Molt bona tarda. Comença la sessió. I els faig avinent que la llista de les preguntes a respondre oralment en el Ple està inclosa en el dossier que tots tenen a la seva disposició. I, d'acord amb l'article 164 del Reglament, se substanciaran demà al matí a les nou, com a primer punt de l'ordre del dia d'aquesta sessió plenària que ara comencem. Els informo que hi ha quatre diputats que han delegat el seu vot per a aquesta sessió. [[Compliment de la Moció 111/XII, sobre les operacions de rescat a la Mediterrània i les polítiques d'acollida de migrants]] I, també abans de començar l'ordre del dia, els informo que, d'acord amb el que estableix la Moció 111/XII, del Parlament de Catalunya, sobre les operacions de rescat a la Mediterrània i les polítiques d'acollida de migrants, segons les dades de l'Organització Internacional de les Migracions, des de l'inici d'aquest any hi ha un total de 646 víctimes mortes i desaparegudes a la Mediterrània. També en dies com avui cal recordar que els països democràtics estan construïts en base a consensos que els expliquen i que els identifiquen, i que el respecte que un país els dedica és un principi bàsic que defineix la qualitat democràtica d'aquest país. A Catalunya, un d'aquests consensos és la necessitat de defensar el català, que és la llengua comuna dels Països Catalans i és un símbol indestriable de la nostra identitat. Ahir coneixíem una nova intromissió judicial que afecta el consens en la llengua catalana. Les lleis que emanen d'aquest Parlament en matèria lingüística s'han aprovat amb majories molt àmplies i s'han de respectar. I, davant d'aquesta intromissió, cal fermesa i cal consens, però el consens ha de servir per preservar la llengua, i no per retrocedir en la seva defensa. [[Pausa.]] Sí, senyor Martín Blanco, per què em demana la paraula?
Presidenta, a veure si soc capaç d'acabar l'argument. Per una crida a l'observança del Reglament d'acord amb l'article 90.
Des del començament d'aquesta legislatura, perquè feien les crides a l'observança del Reglament amb l'article 90, sap que l'article 90 permet fer una observança del Reglament en el decurs d'un debat i cridar algun altre article del Reglament. No és un debat, és l'inici del Ple, i, com sap perfectament, l'article 169.4 faculta la presidenta d'aquest Parlament per fer les declaracions que estimi oportunes, que és el que acabo de fer. I ara procediré i continuaré fent una declaració de la Junta de Portaveus.
Disculpi, presidenta...
Sí.
Llavors, d'acord amb l'article 39 del Reglament del Parlament de Catalunya, el seu deure és observar la neutralitat...
Senyor Martín Blanco...
...del debat i ordenar els debats.
Senyor Martín Blanco, hi insisteixo: té una nota jurídica dels serveis d'aquest Parlament, que a l'inici d'aquesta legislatura ja van explicar-los com funciona l'observança del Reglament, en l'article 90 i en l'article 39. Per tant...
Vostè no pot fer una lectura...
No. Senyor Martín Blanco, si us plau, no té la paraula. Estic fent ús... [[Remor de veus.]] Senyor Martín Blanco, no té la paraula. Li he tret..., li he retirat la paraula. No estic dialogant amb vostè. [[Veus de fons.]] Li estic dient que vostè no pot fer la crida que està fent de l'article del Reglament, perquè sap perfectament que no pertoca. I, en canvi, estic fent una declaració com a presidenta d'aquest Parlament, en virtut de l'article 169.4, que vostè sap perfectament que ho puc fer. [[Veus de fons.]] Per tant, no dialogaré amb vostè sobre el Reglament, quan hi ha informes dels serveis jurídics que li expliquen a vostè com ha d'interpretar els articles del Reglament. Jo ho estic fent com pertoca. [[Veus de fons.]] Continuem amb la sessió fent la lectura de la declaració de la Junta de Portaveus sobre el Parlament de Catalunya... [[Pausa.]] Senyor Garriga, per què em demana la paraula?
En el mateix sentit del 39 i el 90, no és democràtic qüestionar decisions judicials...
Senyor Garriga...
És una pena que la presidenta no...
Senyor Garriga, l'article 90 ja he explicat com funciona. Els recomano la lectura del Reglament. I els faré arribar l'informe que van fer els serveis jurídics de la casa perquè vegin com funciona. [[Declaració de la Junta de Portaveus del Parlament de Catalunya sobre l'ofensiva militar turca al Kurdistan del Sud]] [[401-00017/13]] Procedeixo a la lectura de la declaració de la Junta de Portaveus del Parlament de Catalunya sobre l'ofensiva militar turca al Kurdistan del Sud. És una declaració llarga. Per tant, en llegiré la part final, que és el que explica al que emplaça la Junta de Portaveus del Parlament de Catalunya. Fa una crida a tots els governs i a les organitzacions internacionals, incloses l'Organització de les Nacions Unides, l'OTAN i la Unió Europea i el Consell d'Europa i la Lliga Àrab, perquè prenguin mesures urgents contra la violació del dret internacional que suposa l'acció militar a les àrees de la regió del Zab al Kurdistan del Sud. La Junta de Portaveus del Parlament de Catalunya també exigeix que s'aturi el proveïment de material militar de l'Estat espanyol a l'Estat turc, alhora que denuncia les aliances polítiques entre la Unió Europea i els seus estats membres amb Turquia. Condemna sense ambigüitats aquesta agressió, i exigeix que Turquia retiri les tropes del Kurdistan del Sud. Crida els partits polítics, les organitzacions de drets humans, les organitzacions per la pau, els sindicalistes i els activistes a oposar-se a aquesta agressió i ocupació turca. Defensa la legitimitat dels partits kurds que lluiten democràticament per defensar els interessos, drets i llibertats de la ciutadania kurda. I rebutja la sentència a cadena perpètua contra Osman Kavala, i reclama que sigui posat en llibertat d'acord amb la decisió del Tribunal Europeu de Drets Humans del 10 de desembre de 2019. [[Interpel·lació al Govern sobre l'accés als serveis bàsics en el món rural]] [[300-00165/13]] Després d'aquesta lectura de la declaració de la Junta de Portaveus, passem al quart punt de l'ordre del dia, la interpel·lació al Govern sobre l'accés als serveis bàsics en el món rural, que presenta el Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar. Té la paraula, per fer l'exposició de la interpel·lació, la diputada senyora Silvia Romero.
Gràcies, presidenta. Bona tarda, consellera, diputades, diputats. Bé, avui el món rural és a l'agenda política en gran part a causa del despoblament, tot i que, evidentment, no tot el món rural està en risc de despoblament, i tot i que el despoblament no sigui una qüestió nova, sinó que és una qüestió que ve de lluny. De fet, no només és a nivell de Catalunya: a nivell d'Europa, l'èxode rural, la urbanització, la industrialització, doncs, han sigut les característiques del segle XX. Tenim molta tradició d'estudis sobre despoblament a Catalunya ja des de començaments del segle XX, amb el geògraf Pau Vila, que es va ocupar, entre d'altres, d'aquesta qüestió. Disposem de moltes dades. De fet, en ser a l'agenda política, en ser una qüestió que és als mitjans de comunicació i al carrer, doncs, estem acostumats a veure mapes i gràfiques que, en certa manera, ens permeten prendre consciència visual de quina és la realitat o de quina és almenys una part de la realitat d'una part del nostre país. Algunes dades recents sobre la qüestió. L'informe anual del Banc d'Espanya del 2020 analitza de forma precisa, doncs, com els municipis rurals presenten un accés a serveis pitjor que els urbans. Un habitant d'un municipi en risc de despoblació ha de recórrer trenta quilòmetres fins a l'escola, fins al centre de salut o fins a la benzinera o el poliesportiu, davant dels catorze quilòmetres que ha de recórrer un habitant d'un municipi rural i davant dels dos quilòmetres que ha de recórrer un habitant d'un nucli urbà –trenta, catorze, dos. Podríem parlar dels serveis financers, dels serveis digitals, que són qüestions que també analitza l'informe, però són prou coneguts. Un altre informe del 2021 de la Universitat de Lleida, l'informe Nous índexs de relleu generacional, situa els punts més crítics del despoblament a Catalunya en dos-cents municipis i quinze sistemes urbans, i esperona perquè hi hagi mesures urgents i foment de la diversificació econòmica. I el darrer estudi al que faig referència, L'atles del món rural 2022, presentat dimecres passat: entre la gran quantitat de dades interessants i importants que aporta, parla de la cobertura d'internet i la defineix com a «molt pobra en el nostre món rural. Pràcticament tot el món rural català té menys del vint per cent de cobertura amb connexió d'alta velocitat. I una altra dada, també de l'atles: el Prepirineu català, el sud de Lleida i gran part de les Terres de l'Ebre tenen moltes zones habitades des de les quals es triga més de vint-i-cinc minuts en cotxe per arribar a la capital de comarca, i en moltes zones es triga més de quaranta minuts per trajecte. Bé, l'efecte d'aquestes dades –són només algunes– alimenta aquesta consciència visual que tenim tots, però també fàcilment pot induir a una consciència, diguem-ne, negativa, a una visió negativa, que, unida a considerar el món rural com a bucòlic, com a poc dinàmic, com amb moltes problemàtiques, sovint el condemna a ser la cara B, eh?, l'oposat al món urbà. I no cal dir, doncs, com aquestes dades afecten els habitants del món rural, ja que en general es consideren poc visibles, i, si són visibles, només és per qüestions tòpiques; es consideren sovint abandonats i incompresos. Per tant, el primer que hauríem de fer és canviar aquesta visió d'oposició entre el món urbà i el món rural, ens falta canviar aquesta mirada. Per tant, hauríem de passar, diguem-ne, del relat del coneixement de la situació que ens donen les dades a un reconeixement, a un reconeixement que els territoris rurals no són la perifèria i han d'obtenir la centralitat que mereixen, perquè el desenvolupament de Catalunya està molt relacionat amb les zones rurals, d'on provenen molts dels recursos naturals, energètics i alimentaris. Per tant, caldria avançar en un coneixement mutu en positiu, perquè els conceptes..., les idees són les que poden accelerar els canvis. I, a nivell de polítiques, de les polítiques que caldria aplicar, doncs, haurien de ser integrals. No es poden impulsar des d'un sol sector, perquè la ruralitat, com saben perfectament, té moltes dimensions, i el medi rural és molt complex. Si ens fixem, per exemple, en el cas de l'agenda rural francesa, que és la més treballada, la més avançada conceptualment, i també a nivell de resultats, veurem que una de les primeres qüestions que planteja és accions a favor d'aquest reconeixement mutu. Es planteja també qüestions que haurem de posar sobre la taula de forma seriosa, com és la reforma de la fiscalitat local. També ens haurem d'ocupar de reformar la governança, perquè hi ha en el món local una molt alta dependència de les administracions superiors, una confusió en les competències a desenvolupar. I, sens dubte, donant-los un marc per a la cooperació, per a la solidaritat territorial, podrien ser, doncs, molt més efectives. De fet, ja el Govern espanyol ha anunciat que reformarà la llei de bases de règim local per incloure-hi l'estatut dels petits municipis. De fet, fa pocs dies el Govern de la Generalitat ha anunciat un avantprojecte de llei de l'estatut dels municipis rurals. A més de plantejar-nos la qüestió importantíssima de la governança, del reconeixement de la fiscalitat, també ens hem d'ocupar de que aquest món rural, que ha estat abastint el món urbà de serveis bàsics com l'aigua, l'energia o l'alimentació, pugui continuar fent-ho i pugui adaptar-se als nous reptes energètics que se'ns presenten. I, igualment –ja ho he dit al començament, i s'ha parlat en aquesta cambra en diverses ocasions–, cal fer també polítiques per al desenvolupament econòmic que puguin superar els monocultius econòmics que hi ha en moltes zones, monocultius econòmics de diferent tipus; poden ser agraris, poden ser turístics, etcètera, però nosaltres ens volem centrar en el que creiem que és el sisè pilar, en les polítiques de manteniment i millora dels serveis públics. Com saben, l'Estatut d'autonomia de Catalunya estableix el dret d'accés als serveis públics en condicions d'igualtat i de qualitat, perquè els serveis públics bàsics milloren la vida dels ciutadans arreu, per descomptat, però especialment en els territoris rurals, i ajuden directament a mantenir-hi la població, malgrat que, com a gestors públics, sabem que prestar aquest tipus de serveis en el món rural, en ser de mida més reduïda i més dispersos, doncs, implica un cost major per habitant i major dificultat també d'implementar-los. En definitiva, nosaltres pensem que cal establir geografies d'intervenció prioritària. Per això ens focalitzem en els serveis finalistes bàsics, que, com sabem, com hem dit, són fonamentals, són essencials. Si no es presten –si no es presten–, es posen en perill les estructures socials i econòmiques. Per tant, sanitat, salut pública, educació, serveis socials, serveis assistencials, transport públic... Nosaltres venim a presentar propostes concretes per consolidar i enfortir els serveis públics en el món rural. En el cas de la sanitat, per exemple: l'accés a la sanitat és la preocupació número u dels habitants del món rural. I és prou conegut que cal un enfortiment de l'atenció primària, que és l'atenció directa als ciutadans, i, consegüentment, un manteniment dels consultoris locals, que són unes eines directes d'atenció a la ciutadania, sobretot la ciutadania més gran i la que no pot desplaçar-se, però també tenim en aquests moments una amenaça important, que és la falta de professionals sanitaris, certament, en tot el sistema. Hem de tenir en compte que un informe recent de l'ICS estableix que, per exemple, a la regió sanitària de l'Alt Pirineu i Aran el 2023 faltaran el 72,4 per cent dels metges. A més, en centres petits, només que hi hagi una vacant, compromet seriosament la prestació del servei públic. Espero continuar, consellera, en el torn de rèplica. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
I, seguidament, té la paraula la senyora Teresa Jordà, consellera d'Acció Climàtica, Alimentació i Agenda Rural.
Moltes gràcies, presidenta. Molt bona tarda a totes i a tots. Diputada Romero, gràcies per la interpel·lació. De fet, que avui el seu grup parlamentari torni a posar el focus en les polítiques públiques al món rural sens dubte, si m'ho permeten, evidencia la importància de seguir treballant tant per l'equilibri territorial com per la cohesió social al nostre país. I deia «tornar a posar perquè, deixi'm recordar –i això és molt d'agrair, eh?, perquè a la passada legislatura no m'hi havia trobat, eh?, en aquesta, sí–, que també ho ha fet el Grup Parlamentari d'En Comú Podem fa unes setmanes i també ho ha fet en diverses ocasions el Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana..., de fet, d'aquí dos dies, aquest dijous, es debatrà també en aquest hemicicle una moció precisament del Grup Republicà sobre l'agenda rural del país. I començo així, si m'ho permeten, perquè li he de dir que, inevitablement, en la meva intervenció he de fer referència precisament a l'agenda rural de Catalunya, tot i que em centraré també en altres temes. Novament parlaré una mica de l'agenda rural, perquè, sens dubte, és per nosaltres, i entenc que també per tots els que avui m'acompanyeu en aquest hemicicle, l'instrument a partir del qual aquest Govern treballarà i ho farà de manera transversal –vostè en parlava ara fa una estona–..., com s'ha de treballar transversalment pel món rural. Perquè, sens dubte, és un element aglutinador a partir del qual fomentarem, vertebrarem i desenvoluparem una estratègia, una estratègia que, sens dubte, ha d'estar absolutament coordinada i és necessària entre tots els nivells administratius –molt important–, però també socials, per garantir precisament el repte, el que busquem, eh?, que és aquest equilibri territorial i acabar amb els greuges –que vostè els ha citat– que pateix el món rural. I, en aquest sentit, crec que és necessari, però també prudent, i, si m'ho permet, respectuós, esperar també l'aprovació imminent d'un document que, com ja vaig avançar, es portarà a terme a finals d'aquest mes de maig. Crec que, tenint en compte l'èxit de participació que ha tingut en la seva elaboració, que ha set nombrosa, que ha set diversa –que he explicat també en seu parlamentària–, i que s'ha construït entre totes i tots, sobretot amb aquelles i aquells que viuen i treballen al món rural, serà un document que haurem de tenir en compte a l'hora d'orientar les polítiques presents i també de futur i que acabarem de desgranar a finals de maig. Ara bé, li he de dir que, evidentment, mentrestant, aquest Govern treballa per l'equilibri territorial i també per la cohesió social d'aquest país. Hem tingut diverses ocasions per parlar, tant en aquest hemicicle com fora, sobre, com deia, l'agenda rural: quin és l'objectiu que persegueix, amb qui l'hem fet, etcètera. De fet, em consta que fa uns dies, doncs, també estaven reunits amb la comissió redactora i el secretari, en aquest cas, d'Agenda Rural, compartint impressions. Ara, com sap, ja tenim una proposta, i aviat, com he dit, a finals d'aquest mes de maig, el Govern se la farà seva –i espero que també el Parlament, òbviament–, i tindrem ja aquest document, aquest llibre blanc, si m'ho permet, aquesta guia de l'agenda rural. Dit això, i com ja sap, que estiguem a l'espera d'aprovar, evidentment, les conclusions d'aquesta agenda rural no vol dir que des d'aquest Govern, doncs, no n'estiguem impulsant d'altres, de polítiques públiques, com vostè molt bé demana, i actuacions que facilitin l'accés als serveis bàsics al món rural. Hi ha polítiques que ja s'estan duent a terme, eh?, com, per exemple, la d'aquest compromís de govern amb les persones que viuen i treballen en aquests territoris. Jo n'hi mencionaré unes quantes, en el poc temps que tenim, tenint en compte que aquesta és una interpel·lació, i, si m'ho permet, faré una mica com de portaveu del Govern, eh?, perquè al final és un tema tan transversal que no només ocupa el departament que tinc l'honor d'encapçalar. Miri –hi ha fet referència també, eh?–, també des del Departament de la Presidència hem començat ja a redactar l'avantprojecte de llei de municipis rurals. Què aconseguirem amb això? O què pretenem aconseguir amb això? Doncs la possibilitat de concedir un estatut especial als municipis, en aquest cas, rurals, per tal que puguin adequar-lo a les seves necessitats, a les seves particularitats –que n'hi ha, evidentment–, i donar resposta a les demandes i a les necessitats dels seus habitants. En aquest sentit, s'ha constituït un grup de treball per a la redacció del text esmentat format per totes les entitats municipalistes –de fet, les mateixes que han liderat d'alguna manera l'agenda rural, en aquest cas–: l'Associació Catalana de Municipis, la Federació de Municipis de Catalunya –que també hi és, aquí– i l'Associació de Micropobles, a més a més d'altres plataformes que han sorgit fruit, justament, d'aquesta demanda que té el territori, com a eines per al repoblament rural, i els departaments, evidentment, d'Acció Climàtica i també de Polítiques Digitals i Territori. En segon lloc, el Govern també promou la proposició de llei estatal per garantir, en aquest cas, el servei del caixer automàtic en els municipis de risc d'exclusió financera. I què es pretén amb això? Doncs una cosa tan bàsica i simple com és garantir un mínim de serveis bancaris a la ciutadania i reduir també, si m'ho permet, l'exclusió i la vulnerabilitat financeres. Tal com va presentar el conseller d'Economia i Hisenda, el text pretén regular la instal·lació voluntària dels caixers per part de les entitats i en preveu també la instal·lació –en aquest cas, obligatòria– en cas que no es cobreixin les necessitats que es considerin. Un altre exemple: des del Departament de Salut, que vostè també hi feia referència, a les polítiques de salut –molt importants. En aquest sentit, ja s'ha posat en marxa un programa d'incentius als nous residents de l'especialitat de medicina familiar i també comunitària i d'infermeria, en aquest cas, de salut mental, que s'incorporen a les places de les unitats docents acreditades al nostre país. Un programa, en definitiva, que el que pretén és afavorir aquestes dues especialitats, atreure i retenir talent –també molt important–, però també contribuir, si m'ho permet també, de manera inequívoca, a afavorir l'equitat territorial. En quart lloc, des del Departament d'Educació. En aquest cas, s'ha assumit el vuitanta per cent de la inversió necessària per a la construcció d'escoles bressol rurals, garantint, així, que no se n'hagi de tancar cap, eh? No seré jo qui expliqui la importància de les escoles al territori, en els nostres pobles..., en definitiva, en el món rural. És evident que d'aquesta manera garantim la continuïtat de les setanta-cinc escoles bressol rurals existents a dia d'avui, alhora que també facilitem la creació de noves escoles. Aquesta aportació per part de la Generalitat, d'aquest vuitanta per cent que deia, del cost, suposa que els ajuntaments, en aquest cas, només hauran d'aportar cinc mil euros per curs per tenir una escola bressol integrada a l'escola rural del seu municipi. Amb aquesta mesura, per tant, el Govern garanteix la igualtat d'oportunitats en el conjunt del territori per tal de treballar per la Catalunya sencera, per no deixar cap bocí de territori sense els serveis públics fonamentals. Des del Departament d'Empresa i Treball, i en el marc de l'agenda rural, també s'han adoptat diversos compromisos respecte al món rural. Però, més enllà de compromisos per afrontar els reptes existents, ja s'estan impulsant en aquests moments actuacions que pretenen, per exemple, adaptar les prescripcions tècniques de les convocatòries –en aquest cas, del SOC– a les necessitats i a les oportunitats dels municipis d'entorns rurals. Això és molt important: que siguem capaços de fer convocatòries que s'ajustin a la realitat, òbviament, del territori. I també reforçar el programa, en aquest cas, també des del punt de vista del departament, doncs..., el programa d'ateneus cooperatius per promoure –molt important– l'economia, en aquest cas, social i solidària, com a palanca, si m'ho permet, com a palanca també de canvi per a una economia per a la vida –molt important. I un altre exemple pel que fa a la seguretat policial, que també és important, per tal de fer front als problemes de seguretat generats en l'àmbit del sector primari, per exemple. Sap que hi ha robatoris..., en fi, que ens hi trobem una mica de tot, en el sector primari. Doncs, en aquest cas, també s'ha implementat un programa operatiu específic per al món rural. L'objectiu és prevenir i reduir els fets delictius de més incidència que es donen i es repeteixen a les zones rurals, així com incrementar les relacions també amb el sector primari i augmentar la percepció de seguretat, la percepció..., no només la percepció, sinó al final, de veritat, la seguretat, eh? Així mateix, i també en el marc competencial del Departament d'Interior, cal destacar..., em sembla important també destacar l'enfortiment dels parcs de bombers voluntaris presents en l'àmbit rural, amb increments importants també en les seves dotacions. En conclusió, des del Govern, però també –i crec que és de justícia reconèixer-ho– des dels ajuntaments –perquè els ajuntaments fan molta feina, de ben segur que moltes vegades amb molt pocs recursos–, aquests ajuntaments que donen servei des de la realitat més propera als veïns i veïnes que viuen i treballen en aquests municipis, ja estem treballant per garantir l'accés i la qualitat dels serveis públics al món rural. I acabo, eh? En aquest sentit, doncs, reitero la voluntat que sigui aquesta agenda rural la que acabi d'aconseguir ressituar –deixin-m'ho dir així– la ruralitat al centre de totes les polítiques del país, de totes les polítiques del Govern, com ha dit vostè fa una estona, i que ho faci, com no pot ser d'altra manera, de manera justa, de manera igualitària i, sobretot, coordinada amb totes les parts. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
En el torn de rèplica, té la paraula la diputada senyora Sílvia Romero.
