Tere päevast, lugupeetud Riigikogu! Tere päevast, austatud peaminister ja ministrid! Alustame tänast infotundi. Palun teeme kohaloleku kontrolli! Kohalolijaks registreerus 37 Riigikogu liiget, puudub 64. Tänases infotunnis osalevad järgmised valitsusliikmed: peaminister Andrus Ansip, regionaalminister Siim Valmar Kiisler ja sotsiaalminister Taavi Rõivas. Läheme küsimuste juurde. Head kolleegid, meil on registreeritud kuus küsimust, igaühe puhul saab esitada kaks lisaküsimust. Nii et läheb vaja kiireid näppe.
Alustame kolleeg Ester Tuiksoo küsimusega peaminister Andrus Ansipile. Palun, kolleeg Ester Tuiksoo! Mis on? Palun kolm minutit vaheaega! Mis seal juhtus? Kas ei tööta? Palun, kolleeg Ester Tuiksoo!
Tänan väga, proua juhataja! Ma ei tea, miks see tehniline probleem tekkis. Austatud peaminister, te olete viimasel ajal toetanud oma poolehoiuga Eesti põllumeeste võitlust võrdsemate toetustingimuste eest ühisel Euroopa turul. Selle eest teile muidugi suur tänu! Maaelu arengukava on aga lõpusirgel ja Rahandusministeerium on leidnud, et riigi toetust tuleks käesoleval finantsperioodil vähendada 25%-lt 15%-le. Selle peale on Eesti põllumeeste organisatsioonid avaldanud sügavat nördimust. Kuidas on teil plaanis peaministrina kahe ministeeriumi vastasseis lahendada?
Aitäh! Ma ei arva, et tegemist on mingisuguse kahe ministeeriumi vahelise vastasseisuga. Teatavasti esimene ettepanek, mis eelarvekava kohta tehti, nägi ette kaasfinantseerimise määraks liikmesriikides 25% nii ühtekuuluvusvahendite kui ka näiteks maaeluvahendite kasutamisel. Aga läbirääkimiste käigus jõuti küllalt kähku järeldusele, et ühtekuuluvusvahendite kasutamisel peaks Euroopa Liidu finantseerimine moodustama 85% ja liikmesriikide finantseerimine 15%. Tõtt-öelda oli üks nn ühtekuuluvussõprade eesmärke saavutada, et käibemaks kuulutataks abikõlblikuks ja liikmesriigi kaasfinantseerimise määraks kinnitataks 15%. Need eesmärgid me Eesti jaoks saavutasime. Meie jaoks oli tähtis, et käibemaks oleks abikõlblik ja et Euroopa Liidu kaasfinantseerimise määr oleks 85%. See annab suurema vabaduse riigieelarve raha kasutamiseks. Kuid minu jaoks need eesmärgid ei olnud läbirääkimiste käigus prioriteetsed. Prioriteet oli saavutada maaelu arengu summade kasv absoluutmahus ja ka põllumajanduse otsetoetuste mahu kasv. Praegu saame öelda, et need eesmärgid me täitsime, ja teised eesmärgid, mis olid ka olulised, me saavutasime samuti. Maaelu arengu raha oli meil eelmises eelarvekavas 726 miljonit, praegu on 766 miljonit. Kasv on küllalt märkimisväärne. Samas otsetoetuste maht kasvas 503 miljonit ehk 1 miljardi ja 7 miljonini.
Palun, kolleeg Ester Tuiksoo, esimene täpsustav küsimus!
Tänan väga, proua juhataja! Austatud peaminister! Kas te võite praegu, kui maaelu arengukava saab kohe-kohe kaante vahele, kinnitada, et teie valitsus ei vähenda üldse omapoolset finantseeringut? Aga kui vähendab, siis kui palju see võiks rahalises väljenduses olla?
Eelmisele küsimusele vastates ma rääkisin läbirääkimistest Euroopa Liidu tasandil. Need läbirääkimised olid kahtlemata Eesti jaoks olulised ja ka edukad. Me saavutasime otsetoetuste mahu kasvu 100%: oli pisut üle 500 miljoni, nüüd on üle miljardi. Ja me saavutasime ka maaelu arengukava summade kasvu. Missuguseks kujuneb Eesti-poolne kaasfinantseering – kas see jääb tasemele, mida nõuavad Euroopa Liit ja Euroopa Komisjon, ehk siis miinimumtasemele või ületab seda miinimumtaset nii palju, kui see on lubatud, või jääb see tase kuhugi vahepeale –, see on riigi eelarvestrateegia koostamise küsimus, see on riigieelarvete koostamise küsimus. See pole Eesti Vabariigi ja Euroopa Komisjoni vahel sõlmitava partnerluslepingu küsimus. Kui suureks see kaasfinantseering jääb, seda saab austatud Riigikogu eelarve menetlemisel põhjalikult arutada – mida peetakse prioriteetseks, kas prioriteetsed on õpetajate palgad, politseinike palgad, maaelu arengukava summad või midagi muud. Kõiki neid küsimusi, ma loodan, hakkab Riigikogu ülima põhjalikkusega arutama.
