que, els agradi o no, depenem de les directrius europees que, abans d'arribar a Catalunya, que no és estat, són tractades per l'Estat, que és Espanya. I en aquest sentit, és necessària una coordinació entre les diferents administracions: amb l'Estat, sobretot, però també amb les administracions locals, on també penso que hauríem pogut incidir molt més. Bé, en tan poc temps és difícil aprofundir en qüestions sectorials. Només vull fer referència a alguns temes que nosaltres hem tocat, no?, que afecten l'agricultura i la ramaderia. El tema dels transgènics, per exemple: nosaltres no creiem que s'hagin d'eliminar tots els productes que tinguin algun component químic; no estem d'acord en prohibir absolutament tots els transgènics, cal veure'n cada cas. I per exemple, també, el manteniment de la fauna salvatge, que també ho vam introduir en una esmena: sempre que sigui compatible, aquesta fauna, amb el medi natural. Ja he fet referència, també, a allò que té a veure amb l'energia i amb la mobilitat. I una altra qüestió: pel que fa al tema de l'aigua, no?, jo crec que caldria contemplar centres d'intercanvi d'usos d'aigua; en tot cas, no compartim que els estalvis en reg agrícola s'hagin de destinar obligatòriament a usos ambientals si aquests es poden destinar a usos agraris. En definitiva, i resumint, valorem positivament aquesta llei; no en compartim l'apartat de fiscalitat. Crec que és positiva en tant que l'objectiu és acabar en una economia circular. I comparteixo amb els meus companys, sobretot el de Ciutadans, que aquesta llei s'haurà de desplegar amb un nou govern i, per tant, molts ànims als propers que governaran. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, senyora Xandri. A continuació té la paraula la senyora Mireia Boya, de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent.
Gràcies, presidenta. Ben, bon dia a toti es presents que son ací naut ena lòtja e a toti es deputats e deputades, conselhèr, conselhèra, conselhèr... Comenci damb arregraïments. Eth prumèr de toti, eth mès gran, ath relator, a Ferran Civit. A deishat tantes energies ací, en aguesta lei, ena negociacion, que se siguessen energies qu'emeten gas d'efècte d'«ivernacle auríem acabat damb eth planeta. [[Rialles.]] Tanben, a toti es auti deputats e deputades qu'an participat en aguesta ponéncia de lei. A estat molt agradable trabalhar damb toti vosati. Pensi qu'auem creat un grop qu'a estat molt divertit e que i a agut un bon escambi de debat, e jo avalori era experiéncia molt positivament. Arregraïsqui tanben a totes es organizacions ecologistes, movements sociaus e professionaus en defensa deth miei ambient –bèri uns les veigui per ací naut ena lòtja–, per totes es recomanacions que mos an hèt ena ponéncia; bères ues les auem entrat ena lei. E jo pensi qu'eth trabalh a estat bon; era grana majoria les auem incorporat en aguesta lei. E un arregraïment especiau a Salvador Lladó e Marc Cerdà, que son es dues persones qu'an trabalhat damb jo des dera CUP - Crida Constituent, e sense eri, sense es sues «valuoses aportacions sus eth trabalh qu'auem hèt, non aurie pogut auançar tant coma mos aurie agradat. Alavetz, gràcies, Salva e Marc. Rebrembam, conselhèr, qu'ère «era prumèra lei d'estat que s'entrèc en aguesta legislatura, e aguestes son es paraules qu'utilizèc vosté entà presentar-la, just ací, en aguest Plen deth Parlament. E a estat era darrèra, practicament, qu'aprovaràn. Un an e miei, mès d'un an e miei de debat intens, long. E jo pensi qu'a estat tan long a causa des enòrmes mancances iniciaus que presentaue eth tèxte. Es principaus, tà nosati, qu'èren linhes vermelhes, ère que non i auie objectius clars –i auie objectius generaus–, e non ère ua lei «vinculanta; ère ua declaracion de bones intencions, mès non ère «vinculanta, e ère ua causa descafeïnada. E quan ua causa non ei «vinculanta, ei volontària, non sai s'a era incidéncia que mos aurie agradat e... Mès, fin finau, jo pensi qu'ac auem cambiat, e èm fòrça contenti deth resultat. Aué anonciam que, despús d'ores e ores de trabalh, de debat, de reünions, auem arribat ad aguest acòrd entà aprovar-la; qu'ei un acòrd qu'ac vam a explicar ben en Plen de pressupòsti, a on eth Govèrn se comprometec a tirar endauant eth fons de cambi climatic e bèri elements de fiscalitat ambientau que nosati trobàuem imprescindibles entà, justament, hèr, d'aguesta lei, que sigue ua lei «vinculanta, qu'age efèctes obligatòris sus es empreses, es persones e eth Govèrn, e tanben entà dotar-la de recorsi economics entà poder complir es objectius qu'ena lei mos fixàuem, perque se non auem sòs, se non i a uns recorsi economics ath darrèr, ei molt dificil hèr a acomplir es objectius. E parlam molt de cambi climatic e..., hègem molt pòc; parlàuem molt, mès hègem molt pòc. Escenificàuem molt, e non trobàuem eth dia de méter es mesures contondentes entà lutar contra eth cambi climatic. E nosati non estàuem disposats a perméter que tot demorèsse, un còp mès, en ua polida fòto sense conseqüéncies immediates; prumèr, perque eth cambi climatic ei un problèma grèu sus eth que vam molt tard. Eth temps de reaccionar s'acabe, e damb eth tanben s'acabe aguesta via des bones intencions, era pòca volontat politica de modificar un modèl economic predador der entorn e que condusís a un carreron sense gessuda a nivèu ambientau. En segon lòc, perque es classes populars, non sonque d'aguest país senon globaument, son es mès afectades peth cambi climatic. Era hame, era pèrta de lòcs de trabalh, es migracions climatiques, es condicions de vida mès dures, era praubesa energetica, etcetèra. E, donques, deféner qu'ua propòsta fòrta e transformadora ena luta contra eth cambi climatic ei tanben lutar contra es inegalitats sociaus. En tresau lòc, tà separar era luta contra eth cambi climatic dera imatge idelizada der ecologista, eth conservacionista, eth naturalista, e, de bèra manèra, amassar-la damb era luta per un mon que sigue equilibrat sociaument e ambientaument, e liure d'inegalitats e capable de garantir eth futur as naues generacions, auem apostat per aguesta lei. Non ei ua question des ecologistes, senon qu'ei ua question, tanben, de justícia sociau. En definitiva, volíem eliminar aguesti tics antropocentristes e bastir naues sobeiranetats damb ua capacitat de decision collectiva que mos permete garantir era subervivença dera espècia umana tau coma la coneishem. E açò non serie possible se non èm capables de mantier aguestes condicions climatiques e es ecosistèmes tau coma les coneishem ara. En quatau lòc, perque volem que Catalonha lidère, a nivèu europèu, era transicion cap a ua economia verda, apostant peth decreishement, apostant peth cambi de modèl economic predador. E tot açò èm conscients..., èm molt conscients qu'açò non ac poderam hèr sense es ciutadans, sense era ciutadania. E ací mos auem de conscienciar toti. Aguesta lei ei tà toti e cada un de nosati, tà toti es ciutadans d'aguest país. E pensam que damb aguesta lei daurim ua naua etapa, ua etapa a on aquera frasa que repetim molt e aplicam pòc, e que comence a préner sens damb aguesta lei, aquera frasa de «qui contamine pague –en aguest cas, «qui emet gasi a efècte “ivernacle”, pague–, fin finau podem díder que serà vertat. Un còp se desvolòpe aguesta lei, aguesta frasa..., eth que contaminarà, pagarà. E aquerò que pagarà..., ja qu'auetz criticat molt era fiscalitat, non a ua volontat merament recaptadora; ei luenh de tot açò. Çò que se pague anarà tath Fons Climatic entà potenciar era transicion energetica a nivèu de país e a nivèu de persones. Ei ua mesura, son mesures de redistribucion des sòs. Es que mès contaminen, per justícia ambientau e sociau, contribuiràn a lutar contra eth cambi climatic, e eth Govèrn a un an entà organizar aguest Fons Climatic e coma se distribuiràn aguesti sòs que des de ja madeish anaràn a parar-i. Auem artenhut moltes causes: auem agranit, actualizat es dades d'escauhament globau; auem hijut informacion des tractats de París –absent en projècte iniciau–; auem explicat es limitacions deth mercat des permisi d'emissions europèus; auem introdusit qu'eth objectiu catalan ei arribar a ua societat neutra en emissions de carbòni en an 2050, damb objectius en entremiei, e auem dat ara lei un caire non autonomic. Auem marcat objectius concrèts. Uns objectius que de pòc servirien sense es ustensilhes concrètes. E en vam a destacar bèri uns rapidaments. Eth prumèr –ja s'a dit–: es pressupòsti de carbòni. Nosati les auem consideradi claus, les auem consideradi ua linha vermelha durant es negociacions, perque sense limits clars de disminucion d'emissions era rèsta pèrd sens, son bones paraules. E era lei mèrque es limits concrèts e tanben es tèrmes entà hè'c possible. Era segona mesura: er ecoetiquetatge; saber quantes emissions a de besonh era fabricacion d'un producte e qu'açò sigue indicat ena etiqueta quan l'anaram a crompar ei ua mesura de conscienciacion, mès ei tanben ua mesura d'estimulacion des productes de proximitat e d'un modèl economic que sigue locau e ambientaument sostenible. Tresau mesura –paquet de mesures–, era fiscalitat ambientau: taxa as veïculs, era taxa as activitats economiques e era taxa as grani vaishèths. Sense aguestes tres taxes, sense aguestes mesures de fiscalitat, aguesta lei serie ua lista, ua declaracion de bones intencions, perque non i auie e non i a, ath delà d'aguestes taxes, un regim sancionador; arrés contròtle que se complissen o non se complissen es objectius. E, per tant, era unica manèra qu'auem trobat entà dar-le aguesta «vinculacion ara lei ei damb aguestes taxes, mès enlà, tanben, d'eliminar toti aguesti acòrds volontaris e hèr que tota era lei sigue «vinculanta. E ací ei des d'a on era CUP a hèt mès pression entà que toti es nòsti esmendaments siguen respectats e transaccionats. E açò a hèt a alongar es negociacions moltíssim e tot soent a hèt a perilhar er acòrd. Molti moments er acòrd ère complicat. Mès, fin finau, era inclusion enes disposicions addicionaus d'aguesti impòsti, despús de molta guèrra, a hèt que podéssem dar supòrt ara totalitat dera Lei de cambi climatic. E es impòsti encara s'an de negociar ath detalh; son dues disposicions addicionaus, mès que s'an de negociar ath detalh. Mès es linhes basiques son satisfactòries, tot e que no son, evidentament, çò que volie era CUP iniciaument. Mès coma que tanben auem marge de negociacion, damb eth debat auem artenhut a arribar a un acòrd entremiei entre çò que demanaue era CUP e çò que volie eth Govèrn. E tot gràcies ath diputat Ferran Civit, qu'a sabut hèr un shinhau de negociador entremiei des dus. Coma didia, tanben èm critics. I a moltes parts dera lei que non mos agraden. Es capítols II e III, d'adaptacion ath cambi climatic e politiques sectorials, coma didíem, ei ua declaracion de bones intencions, ua darrèr dera auta. Per tant, auram de seguir damb molta atencion coma s'implementen es mesures d'adaptacion as politiques en sectors interrelacionats a causa deth cambi climatic, non? Açò serà complicat, serà long. Tot eth Govèrn s'i a d'implicar, totes es conselheries s'i an d'implicar, e ja veiram coma tire endauant. Ath delà, votaram en contra..., demanaram votacion separada de bèri articles, coma aqueth que daurís era pòrta as trasvassaments entre conques idrografiques. Èm molt desgustadi qu'en ua lei de cambi climatic i age un article, un apartat que daurís era pòrta ath transvassament entre conques idrografiques. Açò existís. Tanben n'i a ua auta que tanben votaram en contra perque plantege era renovation deth parc de veïculs sense plantejar, en aguesta reduccion, era reduccion deth nombre de veïculs; ei a díder, cambiam de veïcul, mès non redusim es veïculs e non apuam era mobilitat en transpòrt public. E un tresau que votaram en contra ei aguest qu'encara permet aquerò, aquera paraula que s'an inventat, qu'ei «valorisacion energetica de residus, qu'en realitat vò díder incineracion, e qu'en ua lei de cambi climatic pensam qu'açò ja non aurie d'existir. Mès encara i é, aquiu, en apartat de residus, encara se continue permetent aguesta incineracion. I a d'auti articles que, tot e qu'aguesti son insufisenti, n'èm molt contents. Coma aguest article que fixe, eth 2027, coma er an deth barrament totau e definitiu des centraus nucleares. Fin finau, qu'auem artenhut, en ua lei, que se digue qu'en an 2027 non i aurà cap de centrau nucleara en Catalonha que sigue encara dubèrta. E açò mos hè molt contenti. Damb aguesta lei hèm un pas entà recuperar era sobeiranetat energetica; hèm un pas entà considerar era energia coma un dret, coma un ben comun; hèm un pas entà fixar un futur que sigue cent per cent renovable; hèm un pas, tanben, entà parlar d'un país neutre en emissions; hèm un pas de cara a parlar der autoconsum energetic, e hèm un pas entà imaginar qu'òc, qu'era republica tanben pòt èster sostenibla. Damb açò, moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyora Boya. A continuació té la paraula el senyor Ferran Civit, del Grup Parlamentari Junts pel Sí.
«Bones, de nou. Moltíssimes gràcies, primer de tot, a tots els ponents per l'intercanvi de floretes, que crec que són recíproques, i que, a més, amb una llei de canvi climàtic que ha de permetre continuar que floreixin les flors, doncs, crec que és bastant positiu que aquesta llei ens ho hagi permès. Aprofito també per dir..., fer una mica de recordatori i de memòria històrica de com ha anat aquesta llei. Els diferents ponents ho han explicat en aquesta recta final, però també és de justícia dir que això..., l'actual director de l'Oficina de Canvi Climàtic, el Salvador Samitier, doncs, m'explicava que la primera vegada que es va parlar això a Govern, de fer una llei de canvi climàtic, va ser el 2012, precisament quan hi havia el Josep Garriga, que va ser el primer director de l'Oficina de Canvi Climàtic. I avui, doncs, després de tots aquests anys, finalment –ens ha costat– estem aquí. També vull aprofitar per donar les gràcies, ara que tenim diferents consellers aquí, als diferents departaments que s'hi han implicat; moltíssima gent, vull dir, des d'Economia i Hisenda, Agricultura, Empresa i Coneixement... També, indirectament, doncs, a Exteriors, per tot el tema de l'Agenda 2030, que s'està portant des del seu departament. I, per descomptat, també, el Marc Suárez, que és el tècnic que tenim al grup parlamentari, que també ens ha ajudat moltíssim per fer-ho possible. Gràcies a tots ells, a totes elles, perquè avui tenim aquesta llei, que, independentment de si això ho considerem..., alguns ho considerem un país, un altres una regió, crec que és molt positiu l'ampli consens que avui genera aquesta llei aquí; un consens que, a més a més, s'anirà ampliant i anirà creixent i es farà cada cop més ambiciós. Com han dit bastants dels meus companys de la ponència, doncs, el temps «apreta. L'any passat va ser el més càlid registrat. Cal tenir en compte que, segons alguns models climàtics, va ser el més càlid dels darrers 115.000 anys. Continuem trencant rècords any rere any. El que hauria de ser una anormalitat s'està convertint en normalitat. Cada any anem trencant rècords de clima. Des de l'any 92 –any famós pel Cobi i també per l'operació Garzón–, s'han marcat estius com anormalment càlids. Doncs, curiosament aquesta anormalitat s'ha convertit en tradició. I anem fent-ho, i anem fent-ho, i anem fent-ho. Fins que no actuem no començarem a canviar les pautes, la dinàmica i el paradigma. El segle XXI serà el segle del canvi climàtic, ja sigui perquè ho patirem, per una banda, i, per l'altra, perquè ho combatrem. Si no comencem a actuar ara –i per això és tan important l'aprovació d'aquesta llei–, el 2100, segons els estudis de l'IPCC, el 74 per cent de la població d'aquest planeta patirà calors extremes –el 74 per cent. Si com a mínim mantenim els acords de París, només serà el 48 per cent –només, eh?, només–, que això vol dir la meitat de la població. El 2100 segurament cap de nosaltres no hi serà, si no és que algú opta per la via Walt Disney de congelar-se i més endavant, doncs, poder-hi ser present. Però em sembla que, com ha comentat alguns dels ponents abans, prèviament, això era el vot de la nostra vida; és el vot de la nostra vida, però sobretot és el vot de les generacions venidores. El que fem avui marcarà les properes generacions, no només per al 2050 perquè ens hem marcat un objectiu de neutralitat pel que fa a emissions, no només perquè ens hem marcat un objectiu de cent per cent renovables, sinó perquè és un projecte enorme, és un repte enorme. I ens hi hem de posar, en aquest cas, els diferents departaments implicats, però al cap i a la fi, també, com ho ha comentat algun altre ponent, això interpel·la tothom. Abans, el company Sanz, doncs, ho deia, en el tema de l'aire condicionat. Efectivament, el canvi climàtic..., potser estarem més a gust amb aire condicionat, tot i que ens provoqui refredats, però a fora el canvi climàtic s'incrementarà. Tenim un repte molt bèstia. I, a més, és un repte que no només va de temperatures, també va de pluviometria. Recordem que estem en un país mediterrani i respecte a l'any passat ha baixat un 12 per cent la pluviometria. Això afecta no només la generació d'energia a través de la hidroelectricitat, sinó que lògicament afecta el sector primari, afecta la disponibilitat d'aigua per a consum humà. Al món la temperatura ha pujat un grau de mitjana, però és que al Mediterrani, 1,4 graus. També –altres companys ho han dit–, s'ha acabat l'època del voluntarisme, comença l'època de la responsabilitat. Aquí, amb aquesta llei, assumim la responsabilitat. En aquest petit racó de món, nosaltres, com a país, en aquest cas com a govern que assumeix aquesta llei, comencem a agafar la responsabilitat i no eludim el compromís, l'assumim plenament. I està clar que per fer un canvi de paradigma, doncs, s'han de fer canvis. I aquests canvis, doncs, en aquest cas, passaran per un model que també inclou fiscalitat. Però, clar, la fiscalitat que es planteja aquí en cap moment és com l'IVA; de l'IVA ningú se'n pot escapar. Ara bé, aquí el que es planteja és un model de fiscalitat suau, un model de fiscalitat el qual té un objectiu finalista: que tot el que recapta ajudarà precisament els que han pagat impostos per deixar de ser contaminadors. I l'objectiu, també, és de que com més aviat sigui possible, com més aviat millor, aquests impostos i la seva recaptació desapareguin. Si deixem de recaptar-ho el 2030, doncs, fantàstic, menys diners als pressupostos de la Generalitat, però lògicament molt menys impacte al planeta. I per fer tot això necessitem un canvi no només de paradigma mental, de paradigma productiu, sinó també un nou canvi de paradigma energètic. Al món, el 82 per cent de l'energia primària ve de combustibles fòssils; les renovables, només un 14 per cent, i la nuclear, un 4 per cent. O sigui, que el repte que tenim a Catalunya és enorme, però també a nivell del món. I per això és molt important que cada cop anem fent aquests canvis. Per apagar –per apagar– el canvi climàtic hem d'engegar la transició energètica –el diputat Terrades ho ha comentat–, i crec que el proper repte, un cop tinguem aprovada aquesta llei, és al setembre, que ens comencem a posar en el tema de la transició energètica. N'assumim el repte. Entomem l'objectiu aquest, perquè sense aquesta transició energètica la lluita contra el canvi climàtic no serà possible. Amb aquesta llei, també cal dir-ho –i ja ho hem comentat també a l'informe de ponència, i ho han comentat també diferents grups–, engeguem tota una sèrie de dispositius, que s'aniran treballant properament i que entraran aquí, en aquest cambra, els propers mesos, perquè els diferents grups parlamentaris també hi facin aportacions, perquè presentem una llei que, si em permeten la comparativa..., doncs, si a Joc de trons tenim una mare de dragons, aquí el que presentem és una mare de lleis. Presentem tot un dispositiu legal perquè sigui treballat i sigui millorat per tots els grups parlamentaris en els propers mesos. Perquè totes aquestes coses que potser en aquesta llei..., que crec que en el sentit generalitzat, com s'ha explicat, està prou bé, és prou ambiciós; però, com tots sabem, tota cosa és millorable. I per això és molt important de que aquí ens hi sumem. Obrim una porta al canvi, amb aquesta llei: obrim una porta a un canvi de model energètic; obrim la porta a un canvi de model productiu; obrim la porta a un canvi de societat. Aquesta societat té un repte enorme, però també té una oportunitat enorme de fer-ho molt bé, de que serveixi no només per a Catalunya, per als ciutadans de Catalunya, sinó per al món. Abans ho comentava la diputada, la companya Xandri, doncs, de cara a l'Estat espanyol: ara ha començat precisament l'exposició pública, si no em falla la memòria, de la Llei de canvi climàtic. Espero que el que s'aprovi aquí serveixi perquè a altres zones del planeta –i això inclou la llei que es faci de canvi climàtic a l'Estat espanyol–..., serveixi d'esperó, d'al·licient. Perquè, si és possible, la Llei de canvi climàtic de Catalunya serveixi per a altres països i perquè la facin més ambiciosa. Tant de bo la llei que surti del Parlament espanyol sigui molt més ambiciosa que aquesta. Perquè si surt molt més ambiciosa ens retroalimentarem entre tots. Perquè aleshores serà que a Catalunya serà més ambiciosa, la francesa serà més ambiciosa, la britànica serà més ambiciosa, i fins i tot potser algun dia, quan hi hagi un altre president, fins i tot als Estats Units ho assumeixin i canviïn. Però em sembla que això ja no depèn només de nosaltres. Abans també s'ha comentat, per part d'una ponent, el fet de que..., diferents canvis legislatius que s'estan fent arreu, a diferents països. Hi ha, per exemple, la llei britànica, amb el tema dels pressupostos de carboni, que s'ha comentat. Els objectius que s'han marcat diferents països: el fet de que Dinamarca o els Països Baixos ja han marcat, cap al 2025, el canvi de model de mobilitat a un model que abandona finalment, d'una vegada per totes, el model de combustió interna, a base de combustibles fòssils; o ara, per exemple, països que són productors –com, per exemple, Catalunya– de vehicles –França o el Regne Unit– han marcat que el 2040 els vehicles de combustió interna, doncs, desapareixeran. I això no és només «canviem un model productiu per se, sinó que, a més a més, el millorem, aquest model productiu. I això és el que fem. Però també cal recordar una altra coseta: Noruega, que per a algunes coses ho fa molt bé..., en d'altres no tant, també tot s'ha de dir. Però algunes coses que fa molt bé..., per exemple, per al 2020 ja s'ha marcat que tot el que és la calefacció per gas natural dels edificis de les «vivendes desapareix. Això és una cosa que aquí també, més tard o més d'hora, ens hi trobarem. A Noruega plantegen això per anar-ho substituint progressivament per electricitat i també anar-ho substituint progressivament per biomassa, que també és un gran repte que tenim aquí pendent. Aquí tenim un fons de canvi climàtic que creem, un fons de patrimoni natural, però sobretot de canvi climàtic per a mitigació i adaptació. Amb el canvi climàtic, com ja ho ha dit tothom, tothom s'ha de sentir concernit perquè a tothom implica, no només quan a les nits d'estiu fa calor i engeguem l'aire condicionat, no només perquè quan necessitem aigua potable no en tenim perquè baixa la pluviometria. Avui fem no només el vot de les nostres vides, sinó el vot per als que vindran. Moltes gràcies i endavant. Hem fet una gran cosa i més que n'hem de fer. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyor Civit. Un cop acabat el debat, cridem a votació. Per què em demana la paraula, senyora Granados?
Per demanar una votació separada.
Una més?
Una més, sí, si us plau.
Digui.
De les esmenes reservades del Grup Socialista hi ha dues votacions...
Sí.
...la 187, per una banda, i tota la resta d'esmenes.
Sí.
Ens interessaria que la 262...
Sí.
...es fes per separat també, presidenta.
D'acord.
Gràcies.
Senyor Civit, per què em demana la paraula?
Només per un tema de forma, que m'he oblidat de donar les gràcies a Territori i Sostenibilitat, en aquest cas al fons del conseller Rull. [[Rialles i aplaudiments.]]
Senyora Xandri, per què em demana la paraula?
Presidenta, per demanar votació separada de la disposició addicional, una nova disposició addicional, sobre la Mediterrània. [[Pausa.]] Sí? [[Pausa.]] I que m'agradaria si..., que es pogués llegir.
Li agradaria que es pogués llegir en el moment de la votació...
Sí, si us plau.
...o la vol llegir ara?
Com vulgui. La puc llegir ara.
Doncs, la pot llegir ara, sí.
«El Govern ha d'adoptar les mesures necessàries i fer les actuacions pertinents davant dels organismes competents per a declarar la Mediterrània zona lliure de prospeccions i activitats d'extracció i explotació d'hidrocarburs. Gràcies, presidenta.
Gràcies, senyora Xandri. En primer lloc, procedirem a la votació de les esmenes reservades del Grup Parlamentari de Ciutadans. Votarem l'esmena número 20. Comença la votació. L'esmena ha estat rebutjada per 36 vots a favor, 86 en contra i 10 abstencions. A continuació votarem l'esmena 250. Comença la votació. L'esmena ha estat rebutjada per 52 vots a favor, 71 en contra i 10 abstencions. A continuació votarem l'esmena 380. Comença la votació. L'esmena ha estat rebutjada per 36 vots a favor, 97 en contra i cap abstenció. A continuació votarem les esmenes números 214, 215, 341 i 364. Comença la votació. Les esmenes han estat rebutjades per 25 vots a favor, 97 en contra i 11 abstencions. A continuació votarem les esmenes reservades del Grup Parlamentari Socialista. Votarem l'esmena 187. Comença la votació. L'esmena... Hi ha un empat: 61 a favor, 61 en contra i 11 abstencions. Per tant, tal com diu el Reglament, tornarem a fer la votació de l'esmena 187. Comença la votació. Torna a haver-hi un empat. Com saben, tal com diu el Reglament, la Mesa ha de decidir..., dos minuts, tres minuts, fins que tornem a fer la votació i, a més a més... [[Veus de fons.]] Hem de cridar a votació. Per tant, procedirem a cridar a votació. Saben que si torna a sortir un empat és rebutjada. [[Pausa.]] Si tots els portaveus hi estan d'acord, repetirem la votació. Votarem l'esmena 187. Comença la votació. [[Aplaudiments.]] L'esmena ha estat aprovada per 72 vots a favor, 61 en contra i cap abstenció. A continuació votarem les esmenes... [[Remor de veus.]] Silenci, si us plau. Les esmenes 264, 268, 271, 278, 284, 288, 292, 296, 299 i 302. Comença la votació. Les esmenes han estat rebutjades per 65 vots a favor, 68 en contra i cap abstenció. A continuació votarem les esmenes reservades del Grup Parlamentari Catalunya Sí que es Pot. En primer lloc... [[Veus de fons.]] Sí, té raó: les hem votat totes i aquesta..., sí. A continuació votarem l'esmena 262. Comença la votació. L'esmena ha estat aprovada per 107 vots a favor, cap en contra i 25 abstencions. Ara sí; ara votarem les esmenes reservades del Grup Parlamentari Catalunya Sí que es Pot. Votem les esmenes... [[Veus de fons.]] Sí, sí, ja està, ja consta com a retirada, sí. A continuació votarem les esmenes 63, 72, 162, 186, 374 i 389. Comença la votació. Les esmenes han estat rebutjades per 20 vots a favor, 88 en contra i 25 abstencions. A continuació votarem les esmenes números 260, 263, 267, 270, 277, 283, 287, 291, 295, 298, 301 i 304. Comença la votació. Les esmenes han estat rebutjades per 62 vots a favor, 71 en contra i cap abstenció. Ara, a continuació votarem les esmenes reservades del Grup Parlamentari Popular de Catalunya. En primer lloc, votarem les esmenes números 7, 24, 26, 37, 41, 66, 100, 126, 251, 255, 305, 311, 326 i 365. Comença la votació. Les esmenes han estat rebutjades per 11 vots a favor, 122 en contra i cap abstenció. A continuació votarem les esmenes 261, 265, 269, 272, 279, 285, 289, 293, 297, 300 i 303. Comença la votació. Les esmenes han estat rebutjades per 61 vots a favor, 71 en contra i cap abstenció. A continuació votarem les esmenes reservades del Grup Parlamentari Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent. Votarem les esmenes 50, 53, 85 i 120. Comença la votació. Les esmenes han estat rebutjades per 11 vots a favor, 122 en contra i cap abstenció. [[Remor de veus.]] A continuació votarem les esmenes [[persisteix la remor de veus]] –silenci, si us plau– 61 i 79. Comença la votació. Les esmenes han estat rebutjades per 20 vots a favor, 113 en contra i cap abstenció. A continuació votarem les esmenes 314, 318, 334, 336, 337 i 338. Comença la votació. Les esmenes han estat rebutjades per 10 vots a favor, 113 en contra i 10 abstencions. A continuació votarem ara el text del dictamen. Primerament, atenent la petició de votació separada, farem cinc votacions sobre el text del dictamen. Votem, en primer lloc, l'article 11, apartat 3; l'article 17, apartat 1, lletra b. Comença la votació. Els articles han estat aprovats per 112 vots a favor, 10 en contra i 11 abstencions. Votem ara l'article 19, lletra b. Comença la votació. L'article ha estat aprovat per 102 vots a favor, 10 en contra i 21 abstencions. A continuació votarem l'article 33, apartats 1 i 2. Comença la votació. L'article ha estat aprovat per 87 vots a favor, 46 en contra i cap abstenció. A continuació votarem ara l'article 33, apartat 3. Comença la votació. L'article ha estat aprovat per 112 vots a favor, 11 en contra i 10 abstencions. A continuació votarem ara l'article número 34. Comença la votació. L'article ha estat aprovat per 71 vots a favor, 62 en contra i cap abstenció. A continuació votarem ara de l'article 35 a l'article 44. Comença la votació. Els articles han estat aprovats per 71 vots a favor, 62 en contra i cap abstenció. A continuació votarem ara la nova disposició addicional sobre la Mediterrània. Comença la votació. La disposició addicional sobre la Mediterrània ha estat aprovada per 84 vots a favor, 49 en contra i cap abstenció. [[Veus de fons.]] Perdó, jo he dit: «La nova disposició addicional sobre la Mediterrània, que abans l'ha llegit la diputada senyora Marisa Xandri. És el que hem votat ara separadament. Sí, senyor Carrizosa, per què em demana la paraula?
Sí, per una qüestió d'ordre. Nosaltres no ho tenim, al guió, aquest epígraf que em diuen.
No, senyor Carrizosa, és que és una proposta que ens ha fet la diputada Marisa Xandri abans de la votació, que l'ha llegit. [[Remor de veus.]] Senyor Terrades, per què em demana la paraula?
Sí, per fer una explicació de vot d'aquesta addicional que s'ha votat, que no estava en el guió de votacions i que ha originat...
Digui. Trenta segons...
Sí.
...senyor Terrades.
En tot cas, la posició del Grup Socialista, que hi ha votat en contra –ja ha vist que alguns diputats hi hem votat a favor–, la posició era que nosaltres estàvem a favor de votar aquest punt. Com que no sortia en el guió de votacions, doncs, hem fet una votació mecànica, tal com estava relacionada la votació. Gràcies.
Senyor Carrizosa, per què em demana la paraula?
Sí, per la mateixa raó. Nosaltres també hem votat en contra i volíem votar a favor d'aquest epígraf.
Per tant, com que ha estat aprovada, crec que no hi ha...
No hi ha...
S'ha votat i ha estat aprovada, eh? Però està bé, han fet..., els grups han explicat el seu vot; tenen dret a fer-ho. Per tant, continuem amb la votació, d'acord? [[Pausa.]] Gràcies. A continuació votarem la nova disposició addicional segona, apartat 3, relativa al Fons Climàtic; la nova disposició addicional tercera, apartat 3, relativa al Fons del Patrimoni Natural; la nova disposició final quarta, lletra e, sobre l'impost de les activitats econòmiques que generen gasos amb efecte d'hivernacle, i la nova disposició final cinquena, relativa a l'impost sobre les emissions portuàries de grans vaixells. Comença la votació. Les noves disposicions han estat aprovades per 71 vots a favor, 62 en contra i cap abstenció. Finalment, votarem ara la resta del text del dictamen, que no ha estat objecte d'esmena. Comença la votació. El Projecte de llei del canvi climàtic ha estat aprovat per 122 vots a favor, cap en contra i 11 abstencions. [[Aplaudiments forts i perllongats.]]
Abans de passar al següent punt de l'ordre del dia, els faig avinent que la Mesa del Parlament va decidir ahir fer un minut de silenci en record del sergent de la policia local de Gavà, senyor Antonio López Álvarez, mort el passat 19 de juliol en acte de servei. [[Manifestació de condol per la mort del policia Antonio López Álvarez]] El Parlament de Catalunya expressa el seu condol a la família i mostra la seva solidaritat i suport al Cos de la Policia Municipal de Gavà. Així mateix, vull saludar, en nom de la cambra, la família, l'alcaldessa i els regidors i regidores de Gavà que avui ens acompanyen. Procedirem ara, tot seguit, a fer el minut de silenci. [[La cambra serva un minut de silenci.]] [[Aplaudiments forts i perllongats.]] [[Projecte de llei de comerç, serveis i fires]] [[200-00022/11]] El següent punt de l'ordre del dia és: debat i votació del Dictamen de la Comissió d'Empresa i Coneixement sobre el Projecte de llei de comerç, serveis i fires. D'acord amb l'article 121 del Reglament, i atesa la petició del Govern, té la paraula, en primer lloc, el conseller d'Empresa i Coneixement, senyor Santi Vila.
Moltes gràcies, molt honorable presidenta del Parlament. Senyores i senyors diputats, autoritats del Departament d'Empresa i Coneixement que m'acompanyen, amb el secretari d'Empresa al davant, amb la seva directora general, Montse Vilalta, senyores i senyors, també, del sector que ens acompanyen, el Govern ha volgut fer ús del dret que té de prendre la paraula per raons que vostès comprendran ràpidament, i és justament el canvi de titular en la conselleria i, per tant, la necessitat que el nou equip que en aquests moments ens hem fet càrrec de la responsabilitat al capdavant del Departament d'Empresa puguem també fer una aproximació, eh?, que, de fet, s'inscriu en el context de la llarga reflexió que aquest projecte de llei ha tingut en aquesta legislatura i en la legislatura anterior. Aquesta és una iniciativa finalment reeixida i que avui, amb el concurs de tots els grups parlamentaris, serà possible, però que ha tingut una llarguíssima gestació. En aquest sentit, per tant, voldria que les meves primeres paraules fossin d'agraïment a tota la feina que han fet els diversos grups parlamentaris, a tota la permeabilitat amb què s'han escoltat totes les consideracions sectorials, tant de Pimec, d'ABC, de Retail.cat, en definitiva, de tots els sectors que en algun moment donat han volgut participar en aquesta iniciativa legislativa. Agrair també molt especialment que tots els grups decidissin en el seu moment no plantejar cap esmena a la totalitat i que hagin procurat sacrificar, fins i tot, algunes de les seves posicions, en ares d'un consens que finalment ha aconseguit uns nivells raonables. Agrair moltíssim també la feina, que em consta que ha estat ingent, del relator, el senyor Joan Ramon Casals, que ha tingut, en la seva doble dimensió d'alcalde i de diputat, la capacitat també d'incorporar criteris de realisme a la iniciativa, al projecte de llei que ara aprovarem. És important la reflexió que els oferiré com a conseller; té a veure amb recordar el model sobre el que hem construït, en definitiva, una ordenació no només del territori, sinó també de la nostra activitat comercial. És evident que si anéssim a construir el mite fundacional de la nostra nació, del nostre país, podríem anar al mercat, a Emporium, a Empúries, i, per tant, que en l'origen trobem que la ciutat, el país, es constitueix a l'entorn d'un mercat, d'una activitat comercial, ens recorda que aquesta és una bastíssima tradició que és la que explica que avui hi hagi prop de cent mil establiments que tinguin un pes equivalent al 16 per cent del producte interior brut, o que en aquests moments aquest sector pugui generar més de 600.000 llocs de treball directes. Això és el que també té a veure amb un teixit que en aquests moments suposa el 99 per cent de petits i mitjans establiments. Fixin-se que són dades qualitatives que ja ens encarnen i ens van il·lustrant quin és el nostre model; un model, hi insisteixo, que ha estat clau en la configuració d'una determinada ordenació del territori i de la societat. Els nostres pobles, les nostres ciutats, el nostre territori no seria com és sense un teixit vinculat al comerç, vinculat a l'activitat firal, vinculat en part, també, a una determinada provisió de serveis que ens distingeix com a país del sud d'Europa i del context mediterrani. En aquest sentit, en l'ordenació de les nostres ciutats, recordin aquella idea de la complexitat, de la cohesió, també de la compacitat, que era un model sensible en criteris de sostenibilitat, però que era també un model compromès, des del punt de vista de la cohesió social i de la protecció del nostre patrimoni, del nostre teixit social, urbà, cultural, patrimonial. Aquesta llei té a veure amb això. Una llei que vol garantir que les ciutats, que els municipis puguin tendir a l'autosuficiència, puguin, en definitiva, ser sostenibles: optimitzar el sòl, protegir el medi ambient; la conservació d'aquests actius de serveis patrimonials. Finalment, també, la consagració d'un principi que aquesta llei no ha abordat, perquè ja ho donava per plenament assumit, que tenia a veure amb l'ordenació de l'activitat comercial i de serveis a l'entorn de les trames urbanes consolidades; tot un model d'ordenació, eh?, del nostre territori i també de la nostra activitat comercial. La posició del Govern amb relació a l'activitat comercial és coneguda, i, en aquest sentit, amb la directora general i amb el secretari d'Empresa ja he tingut ocasió d'incorporar-me a totes les importants línies de treball que tenen a veure amb l'arribada de la digitalització. I la vivència i l'experiència de la digitalització com una oportunitat, com una oportunitat de creixement de l'activitat comercial; també com una oportunitat per a la millora de l'excel·lència, de la qualitat, de la formació, que ens permet distingir un model que no té res a veure amb el model que s'experimenta a la resta de l'Estat espanyol, i tampoc amb altres entorns continentals. En definitiva, creixement de l'activitat, internacionalització, aposta per l'excel·lència, la qualitat i la formació dels treballadors vinculats a aquest sector, i, per descomptat, veure en la revolució digital que estem vivint una oportunitat i no un problema. Respecte a la llei, el preàmbul és prou explícit: «Crear les condicions que afavoreixin la lliure i lleial competència, i, en definitiva, estimular l'activitat econòmica en un context de globalització, en un context de modernització vinculada a la revolució digital. També –i aquest segurament deu ser l'aspecte més rellevant d'aquesta iniciativa legislativa–, una oportunitat per posar fi d'una vegada a la tan àmplia dispersió normativa que teníem; una dispersió normativa que afectava l'activitat del comerç, les fires, els horaris, i que, sense cap mena de dubte, perjudicava el principi de la seguretat jurídica amb què qualsevol iniciativa empresarial, qualsevol iniciativa social s'ha de poder dur a terme. No se li escaparà a ningú que en l'articulat hi ha un esforç i un intent, una onada liberalitzadora important destinada a afavorir l'activitat econòmica. I, en aquest sentit, crec que ha estat un esforç reeixit, que vull felicitar els esforços que s'han fet de simplificació de la regulació, d'alliberament de les càrregues en els períodes de liquidació d'estocs, etcètera; en definitiva, eh?, aconseguir que moltes de les iniciatives que s'emprendran s'alliberin d'un marc regulador o d'unes càrregues administratives que eren absolutament innecessàries. També s'ha aprofitat per flexibilitzar el marc normatiu en benefici del sector i en benefici del ciutadà. No perdem mai de vista que la flexibilització ha d'anar en benefici del sector, però també en benefici del ciutadà. I, en aquest sentit, hem de viure i subratllar com a èxit l'aproximació del legislador de la llei al tema de les rebaixes –de l'imperatiu a la recomanació–, o en el tema de les promocions, etcètera. Crec que, a mitjà termini, allò que ja el context de revolució digital ens imposava, doncs, també serà bo que tinguem l'audàcia de saber-ho aprofitar i de no viure-ho com una dificultat. S'ha fet un esforç amb relació també a la regulació horària –des de les setanta-dues hores/setmana a les setanta-cinc–, o en regulació també dels horaris de tancament, amb una distinció entre els estius i els hiverns. Potser –ho reconeixem– el Govern hauríem enfocat diferent aquesta qüestió. En tot cas, reconeixem l'esforç de consens que ha buscat tothom i aquest punt d'equilibri que s'ha trobat. El Govern –ho admetem– hauríem anat més enllà, segur. El Parlament ha decidit acotar-ho i distingir entre l'estiu i l'hivern. Vostès saben les raons que els han portat a aquest punt d'equilibri i, en tot cas, al Govern és el que apreciem: l'esforç de síntesi, l'esforç de consens i l'esforç de transacció. Veurem, en el mitjà i el llarg termini, si efectivament hem ajudat o no els nostres conciutadans a l'hora de fer-los la vida més fàcil i l'activitat comercial més accessible. Compromís també, molt important, per desenvolupar la reglamentació dels BID. Aquí el compromís del departament és absolut i explícit. I aquest matí encara en parlàvem amb la directora general quan constatàvem la necessitat de comprometre que, efectivament, a un any vista puguem reforçar de veritat uns programes que necessiten una acció legislativa que els desplegui, i on dirimim fins i tot quines han de ser les formes tributàries que ho puguin recolzar de veritat i on aclarim d'una vegada com podem de veritat jugar la carta estratègica que ens permeti en alguns casos reforçar l'economia urbana a l'entorn de l'activitat comercial, firal i de serveis. També crec que la iniciativa legislativa des del punt de vista instrumental ens resultarà útil per a la classificació de conceptes bàsics. I aquí s'ha entrat en qüestions que tenien a veure amb els saldos, amb els outlets o amb tot l'entorn i la perimetrització del que eren les àrees de degustació. S'haurà incorporat, des del punt de vista instrumental –de fet, ja existeix i s'ha fet una bona feina amb la cambra–, la creació del cens; un cens que hem de poder anar actualitzant sistemàticament. O la incorporació de criteris, de regles del joc clares. Segurament, en algun moment donat es podran posar en crisi, es podran revisar, però regles del joc clares amb relació a les zones de degustació, però també en altres aspectes que valia la pena que d'una vegada més o menys quedessin ordenades. Crec que és apreciable –i com a conseller ho vull destacar– la capacitat que deuen haver tingut els diputats i diputades de trobar un encaix que garanteixi el principi d'autonomia municipal, especialment a la ciutat de Barcelona. La ciutat de Barcelona té la seva carta municipal, i aquest és un principi rector que ens ha de condicionar sempre, i, en tot cas, que també hagin trobat vostès la manera de fixar un criteri en la llei i que alhora també el món local el pugui graduar, en funció de cada circumstància municipal i local. També, finalment, destacar com s'han delimitat condicions, excepcions, perquè un municipi pugui sol·licitar ser municipi turístic; aquest és un aspecte important. I aquí, de nou, crec que la paraula que resumeix més la iniciativa i l'esforç que s'ha fet és la de la recerca del consens, el diàleg i la transacció entre els diversos grups. En definitiva, una llei que de ben segur s'aprovarà amb la petjada de tots els grups parlamentaris, amb un esforç de negociació, de discussió, important, i que, per tant, crec que finalment serà més útil i haurà endreçat millor que no com ens vam trobar aquesta situació just a l'inici de la legislatura. No vull acabar sense subratllar el lideratge que va exercir en el seu moment el conseller Baiget, un conseller que, en definitiva, va entomar, eh?, una iniciativa legislativa que ja venia de legislatures anteriors i que avui, doncs, culminem gràcies a la seva determinació política d'iniciar la reflexió i culminar-la. Moltes gràcies, senyores i senyors diputats. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor conseller. A continuació té la paraula el diputat Joan Ramon Casals, que fou designat ponent relator de la llei.