Gràcies, presidenta. Bé, consellera, deurà coincidir amb nosaltres que és important parlar-ne, del món rural, com és important també actuar i portar a terme, doncs, polítiques per intentar pal·liar les dificultats amb què es troba. Parlàvem de com la disponibilitat de serveis públics bàsics influeix en la fixació o la pèrdua de població, i havíem començat a enumerar-ne uns quants. Parlàvem de sanitat. Doncs, efectivament, la falta de professionals sanitaris, metges i infermeres..., s'estan elaborant, en la regió sanitària de l'Alt Pirineu, per exemple, una sèrie de plans amb incentius per intentar pal·liar aquestes dades absolutament alarmants, com també cobrir la falta d'especialistes en els hospitals comarcals. Però és que aquesta amenaça, malauradament, ja és una realitat en moltes zones rurals: l'àrea bàsica de salut de la Granadella, a les Garrigues, que comprèn vuit pobles, ha perdut la meitat dels metges per jubilació; a l'equip de primària de la Terra Alta –dotze pobles– es jubilen la meitat dels metges; a diversos CAP de la Noguera la falta de relleu per jubilació obliga al repartiment de tasques entre els facultatius en actiu, situacions que es repeteixen en el món rural, en aquests moments. Per tant, calen mesures específiques, doncs, de medicina de família i d'especialitats, com dèiem. En el plànol de l'educació, vostè ha parlat de les escoles bressol, de les setanta-cinc escoles bressol que hi ha al món rural. Bé, per a una escola inclusiva i de qualitat es necessiten més recursos docents, i es necessiten més psicopedagogs per ajudar a superar el que ha provocat la pandèmia en els nostres infants i adolescents, i també, doncs, per gestionar les cada vegada més diverses aules que tenim als nostres centres escolars. Això de ben segur que es necessita a tot el sistema, a tot Catalunya, però es dona la circumstància que, igual com en el cas del personal sanitari, molts centres educatius de les zones rurals estan qualificats com a llocs de difícil cobertura, i sovint no es troben mestres per poder atendre aquestes escoles. A més a més, en cas que es trobin, es caracteritzen per l'altíssima interinitat. Per tant, caldria buscar fórmules, com ja es fa en altres territoris, perquè aquests professionals o tinguessin una baremació més alta per serveis prestats o tinguessin contractes, per exemple, de tres anys que en garantissin la continuïtat. És a dir, no podem tractar-ho com es tracta a la resta del sistema, perquè la situació és específica i presenta una problemàtica particular. I ja no parlem, doncs, de revisar les ràtios mínimes d'alumnes per mantenir oberta una escola rural o de l'etern problema del transport i menjador en nuclis agregats sense escola. Podríem parlar també dels serveis socials i assistencials. En el món rural és necessari disposar de serveis específics per a les persones dependents dels territoris rurals. Ens calen més recursos residencials per a persones maltractades o per a persones amb malalties mentals greus. Ens calen més places residencials i de centre de dia en un món rural, doncs, més envellit que la resta. I, per fer alguna pinzellada sobre un altre servei bàsic com és el transport públic –la mobilitat, doncs–, força territoris de Catalunya es troben fora del sistema tarifari integrat: Terres de l'Ebre, Alt Pirineu i Aran, part de la Catalunya Central, comarques gironines. Saben quant costa venir de Tremp a Barcelona en autobús? Vint-i-vuit euros amb seixanta. Quatre hores de viatge, i no els parlo de les freqüències. L'Alt Pirineu i Aran no té autoritat territorial de mobilitat ni tampoc un pla director de mobilitat. En el cas de l'Ebre, fa uns quants anys que s'està redactant i l'estan esperant. Fan falta millores en els serveis de transport i invertir en mobilitat ferroviària allà on sigui possible. Acabem. La problemàtica del món rural és europea i és comuna, certament. Per això la Unió Europea ha situat el repte demogràfic dins del plantejament del futur de la democràcia, perquè dotar tots els territoris de serveis públics és tractar els ciutadans amb igualtat. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
I, en el torn de rèplica, té la paraula la consellera Teresa Jordà.
Gràcies, presidenta. Gràcies, senyora Romero. Jo avui em sento especialment feliç, eh?, perquè veig que possiblement ens en sortirem, perquè li compro absolutament tot, absolutament tot el que ha dit. Aquestes són les necessitats i la realitat del món rural, que ha existit sempre i que val a dir també que, pels motius que siguin, també per aquesta desafecció del món rural amb el món urbà, doncs, evidentment, sens dubte ha anat perdent serveis i ha anat perdent qualitat. I moltes vegades no ha set capaç de seduir, justament perquè no hem estat capaços, tampoc des de l'Administració i des de la pròpia ciutadania del món rural, de donar-li el sentit o de donar la resposta realment..., que té el món rural i la feina que fa el món rural, eh? El repte demogràfic és damunt la taula. I sens dubte nosaltres, des de la nostra funció, no podem fer altra cosa que treballar per la igualtat d'oportunitats arreu. I el nostre país no s'escapa –Europa tampoc, vostè ho ha dit–..., el repte demogràfic en aquest sentit és molt important i està a l'ordre del dia, però també és veritat que el món rural és a l'agenda política avui, eh? I, evidentment, no només perquè aquest departament i el Govern se n'ocupen i se'n preocupen, sinó també, com he dit abans, perquè preocupa i ocupa, ara sí, a la majoria dels grups parlamentaris d'aquest hemicicle, cosa que, sens dubte..., ho hem de fer plegats, perquè parlem del nostre país, en definitiva, i també del món rural. És una qüestió, també, que ve de lluny –vostè ho deia–, i és veritat que tenim molts molts molts informes. És a dir, al final, la diagnosi la sabem totes i tots, i estic convençuda que, amb algun matís, la compartim; segurament, a l'hora de prioritzar..., potser en prioritzaríem uns abans i uns altres en prioritzarien uns altres, però, en qualsevol cas, és evident que la diagnosi la compartim –vostè n'ha parlat. És important tenir les dades. Les últimes les tenim actualitzades. Justament la setmana passada vàrem presentar, a la seu de l'ACM, l'Atles del món rural. Si no tenim dades, és difícil que puguem detectar quins són exactament els problemes. I crec que ho hem de fer d'una manera molt quirúrgica, perquè al final el país, malgrat ser molt gran, és petit, i podem, entre totes i tots, ser capaços de detectar cada una de les especificitats en cada un dels territoris. Jo crec que tenim dues eines: una és l'agenda rural, sense cap mena de dubte, que detecta, perquè neix també de la vocació interdepartamental –de tots els departaments– respecte a les necessitats del territori, però en tenim una altra que és molt important, que és la llei dels municipis rurals, que, com bé sap, ara ja tenim..., estem en l'avantprojecte. I hi ha feina, però això ha de ser una realitat l'any que ve, sense cap mena de dubte. I ens permetrà, justament, una de les coses que vostè posava avui de manifest, i és que, al final, hi ha particularitats. A vegades no som capaços de cobrir unes places determinades precisament perquè hi ha una connectivitat difícil o perquè l'accés no és viable o perquè a aquella persona que li agradaria desplaçar-s'hi, doncs, no té uns serveis d'escolarització per als seus fills o no hi ha un institut a prop o, senzillament, no hi ha un centre d'atenció primària, no? I tot això dificulta, evidentment, i minva la igualtat d'oportunitats. Amb la llei de municipis rurals, sens dubte, i l'agenda rural al costat i en paral·lel estic convençuda que tot això ho anirem salvant. Catalunya és un país divers. De fet, 947 municipis, i més de la meitat d'aquests tenen menys de mil habitants. Aquesta és la realitat. És a dir, hi ha un desequilibri poblacional que és una realitat i que és una evidència: pocs municipis concentren un percentatge molt elevat de població, i, alhora, una gran extensió de territori, en aquest cas, té una densitat de població molt baixa. I deixi'm acabar amb un tema que vostè hi ha fet referència i que hem de treballar des de l'Administració, però també ho hem de fer com a ciutadans i ciutadanes tots i totes. L'agenda rural –ja ho he explicat mil vegades, i vostès ho saben perfectament i ho comparteixen– no és l'agenda agrària del país. Una cosa és l'agenda agrària i l'altra cosa és l'agenda rural, òbviament. No tothom que viu al territori fa de pagès o pagesa, però sí que és veritat que al món rural hi ha molts pagesos i hi ha moltes pageses. I aquesta, al final, és una realitat, evidentment, que no se'ns escapa a ningú. Carla Simón feia un homenatge a la pagesia, no?, davant d'una societat molt..., predominantment urbana. Aquests dies la pel·lícula ja ha arribat a Barcelona. Però crec que, en qualsevol cas, la societat en general, que, si m'ho permeten, és una mica massa confiada..., una mica massa confiada i a vegades una mica massa despreocupada, pel tema que els hi diré ara, eh?, bàsicament per la responsabilitat de les decisions respecte a la seva alimentació... I els que proveeixen alimentació al nostre país –la bona, la segura, la de qualitat– són els nostres pagesos i les nostres pageses. Estic segura que amb aquests elements, amb aquests instruments i amb la preocupació d'aquest Parlament, i, evidentment, també, al final, amb una fotografia del paisatge i de la realitat, com és la pel·lícula Alcarràs, plegades i plegats ens en sortirem. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Passem al cinquè punt de l'ordre del dia, la interpel·lació al Govern sobre les conseqüències de les polítiques aplicades en matèria d'acció climàtica, que ha presentat el Grup Parlamentari de VOX. [[Interpel·lació al Govern sobre les conseqüències de les polítiques aplicades en matèria d'acció climàtica]] [[300-00166/13]] I té la paraula, per fer-ne l'exposició, el diputat senyor Antonio Ramón López.
Gracias, presidenta. Buenas tardes, diputados, consejera... Desde el Grupo Parlamentario de VOX en Cataluña, tenemos la enorme responsabilidad de presentar hoy una interpelación con relación a la conservación del medio ambiente y nuestro entorno natural. Una interpelación y moción que tiene dos objetivos principales. Primero, poner en evidencia y destapar el daño causado a trabajadores, pequeñas empresas y familias provocado por la religión verde que todos ustedes promueven. Segundo, presentar a los catalanes una alternativa real a un histerismo climático representado y promovido por todo el arco parlamentario aquí presente, exceptuando VOX; una alternativa que entienda que el amor por la naturaleza y el deseo de conservarla y transmitirla mejorada es perfectamente compatible con el respeto a la calidad de vida de las personas, el desarrollo económico y las formas de vida tradicionales. Bien. Empecemos por lo primero. Señora consejera, sus políticas ecologistas..., mejor dicho, su fanatismo climático es una intromisión dañina en todas las esferas de la vida de las personas: en la economía familiar, en la fiscalidad, en el consumo, en las pymes, en los estudios... Someten a familias y empresas a un auténtico infierno fiscal verde. A los más de 300 millones de recaudación por impuestos medioambientales, hay que sumarles los impuestos locales y la recaudación verde indirecta por medio de artimañas fiscales, sanciones y multas de diferentes tipos. Encima, tienen la poca decencia de anunciar, en medio de la emergencia social que estamos viviendo, una subida de impuestos a nucleares y gasistas, que acabará repercutiendo al alza en la factura de la luz y el gas de las familias y empresas de nuestra región. Ustedes son expertos en crear pobreza energética. Hablan de transición, sí, pero de transición directa al abismo de la ruina y la miseria, mientras sus amigos se llenan los bolsillos a costa del infierno fiscal verde. Su política fiscal y regulatoria destruye nuestra competitividad, expulsa a empresas locales a terceros países, frena la inversión nacional y extranjera, y nos hace perder numerosas oportunidades de desarrollo industrial. Sus medidas son claramente antindustria y antiempleo. Mientras que ustedes siguen pensando en cómo poner la bota encima del cuello de transportistas y del sector de vehículos, el setenta y cinco por ciento de la industria catalana del automóvil está en riesgo de extinción y muchos trabajadores no saben cómo cambiar su vehículo de trabajo que ustedes dicen que ya no pueden conducir. Repudian los hábitos de vida de las familias catalanas. Dentro de sus estrategias educativas y de consumo, no cesan en su intento de adoctrinamiento verde. Por ejemplo, mientras los miembros del Govern no escatiman en gastos en viajes al extranjero, quieren hacernos sentir culpables por viajar en avión o por usar nuestro coche diariamente. Criminalizan a nuestro sector primario y a sus modelos de producción local y tradicional. Sin ir más lejos, el plan estratégico de alimentación de Cataluña contempla los objetivos de aumentar un veinticinco por ciento la producción de alimentos que vengan de modelos de producción sostenibles. Además, fijan como reto reducir y sustituir un diez por ciento las proteínas de animales tradicionales. Señora consejera, escuche a la gente del campo. Cito literalmente las palabras de angustia y desesperación de las asociaciones cárnicas catalanas: «Necesitamos un soporte claro y explícito ante las campañas de desprestigio contra la ganadería, los ganaderos y la producción de carne. Desgraciadamente, estas palabras caerán en saco roto ante una Generalitat hipnotizada y fanatizada por la religión verde. Despilfarran el dinero de los catalanes y riegan lobbies y chiringuitos verdes centrados en la agenda 2030. Solamente contando el gasto del Consejo Asesor para el Desarrollo Sostenible y parte de los fondos climáticos, sumaríamos más de 100 millones de euros, que podrían ir perfectamente a potenciar nuestra industria y a atender las urgencias sociales y materiales de las familias y empresas catalanas. Mientras tanto, se llenan la boca de energías renovables, pero Cataluña es el territorio de España más complicado para instalar este tipo de energías, y de los peores de Europa. Esto no son palabras nuestras, sino de una de las asociaciones más importantes de España en energías renovables, que agrupa a más del noventa por ciento del sector de la fotovoltaica. Además, pese a su intento de darnos gato por liebre, sus políticas destrozan aquello que pretenden cuidar. Sus medidas son particularmente nocivas para el medio ambiente y nuestro entorno natural. La Comisión Europea ya considera la energía nuclear como verde y fundamental para lograr el proceso eficiente de descarbonización de nuestras economías y modos de vida. ¿Cuándo piensan hacer lo mismo? ¿O es que acaso su fanatismo no se lo permite? En fin, señores diputados, podría estar toda la sesión plenaria demostrando cómo las políticas climáticas del Govern están arruinando el bienestar de las familias y empresas catalanas. Pero ¿por qué está sucediendo todo esto? ¿De dónde vienen estas políticas que destrozan el día a día de las personas y empresas? Muy sencillo. Vienen de su manera de entender el ecologismo: ustedes defienden y promueven el ecologismo del miedo, el ecologismo moralista y el ecologismo persecutor. El ecologismo del miedo, porque son incapaces de motivar a los ciudadanos a preocuparse por el medio ambiente sin utilizar el recurso del miedo alarmista al que nos tienen acostumbrados. El ecologismo moralista, porque, como en todo moralismo barato, importa más aparentar que ser. A ustedes, en realidad, les da igual el medio ambiente; la prueba es que, cuando hacen alusiones constantes a la transición ecológica, en realidad se refieren al robo de ingentes cantidades de dinero de las clases medias y trabajadoras para llenar los bolsillos de las élites regionales, nacionales y globales [[aplaudiments]] que impulsan la agenda climática. El ecologismo persecutor, porque persiguen, demonizan a nuestros ganaderos, agricultores, pescadores y trabajadores de Cataluña. Desprecian y ridiculizan la manera de vivir de las familias más desfavorecidas y expulsan de la vida pública y profesional a todo aquel que ose desafiar su consenso totalitario. Bien, señores diputados, frente a este análisis, las propuestas y alternativas que presentaremos en la siguiente moción se basarán en los siguientes principios: frente a su histeria climática, nuestro realismo climático; frente a sus soluciones antidemocráticas desde instancias lejanas y tomadas por burócratas internacionales, nuestras soluciones de abajo hacia arriba, basadas en la realidad local, enraizadas en la vida cotidiana de la gente que verdaderamente conoce el problema, la gente del campo; frente a su ecologismo del miedo apocalíptico, nuestro anhelo patriótico por conservar nuestro patrimonio natural y transmitirlo, mejorado, a nuestros hijos y nietos; frente a su capitalismo moralista, nuestra prosperidad económica, basada en el respeto por el libre mercado y la propiedad privada en combinación con nuestro conservacionismo, basado en el amor a nuestra tierra. En fin, frente a sus delirios, dogmas y transiciones ecológicas, nuestro sentido común; frente a su consenso, nuestro disenso. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula la senyora Teresa Jordà, consellera d'Acció Climàtica, Alimentació i Agenda Rural.
Gràcies, presidenta. Si m'ho permet, senyor López, després d'aquesta anàlisi tan exhaustiva i rigorosa... De fet, vostè deia: «Necessitaria tota la tarda. Ja li dic jo que no, perquè en deu minuts s'ha repetit tres-centes vegades; no ha dit res més [[aplaudiments]] que la primera frase que ha dit. Això, d'entrada. Miri, a mi m'agradaria començar la primera intervenció responent directament al títol d'aquesta interpel·lació. Deia: «interpel·lació al Govern sobre les conseqüències de les polítiques aplicades en matèria d'acció climàtica. Doncs miri, escolti, després de sentir-lo, vaig a constatar una cosa: déu-n'hi-do lo bé que anem; déu-n'hi-do lo bé que anem, després, evidentment, d'escoltar-lo a vostè. I recordo que, per sort, el canvi climàtic no només preocupa al Govern i a la majoria de grups que estan en aquest hemicicle, sinó que preocupa al noranta per cent de la societat d'aquest país. Per tant, sàpiga que no pararem de treballar, no pararem de treballar per fer-ne més, de polítiques, bàsicament per mitigar el canvi climàtic, i, evidentment, també per adaptar-nos-hi, perquè sabem que el repte és global i tenim, sens dubte, el convenciment que Catalunya hi ha d'aportar el seu gra de sorra. I si el que li preocupa és que algú pugui quedar-se enrere, ja li avanço que la transició ecològica o serà justa o no serà. I aquesta és la preocupació, entre altres coses, també, d'aquest departament: que ningú, evidentment, quedi enrere. Això ho dirigeixo ara als fanàtics climàtics que em puguin estar escoltant. El grup d'experts de Nacions Unides sobre el canvi climàtic va presentar a finals de febrer un altre informe que dibuixa, val a dir, un panorama, doncs, força desolador. L'últim que havia fet, l'havia fet feia gairebé una dècada –vuit anys, per ser més concreta–, i reconeixen que la velocitat i els danys que està provocant la crisi climàtica són pitjors dels que es preveien. A Europa, més d'una tercera part de la població patirà sequera, amb un escalfament de dos graus, i més de 3.000 milions de persones arreu del món se'n veuran afectades. Les inundacions augmentaran en freqüència, però no només en freqüència, també augmentaran en intensitat. I amb un escalfament de tres graus afectaran, evidentment, el doble de les persones que afecten avui. Es produiran grans desplaçaments de població –en parlàvem fa una estona–, grans migracions, i també pèrdues de superfície de conreu per la pujada del nivell del mar, que afectarà més de 150 milions de persones només –només– al Mediterrani. I li recordo que nosaltres estem al Mediterrani. També es produirà una major pèrdua de collites per la reducció, evidentment, de les precipitacions i l'escassedat d'aigua al Mediterrani, i, evidentment, la productivitat caurà –un disset per cent. I val a dir que si cau la productivitat i la població augmenta..., doncs jo aquí hi veig un problema, i un problema molt greu. Hi haurà més morts per onades de calor. Es triplicarà l'escalfament, bàsicament, si es triplica l'escalfament i puja tres graus la temperatura, en lloc d'un grau i mig. I risc d'incendis, també, eh? L'augment de les emissions que porta associades, evidentment, l'escalfament global..., doncs augmentarà un trenta per cent. I això vol dir que tindrem més risc d'incendis, a banda que els nostres boscos, òbviament, o els gestionem i els gestionem bé o, evidentment, el que faran és adaptar-se justament a la situació de canvi climàtic. I l'única manera, si és que no els gestionem, és..., que cremin. Aquest és l'escenari. És dantesc, és veritat. És especialment preocupant, també. I sobretot a l'entorn del Mediterrani i a casa nostra, a Catalunya, on un dels elements clau, sens dubte, és l'aigua, eh?, que es veurà clarament afectada per l'escalfament, dèiem, global i, evidentment, els efectes d'aquesta emergència climàtica. Els científics coincideixen, eh?, no en el seu diagnosi, sinó en el seu, eh?, que són molts, eh?, els científics, tots ells. La situació del planeta és preocupant i és urgent. De fet, si complíssim tots els compromisos, assoliríem un escalfament de 2,9 graus, però l'escalfament màxim que seria tolerable i assumible no hauria de superar aquest grau i mig que li deia abans, eh?, tal com marquen..., en aquest cas, per exemple, l'acord de París. Tanmateix, i malgrat aquest diagnòstic demolidor, la bona notícia és que encara hi som a temps, evidentment que hi som a temps. Som a temps d'aturar l'escenari d'una distòpia com el que ens planteja aquest informe i que de ben segur no volem per a nosaltres ni volem, vull entendre, per als nostres fills. Perquè això, senyor, López, va de salut i va de vida, i l'informo que vostè, que no és un histèric ecologista, també viu en aquest planeta, és a dir que també l'afectarà a vostè. Les conseqüències, en tot cas, de no afrontar aquesta realitat, senyor diputat, deixi'm dir que sí que són greus –sí que són greus. Les conseqüències de no fer res davant les dades demolidores bàsicament és desistir, i això és un acte no només egoista, sinó extremadament irresponsable. És no pensar, tampoc, en el futur que deixem a les noves generacions. La manera d'afrontar la crisi climàtica no és nova, eh? Calen compromisos, calen compromisos internacionals, calen compromisos sens dubte ambiciosos, i, sobretot, calen accions urgents per reduir les emissions de gasos d'efecte hivernacle i recuperar aquests ecosistemes. Hem de treballar, doncs, per recuperar aquest equilibri i, sobretot, la sostenibilitat de l'acció antròpica sobre el nostre entorn, eh? Ens hem de comprometre i fer accions urgents per tenir un planeta més sa. Ens cal també protegir i restaurar els ecosistemes dels quals depèn l'equilibri global, sense perdre mai de vista la interdependència, en aquest cas, entre el clima, la biodiversitat i la humanitat. I, com que sabem que la realitat que coneixem avui sens dubte canviarà demà, davant l'emergència climàtica no tenim cap més alternativa que la d'actuar. És innegable que la crisi ecològica en què ens trobem és greu –ja l'hi he dit per enèsima vegada, i l'hi diré les vegades que faci falta– i també és profunda, i que no tenim temps per perdre, però en tota aquesta transició hem d'acompanyar absolutament a tothom. L'hem de mitigar i ens hi hem d'adaptar. De fet, la mitigació, eh?, tota la intervenció antropogènica, que té per objectiu reduir les emissions de gasos d'efecte hivernacle o millorar la capacitat d'embornal dels sistemes i alhora adaptar-nos-hi..., perquè aquesta és la realitat, i hem de ser capaços de viure, segurament, i de fer les coses d'una altra manera. Després, en la part final, si vol, parlarem també d'agricultura, perquè hi juga un paper molt important. Miri, li posaré algun exemple del que hem fet amb el fons climàtic, eh?, l'impost del CO2. Tres exemples molt ràpids. Primera: un nou pla de prevenció d'incendis per als anys 2022, 2023, 2024 i 2025, 60 milions d'euros, més alguna part que ens ha arribat d'Europa, gairebé 80 milions d'euros per preparar en aquest període els boscos del nostre país. No sé si ho sap, li dono una dada –aquesta és rigorosa, eh?, és a dir, no és una opinió, això és una informació–, que és que en aquest país tenim un seixanta-quatre per cent de bosc, eh? Doncs el que fem és preparar aquests boscos bàsicament per a l'emergència climàtica i els incendis de sisena generació. Gairebé 6 milions d'euros per modernitzar la xarxa de radars del servei meteorològic del nostre país. La posem al dia. És important anticipar-nos a aquells episodis extrems que no coneixem, que no tenen precedents i que n'hi podria posar bastants exemples, eh? No sé si li sona la DANA, no sé si li sona el Gloria, no sé si li sona el Filomena... No sé si sap que encara no fa un mes el nostre país, tot el nostre país, però molt focalitzat també a la zona de Lleida, va patir una glaçada sense precedents, cinc dies seguits amb unes temperatures brutals, amb més de sis sota zero. Això també és el canvi climàtic. I vaig acabant. La setmana passada fèiem balanç dels sis mesos de vigència del decret de renovables. Doncs miri, hem passat de seixanta megawatts d'informació pública el juny del 21 –això era l'any passat, quan en vam assumir les competències– a més de 1.200 megawatts. En un any hem multiplicat per tres la mitjana d'instal·lacions d'autoconsum mensuals tramitades, i hem multiplicat la potència mensual tramitada pràcticament per dos. El primer trimestre del 22 s'ha tancat amb més de 25.500 instal·lacions d'autoconsum al nostre país, amb una potència total instal·lada de més de dos-cents megawatts. Hem duplicat el nombre total d'instal·lacions d'autoconsum al nostre país en tan sols nou mesos, i hem sumat vuitanta megawatts sobre els cent vint històrics que teníem fins al juny del 21. Aquestes són només –només– algunes dades de les moltes que li podríem donar. A vostès ja sabem que no els convencerem. Aquesta tampoc és la meva intenció; de fet, no hi gastaré ni un segon, si aquest segon l'he de perdre per seguir fent polítiques valentes en pro del tema que ens ocupa avui. Però deixi'm-li dir: de veritat que sembla que visquin en un altre planeta, de veritat que sembla que visquin una realitat absolutament paral·lela, vostès, sí. I l'hi repeteixo, senyor López: sàpiga que, li agradi més o li agradi menys, a nosaltres..., a mi no m'agrada gaire, eh?, però compartim el mateix planeta i compartim el mateix país, i la mateixa realitat. I l'hi torno a dir: això va de vida, de la meva, de la dels seus successors, però també de la seva. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
En el torn de rèplica, té la paraula el diputat Ramón López.