Palun, kolleeg Ester Tuiksoo, teine täpsustav küsimus!
Tänan, proua juhataja! Austatud peaminister! Teadaolevalt meie naabrid lätlased leiavad eelseisval finantsperioodil võimaluse toetada oma põllumajandussektorit maksimaalses lubatud mahus. Soomes räägitakse 70%-sest toetusest. Miks Eesti valitsus toetab viimastel aastatel meie põllumajandussektorit vaid miinimumi ulatuses? Kas põllumajandusminister ei selgita valitsuse istungitel piisavalt oma sektori vajadusi?
Eks riigipoolne toetus sõltub ka üldisest kulude suurusest ja üldistest toetuste tasemetest. See on prioritiseerimise küsimus, kas raha läheb lapsetoetustesse, huviringide rahasse või põllumajanduse toetamiseks. See on Riigikogu vaba valiku küsimus. Ma leian, et Euroopa Liidust põllumajanduse tarvis tulevad summad on väga kiiresti kasvanud. Me ei ole ikkagi rahul selle tasemega, mille me oleme saavutanud. Aga kui kasv on 500 miljonist ühe miljardini, siis pole kellelgi ka kõige pahatahtlikuma tõlgenduse korral alust öelda, et meil on läinud kehvemini kui seni. Läinud on ju tegelikult hästi. See, et tahaks veelgi rohkem raha saada, on täiesti mõistetav ja loomulik soov. Nüüd on kaalumise küsimus, kelle arvel vahendeid riigieelarvest veelgi leida, et ühte eluvaldkonda veelgi paremini rahastada. Minu jaoks on riik tervik. Meil on pensionärid, meil on puuetega inimesed, meil on õpetajad, meil on politseinikud. Tuleb leida optimaalne lahendus, mis arvestab meie riigi reaalsete võimalustega ja kõigi eluvaldkondade vajadustega.
Nüüd kaks kohapeal registreeritud küsimust. Palun, kolleeg Marika Tuus-Laul!
Aitäh! Lugupeetud härra peaminister! Maaelu arengukava on peaaegu valmis. Mis te arvate, kas meil ei võiks Põllumajandusministeeriumi asemel olla Maaeluministeerium, mis kaitseks ehk maainimeste huvisid palju laiemalt. Põllumajandus on ju vaid üks maaelu tahk. Mis te arvate sellest ideest? Me oleme selle kunagi välja käinud, vahest võiks seda arendada ja edasi minna?
Aitäh! Ma väga ei vaimustu ministeeriumide ümbernimetamise ideest. Põllumajandusministeerium tegeleb tõesti eelkõige põllumajandusega. Maaelu on märksa laiem mõiste ja ma ei arva, et maal arendatav kultuurielu peaks olema eraldi ministeeriumi hallata või et sotsiaalvaldkond maal on lahutatud sotsiaalvaldkonna probleemidest linnades. Põllumajandusega tegelemine, põllumajanduse juhtimine on Põllumajandusministeeriumi ülesanne. Ma jääksin selle juurde, et ma selle tegevusvaldkonna ikkagi määratleksin konkreetse majandusharuga. Ma ei pea õigeks, et üks ministeerium tegeleks kõigega – tervishoiuga, haridusega, siseturvalisusega asukoha järgi. Võib-olla teie ettepanekus on mõte, seda tuleb põhjalikult arutada ja kui toetajaid on piisavalt palju, siis miks ka mitte. Aga seda teeb juba mõni järgmine valitsus.
Palun viimane kohapeal registreeritud küsimus, kolleeg Heimar Lenk!
Aitäh! Lugupeetud peaminister! Nagu ma aru saan, on täna üks viimaseid infotunde, kui me saame teile siin vabas vestluses küsimusi esitada ja teiega asju arutada. Mul on hea meel, et te olete endiselt hästi heas vormis. Kõik on läinud paremini, kui loota võis. Ma küsin kokkuvõtteks niisuguse küsimuse. Kui te vaatate tagasi oma kümneaastasele valitsemisperioodile – Eesti külad on tühjaks jooksnud, poed on kinni pandud ja koole ei ole maal palju järele jäänud –, mis hinde te oma põllumajanduspoliitikale praegu paneksite? Kas see on hinne 2, 3, 4 või 5?