Moltes gràcies, vicepresident. Primer..., bé, jo, la meva primera intervenció com a relator, sobretot –sobretot– és d'agraïments, perquè..., ho ha explicat molt bé el conseller Vila, que aquesta és una feina i una llei feta amb moltíssimes mans. Es va començar, aquest projecte de llei, fa més de quatre anys, i ara és veritat que el Parlament de Catalunya, en quatre mesos i escaig –realment, quatre mesos–, hem tingut l'oportunitat d'intentar, diguéssim, dur a terme i tirar endavant i aprovar una llei d'un dels sectors més importants del nostre país, que és el sector, diguéssim, a l'entorn del comerç, dels serveis i l'artesania i de les fires, eh?, un sector que el que fa és, fins i tot, marcar la que és la nostra pròpia identitat –i no parlem de la importància que té des d'un punt de vista econòmic. Per tant, això és una feina de moltíssima gent, i jo crec que la ponència i els ponents el que hem tingut la sort és de poder-la culminar, amb molta feina –amb molta feina– i amb molt bona voluntat, que és el que jo vull agrair. Però continuem amb els agraïments. El conseller Santi Vila ho deia..., jo també, a més, t'agraeixo personalment, o li agraeixo personalment, la rapidesa –que això s'ha de dir–, molt ràpida, molt ràpida, amb què el conseller, amb molt pocs dies..., bé, jo diria que al dia següent de ser conseller ja estava, diguéssim, preguntant, ja estava a sobre de la llei; cosa que s'ha d'agrair molt al conseller, realment, l'ajut també que hem tingut, final, per part teva i del teu equip. També, sobretot, la determinació, com es deia, del conseller Baiget de que aquesta llei s'havia de portar aquesta legislatura i s'havia d'aprovar. I especialment de la gent que hi ha estat a sobre en cada moment, des del punt de vista del departament, eh? Des del secretari general, el senyor Joan Aregio; la directora general, la senyora Muntsa Vilalta; l'ex-director general, el senyor Recasens, que també està aquí, al qual li agraeixo tota la feina també prèvia; o la Montse Gallardo o tot el seu equip. I també els de Relacions Institucionals, eh?, que aquí, amb aquest canvi també..., tant la Gemma Brugués i el Lluís Pitarch, que també, eh? Jo crec que..., el Lluís crec que no va arribar ni al dia, diguéssim, al cap de dues hores o menys, de prendre possessió, ja estava treballant en la llei, cosa que s'ha d'agrair. Però la clau realment d'aquesta llei, a part de la molt bona voluntat, que agrairé una altra vegada, de tots els grups parlamentaris, de tots els ponents i de tota la..., i tots els ponents, també del sector. Diguéssim, veníem d'un projecte que havia estat treballat, ho repeteixo, des de fa molts anys, en el qual tot el sector afectat pel comerç, però també l'artesania o, per exemple, també els marxants, havíeu treballat amb molts acords previs i als quals es reflectia el mateix projecte de llei, que després nosaltres hem intentat millorar en la mesura del possible. Agraeixo especialment a tots els que esteu aquí, des de Pimec Comerç, o l'Agrupació de Botiguers de Catalunya, l'Associació de Venda Directa –que també els hem afectat–, la CEDAC, Comertia, la Fundació Barcelona Comerç, Retailcat, ANGED, Barcelona Oberta, Born Comerç. I podríem dir-ne molts més, però aquests són els que avui esteu aquí. Però especialment també a tots aquells que vau comparèixer durant la ponència; ens vau ajudar molt a acabar de perfilar o, en tot cas, a encertar quins eren aquells punts que calia millorar del que era el mateix projecte de llei. Jo també admeto –i ho dic aquí– que he tingut, allò, com dos consellers que m'han anat ajudant –té una raó de ser–, que és el president de l'ABC, pel que significa, que és el Jordi Vilaprinyó, que està aquí, i el president de Pimec Comerç, que és l'Àlex, l'Alexandre Goñi, que avui no ha pogut ser-hi, però que, en tot cas, sí que tots dos els hem anat seguint. Té una raó també: que és que tots tres som de Molins de Rei, eh?, i, per tant, també ha ajudat una miqueta a poder-ho anar fent. Però, en tot cas, agrair-los molt tot aquest acompanyament, que ens ha servit a la llei per fer-la possible. Les compareixences ens van anar molt bé, ho repeteixo, perquè hi havien punts que teníem clar que per molt que estigués treballat es va veure que podríem aprofundir-hi molt més en la llei. I en aquest aspecte, jo el que voldria destacar són punts o aspectes que hem sigut capaços de millorar gràcies a les aportacions, especialment després de les esmenes que van reflectir els grups, arran d'aquestes compareixences. Punts importants, com seria l'economia circular o el tema de l'economia col·laborativa, que en això especialment tota la..., podríem dir, eh?, que especialment el Grup Parlamentari de la CUP o de Catalunya Sí que es Pot ens van fer molt èmfasi que aquesta llei també n'havia de fer esment. I jo crec que hem aconseguit, diguéssim, millores importants. El mateix amb el malbaratament alimentari. El sector del comerç i la restauració, efectivament, tenen molta feina a fer, i ens han ajudat especialment aquests grups parlamentaris a fer-ho possible. Al que sí que hem fet també molt èmfasi tots els grups parlamentaris..., a tot el que té a veure amb més capacitat i més autonomia per part dels ajuntaments per poder acabar de perfilar una miqueta el nostre model comercial propi. Per a alguns, segurament –i alguns ho direu–, potser no ha sigut suficient, però sí que hi ha un avenç en que els ajuntaments tindrem una mica més de capacitat per poder perfilar el nostre propi model. Perquè, al final, el model comercial el fan els comerços, el fa també el Govern de la Generalitat, que és la principal competència, però ja que en part es fa en el territori, en aquest territori hem de col·laborar Generalitat, comerciants, però també els ajuntaments. En això també hi ha hagut el tema dels APEU, és un dels punts on no hem tingut la capacitat encara d'acabar-ho de tancar. Hi ha una disposició que diu que haurem de fer una llei en els propers divuit mesos, perquè justament hi havia algun dubte normatiu respecte, sobretot, al finançament dels APEU/BID. Per tant, hi ha una primera regulació, però sí que ens encomanem que aquest tema l'hem de tancar entre tots en els propers mesos. Per tant, hi seran, aquests APEU necessaris per potenciar els centres comercials de cel obert que tenim a les ciutats i en els municipis, però jo crec que aquest és segurament l'únic punt que no hem acabat a la llei, però el compromís efectiu de poder-lo fer. Hem millorat molt en l'àmbit del comerç per internet, el comerç digital, que és un dels grans reptes que té el model comercial del món, però també, per descomptat, el del nostre país, que és un model basat en el comerç de proximitat, i, per tant, un model, diguéssim, basat en la globalitat i que pot entrar..., realment és un dels quals hem de mirar de protegir. I amb la llei jo crec que fem avenços, sobretot perquè també els ajuntaments puguem mirar de fer aquesta protecció. I també la millora normativa que hi ha hagut, que m'hi referiré més a la segona intervenció en aquest aspecte. També hem acabat de perfilar municipis turístics; hi havien coses que jo crec que no havien quedat prou ben redactades en la proposta inicial. I hem fet esforços en temes molt importants i als quals jo agraeixo molt l'esforç que han fet tots els ponents, eh? Especialment tots, perquè ja sabeu que aquesta llei sí que no serà una llei de ningú, no serà una llei del Govern, no serà una llei de Junts pel Sí, espero que sigui, així, una llei que ajudi justament el sector del comerç a consolidar-se; com a mínim ha sigut..., a consolidar-se, a créixer i a protegir-lo, és l'objectiu. Però sí que és veritat que jo he d'agrair molt, molt –molt, molt–, diguéssim, la molt bona voluntat i predisposició dels grups parlamentaris, de dos ponents –el Marc Vidal, de Catalunya Sí que es Pot, i l'Alícia Romero, del PSC–..., de tots en global, eh?, però és veritat que ells dos són els que al final..., als moments més complicats. Sí que la molt bona voluntat de la Laura..., vam dir-ho: «Ens ha faltat segurament temps, eh?, per poder aprofundir en alguns aspectes. Doncs, jo crec que ens ha faltat temps i em sap molt de..., em sap greu. Al Sergio..., també és veritat que ell tenia les idees molt clares; els punts que ell defensava els ha defensat molt, i agrair-li també moltes coses en què ens han ajudat a poder, també, millorar la llei. I l'Albert que, bé, en els punts que sempre han defensat ho han tingut molt clar, ens ha ajudat molt –ho repeteixo: molt–, en totes aquestes noves tendències del comerç, com ho han fet també el Marc o l'Alícia, que justament hi hem d'entrar. I, per tant, doncs, ens has donat visions que jo crec que són importants i que la llei introdueix noves, i són visions que el comerç avui ha de tenir en compte i que les heu introduït vosaltres, vosaltres tres fonamentalment, però l'Albert molt, també, en aquesta llei. Però temes en què hem hagut de fer un gran esforç: rebaixes. Jo crec que hem arribat a un acord molt important, amb una novetat molt important, però que al final acaba sent una possibilitat de que el mateix comerç pugui pactar quan s'han de fer aquestes rebaixes; que hi seran, perquè les rebaixes hi seran; el que decidireu, el comerç, quan seran. Hi hauran les d'hivern i estiu. I com ha passat, per dir-ho d'alguna manera, en aquestes últimes rebaixes –per un tema també de calendari, doncs, vau acordar avançar-les dos dies–, doncs, ara és el que permetrà la llei. I del que estic convençut és que, a més de que es marqui a la llei el dia exacte de començament de les rebaixes, marcareu tot el sector del comerç quin dia es faran. També, molt important, un dels punts que hem debatut més, que és el tema de les visites i les trucades per telèfon a la ciutadania. I en això hem introduït una cosa nova, que esperem que funcioni, perquè es fa amb aquesta intenció, que són les llistes Robinson. I, per tant, a partir d'ara, a les persones que ho demanin no se'ls podran vendre productes ni per telèfon ni amb visites al domicili, si prèviament s'han apuntat a una llista, diguéssim, de rebuig d'aquest tipus de venda. Aquí, agrair molt, molt especialment, diguéssim, el paper absolutament de tots, perquè vam fet debats molt importants –jo crec que hem après molt–; però el suport final, especial, de Catalunya Sí que es Pot en aquest aspecte. Un dels punts complicats que no hem tancat fins l'últim dia: zones degustació. En això, sabeu que –ho ha explicat el conseller– s'ha intentat arribar a un punt d'equilibri respecte a una qüestió que és important per la diversitat del mateix sector, per la diversitat comercial, per la diversitat, diguéssim, de molts comerços, especialment forns i pastisseries, els quals creiem que han de tenir aquesta zona de degustació, però que és veritat que, malauradament, l'abús d'aquesta normativa per part de gent, el que ha fet és que haguem de mirar de trobar un punt d'equilibri, que no ha estat gens fàcil. Creiem que el text –i per això el portem– és bo. I, en tot cas, si, com passa amb totes les lleis i amb totes les coses, hi ha alguna cosa que és de millorar, sempre tindrem, els grups parlamentaris i el Govern, l'oportunitat de, més endavant, si és així, després d'haver-ho provat, si no ha anat prou bé, de fer-hi millores. En tot cas, l'esforç –això sí que ho puc dir– fins a l'últim moment, vull dir que, a aquesta hora, ahir, encara no ho teníem tancat; va ser fins a l'últim moment, ja ho sabeu. Vam estar negociant per trobar un text, que esperem que serveixi justament perquè tant el sector de la restauració com el sector, diguéssim, de l'artesania vinculada al pa o a la pastisseria trobeu els espais justament per poder millorar tots, créixer i alhora també diversificar i poder participar del que és la degustació, que és un punt que al nostre país està molt avançat. Podria continuar molt més. Simplement l'últim, i jo crec que és el més –més– important de tot. Aquesta llei, si ha estat possible..., a part de la paciència que han tingut els ponents i les ponents amb mi, eh?, jo ja ho vaig dir l'altra vegada. Hem tingut quatre mesos per fer una llei molt complicada, una de les lleis més importants, des del meu punt de vista, d'aquest país, perquè el comerç, per mi, és el sector més important d'aquest país. Per tant, gràcies per la paciència, que soc una mica desordenat, i, en tot cas, hem pogut fer molt bona feina. Però si ha estat possible aquesta llei és gràcies a la feina de la gent que treballa en aquest Parlament. I no ho dic..., i també els que treballen de diputats i diputades. Ha sigut gràcies, per exemple, a les lingüistes, a la Núria Lucena, especialment a la gestora, la Montse Alcàcer, que ha fet una feina espectacular. I, realment, si algú té el mèrit de que aquesta llei arribi a aprovar-se és l'Anna Casas, que és la lletrada, que la tenim aquí, que ha fet una feina..., tots ho sabeu, tots hem pogut gaudir, diguéssim, dels seus magnífics consells. I, segurament, si aquesta llei algun dia tira..., bé, segur que tirarà d'aquí a una estona endavant. L'Anna és realment la que té tot el mèrit. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyor Casals. A continuació té la paraula la senyora Laura Vílchez, del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Gràcies, presidenta. Gràcies, conseller, i gràcies al públic que avui ens acompanya. Avui no sortirem d'aquí amb la llei de comerç que Ciutadans hauria presentat. No sortirem d'aquí amb una llei de consens entre molts actors implicats en alguns àmbits importants, i no sortirem amb una llei al nostre gust, ben reflexionada, ben pensada, que garanteixi la seguretat jurídica al sector en molts aspectes. Però avui sortirem d'aquí amb una nova llei de comerç catalana, una llei important i molt demandada. Una llei, però, que no la podem fer nostra, perquè nosaltres hauríem optat per una llei de comerç més oberta, més flexible, més moderna, potser amb una visió més actual que la que avui debatem. I avui crec que si aquest Govern hagués estat capaç d'eliminar, com a mínim, les innecessàries presses, el córrer, la improvisació, avui tindríem una llei millor de la que tindrem. No hem tingut, malgrat els esforços que agraïm al departament, com hem comprovat, aquests últims tres dies de bogeria –els ponents em deuen entendre–, un temps de diàleg, d'anàlisi, de reflexió que aquesta llei es mereixia, al nostre entendre, i que el sector es mereix. Perquè, com ha comentat el ponent relator, després de quatre anys demanant aquesta llei no podíem acabar amb aquest nivell d'improvisació en articles, al nostre entendre, importants. Presses d'última hora que ens han fet veure, per exemple, fins a vuit versions d'un article en dos dies. Considerem que no ha estat seriós. Suposem que això ha anat així per salvar una mica els mobles d'una conselleria que no ha aprovat ni una llei en tota la legislatura i que creiem que podria haver fet més del que ha fet. Per això, entre altres coses, aquesta llei, com us comentava, no la podem fer nostra. Ningú ens podrà dir mai que no hem intentat ser constructius i fer aportacions en forma d'esmenes al text que avui debatem, perquè Ciutadans ha estat el grup que més esmenes ha presentat; constructives, treballades, oferint propostes alternatives a alguns articles sencers, presentades per esmenar aquesta llei. I saben quantes esmenes ens han acceptat el Govern del «tenim pressa? Zero –zero. Per això aquesta llei no és la nostra. Perquè el sector del comerç ha tingut la mala sort de no només debatre la seva llei en un període on el Govern no estava centrat en el Govern sinó en altres històries, sinó que a més ha rebut el distintiu del model d'èxit. I tot i que no serem nosaltres qui direm el contrari, el que és cert és que sota aquesta etiqueta s'amaguen intencions purament ideològiques. Hi veiem trajes a mida, que vesteixen favors o compromisos injustificables i que queden molt lluny de voler donar un servei real als comerciants o als consumidors catalans, sinó que el que busquen és, com vaig dir en la primera intervenció, quan es va presentar l'avantprojecte, alimentar el relat aquest penós i victimista quan vinguin les previsibles suspensions del Tribunal Constitucional. I vindran, i el Govern ho sap i tots en som conscients. De fet, per això tenim expressament alguns articles en aquest text. Per tant, en lloc de treballar de forma seriosa, ordenada, que temps n'han tingut, i defensar el seu model d'èxit, si és que se'l creien, allà on toca, especialment en temes on la competència és compartida, s'amaguen en aquesta etiqueta del model propi, que no dona seguretat jurídica a ningú i que perjudica sobretot les «micro, les petites empreses i els autònoms, que amb uns articles bàsics i fonamentals per a la seva activitat, que estaran suspesos, no podran competir en igualtat de condicions. Per això aquesta llei que avui molt probablement s'aprovarà no és la nostra llei. Tot i així hem aconseguit introduir algunes transaccions, algunes d'importants, però sobretot importants per allò d'útils. I més hauríem estat capaços de transaccionar, d'arribar a acords, si haguéssim prescindit de les presses i s'hagués treballat amb rigor. I no amb un ritme relaxat, eh?, que tampoc l'hauríem volgut, però més ordenat i una mica més raonable. Crec que va quedar palès, el passat dijous, com a la Comissió d'Empresa vam haver, pràcticament tots els grups, de fer una abstenció tècnica perquè no vam tenir temps mínim de reflexió per analitzar els canvis que s'havien produït al text en l'últim moment, tenint en compte, doncs, l'àmplia normativa que envolta el sector. I jo crec que, tot i així, la ponència ha estat un grup, com ha dit el diputat Casals, amb olor de ganes de millorar el text original, amb una entesa, i que, per tant, això els hi vull agrair a tots els ponents: a l'Alícia Romero, al diputat Marc Vidal, al Sergio Santamaría, l'Albert Botran i al ponent relator, el senyor Casals, al qual li puc agrair també l'esforç de mediar entre l'oposició i el Govern, però que em reconeixerà que no eren maneres de treballar. A més, agrair, vull agrair, com ha dit el senyor Casals també, la ingent feina de la gestora de la comissió, la Montserrat Alcàcer, i de forma especial a la lletrada, l'Anna Casas, que ha estat disponible en tot moment i que ha fet una feina ingent quan, per assessorar-nos, poder era l'única que estava a l'altre costat del telèfon. Tot i així, aquest llei, com us dic, no és la nostra llei; ni la nostra ni creiem que sigui la llei que el sector necessitava, tot i que les aportacions dels grups han millorat el text de forma notable. Les nostres esmenes i el nostre objectiu va ser el de garantir, dintre d'una llibertat de competència i..., sobretot garantir la seguretat jurídica a consumidors i comerciants, evitant..., hem intentat evitar l'excés innecessari de regulació i les excessives restriccions que, al nostre entendre, encara avui es mantindran, per mantenir, doncs, bé, aquesta llegenda del model propi, amb cap altre més argument. Un exemple d'això és el tema dels horaris, que tenint els articles suspesos de la Llei d'horaris comercials de 2014, ara que teníem la possibilitat de corregir-ho, fem un copy-paste dels articles suspesos i els col·loquem pràcticament tal qual en aquest nova norma. Llavors, això amb quina intenció es fa? Amb la intenció d'eliminar la inseguretat jurídica que en aquest matèria estaven patint els petits? No. Es fa perquè així podem continuar dient que l'Estat ens ofega i tal, quan sabem que la competència en matèria d'horaris comercials és compartida entre Generalitat i Estat. Al final, qui continuarà tenint dubtes i problemes seran els petits, justament els qui el Govern diu que protegeix amb aquesta llei. Sincerament, en aquest punt, el repte estava en abordar el que ja és una realitat, que és el fenomen del comerç online, i no es feia. Aquí hem pogut incorporar la nostra esmena, que demanava al Govern programes per facilitar la digitalització de petits comerços. I tampoc trobem que el fet de sortir de la suspensió d'aquest article hagi d'afectar més els treballadors, com s'havia comentat alguna vegada en ponència Una vegada més, horaris laborals, s'ha de lluitar on toca i donar solucions reals als problemes de conciliació que avui ja tenen, que amb un model molt més restrictiu els problemes de reconciliació, en un sector, a part, molt feminitzat, ja hi són. En aquest sentit, hem pogut introduir mesures de foment de la conciliació de temps laboral i personal via ajuts a la contractació. Per tant, com veuen, és un plantejament força diferent, també, pel que fa a horaris. Diu el conseller que ells haurien..., que el departament hauria volgut anar més enllà, en aquesta matèria. Doncs, en va tenir l'opció, conseller, però ho va rebutjar. Per tant... Quant al consens, un exemple clar d'aquesta llei ha estat el debat de les zones de degustació als establiments comercials; una negociació que, al meu humil enteniment, ha estat un despropòsit. Jo personalment..., no hauríem introduït un article que, després d'anys treballant, com ha comentat el ponent relator, una llei de comerç..., introduir un article sense un mínim consens entre les parts implicades, que és el que ens hem trobat els ponents d'aquesta llei. A nosaltres..., en aquest punt jo li haig de dir que a nosaltres concretament ens han pres el pèl, marejant les nostres esmenes durant vuit versions de transacció, per acabar fulminant les nostres aportacions, que incidien sobretot en garantir la igualtat dels drets laborals en aquests espais. Potser, com deia, la manca de temps... No hem tingut temps, senyor Casals, no hem tingut prou temps de diàleg, d'argumentació..., les presses. I aquest ha estat el drama d'aquesta llei que avui aprovarem: la manca de temps imposada, perquè ningú ens obligava..., la manca de temps imposada per analitzar l'àmplia regulació existent en moltes matèries, com per exemple la venda directa a domicili, que també ha portat cua. Per tant, una llei que colla molt, que vol regular molt, però que a continuació va plena d'excepcions i articles a la carta; una llei que, després d'un refós de normatives, al nostre entendre avança molt poc. Una llei que davant de nous models de comerç, de nous hàbits de consum, en lloc de donar respostes al futur dona respostes d'abans-d'ahir. I per això s'aprovarà en gran part –en gran part; ja ho ha dit el ponent relator–, gràcies als socis del passat, a Catalunya Sí que es Pot i al PSC. Nosaltres, però, com hem fet fins ara, facilitant la tramitació –hem treballat com ningú les esmenes–, aprovarem la majoria d'articles d'aquesta llei, per responsabilitat i per compromís amb el sector, conscients de que era una llei necessària. Però sàpiguen que aquesta no és la llei que el nostre grup parlamentari voldria per al comerç català. A més, presidenta, volem demanar votació separada –no sé si l'hi han comunicat ja– dels articles..., de la resta dels articles: 36, 37 i 38. Hi havien alguns apartats a part? [[Pausa.]] Ja està comunicat, oi? [[Veus de fons.]] D'acord, d'acord. Doncs, res més. Gràcies, presidenta. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyora Vílchez. A continuació té la paraula la senyora Alícia Romero, en representació del Grup Parlamentari Socialista.
Gràcies, presidenta. Bon dia, conseller Vila. Diputats, diputades, voldria saludar molt especialment els membres de les associacions de comerciants, els gremis i sindicats que avui ens acompanyen en el debat i votació d'aquesta llei; una llei, ja s'ha dit, molt esperada pel sector, i per la que crec que han treballat i han lluitat molt. Gràcies a tots, de debò, per la col·laboració i la feina que han fet, que ens ha ajudat, i que ens ha permès que avui portem en aquesta cambra una llei millor que la que ens va presentar el Govern fa uns mesos. Conseller, ho vaig dir en el debat a la totalitat, aquesta és una llei que arriba tard. L'any 2013, el conseller Felip Puig es va comprometre a presentar-nos una llei al Parlament, i han hagut de passar quatre anys perquè el Govern, de la mà del conseller Baiget, reprengués els treballs que avui vostè clourà. I vull, en aquest punt –i també s'ha de fer–, reconèixer l'actitud i la voluntat del conseller Baiget, que en tot moment ens va transmetre la necessitat d'arribar a acords, la necessitat de millorar la llei en tot el procés parlamentari que s'havia d'iniciar. Crec sincerament que després, també, amb el recolzament del conseller Vila, ho hem aconseguit, i avui la llei és millor que la que van presentar. Però també és cert que quatre anys són molts i el sector comercial és un sector que ha patit especialment la crisi en els darrers anys. Ho vaig dir en el debat a la totalitat: només entre 2008 i 2011 es van perdre 32.500 llocs de treball i es van tancar 2.463 locals i 5.800 empreses. Crec, creiem des del Grup Socialista, que calia una resposta abans de l'any 2017. Ens hauria agradat, eh?, tenir un govern, que segur que ha fet coses, però una mica més preocupat per regularitzar alguns elements importants, per posar el marc d'alguns aspectes importants que haurien d'enfortir el sector comercial, que genera una dinàmica econòmica important, però també social, en els municipis del nostre país. A mi sempre m'agrada donar dades, perquè crec que les dades ens haurien d'ajudar..., o ens han d'ajudar a prendre decisions; al Govern, però també a una cambra legislativa. Miri, els vull donar algunes dades del 2016. En el sector del comerç al detall es van ocupar 322.500 persones, en total és un 10 per cent de l'economia catalana; 67,5 per cent són dones –una xifra molt important. La majoria de les dones que hi treballen tenen entre trenta i quaranta-quatre anys –el 38 per cent. I dono aquestes xifres perquè aquesta ha sigut una línia que nosaltres hem volgut seguir per defensar algunes esmenes que hem presentat en aquesta llei. Miri, l'any 2016 es comptabilitzen 75.800 empreses i 93.000 establiments de comerç al detall. És una xifra important, perquè representa entre el 12 i el 14 per cent de l'economia de Catalunya. Però són xifres que resulten inferiors a l'any anterior. De fet, són xifres que es van reduint des de fa set anys consecutius. Per tant, no és una xifra que ens agradi. A més a més, quan analitzem una mica aquesta disminució dels establiments comercials al detall, veiem com la reducció més important és en aquells que tenen entre una o nou persones assalariades o cap persona assalariada, és a dir, que és l'autònom el que ha creat la seva pròpia empresa. Aquesta és una xifra que ens ha de preocupar i ens ha de fer pensar. Sobretot ens ha de fer prendre decisions adequades perquè això no continuï en aquesta escalada de disminució. Per tant, és veritat, es crea ocupació, es creen llocs de treball, però es redueixen empreses i establiments comercials. I això ens fa pensar que s'acaben reduint comerços de proximitat i comerç urbà, que és el que té dimensions més petites al nostre país. I també ens preocupa que l'ocupació que generem sovint és precària i, per tant, això també és un element que hauríem de revisar, tot i que és veritat que el que ens ha fet més mal en això és la reforma laboral que es va aprovar per part del Partit Popular amb el recolzament de Convergència i Unió en el seu moment. Li deia abans, conseller, després de situar una mica aquestes xifres, que avui aprovem una llei que és millor que la que el Govern ens va presentar. Podria ser encara millor si haguéssim tingut temps, eh? Les presses no són bones conselleres mai, i li haig de dir que ens han fet córrer molt, excessivament. Jo entenc els objectius del Govern, però hem fet unes compareixences rapidíssimes, no hem tingut gairebé temps per preparar unes bones esmenes, els treballs de la ponència han sigut fulminants; tot ha estat molt ràpid, a un ritme que no ens ha permès, crec, reflexionar amb tranquil·litat, digerir alguns temes, i, com deia la diputada Vílchez, doncs, en alguns articles hem tingut fins a vuit versions, perquè no ens acabaven de satisfer. Jo crec, fins i tot, que encara avui no ens satisfan. Però el temps fa això, que hagis de tancar l'acord abans del debat i de la votació. En tot cas, és veritat que ha passat tot això, i és una llei millor, però no la millor. Des del Grup Socialista, a més a més, hem dit sempre que aquesta llei resol alguns problemes, segurament, d'incertesa i inseguretat jurídica que té el sector, però no afronta alguns reptes importants de l'àmbit comercial. I en voldria citar alguns, i no em vull entretenir. Les noves plataformes de venda –ho hem dit moltes vegades–: en aquests moments un terç de la població espanyola compra per internet, fa nou anys era un 10 per cent; aquest és un debat que s'ha d'afrontar i hem de posar-nos-hi. Els nous formats comercials; la pluralitat de formats; els nous hàbits de compra; la logística; els nous perfils professionals, que demanen un coneixement més estricte del producte; la fidelització del client; l'experiència de compra. Tot això creiem que cal afrontar-ho. I és veritat que la llei toca alguns aspectes, millora amb el tràmit que s'ha fet, però creiem que no acaba d'afrontar algun dels reptes que tenim. Tampoc s'ha volgut entrar en un debat a fons en una llei paral·lela, que és la Llei d'equipaments comercials, però que és la que marca el model català, aquest model català d'èxit del que tant parlem, que nosaltres, sincerament, creiem que s'ha desequilibrat en els darrers anys. I parlar d'equipaments comercials vol dir parlar de model. I aquest meló no s'ha volgut obrir. Com tampoc es va voler obrir la modificació que es va fer sobre l'impost als grans establiments comercials, que es va fer per la porta de darrere a la Llei de mesures fiscals i financeres, i que a nosaltres ens hauria agradat tractar, perquè aquest era un tema també important, que hauria merescut una reflexió amb el sector. Per tant, em sap greu, però avui no tenim tampoc la llei més ambiciosa, més valenta, la que necessitaríem per al segle XXI, que segurament satisfaria molt més al meu grup, però és veritat que és millor que la que teníem. Miri, em vull centrar, en els minuts que em queden, en destacar aquells elements que han millorat en la llei. I també els haig de dir que ha millorat, doncs, en part, gràcies a les esmenes o les propostes que ha fet el Grup Socialista; també altres grups –també altres grups–, però en tot cas ells ja les defensaran. I hi vull entrar una per una. Horaris comercials. Miri, el Govern proposava, proposa, setanta-cinc hores, tres hores més que el que teníem amb anterioritat. No hem sabut entendre, aquestes tres hores de més, per què i a què responien. Però en tot cas tampoc em vull centrar només en les setanta-cinc hores, sinó que tampoc hem vist, en aquesta proposta d'horaris comercials, un avenç important en la reforma horària. Aquest Parlament, aquest país ha signat, fa uns dies, un pacte nacional per la reforma horària. Aquesta llei era una ocasió per demostrar que hi som i que estem per la reforma horària. El Govern no ho havia plantejat i hem hagut de ser alguns grups de l'oposició els que, amb algunes esmenes, potser no prou valentes o no prou avançades, sí que acabem recollint, en el text que s'acabarà aprovant, elements que avancen la reforma horària. Com què? Doncs, com que en comptes de permetre que els establiments comercials tanquin a les deu de la nit, hauran de tancar a les nou. Per tant, una hora menys és molt?, és poc? Doncs, miri, és un avenç. El Grup Socialista és un partit possibilista, pràctic, realista, que sempre intenta que s'avanci per millorar. Que es podria millorar més? Sí. Però a nosaltres ens ha semblat que la proposta que fèiem era raonable, que hem d'anar avançant; escoltin, que en països com Itàlia o Portugal a quarts de set les botigues estan tancades i que hauríem de caminar cap aquí. No ho podem fer de cop i, per tant, aquest és un primer pas del que nosaltres, doncs, estem avui satisfets. No s'han aprovat altres elements, eh?, que també nosaltres proposàvem, alineats amb la reforma horària, però d'aquest, almenys, estem satisfets. Miri, municipis turístics. I ara per què parlem de municipis turístics en l'àmbit comercial? Doncs, perquè si un és municipi turístic té excepcionalitat d'obertura en horaris comercials. Nosaltres el que no volíem és que per aquesta via acabéssim permetent que molts municipis de Catalunya tinguin els seus comerços oberts en horaris molt més amplis. I què hem fet amb algunes de les nostres esmenes? Posar alguns límits; posar alguns límits que ens semblaven importants. I, per tant, jo crec que aquest també és un avenç que hem fet. I un altre element, que pot semblar a qui ho escolti no prou important –doncs, ho és, i molt–, que és la resolució expressa del departament a l'hora d'atorgar la condició de municipi turístic o la denegació en el cas del silenci positiu. Això no és el que passa ara. I el que volem és que si un municipi ho demana, se li hagi de respondre expressament. I si no ho fa, que sigui denegada. Hem de ser curosos en això, hem de tenir la claredat de quins són els requisits i les condicions per ser municipi turístic. I si ho compleixes, evidentment podràs ser-ho i podràs tenir els avantatges, i els inconvenients, potser, també, de ser-ho. Però nosaltres creiem que era important posar límits i aclarir algunes coses. I sobretot endreçar. I crec que també endrecem bastant tot l'article que fa referència a aquestes condicions. S'ha parlat també de les rebaixes. Per nosaltres també era un tema important. Ningú estava a favor d'eliminar les rebaixes –ningú–; no hem sentit a les compareixences a ningú que en parlés a favor. No entenem per què el Govern ho va fer. És veritat que això ho modifiquem, i ho modifiquem perquè tornin les rebaixes. Ens sembla molt important per a la creació d'ocupació en aquelles èpoques, també important per al comerç urbà i de proximitat, que al finat té en les rebaixes una gran campanya promocional. I, per tant, a nosaltres ens semblava que això calia mantenir-ho. S'ha tractat també i s'ha parlat de la venda directa. Pot semblar un element menor, i és veritat, però amb aquesta modificació que fem en la venda directa –que hi hem treballat molts grups, malgrat que al final les transaccions només les signem alguns–, hem volgut mantenir dues coses: u, permetre la venda directa, que és un format comercial flexible que demana poca inversió i que permet que moltes dones s'insereixin al mercat laboral i, per tant, permetre-la, que en el text inicial semblava que es volia evitar; i, dos, garantir als consumidors els seus drets. I crec que això, amb algunes incorporacions, com s'ha dit, de les llistes Robinson, per part de Catalunya Sí que es Pot i la CUP, doncs, això ho hem pogut millorar. I, per tant, crec que hem fet finalment un bon article. Hi ha un altre element més general, que després afecta dues o tres coses, que és l'autonomia municipal. No dic res nou si dic que el PSC és un partit municipalista i hem volgut que algunes esmenes reforcin aquesta autonomia, aquesta autonomia local. I penso que en alguns aspectes ho hem aconseguit, també amb el recolzament d'altres grups. I hem aconseguit una disposició especial per a Barcelona; que és veritat que Barcelona té una idiosincràsia que cal tractar paral·lelament. I, en aquest sentit, doncs, crec que és rellevant que hem incorporat l'article 54, sobre les àrees de promoció econòmica urbana, les APEU. El Grup Socialista fa molts anys que persegueix aquesta regulació. Vam portar una proposició de llei, l'anterior legislatura, que no va reeixir perquè el grup del Govern no ens la va recolzar. Estem contents del canvi de posició, i que ara sembla, doncs, que en divuit mesos haurem de presentar una llei per tenir la regulació definitiva d'aquestes APEU. Hem fet molts canvis; molts canvis, és veritat, a millor. Esperem que aquesta llei resolgui alguns problemes, afronti alguns reptes, i sobretot ens permeti enfortir el comerç i millorar algunes de les dades que abans hem donat. Nosaltres defensem, hem defensat sempre un model comercial equilibrat, que compti amb diversos formats comercials que es complementin, que compti amb els millors treballadors, formats, amb bones condicions laborals, i sobretot amb un comerç urbà, mediterrani, divers, de qualitat, i sobretot que ens faci viure una experiència de compra inoblidable, com ens va dir algun dels compareixents, que crec que va fer intervencions..., van haver-hi intervencions molt interessades. Volem tot això i volem més. I no sé si la llei, doncs, ho aconseguirà tot; segurament, no. Per això demanem al Govern que tingui valentia i ambició després de l'aprovació d'aquesta llei. El que sí que tinc clar es que els diputats ponents que hem intervingut en aquesta llei hem perseguit això. I vull agrair a tots els diputats –al Marc, a la Laura, a l'Albert, al Sergio– la seva feina, la seva paciència, tot el que hem fet per intentar teixir una millor llei, i evidentment també –i especialment– al relator, al Joan Ramon, per la seva feina. Haig de dir que ens has fet patir molt –molt–, ens has fet córrer molt –molt–, ens has fet enfadar –a mi, molt, ja ho saps. Jo, que soc temperamental..., m'has fet enfadar molt. Però també t'haig de dir que fins al final has intentat arribar a acords, i has intentat que aquesta llei que avui presentem sigui molt millor que la que vam conèixer. I, per tant, jo crec que això és l'important i el que val la pena valorar. Tu i jo, ahir, no vam poder estar als gegants amb els nostres fills, estàvem tancant una llei. Per tant, que valgui la pena; que valgui la pena, aquesta llei. Gràcies als diputats, de veritat, per la feina, perquè jo també reconec que tinc el meu caràcter. I gràcies als membres del Govern i del departament: gràcies al Joan Aregio, gràcies a la Muntsa Vilalta, que ens han ajudat i han estat al nostre costat sempre per arribar finalment a tancar aquests acords. A la Montse Alcàcer i a l'Anna Casas, que és un sol, ho vaig dir, una santa, per aguantar-nos i per poder acabar teixint aquesta llei i que sigui entenedora. També a la gent del meu grup, a la Rita, que també m'ha ajudat, doncs, a poder posar en ordre totes les meves idees i totes les meves propostes. I ara ja sí, per acabar, gràcies al sector, que esteu aquí. Espero que avui marxin una mica més satisfets del que van entrar fa uns mesos en aquest Parlament. Ho hem fet el millor que hem pogut. No sempre podem acontentar tothom, seria impossible, no?, és gairebé una quimera, però nosaltres almenys estem moderadament satisfets. Queda molta feina per fer; seguirem lluitant pel model que defensem. Esperem tenir estabilitat necessària per treballar i que ningú impugni quelcom que avui no és un problema a Catalunya. Els polítics estem per resoldre problemes, no per crear-los. Així que espero que tots estiguem a l'alçada. Jo estic convençuda que el sector ho estarà, només falta que ho estem nosaltres. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyora Romero. A continuació té la paraula el senyor Marc Vidal, del Grup Parlamentari Catalunya Sí que es Pot.