Gracias, presidenta. Señora consejera, dice si me suenan el Gloria, el Filomena...; pues sí, sí que me suenan. La verdad es que mediante una PR hemos reclamado su pago en la Comisión de Agricultura, y todos los grupos votaron en contra. [[Alguns aplaudiments.]] Después, dice que se reducirán las cosechas. ¿Quiere que li diga por qué? Porque los payeses tendrán que abandonar el campo. ¿Y sabe por qué? Usted se reunió con representantes frutícolas hace cuatro días en Lérida para valorar los daños de las heladas de hace unas semanas. Mi pregunta es si van a tardar tanto a cobrar como los del Filomena, que llevan un año y medio, casi, y todavía no han cobrado. También tienen facturas que pagar, y, si no pueden, tendrán que abandonar los campos. Dicho esto, sus declaraciones han dejado claro que la izquierda y las agendas globalistas utilizan nuestros campos, nuestros montes, nuestros ríos y el aire que respiramos para sacar rédito político, lucrarse a costa de nuestros trabajadores y empresarios e imponernos a todos una única manera de entender nuestra relación con la naturaleza. Ejemplo de ello son los nuevos chiringuitos que quieren montar a costa de los catalanes, como la agencia catalana por la naturaleza o el plan territorial de renovables que han presentado. Ustedes nos llaman..., que somos unos negacionistas. Pues no, no somos negacionistas. Nos acusan de negacionistas climáticos. Pero ustedes sí que son negacionistas: de la realidad –de la realidad. El verdadero negacionismo consiste en ver la realidad con su filtro ideológico y negar soluciones que se alejan de sus postulados totalitarios. En fin, sigan con su histeria climática, que ya nadie les cree. Nosotros seguiremos preocupados y ocupados con la realidad a la que se enfrentan los catalanes todos los días, y tengan por seguro que, más pronto que tarde, recuperaremos Catalunya para el gran proyecto nacional que es España. Muchas gracias. [[Aplaudiments.]]
I té la paraula, en el torn de rèplica, la consellera Teresa Jordà.
Avui que havia començat bé la tarda, eh? Ja es veia que no podia durar gaire, això. Miri, jo no sé si vostès són negacionistes o són científics, el que li diré ben clar és que són uns irresponsables de la primera lletra a l'última. Això sí que l'hi dic. [[Aplaudiments.]] I, miri, quan vostès diuen que el canvi climàtic és ideología, és separatisme, és totalitarisme –no ho sé, perquè diuen de tot–, nosaltres, ja li dic també, eh?, que ens reafirmem absolutament encara més en alinear totes, totes les polítiques energètiques amb les de prevenció del medi natural, sobretot fent èmfasi en la transició cap a les energies renovables. Això l'hi asseguro. Quan vostès parlen de religión verde o de delirios ecologistas, doncs miri, també l'hi dic, confirmen de manera fefaent, sens cap mena de dubte, que no anem errats en el nostre compromís ferm en implementar l'economia verda com a palanca per a l'acció climàtica. Senyor López, nosaltres seguirem, seguirem treballant incansablement. I ho farem per tal de garantir la conservació de la biodiversitat, que en els últims anys n'hem perdut al voltant d'un vint-i-cinc per cent, però també en la conservació del medi natural, mentre vostès intenten ridiculitzar-nos, d'alguna manera, parlant d'ambientalismo histérico i de tots aquests adjectius, que val a dir que algun és original, però poca cosa més. Perquè, malgrat el seu soroll i malgrat les seves mentides, volem nosaltres, sens dubte, gestionar l'aigua. Sí, la volem gestionar. La volem gestionar tenint en compte les previsions de la seva futura disponibilitat, perquè els recursos són escassos; de fet, són finits. I volem fer-ho amb criteris rigorosos, amb criteris específics per a les conques també del nostre país, per a les conques catalanes. Volem arribar –també l'hi dic perquè no li vingui un atac d'histerisme– al residu zero. Ho entén? Aquesta és la nostra vocació també: arribar al residu zero; a través del foment d'una cosa que es diu «economia circular. Perquè l'economia aquesta lineal, senyor López, doncs ja ha passat a millor vida o viu o existeix en el seu planeta. El repte és immens, eh?, però hem vingut a transformar. Ho hem dit mil vegades i ho direm mil vegades més i ho demostrarem, evidentment, amb els fets. Així que els puc assegurar que, malgrat el seu soroll, el nostre compromís per fer la transició verda que aquest país necessita sens dubte és total. I deixi'm-li dir una altra cosa respecte al tema dels nostres pagesos, ramaders, pescadors del sector primari..., que estic contenta que vostè sàpiga que evidentment m'hi vaig reunir –com ho faig habitualment; m'hi reuneixo cada setmana, sens cap mena de dubte, i parlem cada setmana–, fruit de les glaçades d'aquests últims dies. Miri, el clima en els nostres pagesos –que, com bé sap, han de mirar cada dia al cel–, doncs, els aporta riscos –molts riscos, cada vegada més–; inclús riscos que ni tan sols un sistema d'assegurances preveu, perquè bàsicament les coses han canviat i malauradament ho fan de manera ràpida i, si no assistim aquests canvis, encara evolucionaran de manera més ràpida. Doncs bé, torno a fer referència a la pel·lícula d'Alcarràs, que, com que no sé en quin planeta viu, no sé si l'ha vista. És una pel·lícula que va guanyar la Berlinale i que la seva directora es diu Carla, en aquest cas. Doncs la Carla ha fotografiat, en aquesta pel·lícula, molts dels paisatges que aquests dies han sofert una de les gelades, deia, gairebé desconegudes, perquè jo crec que no glaçava així..., no havia glaçat mai així durant cinc dies seguits. I ella, en aquesta magistral obra d'art, les fotografia, eh? Gelades sense precedents. Les pèrdues de les collites fruit d'aquestes gelades, a les quals donarem resposta, com no pot ser d'altra manera, han estat catastròfiques; també sense precedents. El fred, la calor, el vent, la pluja, la sequera, les plagues diverses, les malalties de les plantes, les malalties també dels animals són els fantasmes que acompanyen la nostra pagesia. A la nostra pagesia també els acompanyen aquests fantasmes. És a dir, que mitigar el canvi climàtic, que adaptar-nos i que fer polítiques en pro d'aquesta transició verda, en definitiva de la transició ecològica, això que va de salut i va de vida al meu i al seu planeta, també –també–, sens dubte, serveix i és per acompanyar els nostres pagesos, en definitiva, els que a vostè i a mi també ens produeixen aliments. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Passem ara al sisè punt de l'ordre del dia, la interpel·lació al Govern sobre el balanç d'un any de mal govern; presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. [[Interpel·lació al Govern sobre el balanç d'un any de mal govern]] [[300-00167/13]] Té la paraula, per fer-ne l'exposició, el diputat senyor Carlos Carrizosa.
Gracias, presidenta. Efectivamente, llevamos un año ya con el Gobierno del presidente Aragonès y, para ser sinceros, el balance creemos que es el de un mal gobierno y el de una pérdida continuada de oportunidades para Cataluña. Hemos tenido inacción –inacción absoluta–, se han desviado de las prioridades que realmente importan a la ciudadanía, se sigue derrochando el dinero, y el resultado, después de este año de gobierno, es que persiste la división en la ciudadanía que realmente existía cuando el señor Aragonès llegó al Gobierno, se ha acentuado el hartazgo y la desconfianza hacia la clase política en Cataluña, se ha seguido perdiendo empuje económico y, desde luego, se ha acentuado la mala imagen nacional e internacional de Cataluña, últimamente con la noticia, además, de que el que fuera presidente de la Generalitat, antes de declarar la independencia se entrevistó con emisarios de Putin para vergüenza e indignación de todos nosotros. Y no será porque no sea urgente ponerse a trabajar en Cataluña. Hay mucho que hacer en nuestra tierra –mucho. Hay que cerrar la fractura social que inició el independentismo; hay que recuperar la confianza perdida por la ciudadanía; hay que atender a los problemas más acuciantes, a la inflación, al precio de los suministros, a la vivienda, a su carestía, a su falta, a problemas de seguridad, y, desde luego, a problemas de sanidad que arrastrábamos ya, que venían de lejos, pero que se han acentuado después de la crisis del covid. Y, para ello, lo primero que habría que hacer es gobernar para todos y con sentido de la realidad, y recuperar, tratar de recuperar interna y externamente la mala imagen, la imagen que genera depresión y desconfianza, del Gobierno de la Generalitat de Cataluña, tanto interiormente como exteriormente. Ustedes, desde luego, desde que se embarcaron en esta aventura, han provocado muchísimos problemas a la sociedad catalana. Después del golpe a la democracia, pues, hemos conocido que ustedes han seguido con una acción exterior que ha sido realmente desleal para los intereses generales de España, pero que tampoco nos ha proporcionado a los catalanes ningún tipo de ventaja económica o patrimonial. Solamente se han ocupado de vender el procés en el extranjero, no de vender las empresas y la cultura catalana. Y, además, ahora nos hemos enredado últimamente con el «Catalanfake, que nos ha generado otra vez una nueva rueda de hámster. Ahora otra vez el gran problema de Cataluña no son los problemas de los catalanes, sino que a ustedes..., pues, ustedes han hecho un informe de parte con una universidad que se han buscado ustedes, y han hecho un informe por ustedes y para ustedes. Y sí, por parte del Gobierno, de forma inconsciente, se han reconocido las acciones que llevaba a cabo el CNI investigando, desde luego, en la época del Tsunami Democràtic, con gravísimos disturbios por parte de quienes habían promovido un golpe contra la democracia..., pues se habían promovido, desde luego, como suponemos y como nosotros hemos sostenido siempre, acciones que son las mismas que acometería cualquier otro país democrático que es cercado por un movimiento ultranacionalista y ultrapopulista como el que ustedes han venido encabezando. Es lamentable ver como el desenlace de todas las bravatas a las que ustedes someten al Gobierno de España sea que, al final, la cabeza de la directora del CNI se les sirve a ustedes en bandeja, después de que se les da entrada en la comisión de secretos y se sale..., le falta tiempo para cascarlo al señor Rufián, cosa que, por cierto, mi partido ha puesto ya en conocimiento de la Fiscalía. Y es que hemos tenido que soportar de todo, hasta que el señor Junqueras, condenado por sedición y malversación, diga que estamos aquí para ayudar si se asumen responsabilidades y no vuelve a ocurrir. No sé, ustedes realmente están sometiendo a toda la sociedad española y también a la catalana a un perpetuo chantaje. ¿Cómo vamos a avanzar en esta tierra? ¿Cómo vamos a avanzar si ustedes, después de delinquir, después de engañar, después de malversar el dinero, después de engañar a todos los suyos, encima buscan el perpetuo enfrentamiento con el Gobierno de España y con más de la mitad de la población catalana? Cuando se habla de diálogo, señora vicepresidenta... [[L'orador riu.]] No, señora Vilagrà –perdón. Señora Vilagrà, cuando ustedes piden diálogo –que lo que piden es chantaje–, y el señor Illa también dice «no, diálogo entre catalanes, también entre catalanes, yo casi les instaría a ustedes a que hablen entre ustedes, a que hablen entre los propios independentistas, a que convenzan a aquellos hiperventilados a los que ustedes les pusieron el ventilador al máximo que se equivocaron. Lo primero que tendríamos que tener en Cataluña, para empezar a entrar en una nueva senda con un gobierno realmente productivo, es que ustedes, desde el separatismo, se aclarasen entre ustedes mismos. Eso sería lo primero. Y luego atender a la economía. Lo principal para poder repartir los recursos en un país y que las personas más desfavorecidas no se queden en la cuneta es crear riqueza, y luego repartirla. Por lo tanto, lo primero que deberían hacer ustedes es despegarse con claridad de la estrategia del decrecimiento. O sea, ustedes tienen socios –tanto los comunes como la CUP– que abogan por el decrecimiento, cuando el decrecimiento, como todo el mundo sabe, supone, pues, más paro, supone peores salarios y supone contratos más precarios. Han de volver ustedes; han de tener un plan para atraer a todas las empresas que han huido de Catalunya; han de rebajar los impuestos y hacer que los catalanes no seamos los que más impuestos pagamos. Y cuando se dice esto, no hagan eso de «ay, es que Madrid hace dumping fiscal. Antes Madrid nos robaba, pero en general, ahora es que se aprovecha de la capitalidad, y cuando no, es que hace dumping fiscal. Todo menos admitir que ustedes se administran mal. Porque si ustedes dejasen el dinero de los ciudadanos en los bolsillos de los ciudadanos, eso seguro que generaría más inversión, más riqueza, y al final más recaudación de impuestos, que es ni más ni menos lo que está pasando en Madrid. Pero claro, si la Administración catalana es una losa cara e ineficaz que cae sobre las espaldas de los contribuyentes, que no hacen más que pagar dinero y obtener malos servicios, entonces sí que tenemos un problema. Y oiga, señora Vilagrà, esto es percibido por todos los catalanes, por la inmensa mayoría de los catalanes. Una administración ineficaz; que se gastan ustedes el dinero, por ejemplo, en una acción exterior..., que yo les propondría –y eso haremos en la moción– que cierren todas las delegaciones del Govern, excepto la de Bruselas, y mantengamos las oficinas económicas; pero eso sí, con transparencia. Hay otras comunidades autónomas –la andaluza, por ejemplo– que tienen unas oficinas económicas en el exterior y que promueven exportación y negocio. Eso es lo que deberían estar haciendo. Pero ustedes son opacos porque no hacen eso, ustedes crean chiringuitos en el exterior. Desautoricen, por favor –también esto yo creo que es urgente–, el montaje que ha hecho el señor Puigdemont en el Consell de la República, que se ha montado una especie de ministerio de asuntos exteriores paralelo; que, por cierto, estoy convencido de que nos está robando, estoy convencido de que el señor Puigdemont nos está robando, porque seguro que él no paga esos viajes de su bolsillo –seguro que no. ¿Quién se los paga? El día que los tentáculos de la financiación del independentismo y del señor Puigdemont en el exterior queden puestos en evidencia, me parece que van a caer muchos velos a mucha gente que no se imagina lo que ustedes están haciendo con el dinero de todos nosotros. Le decía de reformar esta Administración ineficaz. Lo primero que hay que hacer es reducir la burocracia. Mire, en esto..., y yo con esto voy a acabar y luego seguiremos los cinco minutos posteriores. Estuvo el presidente Aragonès en el foro del Cercle d'Economia, y hablaba de estas cuestiones, de reducir la burocracia y tal. Parecía que tenía ideas, pero no dijo nada de cómo llevarlas a cabo –no dijo nada. Y, claro, si es que ustedes pasan los días hablando de las cosas..., del espionaje, de no sé qué, pero no ponen fil a l'agulla. Yo le diré: en la comunidad andaluza, durante el Gobierno, que hemos estado..., de Ciudadanos en el Gobierno, se han hecho tres decretos con quinientas medidas para reducir la burocracia, y se ha hecho una ventanilla única empresarial. Es posible hacerlo. A mí me explicaron cómo. Hacían que desde su comunidad autónoma tuvieran contacto con los ayuntamientos y facilitasen que cualquier empresa que se quisiese establecer en un ayuntamiento tuviera un encargado de proyecto que facilitase y acortase los plazos hasta que la realidad de la inversión se hiciese efectiva. [[Alguns aplaudiments.]]
Té ara la paraula, en el torn de resposta, la consellera de la Presidència, senyora Laura Vilagrà.