Tõepoolest on nii, et ma kavatsen 4. märtsil esitada Vabariigi Presidendile tagasiastumispalve. Aga see ei tähenda seda, et täna on mul viimane kord siin infotunnis teie ees seista. Uue valitsuse formeerimine võtab mõnda aega, ilmselt on meil meeldiv võimalus üksteisega selles formaadis suhelda veel õige mitu korda. Ei ole need Eesti külad sugugi tühjaks jooksnud. Kui see väide vastaks tõele, siis oleks Soomes, Rootsis või Taanis lood hoopis hullud. Teadupärast Eestis elab linnades 68% elanikest, Soomes 84%, Rootsis 85%, Taanis 86%. Nii et pilt on meie Läänemere naabrite juures hoopis kurvem, kui see Eestis on. Paraku eks me kõik pea tunnistama, et linnastumine jätkub. Põllumajandus on võib-olla mõnele isegi suure üllatusena Eestis muutunud väga konkurentsivõimeliseks tootmisharuks. Minu meelest ei peaks selle üle üllatuma. Meie praegune põllumajandusliku tootmise tase on hoopis midagi muud, kui see oli 25 aastat tagasi või veelgi enam aega tagasi, kui me olime tõeliselt uhked oma põllumajanduse üle. Praegu on talinisu hektarisaak 9,6 tonni ja see ei ole üldse võrreldav omaaegsete 18-tsentriliste hektarisaakidega. Ja kui meil lehma piimaand on üle 8000 kilo, siis ka see ei ole omaaegsete keskmiste väljalüpsidega absoluutselt võrreldav.
Suur tänu, härra peaminister! Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Järgmine küsimus on kolleeg Kadri Simsonilt regionaalminister Siim Valmar Kiislerile. Palun!
Lugupeetud regionaalminister! 2010. aasta sügisel allkirjastasite te valitsuse nimel Omavalitsusliitude Koostöökogu ja valitsuskomisjoni riigieelarve läbirääkimiste lõpp-protokolli. Selle dokumendiga nähti ette riigieelarve lõtkust lisaraha leidmine kooli tugisüsteemide rakendamise toetamiseks. Nimelt oli vastu võetud põhikooli- ja gümnaasiumiseadus, millega pandi kohustus, et koolid peavad tagama sotsiaalpedagoogi ja logopeedi abi seda vajavatele õpilastele. Käesoleva aasta riigieelarves seda rahaeraldust pole. Miks te enam ei toeta riigieelarveliste vahendite eraldamist kooli tugispetsialistide teenuse rakendamiseks?
Jah, koolide üldine rahastamismudel on aastatega muutunud ja seepärast ma panen kohalike omavalitsuste juhtidele südamele, et nad ei kavandaks oma piirkonna tulevikuarenguid mingi ühe aasta rahastamismudelist lähtuvalt. Peab olema pikem perspektiiv, kuidas inimesi kohapeal hoida, juurde saada, kuidas töökohti luua. See kõik on kokkuvõttes väga tähtis, ei tohi takerduda mingi ühe aasta riigipoolsete lisatoetuste ümberarvutamisse. Praegu on võetud suund, et riigi abil luuakse tugispetsialistide keskused. Selleks on ette nähtud ka struktuurifondide toetussummad. Ja miks see nii on? Meie õpilased ei ole vaatamata ka sellele lõtkule, mida te õigesti nimetasite, võrdses seisus. Mõnes koolis saab logopeedi abi ja mõnes koolis ei saa logopeedi abi. Olgem ausad, õpilased on tõesti ebavõrdses seisus. Me peame kuidagi seda tasandama. Lihtsalt teatud rahastamismudelitega vallale või linnale vastava lisaraha ettenägemine ei tähenda veel seda, et õpilasele on see abi reaalselt kättesaadav. Seepärast peab edasi mõtlema, kuidas olukorda parandada, et võimalused oleksid kõigi jaoks ühetaolisemad.
Palun, kolleeg Kadri Simson, esimene täpsustav küsimus!
Aitäh! Lugupeetud regionaalminister! Omavalitsusliitude Koostöökogu oli siiski ka selle aasta riigieelarve osas seda meelt, et peaks jätkama riigieelarvest raha eraldamist kooli tugisüsteemide toetamiseks. Võib-olla on see ka põhjus, miks lepe valitsuse ja omavalitsuste vahel jäi selleks aastaks sõlmimata. Valitsuskomisjon seda ettepanekut ei toetanud. Ühe põhjendusena ütlesite te täna ja seda on ka varem selgitatud, et alates s.a septembrist saab direktor tugispetsialistide teenust tellida riigi sihtasutuselt, kes pakub koolidele vähemalt igas maakonnas eripedagoogi ja psühholoogi teenust. Te ütlesite, et lapsed peavad olema võrdses seisus. Aga tuleb silmas pidada, et väga paljud abi vajavad koolinoored elavad ja õpivad maakonnakeskustest eemal. Kes ikkagi garanteerib, et laps tugikeskusesse jõuab ja kes maksab sõidukulud?