Bé; gràcies, presidenta. Conseller, amics i amigues del sector, gràcies també per ser avui aquí, per la paciència, per la insistència, per haver-nos estat aportant informació, fent pressió quan tocava. Això, evidentment, és el que es necessita perquè una llei sigui el màxim consensuada possible. És curiosa la interpretació que cadascú fa d'un mateix text legal. La diputada Vílchez ha dit que era excessivament reguladora, i feia un moment el conseller, que suposo que se l'ha llegit, al final de tot, quan es va incorporar com a conseller, la interpretava com una onada liberalitzadora. No: ni tanto, ni tan poco. Si fos una onada liberalitzadora li puc assegurar que la votaríem en contra. I no serà el cas. Jo crec que simplifica bastant, però sobretot busca consensos i complicitats, i regula; regula sobretot aspectes que no estaven regulats i que són necessaris regular, perquè, si no, és el far west, que ja ho és bastant el país, però no caldria que la llei aquesta, en tot cas, ho fos. En primer lloc, manifestar el bon clima –crec que tothom ho ha dit–, el clima de treball que hi ha hagut en la ponència. Ningú ha partit amb vetos concrets amb relació al debat sobre les esmenes presentades; tampoc el Govern. Jo crec que això s'ha de dir –s'ha de dir clarament–, més enllà dels posicionaments ideològics o de programa que cadascú pogués portar, i que crec que s'ha intentat trobar les posicions de consens en funció de la interpretació que tots hem fet, sobretot de les aportacions que els deia del sector –del sector–, que van comparèixer en els treballs previs a la ponència, i que crec que van ser compareixences prou suficientment interessants com perquè el Govern acceptés moltes de les esmenes que van presentar-li després alguns dels grups. Agrair, evidentment, la bona feina del relator, dels altres ponents, que ja no els citaré perquè tots ens anem citant, i sobretot, com s'ha dit aquí, del suport tècnic de la Montserrat Alcàcer i el suport expert de la lletrada Anna Casas, que ha facilitat l'encaix d'unes quantes dificultats afegides que li hem anat aportant tots i cadascun de nosaltres. Lamentar les presses, també; cert. Ho vam avisar en el debat de totalitat: la llei tenia mancances, especialment en temes de futur. Se'ns deia: «És que el sector la demana i la necessita ja. Vam escoltar tot el sector. Tothom necessitava la llei, però ningú ens va donar pressa –ningú. Tothom ens va dir que calien adaptacions noves, això és cert, i, per tant, jo crec que la pressa era només per a algun determinat àmbit d'aquest sector, que no sé si al final acabarà veient reflectides les seves necessitats en el text final. I el mateix passa amb la negociació de les esmenes, ja ho hem dit. Fins aquest mati havíem de tancar alguna esmena, i arribarem, en alguns temes, a allò que no sé si ens equivocarem votant, perquè potser no hem tingut temps ni de llegir a fons el que estem acabant de dir. Per tant, no és una bona manera d'enfocar una llei tan important com aquesta que haurem fet avui. Ara bé, dit això, posem en positiu tot allò que té de positiu –que n'hi ha–, i que jo crec que hem aconseguit moltes coses en el dictamen aquest que avui debatem. El projecte de llei situava en els seus objectius compilar en un sol text els blocs normatius que conformen la legislació vigent. Això s'ha aconseguit, en part –en part–, perquè d'entrada renunciava a un dels més conflictius, que és el dels equipaments comercials. Jo crec que aquesta és una de les característiques inicials del text: intentar evitar els conflictes, no col·lidir ni amb l'Estat, que ja té una regulació, com saben, totalment liberalitzadora, ni amb les voluntats sovint contraposades entre diferents àmbits del sector comercial. I aquest passar de puntetes i buscar l'encaix del boixet s'aconsegueix força en alguns temes –per exemple, el de les rebaixes–, poc o molt poc en d'altres, com entenc jo que el de les zones de degustació o el dels horaris comercials. Però hi ha un altre element que situàvem en el debat de totalitat, a més d'aquests punts conflictius que ja esmentaré específicament, que és la voluntat expressada en la part expositiva de defensar un model de comerç de proximitat –en la part expositiva–, que és un comerç tradicionalment format per petites empreses que sovint són empreses familiars, empreses que contribueixen de manera natural al que en diríem la vida social dels nostres pobles i ciutats. I nosaltres compartim aquesta voluntat, perquè entenem que és cert que un poble o una ciutat on aquest comerç ubicat en els seus barris té vitalitat és un poble també molt més viu en molts aspectes. Però lamentàvem que el projecte, a més a més de dir-ho, per fer efectiva aquesta voluntat es limitava a la mirada defensiva de sempre respecte a d'altres models de comerç, especialment amb relació als horaris, amb relació als dies d'obertura, amb relació a les rebaixes o amb els canvis estructurals dels usos socials, com l'aparició de grans superfícies, el comerç electrònic o el comerç franquiciat. I dèiem que aquesta no era la manera de posar en valor suposat aquest model tradicional, sinó que el que calia era una mirada nova sobre les funcions tradicionals del comerç; que calia posar en valor aquestes funcions i fomentar-les, perquè altres formes de comerç no poden fer-les, i que, més que l'actuació defensiva, el projecte havia de ser proactiu, facilitant polítiques de connexió, polítiques de col·laboració entre les velles i les noves formes de comerç, fomentant l'associacionisme, participant en la dinamització dels espais públics i les ciutats, incidint en elements de conscienciació sobre el consum dels productes que es venen, fomentant els elements de sostenibilitat o connectant la producció local amb l'accés massiu de les noves tecnologies. En això coincidíem amb moltes de les compareixences. I en això aquest projecte ha millorat raonablement i s'ha de reconèixer. I dic «raonablement, perquè entre els textos legals que regulen i que sancionen, i els textos legals que només expressen desitjos, hi ha un punt mitjà, que són els texos legals, que descriuen obligacions futures a posar en pràctica pels governs. I aquesta, aquesta part que els he explicat fa un moment, queda resolta així: en les polítiques de foment del comerç, el Govern, l'actual i el que hagi de venir, perquè això serà llei, té deures que venen detallats, que van en la línia d'afrontar aquesta visió més holística, més col·laborativa i més social del comerç, que és el que en definitiva pot permetre no només la supervivència, sinó la vitalitat del model de comerç de proximitat que tots diem defensar, però que, com a mínim fins ara, fèiem de manera reactiva. I en aquest aspecte estem també raonablement satisfets de com ha quedat el dictamen que avui debatem. Hi havia un darrer element que també situàvem en el debat de totalitat, que era la visió poc estatutària i molt governamental de les competències sobre el comerç. Dic això, perquè és el mateix Estatut el que defineix amb caràcter general un principi de competència municipal sobre el comerç, i deixa en segon lloc el marc que determinin les lleis, és a dir, aquesta llei per a aquestes competències. El projecte inicial pensava sobretot en el Govern de la Generalitat. La sensació era –sensació– de desconfiança envers els municipis, quan les decisions sobre el comerç afecten de manera directa no només la fesomia, sinó també el funcionament dels nostres municipis. En el text final han quedat clarobscurs, en aquest tema. Sí que hem inclòs clarament, en els principis rectors, el principi de subsidiarietat i respecte per les administracions locals i les seves competències. Sí que hem incorporat la referència a aquestes competències locals en aspectes com la regulació o la inspecció i la col·laboració en les polítiques de foment o la presa de decisions en determinades qüestions. No en tots els llocs aquest principi de subsidiarietat es veu reflectit, però creiem que també ha millorat substancialment cap a una visió de col·laboració entre administracions que en el projecte original no s'explicitava. Aquests eren els temes que vam plantejar inicialment al projecte, i que es van veure reflectits en les vuitanta-dues esmenes que el nostre grup va presentar al projecte de llei. D'aquestes vuitanta-dues, el dictamen en recomana directament vint-i-quatre; n'hem transaccionat trenta-tres, en retirem disset i en mantenim vuit. Per tant, si fem un simple balanç estadístic sobre la negociació, francament és positiu. I vol dir que una bona part del dictamen que debatem avui incorpora matisos i aportacions fetes pel nostres grup; algunes són menors, però d'altres les considerem transcendents. Per no avorrir-los, que ja ho deuen estar, després de tants de diputats, em permetré destacar algunes aportacions que hem fet en forma d'esmenes, que ens semblen interessants. Primer de tot, en els principis rectors i les finalitats, que no és poca cosa, incorporem no només aquest principi de subsidiarietat que ja els he dit, sinó també el desenvolupament d'un model d'economia circular; els principis per modernitzar el teixit comercial, fent èmfasi en l'associacionisme, la formació, la tecnificació o l'impuls de la creativitat; el respecte pel dret dels consumidors; la promoció de la igualtat d'oportunitats; la formació tècnica dels treballadors, i el respecte pels drets laborals. Iniciem també una regulació bàsica sobre els productes que es venen per internet, de manera que es puguin taxar i regular en funció dels criteris de mobilitat, sostenibilitat i seguretat, dins del mateix municipi amb les seves competències. Però també establim elements de col·laboració amb el comerç tradicional, amb l'ús de consignes o drop box per a aquests productes, i encarreguem al Govern una normativa per a les plataformes de venda anomenades d'«economia col·laborativa, o les plataformes de subhasta. En la mateixa línia de la futura llei contra el malbaratament d'aliments, incloem programes de govern per establir convenis entre les productores, distribuïdores o comercialitzadores d'aliments i les entitats socials per evitar aquesta malbaratament, així com els mecanismes per poder-ho fer efectiu. Hem arribat a un acord de redactat sobre el tema de les rebaixes, que no es confronta amb la llei liberalitzadora de l'Estat i que al mateix temps escolta la demanda de tot el sector i dels seus treballadors, que és mantenir aquests períodes de rebaixa d'estiu i d'hivern. També hem arribat a un acord de redactat amb relació a la venda a domicili o per telèfon; venda que defensem, però que entenem que ha d'incloure algunes bones pràctiques que ja fan algunes empreses del sector. I, per tant, en aquest sentit, entenem que l'empresa venedora ha de poder demostrar que hi ha hagut una acceptació, per part de l'usuari, de la informació que se li vol donar sobre el producte. Incorporem també la denominació, la regulació i les funcions dels consells locals de comerç, que han de poder ser un element clau a l'hora de dinamitzar els principis de col·laboració i de foment de l'associacionisme. En tot l'apartat de polítiques de foment del comerç, que són els deures cap al Govern, incorporem també el paper dels ajuntaments d'una manera clara. Però a més a més incorporem, en les obligacions del Govern, l'elaboració de programes per al manteniment i la sostenibilitat del comerç en l'entorn rural –el gran oblidat–, per promoure l'associacionisme i les aliances estratègiques entre les diferents formes de comerç, per fomentar la professionalització i l'impuls de la creativitat, per fer massiva la digitalització i per avançar en la robotització, o pel comerç amb valor històric, entre d'altres. Finalment també hem arribat a un acord de redactat per a les àrees de promoció de l'economia urbana, definint el marc de col·laboració entre les associacions de comerciants i els municipis on s'ubiquen, els principis, les finalitats bàsiques, i, tal com s'ha dit aquí, fem un mandat al Govern perquè en divuit mesos incorpori en una llei aquests principis i concreti els marcs per al seu finançament. També incorporem una disposició addicional sobre el foment d'un model d'economia circular a l'activitat comercial, que descriu amb detall com ha de ser aquest model i quins haurien de ser els mecanismes d'implantació. Tot i que mantindrem aquí dues esmenes –i ja m'avanço–, que demanem que es votin a favor perquè no entenem perquè no se'ns han acceptat, perquè completen aquesta qüestió. La primera fa referència senzillament a la consideració d'activitat comercial a aquells establiments que es dediquin bàsicament a l'intercanvi o al reaprofitament de productes. Recordin-ho: esmena 17, votar-hi a favor. I la segona, en línia amb els acords del Pacte nacional per a la indústria, que reverteix la consideració de residu per passar a considerar-lo recurs, on situem que l'activitat comercial dedicada a l'intercanvi o al reaprofitament no necessiti l'autorització de gestió de residus per funcionar, donat que està treballant amb recursos que es poden reutilitzar –esmena 22. Finalment en l'exposició de motius, fruit del sentit de les esmenes presentades, hem incorporat nous redactats més descriptius de la situació en la que ens trobem. Tot això no hi era i ara sí que hi és. Per tant, globalment acceptem el dictamen, excepte lògicament en els punts on no hem pogut o no hem sabut tancar bé el tema, que són bàsicament tres, a més de les dues esmenes que els acabo de dir i que els acabo de demanar que votin. El primer és el de les zones de degustació, on nosaltres no participem en la transacció final que es proposa, que evidentment és millor que el text original –és cert, hi ha consensos–, però bàsicament perquè nosaltres partim de la base de la subsidiarietat que marca l'Estatut i que definim en aquest llei. No ens sembla malament que hi hagi àrees de degustació, no ens sembla malament que es regulin en una llei marc aquestes condicions, però cada municipi ha de poder adaptar aquesta regulació a la seva realitat. La transacció proposada està feta pensant en les ciutats, i no té res a veure una zona de degustació a la ciutat de Barcelona amb una d'un poble de tres-cents habitants, on probablement el que caldrà és un establiment multidisciplinari. Per tant, aquí mantindrem la nostra esmena. Les altres dues són perquè no volem un text que sigui d'estricta obediència estatal. Ras i curt. Per això no caldria fer una llei pròpia. Una és la consideració de municipi turístic a aquell que tingui una zona comercial. Ni el sector ho vol, per una qüestió de competència; ni nosaltres ho volem, per una qüestió de principis. Estem en contra del mal anomenat turisme comercial, encara que la llei espanyola en parli. Això no és turisme, això és consumisme. Creiem que el turisme pot aportar comerç, però no volem que sigui el comerç el que porti turisme, en un foment del consumisme que no és ni el nostre model de turisme ni tampoc el model de comerç de proximitat que tots diem defensar. I el darrer és el tema dels horaris comercials. Mirin, per posar el mateix que la llei estatal, noranta hores, no cal parlar-ne, de la nostra. Nosaltres volem mantenir les setanta-dues hores màximes que tenim fins ara, que ja són massa, i volem que les botigues tanquin com a màxim a dos quarts de nou. Ho sento, és el que volem; per tant, és el que mantenim. Si no ens atrevim a posar-ho a la llei perquè ens ho impugnaran, francament, no sé si ens podrem creure tantes desobediències anunciades i mai practicades que aquest Govern diu que vol fer. En resum, doncs, votarem a favor del text del dictamen, excepte les esmenes reservades..., perdó, excepte les que corresponen a les esmenes reservades; demanem que es votin les nostres pròpies esmenes reservades, i esperem que el Govern, senyor conseller, els governs siguin capaços de desenvolupar els deures que els posa aquesta llei, per tenir un teixit comercial proper sòlid, avançat i socialment compromès. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor Vidal. A continuació té la paraula el senyor Sergio Santamaría, del Grup Parlamentari Popular de Catalunya.
Gracias, presidenta. Diputadas, diputados, conseller del ramo [[remor de veus]] –del ramo, del ramo..., del ramo de la actividad comercial; me parece que es correcta la referencia–, sectores y representantes, por tanto, del comercio de Cataluña, en primer lugar, y antes de posicionar al Grupo Parlamentario del Partido Popular en lo que afecta al Proyecto de ley de comercio, servicios y ferias, me gustaría hacer una pregunta sin que me la responda, señor conseller: ¿qué opinión le merece, o le merecería al exconseller Baiget, este texto? Y es una pena –es una pena. Yo la voy a responder, porque la depuración que ha sufrido nos lo impide. Y nos parece francamente injusto: no va a poder poner ni estampar su firma en esta ley, que de alguna forma él ha auspiciado, ha impulsado y, por tanto, merecería, desde ese punto de vista, en ese contexto –que no se me mal interprete–, un respaldo total. En cualquier caso, después de este preámbulo, voy a defender las enmiendas del Grupo Parlamentario del Partido Popular y a posicionarnos sobre el texto del dictamen sometido a la consideración del Pleno del Parlament. Y debo comenzar mi intervención con unos breves agradecimientos a los diputados ponentes y a la letrada Anna Casas, y lógicamente al resto de miembros participantes. Y a continuación también quiero realizar una valoración del conjunto del texto, que es prolijo, que es complejo, que es ambicioso, que es omnicomprensivo y que en última instancia es intervencionista, y además desconocedor de una realidad imparable, como es el comercio online. Ya saben aquello de que ponerle puertas al campo resulta, si no imposible, desde luego yo diría que muy, muy, muy difícil en el ámbito legal. Por otra parte –por otra parte–, aquí se ha dicho, el ponente relator, el diputado Casals, desde la cordialidad más absoluta ha reconocido los graves defectos que todo el proceso legislativo ha condensado. Sacar en cuatro meses lo que no se ha podido en cuatro años no es buena señal, señor Casals. No voy a individualizar la responsabilidad, porque usted se ha visto sometido a la presión de propios y extraños, y especialmente la del departamento del ramo, ¿eh? Me parece también de especial importancia que destaquemos que la escasa cintura política del Grupo de Junts pel Sí también pone de manifiesto –pone de manifiesto– que muchas de las cuestiones que se incluían en el proyecto –que se incluían en el proyecto– no estaban dispuestas a negociarlas. Y me parece una irresponsabilidad –me parece una irresponsabilidad– desde el punto de vista –desde el punto de vista– de la necesaria adecuación de la norma a la legislación básica del Estado. Y eso tiene una lectura. Y tiene una lectura que debo hacer; una lectura que debo hacer, porque, mire, esta ley, más allá de recoger las necesidades del sector, también debe ir dirigida –también debe ir dirigida– a la ciudadanía de Cataluña. ¿Qué quiero decir con esto? Que la ley debe, por encima de todo, proporcionar seguridad jurídica, y claro, eso casa mal con la traslación de unos artículos en lo que afecta a horarios comerciales que estaban en la ley del 14 y que trasladan automáticamente a este proyecto de ley, insisto, sin la más mínima posibilidad de debatir, de acercar las posiciones que hubieran evitado que estos preceptos puedan ser suspendidos. Y el Grupo Parlamentario del Partido Popular ni ha llevado este proyecto al Consell de Garanties ni va a emitir un voto negativo al dictamen. Por tanto, no nos podrán negar que actuamos con la debida responsabilidad para que esta ley salga adelante, pensando, como digo, en la ciudadanía y en el sector. Y eso sería bueno que alguna vez en esta cámara se reconociera, porque nuestro posicionamiento con relación a esta ley es absolutamente constructivo, y todavía no he oído ningún reconocimiento, por parte de ningún grupo, con relación a esta cuestión. También quiero decir que la crítica que a veces, con relación al proyecto, se asocia a la reforma laboral es profundamente equivocada. La reforma laboral del Partido Popular se ve avalada por datos como los que se han conocido hoy de la Encuesta de población activa. Por tanto, insisto, la reforma laboral es una herramienta muy útil en la creación de ocupación, y ayuda, cómo no, al sector concreto del comercio. Por otro lado, el periplo de este texto legislativo ha sido singular, y es verdad que, debido a la regulación dispersa que operaba, la refundición en uno solo es más sistemática y garantizadora de la seguridad jurídica en conjunto. Pero, lamentablemente –ya lo he avanzado–, hay aspectos de la ley que contradicen abiertamente –abiertamente– la legislación básica del Estado en la materia, y en algunos aspectos no liberaliza la actividad comercial en la medida ya no solo en que lo hace el Gobierno de España: están las propias directivas europeas, está la propia defensa de la unidad de mercado. Debemos, como digo, actuar con criterio de responsabilidad y ofrecer seguridad jurídica, y no precisamente hacer leyes o sacar determinados artículos que entran en franca contradicción con esa regulación. Porque yo no sé lo que hará el Gobierno de España, fíjense en lo que les digo, pero ¿qué hará la Comisión Europea en la cuestión? ¿Iniciar procedimientos sancionadores si no se reforman estas leyes que después repercuten en el bolsillo de todos los catalanes? Actúen con responsabilidad, y, por tanto, no provoquen esta circunstancia, que, como a ustedes les gusta decir, se producirá «sí o sí. A pesar de ello, no vamos a incidir en demasía en esas distorsiones, porque entre la opción, como decía, de bloqueo absoluto a su aprobación y su aceptación condicionada y matizada, nos hemos decantado por esta segunda posibilidad, más allá de que aquellos artículos a que me refiero –horarios comerciales– en última instancia deberán ajustarse a la regulación básica. Digo más: el espíritu que informa y obra en la exposición de motivos es adecuado en líneas generales, aunque eso se dice en la exposición de forma grandilocuente, y, como digo, la simplificación administrativa que glosa no acaba de plasmarse en un articulado que es excesivo, que es muy detallado y que en algunos casos es de hasta difícil comprensión. Decía anteriormente: «No es suficientemente liberalizadora, la ley. Efectivamente, no lo es, y no es una cuestión de ideología. Aquí se dice –creo que ha sido el diputado Vidal– que, bueno, si lo hubiera sido, liberalizadora, como el conseller ha relatado, ellos no la apoyarían. Pero si es que no es una cuestión de ideología, es una cuestión de seguridad jurídica para los ciudadanos, de saber a qué atenerse, el sector del comercio, que está en tierra de nadie con relación a horarios comerciales. Y eso no es un capricho del Gobierno del Partido Popular, es unidad del mercado establecida por la Unión Europea. Cuando veo ese combate frente a la unidad de mercado y frente a la Unión Europea, entiendo que no solo el independentismo está por la labor de salir de Europa. Hay otros grupos que parece que, con esos posicionamientos, también quisieran salir de la Unión Europea. Es una actitud claramente irresponsable. Por tanto, de verdad, la carga ideológica nos la podemos ahorrar. Se trata, como digo, de garantizar la unidad de mercado. Miren, voy a destacar un aspecto positivo –un aspecto positivo–, para que vean que no todo es crítica. La inclusión y la concienciación respecto a la economía circular nos parece de todo punto procedente. Es verdad, aquí se ha dicho –no perderé más tiempo–: pasar del concepto de residuo a recurso es un avance, pero no es un avance de los ecologistas. El Gobierno del Partido Popular –el Gobierno del Partido Popular– ya ha regulado y ha legislado en materia de economía circular mucho antes de que ustedes la descubrieran [[remor de veus]] , por eso –por eso, por eso– no se extrañen, que la vamos a respaldar. Lo digo porque aquí los mantras se dicen, y, al final, el problema es que la gente de buena fe que nos está escuchando se lo cree. Pues no, señor Vidal, no es así. Mire, me flagelo –autocrítica–: entono el mea culpa cuando reconozco que el redactado de la ley es manifiestamente mejorable, y con todos los respetos a sus principales autores, porque las leyes, señores míos, deberíamos elaborarlas para que la gente las leyera y para que pudiera entenderlas con cierta facilidad, no para meterlas en un cajón ni para satisfacer el ego personal de quien ve que «ese artículo lo hice yo, porque hay algunos artículos que..., mejor no reconocer la paternidad o la maternidad de los mismos. Pero, bueno, en cualquier caso, creo que tampoco se ha conseguido, y de ahí cierta frustración por el trabajo desarrollado, que además se ha visto dificultado –señor Casals, le miro y sonrío– por las excesivas prisas y la sustanciación acelerada de las comparecencias, que nos han impedido conocer con más detalle las necesidades de todos los sectores afectados y también de los consumidores y usuarios...: nos ha faltado tiempo, sí, pero no por culpa de la oposición, sino por las prisas del Govern y del grupo que lo apoya. Y para muestra, un botón: si ustedes miran –que lo pueden hacer a través del Canal Parlament, y yo también entono, como digo, el mea culpa– la Comisión de Empresa del jueves pasado, de verdad que esa comisión y el camarote de los hermanos Marx..., idéntica, porque fue un auténtico desaguisado. Y me incluyo, ¿eh?, me incluyo, porque yo reconozco... [[Veus de fons.]] Bueno, sí, claro, señor Orobitg, pero ¿por qué? Por culpa de su grupo, porque [[remor de veus]] ..., claro, evidentemente, por culpa de su grupo. Si hubieran sido más prudentes, podríamos haber reconducido la cuestión, y, por tanto, haber sustanciado un debate con más sosiego, y no quisieron hacerlo. Y yo lo pasé muy mal, ¿eh? –yo lo pasé muy mal–, y ustedes lo saben. [[Persisteix la remor de veus.]] Sosiego –sosiego. En cualquier caso, esta circunstancia –y se me va a acabar el tiempo, con tanto detalle– va a implicar nuestra abstención o rechazo a dar respaldo a determinados artículos del texto especialmente significativos y polémicos. En el que se refiere a la zona de degustación –expresión coloquial–, nos vamos a poner «de perfil, porque no nos gusta nada; por tanto, nos vamos a abstener. No es un artículo definitivamente consensuado. Era muy difícil alcanzarlo; las prisas, quizá, lo han impedido, en última instancia. Con relación al apartado 2 del artículo 29, relativo a las condiciones para la venta de productos u ofertas de servicios a domicilio, también vamos a votar en contra. Quiero decir otra cuestión importante: las rebajas no vuelven. Las rebajas no vuelven, en puridad. El departamento recomienda la época, pero no las impone. Por tanto, vamos a atenernos a la realidad de lo que yo creo que he firmado en última instancia. Con relación a las enmiendas que mantenemos vivas, la número 32 –muy importante para nosotros–, «la actividad comercial no puede verse favorecida o condicionada en función de la lengua oficial de la que se haga uso, es un posicionamiento político irrenunciable para el Partido Popular, porque es el más respetuoso con la libertad en general y con la libertad de expresión en particular. Por eso proponemos la supresión del texto que exige esa reciprocidad en el uso del idioma, porque de lo contrario también obstaculizaremos la movilidad laboral en el sector respecto de ciudadanos provenientes de otras comunidades autónomas. El redactado del precepto afectado –artículo 8– es ciertamente sibilino, pero no por ello deja de ser restrictivo del derecho incondicionado a poder utilizar el castellano como lengua oficial del Estado en Cataluña. Hay una transacción, pactada en este caso con Ciudadanos, que afecta al artículo 15, sobre todo a la necesidad de seguir defendiendo la vigencia de las enmiendas 59 y 61 en lo que afecta a las condiciones de trabajo en las paradas desmontables que los marchantes deben realizar, y también con relación a lo que afecta a la 94 y a la 98, relativas al artículo 29, al que me he referido anteriormente. Mantenemos, por tanto, la 110, la 113 y la 122 en lo que afecta al cumplimiento de la legislación básica del Estado, y al mismo tiempo queremos, como digo, denunciar la falta..., la nula capacidad de negociación por parte del Govern. En última instancia, también mantenemos viva la enmienda 182, que afecta a la cuantía de las sanciones previstas en el régimen sancionador, que entendemos que deben ser más proporcionadas, y no lo son en el redactado del texto que someten a consideración del Pleno. Por lo demás, en lo que afecta al texto del dictamen, como digo, respaldaremos el mismo, pero no me ahorro que ese respaldo se hace desde el más absoluto convencimiento de que, por responsabilidad, lo respaldamos, pero no es la ley...
Senyor Santamaría, ha exhaurit el temps.
...–acabo, presidenta–, pero no es la ley que merece el sector del comercio ni la ciudadanía de Cataluña. Nada más. Muchísimas gracias.
Gràcies, senyor Santamaría. A continuació té la paraula el senyor Albert Botran, de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent.
Bé; gràcies, presidenta. Conseller, membres del sector, diputats, diputades... Nosaltres, en la tramitació d'aquesta llei, la conclusió a la que hem arribat és que aquest model català de comerç del qual, doncs, molts fan o fem bandera i que avui també ha merescut lloances per molts dels diputats –i el mateix conseller– que m'han precedit, no és el que sembla. Nosaltres no hem donat a aquest model la força necessària per imposar-se a les dinàmiques de fons de l'economia global, a les dinàmiques del capitalisme. No ho hem sabut fer a nivell social ni les associacions ni els sindicats, ni ho hem pogut fer amb aquesta llei en part també pel que s'ha dit, perquè s'ha evitat entrar a la Llei d'equipaments comercials, que és tan o més important que aquesta en la definició del model comercial del país. I començo amb aquesta introducció no per portar el debat a un terreny abstracte i purament ideològic, sinó que els mateixos objectius que recull la llei en l'exposició de motius són aquests, que, malauradament, no reeixim a poder fer efectius amb l'articulat. Comença el primer paràgraf de l'exposició de motius, doncs, parlant que el desenvolupament de pobles i ciutats s'ha dut a terme majoritàriament d'una manera compacta, socialment cohesionada, afavorint l'autosuficiència i evitant desplaçaments innecessaris, i es parla d'una «gestió urbana sostenible, i el mateix conseller també ha fet servir aquestes paraules. Podem donar compliment a aquests objectius, amb el que consta a l'articulat? Nosaltres en el debat a la totalitat ja vam posar l'exemple, per exemple, de l'Ikea de Salt; és a dir, avui tots ens desfem en elogis davant el model català de comerç i la protecció de la trama urbana, etcètera, ve Ikea a Salt i..., catifa vermella, i la CUP es queda sola defensant el no, precisament en clau de defensa del petit comerç i d'aquesta articulació urbana i aquesta cohesió. Hi ha més exemples al respecte. La setmana passada, per exemple, eren els comerciants d'Igualada els que donaven l'alerta de que una superfície comercial ja volia instal·lar-s'hi –en concret, era un Bonpreu–, i que l'ajuntament, doncs, semblava que havia pres partit per aquesta superfície, i que això afectaria el comerç local. Un altre exemple de contradicció, per exemple, és el que molt probablement tindrem en breu amb l'expansió que es vol fer de Montmeló, on es vol aprofitar la tirada que té el circuit per ampliar una àrea comercial. I se'ns dirà, doncs, que això és per redistribuir el que aporta el turisme territorialment, que així es descongestiona Barcelona, etcètera. Qui s'endurà els beneficis d'aquesta àrea comercial quan s'instal·li a Montmeló, que se'ns dirà això, que serveix per redistribuir? Se'ls enduran els grups empresarials que s'hi instal·lin, no s'ho endurà el petit comerç local de Montmeló o del Vallès Oriental. Altres problemes de fons que no s'han tocat? Doncs, l'especulació immobiliària com a problema per al teixit comercial en els centres urbans, no? No fa ni quinze dies llegia una notícia que pot ser molt anecdòtica, però és significativa. Un videoclub –que ja en queden pocs, però aquest havia cuidat molt la seva videoteca i era un lloc de culte per a la gent aficionada– que pagava 1.800 euros de lloguer a Ciutat Vella; compra el local un especulador que el tornarà a llogar, i ja ho ha dit així, per 4.500 euros mensuals a un restaurant. Un altre restaurant a Ciutat Vella, que és un comerç, evidentment, molt més enfocat al turisme que no pas..., era un videoclub que feia cinefòrums, etcètera, que creava, doncs, això que diem que ens agrada que creï el turisme, i l'especulació immobiliària és un dels enemics d'aquest petit comerç. Aquests són problemes de fons del model comercial, i no hi donem resposta. I això ho hem de saber. Sí que hi ha aspectes de la llei que contenen avenços: s'hi han introduït, com s'ha dit, els principis de l'economia circular, en part gràcies a la CUP i Catalunya Sí que es Pot, influïts d'una manera inconscient per aquest predecessor, el Partit Popular [[remor de veus]] , que sembla que és el que ha posat l'economia circular en l'agenda política; s'ha afegit un nou capítol al títol primer sobre aprofitament d'excedents alimentaris, i això també és un petit pas endavant; s'hi proposa una via de resolució per al conflicte sobre la degustació, que al nostre entendre ha faltat debat al respecte –la resolució no és prou satisfactòria principalment des del punt de vista dels treballadors, però sí que hem pensat sempre que no regular-ho i deixar-ho en mans del municipi era traspassar simplement aquest conflicte a una altra escala i era abstenir-se de la responsabilitat que teníem. També la limitació de la venda domiciliària és correcta, aquesta llista que s'aprovarà a partir de l'article 29, i l'avenç més clar és el relatiu als horaris de tancament, al qual em referiré més endavant. D'altra banda, els aspectes insuficients per als objectius d'aquest llei: el primer, la regulació de municipi turístic. Els criteris per esdevenir municipi turístic han estat fins a dia d'avui un «coladero per liberalitzar els horaris, per bé que aquesta llei intenta posar-hi ordre, és veritat. Però molta gent –segurament dels diputats i diputades presents i aquells que m'estiguin escoltant, potser– desconeixeran que Palau-solità i Plegamans és un municipi turístic amb setze llits d'hotel, i que té aquesta categoria, no? Com la té la Roca del Vallès, i sabem per què la té, la Roca del Vallès. Ara es regula, i es dona als municipis que ho van obtenir anteriorment quatre anys per adaptar-se –nosaltres encara hauríem sigut partidaris d'escurçar aquest termini–, però alguns aspectes d'aquest article sobre municipis turístics continuen sent portes d'entrada a casuístiques que, de turístic, en tenen poc –per tant, ja que se'ns ofereix la possibilitat de votar-los separadament, hi votarem en contra. Una d'aquestes casuístiques –s'ha esmentat abans, per Catalunya Sí que es Pot– és la que promou el turisme de compres. S'ha apujat molt el llindar, és veritat –fins a 1 milió de visitants estrangers–, però, com a model, hi estem en contra. Després, un dia farem una llei de turisme i en l'exposició de motius, doncs, també farem la lírica habitual de l'exposició de motius i direm que el turisme és cultura, que és intercanvi, que és el descobriment de l'altre, etcètera. Bé, és això, i és que, si reps 1 milió de persones que venen amb autocar a comprar marques internacionals que també les troben als seus països però a un preu més econòmic..., això també és turisme; això és el que marca aquest article. I la gran contradicció del municipi turístic és que el municipi més turístic, que és Barcelona, no pugui demanar mai aquesta categoria, perquè llavors el model sí que saltaria pels aires, no? Estem fent una cosa tan excepcional per fer alguns forats liberalitzadors que, si realment Barcelona decidís algun dia acollir-s'hi, el model saltaria pels aires. Marx explicava que el capital, quan troba límits, s'esforça a convertir-los en barreres per, tot seguit, saltar-los. Aquesta és una cita, efectivament, de Marx, però qui la va portar en comissió va ser el diputat Vidal, i és bastant suggeridora, perquè ens fa pensar en què és realment el model català de comerç. Són aquests límits: el model català de comerç són aquests límits, que, des de l'àmbit social i des de l'àmbit polític, posem al capitalisme liberal per protegir el petit enfront del gran, per defensar els drets dels treballadors i per mantenir un model urbà com el que consta en l'exposició de motius. Ens hi acostem, per això, amb aquesta llei? Per nosaltres encara es mantenen molts forats liberalitzadors en aquest model, els quals s'han anat introduint pels lobbys de grups empresarials locals o per pressions dels ajuntaments, però després hem de tenir en compte que el gran obstacle per construir un model català de comerç és l'Estat espanyol. Per nosaltres defensar aquest model català de comerç és impossible sense una república catalana. Si dèiem que el capital converteix els límits en barreres per, tot seguit, saltar-les, en un primer moment ni li caldrà, perquè tindrà un important aliat. L'Estat recorrerà i probablement suspendrà els aspectes que aquesta llei estableix com a protecció del model català de comerç: poder obrir fins a noranta hores setmanals, poder obrir fins a dotze festius anuals, i els tres-cents metres quadrats de superfície per a aquells establiments que se'ls fan excepcions, unes mesures que afavoreixen les grans superfícies perquè el petit comerç o bé no pot pagar un sou o bé ho carregarà a l'autoexplotació dels propietaris. Deixin-me fer aquí un parèntesi, perquè sembla que haguem d'agrair al Partit Popular que no porti aquesta llei al Consell de Garanties, com si el normal aquí fos que totes les lleis anessin directament cap a la censura, cap a la censura de l'Estat. Jo crec que estem perdent, ja, amb aquesta ofensiva de l'Estat, la mesura i la perspectiva, i aviat se'ns demanarà que aquestes persones que estan passant per la comissaria de la Guàrdia Civil –càrrecs del pacte nacional o càrrecs del Govern–..., se'ns demanarà que agraïm que no es torturi aquestes persones com es feia abans, que només les hem molestat interrogant-les. Jo crec que estem perdent ja la mesura de les coses, que se'ns demani per part del Partit Popular que li agraïm que no porti aquesta llei al Consell de Garanties, quan és ben segur que la portarà, el Govern de l'Estat, directament al Tribunal Constitucional. El que estableix la nostra llei també és conflictiu en altres aspectes. Fins i tot el petit avenç que hi ha en la línia de la reforma horària l'hem hagut de fer corrent tota la franja horària com a manera d'evitar aquesta inconstitucionalitat. Per aconseguir tancar a les nou durant els vuit mesos que no són estiu, hem hagut de moure l'obertura fins a les sis del matí. Nosaltres ho reconeixem com un avenç, i facilitarem que s'aprovi, però, tanmateix, hem mantingut la nostra esmena, perquè defensem que caldria tancar a dos quarts de nou tot l'any. També les rebaixes han de ser sortejades amb una formulació com la que fa l'article 21. No podem dir que són dos períodes, com reclamava el sector o la majoria de grups parlamentaris; hem de dir que el Consell Assessor de la Generalitat en Matèria de Comerç ha de recomanar les dates d'inici i de finalització de les temporades de l'any següent, perquè la llei estatal liberalitza les rebaixes, i, per tant, no es volia entrar en conflicte amb aquest aspecte de l'ordenament jurídic. Ens hauria de fer pensar a tots els grups, no només als independentistes, que aquest Parlament no pugui legislar lliurement per donar resposta a les demandes dels sindicats –que no són independentistes–, de les associacions de comerciants –que no són independentistes–, d'ajuntaments de tots colors, o fins i tot demandes que han recollit els mateixos grups d'aquesta cambra –que tampoc són independentistes–, i, en canvi, no podrem legislar lliurement sobre aquests aspectes per donar resposta al que creiem que és majoritari en la nostra societat. Finalment, pel que fa a les hores màximes setmanals, s'han mogut a setanta-cinc. No entenem ben bé per què, i nosaltres mantenim l'esmena que es mantinguin en setanta-dues hores, perquè ja són un màxim, al nostre entendre, i aquesta mitja horeta de més de cada dia molt probablement es cobrirà amb hores extres no remunerades per part dels treballadors del comerç. Què passarà, doncs, quan se suspengui? Al nostre entendre, ho hem de defensar totes les forces polítiques i sindicals i l'associacionisme, i mantenir el model propi, tenir aquest compromís per defensar el que avui aprovem, sobretot en aquestes matèries conflictives quant a horaris i festius que afecten fonamentalment els drets dels treballadors del comerç. Al País Basc, per exemple, la llei també marca que no es pot obrir cap festiu, no que se'n puguin obrir vuit o sis, com proposàvem. No: cap festiu. I també entra en conflicte amb la legislació estatal, però allà hi ha hagut prou força social i sindical, sobretot, perquè no es dugués a terme, perquè ningú es pogués acollir a aquesta llei estatal per obrir els festius i perjudiqués així, efectivament, els drets dels treballadors. Perquè totes les facilitats, tot el que per una banda entenem com a facilitats per als consumidors..., hem de pensar que, per l'altra banda, són persones que estan treballant i que són les seves hores de treball. Però el debat dels horaris o dels festius no tan sols l'hem de tenir des de la perspectiva dels treballadors: també l'hem de tenir com a model social. Què volem estar fent com a societat els dissabtes i els diumenges, bàsicament? Necessitem que ens omplin el nostre temps lliure amb oferta comercial? En definitiva, i per anar acabant, nosaltres en el debat de la totalitat vam assenyalar que ens preocupaven prioritàriament tres aspectes en aquesta llei: els drets dels treballadors del comerç, els drets dels consumidors i la protecció del petit comerç. En drets dels treballadors s'avança molt poc: el que es guanya amb aquest avançament de l'hora de tancament es perd per l'altra banda amb les setanta-cinc hores que amb tota probabilitat s'aprovaran. En drets dels consumidors hi ha l'article 29 i alguns altres, però s'avança poc. I en protecció del petit comerç, també, perquè, com ja he començat explicant, les problemàtiques són estructurals; caldria també tocar la Llei d'equipaments comercials i arribar a grans acords estratègics que defensin, d'una vegada per totes, aquest model que necessita aquesta protecció contra les dinàmiques de fons que afavoreixen el model de centres comercials, la desertització de molts petits municipis i la crisi del petit comerç en els centres urbans. Per tant, des del Grup de la CUP - Crida Constituent, en aquells aspectes que no tinguin un recolzament explícit, com he fet avinent en l'exposició, ens abstindrem. Moltes gràcies.
Gràcies, senyor Botran. A continuació té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Junts pel Sí, el senyor Joan Ramon Casals.
Bé, moltes gràcies de nou. I ara, per acabar –anem amb retard, eh? i, per tant, tot i que tinc moltes coses a dir...–, primer, continuo –perquè jo crec que també s'ha de dir– amb els agraïments interns del grup –ara intervinc estrictament com a grup de Junts pel Sí–, i aquí sí que he estat molt, molt acompanyat, i he d'agrair moltíssim la feina del portaveu de la comissió, del Jordi Munell, també del portaveu adjunt, que és el Jordi Orobitg, i especialment del Fabian Mohedano, en un punt..., bé, en molts punts, però en un punt concret que explicaré amb una miqueta més de detall. Però també, en aquest cas –ho he dit abans–, a la directora general, la Montse Vilalta, perquè, no diré qui ho va dir, però fins i tot un ponent, diguéssim, en positiu, en molt positiu, va dir..., va participar molt d'alguna de les negociacions, molt directament, fent-hi molt d'èmfasi, i algú va dir: «Això no és habitual, i està molt bé, eh? Un dels ponents, quan negociàvem amb ell, ho va dir. Per tant, cal agrair a la Montse, també, a la directora general, aquesta dedicació. En tot cas, nosaltres del que estem convençuts és de que és una llei, la que aprovarem, bona; una llei bona per a un sector transcendent perquè el nostre país també segueixi sent com és, tant en l'àmbit competitiu o econòmic com també des d'un punt de vista d'identitat i de convivència en el dia a dia dels carrers i places. I ho puc dir com a alcalde; és a dir, jo tinc la sort de ser alcalde d'una de les ciutats..., bé, de la ciutat que més ha reduït l'atur els últims anys i la tercera amb menys atur de tot Catalunya –en aquests moments hem baixat, fins i tot, l'últim mes, del 9 per cent d'atur. El sector que dona més feina a la meva vila és el comerç –tenim també aquí el Jordi, que ho pot dir–; per tant, és transcendent, el comerç, també, per millorar la nostra qualitat de vida del dia a dia. Però no només per la producció estrictament dels llocs de treball, sinó també perquè el comerç és el que dona sortida a gran part de la producció de les empreses del nostre país. Són els que distribueixen els productes que fabriquen els nostres productors i també dels nostres agricultors –que en parlàvem ahir, justament, a l'inici de... Qui promou més el producte de proximitat de l'agricultura? El comerç de proximitat del nostre país. Quin model és el que tenim i ha funcionat sempre al nostre país? El d'aquell emprenedor o aquella emprenedora que posa la seva botiga i la tira endavant, aquest model de proximitat, que ha lligat centres i viles i places amb una vida especial. Som un país de pimes i som un país de botiguers i botigueres, i ho hem de dir amb orgull. Sempre hem mantingut un model que s'ha dit «proteccionista; és veritat, no ens n'hem d'amagar i no ens n'amaguem. I aquesta llei ho intenta ser, i ho és, és proteccionista: intenta ser discriminatòria de forma positiva cap aquells elements que tenen més dificultats o són més vulnerables en aquests moments, justament, o per lleis que fa l'Estat... Siguem sincers, ho ha dit el mateix representant principal del ram, podríem dir, eh?, del Govern, que ells són liberals, i, en tot cas, nosaltres no ho som, en aquest àmbit. I per això posem aquesta discriminació positiva en el que entenem que, amb la nova economia global i amb aquestes mentalitats liberals errònies que intenten fer sobre el sector..., justament el posen exactament en perill. I aquesta llei el que intenta és fer-ho. I creiem que tant la proposta inicial del Govern, gràcies a la feina que es va fer durant molts i molts anys, també, conjuntament amb el sector..., justament ho mirarà de tirar endavant. Però també perquè fa el caràcter dels nostres pobles i ciutats: els nostres pobles i ciutats i barris no serien iguals sense el comerç que tenim, si no el tinguéssim. I hi han països que també han tingut aquest model, i es nota; i hi han països que per desgràcia el tenien i l'han destruït, i es nota. Nosaltres tenim la sort de poder-lo mantenir. Vetllem-ho tot. Jo del que sí que puc estar content és de que, a part d'algunes petites diferències..., és cert que hi han dos grups parlamentaris que estan més allunyats, però sí que el que es pot veure és que sí que hi ha una majoria que en tot cas té molt clar –i això s'ha d'agrair, i tenim aquesta tranquil·litat–..., que creu –i s'ha demostrat ara, amb aquestes intervencions– en aquest model i en aquesta protecció del model de proximitat. Per tant, en tot cas, sempre amb millores que segur que podrem fer..., en tot cas, tindrem aquest gran consens. Hi ha algunes coses que s'ha dit que es podrien haver fet millor, si no haguéssim tingut, en tot cas, tanta pressa. Mireu, jo també tinc una forma de pensar –poder l'heu patida, ho dic ara, en secret, no?–, una forma de ser..., que és que s'han de prendre decisions, també, si es vol avançar. I a vegades pots, en alguna cosa, equivocar-te o pots haver deixat de fer-la millor, però, en tot cas, soc de les persones..., jo crec també que si..., però, en tot cas, prova-ho, i, si t'equivoques, admets l'error i ho tornes a canviar. Perquè també hem après –i ens ho han explicat moltes vegades, durant la tramitació d'aquesta llei– que, a vegades, si hi ha una cosa en què t'equivoques, la canvies i la millores. I no passa res, l'important és fer l'esforç de poder tirar endavant. I aquí també s'ha notat, això, perquè el que nosaltres hem de fer és tirar endavant una llei del comerç que és necessària, en tot cas, amb ganes de millorar, i hi han millores importants. I si alguna petita cosa la podem millorar, no patiu: ho farem, si efectivament es demostra que... Estic convençut que seran poques, però, en tot cas, tampoc no hi ha la voluntat de que, si alguna cosa es pot millorar, no es faci en el seu moment, i hi han molts mecanismes per fer-ho. Hi han aspectes, alguns... Per exemple, comentava el ponent del PP el tema dels marxants, que ells creien que haurien necessitat més temps. És a dir, justament el que demaneu..., perfectament, és un tema reglamentari, i, per tant, es pot millorar a través de la comissió o amb una petició al Govern, no necessàriament té per què fer-se per llei. Per tant, no tot el que tothom es proposava s'havia de fer a través d'aquesta llei, sinó que hi han altres mecanismes per poder-ho fer. En definitiva, en tot cas, parlant també d'alguns dels aspectes que han dit els altres partits, jo em referiré especialment a la part final i inicial de la intervenció de la CUP per, també, explicar una miqueta el model de l'Albert. Compartim, justament, aquesta protecció del comerç de proximitat, però ells deien que alguns dels aspectes tenen a veure amb..., més estructurals, i que a vegades s'han fet canvis. En tot cas, estem parlant d'un punt, justament, que no es parla en la llei, que és el d'equipaments comercials, que sort en tenim de la normativa d'equipaments comercials en aquest país per protegir el nostre comerç. Que a vegades hi han hagut canvis puntuals? Poder sí, però, en tot cas, igual que en municipis turístics, no hi pot haver cap canvi en l'àmbit d'equipaments comercials o en municipis turístics que no vingui de la voluntat dels municipis. No s'ha imposat mai res per dalt, perquè tot el que s'ha fet és perquè el municipi..., si no hi ha la voluntat inicial aprovada per ple, per majoria, en tots aquests àmbits, en un ajuntament, no es pot fer. Per tant, si s'han fet canvis respecte..., o algú ha demanat ser municipi turístic i algú considera que no..., en tot cas, té l'autonomia, i qui ho ha iniciat ha sigut l'ajuntament. Per tant, també, parlem-ne: el model no és únic de la Generalitat de Catalunya i únic de la llei, és un model compartit entre administracions i responsables. Per tant, l'hem fet entre tots, siguem-ne absolutament conscients. No determina, aquesta llei, absolutament què passarà en cadascun dels municipis que poden ser turístics; explica que se'n podrà ser, i, en tot cas, ho determinarà cadascun dels municipis. Que nosaltres també hi creiem, en aquesta autonomia municipal, en un marc, diguéssim, que manté un equilibri amb unes regles de joc que tothom ha de complir, que justament és el d'equipaments comercials i aquesta llei, però, ho repetim, amb aquesta autonomia municipal. El mateix, amb els horaris. I ara sí que m'hi referiré, i agrairé especialment l'esforç i la valentia del Grup Socialista, de l'Alícia Romero, però també especialment del Fabian, i també, aquí, la comprensió del Govern, eh? Perquè, al final, ha sigut un equilibri –tinguem-ho clar– que tothom en la ponència veia bé, però és un dels canvis jo crec que més importants que hi ha en aquesta llei en la línia de la conciliació horària. Per alguns ens haurem passat i per uns altres potser ha tingut gust de poc, però sí que és un avenç. I segurament és l'avenç primer que hi ha després del pacte que es va fer de la reforma horària justament la setmana passada, el primer avenç que hi ha, efectiu, via legislativa, que és que durant vuit mesos l'any avancem una hora el tancament de l'horari comercial, i passem de les deu –fins ara– a les nou, i això implica que els treballadors i treballadores també podran arribar una hora abans a casa. Que a alguns us hauria agradat que fos mitja hora més?... Valorem aquest gran avenç, primer, legislatiu, que es fa en la conciliació horària. I, com he dit, si és un primer pas molt important i, a més, funciona, si s'hi creu, es podrà seguir avançant en això. I aquí també agraeixo, diguéssim..., com ha explicat també el conseller, hi ha hagut un diàleg molt important d'una aposta que defensa, també a través d'esmenes, eh?..., que fa el Grup Parlamentari especialment del PSC, però que defensa el Grup Parlamentari de Junts pel Sí, especialment el Fabian Mohedano, i jo crec que hem arribat a un punt que jo crec que pot ser molt positiu, i nosaltres som uns dels que estem més contents amb aquesta llei. I respecte a les setanta-cinc hores o les setanta-dues o les noranta, nosaltres la nostra posició la tenim molt clara. Hi han dos temes. Parlava de valentia al País Basc, expliquem-ho. En tot cas, les setanta-cinc també són una valentia del departament, que és veritat que ha aconseguit un consens, perquè aquest, passi el que passi, per molt que amenacin, diguéssim, amb sentències, eh?, que considerem injustes i que van en contra de les noves competències, sí que el sector, passi el que passi, digui el que digui la normativa, està disposat a mantenir aquestes setanta-cinc hores. Per tant, en la línia de l'esforç que fem com a país. Però alhora, indiferentment d'això, l'avenç important és que les setanta-cinc, les noranta o les que siguin s'han de complir dins d'aquest horari, en què durant vuit mesos s'avança una hora el tancament, i, per tant, ha de ser a les nou. Per tant, nosaltres veiem en aquest punt el got molt ple i realment amb un gran avanç. Jo crec que és una de les coses que hem de ser capaços de valorar. Altres aspectes que vull dir, que crec que també han anat sortint, i que jo crec que és bo que destaquem. També jo crec que hi han moltes millores –i, aquí, agrair totes les aportacions que han fet els grups– en les polítiques de foment per part del Govern de la Generalitat en l'àmbit del comerç, perquè justament jo crec que, amb tot el que hem anat millorant, diguéssim, realment aconseguirem enfortir aquest comerç de proximitat i el petit comerç del nostre país, eh? I també s'hi dona molta importància en l'àmbit de la digitalització. L'altra gran valentia que jo crec que hem tingut –i aquí també hem tingut, podríem dir, moltes pressions o visions diferents, i a vegades fins i tot en l'àmbit de la normativa, que ens feien a vegades atabalar per si realment el que volíem fer ho podíem fer o no– és, doncs, justament, creient que la venda directa, que és un sector que també dona molts llocs de treball –i agraeixo aquí també la presència d'un dels seus representants–..., volem que puguin fer-ho, però també entenem que hi ha d'haver un punt de protecció del consumidor i que cal establir legalment i de forma pública unes llistes Robinson, com es coneixen més popularment, que és que aquella gent que no ho vulgui fer, perfectament se'n pugui abstenir. I, aquí, agrair molt la valentia també i el bon fer del Marc Vidal i de Catalunya Sí que es Pot justament per trobar, jo crec, un article que jo crec que no ens hi hem equivocat, però, en tot cas, si ho hem fet, també el podrem millorar, però que també és un primer pas al nostre país en una cosa que qualsevol ciutadà..., i a vegades ho parlàvem, eh?, fèiem la prova amb diputats de tots els grups diversos, sense dir cap a on anaven les esmenes ni re, de com ho veien, i gairebé tothom, i fins i tot si ho preguntaves fora del Parlament..., tothom et deia que era una cosa que s'havia de poder fer, que és que si tu no vols rebre trucades perquè et venguin un producte o t'ofereixin un servei, doncs, puguis dir que no les vols rebre, des d'un punt de vista..., apuntat en un llistat públic. Una cosa que la gent, el ciutadà, la ciutadana, els catalans i les catalanes del carrer, veuen clara, hem aconseguit posar-la en una llei, que no us penseu que ha estat fàcil, aquest punt, no us penseu que ha estat gens fàcil. Per tant, jo crec que hem d'estar contents justament d'aquest avanç. Jo personalment també estic molt content –ajudat per molts, justament– de l'increment de capacitat que tindrem els ajuntament en alguns punts de vista comercials, especialment en el que són els establiments de menys de cent cinquanta metres quadrats. Que hem afegit protecció i més capacitat dels ajuntaments per intentar modelar-ho, ja que, quan parlem del comerç i horaris, és veritat que hi ha una sèrie d'establiments, d'uns metres determinats, que sí que poden o tenen un nivell, diguéssim, de liberalització, en podríem dir, molt alt, en aquest cas. I, per tant, jo crec que hem introduït matisos que permetran als ajuntaments, en aquests punts, diguéssim, afegir el nostre model, i crec que és correcte. I en l'àmbit d'internet ens hauria agradat poder arribar molt més lluny, però també és un àmbit, justament, molt complicat, i la capacitat de regulació..., a vegades, és difús, com s'hi pot anar. Però sí que, en tot cas, hem introduït coses –jo crec que s'ha explicat– amb què intentem estar a l'alçada o en el moment que pertoca, eh?, com que els ajuntaments podran facilitar espais per fer aquesta regulació, però també que els ajuntaments en podrem regular la distribució, perquè acabarà sent un dels problemes que ens trobarem o que ja ens comencem a trobar els ajuntaments en aquests moments. I també podrem taxar-la, cosa que també, en funció de com avanci tot aquest sector, a part de ser un recurs per als ajuntaments, que sempre és bo..., a més a més també pot ser una manera d'intentar racionalitzar el que es pot convertir, si no ho controlem, justament en un aspecte que afecti diàriament la mobilitat i també la convivència dels nostres municipis i ciutats. Podria continuar amb més..., perquè realment jo crec que hi han moltes coses que s'avancen, però jo crec que ja toca anar acabant, que ho puguem votar i tenir la llei aprovada. Sí que..., només un últim aspecte, que per mi també és important, al final: què intenta fer, aquesta llei? I, aprofitant que tinc el senyor Lluís Llach aquí, ell fa referència... [[Veus de fons.]] Sí, sí, ara es sorprendrà, però, en tot cas, jo sempre..., ell ho sap..., bé, jo crec que molts, però, en tot cas... Ell té una cançó que descriu molt bé el nostre país, que és «País petit, no? I ell diu que és un país de campanar, on de cada campanar es pot veure l'altre campanar, no? Però, al final, a l'entorn d'aquest campanar, a cadascuna de les nostres ciutats sempre hi ha o un mercat o hi ha una botiga o hi ha un comerç que fa que la gent que va a aquell campanar, a aquella església, pugui distribuir-se, i també sempre hi ha un botiguer que aixeca la persiana cada dia. Jo el que espero amb aquesta llei –que és el que m'han ensenyat–, el que espero i és l'objectiu, i segur que serà així– és que ajudarem una miqueta aquest botiguer que està al costat d'aquest campanar d'aquest país petit, que és com som, que li sigui més fàcil o que pugui mantenir durant molts anys poder aixecar la persiana cada dia, que és l'objectiu d'aquesta llei. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyor Casals. Un cop acabat el debat, estem cridant a votació. [[Pausa.]] Senyor Santamaría, per què em demana la paraula?