Sí; gràcies, presidenta. Diputat, bé, vostè m'ha fet una interpel·lació sobre mal govern. En tot cas, el seu discurs, com és habitual, ha estat exagerat, catastrofista i, evidentment, mancat de tota credibilitat. M'ha sonat a allò de «Piove? Porco Governo!, aquell aforisme italià a través del qual qualsevol cosa que no surt bé és culpa del Govern i fins i tot el fet que no plogui. Bé, en tot cas, jo li giraré completament el seu, diguem-ne, parlament, en el sentit de parlar de bon govern, en el sentit que, de fet, el bon govern no genera titulars, no serveix perquè vostès vinguin aquí al Parlament amb cartells o omplin l'hemicicle de propaganda nacionalista, però, en canvi, sí que li serveix a la ciutadania. I al final, si encara no ho recorden, pel que estan aquí, justament, és per a això, per aconseguir, doncs, que a Catalunya tinguem un bon govern i impulsar iniciatives interessants. Com és sabut, és veritat, el nombre de problemes complexos que hem d'afrontar els governs ha crescut exponencialment. De fet, s'evidencia en el contingut de les agendes polítiques que tenim sobre la taula, amb la seva complexitat o també amb la complexitat de la seva implementació. També s'han incrementat el nombre d'actors als quals es reconeix legitimitat per intervenir a l'esfera pública –per sort, jo diria. També hi ha formes més complexes de govern en xarxes, coproducció de polítiques públiques, i això ens obliga a buscar constantment la innovació. I això no ho dic jo; tots aquests criteris els expressa Francisco Longo o Albareda –són teòrics de l'Administració pública a casa nostra. Per tant, efectivament, la governança és molt més complexa. I, en aquest sentit, la confiança és un dels factors crítics entre els actors a l'arena política. De fet, la Comissió de Venècia del Consell d'Europa va determinar que la bona governança i la bona administració no poden existir en societats ni institucions democràtiques ni en la presa de decisions si no són transparents. Per tant, els representants polítics hem d'estar subjectes a responsabilitats i obligats a donar-ne compte. I també és la nostra responsabilitat, per si darrerament se n'han oblidat, la de fomentar i respectar el conjunt de drets fonamentals. En aquest sentit, la bona administració, que és el que fem el Govern de la Generalitat, passa per lleis de funció pública que garanteixin la professionalitat; la despolitització de les administracions; lleis de controls financers interns i externs, que assegurin un bon ús dels serveis públics i les responsabilitats que se'n deriven; lleis que protegeixin de manera efectiva les persones que denuncien irregularitats o pràctiques corruptes. I això és justament el que fa la Generalitat: legislem en aquest sentit. I així trobaran lleis com la d'ocupació pública, o lleis com la de l'Escola d'Administració Pública, per fer que la nostra funció pública, els nostres treballadors, tinguin una millor formació, una millor promoció del seu talent, però també que siguem capaços d'elaborar codis de conducta o codis d'ètica. Això és el que fem. Per tant, ens cal, efectivament, creativitat, intuïció, innovació, resiliència. I així ho practiquem al nostre Govern, malgrat les dificultats, incerteses, complexitat; malgrat que vostès s'entestin en viure de la polèmica i de la judicialització de la política. I crec que fan un flac favor, de fet, a vostès mateixos i al conjunt de la ciutadania. Si seguim en aquesta lògica..., de fet, nosaltres no actuem per creences, per tòpics o per titulars de diaris o algun tuit, com vostès, sinó que el que nosaltres fem és justament el contrari. Volem treballar en base a la sistematització de les dades, a saber tractar-les i gestionar-les i també a fer-les públiques a l'abast de tothom. Per això treballem amb dades obertes que afavoreixen la participació ciutadana de tots aquells col·lectius organitzats, perquè posem a disposició de tothom el nostre coneixement i fem una administració més amable a la ciutadania. És evident que en l'era digital, en el moment que estem, hem de ser conscients de la importància de l'ús de les dades i del potencial que tenen. Per això la Generalitat té un catàleg de dades obertes que en aquests moments compta amb més de mil conjunts de dades. El món privat ja fa molt de temps que treballa d'aquesta manera i també la xarxa social. Són un exemple molt evident de com les grans empreses en treuen rèdit per a benefici particular. Nosaltres, en canvi, n'hem de treure benefici per al bé comú, per aportar valor social a les nostres polítiques. Per això ens hi hem posat i no anem a remolc. Hem de tractar les dades perquè posin la ciutadania, les entitats, les empreses, al centre. I això com s'aterra? Doncs agilitzant els tràmits; reduint la burocràcia; promovent eines de lectura fàcil en l'àmbit del dret administratiu; sent, cada vegada més, propietaris de les nostres dades interoperables entre administracions, i, en definitiva, avançar cap a una administració més intel·ligent i dinàmica. Més enllà d'això, volem, doncs, una administració més eficient, on les dades constitueixen un govern relacional, i això també és l'ADN del nostre Govern. Un lideratge relacional, que jo diria que són valors de lideratge en femení també. I el Govern n'és un clar exemple. Com saben, no podem parlar de bon govern sense fer esment a la transparència i al retiment de comptes. I crec que les dues tenen molt a veure amb la feina que, de fet, els grups de l'oposició també poden desenvolupar aquí al Parlament. I em permetran que faci especial èmfasi a la feina que des del meu departament hem fet amb el compromís, amb la transparència i el retiment de comptes en aquesta cambra. Un exemple seria la candidatura de Jocs Olímpics. Hem rebut diferents peticions, també del seu grup, en temes de transparència i de lliurar informació, i ens haguéssim pogut quedar aquí, però l'hem lliurat més enllà dels deures legals, ho hem fet a l'abast de tothom, perquè també vostès, com qualsevol ciutadà, disposin de forma transparent de tota aquella informació que fa referència als diners invertits pel sector públic. I això, diputat, és transparència, és bon govern, i és ser proactius en la publicació de la informació. I sobre el retiment de comptes, crec que hem d'estar orgulloses del seguiment i publicació del pla de govern, una eina que no només ens permet ser estratègics en la nostra feina, sinó que ens permet avaluar-nos, fer-ho de forma constant, i així, arribats a aquest punt, poder-ho explicar amb tot detall. D'aquí a pocs dies, com deia també vostè, farem balanç d'aquest any de govern..., que, de fet, tots els departaments estem treballant per complir amb els objectius establerts en aquest pla. I, per altra banda, i finalment, quan parlem de bon govern, també parlem d'un govern col·laboratiu, i això implica la ciutadania i tots els actors. I com m'agrada dir sovint, no ho sabem fer d'una altra manera. No té cap sentit que l'any 2022 governem lluny d'allà on es produeixen les decisions, lluny de les administracions més properes a la ciutadania, és a dir, els governs locals. I és per això que posem molt èmfasi en aquells espais de col·laboració que tenim amb el món local. En el cas de Presidència, que som els principals interlocutors amb els ajuntaments, a través del Consell de Governs Locals, que hem activat, com saben, fa uns mesos, el Consell de Petits Municipis. També saben que hem començat a legislar dues lleis importants per al món local: la llei de governs locals i la llei de l'estatut dels municipis rurals. I és això el que hem de fer: relacions multilaterals de molta més qualitat. També relacions bilaterals. I, en aquest sentit, m'agrada explicar que tenim una relació molt més acurada i hem reactivat, doncs, relacions bilaterals amb l'Aran, d'una banda; també, a banda i banda de la plaça Sant Jaume, per, evidentment, fer front a les necessitats que té la ciutadania de Barcelona; però també reptes importants com, per exemple, a municipis com Badia del Vallès, amb unes característiques molt singulars, però també amb Terrassa i altres ciutats. Per tant, abordem situacions complexes que requereixen tota aquesta dedicació i atenció. Així doncs, diputat, deixi'm que miri un moment enrere per poder posar el focus al dia d'avui. Perquè històricament s'ha relacionat bon govern a virtuts dels governants i mal govern a nepotisme. «Visca la terra i mori el mal govern va ser un dels lemes que els segadors cridaven durant la diada religiosa de Corpus del 7 de juny de 1640. Es rebel·laven contra un règim de tirania del virrei, especialment tirà amb els que cultivaven la terra. Això és el mal govern: la tirania, no respectar els valors democràtics bàsics, no respectar els drets fonamentals. I els catalans i les catalanes, senyor Carrizosa, fa segles que hi batallem, contra el mal govern, perquè en som víctimes. I no cal anar gaire lluny: amb l'espionatge massiu, sense acabar d'arribar fins al final en les responsabilitats; creure que un govern pot passar per sobre dels drets fonamentals i de l'oposició democràtica; creure que els jutges i fiscalies lo afinan todo, aquesta sensació constant de no només desprotecció, sinó d'un estat que va a la contra. I vostès en són còmplices i promotors. Així doncs, cap lliçó per part de vostè. Permeti'm que li digui que no es posi a la boca el president Puigdemont. El president Puigdemont, evidentment, ha fet una feina excel·lent aquí i l'està fent com a eurodiputat; per tant, representant amb tots els drets i amb totes les responsabilitats. Per tant, alerta amb el que s'expressa. Perquè nosaltres no només gestionem el dia a dia. Perquè nosaltres treballem per transformar i treballem per la independència d'aquest país, i no ho deixarem de fer. Per tant, el Govern de Catalunya representa un bon govern, obert, transparent, col·laboratiu i amb integritat institucional. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, en el torn de rèplica, té la paraula el diputat senyor Carlos Carrizosa.
Déjeme decirle, señora Vilagrà, que, si en 1640 se gritaba sobre el mal gobierno en Cataluña, en 1652, cuando se liberaron por fin de doce años de administración francesa, los catalanes de la época gritaban «Visca lo rei d'Espanya, en 1652. [[Alguns aplaudiments.]] Y luego, respecto a la competitividad, claro, a mí me..., realmente, el problema que tenemos en Cataluña solamente ustedes se niegan a verlo: la fuga de empresas, la depresión, la falta de confianza en nuestros números. Pero esto es objetivable con los rankings de competitividad que se publican en la Unión Europea a instancias de la Comisión Europea, pues esos son datos objetivos. Y, fíjese, la nuestra, nuestra competitividad, en diversos índices está por debajo de la media de las regiones de la Unión Europea. Y, por ejemplo, nuestro mercado de trabajo en cuanto a competitividad está en el puesto 220 de 268. Y nuestra calidad institucional, que yo creo que a ustedes les afecta muy directamente, ha bajado sesenta y ocho puestos en el último año. Por lo tanto, es cierto que en Cataluña ustedes nos han llevado a una crisis en la que nos vamos adentrando sin que ustedes sepan refrenar y cambiar el ritmo. Y yo le estaba diciendo una de las cuestiones más importantes, que es esta reforma de la Administración para evitar que pese como una losa sobre los bolsillos de los ciudadanos y que, además, no ayude a dinamizar nuestra tierra y nuestra economía. Con una mejor administración del dinero, con una adecuada priorización de las materias que más importan a los ciudadanos, pues, seguramente no tendríamos que sacarles a ustedes los colores en materia de vivienda pública. Que todos los gobiernos de la Generalitat han pasado de cumplir las obligaciones establecidas en la ley de vivienda en cuanto al suelo de uso público y a la vivienda de alquiler público, que es lo que realmente podría influir en el precio de la vivienda. Tampoco se hace nada para rebajar unas listas de espera de sanidad que se han exacerbado después del covid. No se ha hecho nada para revertir la mala gestión que hemos padecido en las residencias y tampoco para el déficit de inversión que se padece en las residencias de mayores. La formación profesional, hasta ahora..., que tanto influye en el acceso de los jóvenes al mercado de trabajo, siendo los jóvenes uno de los colectivos más vulnerables al paro, pues no se ha hecho absolutamente nada. Se anuncia, se anuncia, pero de momento se han ampliado plazas y nada más de eso se sabe. El gran proyecto de FP que teníamos aquí en Catalunya vinculado a la automoción está absolutamente parado y fracasado. Mientras los catalanes están mirando cómo ahorran en el día a día en energía, o cómo afrontan la inflación, que se dispara con el precio de los carburantes y el mantenimiento de los sueldos, sobre esto, ustedes..., aquí el señor Giró se lavaba las manos. Ah, para eso sí que rehúyen ustedes todo tipo de responsabilidad y de competencia. Y luego hay dos temas –que ahora precisamente entraba el señor Elena–, que son la inseguridad ciudadana y la despolitización, de una vez por todas, de TV3 y de Catalunya Ràdio. En cuanto a la inseguridad ciudadana, hemos empezado con mal pie y seguimos por ahí, que es desprestigiando a los Mossos d'Esquadra, ignorando el problema de la ocupación y la inseguridad que conlleva la ocupación delincuencial en los barrios. Desde luego que los guetos y los núcleos, digamos, de marginalidad y pobreza se deben afrontar con medidas sociales, pero es notorio que la policía debe ser dotada de mayores medios y de mayor prestigio al principio de autoridad. Y por último ya, y como no tenemos más tiempo, oigan, ahora vamos a cambiar los directores de TV3 y de Catalunya Ràdio. A ver si verdaderamente incidimos en criterios de profesionalidad y no en que sean muyahidines del procés, que es lo que hemos tenido hasta este momento. Basta ya de propaganda en los medios públicos. Acaben también con la política de silla vacía, dejen de invocar diálogos que son chantajes, hablen entre ustedes y empiecen a gobernar de verdad, porque los catalanes están hartos ya y quieren empezar a ver soluciones por parte de su Gobierno. [[Alguns aplaudiments.]]
I, seguidament, té la paraula la consellera Laura Vilagrà.
Sí; gràcies, presidenta. Bé, diputat, aquest Govern fa un any que treballa intensament, i molt, i li puc posar moltíssims exemples. De fet, vostè me n'ha apuntat alguns que jo els hi acabaré desgranant. Per al Departament de Presidència, com li deia, aquesta reforma integral de l'ocupació pública catalana tan necessària. També hem posat en marxa ja –i, de fet, ho hem pactat amb els sindicats– aquest procés d'estabilització, que se'n beneficiaran 59.000 persones; per tant, un procés històric. També hem començat a desplegar els serveis territorials a l'Alt Pirineu i Aran i al Penedès, que eren deures pendents. També s'ha aprovat el pla estratègic d'infraestructures digitals –importantíssim, òbviament, per al país–, o bé s'ha assumit el servei de rodalies de Lleida a Ferrocarrils de la Generalitat, a partir del 2024. Em parlava de qüestions d'empresa i qüestions de suport. Doncs hem destinat ja, en els darrers dos anys, més de 200 milions d'euros en polítiques actives d'ocupació per a joves. També s'ha completat el desplegament de la finestreta única empresarial, que ja és operativa a tot Catalunya. I s'ha adjudicat, després de moltes negociacions, la gestió i explotació del Centre de Formació Professional d'Automoció de Martorell a la UPC; per tant, un tema importantíssim. Per altra banda, hem destinat més de 3.000 milions d'euros a subvencions i ajuts, donant resposta a les necessitats derivades de la pandèmia en els darrers anys, en els darrers dos anys. I també s'està ultimant un decret llei de mesures urgents per pal·liar els efectes econòmics de la guerra a Ucraïna. S'ha presentat l'Organisme de Protecció i Promoció de la Igualtat de Tracte i la No-discriminació, o bé s'ha aprovat el programa TempsxCures amb una dotació de 20 milions d'euros. S'ha triplicat la dotació de convocatòries per a aquest any de subvencions a la internacionalització d'entitats catalanes. O bé s'ha aprovat el decret –que, de fet, ha estat avui– de la xarxa de delegacions del Govern de la Generalitat a l'exterior, i s'amplia a catorze. Em sap greu dir-l'hi, perquè sé que li agrada molt poc, però nosaltres ho tenim plenament en les nostres prioritats. Per altra banda, hem acordat amb el món municipal finançar educació infantil P2. També un pla d'increment de l'ús del català als centres educatius; evidentment, això persegueix acabar amb la judicialització en aquest tema. En aquest nou curs 2022-23, disminució de les ràtios a infantil 3, modificació del calendari, un increment de l'oferta inicial de formació professional –vostè me'n parlava, i ja li puc donar, doncs, aquesta dada–, i modificació del procediment per garantir que tot l'alumnat de quart d'ESO tingui plaça al cicle de grau mitjà i la implementació del decret de la programació de l'oferta educativa. Per altra banda, s'han reduït fins a un quaranta per cent els preus dels màsters oficials per equiparar-los als estudis de grau. O bé ja s'ha aprovat la llei de ciència, amb l'objectiu de consolidar el model de recerca, de desenvolupament i d'innovació. Pel que fa a altres departaments, com Acció Climàtica, amb la modificació d'aquest Decret llei 16/2019 s'ha aconseguit que, efectivament, accelerem aquesta transició energètica tan necessària. O s'ha aprovat el programa per al disseny i la creació de l'energètica pública. Per altra banda, qüestions de salut. El Govern i les universitats acorden incrementar en més de cinc-centes places d'accés el grau d'Infermeria per al curs vinent, i això suposa un vint-i-cinc per cent més que les actuals. O bé s'ha aprovat el pla de prevenció del suïcidi de Catalunya 2021-2025 per reduir-ne, evidentment, els casos i l'estigma social que significa. S'ha arribat a consolidar una plantilla de 22.000 efectius de Mossos d'Esquadra –és un fet històric. També s'incorporaran nous efectius de bombers i bomberes, funcionaris i també voluntaris. O la feminització dels cossos. O bé criteris per fer prevaler els drets fonamentals en la tramitació d'expedients vinculats a la seguretat ciutadana. En drets socials, aprovació del pla territorial sectorial d'habitatge, que marca les línies en qüestió d'habitatge en els propers vint anys. O bé s'han invertit més de 55 milions d'euros per reduir les llistes d'espera en places residencials. O bé el marc d'acció importantíssim de l'abordatge del sensellarisme a Catalunya per als propers anys. I a cultura, una dada històrica en pressupost per fer polítiques públiques de cultura. O bé destinar 25 milions d'euros d'ajut al sector de l'audiovisual. O bé s'ha presentat el pacte nacional per la llengua. I en justícia, un tema que li agradarà molt, s'han pres mesures per a la normalització de l'ús del català a la justícia; s'ha posat en marxa el Compendium.cat i s'ha aprovat abonar als advocats del torn d'ofici un quaranta-tres per cent més per escrit presentat en català. Exemples, només alguns, de la feina feta per aquest bon govern de la Generalitat de Catalunya. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Passem al setè punt de l'ordre del dia, la interpel·lació al Govern sobre el paper de la infermeria en el sistema de salut, que ha presentat el Grup Parlamentari de Junts per Catalunya. [[Interpel·lació al Govern sobre el paper de la infermeria en el sistema de salut]] [[300-00162/13]] I té la paraula, per fer-ne la interpel·lació, l'exposició, la diputada senyora Titón Laïlla.
Gràcies, presidenta. Consellers, conseller de Salut... Abans de res m'agradaria saludar les persones que ens acompanyen avui aquí a l'hemicicle, que són l'Estrella Martínez, degana del Consell de Col·legis d'Infermeres i Infermers de Catalunya, i la presidenta, la senyora Paola Galbany, del Col·legi d'Infermers i Infermeres de Barcelona. I excusar, doncs, les altres tres presidentes que per motius diversos avui no ens han pogut acompanyar. Perquè aquesta interpel·lació que faig avui, la faig, precisament, amb motiu que demà passat, el dia 12 de maig, és el Dia Internacional de les Infermeres. I se celebra el dia 12 de maig en record d'una de les referents de la nostra professió, la Florence Nightingale, la dama de la llum, nascuda tal dia com demà passat, el 1820, i que a la guerra de Crimea va fer una cosa tan simple a ulls d'avui, però tan revolucionària llavors, que va ser separar les zones netes i les zones brutes, el rentat de mans i incorporar la higiene com una de les mesures bàsiques per atendre els ferits. Però no només va ser pionera en això, sinó que va ser una de les primeres infermeres en sistematitzar l'atenció sanitària, en crear una escola d'infermeria seglar a Londres; també va ser pionera en el recull de dades sanitàries i en la gestió dels hospitals. I, de fet, se li atribueix el desenvolupament d'una forma de gràfic circular, un histograma circular –aquells que es dediquen a l'estadística ho deuen conèixer molt millor que jo–, que encara a dia d'avui s'anomena «diagrama de la rosa de Nightingale. Per què dic tot això? Perquè, precisament, la infermera Nightingale va ser pionera del que serà avui la professió i, a banda de la seva tasca assistencial, també va ser pionera en docència, en recerca, en gestió hospitalària i també en gestió clínica. I estic convençuda que tot això no se li hagués atribuït a la senyora Nightingale, de la que sí que li coneixem aquest sobrenom romàntic com la dama de la llum o la dama de la làmpada, precisament, pel fanalet que portava quan passejava per les diferents sales on atenia els soldats ferits a la guerra. Per tant, les infermeres hi érem i hi som i hi hem estat sempre, però massa vegades, sota el meu parer, fent una feina allunyada dels focus en molts casos i que es tradueix gairebé sempre en innovacions en la cura i en l'atenció de les persones, no només les malaltes, sinó totes, i sempre sempre vetllant per la dignitat de la ciutadania. I poso només tres exemples d'una força d'una professió que és necessària, que és imprescindible, que a vegades és menys valorada des de la perspectiva, fins i tot, de les pròpies infermeres, que no donem valor visible a aquelles aportacions que fem al nostre sistema de salut. Per exemple, qui va inventar i patentar la xeringa utilitzable només amb una sola mà, la xeringa que tots coneixem i que a dia d'avui encara s'utilitza? Doncs va ser una infermera, la Letitia Mumford, que va millorar l'invent d'un metge irlandès per tal de facilitar l'administració de medicació, que fins a aquells moments no només es necessitaven les dues mans, sinó que moltes vegades l'ajuda d'un ajudant. O, en segon lloc, l'Anita Dorr, una infermera americana que també va valorar que una de les coses que empitjorava l'atenció a les persones que feien una aturada cardiorespiratòria era precisament el temps que es trigava en acomodar la persona per reanimar-la i, a la vegada, també el temps que s'utilitzava en que tot el personal sanitari que l'havia d'atendre anés i vingués buscant medicacions i instrumental per tal d'atendre aquesta aturada cardiorespiratòria. I, per tant, va inventar-se el que encara a dia d'avui també s'utilitza, que és el carro d'aturades cardiorespiratòries. O la Jean Ward, una infermera britànica que va adonar-se que aquells infants que estaven a les incubadores més properes a les finestres de la sala de nounats revertien abans la icterícia –aquell color groc que tenen molts nens al néixer– que no els que estaven a l'interior de la sala. I, per tant, va fer, doncs, una pràctica de treure els nadons a l'exterior que els hi toqués el sol, i d'aquí, científicament, després l'equip de pediatria de l'hospital va deduir que era molt millor la fototeràpia que no, com feien fins a aquell moment, les transfusions de sang. O, per exemple, i no vull anar tan lluny, la infermera Rosa Maria Alberdi, mallorquina, que ha estat la primera dona a l'Estat espanyol infermera nomenada doctora honoris causa. Són tres o quatre exemples, entre moltes altres infermeres, que de manera gairebé anònima han fet grans aportacions a la salut comunitària i que, com altres persones d'altres professions també, encara avui estem en deute amb elles. I, de fet, aquest és un dels motius de la interpel·lació d'avui, perquè l'any 2020, en plena pandèmia, l'OMS determinà que era l'Any de les Infermeres. Però també la covid a les infermeres ens va treure, doncs, aquesta opció de celebrar com calia un any que estava dedicat a la nostra professió, tot i que certament també ens va posar el focus no només de l'atenció sanitària, sinó també el focus social, el focus sanitari, el focus polític... En qualsevol cas, vam estar sempre en boca de molta, moltíssima gent. I, per tant, tampoc podria fer aquesta interpel·lació sense reiterar l'agraïment a totes les infermeres, a tots els metges, a tot el personal sanitari, a aquell que no ho era o personal essencial, que encara a dia d'avui, doncs, estan donant la cara per protegir-nos a tots plegats. I, per tant, avui també moltíssimes gràcies. La infermeria sempre ha estat una professió vocacional on el compromís és un dels seus pilars fonamentals. Però encara avui tenim molts reptes sobre la taula, que van des de la necessària millora de les condicions laborals..., i no parlo només de salaris, sinó que parlo també, per exemple, de la carrera professional o de la implementació de les especialitats d'infermeria. Com a exemple, jo soc infermera especialista en salut mental i demà mateix podria anar a treballar a una unitat de cures intensives o una unitat de traumatologia. O del nombre, per exemple, d'infermeres necessàries que calen a cada unitat per acompanyar les persones. Segurament ens entendran millor si parlem de ràtios, quantes infermeres ens pertoquen per habitant, tot i que a mi m'agrada fugir força d'aquest concepte de ràtios perquè entenc que hauríem de parlar molt més de les necessitats de salut de la població per dir quantes infermeres necessitem. Però, igualment, estem molt per sota de les xifres de mitjana dels països de l'OCDE amb sistemes similars al nostre i, per tant, també és un repte que tenim sobre la taula. O un altre repte, que el conseller n'ha fet referència en aquests últims dies, és que, en aquests propers anys, hi haurà una jubilació important de metges i d'infermeres i que, per tant, també tindrem una manca de professionals de la salut afegida a la que ja tenim en aquests moments. Per tant, aquest és un altre repte que tenim sobre la taula. En aquests últims dies es va anunciar l'augment de places de formació en grau d'Infermeria, i tot i que és una boníssima notícia, hem de fer que encara sigui millor, facilitant la formació en docència, en gestió i amb pràctiques avançades a les infermeres, perquè, tot i ser la professió més nombrosa del sistema de salut, encara a dia d'avui ens falta capacitat d'influència quan parlem de polítiques de salut, i crec que d'això també, la professió, n'hem de fer autocrítica. Però, tot i així, en aquesta etapa postpandèmica que ara comencem, crec que també és el moment de les infermeres, perquè venen moments de cures, venen moments d'acompanyar, venen moments de fer escolta activa, de cuidar, i d'això les infermeres en sabem molt. Hem de treballar perquè les infermeres desenvolupem totes les nostres habilitats, totes les nostres potencialitats, fent créixer la professió i treballant fortament en equip amb la resta de companys professionals de la salut. No podem tenir infermeres treballant per sota de les seves competències, sinó al contrari, el que no podem permetre'ns és perdre talent, perdre recursos i perdre compromís cap a la ciutadania, que té tot el dret a ser cuidada i a ser ben cuidada. I, a més a més, també el compromís cap als serveis de salut. Cada vegada més, la cooperació i el treball en equip han de ser els eixos de construcció del nostre sistema de salut, i més quan posem –i n'hem parlat també moltes vegades– el pacient, la persona, al centre de l'atenció sanitària. I ja per acabar, he començat nomenant la Florence Nightingale, que és la persona que representa la celebració del dia 12 de maig, precisament perquè és el seu aniversari de naixement. Però tenim moltes altres referents en la infermeria i algunes de contemporànies importants i que ens han marcat noves maneres de veure la infermeria, de cuidar, de treballar de cara a la persona. I, per tant, m'agradaria acabar amb una altra de les referents de la professió infermera, que és la Virginia Henderson. Ella deia que la infermera és, temporalment, la consciència de l'inconscient, la mort del suïcida, la cama de l'amputat, els ulls de qui ha quedat cec, un mitjà de locomoció per a l'infant, l'experiència i la confiança per a una jove mare i la veu d'aquells massa dèbils per parlar. Per tant, vull felicitar totes les infermeres en el seu dia. I hem de parlar, i parlar molt, per aquells que no tenen veu, però també hem de parlar, i parlar-ne molt, de la nostra professió Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
I ara té la paraula el conseller de Salut, el senyor Josep Maria Argimon.