Kui me vaatame nii territooriumi kui õpilaste arvu poolest suuremaid maakondi, siis on selge, et tugispetsialist saab kooli ka kohapeale sõita. Me ei pea näiteks viit last toimetama maakonnakeskusse, tugispetsialist saab vabalt mööda maakonda ringi liikuda. Ma arvan, et see on kokkuvõttes palju mõistlikum. Igal juhul ei oleks lahendus, kui me kannaks mõnele väikevallale teatud summa üle ja rahustaks ennast maha, et nüüd on kõik korras. Ei ole ju korras! Me teame, et mõned õpilased saavad abi, mõned ei saa. Paraku on nii, et kui me vaatame üldisi trende, siis just väiksemates valdades kipub olema nii, et me raha küll andsime ja võiksime vastu rinda taguda, et kõik on hästi, aga tegelikult ei ole. Järelikult tuleb võtta see ülesanne riigi kanda. Kui esimene variant oleks töötanud nii, et õpilased oleks abi saanud, siis võiks minu meelest vanaviisi jätkata, aga paraku nii ei ole olnud. Seepärast ma leian, et haridusministri otsus süsteem ümber korraldada on mõistlik.
Palun, kolleeg Kadri Simson, teine täpsustav küsimus!
Aitäh! Lugupeetud regionaalminister! Te ütlesite, et hariduses võtab riik teatud ülesanded enda kanda. Nii peaminister kui ka haridus- ja teadusminister on rõhutanud, et Eesti koolihariduse aluseks peab olema kodulähedane põhikool ja see ei pea ilmtingimata tähendama, et ka gümnaasium asugu kodu lähedal. Haridusministri plaan näib olevat väga paljude maagümnaasiumide sulgemine, kuid peaminister kinnitas siinsamas kõnetoolis mõni nädal tagasi, et enne koolide sulgemist tuleb lahendada õpilaskodude probleem. Kumma ministri seisukohta teie jagate? Kas enne koolide sulgemist tuleks lahendada õpilaskodude küsimus või ei? Ja kelle kohustus peaks olema finantseerida õpilaskodude loomist?
Kõigepealt ma täpsustan, et nii peaminister kui ka haridusminister on kinnitanud, et enamik gümnaasiume on kohalike omavalitsuste pidada ja iga kooli asutamine või sulgemine on koolipidaja otsus. Lihtsalt teadmiseks nii palju, et Eestis on 215 omavalitsust ja neist 215 omavalitsusest 94-s on gümnaasium. 121 omavalitsuses ei ole gümnaasiumi ehk siis enamik omavalitsusi on otsustanud mingil ajahetkel, et pole tark gümnaasiumi pidada ja gümnaasiumiharidust anda. Ilmselt see arv muutub. Usun, et selliseid omavalitsusi aja jooksul lisandub. Kõige väiksem gümnaasium on meil nelja õpilasega gümnaasium. Aga terve rida on selliseid, kus õpilasi on klassikomplektide peale kokku kümmekond. Arvestades, et õpilasi jääb pidevalt vähemaks, on ilmne, et ka gümnaasiume suletakse. Ma arvan, et põhiküsimus on ikkagi transpordis. Muidugi on väga armas, kui lastel on kool kodu lähedal. Aga kas me räägime lastest või me räägime noortest inimestest? Toon võrdluseks kutsehariduse: sellegi puhul tekib küsimus, kas kool on kodu lähedal. Ei ole kodu lähedal, aga kindlasti kõik nõustuvad, et kutseharidus on praegu tunduvalt kvaliteetsem kui varem. Noored saavad parema hariduse ja üldiselt ma arvan, et seda reformi tagasi pöörata ei taheta. Siit võime tõmmata selge paralleeli gümnaasiumidega. Üldjuhul ei ole ju vahemaad pikad ja õpilaste arv väikestes gümnaasiumides ei ole suur, nii et piisab täiesti ühest koolibussist.
Nüüd siis kohapeal registreeritud küsimused. Kolleeg Tarmo Tamm, palun!
Aitäh! Lugupeetud minister! Ma ei saa mõnikord aru, kuidas te saate kuuluda haridus- ja teadusministriga ühte erakonda. Te ajate täiesti erinevat poliitikat. Haridus- ja teadusministri ülesanne on maakoole sulgeda, teie ülesanne on maal elu kuidagi säilitada. Praegu ei ole kohalikel omavalitsustel võimalik riigigümnaasiumidega konkureerida, sest riigigümnaasiume rahastab riik ja nagu me teame, riigil raha veel jätkub. Kuidas kohalik omavalitsus suudab riigigümnaasiumidega konkureerida selle rahastusmudeli korral, mis välja käidud on? See mudel on esimene samm sinnapoole, et maapiirkondades gümnaasiumid ära kaotada. Milline regionaalpoliitiline abinõu peaks olema gümnaasiumide kaotamine?