Sí, señora presidenta. Por contradicciones con relación a la intervención del diputado de la CUP.
Trenta segons.
Gracias, presidenta. Señor Botran, sin su acritud –fíjese en lo que le digo, se lo digo de buen rollo, para que me entienda–..., usted yo creo que mezcla churras con merinas, porque fíjese que cuando usted hace toda esta, en fin, descripción de lo que está sucediendo en Cataluña, se olvida de que en España y en Cataluña la justicia democrática actúa, y si un juez decide abrir una investigación, la Guardia Civil cumple con lo que los jueces le dicen. Por tanto –por tanto–, de verdad, abracen de una vez por todas la democracia [[remor de veus]] –abracen de una vez [[forta remor de veus]] ... Déjenme acabar, por favor. Abracen de una vez por todas la democracia y no hagan lo que hacen habitualmente, que es amenazar, que es violentar. Y su compañera de bancada ayer lo hizo y nadie dijo nada: amenazó aquí a todos los que no pensamos como ella con poco menos que encontrarnos en la calle. Eso me parece aberrante...
Senyor Santamaría...
...y ustedes, de eso, no dicen absolutamente nada.
Això ja no són contradiccions.
Condenen la violencia –condenen la violencia– y, sobre todo, no amenacen...
Senyor Santamaría...
...con practicarla.
...això ja no són contradiccions, no té a veure amb el tema. Gràcies.
Gracias.
Senyor Botran, per què em demana la paraula?
Per contradiccions, presidenta.
Trenta segons, senyor Botran.
Senyor Santamaría, el mateix Tribunal Superior de Justícia de Catalunya ha deixat clar que la instrucció contra aquestes persones que estan declarant en la Guàrdia Civil no parteix d'ells; parteix..., aquest jutge..., parteix de la Guàrdia Civil. Per tant, estem davant d'un clar [[aplaudiments]] ..., estem davant d'un cas claríssim de tractar d'intimidar les persones compromeses amb el dret a votar. I ens hauríem de preguntar, tots i totes, per què no estem bloquejant l'accés d'aquestes persones a la comissaria de la Guàrdia Civil. [[Aplaudiments.]]
Procedirem a votar en primer lloc [[remor de veus]] ... Si us plau, procedirem a votar en primer lloc les esmenes transaccionals, i posteriorment votarem les esmenes reservades dels grups parlamentaris. Abans de començar, els faig avinent que el Grup Parlamentari de Junts pel Sí retira l'esmena número 202, el Grup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent retira l'esmena número 139 i el Grup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya retira l'esmena número 40. Algun altre grup vol retirar una esmena? [[Pausa.]] Doncs, començarem la votació. Votem la transacció a l'esmena número 42, que afecta l'article 11 i la disposició transitòria segona. Comença la votació. La transacció ha estat aprovada per 77 vots a favor, 35 en contra i 19 abstencions. A continuació votem la transacció a les esmenes números 51 i 59, que afecta l'article 15. Comença la votació. La transacció ha estat rebutjada per 36 vots a favor, 95 en contra i cap abstenció. Votem la transacció a l'esmena número 106, que afecta l'article 36.2.a. Comença la votació. La transacció ha estat aprovada per 77 vots a favor, 11 en contra i 43 abstencions. Votem la transacció a les esmenes números 190 i 191, que afecta la disposició addicional tercera. Comença la votació. La transacció ha estat aprovada per 87 vots a favor, cap en contra i 44 abstencions. A continuació votem les esmenes reservades del Grup Parlamentari de Ciutadans. Votem l'esmena número 12. Comença la votació. L'esmena ha estat rebutjada per 37 vots a favor, 94 en contra i cap abstenció. A continuació votem l'esmena 21. Comença la votació. L'esmena ha estat rebutjada per 36 vots a favor, 95 en contra i cap abstenció. A continuació votem l'esmena número 36. Comença la votació. L'esmena ha estat rebutjada per 52 vots a favor, 79 en contra i cap abstenció. A continuació votem les esmenes números 24, 25, 26, 34, 35, 37, 63, 101, 103, 187 i 198. Comença la votació. Les esmenes han estat rebutjades per 36 vots a favor, 95 en contra i cap abstenció. Votem les esmenes números 185 i 186. Comença la votació. Les esmenes han estat rebutjades per 25 vots a favor, 89 en contra i 16 abstencions. Votem les esmenes, a continuació, números 38, 39, 48, 71, 74, 75, 84, 87, 88, 89, 90, 91, 100, 102, 118, 129 i 184. Comença la votació. Les esmenes han estat rebutjades per 25 vots a favor, 106 en contra i cap abstenció. Passem ara a la votació de les esmenes del Grup Parlamentari Socialista. Votem l'esmena número 18. Comença la votació. L'esmena ha estat aprovada per 70 vots a favor, 61 en contra i cap abstenció. Votem ara les esmenes números 19, 20 i 45. Comença la votació. Les esmenes han estat rebutjades per 59 vots a favor, 72 en contra i cap abstenció. Passem ara a votar les esmenes números 56 i 60. Comença la votació. Les esmenes han estat rebutjades per 34 vots a favor, 97 en contra i cap abstenció. Passem ara a votar les esmenes números 109, 114 i 127. Comença la votació. Les esmenes han estat rebutjades per 34 vots a favor, 72 en contra i 25 abstencions. Passem ara a votar les esmenes reservades del Grup Parlamentari de Catalunya Sí que es Pot. Votem l'esmena número 14. Comença la votació. L'esmena ha estat rebutjada per 10 vots a favor, 88 en contra i 33 abstencions. Passem ara a votar l'esmena número 17. Comença la votació. L'esmena ha estat rebutjada per 59 vots a favor, 72 en contra i cap abstenció. Passem ara a votar l'esmena número 41. Comença la votació. L'esmena ha estat rebutjada per 10 vots a favor, 88 en contra i 33 abstencions. Votem ara les esmenes números 22, 108 i 126. Comença la votació. Les esmenes han estat rebutjades per 34 vots a favor, 72 en contra i 25 abstencions. Votem ara l'esmena número 105. Comença la votació. L'esmena ha estat rebutjada per 18 vots a favor, 72 en contra i 41 abstencions. Votem ara l'esmena número 134. Comença la votació. L'esmena ha estat rebutjada per 43 vots a favor, 88 en contra i cap abstenció. Passem ara a votar les esmenes reservades del Grup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya. Votem ara l'esmena número 32. Comença la votació. L'esmena ha estat rebutjada per 11 vots a favor, 120 en contra i cap abstenció. Votem ara les esmenes números 94, 98, 113 i 182. Comença la votació. Les esmenes han estat rebutjades per 36 vots a favor, 95 en contra i cap abstenció. Votem ara les esmenes 110 i 122. Comença la votació. Les esmenes han estat rebutjades per 11 vots a favor, 95 en contra i 25 abstencions. Passem ara a votar les esmenes reservades del Grup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent. Votem les esmenes 23 i 111. Comença la votació. Les esmenes han estat rebutjades per 34 vots a favor, 72 en contra i 25 abstencions. Votem ara l'esmena número 86. Comença la votació. L'esmena ha estat rebutjada per 34 vots a favor, 97 en contra i cap abstenció. Passem ara a votar l'esmena 107. Comença la votació. L'esmena ha estat rebutjada per 18 vots a favor, 72 en contra i 41 abstencions. Votem ara les esmenes números 112, 123 i 125. Comença la votació. Les esmenes han estat rebutjades per 18 vots a favor, 112 en contra i 1 abstenció. Passem ara a votar l'esmena número 136. Comença la votació. L'esmena ha estat rebutjada per 43 vots a favor, 88 en contra i cap abstenció. Passem ara a votar l'esmena 220. Comença la votació. L'esmena ha estat rebutjada per 34 vots a favor, 97 en contra i cap abstenció. Passem ara a votar l'esmena reservada del Grup Parlamentari de Junts pel Sí. Votem l'esmena número 226. Comença la votació. L'esmena ha estat aprovada per 97 vots a favor, 1 en contra i 33 abstencions. Passem ara a la votació de les esmenes tècniques als articles 25.3.a, 30 i 30.6. S'inicia la votació. Les esmenes tècniques han estat aprovades per 106 vots a favor, cap en contra i 25 abstencions. Votem ara la resta de les esmenes tècniques. Comença la votació. Les esmenes tècniques han estat aprovades per 129 vots a favor, 1 en contra i 1 abstenció. Passem ara a la votació del text del dictamen del projecte de llei. Fem la votació separada de l'apartat 2 de l'article 8 del dictamen. Comença la votació. L'apartat ha estat aprovat per 120 vots a favor, 11 en contra i cap abstenció. Fem votació separada de l'apartat 3 de l'article 8 del dictamen. Comença la votació. L'apartat ha estat aprovat per 95 vots a favor, 36 en contra i cap abstenció. Votem ara l'article número 9 del dictamen. Comença la votació. L'article ha estat aprovat per 87 vots a favor, 36 en contra i 8 abstencions. Votem ara separadament l'article 16, apartats 3 i 5, l'article 14, apartat 3, de la disposició final primera i de la disposició addicional primera del dictamen. Comença la votació. Els articles han estat aprovats per 105 vots a favor, cap en contra i 25 abstencions. A continuació votarem l'article 21 del dictamen. Comença la votació. L'article ha estat aprovat per 98 vots a favor, cap en contra i 33 abstencions. Votem ara l'apartat 1 de l'article 29 del dictamen. Comença la votació. L'article ha estat aprovat per 98 vots a favor, 25 en contra i 8 abstencions. Votem ara l'apartat 2 de l'article 29 del dictamen. Comença la votació. L'article ha estat aprovat per 95 vots a favor, 36 en contra i cap abstenció. Votem ara l'apartat 2 de l'article 30. Comença la votació. L'article ha estat aprovat per 95 vots a favor, 25 en contra i 11 abstencions. Votem ara l'article 36.2.b del dictamen. Comença la votació. L'article ha estat aprovat per 61 vots a favor, 29 en contra i 41 abstencions. Votem ara la resta de l'article 36. Comença la votació. L'article ha estat aprovat per 87 vots a favor, 19 en contra i 25 abstencions. Votem ara la lletra k de l'apartat 1 de l'article 37. Comença la votació. L'article ha estat aprovat per 87 vots a favor, 19 en contra i 25 abstencions. Votem ara l'article 37.2. Comença la votació. L'article ha estat aprovat per 89 vots a favor, 9 en contra i 33 abstencions. Votem ara la resta de l'article 37. Comença la votació. L'article ha estat aprovat per 88 vots a favor, 13 en contra i 30 abstencions. Votem ara l'article 38.b, tercer, del dictamen. Comença la votació. L'article ha estat aprovat per 88 vots a favor, 18 en contra i 25 abstencions. Votem ara la resta de l'article 38. Comença la votació. L'article ha estat aprovat per 98 vots a favor, cap en contra i 33 abstencions. Votem ara l'article 75 del dictamen. Comença la votació. L'article ha estat aprovat per 95 vots a favor, 36 en contra i cap abstenció. Votem ara la disposició transitòria primera. Comença la votació. La disposició ha estat aprovada per 98 vots a favor, 8 en contra i 25 abstencions. Votem ara la resta del text del dictamen. Comença la votació. El Projecte de llei de comerç, serveis i fires ha estat aprovat per 123 vots a favor, cap en contra i 8 abstencions. [[Aplaudiments perllongats.]] Moltes gràcies a totes i a tots. I se suspèn la sessió fins a tres quarts de quatre.
Es reprèn la sessió. Molt bona tarda a totes i tots. [[Informe de la Comissió d'Estudi de les Polítiques Industrials en el Sector de l'Automoció]] [[260-00003/11]] El següent punt de l'ordre del dia és: debat de l'Informe de la Comissió d'Estudi de les Polítiques Industrials en el Sector de l'Automoció. D'acord amb l'article 65.3 del Reglament del Parlament, aquesta comissió d'estudi ha aprovat un informe i unes conclusions que han estat publicades en el Butlletí Oficial del Parlament de Catalunya del passat dia 25 de juliol. A continuació, procedirem a la intervenció dels grups parlamentaris per a posicionar-se sobre l'informe i les conclusions per un temps màxim de tres minuts. En primer lloc, té la paraula el senyor Alfonso Sánchez, del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Gracias, presidenta. Diputados, diputadas, el 28 de enero de 2016 constituimos la Comisión de Estudio de las Políticas Industriales en el Sector de la Automoción, aunque es más fácil por sus siglas, CEPISA. El sector de la automoción podría haberse tratado dentro de la Comisión de Empresa y Conocimiento, al ser uno de los ámbitos que recoge y en la cual Ciutadans trabaja intensamente, siendo el grupo parlamentario que más iniciativas impulsa. Tanto es así que Ciutadans impulsó una propuesta de resolución para crear un grupo de trabajo específico con los representantes de las empresas del sector de la automoción, pero vimos aun con mejores ojos una comisión de estudio que propuso el PSC, así que retiramos nuestra propuesta y apostamos por crear una comisión de estudio. Después de año y medio, llegamos al fin de esta comisión con un buen sabor de boca y arrojando luz sobre las necesidades del sector de la automoción y los retos de futuro. Me gustaría agradecer la implicación de los diferentes partidos políticos que han recogido todas las peticiones de los sindicatos, las empresas y los profesionales del sector que han comparecido en este Parlament, así, elaborando un informe sobre su situación y que ha contado con el visto bueno de todos los grupos parlamentarios. Las medidas a adoptar se han clasificado en doce epígrafes según su naturaleza. Aunque no entraré en cada una de ellas, sí que me gustaría remarcar las que a nuestro parecer son las más importantes y de vital puesta en funcionamiento cuanto antes en tres puntos clave. Uno: mayor inversión en I+D+I. Debemos seguir apostando en ese sentido, ya que ello conlleva también una mejora de la competitividad. Dos: el marco laboral. Debemos mejorar las condiciones de trabajo y retribuciones de todos los profesionales, así como mejorar la formación continua, lo que también conllevará una mejor cualificación y productividad, y también sin olvidarnos de los jóvenes, apostando por una FP dual, con esta formación para entrar al mundo laboral. Y tres: vehículos eléctricos. Es el futuro y es el presente; ya lo tenemos aquí y debemos ir todos juntos hacia una transición energética sostenible, renovable, donde el transporte también sea ecológico y no contaminante. Para acabar, volver a agradecer el trabajo de todos los partidos que han hecho posible que esto sea así. Esperamos que el informe realizado sea a partir de ahora un guion; un guion sobre la actividad parlamentaria necesaria en relación con el sector de la automoción. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyor Sánchez. A continuació té la paraula el senyor Pol Gibert, del Grup Parlamentari Socialista.
Gràcies, presidenta. Bona tarda a tots i totes. No hi ha molta gent, però el tema bé s'ho mereixeria. Avui és un d'aquells dies que vens a aquest faristol i vens orgullós de la feina feta en una comissió del Parlament. Una feina que hem fet tots i totes plegats i que ha sigut, diguem-ne, molt satisfactòria. Una feina que, a més, dona resposta a un sector cabdal, com és l'automoció, per a l'economia catalana i per al conjunt de l'Estat. Perquè quan parlem d'automoció no parlem d'un sector només industrial, parlem d'un sector, el tercer sector econòmic de Catalunya, parlem d'un 7 per cent del PIB, parlem de quaranta mil treballadors directes i cent mil indirectes. Parlem, doncs, d'un sector molt i molt important. Sens dubte aquesta comissió tenia una gran responsabilitat si observem el nombre de xifres que acabo de dir. Tot i que sabem que segurament no serà d'un gran impacte mediàtic el que passi aquí avui, sabem que és molt important per a molta i molta gent. En tres minuts és molt difícil explicar conclusions que ocupen quaranta pàgines, és pràcticament impossible, però tenint en compte l'objectiu de la comissió, que era estudiar les mesures que es poden impulsar per reforçar i potenciar el sector de l'automoció, podem dir avui que hem complert i superat aquest propòsit. Després d'escoltar multitud de gent, sindicats, patronals, experts, el Govern, i observar de primera mà el sector visitant empreses com han sigut la Nissan i la SEAT, avui proposem una bateria de propostes de què fem entrega al conjunt del Parlament i també al Govern de Catalunya i de l'Estat. Propostes en l'àmbit del foment de la recerca, de la cooperació empresarial, de la millora logística en el marc energètic, però també propostes en el sentit de la formació i la qualificació professional i, sobretot, posant la mirada en el futur més immediat, imposar la mobilitat intel·ligent i crear un marc favorable per al vehicle elèctric. Propostes i mesures transversals que ens han d'ajudar a fer front als reptes que viu el sector de l'automoció i, el més important, propostes que el mateix sector de l'automoció ens ha portat a aquesta comissió i que avui consten recollides en aquestes conclusions. Però sí que voldria mencionar una idea transversal que ha anat sobrevolant els treballs de la comissió i que s'ha convertit finalment en l'eix vertebrador del document final, i és que cal una política industrial decidida i estable. Catalunya ha superat la crisi mantenint com a referent la indústria de l'automoció a Espanya i a Europa, però s'han d'evitar moments d'incertesa que ha viscut el sector i superar reptes pendents, com pot ser la digitalització del sector. Hem estat capaços d'acordar tots els grups de l'arc parlamentari unes conclusions que apuntaven al present i futur d'una indústria vital per al nostre país i cal posar-ho en valor. I a més, també, deixi'm que avui agraeixi a algunes persones la seva feina. Primer, portaveus i membres de la comissió, com no pot ser d'una altra manera, lletrats i gestora, que han fet una gran feina. I, com no, un agraïment especial a la seva presidenta; queda malament que ho faci jo, però és de rebut fer-ho. Emulant el paper de l'automoció en el conjunt de la indústria, la presidenta ha actuat com a tractor per tirar endavant els treballs que ens han dut fins aquí. Així que bona feina a tothom i ara ens toca estar atents per fer possible el seu compliment.
Moltes gràcies, senyor Gibert. A continuació té la paraula el senyor Joan Coscubiela, del Grup Parlamentari de Catalunya Sí que es Pot.
Gràcies, senyora presidenta. Bé, sembla evident que aquest punt està condemnat a passar desapercebut, sobretot entre tant debat transcendent i tant moment històric, tractar d'una cosa de tan poca significació com és l'activitat industrial del sector de l'automoció... [[Veus de fons.]] M'estava referint al canvi climàtic, en aquest moment. [[Pausa.]] Gràcies. Per això vull posar en valor el treball realitzat, que s'explica per si sol. Ho vaig dir quan, amb la companya Eva Granados, presentàvem la proposta de creació d'aquesta comissió. Estem davant d'un sector clau. Darrere no només hi han dues grans empreses constructores, sinó moltes empreses del sector de proveïdors que ocupen un volum molt important, quaranta mil, però a més a més la incidència que té en el conjunt de l'economia catalana. En els darrers anys, Catalunya, dins d'un context a Espanya, hem aconseguit situar-nos com un dels països més dinàmics en el sector, i això val la pena destacar-ho. Però aquesta realitat no és immutable ni està garantida de per vida. En els propers anys –bé, de fet el procés ja s'ha començat–, els canvis en el sector seran espectaculars: en el tipus de vehicles, en les formes de fabricació, en els tipus d'activitat empresarial, del pas de la construcció –molt possiblement– a l'activitat purament mercantil del lloguer d'activitats, en la relació de les persones amb els vehicles. No quedarà res, quasi segur, del que avui coneixem. Està en un procés de canvi molt profund. Només cal veure el recent anunci al Regne Unit en el plantejament de prohibir fins i tot l'ús progressiu de vehicles de dièsel i de gasolina. Aquests canvis –sens dubte que no ens afectaran només a nosaltres, sinó que són a nivell mundial, com ho és la indústria de l'automoció– faran, provocaran, estan provocant ja un nou repartiment de cartes a nivell mundial del paper que juga cada empresa, cada grup constructor, cada país, cada zona econòmica i, en aquest sentit, no tenim res garantit i, com ha passat moltes vegades al llarg de la història, països que han estat exitosos en un determinat aspecte, en aquest cas en el sector de l'automoció, poden perfectament veure's relegats. Aquesta és la raó per la qual calia anticipar polítiques, algunes de les quals depenen de les empreses, però altres depenen de polítiques públiques, per donar suport a aquestes propostes de canvi, i això és el que modestament hem intentat fer en aquesta comissió amb l'aportació de tots els compareixents. Hem presentat polítiques industrials d'innovació, també laborals, però també hi han polítiques de mobilitat en el territori, polítiques de canvi de model energètic, polítiques de formació. Per cert, només que aquesta comissió serveixi per acabar amb el despropòsit de que tenim a Martorell un gran centre de formació adreçat en exclusiva al sector de l'automoció que en aquests moments està tan infrautilitzat per la manca de coordinació dins el Govern i per la manca de cultura empresarial de cooperació, jo ja em sentiria, i el nostre grup, absolutament feliç. Bé, esperem que quan la història analitzi aquesta legislatura pugui destacar, encara que sigui amb una petita línia, que en el seu moment el Parlament de Catalunya va ser capaç d'anticipar algunes conclusions i que aquestes conclusions van ser útils per situar el sector de l'automoció de Catalunya amb capacitat de disputar el nou repartiment de cartes que s'està fent a nivell mundial. Moltes gràcies, i disculpi si algú s'ha sentit ofès, però, eh? Gràcies.
Ha exhaurit el temps. A continuació té la paraula el senyor Sergio Santamaría, del Grup Parlamentari Popular de Catalunya.
Gracias, presidenta. Diputadas, diputados, vamos, de alguna forma, a abordar los resultados, las conclusiones de una comisión de estudio, la de la automoción, de vital importancia para el sector productivo de Cataluña y del resto de España, y eso me lleva a estar satisfecho personalmente, y, evidentemente, creo que comparto este sentimiento con el resto de los miembros de la comisión, pero también me lleva a huir de la complacencia porque, en definitiva, hemos vivido tiempos muy duros, de crisis económica, y precisamente el sector que ha sido sostén, o por lo menos ha paliado, o por lo menos ha ayudado, y de qué manera, a remontar esa difícil situación económica que tanto dolor ha causado, bueno, pues, la automoción, yo creo que destaca con especial trascendencia. Estamos hablando, por tanto, de un sector que es decisivo en la economía española y en la catalana, la industria de automoción y también la auxiliar, que, como decía, ha liderado la recuperación económica con creación de empleo. Y, por tanto, las conclusiones son muy atinadas y debemos trabajar en la medida de lo posible todos los grupos parlamentarios, y, evidentemente, desde el punto de vista de la concertación social, que nos debe llevar a alcanzar acuerdos que realmente reviertan en mejores resultados con la patronal y con los sindicatos, para alcanzar en la medida de lo posible los objetivos ambiciosos, por otro lado, que se marca la propia comisión. Por tanto, en el ámbito de la excelencia en la formación de los trabajadores, de la mejora de la competitividad, por supuesto en el destino de recursos presupuestarios para el I+D+I, y eso es fundamental. De hecho, no debería ser, y se dice en la conclusión, pero no debería ser un condicionante la disponibilidad presupuestaria, porque precisamente es un factor capital, vital, el sector de la automoción y, por tanto, no debería estar condicionado a ninguna contingencia de esa naturaleza. De las conclusiones que contiene el informe, me detendré básicamente en la necesidad de mejora constante en la competitividad industrial, en la mejora de la logística asociada a la automoción. Efectivamente, necesitamos una red de infraestructuras mucho más desarrollada y, por tanto, el corredor mediterráneo, prioridad del Gobierno del Partido Popular, debe ser una realidad cuanto antes mejor, porque de alguna forma va a revertir en la mejora del desarrollo de la industria de la automoción en toda España. También, por supuesto, la formación y la cualificación profesional. La formación profesional dual, hay que trabajar más intensamente, hay que creérselo; además, tenemos el referente, la referencia en el resto de Europa, que está constatando precisamente que la formación profesional dual es una herramienta fantástica para que los jóvenes puedan, evidentemente, encontrar empleo y también mejorar su formación. Y por último –por último– quiero detenerme también en la creación de un marco favorable para el vehículo, es la apuesta de futuro por razones de movilidad, por razones de salud pública y por razones también de desarrollo de la industria de la automoción. Nada más. Muchísimas gracias.
Gràcies, senyor Santamaría. A continuació té la paraula el senyor Albert Botran, de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent.
Bé, gràcies. Tenim els nostres corresponents tres minuts, tot i que nosaltres com a grup no vam poder participar de la comissió d'estudi, ja ho vam comentar; al ser un grup petit a vegades has de prioritzar. A mi, en particular, em coincidia amb la ponència de llei de reforma horària, la malaguanyada ponència de llei de reforma horària; potser m'hauria d'haver dedicat a la comissió d'estudi, vist el final de la reforma horària... Però, en qualsevol cas, sí que en la sessió de conclusions vam ser-hi. Nosaltres estem d'acord en promoure les polítiques industrials, ja ho vam dir en el moment en què es va obrir aquesta comissió d'estudi; són llocs de feina més ben remunerats; és més capacitat per al país de sobirania econòmica; és una economia menys dependent que les que són altament terciaritzades, i, per tant, doncs, també en el cas de l'automòbil, promoure aquest sector industrial ha de comptar amb el recolzament nostre i del conjunt de forces polítiques. Sí que en les conclusions vam fer la petita objecció de la manera com s'enfoca el futur del sector automobilístic relacionat amb el cotxe elèctric, perquè això creiem que s'està fent, una mica, una pilota endavant, amb la qual idea substituirem tot el parc automobilístic de motor d'explosió de benzina per un parc automobilístic elèctric, i això és un mite que nosaltres, sempre que podem, contribuïm a trencar. Aquest mateix matí una de les poques esmenes que hem votat contra la Llei de canvi climàtic feia referència precisament a això, que promoure per promoure la venda del cotxe elèctric, doncs, amb facilitats fiscals, amb ajudes a la producció, etcètera, no soluciona alguns dels problemes, començant per la mobilitat. Sí que en les conclusions es recull algun aspecte, alguna esmena amb relació a la mobilitat, com el car sharing, etcètera, però no es parla de transport públic, i el que tenim són problemes de mobilitat. I substituir tot el parc automobilístic d'explosió de benzina per elèctric, com dèiem, és impossible. I, per tant, això és una cosa que també hem d'afrontar; no podem dir a Nissan i a SEAT: «Passeu-vos a fer elèctric i en fareu tants com en fèieu, perquè a nivell de recursos naturals no hi ha prou recursos naturals per fer tants cotxes elèctrics, començant pel liti de les bateries, i després, que el que fem és desplaçar el problema de l'emissió de carboni, segons com, de les ciutats, que és on circulen els cotxes, als llocs on es faria l'electricitat, si no és que es fa amb energies netes, no?, però el que deixarem és de consumir benzina per consumir més carbó. En tot cas, no vull generar un debat; l'hauria d'haver generat a la comissió, però ja que teníem tres minuts, a part de felicitar-nos entre tots plegats, almenys treure algun aspecte i explicar per què ens vam abstenir en això. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, senyor Botran. [[Alguns aplaudiments.]] A continuació té la paraula el senyor Fabian Mohedano, del Grup Parlamentari Junts pel Sí.
Gràcies, presidenta. Diputats, diputades... Joan Ramon Casals, gràcies per cedir-me la paraula; el portaveu és ell, de la comissió. Si hagués parlat ell, hauria sigut una mica més amable, però la veritat és que jo no ho seré –no ho seré–, seré una mica més dur, i voldria punxar una mica el globus, no?, de satisfacció compartida de que això ha anat de conya. El departament de transport del Regne Unit acaba d'anunciar, no?, com ha dit el diputat Coscubiela, que el 2040 s'haurà acabat el cotxe d'explosió i serà tot elèctric. A mi m'hauria agradat que demà al matí, quan haguéssim vist, doncs, els titulars dels diaris, nosaltres haguéssim aportat una idea, no?: el Parlament de Catalunya es posiciona que tal dia o tal data ha d'haver-hi un resultat d'aquestes dimensions. Hem volgut estudiar una cosa molt seriosa però hem divagat una mica. Potser una mica de manca de compromís permanent; o sigui, vam fer una explosió inicial molt potent –visites, compareixences– i després va desaparèixer l'activitat de la comissió, no? Després, llegint l'informe, hi ha moments en què sembla «¿qué hay de lo mío?, no?, és a dir, els sindicats per una banda, les organitzacions, diguem-ne, del sector, per una altra, i no té una ànima, una ànima que hauria de tenir, doncs, aquest informe. Al final, a vegades, doncs, caiem massa en el copy-paste, no?, per... I això no ho dic per criticar ningú sinó per..., ho fem com a autocrítica de tota la comissió. Ens hauria agradat tenir deu conclusions ràpides, que tots les tinguéssim el cap, és a dir: tot el Parlament de Catalunya anem cap a un lloc, i això no ha estat possible. No hem dialogat amb les comissions legislatives de Treball, d'Ensenyament, no?, d'Empresa, de Coneixement, per veure, aquest informe, com penetrava en les altres polítiques. I ens falta una cosa, que és el diàleg amb el Pacte nacional per a la indústria. I aquí sí que ara que tenim el pacte, doncs, tindrem aquesta oportunitat. En les conclusions, el sector és extremadament rellevant en la nostra economia –això ja ho sabíem–; vivim un moment de transició –crec que ho han dit els altres diputats–, i, per tant, les decisions que prenguem ara són rellevants per al futur; hem de seguir apostant pel clúster de l'automoció com a via d'agregació i de suma de complicitats de totes les empreses implicades, i tenim una assignatura pendent, la de la formació, i ho diu el grup que dona suport al Govern, i, per tant, aquí tenim una assignatura pendent, i, per tant, el Govern s'ha de posar les piles. I, en cinquè lloc, doncs, cal l'aparició d'un gran tercer, potser, eh?, gran constructor que acabi de donar empenta al sector. La intenció era bona, el ritme de treball inicial prou engrescador, però al final ens hem quedat una mica, no?, amb ganes de sortir amb una empenta molt més forta. I, senyora Granados, senyor Coscubiela, que han estat els promotors de la comissió, si aquest informe havia de ser una carta per a una futura porta giratòria, doncs, no serà una gran, diguem-ne, carta de presentació perquè vostès puguin trobar feina en aquest sector. Moltes gràcies, i bon estiu.
Gràcies, senyor Mohedano. Acabat el debat sobre l'Informe de la Comissió d'Estudi de les Polítiques Industrials, passem al següent... [[Veus de fons.]] Senyor Gibert, per què em demana la paraula?
Per al·lusions del diputat Mohedano.
Trenta segons.
Primer, dir-li al diputat Mohedano que tot això que ha dit aquí, que està molt bé, ho podria haver dit a la comissió, que era membre de la comissió. Va estar d'acord amb la conclusió que es va pactar, tothom hi estava d'acord, i ara ens ho diu aquí... Molt bé. Ho pot treballar una mica abans, durant aquest temps, i estaria inclosa a la comissió. I, segon, dir-li que a la Llei de canvi climàtic, que vostè no sé si ha llegit o no ha llegit, hi ha un punt que diu que l'any 2030 no hi hauran vehicles d'explosió a Catalunya. Per tant, el convido a llegir la Llei de canvi climàtic i veurà com no passa re. I, per últim, diríem que, si parlem de portes giratòries..., potser vostè no és el millor exemple; per tant, no diré gaire cosa més. [[Alguns aplaudiments.]]
El següent punt... [[Veus de fons.]] Senyor Coscubiela, per què em demana la paraula?
Per al·lusions evidents del senyor Mohedano.
Trenta segons.
Sí, molt breu. La veritat és que no s'ho mereix perquè..., no ho sé, si jo hagués vist el senyor Mohedano a la comissió, potser ho podríem discutir, però no, no pateixis, Fabian, no entraré en competició amb tu a les portes giratòries; tinc una edat que estic a punt de jubilar-me. Crec que t'ha traït el subconscient sobre què fer en l'activitat parlamentària per guanyar-se una porta giratòria. I avui has quedat retratat. [[Alguns aplaudiments.]]
El següent punt de l'ordre del dia és: Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la política fiscal i la protecció de dades, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la política fiscal i la protecció de dades]] [[302-00177/11]] Per a exposar-la té la paraula el senyor Carlos Carrizosa.
Gracias, señora presidenta. Presentamos una moción derivada de la pasada interpelación sobre política fiscal, y voy a explicar brevemente en qué consisten, a grandes rasgos, las propuestas que hoy Ciudadanos somete a votación en el Parlamento. La primera propuesta nos parece de justicia. No queremos continuar siendo la comunidad autónoma que más grava a las rentas bajas, a aquellas persones, a aquellos contribuyentes que ganan hasta treinta mil euros, de catorce mil a treinta mil euros. Son los contribuyentes que más grava su Gobierno autonómico de toda España. Y no queremos que continúe siendo así. Son el 75 por ciento de los catalanes, que ganan entre catorce mil y treinta mil. Y nosotros lo que proponemos aquí es precisamente rebajar los tipos impositivos a estos contribuyentes que son los que mayoritariamente sostienen con sus impuestos, puesto que son el 75 por ciento de los contribuyentes..., los que están sosteniendo los gastos públicos. Quiero recordar que nosotros esta propuesta ya se la sometimos a consideración, no exactamente la misma, sino quitar impuestos a los de rentas de menos de catorce mil euros anuales; ya se lo pedimos al Partido Popular, se lo exigimos, y finalmente ese objetivo lo hemos conseguido en el Gobierno del Estado, lo cual demuestra lo que es una política útil. Queremos ser útiles también aquí, en Cataluña, y además queremos remediar esa injusticia que estamos padeciendo por culpa de nuestro Gobierno actual, que sigue manteniendo este impuesto, el IRPF, el más alto de todas las comunidades autónomas, y, además, cuando se pide que se comprometa a que se bajen los impuestos, no quiere hacerlo nuestro conseller de Economía; no quiere comprometerse en absoluto. En segundo lugar, participar de aquellos organismos en los que se decide el sistema de financiación de las comunidades autónomas. Basta ya de dejar la silla vacía en el Consejo de Política Fiscal y Financiera. Hoy mismo el Gobierno fijará un calendario para pactar la financiación autonómica; hoy ha salido esta noticia: «Un comité de expertos ha elaborado una propuesta de financiación autonómica. Y resulta que nosotros no enviamos a nadie, a ningún experto, para que hiciese su propuesta. Y ahora nos estamos guiando por lo que dice el experto que nombró, que nombraron en Baleares. Y ahora el señor Junqueras está pidiendo información, a ver cómo, a ver qué dinero, qué dinero nos quieren dar. Bueno, pues, en vez de proponer cosas irrealizables, como la independencia, vamos a participar, vamos a participar del reparto de la financiación y conseguir un buen pacto de financiación que afecta, como es natural, inevitablemente, a la carga impositiva que tengan que soportar los ciudadanos para pagar sus servicios. Tercera cosa, de las principales que incluye esta moción: un informe que se refiera al período 2007 al 2017 sobre la evolución de la recaudación tributaria en Cataluña con respecto a los costes operativos. ¿Y por qué pedimos esto? Bueno, pues, nos pareció una inconsciencia aumentar por..., multiplicar por tres el presupuesto para la agencia tributaria catalana, multiplicar por tres el personal de la agencia tributaria catalana, y que no tengamos ese dato, esa evidencia de cuál es nuestra ratio de efectividad comparada con otras agencias tributarias españolas y también del extranjero. Por lo tanto, nos parece un estudio, pues, digno de hacer y luego necesario y que justificaría estos incrementos de personal y de financiación que se pretende por el Gobierno actual y que no se ven justificados claramente. Tema de bases de datos y respeto a los datos, a los datos personales de los catalanes. Bueno, pues, nosotros hemos tenido el temor fundado de que se estén aprovechando los datos de los catalanes, se estén haciendo bases de datos, porque así nos lo dijo el señor Vidal y así nos lo han dicho también altos cargos de la conselleria de Economía, de que se están preparando estas bases de datos con finalidades ilegales. Por eso, pedimos que se controle, que se evite, que se vete la posibilidad al Gobierno de recopilar datos que no puedan ser utilizados para los fines legales. Y, por último, de las cuestiones relevantes, la protección de los funcionarios que puedan negarse a revelar los datos [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] , a transferir datos a los que tengan acceso por sus cargos, para que sean usados por parte del Gobierno probablemente con finalidades absolutamente ilegales, incluida la elaboración de un censo...
Senyor Carrizosa...
...al que no tienen derecho.
...ha exhaurit el temps.
Ya está, gracias; gracias, presidenta. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, senyor Carrizosa. A continuació, per a defensar les esmenes presentades, té la paraula la senyora Alícia Romero, del Grup Parlamentari Socialista.
Gràcies, presidenta. Bona tarda, vicepresident, diputats, diputades. De nou, senyor Carrizosa, ens presenten vostès una moció sobre obvietats. Està bé, eh? Està bé, perquè és veritat que cal recordar a vegades a alguns diputats que s'ha de complir la llei i que hem d'intentar no tenir conductes delictives, és veritat, però també al final cansa una mica acabar votant sempre obvietats; és a dir, coses que no caldria recordar perquè s'han de complir i és el nostre deure, no? Per tant, bé, ja li dic d'entrada que fa una mica de mandra, també perquè acaba havent-hi una certa barreja, no? Diu: «Moció sobre política fiscal. I una esperaria, doncs, que poguéssim parlar de política fiscal, d'aquella..., d'una reforma de política fiscal que no ha volgut fer el Govern, de la que n'hem parlat altres vegades. I, bé, hauria estat interessant, segurament, doncs, recuperar aquest intens debat i els diferents models que hi ha. Però, bé, no és tampoc del que va aquesta moció, tot i que n'hi ha un intent, perquè en el punt 1 vostès fan una proposta de rebaixar el tram autonòmic de l'IRPF, diguéssim, a les rendes més baixes, i es queden aquí. Clar, nosaltres li fèiem una esmena per fer un debat una mica més general sobre la modificació del tram autonòmic de l'IRPF, perquè, si en parlem, parlem de tot, no només de les rendes més baixes: parlem també de les rendes més altes, parlem també de les rendes intermèdies... Vam fer, de fet, una proposta, el Grup Socialista, conjuntament amb Catalunya Sí que es Pot, a la Llei de mesures fiscals i financeres, que vostès no ens vam recolzar, i que ens semblava, doncs, que era molt més global, que hauria permès ser molt més justa i equitativa i més progressiva amb relació al que paguen els ciutadans de Catalunya. I, en canvi, vostès aquí van un petit «apanyo, suposo que per, també, netejar la consciència, no?, perquè a l'Estat han fet que no han fet, no? I per tant, doncs, nosaltres en aquest punt, com que no ens han acceptat la nostra i el seu model i el nostre és tan diferent, ens abstindrem. De fet, no m'ha acceptat gairebé cap esmena, el senyor Carrizosa, eh? Quan alguns grups diuen que estem tan a prop, doncs, el senyor Carrizosa em deia: «Es que no compartimos modelo. És clar. Es que es verdad. És que no compartim model en moltes coses i, per tant, no m'han pogut acceptar la majoria de les meves esmenes. Tot i que, com que vostè diu obvietats, nosaltres havíem intentat que les obvietats no fossin tal i fossin una mica més sofisticades; doncs, bé, al final, és clar, no es pot votar en contra de les obvietats. És veritat que la moció ha quedat millorada, bastant, perquè ha acceptat bastants esmenes de Catalunya Sí que es Pot. No sé, senyor Coscubiela, si vostè comparteix model o és que ho ha fet millor que jo i ha sabut seduir-lo, perquè realment aquesta moció ha millorat molt amb les esmenes del senyor Coscubiela i, per tant, nosaltres en la majoria de punts li donarem un vot favorable. Però jo, sincerament –no vull esgotar els cinc minuts, perquè crec que no dona –no dona– per tant. Escolti, el Govern ha de complir la llei, el Govern no ha de tenir cap conducta delictiva, el Govern no ha d'utilitzar les dades fiscals per a allò per al que no té competències, i ho podem dir vint vegades. Però per molt que ho diguem també li dic una cosa: no sé si ho deixaran de fer o ho faran. Espero que ho facin, que és la seva obligació, però, en tot cas, anem aprovant coses que, al final, ells també, molt sovint, doncs, acaben fent-ne d'altres. En fi, la moció suposo que no s'aprovarà, però està bé l'intent, senyor Carrizosa, de fer votar de nou que la llei està per complir-la. És garantia de democràcia i, per tant, doncs, cal anar-ho recordant en aquest Parlament. Molt bona tarda.