Presidenta. Diputada, diputades, diputats, en primer lloc, vull fer un reconeixement a totes les infermeres i a tots els infermers de cara al Dia Internacional de la Infermeria, que se celebra aquest proper 12 de maig, per tota la feina que realitzen, amb el compromís i la professionalitat que la realitzen, en el nostre sistema de salut. També saludar la degana del Consell de Col·legis d'Infermeres i a la presidenta del Col·legi Oficial d'Infermers i Infermeres de Barcelona. Diputada Laïlla, vostè que és infermera ha explicat molt bé el paper que té la infermeria en el sistema, d'on ve i com i cap a on ha d'evolucionar. Comparteixo el seu plantejament i assumeixo la necessitat de treballar pel reconeixement i per millorar les condicions laborals de les infermeres del nostre país. I aquest també és un dels compromisos que té aquest Govern: la millora de les condicions laborals dels professionals. I el propi president, en el debat de política general, va comentar i va dir explícitament que calien més recursos per a la salut; entre d'altres coses, per millorar les condicions laborals i retributives dels professionals en l'àmbit sanitari. Un dels primers aspectes que cal millorar, certament –i també vostè hi ha fet referència–, és la dotació de professionals. En aquests últims anys s'han incorporat al nostre sistema setze mil persones –setze mil persones, treballant en tot el sistema sanitari–, de les quals 3.400 pertanyen al grup d'infermeria. Representa un increment, per tant, del deu per cent respecte a l'any 2009; molt necessari, però, certament, també insuficient. Com hem dit, sí que s'ha augmentat aquesta ràtio, tot i que tampoc jo soc partidari de parlar, precisament, de ràtios, sinó més aviat de les necessitats de la ciutadania. Però també és cert que encara ens queda molt camí per recórrer, perquè el paper de la infermeria és cada cop més i més important. Hem parlat també d'un altre element aquí, en aquesta cambra, que és la manca dels professionals, especialment dels professionals d'infermeria i també de la medicina, i –vostè també hi ha fet referència– la jubilació en els propers anys, en els propers cinc anys, que es jubilaran entre 6.000 i 8.200 infermeres. Per tant, necessitarem, en aquest sentit, cada cop més professionals i més ben formats. I, respecte a aquesta necessitat de professionals, també hem de dir que un dels instruments de què disposem i que va posar en marxa la consellera Vergés i que ha donat fruits és aquest fòrum de diàleg professional en el que es treballa en diverses línies. I quan parlem específicament de la professió d'infermera, una d'aquestes línies, per només citar-ne alguna, és la promoció de l'acreditació de professorat en el grau d'Infermeria des de la pròpia disciplina. També és cert que necessitem formar cada cop més infermeres i cada cop més infermeres especialistes. Vostè també s'hi ha referit. També és cert –i això també ho hem de dir– que Catalunya és la comunitat que més places de formació sanitària especialitzada per a infermeres oferta i disposa. I també, des d'aquest punt de vista, saben vostès que necessitem, d'alguna manera, incentivar aquesta formació, i també necessitem incentivar aquelles professions o aquelles, perdó, més ben dit, especialitats que són més deficitàries en el nostre país, i també amb una discriminació positiva no només per especialitats, sinó també per territori. Respecte a infermeria, el que sí que es va fer va ser aquesta incentivació o discriminació cap a la infermeria de salut mental, que era en aquests moments la més deficitària i també la que més renúncies rebia, i també hem de dir que, ara que ja s'ha fet l'elecció d'enguany, doncs, en principi sembla que ha sigut jo diria que un èxit, perquè hem incrementat el primer i segon quartil en un cinquanta per cent respecte a l'any anterior. Però també hem d'incrementar les places del grau d'Infermeria. I aquí hem d'agrair també la feina que ha fet Universitats i Recerca, que hem aconseguit, o ho aconseguit, des d'Universitats i Recerca, sis-centes noves places universitàries d'infermeria. I això també és una cosa per la que ens hem de felicitar, i sobretot perquè també hi ha el compromís de que no sigui puntual, sinó recurrent. Tot això, certament, passa per disposar de més recursos del sistema de salut, un finançament adequat –jo aquí no m'estendré, ho he fet ja bastantes vegades en aquesta mateixa cambra–, però també hem de millorar una altra cosa –i que també en algun moment s'ha comentat–, com és l'estabilitat laboral. Aquí, sí que podem agafar les dades de l'Institut Català de la Salut, que és l'empresa pública més gran que tenim a l'entorn de Salut, amb pràcticament cinquanta mil persones treballant-hi. I, des d'aquest punt de vista, d'avui fins al 31 de desembre de l'any 24 s'aconseguiran 22.000 nous nomenaments de personal fix. I això és una molt bona notícia. D'aquestes, 6.800 seran places d'infermeria; entre les que es resoldran ara, passat l'estiu, fins aquest desembre del 24, 6.800 places, ho repeteixo, correspondran a infermeria. I també, el que és més important, que en el conjunt del sistema sanitari reduirem el percentatge de la temporalitat, el 31 de desembre del 24, fins al vuit per cent. Per tant, en definitiva, tenim diferents línies de treball en les que hem de seguir avançant i aprofundint, i també arribar a acords i consensos, que estic convençudíssim que el Parlament hi arribarà. Res més. Només reiterar el meu agraïment, el meu reconeixement per tota la feina. També estem, encara, vulguem o no, en pandèmia –portem dos anys en pandèmia–, i el meu agraïment, el meu agraïment més sincer, a totes i tots els infermers i a totes les treballadores i treballadors del sistema sanitari que ens han dut fins aquí. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Passem al vuitè punt de l'ordre del dia, la interpel·lació al Govern sobre la seguretat viària amb relació als models de mobilitat, que ha presentat el Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana. [[Interpel·lació al Govern sobre la seguretat viària amb relació als modes de mobilitat]] [[300-00171/13]] I té la paraula, per fer-ne l'exposició, el diputat senyor José Rodríguez.
Gràcies, presidenta. El passat 6 de maig, el Servei Català de Trànsit i la Divisió de Trànsit dels Mossos d'Esquadra anunciaven que es posava en marxa un pla d'accions conjuntes per reduir la sinistralitat a les carreteres. Des del Departament d'Interior i la seva conselleria sabem que treballen per lluitar contra l'accidentalitat, però aquesta feina que fa el Servei Català de Trànsit i el Departament d'Interior és realment la darrera línia de defensa per combatre els morts i els accidents greus a la carretera. Hi ha elements que escapen a la seva conselleria i que dificulten molt la reducció dels morts a les carreteres i a les vies urbanes del nostre país; elements estructurals que cal afrontar i creiem que cal una reflexió de país. I per contribuir a aquesta reflexió, tot i a risc de semblar una mica repel·lent, primer li vull parlar d'aquests elements estructurals que ens allunyen d'una mobilitat sostenible i segura. Segon, li vull fer algunes peticions, senyor conseller, dins del seu àmbit de responsabilitat. Tercer, acabaré demanant un compromís al conjunt de la cambra, que expressaré en la moció subsegüent, al voltant d'una aliança per una mobilitat segura i sostenible. Hi ha, primer, elements circumstancials que estem vivint. La por a la covid fa que encara no es canalitzi l'increment de mobilitat cap al transport públic. L'increment de demanda de mercaderies fa que hi hagi una major necessitat de moure aquestes mercaderies per les carreteres. El fet d'haver alliberat els peatges per part de l'Estat sense cap alternativa, sense cap anàlisi ni reflexió, ha tret eines de gestió de la congestió amb el resultat que alguna d'aquestes vies que abans eren segures i ràpides avui estan congestionades i són més perilloses. Aquesta situació no l'hem extreta només d'estadístiques o estudis, sinó de reunions amb els treballadors i treballadores autònoms del sector del transport de mercaderies que han estat en vaga aquests darrers mesos i amb els treballadors i treballadors dels diversos comitès d'empresa de transports per a passatgers. Ens diuen que hi ha vehicles que no estan en les millors condicions, hi ha treballadors i treballadores que estan fent més hores de les que els hi toca, i això significa una situació de més risc a les nostres carreteres. I hi ha elements estructurals. El dèficit d'infraestructures ferroviàries per part de l'Estat, especialment en l'àmbit de mercaderies, fa que tot increment de demanda de mercaderies hagi d'anar per carretera. I un altre problema estructural és que el transport públic pateix un dèficit de finançament greu per part de l'Estat, que, a més, s'ha agreujat durant aquesta pandèmia. Aquest transport públic no ha tingut el nombre d'usuaris que és necessari per mantenir-lo, per a la seva sostenibilitat. L'Estat s'havia compromès a compensar amb fons aquest dèficit de recaptació de bitllets i encara no ho ha fet del tot. No oblidem que aquesta derivació de mobilitat al transport privat també es dona en vies urbanes. Hi ha hagut manca de valentia, en aquesta pandèmia, per part d'algun ajuntament. S'ha fet més màrqueting que una aposta real per la mobilitat segura i sostenible. Algun govern metropolità s'ha acovardit per la pressió de qui no vol que el cotxe perdi la situació de privilegi que té en la mobilitat. En comparació amb el que han fet moltes capitals europees, la capital de Catalunya s'ha quedat bastant enrere. Les conseqüències d'increment d'accidents també les viuen les vies urbanes. Per exemple, a Barcelona lamentablement hem patit un increment dramàtic d'accidents mortals dels motociclistes. Tots aquests elements fan que ens allunyem de l'objectiu d'accident zero, i que creixi el drama de morts i ferits a les carreteres i vies urbanes del nostre país. Per aquest motiu, el Parlament, el Govern i la resta d'administracions s'haurien de comprometre –i així ho demanarem en la moció subsegüent– amb els següents objectius. Hem d'accelerar el canvi cap a modes de mobilitat activa; és inapel·lable. Hem de recuperar els usuaris del transport públic reconduint-los des del transport privat; això també és inapel·lable. Cal que l'Estat faci l'aportació que li toca i no fa, tant en fons estructurals per mantenir el transport públic, com per la caiguda extraordinària deguda a la covid. S'han d'exigir les infraestructures ferroviàries que no ha fet l'Estat, especialment en l'àmbit de transport de mercaderies. S'ha de ser valent a l'hora d'apostar per modes de mobilitat sostenible, i això vol dir treure espai als cotxes. Sis: s'ha de rebutjar l'aposta per l'increment de carreteres o més carrils com a solució a la congestió i a l'accidentalitat, com hem vist darrerament en algun anunci, perquè l'únic que estarem fent és incentivar més i més el vehicle privat. I cal apostar per la mobilitat interurbana activa entre els nuclis urbans a menys de deu quilòmetres uns dels altres. Això no és competència seva, és competència que hem de fer des del Parlament, demanant-ho al Govern i a diverses administracions. Però ara permeti'm que li faci algunes peticions, conseller, d'àmbits en què sí que és competent i que, a més, ara tindrà la possibilitat de respondre'ns. Necessitem que s'aposti per mecanismes de canalització de la congestió intel·ligents. Les accions que han fet vostès a l'AP-7 sud, de carrils reversibles, són més eficients que qualsevol obra. Si us plau, continuïn en aquesta via. Cal una aposta per solucions viàries que suavitzin les entrades i sortides a les vies d'alta capacitat, que són aquestes incorporacions les que poden provocar pertorbacions que ajuden a crear congestió i accidents. Cal apostar per una senyalització variable intel·ligent per fer cruïlles intel·ligents, per senyalitzacions temporals automàtiques, per polsadors per indicar la presència de ciclistes, o senyalitzacions temporals quan hi ha presència d'animals a la via. Cal que continuïn amb les campanyes per protegir els usuaris més vulnerables de la via urbana –el vianant i la bicicleta–, però també per protegir qui més pateix els accidents, que són els usuaris de la moto. Continuem donant suport als municipis en dos aspectes, com a mínim, que creiem que són essencials. Primer, assessorar en l'elaboració de les seves ordenances per evitar que mesures que poden evitar males pràctiques en els vehicles de mobilitat personal introdueixin mesures que vagin en contra de la mobilitat activa. La segona és que continuïn donant suport i finançament per adaptar l'entorn urbà a una mobilitat activa i segura, com vostès van anunciar fa unes setmanes. I, evidentment, implementin aquest pla de patrullatge integral que han anunciat Mossos i Servei Català de Trànsit com a mesura de xoc; és més que necessari. Per últim, faig una crida a fer un front comú per unes infraestructures i per un transport públic de qualitat. La Generalitat ha de fer la seva feina, i el Servei Català de Trànsit ha de lluitar per introduir les millores tecnològiques i la feina en prevenció i inspecció per reduir els accidents. En això serem molt exigents. I sabem que vostès estan sent molt autoexigents, però és evident que no està a les seves mans reduir els accidents a zero, perquè sense atacar les causes subjacents no ens en sortirem. Diverses veus ens alerten d'aquesta manca d'infraestructures. La més recent, els joves que sota la bandera de Batec s'estan mobilitzant aquests dies alertant del dèficit d'inversió de l'Estat i la manca d'aposta de l'Estat espanyol en el transport públic català. És una evidència palpable, i ho diuen moltes veus, que l'Estat porta deu anys amb les aportacions al transport públic congelades. Uns altres representants d'una altra administració, els portaveus de l'Autoritat del Transport Metropolità, van anunciar que el dèficit de recaptació el 2020 va ser de 400 milions d'euros de dèficit; dèficit, pel fet de no tenir suficients usuaris. Molt lluny del que l'Estat ha compensat amb partides covid. A això se suma el que la Plataforma del Transport Públic ha denunciat més d'un cop: que l'Estat no té cap problema en finançar a tots els usuaris per la benzina o alliberar peatges, en canvi, sembla més problemàtic assumir part d'aquest dèficit generat per la pandèmia o fer l'aportació que li toca al transport públic. Hi ha moltes veus que exigeixen que l'Estat col·labori en el suport al transport públic, que no ho està fent, i, al mateix temps, que solucioni el dèficit d'infraestructures que li pertoquen. Les carències en inversions en infraestructures ferroviàries; la manca d'inversió en el transport públic; la insuficient assumpció de l'Estat en els fons covid per rescatar el transport públic, i l'alliberament de peatges sense cap alternativa ni anàlisi ens estan costant vides. La por a treure l'espai al cotxe i la manca d'aposta per una mobilitat activa també ens està costant vides. Per molt que vostè, senyor conseller, i el Servei Català de Trànsit i la Divisió de Trànsit de Mossos d'Esquadra facin la seva feina, sense un canvi real cap a la mobilitat activa serà impossible garantir aquesta mobilitat sostenible i segura. No hi ha res més segur que el transport públic i els modes de mobilitat activa. I l'accidentalitat zero no és un objectiu que només puguem fer amb senyalitzacions a la carretera, amb mesures de trànsit o controls de Mossos. S'ha de fer tot això, i a vostè li demanem que ho faci, però hem d'atacar les causes subjacents i fer aquesta transició a una mobilitat segura i sostenible. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, té la paraula el conseller d'Interior, el senyor Joan Ignasi Elena.
Bé; gràcies, presidenta. Diputades, diputats... Diputat, com vostè deia, efectivament, això no es resol només des d'una mirada. L'altre dia sentia una metàfora, un conte que explicava un cantant. I explicava que en un incendi immens –immens– hi havia un colibrí petit que anava tirant aigua, no? –anava tirant aigua–: dos gotes, dos gotes... I va entrar un elefant i li va dir: «Noi, però què fas? Si amb això no aconsegueixes res! I ell li va contestar, diu: «Jo faig la meva feina. I tu què fas?, no? Doncs efectivament, en la política i en tots els àmbits, les qüestions que són molt molt molt transversals i molt rellevants són moltes les mirades que s'hi han d'incorporar. Però el conseller d'Interior té les seves obligacions com a responsable del Servei Català de Trànsit, i, efectivament, per una part, n'ha d'impulsar d'aquestes més globals, i després ha d'assumir les seves responsabilitats, no? Els accidents són un drama espantós. Cent vuitanta-vuit persones l'any passat van perdre la vida; vint-i-vuit per cent menys que fa dos anys, sí, però igualment és una tragèdia espantosa, tant els accidents com les conseqüències que se'n deriven per als entorns familiars, i, a part, doncs, totes les víctimes de lesions, incapacitats i invalideses, etcètera, derivades dels accidents, no? La veritat és que hem constatat un increment de la mobilitat com a conseqüència, doncs, que..., en fi, la pandèmia ja ha passat, s'ha retornat a l'activitat econòmica i això ha generat un cert repunt, no?, dels accidents i de l'accidentalitat. Malgrat que ha baixat en aquest primer quadrimestre respecte a fa dos anys un disset per cent el nombre d'accidents, s'ha incrementat una mica el nombre de morts. I això ens preocupa i ens ocupa especialment, perquè és evident que, com els deia, és una tragèdia a la qual cal donar resposta. Ens preocupa especialment que el trenta-sis per cent de les víctimes mortals són de col·lectius vulnerables i això es manté estable durant el temps: vianants, ciclistes i motoristes, no? Ens preocupa l'increment d'atropellaments en autovia i en autopistes. En aquest any se n'han produït nou més que no pas fa dos anys..., l'any 19, fa tres anys. I pel que fa a motoristes, es manté, doncs, un percentatge alt, malgrat que hi ha hagut un descens en els darrers temps. I ens preocupen especialment algunes qüestions: s'han incrementat les col·lisions frontals i s'han incrementat molt els problemes derivats especialment de l'excés de velocitat i de les distraccions. I en aquests moments podem comptar amb cinquanta-set tragèdies enguany, no? Cinquanta-set famílies, i entorns, i persones i vides trencades. Una de les coses que hi volem posar l'accent és, justament, en el Servei d'Atenció a les Víctimes de Trànsit, i aviat presentarem un conjunt de mesures destinat a aquest col·lectiu concret, perquè ens sembla que des de l'Administració hi hem de donar més resposta en molts àmbits. I, efectivament, hi ha un pla de xoc pensat en quatre eixos fonamentals. Primer, el pla de patrullatge integral per part de la Divisió de Trànsit del Cos de Mossos d'Esquadra. Les accions les volem emmarcar fonamentalment en els col·lectius més vulnerables, incrementant els controls en aquests col·lectius concrets, i particularment intensificar els controls vinculats a les distraccions i excés de velocitat de motoristes. I, en aquest sentit, els exposaré algunes mesures concretes. Així mateix, posar més mossos de trànsit a les carreteres. Ho farem, ja s'està començant a implementar, i també això ha de suposar necessàriament una millora en aquest sentit. I un pla de controls intensius de trànsit vinculats molt, com els deia, a les motos, als ciclistes, als controls d'alcoholèmia i de drogues, de distraccions, de velocitat i de reduccions i de conducció temerària. En aquest sentit, vull posar en valor, també..., hem revertit una decisió de fa uns anys de dissoldre uns quants sectors de trànsit del país, en concret sis, i hem revertit aquesta decisió per mantenir-los, perquè una de les coses que s'ha de fer en tots els àmbits, però en aquest en particular, és justament estar a prop d'on passen les coses per poder estar més atents i prendre les mesures adequades. Ha estat, sincerament, molt molt molt ben acollida aquesta decisió, perquè en alguns entorns es vivia amb molta preocupació aquesta dissolució d'alguns sectors de trànsit, que provocava que quedessin molt lluny els servidors públics que prestaven aquest servei. També més radars, necessàriament, perquè hi hagi més control. Alguns reubicar-los, perquè estan en el mateix lloc des de fa massa temps, i situar-los especialment a les zones de major sinistralitat. Ubicar radars a llocs que han canviat pel context i pels canvis que s'han produït, com és a l'AP-7, com a conseqüència de la retirada dels peatges. També, aquest mes de maig posem en funcionament sis radars de tram, també molt necessaris especialment a llocs on són bastant, bastant necessaris, per l'índex de sinistralitat que hi ha. També augmentar els radars en línia, les caixes de radar taronja, que són mòbils, també per adequar-se a la mobilitat, perquè no cada dia fan falta en el mateix lloc. I també incrementarem, per tant, els que fan referència al control de motos. I en aquest sentit, doncs, hem incorporat al departament tres motos que són..., «espiells, se'n diuen, que fan un control a les motos, especialment en els llocs en els que hi ha major sinistralitat de motos. Són de camuflatge i, en aquest sentit, creiem que poden fer molt bona feina al servei de resoldre espais i llocs concrets en els que hi ha una immensa sinistralitat en l'àmbit..., en concret, amb les motos i els motoristes, per tant. També en el control aeri, no? Des dels drons, per una banda, com l'helicòpter del Servei Català de Trànsit, que incorpora un mosso perquè pugui també, des d'allà, fer un control no només de la velocitat, sinó també de les distraccions molt particularment. I, naturalment, hi ha un darrer element que no es pot deixar de fer, que és el de la sensibilització; és a dir, la difusió dels consells de seguretat, les xarxes socials, i també campanyes específiques de sensibilització molt concretes a col·lectius, com es fan als motociclistes, en les quals ja més de quatre mil motoristes han participat d'aquests cursos de formació específics per a motoristes. També, a través de les escoles i la presència, doncs, en diferents cursos de formació reglada de les nostres escoles, doncs, campanyes de comunicació i de sensibilització en diferents formats per arribar al màxim de gent possible, al màxim de ciutadans i ciutadanes possible, i també, particularment, als joves del nostre país. I, per acabar, també voldria parlar del que ja vaig comentar en una pregunta parlamentària, i és donar suport als ajuntaments. No tots els ajuntaments tenen la capacitat d'aplicar els seus plans de seguretat viària, doncs, perquè són ajuntaments petits i, a vegades, des del punt de vista dels recursos, per una banda, però també des del punt de vista fins i tot de la capacitat tècnica per implementar-los, tenen problemes, no? I, en aquest sentit, hem fet aquesta línia de subvencions de 5 milions d'euros adreçats als ajuntaments de menys de cinquanta mil habitants, amb dues característiques. Una és que pot arribar la subvenció fins a 150.000 euros; per tant, els permet prendre mesures de pacificació del trànsit de zones 30, de segregació de carrils per a bicicletes..., en fi, de diferents mesures de senyalització de pacificació del trànsit. I com a segon element, que els ajuntaments això ho valoren molt especialment, és que es subvenciona el cent per cent de l'operació, diguem-ne, de l'acció. Molts ajuntaments en moltes ocasions no tenen la capacitat de posar la part que els hi demanem. Diem: «Mira, us donem 150.000 euros..., us en subvencionem cent cinquanta, però n'heu de posar 150.000 més vosaltres. En moltes ocasions això no és possible. I, per tant, pensant que aquestes mesures anaven dirigides específicament a ajuntaments petits i molt particularment a micropobles, aquestes mesures van destinades a que el cent per cent es pugui subvencionar. Per tant, són moltes les accions que des del departament, i en particular des del Servei Català de Trànsit, estem aplicant perquè la causa ho mereix. No podem permetre'ns aquest índex de mortalitat i de sinistralitat, perquè són tragèdies que podem evitar i el nostre deure com a responsables polítics és posar hi tota tota tota l'energia perquè aquesta tragèdia no només la minimitzem, que és la nostra obligació a curt termini, sinó que a mitjà i llarg termini la fem desaparèixer. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Passem, doncs, al novè punt de l'ordre del dia, la interpel·lació al Govern sobre el sistema ferroviari, que ha presentat la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar. [[Interpel·lació al Govern sobre el sistema ferroviari]] [[300-00169/13]] I té la paraula, per fer l'exposició de la interpel·lació, la diputada senyora Montserrat Vinyets.