Kui ma kohtun Euroopa Liidu regionaalministritega või OECD riikide regionaalpoliitika eest vastutavate ministritega, siis on väga huvitav, et seal keskendutakse linnade probleemistikule. Saadakse nimelt aru, et piirkond on tugev siis, kui selle keskus on tugev. Maal on hea elada, kui lähimas keskuses on olemas inimesele kõik vajalik ja see on mõistlikus kauguses. Haridusministriga ei ole meil eesmärgid kindlasti mitte vastandlikud. Haridusministri eesmärk on, et igal pool üle Eesti saaksid noored hea gümnaasiumihariduse, millega nad suudaksid elus läbi lüüa. Need on noore inimese jaoks väga olulised kolm aastat, millest sõltuvad ilmselt järgmised 60 aastat tema elus – sõltub see, kui hästi ta hakkama saab. Me ei tohi seda alahinnata. Ei saa olla küsimus, kumb on kaalukausil tähtsam, kas kümme minutit bussisõitu või hea haridus. Lapsevanemana, viie lapse isana ma ütlen, et hea haridus on noorte inimeste jaoks igal juhul kõige tähtsam. Samas on kindel, et kui ka mõnes väiksemas kohas on lastele tagatud parem haridus, siis see tähendab seda, et meie maaelu on kindlatel alustel. Seda ka nende inimeste jaoks, kes elavad sellest tugevast gümnaasiumist eemal.
Palun nüüd viimane kohapeal registreeritud küsimus, mis on kolleeg Lembit Kaljuveelt!
Aitäh, proua esimees! Hea minister! Meie haridusreformi tõsiseim pidur on reorganiseerimata koolivõrk. Köetakse pooltühje maju ja vallad ütlevad, et nad ei suuda koolivõrku iseseisvalt korrastada. Sinna kulub väga palju raha. Õpetajatele korralikku palka maksta ei saa, sellepärast et peetakse üleval pooltühje koolimaju. Mis te arvate, kas regionaalminister ei peaks probleemiga tõsisemalt tegelema ja valdu aitama, et meie koolivõrk saaks korrastatud?
Ma olen teie probleemitõstatusega väga-väga nõus. Tõesti, hoitakse kinni mõttest, et meil on siin maja, meil on siin kool ja me peame leidma siia õpilased, mitte vastupidi, et sinna, kus õpilased tahavad haridust saada, võiks kas või uue maja teha. Need asjad on meil kuidagi tagurpidi. Õpilasi jääb vähemaks ja õpetajaid jääb ka vähemaks, aga ikka kangelaslikult hoiame oma koolimaja – kütame, koristame, remondime, parandame katust. Raiskame hariduse raha selle peale ära ja siis kurdame, et õpetajatel on palk väike. Eks me ise ole tõepoolest selle olukorra tekitanud, aga kohaliku elu korraldamine on kohaliku omavalitsuse töö. Kui omavalitsused oleksid suuremad ja tugevamad, küllap nad siis võtaksid julgemaid otsuseid vastu. Elu on muutunud ja me peame sellega kohanema. Asi on pigem otsustusjulguses, mis siin ikka aidata. Kui omavalitsusjuht näeb, et tal on kümme õpilast terve gümnaasiumi peale, siis ütelgu inimestele ausalt välja, kuidas asi on. Sellest ju ei piisa gümnaasiumiks. Niisugune nõu ongi põhiline abi ja seda olen ma tõesti omavalitsustele pakkunud. Olen nii palju, kui olen jaksanud, neile rääkinud, et kuulge, me saame õpetada seal, kus on, keda õpetada. Mitte nii, et me muudkui õpetame, aga kedagi õpetada justkui ei olegi.
Suur tänu, härra minister! Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Järgmine küsimus on kolleeg Helmen Kütilt sotsiaalminister Taavi Rõivasele. Palun!
Tänan, proua eesistuja! Lugupeetud sotsiaalminister! Eelmisel aastal alustati vajaduspõhise peretoetuse maksmist ühe- ja kahelapseliste perede vanematele, kes peavad seda nn vaesustoetust käima aina uuesti omavalitsuses küsimas. See 9,59 eurot on ikka väga väike summa. Aga see selleks. Enne seaduse vastuvõtmist eeldati, et selle meetme kaudu saab seda toetust umbes 30 000 last. Kuus kuud hiljem on olukord selline, et vajaduspõhist peretoetust on saanud veidi rohkem kui 10% eeldatud lastest. Kui te nüüd tagasi vaatate, kas te leiate, et midagi oleks vaja muuta, teha teisiti, täiendada seda toetuse maksmise korda? Järsku te toetate sotsiaaldemokraate, kes on alustanud aktsiooni "Lapsetoetus kolmekordseks!"? Mul on muide teie jaoks see paber ka kaasas, pärast infotundi annan üle. Kas lapsed võiksid saada normaalset toetust?