Moltes gràcies, senyora Romero. A continuació té la paraula el senyor Joan Coscubiela, del Grup Parlamentari Catalunya Sí que es Pot.
Gràcies, senyora presidenta. Bé, la nostra posició és bastant evident i previsible. La vam expressar en termes tributaris en el debat de la Llei de pressupostos fa molts pocs mesos, i parteix d'una clara contraposició amb el model tributari de Ciutadans, i sobretot amb les premisses falses sobre les que surt. No és pas veritat que Catalunya sigui la comunitat autònoma que té una pressió fiscal més important. Dit així, això no vol dir res. Però, sobretot, no crec que la solució sigui estrictament només tocar un determinat tram de l'IRPF. I molt em temo que, fins i tot, alguns de vostès estaran d'acord amb això. Aquesta és la raó per la qual nosaltres hem presentat una proposta que, en definitiva, és tornar a resumir la que vam presentar amb PSC en seu moment, el debat de mesures fiscals i alternatives. En concret, una reforma de l'IRPF del tram català que suposi una reducció dels tipus de les rendes menors de vint mil euros, però, és clar, amb un augment de les rendes superiors a 53.400 euros. Per què? Perquè del contrari abaixar impostos no és millorar les condicions de vida de la gent amb menys ingressos, perquè si s'abaixen els impostos, s'abaixen els ingressos de la Generalitat de Catalunya i, a continuació, no es compensa d'una altra manera, el que es fa, sens dubte, és deteriorar la qualitat dels serveis públics, generar riscos de posar doble pagament en temes de sanitat o de dependència o, senzillament, deixar la gent en llistes d'espera. Per tant, aquesta fal·làcia de que abaixar impostos a determinats sectors de la societat els beneficia és una falsedat, perquè només preveu la part dels ingressos, i no la part de les despeses. En aquest sentit, també els hem presentat les nostres típiques propostes, que, per cert, han estat... –tranquil·la, Alícia–, la part fonamental de la nostra esmena ha estat absolutament rebutjada també, com la teva. És a dir, allò que va al tronc de la política fiscal, ens han dit que no, afortunadament per a tu i per a mi. Si no, ens hauríem de preocupar. Tampoc seria res d'estrany, perquè comparteixen tota la posició amb Junts pel Sí, i voten junts, i grup liberal amb Convergència. Vull dir, que aquí les coses no són el que semblen, eh? Segona qüestió. Creiem que una oportunitat d'aquesta moció era per situar un tema molt punyent, i estic segur que el senyor Junqueras m'ho agrairà, ens ho agrairà, i és que tenim la recent sentència del Tribunal Constitucional –al nostre entendre una barbaritat jurídica, com posen de manifest els cinc vots discrepants dels magistrats, que no és qualsevol cosa– al voltant del cànon sobre operadors, i llavors, ens ha semblat que era una bona oportunitat que aquest Parlament digui que s'ha d'analitzar la necessitat de reintroduir aquest cànon ja. I en aquest sentit li dic, senyor conseller, vicepresident, que compta amb tot el nostre suport, perquè, la veritat és que utilitzar constantment la unitat de mercat per aplicar una política que ni menja ni deixa menjar, ni fa política tributària ni deixa fer política tributària, és una barbaritat. I en això sap que sempre ens tindrà a nosaltres al costat. Per què? Perquè darrere d'això no hi ha una suposada defensa de la igualtat dels ciutadans espanyols, no –no–: hi ha una voluntat de protegir els interessos concrets d'uns determinats operadors. Per tant, sàpiga que ens té a favor gràcies a una moció que ha presentat Ciutadans i, sembla, de l'habilitat que hem tingut nosaltres per col·locar aquest tema aquí, com s'ha de procurar. En qualsevol cas, tot el nostre suport. Tercer. El tema que fa referència al model de finançament autonòmic. A veure, nosaltres ho hem dit sempre: creiem que és perfectament possible estar defensant la independència i no abandonar cap cadira, perquè no podem jugar-nos el futur de Catalunya a una sola carta. Perquè si surt la independència s'estarà en un altre espai, però si no surt nosaltres no podem permetre que es dissenyi un model de política fiscal i financera –concretament, el model de finançament– sense que nosaltres haguem hagut d'intervenir. Sobretot, quan és a Catalunya, des de sempre, que ha estat la puntera, tant des d'un punt de vista científic –a partir dels nostre experts, de la nostra universitat– com des del punt de vista polític, ambicionar aquest model. I això ha estat un error brutal del Govern de la Generalitat, que espero que es pugui esmenar. Perquè més aviat o més tard es farà un nou model de finançament autonòmic, i aquí no podem permetre'ns el luxe de que ens el facin. Nosaltres hem d'intentar incidir en aquest sentit. I jo espero que un cop s'ha presentat aquesta proposta als experts, que tampoc és que doni molt de si, sincerament, aquesta almenys és la meva opinió amb una primera lectura, pugui entrar-se en un debat amb profunditat sobre com modificar aquest sistema de finançament autonòmic perquè no acabi amb una barbaritat tan grossa com la que està en aquest moment, que és una transferència de rendes que no beneficia els sectors més pobres de la població, sinó que serveix únicament i exclusivament per mantenir una entelèquia de falsa unitat territorial. Bé, i per últim, amb relació a les altres esmenes no les podem acceptar. No sé, unes les votarem en contra; les altres, abstenció. És clar, és que presentar-se aquí amb un apartat, amb una moció en què diu, en uns apartats: «Estarem en contra de que es facin coses il·legals i prohibides pel Codi penal, doncs, sí, però potser no cal posar-les aquí, no? «Estarem en contra de que es demani als funcionaris que incompleixin la llei i cometin delictes. Jo crec que, fins i tot, és posar-li les coses fàcils a aquells que vostès volen combatre. I no m'estranya perquè, en definitiva, a vegades això passa: els extrems es necessiten. Gràcies.
Moltes gràcies, senyor Coscubiela. A continuació té la paraula el senyor Santi Rodríguez, del Grup Parlamentari Popular de Catalunya. [[Remor de veus.]] Silenci, si us plau.
Gràcies, presidenta. Honorables consellers, senyores i senyors diputats, per posicionar-nos amb relació a aquesta moció que ha presentat el Grup de Ciutadans, que, sintèticament, aborda tres qüestions. No són innovadores, eh? Després, segurament, explicaré quina és la novetat més important que hi veig en aquesta moció del Grup de Ciutadans. Però les tres qüestions que aborden és una discussió sobre el model fiscal, i evidentment, doncs, amb el senyor Coscubiela difícilment poden arribar a acords, encara que hi arriben –encara que hi arriben. [[Veus de fons.]] Sí, en algun tema hi arriben. Jo he vist alguna esmena que els han acceptat i que han incorporat en el text de la moció. Després fan referència a un altre tema col·lateral amb relació al model fiscal, que és el model de finançament. És a dir, és incoherent que ens queixem de que..., el Govern es queixi, hem de posar els impostos més alts, i són els més alts de totes les comunitats espanyoles per voluntat pròpia, no per exigència de ningú, hi hagi la queixa recurrent de que el model de finançament és insuficient, i després, quan toca debatre el model de finançament, deixen la cadira buida, no es participa, i tot i que segurament..., no sé si s'aprovarà o no, nosaltres hi donarem suport a que es participi de tots els fòrums en els que es debaten els models de finançament, doncs, segurament, el comitè d'experts ha acabat ja la seva feina i avui mateix el Comitè de Política Fiscal i Financera rebrà aquests informes per part dels experts, que hauran estat elaborats sense la participació de la Generalitat de Catalunya. I un tercer element, en aquesta moció, que és el d'efectivament complir les lleis. Obvietats que no són sobreres; donades les circumstàncies en les que estem i els temps que corren i tot allò que passa i que estem veient en aquest mateix Parlament, jo crec que no és sobrer reivindicar el paper del Parlament, que és dir: escolti'm, les lleis –les lleis que aproven els parlaments, sobirans tots en la seva justa mesura de sobirania que té cadascun– es compleixin. I això és el que sembla ser que el Govern no vol fer. Per tant, és una obvietat, sí; segurament, en aquests moments, sobrer, no. On està la novetat en aquesta moció? Doncs, home, segurament la novetat d'aquesta moció està en que ho presenta el grup neoliberal del Parlament. I no ho vegin amb sentit pejoratiu, a nosaltres ens ho diuen sovint, això de que som neoliberals, no?, però entenguin-ho també en el sentit «liberal. El grup de Ciutadans és un grup que fins fa quatre dies era socialdemòcrata i ara, de cop i volta, passen un congrés que passen a ser liberals. Per tant, són els nous liberals i, per tant, és el grup neoliberal del Parlament. I com a neoliberals han descobert que això dels impostos, doncs, és una qüestió, que s'han d'abaixar els impostos perquè d'aquesta manera –jo no estic d'acord amb el senyor Coscubiela, que si s'abaixen els impostos hi han menys ingressos– és possible que abaixant els impostos hi hagin més ingressos, perquè contribueix a dinamitzar l'economia. I nosaltres creiem que això és bo, que això és positiu. I per això, quan nosaltres podem, ho fem i ho apliquem. Ara el Grup de Ciutadans ha descobert això i venen aquí i ens diuen: «Escolti'm, hem d'abaixar els impostos. D'acord, molt bé, magnífic. Escolti'm, i on estaven vostès quan vam presentar una proposició de llei, el nostre grup parlamentari, per abaixar els impostos a les rendes de menys de trenta mil euros, que som els catalans, els espanyols que paguem més? On estaven vostès? No la van pas votar a favor –no la van pas votar a favor– i la vam presentar..., bé, possiblement vostès encara eren socialdemòcrates en aquell moment, llavors potser ho entenc. Però ho vam presentar i ho vam debatre en aquest Parlament, i vostès no ho van pas votar. Nosaltres, com que no canviem d'ideologia, mantenim una certa coherència –per bé o per mal, eh?, ja els ho reconec–, per bé o per mal; això de ser coherent a vegades té inconvenients, però què hi farem, ens agrada ser coherents; doncs, mantindrem aquesta posició de que creiem que és bo que els ciutadans de Catalunya no siguin, els de rendes baixes, precisament, els més maltractats de tot Espanya i continuïn sent els espanyols que paguin més impostos. I per això nosaltres li donarem suport. Ara: jo crec que vostès han tingut, en l'acceptació i no d'esmenes en aquesta moció, una certa crisi d'identitat quan han acceptat alguna esmena del Grup de Catalunya Sí que es Pot. És a dir, per un costat diu: «Escolti'm, hem d'abaixar els impostos –i ja ens sembla bé i els donem suport–, i per un altre costat diuen: «Escolti'm, ah!, i aquest cànon sobre les connexions a internet que ha anul·lat el Tribunal Constitucional, per sort dels catalans, que no veurem gravades les nostres connexions a Internet, mirem la forma d'intentar recuperar-lo. Home, però en què quedem? Menys impostos o més impostos? Llavors en el mateix punt vostès diuen «rebaixem l'IRPF, i en el punt següent vostès diuen: «Ah, i busquem la fórmula per tornar a afegir aquest nou impost. I d'aquesta manera continuem sent la comunitat que té més tributs propis de tot Espanya. Doncs, això lamentablement no ho compartim. Compartim absolutament tota la moció, els donarem suport a tota la moció, excepte al punt que vostès han acordat amb Catalunya Sí que es Pot, que demana la reintroducció d'aquest impost digital, d'aquest impost a la connexió d'Internet que nosaltres no compartim i, per tant, no li donarem suport. Gràcies, senyora presidenta, senyores i senyors diputats.
Gràcies, senyor Rodríguez. A continuació té la paraula la senyora Eulàlia Reguant, de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent.
Bé, bona tarda. Gràcies, presidenta. Bé, quan fa dues setmanes hi havia una interpel·lació a Ciutadans sobre política fiscal i protecció de dades era «ah, mira, interessant: podrem parlar de redistribució de riquesa, podrem parlar d'equitat... Però no hi ha res de tot això. De fet, en la mateixa interpel·lació ja es quedaven o ja ha anat sortint en aquesta anàlisi parcial, de fet esbiaixat, i en moltes coses acaba sent fals, torna a ser «Catalunya és la comunitat autònoma que paga més impostos. Analitzem-ho bé, mirem bé les dades i ens adonarem que no és això. Perquè si volem parlar de política fiscal, parlem de política fiscal, però no ens quedem només llavors en un impost, abordem la política fiscal. I per això jo li deia: parlem de redistribució de riquesa, que és per al que haurien de servir els impostos, i no serveixen ni aquí ni a Espanya ni a la majoria de països, sobretot, que segueixen doctrines neoliberals. Els impostos no acaben servint per redistribuir la riquesa, sinó tot el contrari: acaben servint per gravar encara més les classes populars i mantenir els privilegis de les elits, que és el que vostès reprodueixen exactament. Perquè vostès, que es passen el dia parlant dels separatistes, el que es dediquen a fer és confrontar classe popular catalana amb classe popular espanyola en lloc de tocar privilegis, aquí i a l'Estat espanyol. Els privilegis es queden igual per a tothom i anem a fer una part de lògica de: no, una mica per a les classes populars, però aquells que cobren més que segueixin pagant el mateix IRPF que fins ara, que, proporcionalment, no es correspon amb la resta. No abordem altres impostos que abordin realment la riquesa i les externalitats negatives que té la riquesa –perquè sí, té externalitats negatives, sobretot per a aquelles persones que viuen precaritzades i en la pobresa–; no ho toca, res d'això. Per tant, a nosaltres se'ns feia ja molt difícil plantejar-nos aquesta moció. Però quan, llavors, en el fons, llegeixes la moció i veus l'últim punt, dius: «Ah, d'acord!; que l'objectiu de tot plegat, en el fons, és el punt número 5: «No donar instruccions, recomanacions o ordres, ni orals ni escrites, que tinguin per finalitat que els treballadors públics es vegin involucrats en la comunicació i utilització de dades personals. El monotema, que diuen vostès; que és el seu monotema, perquè en totes les mocions, parlem de política fiscal, parlem del que sigui, acaba apareixent això. Acaba apareixent això en una lògica de «cenyim els debats als marcs estrictes de la legalitat. Però per què no cenyim els debats en els marcs estrictes dels drets? Perquè no ho fan mai, això; sempre és en el marc estricte de la legalitat. Aquesta santa legalitat, intocable i inviolable. Però, en canvi, els drets són tocables, violables. I, per tant, en això ens podem emparar? Doncs no. De fet, ahir ja ho va dir la meva companya Anna Gabriel: nosaltres defensem el dret a l'autodeterminació; si en la legalitat vigent hi cap, bé; si podem modificar la legalitat vigent, doncs, hi cabrà, i, si no, les lleis s'han de desbordar; desbordar per defensar, respectar i exercir els drets bàsics. I aquí vostès es dediquen sistemàticament a trobar l'excusa permanent per utilitzar la llei i no respectar els drets. I en això no ens hi trobaran. I, com sempre, ens trobaran al davant. I, sí, al carrer, i no és una amenaça, perquè al carrer és on s'han conquerit tota la vida els drets en aquest país. I és això, quan diem: «Ens trobarem al carrer. Ens trobarem al carrer per guanyar drets, per defensar-los, per reivindicar-los i per seguir avançant en la sobirania i les sobiranies del poble català, però també defensant els drets de les classes populars d'aquest país, que fins ara no han vist massa sovint que l'Estat espanyol respecti els seus drets i la seva dignitat. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyora Reguant. A continuació té la paraula la senyora Carmina Castellví, del Grup Parlamentari Junts pel Sí.
Gràcies, presidenta. Vicepresident, conseller..., bona tarda a tothom. Bé, la moció presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans és extremadament heterogènia, com ja ens tenen acostumats, i amb les esmenes fetes pels grups parlamentaris encara ho és més, la qual cosa ens obliga, al nostre grup, a explicar el posicionament punt per punt. En primer lloc, la demanda de que es rebaixi el tram autonòmic de l'IRPF és clarament demagògica, ja que la repercussió d'una reducció de l'IRPF als trams baixos, amb la que podríem estar d'acord, no es pot fer sense sobirania fiscal. L'acceptació d'una proposta d'aquest tipus tindria un impacte tan negatiu en la recaptació que faria trontollar, com bé ha dit el senyor Coscubiela, l'equilibri pressupostari. I una baixada de la tarifa com aquesta reduiria dràsticament els ingressos de la Generalitat, abocant-nos de nou a una política de retallades socials que afectaria especialment les classes populars i els que menys tenen i més necessiten. Pel que fa al que anomenen la «política de cadira buida al Consejo de Política Fiscal i Financera, no és veritat que l'actuació de la Generalitat hagi minvat la influència de Catalunya en aquest organisme. El cert és que en totes les sessions del consejo han participat el vicepresident o algun conseller i algun càrrec del Govern de Catalunya. Per tant, esteu mentint quan dieu que la Generalitat no hi assisteix. A més, com també sabeu, el reglament que regula aquest organisme fa que Catalunya, com qualsevol altra comunitat, tingui un paper merament testimonial en la presa de decisions, ja que la representació estatal sempre té la majoria. Quan es postula a la moció que s'ha de dimensionar adientment l'Agència Tributària de Catalunya, en realitat sota aquest eufemisme el que es pretén és reduir la capacitat i l'eficàcia de l'agència tributària pròpia, perquè sembla que a algú li molesta que la Generalitat es doti de les eines més modernes per perseguir el frau fiscal; sembla que el seu grup estaria més còmode amb una agència tributària de Catalunya sense suficients recursos humans i tecnològics per realitzar la tasca encomanada, permetent la impunitat dels defraudadors. I pel que fa a la garantia dels drets a que les dades personals dels ciutadans de Catalunya de les quals disposa la Generalitat s'utilitzin sempre per als usos i finalitats legals, podeu estar molt tranquils. Les dades que té la Generalitat no s'han obtingut de forma il·legal ni il·legítima, ni s'utilitzen il·legalment. Unes declaracions desafortunades, que van ser immediatament desmentides per l'Agència de Protecció de Dades, no poden ser reiteradament i barroerament utilitzades per intentar confondre i alarmar l'opinió pública amb asseveracions que s'han demostrat que no són veritat. I quant al darrer punt de la moció, relatiu a les instruccions als treballadors públics, cal recordar que la consellera de Governació ja li va contestar a vostè mateix en la pregunta oral en el Ple passat del 12 de juliol, i no puc més que repetir les paraules de la consellera, que deia: «Aquest és un procés polític –un procés polític– que les responsabilitats, com vostès saben, són polítiques, que el Govern no posarà en risc treballadors públics. I, per tant, escoltin, aquesta és la resposta que donarem sempre. Nosaltres tenim un compromís amb la ciutadania, sí, perquè ens varen votar i ens varen demanar que tiréssim endavant un referèndum, que es pogués votar; una resposta en la qual el 80 per cent de la ciutadania d'aquest país creu que la millor manera de dirimir aquesta situació és a través del vot, perquè la força dels vots és qui acabarà decidint les coses, la força de la democràcia, i el procés serà net, transparent i eficaç. Per totes aquestes raons, el posicionament del nostre grup parlamentari serà de rebuig a la moció en tots els seus punts. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyora Castellví. Per a pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula el senyor Carlos Carrizosa.
Gracias, señora presidenta. Rápidamente. Me reprochan desde el Partido Socialista que se sometan a votación obviedades. Yo no creo que sea tan obvio someter cuestiones a votación que claramente tendrán el voto contrario del Gobierno. Si por parte de aquellos que no se quieren pronunciar, que son tibios, que no saben dónde colocarse, pues, se prefiere eludir el pronunciarse, entonces eso es otra cosa. Pero las obviedades no lo son tanto desde el momento en que el Gobierno no las vota y hay que ganar al Gobierno. Entonces no se abstengan ustedes, por ejemplo, de algo tan obvio como bajar las rentas a los más desfavorecidos, de catorce a treinta mil. Si usted proponía otras cuestiones, pues otras cuestiones son materia de otros debates. Si está usted de acuerdo o no en bajar las rentas a los catalanes de catorce a treinta mil, pues eso quizá no sea tan obvio. Como no es obvio en Cataluña hoy día someter a votación el que no se utilicen ilegalmente los datos de los catalanes. El que no se obligue a los funcionarios a hacer aquello que no quieran hacer fuera de la ley tampoco es tan obvio. Y como no es obvio, pues, se somete a votación. Y si fuera tan obvio, el Gobierno votaría a favor. Y si la señora representante de Junts pel Sí, la señora diputada, nos dice que estemos tranquilos que no se van a utilizar ilegalmente datos de los catalanes, nos quedaremos mucho más tranquilos si votan ustedes en ese sentido y demuestran de esa forma que son capaces de votar en el sentido de que no utilizarán ilegalmente datos de los catalanes. Respecto a las objeciones de Podemos y Catalunya Sí que es Pot, ya acabar diciendo que hemos aceptado, efectivamente, analizar entrar a valorar el canon digital. Hemos valorado analizarlo; no introducirlo inmediatamente, como ha dicho el señor Coscubiela, pero sí analizarlo. Porque nosotros no somos dogmáticos en cuestión de impuestos y lo que sí que creemos es que ha de haber una igualdad y redistribución de la riqueza, que se consigue...
Senyor Carrizosa, ha exhaurit el temps.
...precisamente bajando los impuestos –acabo ya, presidenta–, bajando los impuestos a los más desfavorecidos. [[Aplaudiments.]]
Acabat el debat, cridem a votació. Senyora Romero, per què em demana la paraula?
Trenta segons per al·lusions i un tema de votació. No, només dir-li al senyor Carrizosa...
Trenta segons; sí, ja ho ha dit vostè, trenta segons. Molt bé.
Gràcies, presidenta; perdoni. Señor Carrizosa, no sobre otros temas... Yo le he enseñado un cuadro sobre los tramos y el IRPF. Algunos hay que bajarlos, es verdad –a las rentas más bajas–, pero algunos habría que subirlos –a las más altas–, porque, si no, dígame usted qué va a hacer con menos ingresos. ¿O pretende reducir los servicios públicos de calidad? Porque las cuentas tienen que salir. Nosotros le pedíamos un debate a fondo sobre el tramo autonómico. Usted no ha querido hacerlo. Nuestro voto tiene que ser de abstención. Votació separada –perdoni, presidenta– del primer i l'últim punt, punt 1 i punt 5. Gràcies.
Es poden votar junts? Senyora Romero..., senyora Romero, els punts 1 i 5 es poden votar junts? [[Pausa.]] Senyor Coscubiela, per què em demana la paraula?
Per demanar vot separat. Demanaríem que els punts 4.a, 4.b i 4.d...
4.a, 4.b i 4.d?
...–d– es votessin separats.
Però es poden votar els tres junts?
Sí. I el 5, també separat. I, si m'ho permet, constatar que crec que hi ha hagut un error tècnic, perquè un apartat –Carlos–, l'apartat 4.c, que correspon al tema de fiscalitat d'economia verda, que era de l'apartat 1, no sé per què s'ha col·locat en l'apartat 4, que fa referència al tema de les dades fiscals, crec que és, eh? [[Veus de fons.]] Sí. Crec que és un error tècnic. Ho dic..., si puc ajudar, eh?, si no... Perquè és que s'ha equivocat; ha passat de ser 1.c a ser 4.c. [[Veus de fons.]]
És correcte, senyor Carrizosa? [[Pausa.]] Per tant, està dient que en lloc de ser 4.c seria 1 ter? Senyor Carrizosa, és correcte? [[Pausa.]] En lloc de ser 4.c seria 1 ter? [[Pausa.]]
1 ter.
Sí?
Sí, sí.
Per tant, senyor Carrizosa, vostè hauria demanat votació separada dels punts 4.a, 4.b i 4.d, eh?, però el 4.c passaríem a que fos 1 ter. [[Veus de fons.]] Ah, perdoni. Doncs, aleshores no. Em semblava que ho demanava vostè, senyor Carrizosa. Es queda igual. D'acord, doncs. Procedirem a la votació. Senyor Carrizosa, em demana la paraula? [[Pausa.]] No. Sí? Per què em demana la paraula?
Para dos cosas. Una, para aclarar que la moción es nuestra. [[Rialles.]]
És que, senyor Carrizosa, ara ho he vist. Sí, té raó. Per això després l'hi he demanat a vostè.
Vale, vale. Y la segunda cosa era por alusiones de la señora Alícia Romero, que ya sé que ha pasado un ratito, pero...
Trenta segons. Sí, ha passat molta estona, però li deixo trenta segons.
No; pues, simplemente, señora Romero, nosotros sometemos a votación el rebajar los impuestos para los catalanes, que son los españoles que más impuestos pagan en el tramo autonómico. Y eso es lo que se somete a votación y a lo que ustedes se van a abstener. [[Santi Rodríguez i Serra demana per parlar.]]
Senyor Rodríguez, deu ser per demanar votació separada del punt 1 bis?
Per demanar la votació separada del punt 1 bis, efectivament. Però també per contradiccions.
Trenta segons.
Gràcies. No, les contradiccions són amb la intervenció de la senyora Castellví. Bàsicament, tota la seva intervenció és una contradicció en si mateixa. Però jo crec que n'hi ha una de fonamental i d'important, que és a la que ara feia referència el senyor Carrizosa. Aquest Parlament té sobirania fiscal, i el que es posa a consideració, senyora Castellví, és que en aquell tram de l'IRPF en el que tenim sobirania fiscal deixem de ser la comunitat que té els tipus impositius més alts de totes les comunitats espanyoles. Per tant, utilitzem la sobirania fiscal per abaixar els impostos als catalans de rendes més baixes; així de simple. [[Aplaudiments.]]
Procedirem a la votació. S'ha demanat... [[Veus de fons.]] Si us plau... [[Carlos Carrizosa Torres demana per parlar.]] Si us plau, senyor Carrizosa, votem, de veritat, eh? [[Joan Coscubiela Conesa demana per parlar.]] Senyor Coscubiela... Senyor Coscubiela, li he donat la paraula abans ja per al·lusions. [[Joan Coscubiela Conesa intervé sense fer ús del micròfon. Rialles.]] Ha d'estar de color vermell. [[Pausa.]] Ara. [[Veus d'«Ara, ara. Rialles i aplaudiments.]]
El que costa que l'aplaudeixi tota la cambra, a un. [[Rialles.]] No, demano, si us plau, que s'ordeni en cinc votacions; ho dic a efectes nostres. I l'hi vull explicar. Primer, el punt...
Senyor Carrizosa [[fortes rialles]] , jo ja decidiré com s'ordena la votació; gràcies. [[Algú diu: «Senyor Coscubiela, senyor Coscubiela. Rialles i aplaudiments.]] Senyor Carrizosa, senyor Carrizosa, li demano disculpes. [[Rialles i aplaudiments.]] Senyor Coscubiela, jo ja organitzaré la votació, gràcies; ja l'organitzaré jo, gràcies. [[Remor de veus.]] Sí, no es preocupi, ja l'organitzo. Molt bé. S'han demanat, primer, 1 bis, votació separada de l'1 bis, votació de l'1, 5, del punt 1 i del punt 5, que també m'han dit que es poden votar junts, si no hi ha inconvenient, i després votació també conjunta del 4.a, 4.b, 4.d, i després la resta de la moció. [[El lletrat intervé sense fer ús del micròfon.]] Hauran de ser separats, l'1 i el 5, perquè també l'ha demanat vostè, senyor Coscubiela. Per tant, procedirem a la votació. Comencem. Comencem votant el punt número 1. Comença la votació. El punt número 1 ha estat rebutjat per 36 vots a favor, 72 en contra i 26 abstencions. A continuació votarem el punt 1 bis. Comença la votació. El punt 1 bis ha estat rebutjat per 51 vots a favor, 83 en contra i cap abstenció. A continuació votarem els punts 4.a, 4.b i 4.d. Comença la votació. Els punts han estat rebutjats per 52 vots a favor, 72 en contra i 10 abstencions. A continuació votarem el punt número 5. Comença la votació. El punt número 5 ha estat rebutjat per 36 vots a favor, 81 en contra i 17 abstencions. A continuació votarem la resta de la moció. Comença la votació. La Moció sobre la política fiscal i la protecció de dades ha estat rebutjada per 52 vots a favor, 72 en contra i 10 abstencions. [[Decret llei 4/2017, del 18 de juliol, de modificació del règim de millores de la prestació econòmica d'incapacitat temporal del personal al servei de l'Administració de la Generalitat, del seu sector públic i de les universitats públiques catalanes]] [[203-00011/11]] El següent punt de l'ordre del dia és: debat i votació sobre la validació del Decret llei 4/2017, del 18 de juliol, de modificació del règim de millores de la prestació econòmica d'incapacitat temporal del personal al servei de l'Administració de la Generalitat, del seu sector públic i de les universitats públiques catalanes. D'acord amb l'article 155.2 del Reglament, presenta aquest decret llei la senyora Meritxell Borràs, consellera de Governació, Administracions Públiques i Habitatge.
Gràcies, presidenta. Senyors i senyores diputats i diputades, comparec davant d'aquesta cambra per presentar el Decret llei 4/2017, de 18 de juliol, de modificació del règim de millores de la prestació econòmica d'incapacitat temporal del personal al servei de l'Administració de la Generalitat, del seu sector públic i de les universitats públiques catalanes, un decret que va ser aprovat pel Govern el passat 18 de juliol, com els deia, amb caràcter inajornable, per tal de donar la màxima protecció en aquestes situacions d'incapacitat temporal, garantint el cent per cent de les retribucions mitjançant el complement per part de l'Administració i evitar, d'aquesta manera, que una minva de les retribucions agreugi la situació personal i familiar dels empleats públics afectats. Es tracta, doncs, d'un pas més en el compromís del Govern per tal que els treballadors públics vagin recuperant les condicions laborals, tal com ha anat passant els darrers mesos. Crec que és important també fer un agraïment als sindicats majoritaris, a la Mesa General de Negociació de l'Empleat Públic de l'Administració de la Generalitat de Catalunya, que han fet compatible la reivindicació legítima de millors condicions per als treballadors públics amb la situació pressupostària de la Generalitat, amb l'objectiu d'arribar a l'acord de 16 de juny d'enguany que ha fet possible que aquest decret llei, doncs, s'hagi pogut aprovar. En concret, aquesta norma amplia fins a vuit els supòsits previstos fins ara i se n'afegeixen cinc de nous, als tres casos ja recollits a la llei. Fins ara la norma reconeixia la compensació econòmica en casos d'incapacitat temporal de les empleades públiques embarassades, a les víctimes de violència de gènere i la que comporti hospitalització o intervenció quirúrgica, així com la derivada de processos oncològics; a partir d'ara s'inclouen els nous supòsits per tractament de reproducció assistida o durant el període de lactància, encara que no doni lloc a una situació de risc, així com en malalties que han estat causa de discapacitat amb grau igual o superior al 33 per cent. També s'inclourà la incapacitat temporal que sigui conseqüència d'exploracions diagnòstiques invasives, com endoscòpies, colonoscòpies, gastroscòpies, fibroscòpies, cateterismes i altres de similars. Igualment, en el cas d'interrupció voluntària de l'embaràs, en el primer trimestre de gestació, per inducció farmacològica. Finalment s'amplia també el supòsit d'incapacitat temporal per altres malalties greus i malalties de declaració obligatòria que fins ara no estaven reconegudes, sempre que no requereixin una hospitalització. Per tot el que els he exposat, vull demanar-los el seu suport per a aquest decret llei que va entrar en vigor des de la seva publicació i que, per tant, ha possibilitat que els treballadors públics ja estiguin gaudint d'aquesta millora en els seus drets. En la mateixa línia, seguim dialogant i treballant en el marc de la mesa per recuperar la resta dels drets dels empleats públics, com el calendari de retorn de les pagues extres del 2013, que començarem a retornar l'any vinent, i la del 2014. Per tant, la nostra voluntat és ferma, positiva i proactiva per establir un diàleg constructiu, que produeixi més acords i permeti l'aprovació, si vostès així ho consideren, de més mesures com la que avui els presento. Un diàleg, de fet, que ja ens ha permès altres acords importants, i també necessaris, com el que es va assolir també en la mesa del passat mes de juny per reduir la temporalitat de l'ocupació en l'Administració al 8 per cent, i això fer-ho en un període de tres anys; un acord que permetrà millorar la prestació del servei públic a través de l'estabilització de les plantilles i la disminució de la temporalitat, que ha anat creixent després d'anys en què no ha estat possible fer ofertes d'ocupació pública. I això farà possible el rejoveniment de les plantilles, així com la incorporació de nou talent, i donarà l'oportunitat també de consolidar llocs que fa molts anys que estan ocupats de forma provisional. Mesures, doncs, com les que presentem avui, que s'aniran succeint, que compleixen amb el compromís del Govern cap als treballadors públics i amb el mandat parlamentari que el conjunt d'aquesta cambra ha expressat i, sobretot, que compten amb el vistiplau dels representants dels treballadors públics, que, sense cap dubte, són els que coneixen millor els seus interessos. Amb aquesta norma, doncs, que els acabo de presentar, i amb l'acord firmat, s'evidencia que el compromís del Govern és sòlid i que estem i estarem al costat dels treballadors públics, com espero que ho facin tots vostès convalidant aquest decret. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, consellera Borràs. A continuació, per a fixar la seva posició, té la paraula el senyor Joan García, del Grup Parlamentari de Ciutadans, per un temps de tres minuts.
Sí, presidenta. Consellera, diputats, diputades..., quiero comenzar con una pequeña anécdota. Ayer, durante el debate de la reforma del Reglamento, allí sentado, veía como la consellera, horrorizada, miraba a este lado de la cámara y veía que toda la oposición votaba conjuntamente en algo que era básicamente la defensa de los derechos de los diputados de este Parlament. Pues, hoy ya le avanzo que va a haber otra situación, que espero que no le horrorice, que es la convalidación por parte de esta cámara de este decreto. Ya le avanzo, pues, nuestro apoyo. Pero en realidad lo que vamos a convalidar en este día, o lo que vamos a convalidar ahora mismo, es el trabajo de los representantes de los trabajadores, realmente, el que han hecho durante todos estos meses, casi años, para recuperar o para pedir la recuperación de los derechos económicos, laborales y sociales de todos los trabajadores públicos de Cataluña, y también un reconocimiento a los trabajadores públicos de Cataluña y a su sacrificio durante estos años de recortes. Creo, y permítame que se lo diga, que no es mérito suyo ni de su conselleria, porque para mí, para nuestro grupo, usted, consellera Borràs, posiblemente ha sido la que peor ha tratado a los trabajadores públicos en los últimos años. Y le diré por qué; por dos motivos. Uno, porque no ha sido capaz de devolver los derechos, esos derechos que hablaba antes, a todos los trabajadores en una situación en la que podía haberlo hecho; no lo ha hecho. Segundo, porque usted ha generado una desprotección a los trabajadores públicos que nunca habíamos visto en Cataluña ni en democracia. Ha tenido oportunidades, de hecho, y tiene oportunidades de contrarrestar lo que estoy diciendo, porque se lo hemos puesto encima de la mesa, porque hemos presentado diferentes mociones en este Parlament que usted ha hecho que se incumplan una y otra vez, y por lo tanto –y por lo tanto– esos mandatos democráticos no nos han llevado a la situación a la que queríamos llegar, que era una recuperación real de temas como, por ejemplo, las pagas extras, que aún no han sido capaces ni de calendarizar durante todo este tiempo. Así, pues, con tres minutos no podría decir nada más, creo que hemos dicho casi todo durante estos meses pasados; me gustaría poder hacerlo, pero no ha podido ser. Está claro que no tenemos más tiempo, creemos que no tenemos esperanzas de que usted cambie demasiado, y solamente le quiero acercar, si me permite, consellera, que le quiero decir algo personalmente, dos deseos: uno, que esto espero que sea una despedida –espero que sea una despedida–, por muchos motivos, que pronto tengamos un nuevo gobierno que pueda hacer y acabar ese trabajo que usted ha sido incapaz de hacer, y el segundo deseo es que la vaya lo mejor posible en lo personal. Muchas gracias, diputados y diputadas. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyor García. A continuació té la paraula la senyora Alícia Romero, del Grup Parlamentari de Ciutadans. Perdón..., dels Socialistes.
Gràcies, presidenta. Molt ràpid, amb aquests tres minuts. L'any 2012 vostès van suspendre les incapacitats temporals o la retribució al cent per cent de les incapacitats temporals, només amb dues excepcions: els embarassos i la violència de gènere. El 2013 hi van incorporar tres supòsits més. I no ha sigut fins al 2017 que n'incorporen sis més, no per la seva voluntat, sinó per la insistència dels sindicats i de la feina que han fet els sindicats, sí –sí–, i dels grups parlamentaris, que portem molts anys demanant-li amb mocions i amb propostes de resolució i amb esmenes a la Llei de pressupostos i a la Llei de mesures fiscals i financeres que s'incorpori aquest i altres drets suspesos als treballadors per part del Govern des del 2012. Sí, això és el que fa molt de temps que li demanem. Ve vostè aquí a explicar-nos-ho, com si fos un gran assoliment. Doncs, miri, és trist. Ens agradaria que vingués vostè aquí per més, per haver aixecat més drets suspesos. Però no, només ve pel tema de les incapacitats temporals, que benvingudes siguin. Però, en tot cas, jo crec que vostès també haurien de ser conscients que porten molts anys treballant a la mesa, sí, i que fins al 16 de juny no arriba aquest acord sobre les incapacitats temporals. A mi em faria, sincerament, una mica –una mica, una mica– de vergonya. Crec que hi ha molta feina a fer amb el conjunt dels sindicats per millorar i per aixecar drets suspesos. I vostès venen aquí amb un decret llei que, d'urgència, no en té res. Perquè, clar, escolti'm, ho haig de llegir, senyor Sabrià, que volia que ho fes des de l'escó: «La necessitat de donar la màxima protecció en aquestes situacions d'incapacitat temporal garantint el 100 per cent de les retribucions mitjançant el complement per part de l'Administració i evitar d'aquesta manera que una minva de les retribucions agreugi la situació personal i familiar dels empleats públics afectats justifica la necessitat extraordinària i urgent a què habilita la figura del decret llei. I no hi havia aquesta necessitat urgent el 2013? I el 2014? I el 2015? I el 2016? Home, ho haurien d'haver aprovat en qualsevol llei de mesures fiscals i financeres. També, en la que van presentar per al 2016, que ho havíem demanat molts grups parlamentaris. I vostès no van voler. I ara, al final, degut a la moltíssima pressió, al final, dels sindicats per aconseguir alguna cosa, per aixecar algun dret suspès, ens porten això. Però, miri, ni és urgent ni és extraordinari. Perquè ja ho era el 2012, que s'han comès injustícies amb treballadors que estaven patint aquestes incapacitats temporals. Perquè no oblidem que algunes de les excepcions que vostès ara posen tenen a veure amb malalties greus, o amb proves endoscòpiques, o amb proves quirúrgiques, o amb proves diagnòstiques invasives, és a dir que amb elements que podíem haver també ja incorporat fa uns quants anys. Per tant, els demano que treballin una mica més, que tinguin més cintura, que siguin més flexibles i que, a partir del 30 de setembre, com diu l'acord de la mesa, vostès siguin capaços d'arribar a més acords amb els sindicats. Sí, senyor Sabrià, arribin a més acords, perquè els treballadors s'ho mereixen. Més enllà de donar cops a l'esquena, es mereixen cobrar les parts de les pagues que els falten i aixecar molts altres drets suspesos que vostès els han eliminat. Gràcies.
A continuació té la paraula el senyor Marc Vidal, del Grup Parlamentari Catalunya Sí que es Pot.
Bé; gràcies, presidenta. Consellera, sé que avui agrairien que tots els grups els felicitéssim per la transposició en forma de decret de l'acord que van signar el mes de juny passat, però avui no podrà ser. No podrà ser malgrat que el decret que tenim aquí el convalidarem, evidentment. No podrà ser, primer, perquè el resum de tot plegat seria: tard i malament. Bé, primer, la data escollida, ja, el 18 de juliol, és d'infausta memòria, però això és igual. Tard perquè..., sé que em diran que més val tard que mai –el senyor Sabrià m'està dient que sí, efectivament–, però això no hauria de ser propi d'un govern seriós, la qual cosa jo crec que aprofundeix en la sensació, bastant estesa popularment, que aquest Govern cada vegada és menys seriós. És tard perquè l'ampliació dels supòsits de baixa laboral del personal públic on es cobreix de manera extraordinària, tal com ha explicat la consellera, el 100 per cent del salari complementant per part de l'Administració el que percep de la seguretat social la persona malalta, depèn exclusivament de l'Administració corresponent, i, en aquest cas, la Generalitat de Catalunya. Res a veure amb el Govern central, l'Estat opressor o qualsevol altre dels eufemismes que vulguem fer servir. I fa més de cinc anys que aquesta Administració tan nostrada ho va retallar per una situació suposadament extraordinària; una cosa extraordinària que ha durat cinc anys. Més de cinc anys per recuperar en part el que ja es tenia. Més de cinc anys negociant amb gasiveria absoluta amb els treballadors públics i incorporant amb pinces cadascuna de les coses que no es va trigar gaire més d'un minut a suprimir. Tard, molt i molt tard. I malament, francament malament, perquè s'han deixat un col·lectiu sencer: el personal funcionari de Justícia, que depèn de la Generalitat. El personal de l'Administració de justícia a Catalunya té la seva pròpia mesa de negociació i no està sota el paraigua de la mesa general, que va signar aquest acord. Però en aquesta mesa general es va recordar que aquest personal existia i que calia normalitzar la seva situació. Què ha passat, doncs? Descoordinació entre Justícia i Funció Pública? Deixadesa per part del departament del seu personal? O hem de pensar malament i és un càstig encobert per haver-se mobilitzat massa? No ho sé. En tot cas, el més greu, escolti'm, és que la base de l'acord signat a la mesa general és el que van signar els sindicats precisament amb el Ministerio de Justicia i que s'aplica des de fa més d'un any a tot Espanya al personal que en depèn, és a dir, també al que treballa a Catalunya que no depèn de la Generalitat dins de Justícia. I aleshores, en aquell moment, als companys que treballaven amb ells i que depenen de la Generalitat se'ls va dir que no ho podrien aplicar, perquè depenien dels pressupostos de la Generalitat. I ara se'ls descuiden. Facin, si us plau, un acte de bona fe. Reclamem al Govern una solució ràpida. Facin un altre decret, si cal urgent, però equiparin aquest col·lectiu, que no quedi, que no segueixi quedant més discriminat respecte als altres. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor Vidal. A continuació té la paraula la senyora María José García, del Grup Parlamentari Popular de Catalunya.
Gracias, presidenta. Consellera, señores y señoras diputados, desde el Partido Popular de Cataluña validaremos el decreto que se nos propone y nos alegramos de que el Gobierno abandone tímidamente su posición enrocada contra la función pública, aunque sea por la presión del Parlament. Recordemos que el pasado 18 de mayo aprobamos la Moción 121/XI, a instancias de mi grupo, pero por amplia mayoría –unanimidad, en algunos puntos–; una moción que costó mucho acordar para que todos pudieran hacer la suya y votarla, poniendo los intereses de los trabajadores de la función pública por delante de los intereses partidistas. Queríamos reactivar la negociación en la mesa general avalando las reivindicaciones sindicales, como reflejó la moción. Y lo conseguimos. Y quiero volver a agradecer a todos los grupos su generosidad. Con aquel mandato democrático la mesa general se reunió y llegó a algunos acuerdos, pocos. Uno de estos acuerdos es la recuperación del derecho que validamos hoy. Y está bien, pero es absolutamente insuficiente; primero, porque no reconoce la recuperación del cien por cien del salario por incapacidad temporal desde el 1 de enero como se aprobó en la moción, y, segundo, porque es muy desalentador que de los veintitrés puntos de la Moción 121/XI solo se haya avanzado en dos, y de manera incompleta. Esperamos que el Gobierno se centre en sus responsabilidades, en especial en esta: en la gestión justa de su personal. Porque, como ya hemos dicho otras veces, el Gobierno ha contraído un compromiso moral con sus trabajadores, que han tenido un comportamiento generoso e impecable durante la crisis. Por ello instamos al Gobierno a volver a sentarse en la mesa con una actitud también impecable y generosa, porque tiene un incontestable mandato democrático, un ineludible compromiso y una mejor situación financiera que debe utilizar para premiar a quienes más ha tensionado. Y pedimos a la Generalitat que deje de interferir la tranquilidad y la seguridad jurídica de sus trabajadores públicos. Porque colaborar con un acto ilegal, prohibido por el Tribunal Constitucional, es un delito. Y no es justo que el Govern ponga a ningún trabajador en la tesitura de colaborar con un acto ilegal, con las consecuencias lógicas que tendría en cualquier estado de derecho, o señalarse por no querer colaborar, con las consecuencias de estigmatización y represalias que ya algunos han sufrido. Los funcionarios no deben lealtad al interés general de la Generalitat, no se equivoquen; deben lealtad a la legalidad –y solo hay una en el mundo real– y al interés general de los catalanes, que no es sino saber que nuestra Administración cumple la ley, y así nos protege de la arbitrariedad y el abuso de poder de políticos que se creen por encima de todo. Repasen el artículo 71 del Estatut o el 103 de la Constitución. Estoy convencida de que estas ideas las tienen muy claras nuestros trabajadores públicos, al margen de las legítimas preferencias políticas de cada cual, pero que saben que no deben interferir en el desempeño excelente de su trabajo, siempre de acuerdo con la legalidad. Muchas gracias, presidenta, consellera, señoras y señores diputados.