Bona tarda, presidenta. Diputats, diputades... Senyor Puigneró, ha plogut molt des de la inauguració de la línia Mataró-Barcelona, el 1848, la primera de la península. Aquella empenta amb la que vam començar a poc a poc s'ha anat veient diluïda. Agafo l'exposició de motius de la llei del sistema ferroviari del 2006, on deia textualment: «Èpoques de gran esplendor donen pas a temps de decadència, grans i petits projectes ferroviaris s'abandonen. A Catalunya hi ha alguns exemples de vies ferroviàries que amb el temps es van tancant, que en alguns casos s'utilitzen com a vies verdes, que en altres es reivindiquen dins la nostàlgia i, bé, també des de la necessitat. Crec que tots podem tenir al cap, a hores d'ara, línies de tren que han desaparegut, no? Per exemple, a comarques gironines, la d'Olot-Banyoles-Girona; Salt, de Girona; també la de Sant Feliu de Guíxols. Avui hem perdut molts metres de ferrocarril que abans teníem. I no només això, sinó que anem enrere en l'ús del tren. I estem en un context d'emergència climàtica, i estem en un moment en què s'hauria de veure incrementat l'ús del tren perquè és un mitjà electrificat i que genera quasi zero emissions. Tot i això, anem enrere. I no anem enrere per culpa dels ciutadans, sinó perquè per part de les administracions públiques no s'incrementen freqüències, no s'abaixen les tarifes, no es preveuen trens nocturns, tampoc es garanteixen espais per dur les bicicletes amb condicions, o aparcaments a les estacions on deixar les bicicletes. I no es pensa en noves línies de ferrocarril que lluitin contra l'exclusió de la mobilitat que pateixen molts veïns i veïnes. Sí, parlem d'exclusió de la mobilitat. I, qui són els exclosos? Doncs són aquells que no poden pagar un cotxe i que no tenen una solució de transport públic per accedir al polígon industrial on treballen. En definitiva, no s'està fent tot allò necessari per atraure viatgers al tren. S'aposta, en canvi, pel model de sempre –per les carreteres, per les variants, per les autopistes–, tot i estar en una situació de peak oil. Així el que aconseguim és tenir content el lobby del motor, i així també, de passada, anem fragmentant el territori, i d'aquesta manera, al cap d'uns anys, no?, totes les zones que queden adjacents a aquestes noves infraestructures, pels tràmits pertinents, les anirem reclassificant en terrenys urbanitzables. No podem continuar destinant recursos a la xarxa viària mentre tinguem aquest dèficit històric en el transport col·lectiu. I costarà, això, d'arreglar, perquè tenim un territori totalment fragmentat, precisament, a conseqüència de les polítiques urbanístiques que s'han portat en els darrers quaranta anys en aquest país. I la pregunta és: a qui reclamem? Sobre qui cau la responsabilitat d'ampliar, de millorar el sistema ferroviari català? Correspon a Fomento? Correspon a la Generalitat? La pregunta no és senzilla de resoldre. I, matí rere matí, mentre intentem resoldre aquestes preguntes, les classes treballadores d'aquest país, que cada vegada estan més empobrides i cada vegada estan més empobrides no només per la situació a Ucraïna, el que es troben és que han d'utilitzar el vehicle privat per anar a treballar perquè no hi ha prous freqüències de trens, perquè no poden perdre tres o quatre hores per arribar a la feina, aquella gent que en el seu dia va ser expulsada de la gran ciutat a conseqüència d'aquests lloguers totalment abusius, perquè els hi surt més barat anar amb cotxe que no agafar un tren, perquè estan fartes de patir situacions degradants, d'humiliació, en vagons absolutament atapeïts de persones, perquè estan fartes d'aquestes situacions i directament perquè no tenen una línia de tren per agafar. Això no pot continuar així. Perquè, a més, aquí hi hem de sumar un altre problema, que és que la contaminació que genera el trànsit mata, que hi ha morts, que són morts invisibles; que tenim les morts visibles, que són conseqüència de la sinistralitat, però també hi ha unes morts invisibles i que avui ja podem quantificar en números i que, a més, aquestes morts són evitables. La gent treballadora i estudiantil d'aquest país, que és la majoria del país, està en una situació d'enuig. I tant és així que l'organització Batec va fer una acció, fa uns dies, precisament per denunciar aquesta precarietat. Senyal que aquesta és una preocupació i sobre la que segurament giraran moltes accions en els propers temps. I quina ha sigut la resposta de Renfe davant d'aquesta acció? Que facin les reclamacions pels tràmits pertinents. O sigui, s'ha de partir de la miopia més gran per veure que aquesta acció no respon a cap demanda particular, sinó que estan denunciant un sistema estructural que de cap de les maneres es pot canalitzar a través d'un llibre de reclamacions. Bé, el sistema ferroviari català està integrat, com sabeu, per les línies de metro de Barcelona, per les xarxes del Vallès, del Baix Llobregat, els dos cremalleres, la línia Lleida - la Pobla, el tramvia del Baix Llobregat, del Besòs. I després tenim la xarxa de l'Administració general de l'Estat, que està catalogada d'interès general. Des del Govern de la Generalitat van penjant empreses públiques, empreses públiques que no estan suficientment enxarxades entre elles i que acaben component avui un mosaic ineficient en termes de mobilitat. Això sí, molts consells d'administració; en canvi, molt poques ganes d'explicar-se a la societat civil sobre les polítiques de mobilitat i sobre els sistemes tarifaris. El marc competencial, ho repetim, és una teranyina, i una teranyina que a ningú li interessa desgranar. Resulta que a la Generalitat li correspon la competència del servei ferroviari que transcorre només per Catalunya. Deixem els AVEs a part. De fet, aquesta competència ja la tenim, i per això dictem aquesta llei del sistema ferroviari el 2006. Doncs bé, sobre aquesta competència que té la Generalitat, els hi exigim, els hi demanem que apostin per projectes ferroviaris que surtin de la centralitat de Barcelona i que pensin en tot el territori, en la seva gent i en les necessitats de mobilitat. També els hi demanem que, si us plau, comencin a apostar per la planificació, que no hi ha una planificació estratègica del sistema ferroviari del país i que, per tant, el que cal avui és un pla director d'infraestructures ferroviàries, sortir de la visió fragmentada del país, un pla que dibuixi des del Corredor Mediterrani fins a la recuperació d'aquestes línies històriques que havíem tingut en el país. On delega la Generalitat tota aquesta competència? En Ferrocarrils de la Generalitat, aquesta empresa pública que també opera vies i que fa gestions absolutament ineficients. Nosaltres demanem al Govern que planifiqui i que no dilapidi diners i que atengui els interessos de les classes populars, les de tot el país. Una mirada al programa marc de Ferrocarrils. Doncs veiem conclusions: que es parteix d'una lògica centralitzada; que es reactiva el vampir de la línia 9, que ja porta més de 8.000 milions d'euros malgastats i que, bé, si féssim una comparativa en la que..., si això és per atendre la primera corona de 2 milions i mig de persones, quina inversió s'hauria de fer per a la resta del país? Doncs la xifra pujaria a molts milers de milions. Veiem actuacions centralitzades a Barcelona. Després mirem què es preveu per al desenvolupament territorial i veiem que hi ha idees com desestacionalització de les estacions de muntanya en la lògica dels Jocs Olímpics, recuperar el patrimoni històric de Ferrocarrils, fer punts de recàrrega per a vehicles elèctrics a les estacions de muntanya, potenciació dels ferrocarrils turístics... De veritat que aquesta és la proposta que tenen per a la resta del país? Les altres coses que fa Ferrocarrils, doncs, és constituir noves societats en forma de societats anònimes, i per acabar, no?, en definitiva, atomitzant el sistema ferroviari perquè la seva fiscalització cada vegada sigui més dificultosa, i per evitar que la societat civil organitzada pugui participar de forma influent en polítiques de mobilitat, cosa que reconeix la llei de mobilitat. I aquí també enllacem amb el drama de la T-Mobilitat, que ja hem tractat altres vegades, que lidera la conselleria de Territori, amb una UTE formada per «la Caixa, Indra, Fujitsu i Moventia, que arrenca el 2014, que encara està amb el més calent a l'aigüera, i que porta unes pèrdues absolutament milionàries. A la resta del territori, per tant, una política en matèria ferroviària, doncs, sembla que ni se l'espera. I llavors tenim totes les vies que l'Estat té qualificades com d'interès general, on la Generalitat té competència exclusiva, però la xarxa de rails, catenàries i estacions, doncs, correspon a Adif, una empresa estatal, i la gestió del servei s'encarrega a Renfe. Demanem nosaltres al Govern que faci les pressions pertinents a l'Estat perquè doni de baixa aquestes línies del catàleg de línies d'interès general i es cedeixin immediatament a la Generalitat. També demanem que deixi d'operar Renfe Operadora com a prestadora del servei. És la Generalitat la que té la titularitat de la gestió i ha d'encarregar-se per gestió directa de gestionar aquestes línies. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té ara la paraula el vicepresident del Govern i conseller de Polítiques Digitals i Territori, senyor Jordi Puigneró.
Bé, molt bona tarda. Gràcies, presidenta. Diputades, diputats... Diputada Vinyets, miri, en primer lloc, deixi'm-li dir que es pot fer política a favor del tren i no haver de criminalitzar permanentment el cotxe, eh? Crec que és compatible una cosa amb l'altra. Per un moment m'ha semblat que estava escoltant la senyora Colau i els senyors dels comuns, no?, amb el seu discurs. En tot cas, crec que..., evidentment que hem de fer una aposta pel tren, i aquest país ha de fer una aposta pel tren. I a això ens dediquem també des del Departament de Territori i de la Vicepresidència. Tenim molts instruments de planificació i idees sobre el que ha de passar en els propers deu anys en matèria ferroviària, i el principal, i que des del primer dia hem posat a sobre la taula, es diu «traspàs integral de Rodalies. Ho dic perquè podem parlar molt de trens, eh?, però si no posem aquest tema a sobre la taula i es produeix efectivament aquest traspàs, el que podrem fer serà relativament poc, amb les eines que avui tenim. Perquè és evident que vostè, jo mateix, volem que aquest país sigui independent i ho sigui aviat, i segurament amb això aconseguiríem totes les eines. Però mentre això no passi, evidentment, doncs, el principal elefant que tenim a l'habitació es diu Rodalies, es diu «traspàs integral de Rodalies. Abans, permeti'm que, per això, li faci referència a alguns indicadors, perquè tots plegats ens en puguem fer la idea, amb relació a aquest servei de Renfe Rodalies que es presta avui a Catalunya. Quan parlem de Renfe Rodalies estem parlant de 1.279 quilòmetres de xarxa ferroviària. A més a més, aquí podríem afegir que a Catalunya tenim també 93 quilòmetres de mercaderies d'Adif i 358 quilòmetres d'alta velocitat. Renfe Rodalies a Catalunya engloba els serveis de Barcelona, Camp de Tarragona, Girona, Lleida i Regionals. Un servei ferroviari que, amb dades de viatgers de 2018, estem parlant d'un total anual de 125,3 milions de passatgers. Però el més important, com li deia abans, el titular i administrador de la infraestructura i de les estacions es diu Adif, i qui opera el servei es diu Renfe. Per tant, Adif, Renfe, Mitma, que és el Ministeri de Transports, Mobilitat i Agenda Urbana, o sigui Govern, Gobierno del Estado. I és aquí, com li deia abans, on tenim el veritable problema, on tenim el veritable elefant a l'habitació. Per tant, l'única solució possible, i la voluntat d'aquest Govern, és un traspàs complet i integral de Rodalies a Catalunya. Un traspàs que inclogui les estacions, els trens, les vies, el finançament, el personal, els diners, almenys fins que puguem assolir, evidentment, el propòsit de la independència, que, per tant, llavors ja no hauríem de demanar res, i ho podríem fer. Perquè no ens podem permetre un servei deficient; amb una baixa fiabilitat, amb l'incompliment constant dels horaris; amb una accessibilitat incompleta, que provoca traves a la mobilitat a aquelles persones amb mobilitat reduïda; amb ofertes no adaptades a la demanda o no adequades a les necessitats de freqüència i capacitat; amb desinformació o informació incompleta al client, més que una atenció al client adequada; amb baixa intermodalitat, o sigui, baixa interconnexió amb altres modes de transport. En definitiva, un mal servei que afecta milions de catalans i catalanes que cada dia l'utilitzen per als seus desplaçaments a la feina, a estudiar o per a qualsevol altre propòsit. I sabem que aquest traspàs és factible. Però ara mateix, en fi, esperem que..., ens haurem d'esperar fins a l'agost; esperem que hi hagi voluntat política, perquè amb voluntat política es podria fer aquest traspàs. Volem i podem gestionar les nostres infraestructures ferroviàries; sabem com fer-ho. Escolti, vostè només ha de fer una cosa: pugi un dia a un tren de Ferrocarrils o vagi o pugi a un vagó de metro i després pugi a un vagó de Renfe Rodalies i veurà les diferències. Veurà les diferències en seguretat, en neteja, en puntualitat, en flexibilitat, en freqüència, en incidents... En fi, crec que no cal que n'afegeixi més. Però, bé, tenim també altres instruments de planificació en l'àmbit ferroviari que van més enllà, evidentment, del traspàs integral de Rodalies. En primer lloc, un pla director, que és un pla integral..., un pla director d'infraestructures 2021-2030, que és un pla integral de transport i mobilitat i que conté propostes relatives a la xarxa ferroviària. Aquest pla director 2021-2030 analitza les actuacions realitzades fins a la data en el marc del pla director anterior a l'àrea de l'ATM de Barcelona i, al mateix temps, fa una diagnosi tècnica de l'estat de la xarxa de transport públic col·lectiu i una prospectiva de les variables territorials i de mobilitat a l'horitzó 2030. Amb aquest pla, es recullen les necessitats existents quant a reposició, ampliació de capacitat i millora, tot incorporant les noves realitats socials, territorials, econòmiques i ambientals del nostre país. Un pla que té uns objectius clars, que ara no m'entretindré a detallar tots aquests objectius que això implica i que van des de la sostenibilitat a la digitalització, en fi, a l'equitat territorial, etcètera. També tenim una agenda estratègica de Ferrocarrils, una agenda que pretén definir la visió de Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya per al 2030 en base a quatre eixos estratègics. Li dic això, perquè abans plantejava vostè que no teníem plans, que no teníem estratègia. Doncs bé, li he fet referència ja a dos plans que estem tirant endavant. Aquest pla de ferrocarrils també té en compte elements de sostenibilitat, també en l'àmbit, evidentment, de la salut, del que implica avui, doncs, evidentment, una mobilitat energèticament sostenible, amb fonts renovables i pel que implica això per a la salut, evidentment, ambiental. També, evidentment, un pla amb una mirada a les dinàmiques globals, que permetin actuar localment de manera efectiva, avançant-se als canvis socials i econòmics que puguin sorgir i amb les decisions més adequades en cada moment, com també per resoldre reptes tècnics, ambientals, tecnològics, d'innovació, etcètera. I, finalment també, pensant en les persones i per a les persones, persones usuàries, proveïdors, veïns, etcètera. I amb tota aquesta visió de Ferrocarrils, a no molt tardar es veuran materialitzats alguns projectes d'expansió del sistema ferroviari de Ferrocarrils en els propers anys. Per tant, no estem parlant a molts anys vista, sinó ja de forma més immediata. Ferrocarrils de Lleida, que oferirà uns nous serveis operats per Ferrocarrils en la línia Lleida-Cervera-Manresa, basat en una oferta conjunta i coordinada de tren i autobús, doblant les expedicions de sis a dotze entre Lleida i Cervera i incrementant de tres a cinc entre Cervera i Manresa; o els ferrocarrils de l'aeroport, per implantar el nou ferroviari d'accés a l'aeroport de Barcelona. Un nou servei que afavorirà les connexions entre Barcelona i l'aeroport i la T1, actualment no connectada de manera ferroviària. O el tren tram del Camp de Tarragona, per donar un millor servei a aquesta zona a partir d'una via que ha quedat en desús des de Tarragona fins a Salou i Cambrils. En definitiva, dos plans que van en la línia d'impulsar les polítiques ferroviàries al nostre país. També podria parlar d'altres actuacions concretes en infraestructures i serveis per als pròxims deu anys. Una d'elles, per exemple, que espero que vegem també aviat –vostè l'ha mencionat–, el corredor ferroviari mediterrani; com sabem, una infraestructura que fa vint anys que reclamem, que ha vist passar sis consellers de Territori i que la seva reivindicació ja comença a ser el dia de la marmota. I per acabar, miri, precisament, ara mateix el Gobierno espanyol està tramitant al Congrés una nova llei del sector ferroviari. I aquí s'obre una oportunitat que hem d'aprofitar per guanyar terreny en la gestió del servei ferroviari a Catalunya. Com a govern, volem que es deixi de considerar que totes les infraestructures ferroviàries són competències estatals i reclamar que aquelles vies que tenen un vuitanta per cent de trens en circulació pel territori de Catalunya es traspassin a la Generalitat. Els convido, per tant, vostès que tenen també representació en el Congrés dels Diputats, a donar suport a aquesta esmena que presentem al Congrés per fer més real el traspàs d'aquest servei de trens a la Generalitat. En definitiva, el Govern de Catalunya fa una aposta clara pels trens en aquesta legislatura. La continuarem fent en els propers anys. Hem de descarbonitzar la mobilitat i, per tant, clarament passar viatgers i mercaderies als trens és imprescindible. Però també és veritat que no podem fer una política de criminalització absoluta del cotxe, perquè hi ha molts llocs on no podrem arribar en tren. I, per tant, hem de fer compatibles, també en l'última milla, en el que són els últims quilòmetres, aquesta modalitat de combinació intermodal entre el tren i altres modes de transport, entre ells, també el cotxe. Gràcies, i continuo després a la rèplica. [[Aplaudiments.]]
En el torn de rèplica, té la paraula la diputada senyora Montserrat Vinyets.
Gràcies, presidenta. Gràcies per les explicacions. Doncs sí, volem el traspàs integral, el volem ja i no podem esperar més, vicepresident. La cosa és molt urgent i imperiosa i la Generalitat té en competència..., té titularitat en la prestació del servei. Ara mateix el presta Renfe. No hi ha cap acord marc que doni un embolcall al fet que Renfe presti aquest servei i hem de trobar alguna solució. Perquè el mes de febrer va venir el senyor Pere Macias, va desembarcar a la Comissió de Territori, no?, representant Fomento. Ens va presentar un pla d'actualització de Rodalies amb unes inversions de 6.400 milions d'euros. Tot molt xifres astronòmiques, eh? Després fem l'històric del que s'ha complert i, evidentment, hi ha organitzacions com Batec, que es queixen d'aquest dèficit històric d'infraestructures. Però, de la compareixença, en cap moment es deduïa que hi hagi, a curt termini..., que s'albiri alguna possibilitat d'aquest traspàs, perquè les projeccions de competència i on s'establia inclús una oficina de coordinació del servei de Rodalies a Catalunya, doncs, no deixa massa entreveure que hi hagi aquesta voluntat de traspàs immediat. O sigui, que hauran de ser més contundents per reivindicar la prestació del servei per part de..., per a gestió pública catalana i també que es retornin catenàries, infraestructura..., ai, estacions, vies, etcètera. Per tant, si us plau, posin tot el que estigui a les seves mans per aconseguir això, perquè la ciutadania d'aquest país no pot esperar més. També els hi demanem que planifiquin en clau de país i que sí, que aturin inversions viàries. O sigui, portem molts anys de retard en transport col·lectiu i cal optar per solucions immediates i que siguin fermes. I cal que aturin les infraestructures viàries i que ho apostin tot al sistema ferroviari. També, que hi hagi més trens allà on no n'hi ha, que hi hagi més freqüència. Perquè el temps és un bé, és un valor. I el temps de totes les persones és el mateix, no hi ha un temps d'unes persones que estigui per sobre del temps de les altres persones. I una cosa també molt important: abaixin les tarifes. I, si us plau, expliquin com es calculen aquestes tarifes, com es fixen aquestes regulacions, perquè el preu del transport ferroviari és enormement car. I volem aclarir com es calculen aquestes tarifes. També exigeixin responsabilitats allà on pertoquin per totes les faltes d'inversions que històricament hem arrossegat. Solucionin també tots els problemes de coordinació que tenen entre totes aquestes empreses públiques que es van constituint i que deia abans que atomitzaven tota l'estructura, no?, que s'encarrega del sistema ferroviari català. Tractin les persones no com a mers usuaris, sinó com a titulars del dret a la mobilitat, d'un dret que és bàsic. I això, lligat amb el dret a l'accés a l'habitatge, el treball i el gaudi d'un oci de qualitat, d'un temps d'oci. I, si us plau, també escoltin totes aquelles organitzacions, no?, que des de fa anys que vetllen per posar sobre la taula solucions a la problemàtica que patim amb relació al transport públic col·lectiu i que de ben segur que podran il·lustrar molt i donar moltes idees a aquests consells d'administració tan opacs en els que, malauradament, s'ha delegat massa la gestió de la mobilitat d'aquest país. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
I seguidament, en el torn de rèplica, té la paraula el vicepresident del Govern senyor Jordi Puigneró.