Ma kõigepealt täpsustan, et vajaduspõhist peretoetust ei hakatud maksma mitte üksnes ühe- ja kahelapselistele peredele, vaid ikka kõikidele peredele. Ning kolme- ja enamalapseliste perede jaoks on see toetus märksa suurem ja see laekub nende arvetele automaatselt. Hinnanguid vajaduspõhise peretoetuse meetmele on kohane anda siis, kui see reform on täielikult käivitunud ehk peale 2015. aasta algust. Samas saab esialgsete tulemuste põhjal öelda, et kolmandaid, neljandaid ja järgmisi lapsi, kes juba vajaduspõhist peretoetust saavad, on ligikaudu 21 000. See on kindlasti märkimisväärne osa Eesti lastest. Seda toetust saavate perekondade arv on 3197. See arv on tõesti mõnevõrra väiksem, kui me prognoosisime, aga see on väga tugevas korrelatsioonis muude näitajatega. Kui me vaatame, kui paljud lastega pered taotlevad toimetulekutoetust, siis see arv on peaaegu sama. Seega perekonnad, kes majanduslikuks toimetulekuks vajavad kõige rohkem riigi tuge, on vajaduspõhist peretoetustki taotlenud ja selle ka saanud.
Palun, kolleeg Helmen Kütt, esimene täpsustav küsimus!
Tänan, proua eesistuja! Austatud minister! Te vastasite nii, nagu teile meeldis vastata. Mina küsisin just nimelt ühe- ja kahelapseliste perede vajaduspõhise peretoetuse kohta. See, et kolme- ja enamalapselistele peredele see automaatselt juurde läheb, on suurepärane, aga vaatame üldisi arve. Iga neljas alaealise lapsega leibkond on üksikvanema leibkond, iga kuues laps elab suhtelises vaesuses. Kokku 37% Eesti lastest elab kas absoluutses või suhtelises vaesuses või sügavas materiaalses ilmajäetuses. Need on laste heaolu uuringutest võetud andmed. Kas te tõesti leiate, et vajaduspõhine lapsetoetus suudab neid lapsi aidata? Toimetulekutoetus on vaesuse leevendamise toetus. See on õige ja selle piiri tõstmine on väga hea, aga lapsetoetus peaks olema kõigile Eesti lastele võrdne. Oleme ausad, ka teie, kaks ministrit, kes te lapsetoetust saate, ei vaja ju seda vaesuse tõttu.
Aitäh! Ma olen teiega nõus: see, et kolmandast lapsest alates peretoetused oluliselt tõusid, on suurepärane. Ja ma tänan teid selle positiivse hinnangu eest! Aga kui me räägime perede toimetulekust, siis see püsib kolmel sambal: need on tasuv töö, tugev tervis ja täpselt suunatud toetused. Teil on ka õigus, kui te ütlete, et näiteks ministrite või parlamendiliikmete lastele lapsetoetuse maksmine ei ole sama tähtis kui maksta seda peredele, kes riigi tuge kõige enam vajavad. Sellepärast ongi vajaduspõhine peretoetus ellu kutsutud. See on otseselt adresseeritud peredele, kes vajavad toimetulekuks riigi abi. Vajaduspõhisuse üle otsustamisel lähtutakse piirmäärast, et kui peres on kaks last ja pere peale kokku saadakse vähem kui 627,9 eurot kuus, siis on neil õigus saada täiendavat toetust. Ma olen seda meelt, et kui me kavatseme lastetoetusi suurendada, siis mõistlik oleks seda planeerida nii, et tulevased suuremad toetused oleks adresseeritud eeskätt peredele, kes riigi tuge rohkem vajavad, kellel on ilma selleta raske toime tulla.
Palun, kolleeg Helmen Kütt, teine täpsustav küsimus!
Tänan, proua eesistuja! Austatud minister! Sotsiaaldemokraadid arvavad, et Eesti riigis vajavad kõik lapsed kolmekordset lapsetoetust, mida ei pea käima aina uuesti taotlemas. Olukorda analüüsides on prognoositud, et aastaks 2040 väheneb inimeste arv Eestis veel 125 000 võrra. Lahenduseks on pakutud paindlikumat pensioniiga, aga mõttekam oleks kasvatada Eesti riigis võimalikult palju tulevasi maksumaksjaid, kelle maksudest tuleb ka pensioniraha. Viimase 12 kuu keskmine inflatsioon Eestis oli 3,1%. Eurostati andmetel on see Euroopa Liidu kõrgeim näitaja. Meile järgnesid Rumeenia 2,9% ja Suurbritannia 2,5%-ga. Kas teil on meetmeid, mis aitaksid peredel nii suurt inflatsiooni kergemini üle elada? Võib-olla leiate ka Euroopa Liidu vahenditest midagi? Eile see vist leidis kooskõlastamist?