Moltes gràcies, senyora García. A continuació té la paraula el senyor Joan Garriga, de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent.
Presidenta... Consellera, diputats, nosaltres validarem el decret, i ens n'alegrem, d'aquest decret, perquè el Govern l'hagi fet i perquè pensem que els treballadors han arrencat aquest decret gràcies a la seva força en la negociació col·lectiva, que nosaltres sempre hem defensat, i que és un dret, a més a més, que forma part de la recuperació dels drets que els han estat arrabassats durant els últims anys i que en queden encara molts de pendents. El validem, també, el decret, el validarem també, en la línia i en la voluntat de que pensem que aquest dret, que dona màxima protecció en aquestes situacions d'incapacitat temporal garantint al cent per cent les retribucions i evita d'alguna manera que minvin les retribucions, s'agreugi la situació personal i familiar, perquè entenem que aquest és un dret que hauria de tindre tot el conjunt de la classe treballadora, perquè allò que és bo per als treballadors públics deu ser bo també per a tothom, no?
Moltes gràcies, senyor Garriga. A continuació té la paraula el senyor Sergi Sabrià, del Grup Parlamentari Junts pel Sí.
Bona tarda. Gràcies, presidenta. Crec que no puc començar d'una altra manera que destacant el canvi, no? Jo crec que durant potser deu vegades seguides en la darrera legislatura vam sortir aquí a baix i acabàvem parlant de congelacions, de retallades, d'una situació superdelicada, i jo crec que les quatre darreres, com a mínim, sortim aquí per poder parlar de recuperacions, de tornada a les condicions anteriors, per fer realitat aquell compromís que vostès insistien sempre en dir que era buit, que era que faríem tot l'esforç possible perquè tot allò que s'havia perdut en una etapa molt difícil es recuperés posteriorment. Potser sí que és lent i potser sí que estem trigant més del que ens agradaria, a tots –a la consellera, a la secretària general, que està..., a la secretària de Funció Pública que ens està veient, a la directora...–, a tots ens agradaria anar molt més de pressa, però en tot cas és evident que el canvi ha sigut molt important i que parlem permanentment de recuperació. És evident per a tothom, potser menys per a vostès, que s'han esforçat en posar aigua al vi i convertir allò que és una bona notícia en el que semblava una molt mala notícia, en algun cas de manera molt forçada, no?, posant-hi un..., posem-hi el procés, que sempre ens funciona, com feia el PP i també una mica Ciutadans, o inventant-se un altre tema, no?, com ha fet Iniciativa, en pla: «Escolti, com que això és bo, parlem d'una altra cosa. Que és evident que de problemes n'hi ha d'altres, però no està malament que, quan sortim aquí a donar una bona notícia, no ens n'anem a l'altra banda. I, a més a més, la recuperació és tal com sempre s'havia demanat, no?; per tant, és del cent per cent, hem ampliat les causes fins a vuit i, per tant, evitem que aquesta gent que està patint una situació ja de per si prou delicada, doncs, tingui una pèrdua de capacitat adquisitiva. Jo crec que hi ha uns quants reconeixements també a fer: la feina de la mesa, la seva voluntat d'arribar a acords. Fa..., no sé si gràcia o quin nom li hem de posar, però que ho celebrin molt més ells, sortint de la mesa, l'acord, del que el celebren tots vostès en aquesta sala, que, hi insisteixo, s'esforcen a explicar-ho com si fos una molt mala notícia –una molt mala notícia. Escoltin, seguim. Queda molta feina, queden molts més acords als quals arribar. Crec que, i ho he dit altres vegades també des d'aquí, hem entès quina és la nostra posició, i, per tant, que moltes vegades ens toca ajudar a la mesa i ens toca ajudar a que arribin a acords, i, per tant, de la manera que podem, doncs, posar-los en el camí perquè sigui així. Però jo ho torno a dir una vegada més: em sembla que avui és una excel·lent notícia, que, a més a més, se suma a una convocatòria de noves places, que milloren l'estabilitat de la plantilla i que, a més a més, també rebaixen la temporalitat. Em sembla que hem de destacar des d'aquí, que s'ha dit poc a les intervencions, que comença el retorn de la paga de 2013. Per tant, escolti, quan això passa, està bé que en parlem. Perquè jo, a la majoria de vostès, els he sentit dir moltes vegades que això no passaria mai. Anem bé, molt millor que fa un any. Queda molta feina per fer. Seguim, perquè la propera vegada que tornem a baixar a parlar de funció pública sigui una altra vegada per donar bones notícies. Gràcies. I moltes gràcies, consellera, per la feina.
Acabat el debat, cridem a votació. Senyor Vidal, per què em demana la paraula?
Per contradiccions, presidenta.
Trenta segons.
Sí. Miri, senyor Sabrià, quan... [[Veus de fons. Pausa.]] Ara. Sergi, va per tu: hola. [[Rialles.]] No, només una qüestió, quan surto jo aquí no surto en nom d'Iniciativa, surto en nom de Catalunya Sí que es Pot –és només un aclariment. En qualsevol cas, és una bona notícia. Jo el que dic és que aquesta notícia no és per felicitar-los. El que no he fet és felicitar-los. I, després, el tema dels funcionaris de justícia, i tant que és escaient; no només és escaient, sinó que és reconegut per la mateixa Direcció de Funció Pública. Per tant, escau i vostès no han ofert una solució a aquest col·lectiu, que seguirà estant discriminat si no els hi ofereixen. Gràcies.
Gràcies, senyor Vidal. Senyora García, per què em demana la paraula?
Por contradicciones, presidenta. [[Pausa.]] Contradicciones.
Trenta segons.
Gracias, presidenta. En primer lugar, señor Sabrià –sí, va por usted–, apoyar, sin que sirva de precedente, al señor Vidal, porque yo el tema de funcionarios de justicia no lo he dicho porque lo ha explicado ya muy bien previamente, pero es cierto que es un agravio que esperamos que se corrija urgentemente. Y segundo: ¿tan contentos están los sindicatos? Pues no están tan contentos, señor Sabrià. Fíjese que de los tres sindicatos presentes en la mesa general, solamente dos firmaron el acuerdo, porque más vale poco y tarde que nada, pero hubo un tercer sindicato que no firmó, que no firmó el acuerdo porque lo encontró insuficiente. Por lo tanto, tan contentos no están los sindicatos y tan bien no vamos. Gracias, presidenta.
Votem la validació del Decret llei 4/2017. S'inicia la votació. El Decret llei de modificació del règim de millores de la prestació econòmica d'incapacitat temporal del personal al servei de l'Administració de la Generalitat, del seu sector públic i de les universitats públiques catalanes ha quedat validat per 131 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. D'acord amb l'article 155.4 del Reglament, un cop ha estat validat el decret els pregunto ara a la cambra si volen..., si algun grup vol que es tramiti aquest decret com a projecte de llei. [[Pausa.]] Atès que no hi ha cap petició, aquest decret no es tramitarà com a projecte de llei. [[Proposta de resolució sobre el suport a les vies legals i segures d'accés al dret d'asil i sobre l'exercici del dret a la llibertat de circulació]] [[250-01127/11]] Continuem, doncs, amb el següent punt de l'ordre del dia, que és: debat i votació de la Proposta de resolució sobre el suport a les vies legals i segures d'accés al dret d'asil i sobre l'exercici del dret a la llibertat de circulació. D'acord amb l'article 165.1 del Reglament, per a presentar la proposta de resolució pot intervenir el grup o grups parlamentaris proposants. Atès que aquesta proposta ha estat presentada conjuntament per tres grups parlamentaris, procedirem, en primer lloc, a la intervenció d'aquests grups. El primer a intervenir serà el senyor Joan Josep Nuet, del Grup Parlamentari Catalunya Sí que es Pot. [[Remor de veus.]] Surtin de pressa, si us plau, perquè puguem continuar amb la sessió.
Gràcies, presidenta. Vull saludar els companys i les companyes que ens acompanyen de diverses organitzacions no governamentals, que han estat col·laborant amb el Grup de Treball de Refugiats d'aquest Parlament de Catalunya. Demanaré una cosa, als diputats i diputades d'aquesta cambra, poc usual. Els prometo que no és un retret, però m'agradaria que fessin un esforç, que es poguessin llegir aquesta proposta de resolució. I dic que no és un retret, perquè és normal que a vegades els diputats ens especialitzem en un tema, aquest tema el coneixem, el treballem, i que altres diputats dels grups parlamentaris, doncs, confien en el lideratge dels que estem portant un tema i no se'l llegeixen. Però aquests dies que venen vacances i potser al Ple de demà poden trobar un moment i llegir aquesta proposta de resolució. Crec que ens ajuda a tots a reflexionar. Diu coses que ens importen. Bé, aquest Ple va discutir, fa ja un cert temps, una moció sobre refugiats. Posteriorment, la Comissió d'Acció Exterior del Parlament va també aprovar una proposta de resolució. I d'aquestes iniciatives parlamentàries es va anar cosint la construcció d'un grup de treball que ha estat treballant en els darrers mesos de forma important. Aquest grup de treball, amb una cadència de cada quinze dies, ha abordat compareixences i anàlisi sectorial de les polítiques d'asil en el nostre país, en el conjunt de l'Estat espanyol i en el marc de la Unió Europea. I fruit de tot aquest treball ve aquesta proposta de resolució, que, com saben vostès, és un mecanisme poc usual: les propostes de resolució van a comissió, i en aquest cas ve a Ple; ve a Ple perquè les entitats ens ho van demanar, i perquè el Ple del Parlament i els grups parlamentaris que han participat en el grup de treball volen demostrar amb aquest debat i amb aquesta votació que és un tema que ens importa, és un tema que ens preocupa. I, per tant, per això els deia al començament que els demano, si us plau, que se la puguin llegir quan tinguin una mica de temps. Evidentment, estem parlant de polítiques públiques d'asil; polítiques públiques d'asil que, com molt bé diu el text que avui portem, es concreten en una demanda que hi ha en la proposta de resolució, que diu: «Les vies legals i segures són mecanismes que es desprenen de les polítiques públiques dels estats per tal de garantir l'exercici del dret a la lliure circulació i facilitar el dret a l'asil de les persones desplaçades forçosament, preservant-ne tant la vida com la seva integritat i dignitat. I els puc assegurar que quan llegim la proposta i ens adonem dels números que en el conjunt de la Unió Europea s'estan manegant, quedem esfereïts. Estem parlant de xifres absolutament preocupants: 21,3 milions de persones refugiades; 40,8 milions de persones desplaçades de forma interna; 3,2 milions de sol·licitants d'asil. D'entre aquestes, 10.000 nens i nenes desapareguts l'any 2016, 10.000 menors raptats, violats, prostituïts, esclavitzats i assassinats per extreure'n els seus òrgans vitals i vendre'ls al mercat negre. Crec que quan llegim aquestes coses, que estan passant a casa nostra, que estan passant a les fronteres d'aquesta Europa blindada que a vegades s'està construint, ens hem de preguntar què som, quin país som i quin país volem, i quina Unió Europea està gestionant en aquest moment aquesta crisi. Per això, és tan important aquest text per a nosaltres. I la Unió Europea ha contestat, sí: 1.200 quilòmetres més de murs i concertines; externalització de les fronteres europees a Líbia i Turquia, i també rendir-se als xantatges de govern racistes com el d'Hongria, i cobrir només el 25 per cent de les quotes que la mateixa Unió Europea es va autoimprimir. Per tant, li hem dit també això al representant de la Comissió Europea a Catalunya i a les Illes Balears aquí, en sessió parlamentària. Però també li hem recordat que quan la Unió Europea ha participat en bombardejos a Líbia, a Síria, a l'Iraq, a l'Afganistan o a Ucraïna, ha provocat en part això que ara estem gestionant. I, per tant...,
Senyor Nuet, ha exhaurit el temps.
...–acabo. I, per tant, evidentment hem de cridar «quanta hipocresia! Demanem votar a favor; demanem més compromisos al Govern de Catalunya, lideratge i finançament per a vies legals i segures. Però avui, amb aquest text, donem clarament un pas...
Senyor Nuet, ha exhaurit el temps.
...endavant. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor Nuet. A continuació té la paraula la senyora Gabriela Serra, de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent.
Gràcies, presidenta. Bona tarda. Primer, companys i companyes d'Asil.cat, i de Stop Mare Mortum i del Fons Català que ens heu acompanyat, gràcies per estar aquí. Com que el company Nuet ja ha explicat quantes sessions hem fet amb vosaltres i tal, aniré més al gra. Jo penso que les sessions que hem fet d'aquest intergrup, d'aquest grup de treball, ens han servit... Gràcies a vosaltres, primer, per totes les exposicions que heu fet de la situació d'aquests milers i milers d'éssers humans que estan patint unes situacions absolutament indescriptibles. Agrair que ens hàgiu emmarcat aquesta situació dramàtica dintre de les polítiques existents. I agrair també que ens hàgiu argumentat i proposat els motius de la vostra dissidència, no?, de la vostra dissidència sobre la qual heu construït propostes, no? Dissidències amb les males i injustes polítiques: hem parlat moltes vegades de la Llei d'estrangeria; hem parlat de l'existència dels CIES; hem parlat del suport de l'Estat espanyol al Frontex; de l'incompliment de polítiques, com els acords de la Unió Europea –en parlava el company Nuet–, però sobretot també contra l'absoluta vulneració dels drets humans de molts milers d'aquesta gent, i sobretot de la frontera sud, tan a prop de casa nostra. També hem parlat de l'absència de polítiques; l'absència de polítiques transcendentals, com el reglament de la Llei d'asil, que és imprescindible, o com les polítiques financeres de dotacions econòmiques que ajudin a emmarcar tot això. I per això –ho deia també el company–, la proposta de resolució que plantegem en aquest Parlament és una proposta de resolució que és fruit d'aquesta dissidència i d'aquest desacord. Ara bé, és una proposta de resolució amb vint-i-tres punts; en podrien ser molts més. Els companys i les companyes d'Asil.cat i de Stop Mare Mortum sabien perfectament bé –concretament en aquesta proposta, Stop Mare Mortum–, que era molt més llarga, la seva llista. Algunes han caigut simplement perquè ja havien estat presentades en altres mocions; unes altres han caigut perquè no eren competència de la Generalitat, i unes altres continuen estant present. Però d'aquests vint-i-tres punts concrets, quinze són reclamacions per instar-ne el Govern espanyol al compliment, i vuit són demanades a la Generalitat. Això ens dona que tenim dues instàncies davant d'un problema gravíssim, com és totes les polítiques d'acollida, d'asil i d'acompanyament, que són substancialment competència d'un estat, l'Estat espanyol, que impedeix, que no cedeix, que prohibeix que a Catalunya puguem tenir un gest sobirà i un gest autònom, independent de les seves polítiques, per tal de fer efectives això que en diem les polítiques d'acollida pròpies. I és cert que tenim limitacions. Però, senyor Romeva –ja que és el conseller que està aquí, i senyora Bassa, que està aquí–, hi ha també una altra part de la política, que és la falta de voluntat política. Nosaltres votarem a favor d'aquesta proposta de resolució, però, si us plau, quin és el motiu pel que la Generalitat de Catalunya no pot finançar corredors humanitaris? Perquè hi han entitats privades –com ens ho acaben de recordar fa una estona els companys i les companyes de Stop Mare Mortum– que estan finançant aquests corredors humanitaris. I unes les tenim aquí a prop, a casa nostra, al Raval. Per què la Generalitat de Catalunya, malgrat que no té competències, malgrat que depenem de les competències de l'Estat espanyol, malgrat que els acords de la Unió Europea són amb l'Estat espanyol, etcètera, per què no podem tenir..., si tenim la voluntat, i podem buscar els diners, i podem buscar el finançament, per què no podem començar a tenir pràctiques clares i precises d'aquest corredor humanitari? Bé, nosaltres sabem perfectament bé que estem en un moment complicat, complex, esperançador. Tindrem un referèndum. Tindrem, per tant, una consulta ciutadana de la que esperem que en surti..., que puguem construir la nostra república catalana. I tenim claríssims els passos primers i immediats que donaríem en aquesta república catalana. Primer, seria la creació d'un programa, d'un pla d'acollida de caràcter estrictament català, polític, amb totes les competències, amb tot el finançament..., establir que les delegacions de l'agència catalana..., haurien de ser oficines de suport, d'assessorament i d'informació per a tots els emigrats i refugiats que estan en aquests moments esperant ser atesos. Voldríem que es posés en marxa ja l'observatori de les empreses catalanes a l'exterior, per evitar i per sancionar aquelles empreses que, com Indra o com Mango, estan atemptant contra els drets laborals i contra els drets humans i contra la seguretat de les persones refugiades. Voldríem acabar i clausurar Frontex, i destinar aquests recursos a altres tipus de polítiques d'acollida; voldríem clausurar els CIE d'una manera definitiva, i, en síntesi, voldríem poder dir en veu alta que Catalunya, casa nostra, és casa vostra, casa de tots, si és que hi ha casa d'algú. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyora Serra. A continuació té la paraula la senyora Adriana Delgado, del Grup Parlamentari Junts pel Sí.
Gràcies, presidenta, bona tarda. Consellera, conseller, director de Cooperació i els companys de les entitats que ens han acompanyat a l'intergrup, bona tarda a tothom. Bé, ja ho han comentat els meus companys, el que toca en aquesta PR és posar en valor que és un recull de propostes que han sorgit en aquest intergrup en què hi ha la participació de diverses entitats; també Govern, també hem escoltat el testimoni de refugiats. Han estat sessions intenses, hem reflexionat sobre vies legals i segures, les competències de les diferents administracions, hem analitzat les corresponsabilitats en els desplaçaments forçats, hem tractat les capacitats i les condicions d'acollida dels desplaçats, entre molts altres temes. Per tant, d'entrada, dons, un agraïment a aquestes entitats participants –avui veiem aquí Stop Mare Mortum, Asil, al fons, també–, i també als companys diputats en aquest intergrup que va començar amb certes dificultats però que entre tots, doncs, hem estat capaços, com recordava el company Nuet, de portar aquesta proposta de resolució de forma excepcional en un ple. Pel que fa al text, ja a la mateixa exposició de motius es posa sobre la taula que els estats europeus no es fan corresponsables dels desplaçaments forçats, tampoc l'Estat espanyol, i que el retard reiterat de l'aprovació del reglament de la Llei d'asil té un cost molt alt per a les persones que precisament necessiten aquesta protecció internacional, perquè podria posar en marxa diversos instruments per facilitar aquestes vies legals i segures d'accés que estem demanant, com passa en altres països. Això s'ha de tenir en compte com a base, també, i el text ho recorda: primer, l'establiment d'aquests mecanismes és competència de l'Estat, i dos, cal mostrar el suport del poble a la creació, desenvolupament i implementació d'aquestes vies legals i segures. I és a això al que ens comprometem amb aquesta proposta de resolució des del Parlament i, estic convençuda, també, des del Govern català. De fet, en diverses ocasions s'ha fet l'oferiment de coordinar un corredor humanitari per a beneficiaris de protecció internacional, que comportaria una aportació financera, i per això diem que el procés d'acollida i integració ha de ser participat i finançat pel conjunt d'actors institucionals, socials i cívics. També relacionat amb aquest punt, la proposta de resolució insta, en un altre punt, el Govern espanyol a aprovar l'establiment d'un corredor humanitari que garanteixi l'arribada a Catalunya de persones de forma legal i segura i que la seva estada no estigui limitada ni per durada, ni per raons laborals, ni d'accés a la nacionalitat. Bé, i tornant a les peticions que fem en aquesta proposta al Govern català, doncs, es fa referència a molts àmbits: a programes formatius, programes universitaris i de cicles formatius per a estudiants refugiats; també es parla de l'arribada de menors no acompanyats, que en aquests moments sobrepassa les competències pròpies, i demana la creació d'un programa d'acollida per a ells, específic, en els països que estan inclosos en els programes de reubicació i reassentament; també que s'identifiquin les places i els serveis que es poden oferir per desplegar-lo precisament. Però, com dèiem a l'inici, és l'Estat qui té les competències en asil, com recordava la diputada Serra. Gran part d'aquesta proposta de resolució és instar el Govern català perquè insti el Govern espanyol, per exemple, doncs, a flexibilitzar els criteris per als processos de reunificació familiar; en temes de polissonatge, facilitar la informació del territori; establir també un protocol d'obligat compliment; la fi de les devolucions en calent, etcètera. I també reiterar, com recordava, peticions ja fetes sigui pel mateix Govern de la Generalitat o que hem aprovat en aquest Parlament en anteriors mocions; aquí trobem les reclamacions del compliment dels compromisos de reassentament i reubicació; el desenvolupament del reglament de la Llei d'asil, com deia al principi; la retirada del suport a l'acord entre la Unió Europea i Turquia; el tancament dels CIE, etcètera. Bé, en tot cas, reitero la bona feina que s'ha fet en aquest intergrup, la voluntat del màxim consens per part de tots els grups parlamentaris i que al final, encara que hem d'intentar, doncs, fer molta més feina, aquest Parlament el que té sobre la taula és una resolució completa, concreta, per garantir, en tot el possible, l'exercici del dret a la lliure circulació de les persones i facilitar les vies segures d'arribada, i no obligar les persones que busquen una vida millor a ser víctimes de màfies, enganys, rutes de l'horror o la mort. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyora Delgado. A continuació té la paraula la senyora Susana Beltrán, del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Gràcies, presidenta. Consellera Bassa, conseller Romeva, efectivament, des del Grup de Ciutadans també dono les gràcies a l'intergrup, als membres de l'intergrup, i en especial, doncs, a Stop Mare Mortum. Hem passat moltes sessions plegats en el si d'aquest intergrup, i també hem parlat en privat sobre moltes qüestions que finalment, doncs, avui apareixen en aquesta proposta de resolució. Nosaltres, des de Ciutadans..., efectivament, el Govern d'Espanya és el Govern que té competències en moltes de les qüestions que afecten el tema dels refugiats, i, per tant, nosaltres òbviament votarem a favor d'agilitzar les entrades de les persones refugiades, no només en aquesta proposta, sinó que ja abans hem insistit en aquesta idea. El Govern d'Espanya ha de complir amb els compromisos de la Unió Europea; a hores d'ara no estem arribant ni a un 10 per cent dels compromisos que havíem assolit en reubicació i reassentament. El Govern d'Espanya, com a estat, ha de complir amb les obligacions internacionals i, per tant, ha de complir amb la Convenció sobre l'Estatut dels refugiats. I en relació amb això, doncs, també ha de complir no només amb la Llei d'asil, sinó que també veiem molt necessari i molt urgent que es discuteixi i s'aprovi d'una vegada per totes el reglament de la Llei d'asil, perquè també és una manera de complir amb el dret internacional, que moltes vegades remet als drets interns, perquè es puguin acabar de complir aquestes obligacions internacionals. Per tant, de tot això nosaltres votarem a favor. Creiem, de tota manera, que hi han punts..., i demano votació separada, presidenta –però després el nostre portaveu, doncs, ho tornarà a dir, no sigui que em deixi algun punt–, votació separada dels punts 9.3, 9.4, 10 i 11, perquè contemplen aspectes com l'accés de la nacionalitat, aspectes com les sol·licituds de protecció internacional en ambaixades i consolats, que d'entrada nosaltres no hi estem en contra, però creiem que es necessita una reflexió molt més acurada, que el que es tracta és d'integrar aquestes persones i no tenir un efecte de rebuig, que creiem que el lloc on s'ha de fer és precisament en la discussió i aprovació del reglament de la Llei d'asil, que, com he dit abans, creiem que és molt, molt necessari que es faci ja, i que llavors allà és el moment, doncs, de poder-ho discutir. Estem també molt d'acord en que des de l'àmbit de la Unió Europea es necessita de veritat una agència europea de salvament marítim, i, per tant, nosaltres, doncs, hi votarem a favor. També creiem que l'acord entre la Unió Europea i Turquia va ser un acord molt dolent, va ser un acord o és un acord polític que vulnera obligacions internacionals vinculants per als estats, i també, doncs, per a Espanya. Ara bé, dit això... I nosaltres hem votat, doncs, en contra d'aquest acord aquí, i també en el Parlament Europeu. Però, dit això, nosaltres creiem que demanar una suspensió immediata, cautelar, sense tenir una alternativa, en una situació que és gravíssima, amb 2 milions i mig de refugiats a Turquia, amb una població turca que també està patint vulneracions de drets humans, i sense oferir aquesta alternativa, ens fa por que el remei sigui pitjor que la crisi, que ja de per si és molt greu. I, per tant, des d'aquest punt de vista, nosaltres no hi estaríem d'acord. Estem també molt d'acord en que aquest és un tema en què no només té obligacions i compromisos l'Estat, Espanya, sinó que també té obligacions i compromisos la Generalitat. Ens sembla molt bona idea el programa d'estudiants universitaris, el programa d'acollida per a menors no acompanyats, que a més ja s'havia aprovat en altres –o similars– resolucions. Ens sap greu que no hagin acceptat l'esmena, no?, de que els respectius consellers, doncs, vinguessin al Parlament a donar explicacions per poder fer un seguiment de les coses que s'aproven en aquest Parlament i puguem també donar la nostra opinió i poder fer un seguiment. Però, en qualsevol cas, ens sembla que són mesures molt necessàries, molt urgents, per tenir, doncs, una protecció adequada de la persona des del moment en què arriba fins al moment en què s'integra i ha de ser tractada amb les millors condicions possibles. Des d'aquesta perspectiva, doncs, nosaltres ens alegrem de nou que s'hagi portat una moció o una proposta de resolució sobre refugiats; seguirem parlant d'aquest tema, i esperem que moltes d'aquestes propostes es transformin de veritat en resultats concrets i fefaents. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyora Beltrán. A continuació té la paraula el senyor Ferran Pedret, del Grup Parlamentari Socialista.
Gràcies, presidenta. Conseller, consellera, diputats, diputades, deixin-me, en primer lloc, en nom del Grup Parlamentari Socialista, agrair la tasca incansable i insubornable de les entitats que han estat impulsant aquesta proposta de resolució, com són la xarxa Asil.cat i Stop Mare Mortum, i també la de tantes altres organitzacions catalanes, espanyoles i d'arreu d'Europa que estan treballant dia a dia sobre el terreny en els països d'origen d'aquests conflictes, en les zones de frontera, i també en mar, per tractar de pal·liar aquells desastres que està creant la política europea, la política dels estats europeus en matèria d'asil, de refugi i, si se'm permet, també en política migratòria. Mirin, el Grup Parlamentari Socialista ha presentat tres esmenes a la proposta de resolució finalment subscrita pels tres grups que l'han presentada, bàsicament per incorporar allò que ja havia resolt el Parlament de Catalunya respecte als centres d'internament estrangers i fer-ho en els termes que van generar un major consens, perquè voldríem preservar aquest consens, que és un consens tendent al tancament dels centres d'internament d'estrangers. En segon lloc, per seguir distingint, perquè creiem que té sentit fer-ho, entre la protecció especial reforçada que s'ha de donar a les persones que es veuen forçades a sortir del seu país per una situació de persecució o de violència, i, en tot cas, afegir la reflexió que en el futur s'hauran d'incloure en aquesta figura del refugi les persones que siguin víctimes del canvi climàtic, dels canvis ambientals; però, a la vegada, fer una reflexió sobre el necessari desenvolupament del ius migrandi en l'àmbit internacional. Saben que en els textos internacionals està reconegut el dret a sortir del propi país i el dret a tornar-hi, i, evidentment, hi han textos que protegeixen els drets de les persones migrants, però el que no hi ha és un ple desenvolupament del ius migrandi en els seus quatre aspectes principals: el dret a no veure's forçat a emigrar, el dret a emigrar, el dret a establir-se pacíficament i el dret al retorn, especialment pel que fa al dret d'establir-se pacíficament, perquè els estats són molt gelosos del control del seu territori i de la seva població. I creiem que seria necessari fer una reflexió, especialment tenint en compte que, per molt que parlem d'onades migratòries, és una imatge falsa: el que estem vivint, diguem-ne, en les darreres dècades, en l'etapa postmoderna, és una intensificació dels moviments migratoris que han existit al llarg de tota la història de la humanitat, bàsicament per la facilitat i l'abaratiment de les comunicacions, i també pels efectes de les polítiques colonials i postcolonials sobre els països emissors d'aquests moviments migratoris. Per tant, intentàvem fer això, a la vegada que intentàvem incorporar una qüestió que ja s'ha comentat, que és, diguem-ne, deixar més clar en el text de la proposta de resolució la voluntat de la Generalitat de Catalunya d'acollir a través del compromís de cofinançar aquest corredor humanitari. Entenem que, efectivament, no és un tema de competències. Com s'ha comentat, hi ha comunitats, com la Comunitat de Sant Egidi, i entitats privades que han estat participant d'aquests corredors humanitaris, en el cas de França o en el cas d'Itàlia, i entenem que..., evidentment, exigint també la corresponsabilitat d'altres instàncies institucionals, però caldria que la Generalitat s'hi comprometés. Pràcticament no em queda temps, però jo voldria, més que entrar en la sèrie d'altres qüestions que es plantegen a la proposta de resolució, amb les que estem d'acord i que hi votarem favorablement, fer un recordatori d'allò del que estem parlant, no? Perquè del que estem parlant no és de quina alternativa tenim a l'acord entre els estats de la Unió Europea i Turquia, que efectivament denunciem, com fa Ciutadans i com hem fet molts grups d'aquesta cambra, perquè creiem que és contrari als compromisos adquirits internacionalment per aquests estats: és que l'alternativa a aquest pacte és el compliment de les obligacions internacionals que aquests estats han adquirit. Perquè, quina serà l'expectativa de les persones que necessitin asil i refugi en el futur si veuen un flagrant incompliment? Estem davant d'una política no només extremadament gasiva, sinó extraordinàriament nociva per a les relacions internacionals per part de la Unió Europea; extremadament mancada d'empatia. Posin-se qualsevol de vostès, posem-nos qualsevol de nosaltres, en la situació d'una família atrapada a la frontera entre Síria i Turquia, fugint de la pluja de plom que diàriament cau sobre aquell país. Quina és l'alternativa que els donem? Arriscar la vida, arriscar-se a ser traficades, a ofegar-se en qualsevol punt de la Mediterrània? I la resposta que reben és la de fa uns anys de ministres italians que recomanaven canonejar les barcasses que intentaven arribar al sud d'Itàlia, o la del ministre Zoido, dient que les ONG han de procurar no col·laborar amb les màfies i no rescatar la gent al mar. Això és el que ens porta a portar a l'extrem el discurs contra el bonisme, i el discurs cínic, quan estem parlant de vides humanes, que és del que estem parlant quan parlem d'asil i refugi. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor Pedret. A continuació té la paraula el senyor Fernando Sánchez, del Grup Parlamentari Popular de Catalunya.
Presidenta, consellera, conseller, amics, també, de les entitats que avui ens acompanyeu, celebrem aquest any el seixanta aniversari dels tractats de Roma, que es van signar precisament després d'un període de guerra, de devastació i de refugi, i que van fer realitat aquell somni de pau, de llibertat, de fraternitat, que els impulsors de la Unió Europea havien tingut des de feia temps. I avui ho hem de dir, perquè tants cops se la critica: la Unió Europea és la primera geografia de la llibertat i de la protecció social al món. Alguns la descriuen sempre com a un infern, però aquest infern, desgraciadament, ha de posar tanques perquè no hi entri tothom, i, en canvi, aquells paradisos que alguns veneren han de posar tanques perquè la gent en vol sortir fugint. Però la Unió Europea, malgrat tot, té mancances importants. Mancances que en el fons són –i ombres– una traïció al seu esperit fundacional. I aquests mesos ho hem vist en aquest intergrup, que ha estat intens, en què hem après molt, a fons, i que hem vist com la Mediterrània, que és un mar de llum, és un mar de civilització, s'ha convertit en un mar de llàgrimes i de foscor aquests darrers anys. I és veritat que el problema és d'enorme magnitud –el problema és d'enorme magnitud– i no ho podem negar. I hem de reconèixer que sembla que hi ha potències interessades en desestabilitzar Europa; que la solució passa per la pau d'una vegada a Síria; que el remei –i ho saben tots vostès– no és obrir totes les fronteres, que hi ha derivades de seguretat que no podem menystenir; que hi ha màfies que s'aprofiten de les persones i dels nostres sistemes; que hi ha una situació de crisi social, també per exemple al nostre país, que ens ha de portar a ser prudents, i que la imprudència a vegades té efectes també contraris, perquè els drames històrics estan plens de bones intencions. Tot això és veritat, i és cert. Però també és cert que Europa no ha fet suficient, i que els seus estats no han fet suficient, i que podríem haver fet molt més, i que ara avui tenim el deure ètic de fer més. Per començar –i nosaltres hi votarem a favor– complir els compromisos que hem adquirit, tots els estats, també el nostre, també Espanya. Jo per això celebro que fa uns dies, en una compareixença, el ministre Zoido digués que intentaríem que cada mes arribessin cinc-centes persones al nostre país. Sense oblidar les setze mil tramitacions d'asil que va fer Espanya l'any passat i de les quals no es parla habitualment. Però els deures no són només per al ministeri, que en té; també votarem a favor de desplegar el reglament de la Llei d'asil. El mateix ministre va dir que demanava un consens a tots els grups per aconseguir desplegar-lo. Els deures no són només del ministeri, són també de la Generalitat; a més de fer molta propaganda amb aquest tema dels refugiats, consellera i conseller, han de posar en marxa totes les places que vostès s'han compromès a oferir, les quatre mil, perquè que sapiguem només en tenen preparades mil i escaig. Hem d'assumir també des del Govern, conseller, conseller Romeva, hem d'assumir des de tot el Govern el problema dels menors no acompanyats. Això no pot estar només en mans de la DGAIA. La consellera ho sap perfectament, la DGAIA està absolutament desbordada. Per tant, nosaltres votarem a favor de potenciar els programes de reassentament i reubicació de menors no acompanyats, però necessitem que tot el Govern s'hi involucri, perquè, si no, la DGAIA al final es desbordarà. Nosaltres, de fet, considerem que s'han d'establir vies legals i segures. I pensem que en el marc de l'acord amb Turquia, si s'aplica bé, es pot fer. Hi ha punts, però, que el cor ens demanaria votar-los, però que ens comportaria sortir del consens europeu, i que tenen algun toc d'un cert utopisme amb resultats impredictibles. Senyors i senyores diputats, al final la política no és una ciència pràctica ni teòrica, és una artesania; una artesania entre l'ideal i la realitat. I hi ha molts camins possibles per fer aquesta artesania i potser divergim en alguns d'ells, però jo crec que sempre en el taller d'aquesta artesania hauríem de tenir present aquelles paraules que va dir Tzvetan Todorov ​quan va recollir el Premi Príncipe de Asturias l'any 2008, unes paraules magnífiques, un discurs espectacular, que en llegeixo només unes petites frases: «Ser civilizado no significa haber cursado estudios superiores o poseer una gran sabiduría. Ser civilizado significa ser capaz de reconocer plenamente la humanidad de los otros. Esto nos atañe a todos porque el extranjero no es solo el otro; nosotros mismos lo fuimos o lo seremos, ayer o mañana, al albur de un destino incierto. Cada uno de nosotros es un extranjero en potencia. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor Sánchez. A continuació té la paraula la senyora Adriana Delgado per a pronunciar-se sobre les esmenes.
Sí; gràcies, presidenta. Bona tarda de nou, i breument..., bé, amb Catalunya Sí que es Pot i la CUP, que som els tres grups proposants, hem rebutjat les esmenes de Ciutadans; algunes eren de poca consideració, bàsicament semàntiques, i entenem que tiren endavant amb el suport. No hem acceptat el tema de les compareixences, que aquesta proposta de resolució ho reculli, perquè de fet els grups parlamentaris, doncs, ja tenim els mecanismes disponibles per demanar-les, per fer el control parlamentari convenient i no ha de ser en aquesta proposta de matèries concretes, eh?..., i accions sobre asil i refugi. El Partit dels Socialistes a Catalunya demanaven un canvi al punt número 1, que feia referència al finançament, i també n'ha fet referència la companya Serra. Nosaltres aquí, en aquesta PR, el que hem posat és el que permet, ara per ara, doncs, aprovar, tirar endavant, amb aquestes competències estatals. Però el Govern ha expressat, i ho tornarà a fer, la voluntat de contribuir a establir-los..., sí, a un corredor humanitari, que implica garantir la corresponent legalitat per a una bona integració, per a una inserció laboral normal, etcètera. Com ha comentat sí que hem acceptat les altres dues esmenes, la que feia referència al punt del tancament dels CIE, que recull de forma resumida les conclusions del grup de treball que va abordar el tema en la passada legislatura aquí al Parlament. I també hem acceptat l'esmena al punt 12, com deia, que fa referència a l'ampliació del concepte de «persona refugiada, que insta a incloure les persones desplaçades també per raons ambientals i climàtiques. I aquest és el resum. I, en tot cas, de nou gràcies a les entitats i gràcies als diputats per la feina feta a l'intergrup. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyora Delgado. Un cop acabat el debat estem cridant a votació. Senyor Sánchez, per què em demana la paraula?
Per demanar votació separada d'un munt de punts. No sé si vol que els hi llegeixi o prefereix que fem votació separada de tots els punts.
No. Ves-me dient, a veure quants són.
Molt bé.
Vostè me'ls diu i així...
Doncs, l'1...
...ho mirarem.
...l'1, el 3.2, el 4, el 5, el 6, el 7, el 9.3, el 9.4, el 9.6, el 9.7, el 9.8, el 10, l'11, el 12 i el 13. Ja veu que ens hem treballat punt a punt la moció.
I es poden votar junts?
No, per això li deia que si volia... Li dic quins es poden votar junts, si vol.
D'acord.
Són el 5, el 6...
Un moment, un moment. Digui, digui: el 5, el 6...
El 5, el 6, el 7, el 9.3, el 9.6, el 9.7, el 12 i el 13. Bé, de fet, els altres també es poden votar junts, com en dos blocs.
Senyor Carrizosa, per què em demana la paraula?
Per demanar votació separada. [[Pausa.]] De los puntos 4, 9.3, 9.4, 9.6, 9.7, 10 y 11.
Per tant, aquests no es podran votar conjuntament.
Podríamos votarlos conjuntamente todos excepto el 9.7.
Bé, s'ha demanat votació separada –ho repetiré, eh?, si us plau– dels punts 1, 3.2, 4, el 5, el 6 i el 7, que es podrien votar conjuntament; el 9.3, el 9.4, el 9.6, el 9.7, 9.8, 10, 11, 12 i 13. Correcte? [[Pausa.]] Doncs, fem aquesta votació. Primerament votarem el punt número 1. Comença la votació. El número 1 ha estat aprovat per 121 vots, cap en contra i 10 abstencions. A continuació votaríem els punts 3.2 i 4. Es poden votar conjuntament, els 3.2 i 4? [[Pausa.]] Sí? [[Veus de fons.]] Doncs, votem... [[Veus de fons.]] El 4, a part. El 3.2, el 5, el 6 i el 7 es poden votar conjuntament? [[Pausa.]] Sí o no? [[Pausa.]] No. [[Veus de fons.]] Votarem el 3.2 amb el 9.8, que es poden votar conjuntament. El 3.2 i el 9.8, d'acord? [[Pausa.]] Votem conjuntament els punts 3.2 i 9.8. Comença la votació. Els punts 3.2 i 9.8 han estat aprovats per 121 vots a favor, cap en contra i 10 abstencions. A continuació votarem el punt número 4. [[Veus de fons.]] Que es pot votar conjuntament amb el 9.4? [[Pausa.]] Doncs, votem el punt número 4. Comença la votació. El punt número 4 ha estat aprovat per 96 vots a favor, cap en contra i 35 abstencions. A continuació votarem els punts 5, 6 i 7, conjuntament. [[Veus de fons.]] A veure, el 5, 6 i 7, el 12 i el 13 es poden votar conjuntament? [[Pausa.]] Sí? [[Veus de fons.]] 5, 6 i 7, 12 i 13, doncs, anem a votar-los conjuntament. Comença la votació. Els punts han estat aprovats per 121 vots a favor, 10 en contra i cap abstenció. A continuació votarem el punt número 9.3... [[Veus de fons.]] 9.3, 9.6 i 9.7, d'acord? [[Pausa.]] Comença la votació. [[Algú diu: «No, no, no.]] No? [[Veus de fons.]] Doncs, 9.3 i 9.6. Comença la votació. Ara. [[Pausa.]] Els punts han estat aprovats per 95 vots a favor, 10 en contra i 25 abstencions. A continuació votarem el 9.4. Comença la votació. El punt ha estat aprovat per 96 vots a favor, 10 en contra i 25 abstencions. A continuació votarem el 9.7. Comença la votació. El punt ha estat aprovat per 96 vots a favor, 35 en contra i cap abstenció. Ara votarem els punts 10 i 11, conjuntament. Comença la votació. Els punts han estat aprovats per 96 vots a favor, cap en contra i 35 abstencions. Ara votarem la resta de la proposta de resolució. Comença la votació. La Proposta de resolució sobre el suport a les vies legals i segures d'accés al dret d'asil i sobre l'exercici del dret a la llibertat de circulació ha estat aprovada per 131 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. [[Aplaudiments perllongats.]] [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'habitatge]] [[302-00174/11]] El següent punt de l'ordre del dia és: Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'habitatge, presentada pel Grup Parlamentari Socialista. Per a exposar-la té la paraula la senyora Rosa Maria Ibarra. [[Remor de veus.]] I, si us plau, els demano, com sempre, que surtin de pressa i en silenci perquè puguem continuar amb la sessió. [[Persisteix la remor de veus.]] Si us plau, surtin de pressa i en silenci. Gràcies. Senyora Ibarra, quan vulgui.