Bé, per aclarir una miqueta els termes: ser titular d'un servei, però no tenir capacitat de decisió sobre les infraestructures, sobre les catenàries, sobre les vies, sobre les estacions, sobre el personal, sense els diners, diguéssim, del que això significa, perdó, eh?, és no ser titular del servei. Poder decidir només l'hora que passarà el tren, els horaris i el preu del bitllet, doncs, amb això no es pot gestionar un servei complet de rodalies a Catalunya. Suposo que en això estarem d'acord, eh? I que, per tant, per això demanem el traspàs integral del servei de rodalies a Catalunya, que ara gestiona, evidentment, l'operador Renfe. Aquesta és la solució. I escolti, jo, quan vaig entrar de vicepresident i, per tant, també de conseller de Territori, aquest va ser un dels principals propòsits que m'he plantejat aquesta legislatura. I, evidentment, pel bé dels ciutadans de Catalunya que cada dia pateixen aquest servei, i que és inadmissible des de la perspectiva del que això implica per a la gent que va la feina, per al que va treballar o per a altres qüestions d'ús, no? I crec que el Govern de l'Estat hauria, en fi, d'empatitzar amb aquesta petició, eh? I, per això, amb la ministra, i en reunions que hem estat mantenint al llarg d'aquests mesos, ens hem marcat el mes d'agost com a data límit per veure si hi ha realment una voluntat política de fer efectiu un traspàs integral de rodalies a Catalunya. I en aquest període, doncs, hi han hagut i hi continuen havent reunions, des de la perspectiva tècnica, per a la valorització del que això significa en l'àmbit econòmic, en l'àmbit, també, doncs, de les línies a traspassar. S'està fent una feina i, en tot cas, jo espero que això acabi a bon port. Seria una bona notícia per als ciutadans de Catalunya. Crec que, a més a més, l'Estat també es podria sentir alleugerit, perquè, clar, haver d'aguantar cada dia, diguéssim, aquestes incidències, doncs, que es produeixen i que no se solucionen per falta d'inversió i per altres problemàtiques..., que puguem gestionar des de la proximitat, com deia, aquest servei tan important de mobilitat –que és un dret avui al nostre país i que és l'elefant a l'habitació en l'àmbit de la mobilitat–, crec que ens farem tots plegats un favor. I per això treballem, eh? Treballem amb discreció, treballem, evidentment, incansablement per assolir aquest objectiu. Ara, evidentment, això té terminis i el mes d'agost, l'estiu, és el termini que ens hem donat per veure si hi ha aquesta voluntat política per fer realment aquest traspàs integral. I, si no, doncs, escolti, passarem a una altra fase, eh? I passarem a una altra fase on, evidentment, doncs, ja veurem quines seran les actuacions que farem al respecte, com dic, d'aquest servei. Fixi's vostè que vostè ha comentat ara aquesta reivindicació d'aquest grup de gent anomenat Batec, no?, cansat ja, eh?, d'aquest servei, en fi, defectuós de Renfe Rodalies. He de dir que fins i tot empatitzo amb ells, empatitzo amb els usuaris en general de Renfe Rodalies. Jo també estic emprenyat pel defectuós servei de Renfe a Catalunya. I per això demano, demanem el traspàs integral, per fer-ho millor. Els usuaris paguen un bitllet a canvi que el tren arribi a l'hora. Aquí hi ha algú que no està complint la seva part del tracte. I no són els usuaris, és Renfe. O el que és el mateix, és el Gobierno de España. El termini se li acaba a la senyora ministra i, pel que veig, a alguns usuaris ja se'ls ha acabat la paciència. I he de dir que tenen força raó. [[Aplaudiments.]]
Passem al desè punt de l'ordre del dia, la interpel·lació al Govern sobre les inversions empresarials, que ha presentat el Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana. [[Interpel·lació al Govern sobre les inversions empresarials]] [[300-00170/13]] I té la paraula, per fer-ne l'exposició, el diputat senyor Engelbert Montalà.
Gràcies, presidenta. Conseller, entre el 2014 i el 2019, l'economia catalana va créixer de mitjana un 2,8 per cent per any, per sobre del 2,6 per cent del conjunt de l'Estat espanyol, per sobre de l'1,9 per cent del conjunt de la zona d'Europa i per sobre de l'1,7 per cent de països com Alemanya. Intentaré deixar clara aquesta premissa de sortida per intentar rebatre, a vegades, aquests discursos que es fan des de la part superior de la bancada i des de diputats com el senyor Carrizosa, que ens venia aquí a parlar-nos d'inferns i d'escenaris que no són els reals. Entre el 2014 i el 2019, l'economia catalana va créixer de mitjana un 2,8 per cent per any, per sobre del 2,6 per cent de l'economia del conjunt de l'Estat espanyol, de l'1,9 per cent del conjunt de la zona europea i de l'1,7 per cent de països com Alemanya. I això ha de quedar clar, perquè són dades, i són dades contrastades. Una recuperació potser massa desigual, però una recuperació estable, continuada, caracteritzada per l'augment del pes del sector industrial i de la internacionalització de l'economia tant pel que fa a la captació d'inversions com a les exportacions. Una bona marxa de la nostra economia ignorada per les portades de determinades premses i per altaveus de l'establishment, més preocupats per desacreditar el moviment independentista que no pas per fer la feina que els hi tocava. L'impacte de la covid-19 va aturar aquesta recuperació, amb una davallada històrica del PIB de més de l'11,5 per cent. Un impacte substancial en el comerç, en el transport, en l'hostaleria, que va veure com el seu valor afegit queia al voltant d'un 25,5 per cent. No obstant, el Govern de la Generalitat ho va tenir clar. No existien falsos dilemes: en un context de pandèmia, vetllar per la salut també vol dir protegir l'economia. Així que vam fer dues coses: vam aplicar restriccions quan calia, sí, però també hem estat qui més ajudes ha mobilitzat dintre de l'Estat espanyol. L'alternativa –no s'equivoquin– no era protegir l'economia, sinó defensar el privilegi. I, davant d'això, nosaltres vam optar per no deixar enrere ningú. La bona marxa de l'economia catalana des del 2021 valida aquesta estratègia: un 5,8 per cent de creixement durant el 2021 en serveis i amb la indústria al capdavant, amb un 6,3 per cent de creixement, respectivament. Els hi diuen les dades, i, si surten a l'estranger, també els hi diu la premsa internacional, que, a diferència de l'espanyola, és independent i està fora de les influències de l'IBEX. Per això, si vostès llegeixen massa la premsa estatal, pensaran que Catalunya està en decadència econòmica, però si llegeixen el Financial Times, seran conscients de que Catalunya és la millor regió europea per invertir-hi. No obstant, el discurs dels portaveus de l'oposició de certs sectors de l'establishment i els mateixos que parlaven de decadència en temps de recuperació sembla que viuen d'esquena a aquesta realitat. Hi ha un discurs especialment insidiós, catastrofista, que, a més, presenta el contraexemple de Madrid com a recepta a seguir, tot ignorant que la Comunitat de Madrid és la regió europea on més s'ha reduït l'esperança de vida arran de la covid-19 –3,5 anys–, i que mentre a Madrid l'atur s'enfila fins a l'11,85 per cent, a Catalunya es manté. Ho dèiem: ni salut ni economia, només privilegi. I el privilegi és endèmic del creixement econòmic. El privilegi no crea riquesa, sinó que la captura; no genera treball, sinó que se n'apropia. Tal com descriu el Nobel d'economia Joseph Stiglitz, la desigualtat és causa i conseqüència del fracàs del sistema polític i contribueix a la inestabilitat del nostre sistema econòmic, la qual cosa contribueix, al seu torn, a incrementar la desigualtat. Per això, i perquè volem trencar aquesta espiral de desigualtat, la nostra convicció és que la recuperació ha de ser al servei de la transformació econòmica i també de la transformació social, d'una economia més innovadora i sostenible que competeixi en coneixement i valor afegit, i no en precarietat i en contaminació. Per això no volem parlar de represa, sinó de transformació. No volem un parèntesi, sinó un punt d'inflexió: la mobilització dels fons europeus, la conscienciació que ha suposat l'impacte del covid de construir una economia més inclusiva, més equitativa; la urgència de la transició ecològica per fer front al canvi climàtic. L'oportunitat de transformar l'economia catalana és avui i l'hem d'aprofitar. No ens serveix ni un no que paralitzi el país ni un sí per fer el mateix de sempre i fer-ho com sempre. Una oportunitat que sàpiga aprofitar, per exemple, l'aterratge de fires com ISE, que aposten pel territori, que s'està duent a terme aquesta setmana a Barcelona. Pensem que la indústria audiovisual catalana és un sector format per 3.600 empreses i que factura 6.700 milions d'euros l'any. És una bona iniciativa per captar inversions. Els hi posaré un exemple del que estem fent. El 2008, una empresa de components d'automoció, Freudenberg, anunciava el tancament de la seva planta de Zona Franca, que afectava vora 141 treballadors. El 2009, un ERO afectava cent cinc dels cent cinquanta treballadors de la fàbrica de Parets. Però el 2022 anunciaven 10 milions d'euros per obrir una nova fàbrica de components a Parets que aposti per les energies renovables i no per l'ús de combustibles fòssils. Ho feien després de que el president Aragonès i el conseller Torrent es reunissin amb ells a Baden-Württemberg. El 2008, la indústria tancava; el 2022, la indústria aposta per Catalunya per invertir-hi i per fer-ho de forma sostenible. Avui la situació de guerra a Ucraïna i el seu impacte econòmic, així com l'augment del preu de l'energia i el coll d'ampolla logístic posterior a la covid, ens col·loquen en una situació diferent. I no en tinguin cap dubte: ho fotografiem, ho diagnostiquem i hi treballem, perquè som diputats de territori afectats directament per aquesta problemàtica, però hem d'evitar que les receptes per combatre la inflació estrangulin el creixement. Hi ha una solució virtuosa: adreçar les causes que provoquen l'increment de preus, garantir rendes i garantir creixement. No hem de caure en l'error de tornar a la devaluació interna, de carregar el combat contra la inflació a les esquenes de les persones treballadores mentre l'u per cent més ric obté beneficis rècord amb augments de preu. I per això cal continuar captant inversions. Cal que aquest Govern continuï la feina que està fent. I em sap greu que no estigui el senyor Carrizosa aquí, perquè també li contestaria a aquest escenari tan diabòlic en què ens trobem, amb la captació, al final, d'inversions, i que ens intentava exposar avui aquí, en aquest hemicicle. Senyors, la Generalitat capta 612 milions d'inversió estrangera el 2021. És la xifra més alta de la sèrie històrica. Mitjançant l'agència Acció, el Departament d'Empresa i Treball ha atret un vint-i-vuit per cent més d'inversió estrangera que l'any anterior. En total, s'han materialitzat vuitanta-dos projectes d'inversió estrangera –un set per cent més–, que han suposat la creació de 3.122 llocs de treball –un trenta-set per cent més– i el manteniment de 2.478 llocs addicionals –un cent divuit per cent més. Dos de cada tres euros d'inversió estrangera han anat destinats a projectes industrials, mentre que destaquen inversions provinents dels Estats Units, Alemanya, Regne Unit, França, el Japó o la Xina. A vostès els hi entra al cap –i em refereixo als senyors que ens posen dades maquiavèl·liques damunt de la taula–..., quan vagin a visitar aquestes empreses que es situen en el territori, que han perdut el cap?, que estan en un lloc on hi ha un infern fiscal? No han perdut el cap: aposten pel territori. Hi insisteixo, aposten pel territori en un dels contextos econòmics més difícils i plens d'incerteses de les últimes dècades. Hem batut el rècord històric en volum d'inversió atreta. Aquest volum d'inversió significa que hem captat una mitjana d'1,6 milions d'euros cada dia. En total, s'han materialitzat vuitanta-dos projectes d'inversió, que han generat 3.122 llocs de treball. Som conscients que el Govern treballa sense descans per atraure inversions, i som conscients, també, que hi ha hagut anuncis importants en el que portem de legislatura. Per això, conseller Torrent, volíem aprofitar l'ocasió perquè pogués valorar aquests anuncis i la captació d'inversions en l'economia catalana. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Té la paraula el senyor Roger Torrent, conseller d'Empresa i Treball.
Gràcies, presidenta. Bona tarda. Començaré per una qüestió d'estricta actualitat, que també ha comentat el diputat i que, efectivament, està molt lligada amb l'estratègia global que està seguint el Govern de la Generalitat, i que després té els seus impactes concrets, els seus impactes que es materialitzen al nostre país. Parlaré, efectivament, de l'ISE, eh?, precisament, que avui hem pogut inaugurar, una fira sobre l'audiovisual, el sector de l'audiovisual a Europa; de fet, la més reconeguda i més referencial com a mínim al continent europeu, per no dir al món, i, per tant, un element més que ajuda a posicionar Catalunya i Barcelona al mapa, en aquest cas, del sector audiovisual. Un sector que l'any passat va invertir 50 milions d'euros al nostre país, xifra rècord de tota la sèrie històrica. És a dir, si agafem els últims anys i mirem l'evolució, veurem com el 2021 va ser l'any en que en al sector de l'audiovisual es va captar més inversió estrangera a Catalunya, aquests 50 milions d'euros. Això, fonamentalment, és per dues coses. D'una banda, perquè aquí hi ha un bon ecosistema, certament, aquestes més de 3.600 empreses que vostè comentava, que donen llocs de treball a 31.000 catalans i catalanes, que són un factor d'atracció. És a dir, les empreses estrangeres, quan volen invertir, òbviament, es fixen allà on hi ha el talent, on hi ha aquest ecosistema que nosaltres hem sabut crear aquí. I, al mateix temps, aquesta inversió estrangera retroalimenta aquest ecosistema, de tal manera que avui, per exemple, a Catalunya hi han dos vegades més start-ups vinculades al sector de l'audiovisual que fa cinc anys. Aquest és el cercle virtuós, eh?, precisament, que volem fomentar des d'Acció, des del Departament d'Empresa i Treball, pel que fa a totes les polítiques de captació d'inversió estrangera. I val la pena explicar-ho, perquè això ho fem bé, molt bé, de fet, eh? I val la pena posar-ho sobre la taula, i val la pena també que s'expliqui, precisament, amb aquesta mateixa voluntat de que explicar aquelles iniciatives que tenen èxit ajuden, després, a alimentar aquesta inversió estrangera a Catalunya. I, de fet, que va bé no ho diem nosaltres, només; ho diuen les dades, d'una banda, però també ho diu, efectivament, el Financial Times, que fa poques setmanes destacava Acció com la millor agència de competitivitat d'una regió europea de les anomenades «grans, que té la millor estratègia de captació d'inversió estrangera a Catalunya. Però, com deia, això no és només retòrica, no són només titulars de diari, sinó que després es concreta en el nostre dia a dia. Específicament, l'any 2021, amb 612 milions d'euros d'inversió al nostre país; 612 milions d'euros d'inversió que corresponen a tota aquella inversió comptabilitzada per part del Govern de la Generalitat de Catalunya perquè hi hem intervingut d'alguna manera. Hi ha una part de la inversió que no està comptabilitzada, en aquests 612, que també ha existit el 2021 però que no hi ha intervingut, el Govern de la Generalitat de Catalunya. Sigui com sigui, és xifra, de nou, rècord de tota la sèrie històrica. Si agafem des del 1985 fins ara, el 2021 és l'any que hem sabut captar més inversió estrangera al nostre país, tot i un context de complexitat socioeconòmica evident, perquè el 2021 encara estàvem sortint de la covid –dificultats molt evidents des d'un punt de vista laboral, des d'un punt de vista econòmic, des d'un punt de vista fins i tot sanitari, encara. I, tot i això, hem batut rècords pel que fa a aquesta captació d'inversió estrangera a Catalunya. Això es deu fonamentalment, com dèiem, a la feina que fa Acció, que està ben valorada a nivell internacional, però també a unes dinàmiques a nivell europeu i global que crec fermament que hem de saber aprofitar. I m'explico. Estem en un procés en el qual totes les disrupcions de les cadenes de subministrament i abastiment a nivell global de qualsevol matèria primera, de qualsevol tipus de transport –fins i tot hi hem de sumar les disrupcions en el mercat energètic–, han generat una situació en la qual bona part de les empreses de qualsevol sector, però fonamentalment de l'àmbit industrial, estan replantejant-se la relocalització de la producció a Europa per seguretat, per estar més a prop dels mercats, per estar més a prop dels centres de decisió. Aquest procés de relocalització, de reshoring, al continent o a l'entorn del continent europeu és un context que hem de saber aprofitar per contribuir a atraure encara més inversions. I ho estem fent, hi insisteixo, eh?: 612 milions d'euros captats el 2021, que suposen un vint-i-vuit per cent més respecte al 2020 i que són la xifra més alta de tota la sèrie històrica. Això suposa que, durant l'any 2021, hem captat 1,6 milions d'euros cada dia en inversió estrangera, 1,6 milions d'euros cada dia és el que hem sabut captar d'inversió estrangera al nostre país, cosa que s'ha traduït en vuitanta-dos projectes que han generat 3.122 llocs de treball; per tant, que han contribuït decisivament a la generació de prosperitat compartida, que al final és el nostre darrer dels objectius polítics. En tot cas, es demostra, per tant, que tant la tasca del Departament d'Empresa i Treball –i aquí, òbviament, crec que hem de reconèixer tota la trajectòria històrica, no només en aquest període, òbviament, sinó tota la feina que s'ha fet al llarg dels anys– com específicament la tasca que fa Acció val molt la pena. Val tant la pena que dos de cada tres euros que s'han captat han estat en projectes industrials. Per tant, ajuda en aquest procés de reindustrialització, que no és només un element cabdal a l'agenda política del Govern de la Generalitat de Catalunya, sinó un objectiu compartit per la majoria dels diputats i diputades. D'aquestes inversions, dèiem, dos de cada tres euros són en projectes industrials, i dos de cada tres llocs de treball creats estan vinculats amb la tecnologia. Per tant, indústria 4.0, que és el futur de la indústria, que és la via per a la reindustrialització. En tot cas, deia que val la pena, la feina que fa Acció, com a agència de competitivitat. De fet, per cada euro de pressupost públic dedicat a la captació d'inversió estrangera aconseguim arrossegar-ne 221 –d'un a 221–; per cada treballador públic dedicat a captar inversió estrangera al nostre país, generem 134 llocs de treball –per cada treballador públic, 134 llocs de treball. Per cada euro destinat a la xarxa d'oficines d'Acció, que, com saben, són quaranta oficines arreu del planeta, arreu del món, aquestes oficines que alguns titllen dia sí dia també aquí, des d'aquest faristol, de «chiringuitos, els famosos «chiringuitos..., sí, en una part d'aquests famosos chiringuitos s'hi compten les quaranta oficines d'Acció. Doncs bé, per cada euro destinat a la xarxa d'oficines –aquests chiringuitos per alguns– s'aconsegueixen trenta-vuit euros d'inversió privada. Per cada euro, trenta-vuit; per cada treballador, 134 llocs de treball; per cada euro de pressupost públic destinat a aquest objectiu, 221 captats d'inversió estrangera. El 2021, hi torno, any rècord pel que fa a aquesta qüestió. I si mirem, com dèiem abans, el sector, hem de veure que dos de cada tres euros són projectes industrials, cosa que, com hem dit, ajuda a reforçar la dinàmica i la voluntat del Govern de reindustrialitzar el país. I han anat específicament als subsectors de tecnologia –de l'àmbit tecnològic–, de l'automoció i la química, que es corresponen també amb els ecosistemes en els quals estem més ben posicionats, de fet, des d'un punt de vista industrial al nostre país. De fet, coincideixen amb els sectors més exportadors del país, especialment l'àmbit de l'automoció i l'àmbit de la química. Dos de cada tres euros han anat a la indústria, i específicament sobretot a aquests tres sectors. I l'origen, ho ha dit molt bé el diputat..., sobretot són provinents d'Europa, el cinquanta-set per cent, per proximitat, òbviament, però també un vint-i-dos per cent provenen d'Amèrica, sobretot dels Estats Units, i, en el cas d'Europa, sobretot d'Alemanya. En tot cas, la inversió prové de pluralitat d'orígens. De fet, de fins a vint-i-dos països; l'origen de les inversions..., provenen de vint-i-dos països, durant el 2021. I, com dèiem, la principal via d'entrada són les oficines d'Acció, que demostren la seva utilitat. I pel que fa als motius –i això és molt important... És a dir, ens preguntem: les xifres són bones, a nivell internacional es reconeix Acció, però per què les empreses trien Catalunya per invertir?, per què volen venir al nostre país a plantejar els seus projectes? Doncs bé, d'entrada, perquè hi troben talent, que és fonamental, especialment en àmbits de caràcter tecnològic. Per tant, hi ha un ecosistema que és capaç d'atreure i fixar el talent, i això és un element positiu o molt ben valorat per les empreses que volen invertir a Catalunya. En segon lloc, la qualitat de vida del nostre país. I això té a veure, òbviament, amb el clima, té a veure amb la manera en què vivim, però també té a veure amb els serveis públics del país: amb les escoles, amb els hospitals..., amb totes les polítiques públiques que som capaços de generar. I això cal no perdre-ho de vista, perquè també és un factor diferencial, des d'un punt de vista econòmic. En qualsevol cas, els elements en positiu que avui ofereix Catalunya són atractius per a les inversions estrangeres, per als projectes d'arreu del món. Tant és així que, efectivament, el 2021 vam batre rècords, i ens proposem que el 2022 continuï aquesta dinàmica, perquè és bona per a la generació de llocs de treball, la creació de riquesa i la reindustrialització del país, que és el nostre objectiu. Gràcies, diputat. [[Alguns aplaudiments.]]
Passem a l'onzè punt de l'ordre del dia, la interpel·lació al Govern sobre les polítiques turístiques, que ha presentat el Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar. [[Interpel·lació al Govern sobre les polítiques turístiques]] [[300-00164/13]] I té la paraula, per fer l'exposició de la interpel·lació, el senyor Juan Luis Ruiz.