Aitäh! Teie jutus on teatav vastuolu. Ühelt poolt väidate, et ministrite lapsed lisatoetust ei vaja – see oli teie eelmise küsimuse sissejuhatuses –, nüüd aga ütlete, et kõikide laste toetust tuleks mitmekordistada. Loomulikult, kui raha oleks lõpmatult, siis võiks seda väga lahkelt lubada. Aga ma juhin tähelepanu, et kui viia ellu teie ettepanek suurendada kõigi laste toetust, mitte vajaduspõhiselt, siis tuleks riigi kulutusi suurendada umbes Justiitsministeeriumi eelarve võrra. Kui te arvate, et see on kohe tehtav, siis peaksite ka ütlema, kust te selle raha kavatsete võtta. Mis on Eesti riigile kindlasti jõukohane ja millega minu meelest tuleks edasi minna, on see, et suurendada nende perede toetust, kellel on keerulisem toime tulla. Mul ei oleks mitte midagi selle vastu, kui nende toetust kolme-, nelja- või isegi viiekordistada sõltuvalt sellest, milline on pere reaalne olukord. Ma olen valmis arutama ka kõiki ettepanekuid, mis abi taotlemist lihtsamaks ja perede jaoks mugavamaks teevad. Samuti oleme valmis käsitlema kõiki neid probleeme, mis kujutavad Eestis endast iibe pudelikaela. Olles ka ise selles sihtrühmas, väidan ma, et Eestis pärsib iivet praegu kõige rohkem see, et noortel peredel ei ole kindlustunnet, kuidas nende laps hoitud saab. Väga paljudes piirkondades, sh Tallinnas ja teistes suuremates linnades, ka Tallinna ümbruses, on väga pikad lasteaiajärjekorrad. Selle pudelikaelaga me kindlasti tegeleme. Meil on plaanis Euroopa Liidu raha väga suures ulatuses suunata sellesse, et omavalitsused suudaksid lasteaedasid ehitada. Uskuge mind, kui me selle ära teeme, siis kindlasti noorte perede kindlustunne kasvab.
Palun nüüd kohapeal registreeritud küsimus kolleeg Heljo Pikhofilt!
Aitäh, austatud juhataja! Hea minister! Sa ütlesid, et sotsiaaldemokraadid pole viidanud, kust võtta raha lapsetoetuse suurendamiseks. Aga loodetavasti on sul meeles, et riigieelarve arutelul tegid sotsiaaldemokraadid ettepaneku tulumaksu 2015. aastal mitte langetada. Selle rahaga oleks saanud lapsetoetust kas või kahekordistada. Aga minu küsimus puudutab laiemat pinda. Paljud inimesed elavad meil töises vaesuses, eriti naised, kes kasvatavad last üksi ja võib-olla isalt elatisraha ei saa. Nende perede olukord on väga kehv. Seega pole alust öelda, et kui inimesel on töö, siis ta elab igal juhul ära ja lapsed kasvavad selles peres hästi. Aga minu küsimus on vajaduspõhise peretoetuse kohta. Miks te arvate, et üheksa eurot on just see summa, mis mitte toime tuleva pere vajadused rahuldab?
Aitäh! Ma juhin teie tähelepanu sellele, hea küsija, et vajaduspõhise peretoetuse reform on maksimaalselt poole peal, kindlasti mitte kaugemal. 1. jaanuarist 2015 kasvab vajaduspõhine peretoetus praegusega võrreldes kahekordseks. Mulle väga meeldiks, kui meil oleks võimalik just nimelt nendele peredele, kes kõige rohkem riigi tuge vajavad, maksta veelgi suuremat toetust. Arvan, et selleks peaksime ühiselt võimalusi otsima. Teie väide, et üksikvanematel on majanduslikult raskem toime tulla, on loomulikult õige ja ka üksikvanemate probleemidega tuleb tegeleda, samuti elatisabi kättesaamisega, mis on väga tõsine teema. Aga ma siiski rõhutan, et kõige esimene ja kõige tugevam sammas, mis aitab vaesust ära hoida, on tasuv töö. Kui me vaatame vaesuse näitajate korrelatsiooni teiste näitajatega, siis kõige ilmsem on just see, et nendes peredes, kus vanematel tööd ei ole, on vaesusrisk kõige suurem. See, kas inimestel on tasuv töö, sõltub loomulikult väga palju üldisest majanduskeskkonnast, sellest, kas riik ajab sellist majanduspoliitikat, mis töökohtade loomist soosib. Samas jah, töö peab olema ka tasuv. Rõhutasin kaht sõna: inimestel peab olema tasuv töö. Ja tasuva töö olemasolule aitab kindlasti kaasa üldine tööpuuduse vähenemine, mis meil teatud sektorites juba tööjõupuudust tekitab ja motiveerib ka palkasid tõstma. Muidugi mõjuvad ka otsused, mida riik saab teha, sh alampalga väga kiire tõus. On ju otsustatud, et lähemate aastate jooksul alampalk paarkümmend protsenti kasvab. Kõik sellised otsused mõjutavad perede toimetulekut väga suurel määral ja nende eesmärkide nimel tasub tegutseda.