Sí? Gràcies, presidenta. És que no em surt el temps. [[Veus de fons.]] Ja està? [[Veus de fons.]] Sí, ara sí. Gràcies, presidenta. Diputades i diputats, consellera, en la interpel·lació sobre habitatge que vam fer en el Ple passat posàvem l'accent a la situació en què es troba Catalunya respecte a l'habitatge. Dèiem que s'havien fet totes les anàlisis possibles, totes les diagnosis, però que no s'havien buscat ni trobat solucions efectives per posar remei a la manca d'habitatge que afecta tantes i tantes famílies. Posàvem de manifest dades: 230.000 habitatges socials, un parc públic del 2 per cent, molt inferior a les necessitats actuals i també molt inferior al 15 de la mitjana europea. I posàvem especialment el focus d'atenció en un col·lectiu que es veu afectat d'una manera molt clara en el tema de l'habitatge: els joves. I per què, els joves? Doncs, perquè, com els he dit, per les condicions que es produeixen actualment en el tema de l'ocupació, els joves són un col·lectiu que tenen moltes més dificultats per accedir a un habitatge que algú altre, i perquè entenem que, de la mateixa manera que fem polítiques actives, per exemple, en ocupació per als joves o en d'altres àmbits com per a l'accés a la cultura, també hem de fer polítiques actives perquè els joves puguin accedir a l'habitatge. Entenem que les emergències habitacionals han suposat una prioritat per al Govern, però fa molt de temps que s'està treballant en les emergències i el Govern no pot centrar-se indefinidament en aquestes situacions urgents. Evidentment, no les pot desatendre, no és això el que diem. Però ha de ser capaç de gestionar les emergències i a la vegada impulsar polítiques públiques que vagin més enllà de les situacions urgents; necessitem planificació per poder dissenyar quin model d'habitatge, d'habitatge social i d'habitatge en general, volem per al nostre país. La moció que els presentem venia a establir inicialment una sèrie de propostes que anaven en la línia d'aconseguir un parc d'habitatge suficient per garantir aquestes necessitats que té Catalunya. I amb les aportacions que han fet els diferents grups, als quals agraïm la seva voluntat, doncs, d'arribar a acords, creiem que ha sortit un document propositiu que pot aportar una sèrie de mesures que realment poden ser interessants i poden ser útils precisament per garantir aquest objectiu d'obtenció d'aquest parc públic d'habitatge i de millorar l'accés a l'habitatge de les persones que estan en pitjor situació. Quines són aquestes mesures? Bé, són mesures que estan centrades, per un costat, en petits propietaris, intensificant campanyes informatives perquè aquests petits i mitjans propietaris posin el seu habitatge en lloguer; també en la compra d'habitatges d'HPO ja en ús, en les promocions que ja estan en ús, fins a un 25 per cent a través del tanteig i retracte, que sabem que ja es fa, però intensificar aquesta compra per tal, doncs, d'obtenir un parc públic estable d'habitatge. També mesures destinades als grans tenidors, amb l'adquisició d'habitatge d'aquests grans tenidors, incentivant els convenis amb les entitats financeres també perquè cedeixin en major mesura els habitatges que tenen registrats en el Registre d'habitatges buits. Parlem de 47.000 habitatges, dels quals només han cedit quatre mil. I mesures, directament, que interpel·len el Govern, com és la d'incrementar els recursos en el pressupost del 2018, i incrementar-los intentant arribar als recursos que teníem en els pressupostos, per exemple, del 2009. I a més a més promoure una sèrie de reformes legislatives que vagin en la direcció de que es pugui construir, en gran part, en la seva majoria, habitatge que sigui de lloguer en règim, doncs, de protecció, habitatge assequible i habitatge social. I proposàvem finalment una sèrie de mesures destinades als joves, perquè, com els hem dit, enteníem que era un col·lectiu que estava especialment desatès en aquest sentit i que necessitava una atenció especial. Parlem d'una bonificació de l'impost sobre transmissions patrimonials i parlem d'una reserva d'un 30 per cent dels habitatges obtinguts per tanteig i retracte per a persones menors de trenta-cinc anys, i també d'una reserva del 30 per cent dels habitatges de lloguer social procedents dels convenis de cessió, i, a més, incrementar els ajuts al pagament del lloguer de l'habitatge habitual. Aquestes són les propostes que entenem que podrien ser, diguem-ne, importants per poder aconseguir aquest objectiu d'obtenir un parc públic d'habitatges més important, suficient per a les necessitats que tenim, i, a mesura que anem fent aquesta tasca, doncs, aquestes mesures molt més concretes i que no necessiten un recurs econòmic tan important. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyora Ibarra. A continuació té la paraula el senyor Lluís Rabell, del Grup Parlamentari Catalunya Sí que es Pot, per a defensar les esmenes presentades.
Gràcies, presidenta. Bé, des del nostre grup parlamentari donarem suport a la moció que ens presenta avui el Grup Socialista. Creiem, ho pensàvem des del principi, que conté un diagnòstic encertat de la situació de l'habitatge i propostes molt raonables. I ens satisfà veure que el conjunt d'esmenes i de transaccions que s'incorporen a la moció d'alguna manera reflecteixen que, més enllà dels debats legítims i de diferències que subsisteixen i subsistiran i que discutirem entre les diferents forces polítiques, hi ha, tanmateix, uns elements importants de consens, de comprensió del problema, de la situació, que ens permeten, doncs, definir unes línies d'actuació compartides. I això és important, perquè fa uns dies la premsa, doncs, es feia ressò de com la bombolla de lloguers s'estenia des de Barcelona al conjunt de l'àrea metropolitana i molt més enllà. I dir-ho en aquest sentit com fa l'exposició de motius de la moció, que diu «seguim tenint una situació insostenible, doncs, no és cap exageració. Als dèficits estructurals en matèria d'habitatge social, amb un parc que amb prou feines assoleix el 2 per cent dels habitatges existents quan hauríem de situar-nos al voltant d'un 15 per cent, s'hi afegeixen les conseqüències d'una assoladora recessió i ara una tremenda onada especulativa; una espiral alcista que està comportant l'expulsió massiva de gent dels seus barris, amb rendes mitjanes i baixes, i que barra, per descomptat –és una de les preocupacions de la moció–, el camí i els projectes de vida que pugui plantejar-se el jovent. Des d'aquest punt de vista, em sembla, si em permeteu un parèntesi, una excel·lent notícia l'experiència en curs de la formació d'un sindicat de llogaters a Barcelona, que s'està estenent a l'àrea metropolitana i que esperem que pugui tenir una incidència, des del moviment social, justament en la situació dels preus abusius que s'estan produint. Pel que fa a les administracions públiques, la clau de la seva intervenció i de la seva capacitat d'incidir en el mercat rau, efectivament, com es subratlla, en l'objectiu de desenvolupar un parc públic d'habitatges de lloguer assequible. I, per tal de construir aquest parc, es tracta, efectivament, d'actuar en tres escenaris –compartim aquesta idea que esbossa la moció–: intensificar la cessió temporal d'habitatges; adquirir habitatge ja construït en ús, buit o bé ocupat, sense títol habilitant, i, naturalment, generar noves promocions d'habitatge. Així, doncs, la moció –i ho compartim també– aborda tot un seguit de mitjans per assolir aquests objectius: promoure la cessió d'habitatges de petits propietaris per un lloguer taxat; intensificar els convenis amb les entitats financeres; recórrer al tanteig i retracte per a l'adquisició d'habitatges; garantir reserves de sòl per a habitatge de protecció oficial en els nous projectes urbanístics; planificació –planificació. Així mateix, la moció proposa algunes mesures destinades a facilitar l'accessibilitat als joves, dels joves a l'habitatge, i, per tant, obrir-los el camí de l'emancipació i de la construcció d'un nou projecte de vida. Nosaltres, per la nostra part, hem volgut afegir només un parell d'esmenes que han estat transaccionades i que d'alguna manera volien complementar aquest plantejament general. La primera tenia a veure o té a veure amb la promoció i la regulació, en la mesura que s'escaigui, de noves formes d'accés a l'habitatge adaptades a les necessitats de determinats segments socials i que poden ampliar el ventall de possibilitats d'actuació per part de les administracions públiques. Parlem d'experiències com la masoveria urbana, sobre la qual hi ha un treball particular desenvolupat des de la Diputació de Barcelona. I estem parlant també de les promocions d'habitatge amb dret de superfície a través de cessió de sòl públic mitjançant convenis amb cooperatives veïnals o socials. Les últimes promocions cooperatives en què vaig tenir ocasió de participar des de la Federació d'Associació de Veïns, per exemple, ho feien ja en aquest règim i permetien desenvolupar, doncs, des d'experiències innovadores en matèria..., en aspectes constructius, amb respecte mediambiental i també el recurs a la banca ètica. La segona esmena aborda la necessitat d'acompanyar les polítiques estructurals en matèria d'habitatge, que requereixen, lògicament, continuïtat i un esforç inversor, amb mesures de contenció de l'espiral de preus dels lloguers. I, en aquest sentit, s'insta i es recull la modificació de la LAU, així com la revisió i la supressió de beneficis fiscals injustificats de què gaudeixen fons i societats d'inversió immobiliària, i que estan tenint una gran incidència en la bombolla dels preus de lloguer. I finalment es reclama que l'Agència de l'Habitatge de Catalunya, en coordinació amb el món local, faci una campanya de promoció de l'índex de preus de referència i que n'estudiï la seva operativa i els ritmes adequats d'actualització; que posi a prova aquesta eina per tal de fer-ne un instrument útil en l'actuació contra la dinàmica o el fenomen dels lloguers abusius. Finalment, doncs, dir que votarem, com us deia, el conjunt de la moció. Gràcies a tothom per la comprensió i per l'esforç d'haver contribuït a travar aquest text. I esperem que tingui una utilitat i que tingui una continuïtat, també, en la labor d'aquest Parlament. Moltes gràcies.
Gràcies, senyor Rabell. El proper és el representant del Grup Parlamentari de Ciutadans, el senyor Sergio Sanz.
Gràcies, presidenta. Consellera, diputats, diputades, el primer que volia fer era celebrar que tornem a parlar d'habitatge al Ple. La darrera vegada que es va parlar d'habitatge, a part de la interpel·lació, va ser la proposta de resolució..., la moció que va presentar el meu grup parlamentari, una moció prou extensa. I que parlem d'habitatge aquí vol dir que tenim un problema que encara no s'ha resolt i que hem de treballar amb molta cura per posar-li fi. Venim d'una bombolla immobiliària que comença a finals dels anys noranta amb una sèrie de modificacions legislatives, també amb l'entrada de l'euro i l'entrada de capital, i també..., això és d'una mala regulació, però també perquè s'ha fet servir l'urbanisme i les reserves de sòl com a instruments de finançament de l'Administració i no com a instrument destinat a polítiques d'habitatge. I aquí hi ha una responsabilitat per part d'aquells que han governat a la Generalitat, dels ajuntaments, aquells que estaven a les caixes d'estalvis, persones que ara es presenten com a regeneradores, no? Estic pensant en Pedro Sánchez, que estava al Consell d'Administració de Caja Madrid en l'època de Blesa, i gent d'altres partits, en una època en la que es podrien haver pres mesures per evitar aquesta especulació. I bé, en tot cas, poc a poc està havent-hi un canvi de model, un canvi de model que sembla que hi ha un cert consens, cada cop més ampli, de que hem d'anar cap a un model de lloguer assequible, amb nous models i règims de tinença, amb cessió d'ús. Però, bé, han passat deu anys, i en aquests deu anys han passat moltes coses. Nosaltres, Ciutadans, des del primer programa electoral que vam presentar el 2006, ja proposàvem canviar del model d'habitatge protegit en venda, com a element fonamental, al parc públic de lloguer assequible. I les nostres esmenes, dues de les nostres esmenes, van precisament a reforçar aquest model de lloguer assequible. Mentrestant, durant tot aquest temps, també hi va haver altres canvis, no? Hi va haver el rescat bancari per part del Partit Popular sense que hi hagués exigències a canvi, i hem hagut després, no?, al cap d'uns anys, de buscar mecanismes per incorporar habitatges buits d'entitats financeres al mercat de lloguer social. I també durant aquesta època hi va haver una LAU, una llei d'arrendaments urbans, feta a mida dels bancs. I això no ho dic jo, no ho diu Ciutadans, ho diu la Federación de Asociaciones de Empresarios Inmobiliarios, per tant, crec que això té un valor més, afegit, no?, perquè quan un pensa en empresaris immobiliaris no s'espera que diguin aquestes coses. En tot cas, torna la bombolla, han passat deu anys i no s'han fet canvis suficients. Per exemple, a l'Hospitalet de Llobregat, d'on és la consellera, s'està fent una promoció d'habitatge protegit de venda que valdrà 250.000 euros. Jo no sé a qui protegeix això, eh?, perquè quan un mira la hipoteca que surt d'aquí, doncs, és complicat. Però no només això. Aquí es parla molt de que hem d'incrementar el parc d'habitatge públic, i què s'està fent? Ara l'Incasòl continua venent terrenys a municipis on hi ha una alta demanda acreditada d'habitatges. Per exemple, a Rubí es van vendre uns terrenys a un gran grup promotor immobiliari amb una repercussió per metre quadrat de sòl de 400 euros/metre quadrat; construir val 1.100 euros el metre quadrat, amb tot inclòs; el preu del conjunt serien 1.500; ho vendran per 3.000. Hem perdut l'oportunitat de tenir habitatge protegit de venda, habitatge de lloguer assequible en uns terrenys que són públics, i el que fa l'Administració és el que ja feia, és a dir, utilitzar les reserves de sòl com a instrument de finançament. Això s'ha d'acabar, i com que s'ha d'acabar hem presentat una esmena, que s'ha incorporat com a punt 6 bis, que proposa una modificació legislativa perquè aquestes parcel·les de l'Incasòl no es facin servir per part del Govern per finançar l'Administració, sinó que aquestes parcel·les que són patrimoni públic han de mantenir la titularitat pública i anar consolidant aquest parc d'habitatge públic. Perquè si no, si ho anem venent, no tindrem parc públic, i sense aquest parc públic no podem intentar contenir els preus de l'habitatge, perquè necessitem que hi hagi un parc ampli que competeixi amb el privat i que serveixi per contenir els preus. I no disposem d'una eina que és fonamental per a la cohesió social, la igualtat d'oportunitats i l'ascensor social, perquè les polítiques d'habitatge no és simplement habitatge; fer polítiques estructurals d'habitatge vol dir millorar la cohesió social. I, per tant, aquesta esmena demanaria, doncs, que la miressin amb detenció, perquè si ens creiem això del parc d'habitatge públic, el que no podem fer és vendre els terrenys i anar descapitalitzant l'Administració, perquè llavors ens quedarem només amb les polítiques assistencials, i les polítiques assistencials...
Senyor Sanz, ha exhaurit el temps.
...no són suficients. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor Sanz. A continuació té la paraula el senyor Marc Sanglas, del Grup Parlamentari Junts pel Sí.
Gràcies, presidenta. Consellera, en tot cas, el nostre grup parlamentari ha presentat un seguit d'esmenes a aquesta proposta de moció, en la qual compartim alguns punts, bàsicament el que manifesto..., compartim la preocupació, diguem-ne, de la generació de prou places, prou habitatge públic per donar cobertura, donar sortida a aquells col·lectius desafavorits, també, especialment, en l'àmbit de la gent jove. Per tant, des d'aquest punt de vista, nosaltres, el que hem fet, hem intentat esmenar el text en un àmbit propositiu, i la mostra és que bona part de les esmenes que nosaltres hem presentat han estat acceptades, per tant, agrair-li ja a la senyora Ibarra la predisposició a acceptar aquestes esmenes i, per tant, entenem que cal anar en aquesta línia de col·laboració. D'altres d'aquestes esmenes no han estat acceptades però, en tot cas, passarem també a explicar-ho. En la primera de les esmenes que hem presentat nosaltres plantejàvem la necessitat de fer una campanya comunicativa a fi i efecte de que els tenidors mitjans i petits d'habitatge el posessin al mercat. Nosaltres creiem que el que cal fer és potenciar els programes existents, donar a conèixer més aquests programes existents, ja existents, com la Xarxa de mediació per al lloguer social, que és una xarxa destinada especialment a facilitar l'accés de joves entre divuit i trenta-cinc anys, que ha posat en aquests moments més de 1.400 habitatges al mercat i que, per tant, diguem-ne, va facilitant, buscant aquest sector especialment vulnerable, com és el de la gent jove. L'altra línia, que també ha posat en marxa el Govern i, per tant, calia posar de manifest i en valor, és l'aval lloguer, que és un programa que permet una protecció d'aquell propietari que posa a disposició, i que, per tant, diguem-ne, ens sembla que aquests mecanismes de protecció també del propietari, afavoreixen. Per tant, des d'aquest punt de vista, el Govern en el seu conjunt ha anat tirant endavant alguns programes que van en aquesta línia. Alguna de les esmenes que es presentaven, en el sentit de que les persones que rebessin ajuts per a la rehabilitació d'un habitatge buit els haguessin de posar obligatòriament com a habitatge social, com a lloguer social, dir-li que, en tot cas, li hem ofert una transacció, que ha estat acceptada, en el sentit de que no hi han ajuts destinats a aquests habitatges buits sinó que hi han uns ajuts per a la realització d'habitatges bàsicament destinats a col·lectius de persones grans, per exemple, i alguns altres projectes, alguns altres programes destinats, bàsicament, a la rehabilitació integral d'alguns edificis, que, per la seva necessitat, urbanística, cal que hi siguin. Hem volgut també posar en valor tot el dret..., a través del dret de tempteig i retracte, com vostè apunta. Creiem que val la pena que des d'aquest punt de vista es fes i s'adquirís més sòl, però que en tot cas, també, i en aquest sentit anava la nostra esmena que no ha estat acceptada, en el sentit que l'adquisició d'aquest preu o d'aquest habitatge no superés uns preus de referència, en el sentit de que, si no, ens costarà en excés, i si no podem competir amb el preu de mercat... I, per tant, des d'aquest punt de vista, el que sí que demanem és que, en el moment que es fessin aquestes operacions de dret de tempteig i retracte, fos amb unes limitacions, que no han estat acceptades. Sí que, d'altra banda, ha estat acceptada alguna esmena en el sentit que plantejaven vostès, promoure aquelles modificacions legislatives, que fessin que en aquells llocs, en àrees de forta demanda acreditada, la totalitat del parc fos destinat a lloguer. Creiem que no ha de ser la fórmula, creiem que ha de poder ser combinable. Per tant, nosaltres, en aquest sentit el que plantegem és que, de manera majoritària, sí que fos destinació a lloguer però que no en la seva totalitat, i que creiem que l'acceptació d'aquesta esmena és important perquè va en aquesta línia. Pel que fa a les esmenes o pel que fa als punts que vostès plantegen per als joves de trenta-cinc anys, no hi hem pogut donar suport. Nosaltres hem plantejat unes esmenes perquè ens semblava que era important, també, combinar-ho amb l'element de l'emergència social. Creiem que ha de ser combinable. Vostès només destinaven o feien incidència en l'àmbit del joves, creiem que nosaltres també i, per tant, estàvem disposats a acceptar els punts que vostès ens plantejaven, però cal tenir en compte que existeix tota aquesta emergència social i, per tant, aquest ha de ser l'element prioritari. Sense desmerèixer que cal posar, també, borsa. I, de fet –de fet–, es fa, i en aquest sentit, el darrer punt, la darrera esmena que nosaltres hem presentat anava en aquest sentit que, en la convocatòria d'ajuts públics que hi hagi per al pagament del lloguer, hi hagués unes bases específiques per als joves menors de trenta-cinc anys. En aquest sentit, també volem posar en valor que dels 94 milions destinats a l'any 2016, 22 milions d'euros van anar destinats a aquest col·lectiu de gent jove per poder fer front als pagaments de lloguer. Per tant, diguem-ne, des d'aquest punt de vista, aquesta esmena que hem presentat i que hem acabat transaccionant, ens ha semblat també important i interessant d'incloure, i creiem que el Govern està treballant també amb força en aquest àmbit de la gent jove. I també el que voldríem denunciar una vegada més és que a partir de l'any 2009, o des de l'any 2009, el Govern de l'Estat ha reduït a la meitat les seves aportacions als programes d'habitatge social i, per tant, des d'aquest punt de vista, volem denunciar una vegada més l'ofegament econòmic en el qual ens sotmet el Govern de l'Estat.
Senyor Sanglas, ha exhaurit el temps.
Gràcies.
A continuació té la paraula el senyor Alberto Villagrasa, del Grup Parlamentari Popular de Catalunya.
Sí, presidenta. Consellera, diputados, nosotros valoramos positivamente el espíritu de la moción presentada. Sí que es verdad que en el análisis hace falta más vivienda pública y, por lo tanto, es verdad que tenemos un parque de vivienda social pobre en Cataluña, y hay que hacer un análisis del por qué. Aquí hay algunos grupos, casi todos, que a toro pasado se hinchan la boca de hablar de la burbuja inmobiliaria, de echar a culpa siempre al sector privado, pero sí que es verdad que casi todos los grupos han gobernado en solitario o en coalición en muchos ayuntamientos. Y mientras esa burbuja inmobiliaria iba creciendo bien que sus ayuntamientos se nutrían de las arcas públicas con sus licencias de construcción y con sus IBI, y entonces no había quejas. Por tanto, aquí hay que repartir culpas de esa situación, no solo del sector privado sino también del público. Y es verdad que tenemos, como decía antes, un problema de vivienda y protección. Hay cosas que no se han hecho bien, hay que hacer un cambio de mentalidad. Hay que buscar fórmulas –fórmulas– para intentar adquirir más vivienda; una de ellas es, por ejemplo, el tratamiento que hace la Administración de su parque de vivienda. Tenemos, por ejemplo, viviendas de protección en Mataró, en Hospitalet y otros municipios ocupadas de forma ilegal y que si se desocupasen se podrían dar de forma legal a personas que las necesitan, y esos temas llevan enquistados durante años. O, por ejemplo, incentivar los convenios con entidades financieras, que posiblemente el primero en hacerlo fue nuestro presidente de grupo, Xavier García Albiol, en Badalona cuando era alcalde de esa ciudad, que muchos lo criticaron y ahora muchas administraciones están siguiendo su ejemplo. O también, pues, la compra y rehabilitación de viviendas vacías. Por tanto, aquí hay varias fórmulas para intentar hacer crecer ese parque de vivienda pública que nos hace falta. Sobre la moción, ya lo digo que la valoramos positivamente, pero sí que es verdad, algún punto muy concreto votaremos en contra; la mitad, abstención; la otra mitad, prácticamente la votaremos a favor. Porque sí que es verdad, pues, bueno, es una proposición socialista, ¿no?, unas propuestas socialistas, y evidentemente, pues, por concepto quizás algunas cosas no las podremos votar a favor. Sí que es verdad que ese concepto socialdemócrata, pues, aumenta con las iniciativas que presenta Ciutadans, que va bien que se vayan defendiendo ideológicamente y en esta moción, pues, lo hacen, ¿no? Y además hacen alguna propuesta demasiado intervencionista en lo que es el mercado. Pero sí que es verdad que yo me quedo con el espíritu general de la moción. Y es que al final intentemos entre todos, con diferentes propuestas, incrementar el parque de vivienda social, que yo creo que hace falta. Y sí que encuentro a faltar una propuesta, que es ayudar al cambio de mentalidad. El cambio de mentalidad. Sí que es verdad que, cuando uno hace una encuesta, los ciudadanos la figura que prefieren es la de la compra, la compraventa de piso de protección, y que ha sido la figura que más se ha utilizado por parte de todas las administraciones. Por eso se ha perdido gran parte de este parque de vivienda que ha habido en Cataluña. Muchos ayuntamientos lo han utilizado, empezando por el Ayuntamiento de Barcelona, donde vendió una gran parte de esa vivienda de protección, y por eso hace falta ayudar, informar y hacer campañas de ese cambio de mentalidad. Y yo creo que al final la dirección, y coincidimos que es la buena, yo creo que es la idónea, que es incentivar el alquiler social, la vivienda social de alquiler. Y en esto estamos de acuerdo y por eso le comentaba que le valoro positivamente la moción. Gracias.
Moltes gràcies, senyor Villagrasa. A continuació, per a fixar la seva posició, té la paraula el senyor Joan Garriga, de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent.
Gràcies, presidenta. Diputats, diputades, consellera, la veritat és que vaig seguir amb certa atenció especial la intervenció de la diputada Rosa Maria Ibarra a la seva interpel·lació, per dues raons: una, per no repetir-me en totes aquelles coses que ella podia dir i que també en la meva interpel·lació podien tenir lloc, i l'altra, precisament, per repetir les vegades que calgués i posar èmfasi en tot allò que ens preocupa a molts i que desgraciadament pateixen molts més, que és l'accés a l'habitatge. La diputada escenificava dos escenaris: un, del control de preus de lloguer, i l'engrandiment o la necessitat d'engrandiment del parc a partir del tanteig i retracte, entre d'altres propostes. La moció que se'ns presenta finalment, tot i que conté propostes del tot interessants i importants, creiem, no deixa de ser una moció de mesures pal·liatives, en el camí d'insistir en abordar més les accions que ja es fan, algunes, que no pas el de situar, pensem, l'accés a l'habitatge en el marc polític necessari i del qual fa bona nota en la part precisament d'exposició, però no de resolució. La moció, tal com ha quedat, té una bona dosi de realisme polític, de tocar de peus a terra i de saber quines són les correlacions de forces en aquest Parlament, que són les que són i donen el que donen. Ara bé, tampoc podem amagar altres raons que a nosaltres diguem-ne que ens molesten, ens molesten d'alguna manera, i és la necessitat de tirar endavant una moció sigui com sigui, establint una diversitat de majories que donen suport a punts concrets de la moció però que a la fi no esdevenen cap compromís real ni global amb les voluntats que motiven la mateixa moció. Com a mostra, el punt tercer, és a dir, on se suprimeix, perquè ho demana el PP, doncs, l'afegitó «sense títol habilitant, quan la llei aprovada per aquest Parlament, la 4/2016, ho diu de manera textual més de set vegades. I ens preocupa, això, perquè, lluny de possibilitar respostes o solucions al tema de l'habitatge, el que fa, creiem, és crear una falsa imatge d'unitat, de consens de tots els grups parlamentaris d'aquesta cambra pel que fa a la diagnosi del problema de l'accés a l'habitatge. I distorsiona, si més no enganya i ens autoenganyem davant les causes reals, que no solament dificulten una sortida real al problema, sinó que, com vam dir l'altre dia, i hi coincidim molts, apareixen i afloren amb forta intensitat de nou i dramatitzen encara més la realitat de la necessitat habitacional. I ens genera dubtes saber si la moció, doncs, que estem presentant o tractant aporta les respostes concretes, o no, a la problemàtica habitacional. Nosaltres donarem suport a la majoria de punts de la moció, alguns ja aprovats en comissió, com s'ha dit, i ens abstindrem en altres i en altres votarem que no. En alguns ens abstindrem perquè pensem que condicionen fortament l'acció de govern, i nosaltres pensem que el Govern té dret a fer acció de govern i tindre marge de maniobra per fer acció de govern. En altres votarem que no, perquè entenem, per exemple, que la segmentació d'edat no és primordial en una realitat on les condicions econòmiques i socials són tan importants. O també votarem..., o ens abstindrem en altres on es posa límits del 25 per cent al parc de lloguer, que nosaltres no hi coincidim. A l'exposició de motius vostès diuen: «Cal esmerçar recursos suficients per crear un parc públic d'habitatge prou gran perquè ningú tingui dificultats per accedir-hi. I nosaltres ens preguntem: «Dona, com és que aquestes voluntats no les trobem, per exemple, eh?, on el seu grup polític té responsabilitats? En el cas de l'Àrea Metropolitana de Barcelona, en el seu pla director urbanístic no es contempla cap política d'habitatge –cap política d'habitatge– en la línia que vostès proposen a la moció. A l'Hospitalet, s'ha dit aquí també, un municipi definit com a àrea de demanda residencial forta i acreditada, vostès estan aferrissats en la defensa d'un pla director urbanístic que no té, per nosaltres, cap correspondència amb les voluntats que vostès descriuen en la moció. Com tampoc a la moció no es concreten els grans beneficiaris del finançament, que en aquest cas són l'Àrea Metropolitana de Barcelona, els grans municipis i la mateixa diputació, i, en canvi, se centren molt en la Generalitat, quan precisament tots sabem que en termes financers és pobra, espoliada i, a més a més, a sobre, intervinguda. És a dir, nosaltres pensem, ja ho vam dir l'altre dia, que per poder dur a terme una política d'habitatge seriosa cal disposar de pressupost adequat i un requisit previ i indefugible, que és sòl adequat, i per a això cal finançament. I per tenir finançament, per tenir sòl, ens cal sobirania. Aquestes són voluntats polítiques que solament les podem abordar, pensem, des de la sobirania. I la sobirania, avui per avui, ens la juguem en el combat del referèndum, i no és monotema, eh? –i no és monotema–, i en aquest combat és on ens agradaria veure totes aquelles forces polítiques que defensen el dret a l'habitatge. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor Garriga. A continuació, per a pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula la senyora Rosa Maria Ibarra.
Gràcies, presidenta. Senyor Villagrasa..., es una propuesta socialista. Es lo que tiene, ser socialista, es lo que es. En qualsevol cas, sobre les esmenes presentades, altra vegada reiterar-los el nostre agraïment. Hem coincidit pràcticament en el conjunt amb Catalunya Sí que es Pot; també, en bona part, amb Ciutadans. Dir-los que també coincidim en el tema que l'urbanisme durant molt de temps ha servit per finançar les administracions públiques, els ajuntaments. Clar, nosaltres aquest retret, a vostès, no els hi podem fer; bàsicament, perquè en aquell moment no tenien cap alcalde als ajuntaments i ara tampoc el tenen. A banda d'això, al senyor Marc Sanglas: vostè ha estat propositiu, li agraïm la voluntat d'arribar a acords. Puntualment, en el tema de l'obtenció d'habitatge, als preus que es plantejaven de l'habitatge de promocions ja existents pel tanteig i retracte, ens proposaven, doncs, que aquests preus fossin per sota del mòdul especial de protecció oficial. Clar, enteníem que això restringia molt la possibilitat de compra, perquè no, diguem-ne, hi ha..., és limitada, l'oferta que hi ha d'aquests habitatges. I, per tant, si el que volem és tenir un parc públic d'habitatge suficientment gran, hem d'anar a buscar més habitatge, cosa que l'Incasòl ja fa; no compra només amb preu especial, diguéssim, sinó que ho fa també en general. I, quant al senyor Garriga, nosaltres evidentment plantegem dues accions: una, la de control dels preus del lloguer, que es fa també o es fa sobretot, sota el nostre punt de vista, si tenim un parc públic suficientment gran, que farà abaixar el preu també del mercat lliure. Però, a més a més, plantegem una sèrie de modificacions legislatives que donen una possibilitat de mirar-se el tema de l'habitatge d'una perspectiva molt més general, no només d'aquestes actuacions concretes i puntuals per atacar el tema. [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] No em queda temps; per tant, difícilment li puc contestar tot allò que ens ha dit, però, de qualsevol manera, quan es referia vostè a alguns ajuntaments o a l'Àrea Metropolitana de Barcelona, dir-li que la competència...
Senyora Ibarra, ha exhaurit el temps.
...d'habitatge és de la Generalitat, i no dels ajuntaments. Gràcies.
Acabat el debat, cridem a votació –gràcies, senyora Ibarra. Senyor Sanglas, per què em demana la paraula?
Per demanar votacions separades.
En quins punts?
Ens interessaria votar de manera separada el punt 4, el punt 6 bis, el punt 7 bis, els punts 8, 9 i 10.
Es poden votar conjuntament?
Sí.
D'acord. Senyor Sanz, per què em demana la paraula?
Nosaltres podríem votar conjuntament els punts 9 i 10 per separat, però no la resta; la resta...
9 i 10 conjuntament. La resta, hauria de ser separat.
Sí, gràcies.
Senyor Fernández, per què em demana la paraula?
[[Per raons tècniques, no han quedat enregistrats els primers mots de la intervenció de l'orador]] ...alguns dels punts, nosaltres no els podem votar conjuntament. Jo crec que seria més convenient fer-ho punt per punt, eh?
No. Hem dit que només votarem conjuntament 9 i 10.
D'acord.
La resta, separadament. Va bé?
Perfecte. Sí.
Sí, senyor Garriga, per què em demana la paraula?
Per demanar votació separada dels punts 4, 7, 8, 9 i 10. Es poden agrupar, per la nostra part, el 4 i el 7; i el 8, 9 i 10, en un altre grup.
Es poden votar conjuntament el 4 i el 7?
Sí, sí. Per nosaltres, sí. [[Veus de fons.]]
No? [[Pausa.]] No. I el 8, el 9 i el 10 em sembla que tampoc, perquè el senyor Fernández ja m'ha dit que només el 9 i el 10. Per tant, haurem de votar el 4, el 6 bis, el 7, el 7 bis i el 8 separadament, i el 9 i el 10, conjuntament. I després la resta de la moció. [[Pausa llarga.]] Procedim a la votació. En primer lloc votarem el punt número 4. Comença la votació. El punt número 4 ha estat rebutjat per 50 vots a favor, 61 en contra i 16 abstencions. A continuació votarem el punt 6 bis. Comença la votació. El punt 6 bis ha estat rebutjat per 57 vots a favor, 61 en contra i 9 abstencions. A continuació votarem el punt número 7. Comença la votació. El punt número 7 ha estat aprovat per 120 vots a favor, cap en contra i 7 abstencions. A continuació votarem el punt 7 bis. Comença la votació. El punt 7 bis ha estat rebutjat per 57 vots a favor, 70 en contra i cap abstenció. A continuació votarem el punt número 8. Comença la votació. El punt número 8 ha estat rebutjat per 60 vots a favor, 67 en contra i cap abstenció. A continuació votarem conjuntament els punts 9 i 10. Comença la votació. Els punts 9 i 10 han estat rebutjats per 25 vots a favor, 68 en contra i 34 abstencions. A continuació votarem la resta de la moció. Comença la votació. La Moció sobre l'habitatge ha estat aprovada per 127 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. [[Alguns aplaudiments.]] [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la islamofòbia]] [[302-00176/11]] El següent punt de l'ordre del dia és: Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la islamofòbia, presentada pel Grup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent. Per a exposar-la té la paraula el senyor Benet Salellas. [[Remor de veus.]] I, com sempre, ja saben que els demano que surtin de pressa i en silenci perquè puguem continuar amb la sessió. Gràcies. [[Pausa.]] Senyor Salellas, quan vulgui.
Molt bé; gràcies, presidenta. Consellers, consellera, diputades i diputats, bé, no reproduiré tot el que ja vam exposar sobre el nostre concepte i sobre la perspectiva amb la que enfoquem la qüestió de la islamofòbia, que ja vam plantejar en la nostra interpel·lació. I assenyalar només tres apunts molt, molt concrets, d'alguna manera també a la vista d'algunes de les esmenes que se'ns han formulat, i també per concretar potser alguna cosa que no es va acabar d'entendre, no?, en la nostra interpel·lació. Que també vull dir d'entrada que mantenim, malgrat que se'ns ha esmenat per part del Grup Parlamentari de Junts pel Sí, el terme d'«odi quan ens referim a la qüestió de la islamofòbia, i parlem, doncs, de les situacions d'odi i discriminació cap a la religió musulmana o cap a aquelles persones que són considerades musulmanes, perquè aquest és el concepte, diguem-ne, a l'ús, perquè aquest és el concepte que es preveu quan es parla de discurs d'odi i el concepte que es preveu quan es parla de delictes d'odi. I a això és al que nosaltres ens referim, i no ens referim a una altra cosa, i, per tant, és absolutament imprescindible mantenir aquest concepte quan definim el terme d'«islamofòbia. No és un debat, el que nosaltres plantejàvem, sobre religions; evidentment tenim un punt de partida en la qüestió religiosa, però nosaltres vam parlar que enteníem aquest debat sobretot com una qüestió de construcció d'alteritat, d'exclusió d'una part de la societat per part de criteris religiosos, no?, en una construcció entre nosaltres i ells, entre orient i occident, que el que fa és acabar bastint una discriminació cap a persones que creuen d'una determinada manera o que són percebudes per aquesta societat com que creuen d'una determinada manera, en aquella concepció de l'islam com quelcom únic, negatiu i inassimilable per part de les societats occidentals. Nosaltres sobretot el que volíem exposar des de la perspectiva de la nostra interpel·lació, i avui també de la nostra moció, és la necessitat d'entendre aquest col·lectiu com un col·lectiu heterogeni, un col·lectiu amb elements positius, i un col·lectiu en constant canvi i amb capacitat, evidentment, doncs, de diàleg amb el conjunt de persones que vivim en aquest país i, per tant, de treballar fort contra l'exclusió, contra la discriminació i contra el racisme. Aquest debat només té sentit no si el plantegem de forma abstracta, sinó si el plantegem des d'una lògica de mecanismes de poder, que són els que generen i permeten les discriminacions. Per això nosaltres no podíem acceptar algunes de les esmenes que ens han plantejat quan se'ns deia que poséssim al costat de la islamofòbia la cristianofòbia, perquè des d'una òptica de Catalunya avui, l'any 2017, doncs, és..., sona una mica marcià que plantegem que la religió catòlica es troba en situació de discriminació, quan precisament el que es troba a Catalunya avui és en una situació de poder. Tots sabem, doncs, el poder del que disposa l'Opus Dei, infiltrat en les institucions, en algunes tan importants com la judicatura o la fiscalia; els privilegis de l'escola concertada, o fins i tot els privilegis fiscals de què gaudeix l'Església catòlica mitjançant els concordats amb el Vaticà. Per tant, la cristianofòbia en altres contextos, en altres moments pot tenir sentit, però no en la lògica en la que nosaltres plantejàvem el debat sobre la discriminació des de la perspectiva de la islamofòbia. I la tercera de les qüestions que volíem posar sobre la taula era el debat sobre el laïcisme. Evidentment, nosaltres no introduíem la qüestió del laïcisme a les institucions, perquè és una qüestió que donàvem evidentment per pressuposada; que finalment l'hem introduït mitjançant alguna de les esmenes que se'ns han fet des de l'esquerra parlamentària. Però també ho evitàvem volgudament, no?, perquè, com alguns han alertat, existeix un risc també d'un cert fonamentalisme laic. És a dir, de quan el laïcisme, més enllà d'aquesta declaració de que les institucions, doncs, no han de prendre partit per cap credo particular i que no han de perseguir ningú per les seves creences..., en alguns països del nostre entorn hi ha el risc de que es produeixi, des de la defensa del laïcisme, la persecució de determinats credos religiosos, o determinades persones identificades amb aquest credo religiós. Per tant, nosaltres entenem aquest laïcisme, efectivament, com una lògica de neutralitat de l'Estat, i per això l'hem introduït, però mai no l'entendrem com un mecanisme de criminalització d'altres religions o d'altres pensaments, que acabi convertint aquest laïcisme en una mena, precisament, de religió d'estat. I acabem amb una cita que en altres ocasions ha evocat el company Carles Riera ja des d'aquest faristol, és la referència al gentil i als tres savis de Ramon Llull. Segurament aquest episodi, o aquesta història que explica Ramon Llull i la posició de dialèctica i de diàleg crític que manté el gentil amb les tres religions és l'aposta que nosaltres fem, des d'una perspectiva de societat amb institucions laiques, però sobretot des d'una perspectiva democràtica, inclusiva i sense discriminacions. Nosaltres quan parlem d'antifeixisme avui ho fem des d'aquesta perspectiva d'evitar escenaris de discriminació, d'odi i de por, que sabem que en altres moments han portat a grans desastres. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor Salellas. A continuació per a defensar les esmenes presentades, té la paraula el senyor Joan Josep Nuet, del Grup Parlamentari Catalunya Sí que es Pot.
Gràcies, presidenta. La islamofòbia és racisme; racisme ètnic, racisme religiós i racisme cultural. A l'Alcorà, el llibre sant per als musulmans, quan es parla de la gihad, evidentment hi ha una accepció que és la de la guerra santa. I la nostra història està plena d'episodis en què per desgràcia hem viscut aquesta interpretació de l'Alcorà. Però també és veritat que l'Alcorà, quan parla de la gihad, parla també d'una doctrina de superació personal i de millora de l'ésser humà. I les dues coses són certes. I poden trobar en el món religiós musulmà doctrina en un sentit i en un altre. Però quan parlem de gihadisme sempre fem una sola lectura de l'Alcorà; una lectura que la fa una part del món musulmà, però que una altra part del món musulmà rebutja i condemna. I, per tant, això ho hauríem de tenir clar. De fet, en nom de la Bíblia, un llibre respectable en la nostra societat, també s'han comès abusos de tota mena; jo diria que encara avui dia se'n cometen. De fet, si la societat occidental fos llegida, només a través dels preceptes de l'Opus Dei algú podria pensar que aquesta és una visió esbiaixada i sectària del que som. I és cert. De fet, tenim en la nostra història també –a la nostra història–, inquisició, expulsió dels jueus i dels moriscs, croades. I, de fet, en temps recents, tant a la guerra del Balcans com a les ocupacions militars de Síria, l'Afganistan, l'Iraq o Líbia, podríem trobar sectarisme, intransigència cultural i religiosa del món occidental cap a la cultura i la religió musulmanes. I tot això és cert. Però, per tant, jo els vull fer una pregunta: per què acceptem com a amigues les monarquies del Golf, plenes de corrupció, masclisme i profund integrisme religiós? Saben per què; perquè darrere del concepte «islamofòbia normalment hi ha un biaix de classe, i són diferents els que entren amb iots o amb vols privats, i la pobra gent que mor en els nostres mars o que es desfà a les nostres fronteres. Creuen en el mateix déu, però uns són rics i els altres són pobres. I quan parlem de terroristes o de moros, normalment parlem dels pobres, no parlem dels rics; encara que sabem que aquests rics avui dia financen bona part dels entramats terroristes que ens ataquen. Per tant, els xeics d'Aràbia Saudita, amb els quals els borbons tenen tan bona relació, són, sense cap dubte, dignes dirigents amb una cultura pròpia. Aquesta és la hipocresia que apareix quan fem aquest debat. Per tant, hem de recordar que Catalunya atresora una història rica de deu segles de presència musulmana que han ajudat a enriquir la nostra llengua, els nostres costums i en general la nostra cultura, i que la llengua àrab i la religió i la cultura musulmanes són part també d'aquest país. De fet, avui mateix la comunitat musulmana que potser ens escolta, doncs, és una comunitat pacífica i treballadora, imprescindible per construir aquesta Catalunya d'avui i la Catalunya del futur, que són nous i vells catalans, però que viuen entre nosaltres. I quan parlem d'un sol poble, aquella vella frase que aquests dies a vegades recordem per parlar d'aquest tema que tant ens ocupa, també hem de parlar i hem de pensar en ells i elles. Moltes gràcies. Hi votarem a favor, clar. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyor Nuet. A continuació té la paraula el senyor Ferran Pedret, del Grup Parlamentari Socialista.
Gràcies, presidenta. Consellera, conseller, diputats i diputades, bé, en primer lloc, el Grup Parlamentari Socialista ha presentat una sèrie d'esmenes a la moció que presentava la CUP relativa a la islamofòbia, que han estat totes elles incorporades, d'una manera o una altra, pràcticament literalment en la seva immensa majoria i en algun cas de forma transaccionada. I, per tant, diguem-ne, estem satisfets dels acords als que hem arribat amb el grup promotor de la iniciativa, i anunciem ja des d'ara que la compartim i la votarem. Voldria tan sols fer algunes precisions sobre el text i després alguna consideració general. En primer lloc, i tot i que hi votarem a favor, nosaltres no acabem de compartir que la islamofòbia sigui estrictament un fenomen racista, i no perquè no puguem estar d'acord amb el tipus de mecanisme que opera, diguem-ne, com a mecanisme de discriminació, que té algunes similituds amb les discriminacions de tipus racista, sinó perquè entenem que l'islam és una religió que avui en dia s'estén a tot tipus d'ètnies del planeta. I, clar, diguem-ne, fins i tot en les zones en què és majoritari, hi ha una diversitat ètnica absoluta. I, per tant, la islamofòbia és, diguem-ne, el conjunt de prejudicis, d'actuacions, inclús d'estructures institucionals que tenen a veure amb la por, l'odi, o la discriminació, efectivament, cap a les persones que professen aquesta religió, o que, per la seva provinença, poden ser sospitosos d'haver professat o professar aquesta religió o aquestes creences. Aquesta és una primera consideració. Després, tampoc hem acabat d'entendre que s'incorpori, en el punt 1.1, una referència a l'antisemitisme al costat del pla que es demana de lluita contra la islamofòbia. No perquè no estiguem d'acord, que òbviament hi estem, en que cal desenvolupar des de les institucions catalanes plans de lluita contra l'antisemitisme, sinó perquè enteníem que aquesta era una moció que es referia específicament a un problema molt concret que s'està produint arreu d'Europa, i Catalunya no n'és una excepció, i que mereix una atenció especial de les nostres institucions. Perquè, al costat de l'antisemitisme hi podíem haver posat també l'antiziganisme, perquè també és una onada que recorre tot Europa, no?, la discriminació, les polítiques de discriminació contra les persones «rom. I, per tant, crec que si les posem totes, hauríem de procurar, efectivament, fer menció de totes elles i no només d'aquestes dues. Però, bé, en qualsevol cas, ja ho dèiem, nosaltres hi estem, en termes generals, d'acord, i ens sembla que a més és molt oportú que fem una reflexió seriosa sobre el que està passant en conjunt en el nostre continent. Ho hem dit en més d'una ocasió des d'aquest faristol, però és que si un combina les polítiques en matèria d'asil i refugi de les que parlàvem fa una estona, les polítiques en matèria de migracions de les que parlàvem fa una estona, amb l'onada d'arreplegament identitari, de xenofòbia en termes generals, de racisme i d'islamofòbia, per exemple, però també un ressorgir de l'antisemitisme, com està passant, per exemple, a França, per a gran escàndol de la important comunitat jueva que està molt ben arrelada a França..., si combinem tot això, realment el panorama del nostre continent és desolador i entra en profunda contradicció amb tots aquells valors que la mateixa Unió Europea recull en la seva carta fundacional i en pràcticament tots els textos que ha anat articulant des que existeix. Per tant, jo crec que cal una acció concertada de les institucions i de la ciutadania europea per tal de preservar-nos el clima de convivència, de cohesió que crec que hem anat conquerint progressivament des de l'època de la Il·lustració, la Revolució Francesa, etcètera, efectivament, amb una clara separació entre les qüestions relatives a les confessions i les qüestions relatives al govern de la cosa pública. Per tant, efectivament, sí, amb un compromís de laïcitat de les institucions, que nosaltres no entenem que pugui ser..., seria un oxímoron increïble una religió d'estat, sinó que entenem que és un compromís per a la preservació de la neutralitat, i, per tant, la lluita més autèntica per la llibertat de consciència. I això, permetin-me que els digui als companys i companyes de la CUP, amb un to diferent del que se'ns adreçaven l'altre dia, en això ens trobarem al carrer i de costat.