Moltes gràcies, presidenta. Conseller... Bé, això d'estar en procés postcovid encara és una mica complicat, tot i que he donat negatiu, eh? [[Rialles.]] Per tant, que estigui tothom tranquil, però sí que és cert que encara tinc algunes de les seves conseqüències. Bé, bona tarda. Senyor conseller, tal com diu el títol de la nostra interpel·lació, bàsicament el que volem conèixer és quines són les polítiques turístiques del Govern. Ja fa mesos..., el mes de novembre ja vam fer una interpel·lació respecte, precisament, a aquesta qüestió, però sí que ja era una qüestió molt més de les línies estratègiques del Govern. Enteníem que, a més a més, feia poc que el Govern, doncs, s'havia conformat, feia poc que havia presentat el seu pla de treball, i, per tant, volíem conèixer aquestes línies molt més estratègiques, no? Ara mateix el que sí que ens interessaria, ja que estem a les portes d'una nova temporada d'estiu, que és una temporada molt important per al sector turístic, que, a més a més, ve precedida d'una molt bona Setmana Santa..., per tant, voldrem conèixer quines són les accions concretes que s'han dut a terme precisament per afrontar, doncs, aquesta temporada d'estiu. És cert, una temporada que en principi, doncs, no hi hauran restriccions, almenys no hi hauran les mateixes que l'any passat, però també és cert que hi han incerteses, no? La guerra d'Ucraïna, sense cap mena de dubte, n'és una. Per tant, això també ens condicionarà molt segurament el mercat, el mercat rus i el mercat asiàtic, no? I segurament també la inflació tindrà la seva repercussió en els preus. En un sector com el turístic, els preus, doncs..., és molt sensible els preus. En tot cas, també segurament, doncs, ens afectarà d'una manera o una altra, no? Abans parlava de la fira que ha inaugurat aquest matí. A més, aquesta fira ha provocat que, per exemple, els hotels a Barcelona estiguin al vuitanta-cinc per cent de la seva capacitat, però sí que és cert que amb uns preus bastant per sota de l'any 2019. Per tant, la interpel·lació, senyor conseller, va en aquest sentit, no? Volem saber com afrontem la nova temporada d'estiu, les accions que s'han dut a terme i que es duran a terme, doncs, en qüestió de promoció i de màrqueting; en aquest context actual, quins són els mercats potencials i com s'estan treballant des del departament; en definitiva, com afrontem la temporada turística, no? És evident que hi han dades per a l'optimisme. Abans ho deia: la Setmana Santa, sense cap mena de dubte, ha estat un èxit. El sector s'està recuperant. Estem, doncs, en dades molt semblants a l'any 2019. Hi han ganes de viatjar. Jo diria més: jo crec que hi ha la necessitat, eh?, de viatjar i de passar pàgina d'aquest malson. Per tant, és molt important, també, i molt necessari. I jo aquí també... A més, en alguna pregunta i en la darrera interpel·lació també insistia en aquest tema, suposo que també per la meva anterior responsabilitat com a diputat de Turisme de la Diputació de Barcelona. Insistia molt en la necessària coordinació entre totes les administracions, liderades, evidentment, per la Generalitat de Catalunya, per treballar coordinadament –ajuntaments, diputacions– en una estratègia comuna, una estratègia única en allò que hem anomenat el «pla de màrqueting turístic integral, que, en tot cas, també ens agradaria saber, conseller, en quin moment es troba. Per tant, pla de màrqueting integral, que, a més a més del treball conjunt, doncs, amb les diferents administracions, també ha de ser fruit de la concertació amb el sector econòmic. També és cert que hi han certes dades, senyor conseller, que ens preocupen, no?, i que reflecteixen també una certa manca de competitivitat respecte a altres destinacions del propi Estat, i que això ja ho avisàvem en la nostra interpel·lació del mes de novembre. Si analitzem, per exemple, les dades dels turistes estrangers que ens van visitar, l'any 2019 érem la primera destinació turística d'Espanya. Vam rebre 19,3 milions de turistes estrangers, el que representava un 23,3 per cent del total de l'Estat. El 2021 representem un 18,5 per cent. Són 5,7 milions de turistes estrangers i ja no som la primera destinació, hem passat a ser la segona destinació. De fet, de totes les comunitats que podríem dir que són les principals destinacions turístiques de l'Estat, hem estat la que més reducció de turistes estrangers hem tingut en el període 2019-2021, amb una caiguda de més del setanta per cent. Les Illes Balears n'han tingut, en canvi, un 53,7 per cent i han passat a ser la primera destinació, i Canàries, un seixanta per cent. També cal recordar que, a més a més, nosaltres tenim una oferta superior, eh?, a les Illes Balears. Concretament, les Illes tenen 443.000 places d'allotjament turístic reglat; nosaltres, 607.000. Per tant, hi ha una diferència d'unes 150.000 places. També –i això és evident– segurament el context pandèmic ha afavorit determinades destinacions turístiques, com les Illes Balears o Canàries, un turisme més basat en sol i platja, i a Catalunya, doncs, tenim un turisme molt més diversificat, on Barcelona, a més a més, juga un paper clau, i, per tant, aquí tenim un turisme molt més urbà. I és cert –cal dir-ho, cal reconèixer-ho– que l'any passat aquest turisme urbà va patir molt, i, per tant, segurament això també és una, diguéssim, de les conseqüències de per què hem tingut aquesta davallada important en el nombre de turistes estrangers. Però segurament també hi ha ajudat que..., per a les altres destinacions que ens han superat, segurament, home, doncs també han fet els deures, no?, en la qüestió relacionada amb la promoció, i, a més a més, han avançat cap a un nou model en la gestió del turisme. Balears, per exemple, ja ha aprovat una nova llei de turisme. Nosaltres..., en tot cas, m'hi referiré després, que també és una de les qüestions sobre la qual avui en la meva interpel·lació també el vull interpel·lar. I una altra dada que també ens preocupa, que també reflecteix un índex de competitivitat, és la despesa turística; la despesa turística, la despesa mitjana, en aquest cas, que deixen els turistes quan ens visiten, no?, perquè al final no deixa de ser un índex, com deia, de la qualitat del nostre turisme. A Catalunya el 2019 era de 1.100 euros per persona, la despesa mitjana; el 2021 és de 954 euros, la despesa mitjana. Això vol dir gairebé un catorze per cent menys. Segurament això va lligat a la baixada del turisme a la ciutat de Barcelona. Sense cap mena de dubte que segurament això és així. És bastant probable, però, en tot cas, també ens agradaria conèixer si vostès, com a departament, han pogut analitzar aquesta situació, i, per tant, també analitzar quines n'han estat aquestes possibles causes, entenent, doncs, com dic, que l'any 2021 no ha estat un any normal, des del punt de vista turístic. Però, bé, en tot cas, miri, les Illes Balears, doncs, el 2019 tenien 1.085 euros per persona de despesa mitjana; el 2021, 1.150 euros. Per tant, l'han incrementat en un sis per cent. Per tant, com deia, jo crec que hauríem també de reflexionar, i, per tant, també li demano la seva opinió al respecte. I un altre tema que també voldríem, doncs, tractar en aquesta interpel·lació és al voltant de la gestió del turisme a Catalunya; concretament, sobre la nova llei de turisme a Catalunya. Semblava que aquesta era una de les prioritats del Govern, i dic «semblava perquè desconeixem en quin moment es troba. Estem al mes de maig. El mes de desembre, si no m'equivoco, des del departament es va fer, doncs, en tot cas, un primer document que marcava les línies estratègiques de cap a on havia d'anar aquesta nova llei de turisme, però no se'n sap absolutament res més, i, ho repeteixo, estem al mes de maig. I això, doncs, preocupa al sector turístic. Almenys a aquelles entitats que nosaltres ens hi hem pogut reunir els hi preocupa, no?, aquest silenci del Govern respecte a la tramitació de la llei. I, ho repeteixo, estem al mes de maig i encara no sabem res al voltant d'aquesta nova llei. Una nova llei que, evidentment, és del tot necessària. L'actual és de l'any 2002, i és evident que han passat moltes coses. Cal donar un nou enfocament, no?, al turisme a Catalunya. Cal adaptar-la, aquesta llei, als nous temps. Cal un model de governança per al turisme. Cal incorporar els criteris de sostenibilitat també al sector. I, per tant, com deia, també tenim un cert neguit respecte a en quin moment es troba la llei, quin és el calendari que té previst el departament per poder fer la seva tramitació parlamentària. I, ho repeteixo, jo crec que el sector ho espera. I, en tot cas, com que ja em queda poc temps, ho deixaré aquí. I en la rèplica, doncs, ja seguirem avançant en la qüestió. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Té la paraula el senyor Roger Torrent, conseller d'Empresa i Treball.
Gràcies de nou, presidenta. Diputat, s'ha de dir que, tot i ser molt recent, se'l veu prou bé, eh? Espero que es recuperi del tot al més aviat possible. Miri, aquest matí justament participava també de l'obertura del TurisTIC, eh?, la desena edició de l'àmbit de reflexió que intenta relligar dos àmbits estratègics cabdals per a l'economia del país, com són, d'una banda, el turisme, òbviament, i, de l'altra, les noves tecnologies, i, per tant, com es poden retroalimentar aquests dos mons en benefici d'un element que forma part indestriable no només de la història econòmica de Catalunya, sinó que ho ha de continuar sent en el futur. En aquestes jornades, com hem ja anat dient també aquí al Parlament de Catalunya, en comissió, en aquest propi Ple, en tots els debats que hem anat fent no només al voltant del turisme, sinó del conjunt dels sectors econòmics i amb relació als moments que estem vivint, cal diferenciar dues etapes o dos moments o dos objectius, podríem dir: d'una banda, el més peremptori, el més urgent, el de la recuperació, però una recuperació que no ens ha de portar allà on érem, sinó que hem de ser capaços de reactivar-nos per transformar-nos. I això és especialment així en el sector turístic, un sector en que, efectivament, el 2019 vam batre rècords, rècord de visitants, rècord d'impacte econòmic, just abans de la covid –per tant, estàvem justament en un període de creixement inequívoc, des d'aquest punt de vista–, però que al mateix temps ja dibuixava alguns dels reptes de fons que són absolutament imprescindibles d'abordar en el nou model turístic. Dit en altres termes, el 2019 estàvem just en aquest període de creixement, però ja albiràvem, ja vèiem quins són els elements, les línies mestres d'actuació que cal que abordi el sector. I, després dels dos anys de gairebé paralització, això s'ha fet més urgent que mai. En tot cas, amb aquest doble objectiu que abans deia, el de la recuperació i el de la transformació pel que fa a la recuperació, què hem fet des del Govern de la Generalitat de Catalunya en els últims mesos? Doncs aquí hem fet dues mesures en la mateixa línia, però de signe diferent. D'una banda, hem desenvolupat tot un seguit d'ajudes directes. De fet, som el territori de l'Estat que més ajudes directes ha fet als sectors productius, als sectors econòmics, a les persones, és a dir, als treballadors i treballadores més directament afectats per la situació de covid. De fet, hem mobilitzat més de 3.180 milions d'euros. Hi insisteixo, el territori que més diners, en aquest sentit, ha dedicat a les ajudes directes. I, per altra banda, hem iniciat algunes mesures d'estímul al consum, d'estímul a l'activitat, en el període que ha anat des del gener..., novembre, més ben dit, del 2021 –que és justament el període més o menys en el qual vostè em feia la interpel·lació passada– fins a Setmana Santa, que ha estat la campanya d'Estalviatge, eh?, en que hem mobilitzat 1 milió i mig d'euros i que ha funcionat molt bé per estimular aquest turisme interior, que, d'altra banda, ha estat l'element clau que ha salvat, diguéssim, el sector en aquest període de covid. Això, pel que fa a la recuperació. Però, hi insisteixo, la nostra voluntat no és recuperar-nos per tornar al març del 2019, sinó recuperar-nos per transformar. I, en aquest sentit, vaig a algunes de les qüestions que vostè ha plantejat molt concretament. La nostra voluntat és marcar o determinar quin és el marc de joc d'aquest nou model turístic que ha de primar al país per als propers anys. I aquest és un imperatiu, una demanda, aquesta definició d'un nou model, que té a veure amb comportaments globals, certament, però sobretot de posicionament de la marca Catalunya a nivell turístic arreu del món. No és només, la qüestió de la definició d'aquest nou model, una qüestió estrictament material respecte a com interacciona aquest sector amb l'entorn immediat, ja sigui des d'un punt de vista de l'entorn natural, dels recursos naturals que té el país, de les nostres ciutats, de com interactua amb els barris de les ciutats amb més pes turístic, etcètera, sinó també de com i de quins valors projecta des d'un punt de vista de marca, perquè avui el visitant el que demana són una sèrie de principis i valors associats a la marca turística que hem de ser capaços de projectar –si no, perdrem competitivitat. I, des d'aquest punt de vista, volem consensuar aquest model turístic, perquè és imprescindible que l'acordem. De res serviria plantejar unes línies mestres si no són consensuades amb el conjunt del sector, de tots els actors del sector. Per tant, estem treballant en aquest consens, i és evident que no és tan ràpid com voldríem, perquè s'ha de treballar i l'estem treballant. De fet, ja vam aprovar, com bé sap, la memòria preliminar, vam fer el procés de consulta pública prèvia. I calculem, responent a la seva pregunta directa, que podrem tenir aprovada la llei el primer semestre del 2023, eh? Per tant, d'aquí un any, que aquesta llei, que ha de ser una llei estructural, cabdal per al sector, però especialment per afrontar el que ens ve, pugui entrar al Parlament de Catalunya, i després dependrà dels grups parlamentaris, que hi puguin fer les aportacions que creguin oportunes. Però ja vindrà amb aquest consens previ fet, que, ho torno a dir, és imprescindible, si parlem d'una llei definitòria com la nova llei de turisme. Una llei de turisme que definirà un model que abans volem treballar amb el compromís nacional per un turisme responsable, eh? I això ja marca, efectivament, cap a on volem que vagi la llei, cap a on volem que vagi aquest model, que ens encari més a parlar d'allò que els..., avui bona part del sector i dels economistes i dels experts en la matèria parlen de l'economia del visitant –i això ja és un símptoma de per on han d'anar les coses–, més que no pas de sector turístic. En tot cas, volem que aquest compromís derivi en la llei, però no només, també en el nou pla estratègic 2023-2027. És a dir, quines accions concretes fem durant aquests anys per vendre'ns, per explicar-nos als diferents mercats a nivell global. I també, òbviament, el nou pla de màrqueting, que vostè també reivindicava i que, òbviament, és una eina bàsica per fer aquesta difusió. Per cert, vostè plantejava: «I amb relació al pla de màrqueting i la difusió que estem fent, a quins mercats ens estem dirigint? Doncs bé, hi ha un mercat amb el qual hem treballat específicament i de manera molt intensa, que és el mercat nord-americà, eh? De fet, fa pocs dies vam poder participar..., de fet, jo vaig poder visitar un workshop que vam fer a través de l'Agència Catalana de Turisme precisament per posar-nos en contacte amb «touroperadors americans amb ofertes de viatges molt concretes, amb oferta turística molt específica, per a determinats públics molt concrets i que aporten valor afegit, eh?, que aporten aquest increment de la despesa mitjana que vostè també reivindicava i que, òbviament, és el nostre objectiu. I, de fet, l'objectiu global és un turisme de més qualitat en aquest sentit, i, per tant, que aporti més despesa al nostre país. I, en aquest sentit, el mercat americà és clau. A tal efecte, hi hem destinat 830.000 euros, i és la dotació més gran que s'ha fet en difusió de la marca turística Catalunya en el mercat nord-americà. Per tant, i recapitulo en aquest primer torn d'aquesta interpel·lació –després segur que en continuarem parlant–, venim, òbviament, d'una situació molt complicada, molt complexa per al sector, que, òbviament, hem de procurar recuperar, que hem de procurar que es reactivi. I per això hem ajudat desplegant aquests més de 3.180 milions d'euros en ajudes a tots els sectors i als treballadors i treballadores. Que hem començat també a estimular el consum i l'activitat en aquests mesos fins a Setmana Santa; que preveiem una bona campanya, de la mateixa manera que ha estat una bona Setmana Santa, i que, en qualsevol cas, això ha de servir no per acontentar-nos, sinó per estimular els treballs de transformació del model turístic, cosa que és imprescindible. Ho dèiem a principi de legislatura, ho he dit en compareixença a la comissió, ho he dit en aquest Ple, ho reitero avui: l'objectiu..., un dels objectius fonamentals del Departament d'Empresa i Treball, i, en aquest cas, específicament per al sector turístic, és la concreció d'aquest compromís nacional per a un model de turisme responsable en consens amb el sector, en consens polític amb els grups parlamentaris, perquè, efectivament, ens juguem la transició d'un sector que ha estat clau per explicar l'economia de bona part de les ciutats i els municipis del nostre país i ho serà en els propers anys. En tot cas, segur que continuarem la discussió després, diputat. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
En el torn de rèplica, té la paraula el diputat senyor Juan Luis Ruiz.
Bé; moltes gràcies, presidenta. Molt breument, conseller. La veritat és que coincidim, no?, i crec que coincidim bastant en els reptes que vostè, doncs, ha plantejat que té el sector. De fet, vaja, hi coincidim, com deia, i jo crec que una àmplia majoria d'aquesta cambra també coincideix en els reptes que el sector turístic té per endavant. Per tant, escolti'm, posem-nos-hi a treballar. Vostè ha donat ja una data, no?, respecte a quina és la voluntat del Govern pel que fa a l'aprovació de la nova llei de turisme. Si no ho he entès malament, aproximadament d'aquí a un any, en principi, la voluntat del Govern és que estigui aprovada. Això vol dir..., desconec massa els terminis parlamentaris, però entenc que aviat haurà d'entrar ja en discussió parlamentària per poder complir amb aquests terminis que el Govern, doncs, s'acaba de fixar. Tant de bo sigui així. I, en tot cas, ja l'hi hem dit, a nosaltres ens trobarà d'una manera activa, no?, per participar en impulsar i en aprovar la millor llei possible, evidentment, de la mà, també, del sector. Per tant, una de les incògnites que tenia, o de les preguntes, era la qüestió del calendari, i ja m'ha quedat molt clar. I nosaltres tenim molt clar, com a grup parlamentari, que tenim clarament una oportunitat, amb aquesta nova llei, per transformar el turisme i fer un turisme, doncs, real al segle XXI. Però, com deia, no es pot demorar més en el temps, no? Perquè aquesta llei, entre altres coses, també el que ha de garantir és, com vostè deia, la competitivitat com a destinació turística. Per tant, també vol dir la competitivitat de la nostra oferta turística; també vol dir diversificar els nostres productes turístics; voldrà dir també descentralitzar la nostra la nostra oferta; voldrà dir també incorporar les noves tecnologies, el big data, doncs, que és un element clau, i que, a més a més, la llei del 2002, evidentment, no fa cap mena de referència a aquestes qüestions. En definitiva, com garantim la competitivitat de Catalunya com a destinació turística. I acabo. I, en tot cas, sí que li demanaria..., perquè parlava, doncs, de la llei i parlava d'impulsar també una qüestió més relacionada amb el turisme, però jo el que demano és que compleixi amb la moció que va aprovar aquesta cambra i impulsi un pacte nacional pel turisme, perquè això està aprovat –a més a més, està aprovat amb una àmplia majoria dels diputats i diputades. I, a més a més, crec que és necessari fer-ho fins i tot com a pas previ a la nova llei. De fet, el sector també l'hi demana. No fa gaire, em sembla que va ser el mes de març, que Pimec Turisme precisament va organitzar unes jornades sota el títol Bases per a un pacte sectorial pel turisme, cap a un pacte nacional pel turisme, no? Per tant, crec que seria indispensable fer-ho. Crec que seria també un pas endavant en aquesta necessària concertació amb el sector econòmic. I res més. Senyor conseller, en tot cas, doncs això, demanar-li que impulsi també aquest pacte nacional del turisme complint amb la moció que ha aprovat aquesta cambra. I res més. I moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
I, finalment, té la paraula el conseller d'Empresa i Treball.
Efectivament, diputat, la llei és un instrument no només per regular aquelles realitats i aquells operadors a nivell turístic que el 2002 ni existien ni hi havia previsions de que existissin, diguéssim, eh? Òbviament, com en tots els sectors, però en aquest especialment, en els últims quinze, vint anys hi ha hagut una evolució molt gran. I, per tant, és lògic que, des d'un punt de vista regulador, la llei s'adeqüi a aquestes noves realitats. Però la llei no és important només per a això –tot i que això és cabdal–, sinó també per definir, efectivament, quin model de turisme volem per als propers anys. I aquesta és la part que, efectivament, necessita majors consensos, perquè és la part que ha de ser capaç de sobreviure a les diferents legislatures, sobreviure a les diferents visions que hi puguin haver en un moment determinat al Govern de la Generalitat de Catalunya, fins i tot que pugui abastar unes majories prou àmplies com perquè la composició del Parlament, sigui la que sigui, mantingui una aposta clara pel sector, amb uns requisits i uns principis que han d'estar acordats. Aquest és un procés que nosaltres entenem que és bàsic, perquè, si no hi ha aquest acord de base, tot grinyola molt més. I, per tant, estem treballant aquest acord amb l'objectiu, com deia, de regular determinades realitats que avui no hi són presents. Presidenta, crec que no m'ha marcat el temps. Jo no hi tinc inconvenient, però... [[Veus de fons.]] Gràcies. Molt bé. Deia que és important la regulació a la llei, però, al mateix temps, la definició d'aquest model, que, bàsicament, ha de ser un model que ens porti, efectivament, a la desestacionalització, per tant, que el turisme es pugui plantejar, es pugui gaudir el conjunt de l'any, no en puntes molt marcades durant el calendari –per tant, desestacionalització–; desconcentració, que arribi al conjunt de la geografia del país –en temps de covid hi ha hagut una redescoberta de determinats destins turístics, i hem de ser capaços que això es quedi, eh?, i, per tant, que l'oferta turística incorpori tots els racons fantàstics del nostre país, i, per tant, desconcentri també la pressió turística–, i, finalment, com dèiem abans, que es generi un visitant que tingui un impacte econòmic superior al que tenim en aquests moments. Perquè, efectivament, el turisme té moltes potencialitats que hem de saber recórrer, però al mateix temps té certes externalitats que hem de saber també regular. En tot cas –i acabo–, vostè reivindicava un pacte nacional. Jo li he parlat de compromís nacional. No sé si el nom fa la cosa o no, eh? El que és important aquí és, efectivament, que hi hagin les bases d'aquest gran acord, que hi hagi una visió holística, és a dir, del sector, en la seva transversalitat, però també amb una mirada sobretot de futur, per allà on van les coses –hem de ser capaços de mirar més enllà–; que neixi del consens del sector i polític, i, finalment, que consti de compromisos concrets, d'accions concretes, perquè no és només retòrica, no és només literatura, sinó que ha de baixar en el terreny de les accions concretes. Hi insisteixo, no sé si el nom fa la cosa. En qualsevol cas, la vocació de generar aquest compromís el més ampli possible hi és –de fet, l'estem treballant– i estem convençuts de que l'assolirem, no perquè hi insistirem molt –que també–, sinó perquè jo crec que tothom és conscient de com de necessari avui és encarar amb noves bases el món postcovid, també des del punt de vista de l'oferta turística que som capaços de generar. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Doncs suspenem la sessió fins demà a les nou. Moltes gràcies.