Moltes gràcies, senyor Pedret. A continuació té la paraula la senyora Magda Casamitjana, del Grup Parlamentari Junts pel Sí.
Moltes gràcies, presidenta. Conseller, consellera..., director general –ara ho diré bé, eh?– d'Afers Religiosos, molt benvingut. Mireu..., gràcies al diputat Salellas per l'oportunitat de participar en la moció i d'incorporar-hi algunes esmenes. Han estat vuit esmenes incorporades, i, per tant, jo crec que el que fem en aquesta moció és sobretot afegir el que nosaltres veiem com la realitat i no una sensació. I, per tant, li agraïm moltíssim que les hagi acceptat. Començo amb unes paraules de l'honorable consellera el dia de la interpel·lació, que va dir –i que vull que quedi molt clar–: «Senyor diputat, Catalunya és un país d'acollida, on hi convivim persones de diferents orígens, procedències, cultures, tradicions i també de diferents creences. La societat catalana és diversa, oberta i tolerant. A Catalunya conviuen ciutadans de fins a tretze confessions religioses diferents, aquesta és la nostra realitat i aquesta és la nostra convivència, majoritàriament –i vull dir “majoritàriament”– harmoniosa i cívica. Malgrat tot el que he dit, no oblidarem mai que estarem sempre alerta i treballant per erradicar qualsevol tipus de pràctica discriminatòria. Aquesta és la fi de la cita. Per tant, Catalunya és un país tranquil, amb convivència, de pau. Amb aquestes paraules, consellera, hi estem absolutament d'acord. I a mi em sembla que aquest és el punt de partida d'aquesta moció. Catalunya compta actualment amb comunitats musulmanes constituïdes per tres generacions, dues d'elles nascudes a casa nostra, casa seva. És evident que l'islam és un element més de la diversitat cultural i religiosa de Catalunya. Però els atacs terroristes a Europa i al món no han de confondre ningú. I nosaltres hem de fer el possible perquè ningú es confongui. Educació i cultura és el que hem de fer per decantar aquesta balança d'una sensació adversa i incerta, que el que hem de fer és combatre-la. Voldríem deixar claríssim avui aquí, al Parlament de Catalunya, el paper imprescindible que es fa des dels ajuntaments de Catalunya, des del més petit al més gran; un dels reptes principals dels ajuntaments, que afronten avui les administracions, és garantir els drets de tots els ciutadans i ciutadanes; agrair i felicitar la tasca que es fa des dels consistoris que estan, ells sí, a primera línia, les vint-i-quatre hores del dia, especialment, i sempre, en el tema que avui estem tractant. Sort en tenim també a Catalunya de l'esperit de solidaritat del nostre país, amb AMPA que treballen tot el dia sobre tota la diversitat, no només en creences religioses, sinó fins i tot amb persones diferents. Molt contents, i gràcies a Déu que també tenim en el nostre país associacions i xarxes de convivència. I, a més a més, agraïm moltíssim a les mateixes comunitats musulmanes, destinades a una millora del coneixement de la seva religió islàmica cada dia a Catalunya, de l'acostament d'aquesta comunitat al seu veïnat. Aquest esperit ajuda molt a consolidar el país que volem. Vostè ha parlat de molts aspectes del dia a dia de la convivència, però no de tots, senyor diputat, només d'uns quants. Una Catalunya diversa és molt més de quatre punts que vostè posa aquí, i potser n'haurem de fer nosaltres també un altre per parlar de què passa amb els cementiris, què passa amb els escorxadors, què passa a les escoles quan els nens i nenes han de marxar perquè les seves vacances no coincideixen amb les nostres, què passa amb els nens que van cada dia a l'escola i que de cop i volta desapareixen uns i uns altres, què passa quan les nenes diuen «nosaltres volem ser com vosaltres. Per tant, hi han moltes més altres coses que hem de fer. I, per tant, agraïm la seva moció, però potser no la simplificaríem tant. No hem arribat a una transacció possible a salut; no ha estat possible, i, per tant, en aquest punt, ens abstindrem. Des del Departament d'Ensenyament volem reafirmar que cap dels menús que s'ofereix és un menú religiós, cap dels menús. Tots els alumnes sempre tenen dintre del menú una opció que s'adequa al tipus d'alimentació que, pel que sigui, poden menjar, i que no hi ha cap falta de respecte a la diversitat cultural i religiosa en els nostres centres. Pel que fa al currículum escolar, ja l'hi he dit, a aquesta esmena hi votarem en contra. Catalunya és i ha de ser una xarxa de ciutats en la que totes les persones s'hi sentin lliures i dignes. I en el moment en què veiem que alguna cosa pot perillar, nosaltres, l'Administració, hi hem d'estar alerta. Casa meva és casa seva, casa nostra és casa vostra; construïm-la entre tots, amb el màxim de respecte, justícia, llibertat i dignitat. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyora Casamitjana. Per a fixar la seva posició té la paraula el senyor Matías Alonso, del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Moltes gràcies, presidenta. Consellers, senyores i senyors diputats, bé, no entraré en valoracions sobre la qualitat de vida o la qualitat democràtica dels països musulmans, en què l'estat està basat en la llei islàmica, en què la xaria és la principal font del dret, fins i tot l'única font del dret. Vull limitar-me al contingut d'aquesta moció i a l'oportunitat de debatre-la en els termes en què es planteja en aquest Ple. Per descomptat que el grup proposant, la CUP - Crida Constituent, l'actual soci principal del Govern per la independència, té tot el dret de presentar les interpel·lacions i les mocions subsegüents que consideri pertinents. Per tant, aquest debat és absolutament legítim i des del punt de vista reglamentari totalment oportú. Però sobta la defensa que es fa d'una religió concreta i de la suposada fòbia de la societat catalana contra aquesta religió; no perquè no sigui legítim fer aquesta defensa, sobta perquè no fa gaires dies, a principis d'aquest mes de juliol, un representant del grup polític que presenta aquesta moció, regidor del districte de Ciutat Vella, a la ciutat de Barcelona, demanava l'expropiació forçosa de la catedral, una acció que no sé ben bé si titllar de cristianofòbia. En qualsevol cas vull recordar que la Constitució espanyola vigent des del 1978 garanteix en el seu article 16 com a dret fonamental la llibertat religiosa i de culte dels individus i les comunitats sense més limitació en llurs manifestacions que la necessària per al manteniment de l'ordre públic protegit per la llei. El mateix article 16 deixa ben clar que cap confessió tindrà caràcter estatal; els poders públics tindran en compte les creences religioses de la societat espanyola i mantindran les consegüents relacions de cooperació amb l'Església catòlica i les altres confessions. Anem a la moció. Hi ha casos d'islamofòbia a Catalunya? És clar que sí. Podem dir que la societat catalana és islamòfoba? Jo diria que no. Espanya i, per tant, Catalunya és solidària; els espanyols i, per tant, els catalans no som xenòfobs ni racistes ni sectaris. Hi ha casos de xenofòbia, de racisme, de sectarisme, de fòbies basades en les idees i en les creences religioses? Sí. Hem de treballar i treballarem cada dia per aconseguir erradicar-los al màxim. L'Estat espanyol té un acord de cooperació amb la Comissió Islàmica d'Espanya des del 1992; la Llei 26/92, de 10 de novembre, solemnitza aquest acord. A Espanya no hi ha cap mena de discriminació per motius de creences religioses. El dret fonamental de llibertat religiosa està plenament vigent i el defensa la nostra Constitució i tot el nostre ordenament democràtic. És prioritari evitar el risc de radicalització de persones que puguin ser manipulades per distorsions ideològiques de base religiosa, és prioritari. No creiem que sigui convenient negar el risc de radicalització gihadista. Tampoc parlaria de clima de por, ni molt menys d'odi cap als musulmans, més enllà de situacions puntuals. Hem de seguir treballant en les polítiques inclusives que permetin una integració i una assimilació de qualsevol grup ètnic o religiós. Hem de seguir treballant. Pel que fa al risc de radicalització, des del Grup Parlamentari de Ciutadans creiem que cal seguir les millors pràctiques del nostre entorn. I aquí vull citar el cas de Mechelen, la ciutat de Malines, a Bèlgica, una ciutat en què el seu alcalde, el senyor Bart Somers, ha estat capaç d'integrar i assimilar els musulmans i evitar-ne la radicalització. Hem tingut ocasió d'escoltar-lo fa poques setmanes. El 8 de juny va participar al cicle «Què passa al món? Com estan fent front les societats europees al terrorisme gihadista?, organitzat a Barcelona pel Cidob, un dels principals think tanks espanyols, potser el principal. I el lliberal progressista Bart Somers, actual president del grup ALDE al Comitè de les Regions, ens ho va explicar molt clarament a tots els qui hi vam assistir. Per cert, no hi havia cap altre diputat ni representant de grup polític que jo mateix, ni tan sols de l'àmbit municipal de Barcelona. Bart Somers ens va donar les claus de l'èxit per evitar la radicalització, per defensar els drets fonamentals dels musulmans, per evitar la islamofòbia i per aconseguir la integració i l'assimilació cultural de les minories. Aquestes claus, basades en la identitat que ens aporta la mateixa condició de ciutadà en igualtat de drets i llibertats i en la vigència i el respecte a l'estat de dret, poden resumir-se en dues frases: «Hem d'invertir en les coses que ens uneixen, no en les que ens separen. Tots hem d'integrar-nos; no ens hem de preguntar què han de fer ells, sinó què podem fer entre tots nosaltres. Apliquem-ho, posem-nos-hi. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor Alonso. A continuació té la paraula el senyor Juan Milián, del Grup Parlamentari Popular de Catalunya.
Gràcies, presidenta. Consellers, bé, aquest està sent un debat interessant i complex, i per això vull felicitar la diputada Magda Casamitjana i el diputat Matías Alonso per les seves intervencions, molt riques en matisos. Deia el gran politòleg italià Giovanni Sartori que el pluralisme i el multiculturalisme són dues concepcions antitètiques, que es neguen una a l'altra: el pluralisme és reconeixement recíproc; el multiculturalisme, en canvi, és secessió cultural, és crear tribus culturals; el pluralisme és afavorir la ciutat oberta i democràtica, enriquida per pertinences múltiples; el multiculturalisme és subvencionar el gueto. I aquí trobem aquesta moció de la CUP. I com la ciutat oberta, la democràcia i la llibertat són fràgils, s'han de cuidar. Votarem «no i plantarem cara en el debat de les idees. Aquesta no és una moció pluralista, perquè reforça una idea comunitària que tendeix al tancament, que no exigeix cap reciprocitat i que, a més, vol eliminar eines de la lluita contra el terrorisme. Compartirem que l'islam és una realitat complexa i plural. Més enllà de la gran divisió entre sunnites i xiïtes, trobem desenes i desenes de visions musulmanes, de les més obertes a les més tancades, com deia, per exemple, el diputat Nuet. Per tant, és tan fals dir que totes les visions de l'islam són perilloses o violentes com dir que cap d'elles ho és. I per això necessitem un debat seriós i seré sobre quins tipus d'islam són positius per a una societat moderna i quins no. Nosaltres, els populars, estem a favor de la igualtat i de lluitar contra tot –tot– tipus de discriminació. I, de fet, Espanya té potents eines legals en la lluita contra els delictes d'odi. De fet, el seu alarmisme, que ajuda a fomentar el ressentiment que després alimenta l'islamisme, no se sosté amb dades. Els delictes d'odi han caigut a Espanya en el darrer any; els incidents de delictes d'odi per creences religioses van caure més d'un 32 per cent l'any passat, i els racistes, més d'un 17 per cent. Són dades públiques que no sé si s'han molestat en buscar al Ministeri d'Interior. Hi ha legalitat i hi ha feina per part de totes les administracions. I com a partit, i a diferència d'altres, nosaltres, els populars, no busquem fotos exòtiques que quedin bé de cara a la galeria. El Partit Popular no fa polítiques per a col·lectius ni polítiques de segregacions folklòriques; fem polítiques per al conjunt de la societat i per a una cohesió real. Apostem per polítiques reals contra la discriminació i a favor de la igualtat: igualtat de drets i igualtat de deures. Les fòbies són una realitat condemnable contra la que hem de lluitar tots plegats, però molts cops els discursos de la correcció política són una manera de convertir en impunes certes ideologies o certs comportaments que atempten contra principis constitucionals, com la igualtat entre dones i homes, i que poden desembocar també en violència o terrorisme. Per això vull fer des d'aquí un reconeixement a les forces i cossos de seguretat a Catalunya, aquestes persones que es juguen les seues vides per a garantir les nostres vides, que es juguen les seues vides per a garantir la seguretat i la llibertat de tots els ciutadans. Vostès, senyors de la CUP, diuen que no calen protocols de detecció de radicalització perquè hi ha pocs atemptats, deien a la interpel·lació. Saben quantes cèl·lules terroristes s'han desarticulat a Espanya i especialment a Catalunya? No s'han preguntat mai que potser hi ha pocs atemptats al nostre país –i toquem fusta perquè no n'hi hagi cap més– perquè hi ha protocols, perquè tenim una de les millors policies i un dels millors serveis d'intel·ligència del món? Hi ha centres islamistes que són un perill, i hi ha salafisme finançat des d'altres països que volen crear líders socials que impulsin una visió de l'islam no democràtica. I hem de continuar treballant per a protegir els musulmans demòcrates dels extremistes; ho repeteixo: hem de treballar per a protegir els musulmans demòcrates dels extremistes. Hem de lluitar contra tot tipus de discriminació per raons de religió, però també hem de dir molt clar que ni un euro per a aquells que no respecten la igualtat entre dones i homes, ni un euro per a aquells que volen acabar amb els nostres valors democràtics, ni un euro per als enemics de la llibertat. Ens ha costat molt aconseguir una societat oberta i moderna com per a posar-lo en risc per culpa d'una correcció política mal entesa o per una inconfessable aliança de radicalismes –islamista i d'extrema esquerra. És curiosa, i s'ha dit, aquesta doble moral de certa extrema esquerra: no volen que s'investigui el radicalisme islàmic i volen carregar-se la catedral de Barcelona, profanen la Moreneta i intenten tapar la boca a membres de l'Església catòlica. [[Alguns aplaudiments.]] Quan a la CUP se la posa davant d'un mirall es veu la cara de la hipocresia: discurs d'odi contra els cristians i immunitat al radicalisme islàmic. Per curiositat: faran també les seves campanyes per la llibertat sexual a les mesquites? [[Alguns aplaudiments.]] Ja ho deia Giovanni Sartori, la força d'aquest multiculturalisme antipluralista es fomenta en una estranya aliança, en uns estranys companys de llit. En defensa de la llibertat, la igualtat i la democràcia, ni un pas enrere. Per una societat plural i unida, votarem «no. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor Milián. A continuació, per a pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula el senyor Benet Salellas.
Bé; gràcies, presidenta. Volia començar dient una cosa que no he dit abans, que és agrair als diputats Nuet, Pedret i Casamitjana la tasca amb les esmenes. No sé si ho he dit..., vull dir, no ho he esmentat però crec que l'aportació que han fet els tres grups, doncs, ha millorat el resultat final de la moció, i penso, doncs, que el que s'aprovarà avui és molt més interessant des d'aquesta perspectiva conjunta que no des de la inicial que vam plantejar com a CUP. Dir també que a la discussió i aprovació de la llei integral contra totes les formes d'odi i de discriminació, que tenim pendent de tramitar-la conjuntament amb la llei contra la discriminació que està també ja en fase pràcticament de sortir en ponència, doncs, tindrem una oportunitat també per generar més instruments de lluita contra l'odi, contra la discriminació, que en algunes formes hem sentit avui aquí en aquest hemicicle. És a dir, precisament algunes de les qüestions que nosaltres denunciàvem en la nostra moció i en la nostra interpel·lació han sortit a la llum en alguns dels discursos que s'han produït aquí, exemple, doncs, de que ens fa falta treballar molt encara en aquesta qüestió. Dir només al diputat Milián, per una qüestió d'honor a la veritat, que nosaltres les dades les hem estudiat moltíssim, i que pot acudir a la memòria anual de la fiscalia, del Servei Especial de Delictes d'Odi de la Fiscalia Provincial de Barcelona i comprovarà que precisament el que diu la memòria és que en aquest any darrer han augmentat els casos de delictes d'odi, i parla d'un augment de cent sis a cent vint procediments aquest any a Barcelona, eh? I, per tant, revisi vostè les dades; vostès, que a més a més estan al Govern de Madrid, les tenen molt a mà. S'ha parlat aquí també d'assimilació cultural per part d'algun dels grups. Un terme que posa la pell de gallina, ja no referint-se als musulmans [[aplaudiments]] , nosaltres, d'assimilació cultural, lingüística o del tipus que sigui, cap ni una, ni aquí ni enlloc. I acabaré sobre la suposada cristianofòbia, miri, senyor Milián, nosaltres a la CUP estem orgullosos de tota la gent cristiana i catòlica que tenim. Amb una única diferència: nosaltres estaríem amb el bisbe Casaldàliga, i vostès, com sempre, amb l'Opus Dei. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor Salellas. Després del debat, estem cridant a votació. [[Pausa llarga.]] Senyora Rovira, per què em demana la paraula?
Per demanar votació separada.
De quin punt?
De la lletra a...
La lletra a...
La lletra a i els punts 3, 4, 5, 6 i 7. I els punts 4, 5, 6 i 7 es poden votar junts.
4, 5, 6 i 7 es poden votar conjuntament.
Sí.
Senyor Alonso, per què em demana la paraula?
Per demanar votació separada, presidenta.
De quin punt? De quins punts?
Votació separada dels punts a, b, 3, 4, 6 i 7, que també els podríem votar junts; el punt 9, sense incloure-hi ni el 9 bis ni el 9 ter, lògicament.
El 9 –el 9.
Només el que està marcat com a 9, i 10.
A veure, m'ha dit, senyor Alonso, que els punts 4, 6 i 7 es podrien votar conjuntament? [[Veus de fons.]] El 4, 5, 6 i 7, no; només el 4, 6 i 7.
4, 6 i 7.
D'acord.
Junts pel Sí ha demanat 4, 5, 6 i 7...
Però traurem el 5 –traurem el 5.
El 5 s'hauria de votar a part.
Traurem el 5 –traurem el 5. D'acord, doncs. Començarem per les votacions separades i després votarem la resta de la moció. Perquè, els punts 9 i 10 es podrien votar conjuntament? [[Pausa.]] Sí? [[Pausa.]] D'acord, doncs. Votem..., comencem la votació votant el punt número a. Comença la votació. El punt a ha quedat aprovat per 59 vots a favor, 40 en contra i 26 abstencions. A continuació votarem el punt b. Comença la votació. El punt b ha quedat aprovat per 81 vots a favor, 9 en contra i 26 abstencions. A continuació votarem el punt número 3. Comença la votació. El punt número 3 ha quedat aprovat per 32 vots a favor, 10 en contra i 83 abstencions. A continuació votarem el punt número 4. Comença la votació. El punt número 4 ha quedat rebutjat per 32 vots a favor, 69 en contra i 25 abstencions. A continuació votarem el punt número 5. Comença la votació. El punt número 5 ha quedat rebutjat per 57 vots a favor, 69 encontra i cap abstenció. A continuació votarem conjuntament els punts 6 i 7. Comença la votació. Els punts 6 i 7 han quedat rebutjats per 32 vots a favor, 69 en contra i 25 abstencions. A continuació votarem els punts 9 i 10. Comença la votació. Els punts 9 i 10 han quedat aprovats per 91 vots a favor, 9 en contra i 26 abstencions. A continuació votarem la resta de la moció. Comença la votació. La Moció sobre islamofòbia ha quedat aprovada per 116 vots a favor, 9 en contra i 1 abstenció. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre els abusos sexuals i la salut]] [[302-00175/11]] El següent punt de l'ordre del dia és: Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre els abusos sexuals i la salut, presentada pel Grup Parlamentari de Catalunya Sí que es Pot. Per a exposar-la té la paraula la senyora Gemma Lienas. [[Remor de veus.]] Senyora Lienas, quan vulgui.
Sí; gràcies, presidenta. Conseller, diputades, diputats, amics i amigues que ens acompanyeu, aquesta moció posa èmfasi en l'abordatge de les violències sexuals des del Departament de Salut. Per entendre la moció és necessari recordar unes quantes qüestions, fins i tot en risc de semblar reiterativa. Primer, que les principals víctimes de violència sexual són dones, un 90 per cent de les víctimes ho són, i criatures, una de cada cinc ha estat agredida sexualment; que la majoria d'agressors són homes, el 90 per cent; que aquesta conducta masculina no és biològica, sinó que està basada en un sistema social, el patriarcat, que propugna la dominació masculina, la subordinació femenina i que usa la violència sexual com una arma, com una forma de control i de submissió, i que, a més, és una violència silenciada per la qual cosa estem obligats i obligades a mirar-la de cara i a no defugir-la, perquè si no afavorim la impunitat dels agressors. També vull recordar que l'abordatge des de Salut –i també des d'altres àmbits– sovint revictimitza, perquè fan servir criteris masclistes en les valoracions, perquè posen en dubte la veracitat de la víctima i d'això se'n diu «violència institucional. [[Alguns aplaudiments.]] El Consell d'Europa ens insta a incorporar aquesta violència a la llei d'igualtat de tracte i de no discriminació que estem treballant actualment. Com a Parlament, hem d'implementar mesures perquè les víctimes siguin ateses com a víctimes que és el que són, sense ser prejutjades i sense ser examinades a llum d'estereotips i també perquè siguin ateses a qualsevol punt del territori. Per això demanem unitats de diagnòstic i tractament en hospitals de Catalunya que estiguin a disposició de tot el territori, unitats multidisciplinàries, unitats amb perspectiva de gènere, unitats coordinades amb serveis d'atenció primària, i que els informes i les avaluacions de la primària siguin tinguts en compte. De fet la nostra moció no demana res que no estigui escrit ja a les nostres lleis. Hem estat especialment crítics amb la UFAM, que juntament amb Can Ruti diagnostica els abusos sexuals infantils. Suposadament hauria de diagnosticar la criatura, però molt sovint ho fa sobre les mares, cosa que queda fora de la seva perícia. Les diagnostica amb la SAP. La SAP és la síndrome d'alienació parental, o amb qualsevol de les seves variants terminològiques, per exemple, «preocupació mòrbida. La SAP és una síndrome que suposadament implica que un progenitor, generalment la mare, manipula la criatura per girar-la contra l'altre progenitor, generalment el pare. Segons la comunitat mèdica internacional, aquesta és una síndrome que no existeix, que no té evidència científica, que és inventada, i, a més, és una síndrome o és una teoria inventada que vulnera els drets de les persones. Per aquestes dues raons nosaltres volem desterrar la SAP de les categories diagnòstiques. La UFAM, que utilitza aquesta síndrome molt sovint, també incompleix l'article 7 de la Llei de drets i oportunitats d'infants i joves, perquè diu..., perquè l'article 7 d'aquesta llei diu que els infants i joves han de ser escoltats, i sovint la UFAM no els escolta quan considera que les mares els han manipulat. També vulnera els drets dels infants quan els obliga a estar presents en una entrevista en què la mare parla dels abusos que han patit, i més si hi ha el presumpte abusador. Aquestes i altres raons ens porten a qüestionar molts diagnòstics realitzats per la UFAM, per això demanem la revisió del diagnòstic a petició de les mares, de tutors legals o fins i tot de les mateixes criatures o joves. Creiem, com creia el conseller Comín fa quinze dies, que la moció està en la línia de ser aprovada, perquè no és més que una actuació de justícia cap a les víctimes de violència sexual de la qual vostès, diputats i diputades, sovint n'abominen. I vull acabar aquesta intervenció en nom de dones, infants i joves, amb un lema que és del 8 de març que expressa un desig de totes, diu: «De camí a casa... –i jo hi afegeixo: tornant de l'escola o anant a treballar o tornant d'una festa nocturna–, «de camí a casa vull ser lliure, no valenta. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyora Lienas. A continuació, per a defensar les esmenes presentades per part del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula la senyora Assumpta Escarp.
Gràcies, presidenta. Diputades, diputats, en primer lloc, voldria donar les gràcies a la diputada, la Gemma Lienas, per la presentació de la moció, perquè ella ho ha definit molt bé: se n'ha de parlar. Se n'ha de parlar perquè la millor manera és visualitzar aquesta violència sexual sobretot contra les dones i els infants. La moció vol fer un plantejament des de la perspectiva més de l'àmbit de salut; a vegades es fa difícil separar-ho, i algunes de les esmenes que hem presentat intentaven abastar el màxim possible. Ens ha costat arribar a alguns acords –ens ha costat–, perquè les perspectives..., jo crec que tots teníem un objectiu comú, però a vegades les perspectives d'apropament són una mica diferents. Però jo vull valorar i poso en valor, igual que la diputada, l'esforç col·lectiu perquè això tirés endavant. Em sembla que ho va dir el conseller el dia de la presentació de la interpel·lació: «És una xacra –deia– «a vegades amagada que el sistema no coneix, i jo hi afegia que moltes vegades ni coneix ni reconeix, ni reconeix tampoc l'angoixa i tot el que genera al seu voltant. Per tant, teníem una obligació de tirar-ho endavant. És un problema multifactorial, és a dir, són molts els departaments de la Generalitat que hi intervenen, tothom té el seu paper i tenim el protocol marc per a una intervenció coordinada contra la violència que inspira també tota la moció, però la veritat és que ens falten recursos, formació, lideratge, treball en xarxa i sobretot, potser, mecanismes àgils de coordinació, que això és una de les coses que s'han posat sobre la taula. Manquen experteses; jo estic convençuda que hi ha molta gent formada, però n'hem de formar molta més, i sobretot hi ha una gran inequitat territorial, més aviat jo ho definiria com un buit en el territori. Per tant, d'alguna manera, això és el que des de la moció s'ha intentat abordar. Per mi hi ha el moll de l'os, el de la creació de les..., bé, dèiem unitats hospitalàries, equips multidisciplinaris integrals, d'especialistes sanitaris i de treballadors socials que, distribuïts en el territori, permetin unes visites ràpides, a part de l'atenció immediata, doncs, una primera visita dins del marc de les quaranta-vuit hores i, per tant, que, estiguis on estiguis, puguis tenir una atenció continuada i sobretot ràpida, que és el que dèiem. Tenir aquestes unitats o equips multidisciplinaris vol dir treballar en xarxa, no només la doble xarxa d'adults, infants o juvenil, sinó també un treball en xarxa coordinat i el lideratge d'una persona, com es demana en la moció al Departament de Salut, que exerceixi aquest lideratge sobre les xarxes hospitalàries i al mateix temps que es coordini amb la resta dels departaments. Caldrà revisar també el protocol propi del Departament de Salut, perquè hi han col·lectius específics potser més victimitzats o doblement victimitzats que no acabem de tenir en compte, però també una mica per acabar de definir protocols específics. No vull fugir del debat que ha sorgit al voltant també del SAP, ho deia abans la diputada Gemma Lienas. A mi també m'hauria agradat poder introduir –al final no ho hem fet– que jo crec que el Parlament no ha de definir segons quines diagnosis o quins informes, però sí que hem d'instar a que l'acadèmia i els professionals arribin a acords sobre quins són els protocols d'actuació i sobre com s'han de tirar endavant i com s'han de fer aquests informes, sobretot quan parlem d'aquests temes. Per tant, en ares de l'acord, jo crec que al final la transacció ha quedat, i la diputada Vilella ha fet un esforç també important, jo crec que el text ha quedat suficientment correcte com perquè tots ens hi puguem sentir còmodes. I introduir una esmena que va plantejar el Grup Socialista, que s'ha acceptat, que és la creació d'un comitè de revisió de diagnosis, de diagnòstics d'abusos sexuals a menors per determinar, si és el cas, la necessitat d'obtenir una segona opinió. És un tema, com dèiem, complicat i, per tant, el fet de que des de qualsevol lloc sempre es pugui demanar aquesta segona opinió també hi és. Dir també que des del Grup Socialista hem volgut més avançar en aquesta moció..., entendre que és per avançar, no?, pel millor camí i amb els millors serveis que creiem que s'han de fer de manera progressiva i gradual sense entrar en altres qüestionaments. Per tant, aquí sí que hem tingut aquesta pròpia discussió i tal. Hem demanat un telèfon, si no un telèfon específic sí que el protocol d'atenció telefònica tingui en compte el tema d'abusos sexuals i sobretot a infants i no es vagi derivant a un altre telèfon. I per últim, una reivindicació: que tot això sense recursos serà molt difícil de portar endavant. Per tant, el compromís que també li demanem al conseller de que al llarg del 2018, doncs, es vagi incrementant el pressupost, perquè les unitats o equips multidisciplinaris puguin ser presents en el territori. Moltes gràcies.
Gràcies, senyora Escarp. A continuació té la paraula el senyor Jorge Soler, del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Bé; gràcies, presidenta. Bona tarda. Nosaltres prioritzem aquest tema com una necessitat urgent que cal millorar, perquè l'abús sexual infantil és una greu problemàtica que té una elevada incidència i que, a més a més, com vostès han comentat també, té una baixa detecció. Es coneix que cal més formació per als professionals. Recolzarem la moció –recolzarem la moció–, perquè entenem, com dic, que aquest tema és molt important. Nosaltres fa ja més d'un any vam presentar una llei que ara explicaré i hem presentat diverses propostes de resolució seguint aquesta direcció. Ara bé, sí que els vull comentar, com crec que saben el grup proposant i en aquest cas també el conseller, sorpresa, decepció, indignació a la comunitat professional per la interpel·lació que hi va haver aquí fa quinze dies. Ho entenem, vostè, diputada, no coneix els detalls tècnics en profunditat i, per tant, ens va sorprendre aquesta crítica tan vehement. I va sorprendre a la comunitat també la intervenció del conseller, especialment algunes de les seves paraules. Va sonar estrany que es digués aquí que «de tres-cents quaranta casos atesos a l'Hospital Sant Joan de Déu, només ha pogut respondre als casos detectats des de l'1 de 2016 en un total de set. Això és una transcripció directa. Igual que van sorprendre moltíssim les seves paraules, que digués aquí: «A la UFAM hi ha gravíssimes mancances de mirada de gènere, tenen clars patrons androcèntrics, i especialment ha ofès que «també tenen gravíssimes mancances en formació psicològica. Jo no sé com fa vostè aquesta afirmació, però, bé, jo crec que és difícil entrar a valorar des d'aquí, des del Parlament, els diputats, quina és la formació psicològica dels experts. Ara bé, encara va sorprendre molt més la resposta, en aquest cas, del conseller, en dir-li: «Sembla que vostè i jo estem molt d'acord, per no dir d'acord en tot. I per acabar de ratificar-ho, va tancar la resposta donant-li la raó, dient que «necessitem un pla de formació i sensibilització a un nivell molt més d'expertesa per als professionals d'unitats com la UFAM. Bé, jo crec que en política cal criticar tenint sempre evidències i propostes. Com saben, la nostra llei, com dic, presentada el 2016, justament per proposar, llei de mesures urgents per a la prevenció i tractament de la situació de maltractament a menors. Llei que, per cert, va ser tombada pel vot en contra de Junts pel Sí, i que vostès, que com el conseller esteu tan preocupats per debatre aquest tema, doncs, després d'un any i mig la van tombar i desgraciadament aquí no hi ha una llei aprovada, ni en tràmit, per poder parlar d'aquest tema que Ciutadans va ficar any i mig aquí al Parlament. Bé, això és el que crec que els importa i poca cosa més a dir al respecte. Avui no s'aprovarà el que vostè volia, demanava, que era tancar la UFAM, un centre de referència per a tot Catalunya que té moltíssims anys d'experiència, dels quals, a més a més, té onze treballadors socials –vuit són dones–, dos pediatres –les dos són dones–, dos psicòlogues –les dos són dones–, les recepcionistes són dones, sí, és cert –vostè ha estat a la unitat, algú havia d'anar a visitar-los abans, potser, de criticar tant–, també són dones les recepcionistes. Tres-cents vuitanta-un casos el 2016 atesos per sospita d'abús sexual, derivats de tot Catalunya perquè els valorin els experts, bé, un 30 per cent amb un informe d'abús molt probable. Això és el que diu l'informe, doncs, que té l'hospital en qüestió, que podríem fer públic si alguns volen contradir-me en aquests números, jo l'he llegit. Bé, i vostè sap, la paraula tècnica es diu «indicadors consistents, això és el que fa aquesta unitat, trobar indicadors consistents. Qualsevol altra cosa seria un error. Bé, ells mateixos fan nivell d'autocrítica. Cal millorar algunes qüestions. Algunes són molt evidents. Aquest és el protocol actual que hi ha per als hospitals. Abans li he explicat quina diferència hi ha entre atendre un cas a urgències, on s'ha d'activar un circuit abans de setanta-dos hores, que és molt diferent al que vostès plantejaven. Crec que l'hi puc deixar perquè el llegeixin, aquest és el protocol que crec que cal revisar. Això sí que ho aprovarem també avui. Bé, i, com saben, Ciutadans seguirà fent allò que sempre ha fet, amb respecte cap als professionals, cap a les famílies, i especialment, també, cap als seus professionals, dels quals estem ben orgullosos. Diputades i diputats, molt bon agost. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor Soler. A continuació té la paraula la senyora Montserrat Vilella, del Grup Parlamentari Junts pel Sí.
Gràcies, presidenta. Consellers, bona tarda a tothom, aquesta és l'última moció i estem tots una mica cansats, però la veritat és que valia la pena poder, doncs, explicar i comentar com ha anat aquesta llarga negociació. Jo volia agrair a la senyora Lienas, doncs, que ella va presentar una moció –avui ho ha explicat– amb una intencionalitat molt concreta, però també, i després de la intervenció del conseller en la interpel·lació, teníem un encàrrec de buscar un consens, perquè era un tema prou important com perquè, malgrat les discrepàncies, malgrat aquelles coses que en el passat no hagin pogut funcionar prou bé en el país, és evident que tenim un repte de futur que necessitem, tant des de Govern, que així ho està fent, com des del Parlament: mirar i ser propositius de cara..., una mica, com deia també la diputada Escarp, de mirar d'enfocar la nostra energia de cara a buscar aquest futur millor per poder protegir les víctimes d'abusos sexuals. És evident que en aquests darrers anys, diria jo, la societat ha sigut conscient d'aquest drama que patien i pateixen les víctimes. Evidentment, les víctimes, doncs, n'hi havia i n'hi ha. És dramàtic, però el que hem de fer és abordar-ho i donar-hi resposta. També és evident que la majoria –ja ho deia la senyora Lienas–, doncs, són dones, que molts d'ells són infants i, per tant, això fa que els serveis que posem a disposició han de tenir aquestes visions, tant la visió femenina d'aquesta qüestió com també la visió de que són infants i que, per tant, els hem de protegir doblement: com a possibles víctimes, però també com a persones que no poden, per la seva edat, defensar els seus drets. Però també hem de tenir present que hem de defensar els drets de tots, de totes les parts. En aquest tema dels abusos sexuals hi ha situacions molt diverses i molt inversemblants; per tant, el sistema ha de poder garantir que es compliran els drets de totes les parts. I això és importantíssim, perquè, si posem molt l'accent en el que no ha funcionat, és probable que derivem massa el pèndol cap a un altre i deixem de tenir garantia de tots aquests drets. Per tant, centrem-ho, que crec que és el que hem fet amb aquest text, buscar aquest consens, centrar el tema per tal de que tothom tingui aquests drets garantits. Ho hem parlat abans: els equips multidisciplinaris, que estaran situats en algun dels hospitals de la xarxa d'utilització pública; per tant, en cada un dels territoris, des de la conselleria es buscarà aquell hospital on s'hi puguin situar aquests especialistes. Hi haurà especialistes, hi haurà diagnòstic, hi haurà tractament. S'haurà de coordinar també amb el SIAD i el SIE, importantíssim. Hi ha molts punts que no acaben de quedar aclarits en aquesta moció perquè, evidentment, la complexitat és gran. Hi ha d'haver la revisió del protocol, tant el de salut com integrar-ho en l'interdepartamental, i també, importantíssim, la figura que lideri, en el Departament de Salut, una mica quines són les polítiques en aquest àmbit. Per tant, nosaltres el que sí que hem afegit són dos punts clau. Tenim els equips, però també, per poder garantir aquests drets, hem de mirar que hi hagi un consens amb la nomenclatura que s'utilitza, i situar-la, com deia el diputat Soler, fora del Parlament, perquè no som els diputats els que hem de tenir aquest debat, sinó que han de ser la comunitat científica, els professionals i els experts. Important que es pugui fer això. I també dir que la SAP –per si no se sabia que quedi dit aquí, en aquesta seu– ja fa més d'un any que no s'utilitza com a diagnòstic, per tant, aquí ho refermem, però ja es fa així. I el comitè de revisions, que explicava la senyora Escarp. En tot cas, només dir –perquè se m'acaba el temps–: hem de valorar l'expertesa, importantíssim, l'expertesa dels nostres professionals; hem de millorar en el present, perquè sempre hem de buscar, sobretot quan tenim nous coneixements, hem de millorar i hem de posar els serveis de l'Administració en la millora contínua, i, sobretot, mirar al futur, perquè hem de ser capaços de poder mirar en el futur als ulls de les víctimes i garantir-los que realment els seus drets estaran garantits. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyora Vilella. A continuació, per a fixar la seva posició, té la paraula la senyora Marisa Xandri, del Grup Parlamentari Popular de Catalunya.
Gràcies, presidenta. Consellers, diputats, diputades, bé, estem davant d'una moció que tracta una problemàtica molt seriosa, i, com a tal, crec que li hem de donar des d'aquí, doncs, una resposta que estigui a l'alçada. I li dic, diputada Lienas, que amb aquesta moció, que finalment ha quedat molt bé, respecte a la que vostè va presentar inicialment, crec que podem arribar a que realment es pugui donar aquesta resposta, que ja ho dic, ha de ser una resposta que estigui a l'alçada de les circumstàncies. Parlem de violència sexual, d'agressions i d'abusos sexuals des del punt de vista de la salut, un més des dels que es pot tractar aquesta xacra, però realment, i com molt bé deia la diputada Lienas en la seva interpel·lació, sovint els casos es detecten des dels serveis de salut i per les conseqüències que provoca en la salut de les persones afectades. I encara que es parla d'abusos en els diferents sectors de la població, fa especial referència als menors. I crec que val la pena fer una reflexió davant l'informe que el passat mes de maig va presentar l'Intress, on s'evidenciava que les denúncies per abusos sexuals a menors s'han incrementat un 19 per cent en els darrers cinc anys, el que ens planteja que cal donar respostes des del conjunt de la societat, de l'Administració i les entitats socials contra la violència sexual. A Catalunya es van denunciar 679 agressions sexuals durant el 2016, segons les dades oficials dels Mossos d'Esquadra; a Catalunya, bé, hi ha aquestes 679 agressions, i a Espanya es calcula que el 15 per cent dels menors pateixen algun tipus d'abús al llarg de la seva infància, encara que els casos que s'acaben detectant no arriben ni a l'1 per cent. Per això, diputada Lienas, em sobta que en el primer punt del seu text inicial demanés la supressió de la UFAM, la unitat de referència en la diagnosi que hi ha a Sant Joan de Déu, i que ens consta que està duent a terme una gran tasca, una tasca eficient. I, per tant, agraïm, doncs, que finalment s'hagi arribat a una transacció amb Junts pel Sí que no té res a veure amb el que vostè plantejava. Com hem pogut escoltar al llarg de les intervencions, s'han presentat moltes esmenes que han modificat substancialment aquell primer text, i que han enriquit i millorat sens dubte la moció. Qüestions a destacar. La importància de disposar d'equips multidisciplinaris en hospitals públics arreu del territori que disposin d'especialistes sanitaris i treballadors socials en abordatge i intervenció de les violències sexuals, i que aquests equips siguin els qui facin el diagnòstic i el tractament. I és important que quedi clar que la primera visita no pugui demorar-se més de quaranta-vuit hores. Per a això, però, fan falta recursos humans i materials, i en aquest sentit trobem molt adequada, doncs, l'esmena que ha presentat el Partit Socialista que demana al Govern dotar de recursos econòmics aquests equips multidisciplinaris integrals en els propers pressupostos del 2018. Un cop fet el diagnòstic i aquest tractament, hi ha d'haver un seguiment que han de fer els SIE i els SIAD. Imprescindible, també, la formació, que es formi els professionals de la salut respecte a la detecció de les violències sexuals. Perquè, tal com diuen les dades, el que costa, el que costa de veritat és que els qui pateixen una agressió d'aquest tipus, ja siguin menors o no, el que costa és que ho manifestin obertament al seu metge o professional de la salut. Per això cal que aquests estiguin absolutament formats en la matèria amb l'objectiu de detectar possibles atacs contra la pròpia dignitat humana. I aquesta formació s'ha d'estendre, com diu el punt 8 de la moció, a les facultats de medicina, infermeria, psicologia, treball social, advocacia i en l'àmbit de l'ensenyament. També vull destacar i posar en valor l'esmena del Partit Socialista, que encara estén més, doncs, aquests coneixements, concretament demanant incrementar els recursos formatius en el món de la justícia. Cal, també, formació en el món de l'ensenyament, i que també està previst en aquesta moció. I una qüestió important: l'equitat territorial –l'equitat territorial. No es pot reduir l'àmbit d'actuació a Barcelona i a les grans ciutats, sinó que tothom –tothom– té dret a l'assistència que li pertoca. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, senyora Xandri. A continuació, per a pronunciar-se... No. A continuació té la paraula la senyora Eulàlia Reguant, de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent.
Gràcies, presidenta. Bé, molt breument, perquè ja s'han dit moltes coses. Només, des d'aquí, per anar ràpid, dir que votarem favorablement a la moció. Perquè, a més a més, creiem que amb les esmenes i amb tot el procés de transaccions s'ha acabat enriquint encara més el text. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, senyora Reguant. A continuació, per a pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula la senyora Gemma Lienas.
Gràcies, presidenta. Ja ho ha dit tothom, aquesta moció ha estat laboriosa de consensuar, però ens n'hem sortit. I estic contentíssima, i jo crec que es nota. Per això el que faré és agrair la feina feta per molta gent: la diputada Escarp, del PSC, amb voluntat negociadora i mediadora –gràcies–; la diputada Vilella, de Junts pel Sí, amb cintura per arribar a acords tot i partir de punts de vista molts distants; el diputat Soler, de Ciutadans, per la paciència; dones feministes d'aquest Parlament que han posat el seu gra de sorra; dones de fora del Parlament: pediatres, infermeres, psiquiatres, psicòlogues –per cert, sí que hi han metges..., metgesses que estan en contra de la UFAM–, que ens han ajudat moltíssim, advocades, treballadores socials, expertes en gènere, que han vingut aquí i ens han explicat les seves experiències i ens han estat de gran ajuda; mares que ens han vingut a veure per exposar els seus casos i ens han posat la pell de gallina. I, sobretot, la Marta Otero, coordinadora política del meu grup, perquè, per complicada que sigui la moció que jo presento, i sempre són molt complicades, m'ajuda amb la seva expertesa tècnica i política, i empatia i suport moral. I al conseller Comín i al seu equip, perquè han treballat per fer possible aquest acord. Gràcies, perquè avui és un dia molt important, és una fita històrica per a dones, criatures i joves. I no només per la xarxa de salut d'abordatge de les violències sexuals, sinó també i sobretot per esborrar la SAP del catàleg diagnòstic; no té base científica i vulnera drets, i ha estat un malson per a dones i criatures. Si tinc temps els llegeixo un moment el que diu el doctor Paul Fink, que era president de l'Associació Americana de Psiquiatria, que diu: «La ciència ens diu que la raó més probable perquè un nen rebutgi un dels seus progenitors és la mateixa conducta d'aquest progenitor; etiquetes com la SAP serveixen per desviar l'atenció d'aquestes conductes. Doncs, el nostre sistema de salut no la podrà fer servir més. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyora Lienas. Un cop acabat el debat estem cridant a votació. [[Pausa llarga.]] No s'ha demanat votació separada de cap punt. Per tant, votarem la moció. Comença la votació. La Moció sobre els abusos sexuals i la salut ha quedat aprovada per 118 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. [[Aplaudiments.]] Moltes gràcies a totes i tots. I es suspèn la sessió fins demà al matí, a les nou.