Palun, kolleeg Marika Tuus-Laul!
Aitäh! Austatud sotsiaalminister! Ma kuulasin eile ühte uudistesaadet ja mul on kahju, et ma härra peaministrile ei saa seda küsimust esitada. Ta ütles, et mis puudutab suhtelist vaesust, siis meil on küllalt head näitajad, need on lausa Euroopa parimad. Aga ma räägiks selle kõrval ka absoluutsest vaesusest. Absoluutses vaesuses elab meil ju 9,5% lapsi – need on viimased, 2012. aasta andmed. Teame ka seda, et kõige vaesemad on just lastega pered, kus keegi ei tööta – neidki on väga palju. 66% sellistest peredest elab absoluutses vaesuses, suhtelises vaesuses aga ligi 84%. Lasteta inimestest, kes on vanemad kui 65 aastat, elab 50% suhtelises vaesuses. Keskerakond pakkus välja lausa lastetoetuse reformi, mille puhul need toetused kasvaksid kolmes järgus. Te seda ei toetanud. Miks te ei taha sellest probleemist jagu saada?
Aitäh! Kui me võrdleme neid näitajaid, olgu suhtelise või absoluutse vaesuse näitajaid Euroopa Liidu teiste riikide omadega, siis näeme, et üldiselt oleme Euroopa Liidu keskmisele väga lähedal. Mõne näitajaga oleme Euroopa Liidu keskmisest eespool, mõnega tagapool, aga üldiselt on Euroopa Liidu keskmised näitajad meie omadega sarnased. Aga see ei ole meie ambitsiooni tipp. Meie ambitsiooni tipp peaks olema saavutada vähemalt Soome või Rootsi tase. Ja ma väidan, et vajaduspõhist peretoetust märksa suurendades on meil Soome ja Rootsi tase saavutatav, ja seda mõne aastaga. Selle nimel, ma arvan, tasub tööd teha küll. Viimasel ajal hästi palju võrreldakse, milline oli üks või teine näitaja enne seda, kui peaminister Andrus Ansip asus ametisse, ja milline on see nüüd. Võtame näiteks laste absoluutse vaesuse näitaja – see on selle aja jooksul enam kui kaks korda väiksemaks muutunud. Ma arvan, et see on oluline saavutus. Ja viimased andmed on meil tegelikult ju vajaduspõhise peretoetuse eelsest ajast. See toetus, mis on otseselt suunatud peredele, kus lapsed elavad vaesuses, vähendab kindlasti päris palju nii suhtelise kui absoluutse vaesuse näitajaid. Selleks, et riigi abi veelgi enam vaesust vähendaks, tuleb lastetoetusi just nimelt vajaduspõhiselt veelgi suurendada. Teine meede, mis vajaduspõhise toetuse kõrval perede toimetulekut märksa parandaks ja aitaks absoluutse vaesuse näitaja kas või nulli viia, on toimetulekupiiri määra märgatav tõstmine. Eriti peame tõstma just seda toimetulekupiiri määra, mis puudutab lapsi – toetuse suuruse arvutamisel kasutatav koefitsient oleneb pere suurusest ja kui me seda koefitsienti suurendaksime, siis see aitaks ka.
Suur tänu, härra minister! Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Järgmine küsimus on kolleeg Neeme Suurelt regionaalminister Siim Valmar Kiislerile. Palun!
Aitäh, proua juhataja! Lugupeetud minister! Küsimus puudutab omavalitsuskorralduse reformi seaduse eelnõu. Selle seletuskiri ütleb, et pärast kõnesoleva eelnõu vastuvõtmist on plaanis analüüsida järgmisi teemasid: üldine kohalike omavalitsuste korraldus, kohalike omavalitsuste ülesanded ja tulubaas, funktsionaalsete teenuste piirkondade rakendamise võimalused jäätmekäitluse, ühistranspordikorralduse, sotsiaalteenuste, tervishoiu ja hariduse valdkonnas ning avalike teenuste standardiseerimine. Need teemad, mida on kavas analüüsida pärast eelnõu vastuvõtmist, moodustavad suure osa omavalitsusliku halduskorralduse sisust. Kuidas on võimalik kõigepealt otsustada n-ö pealisehitise kuju ehk haldusjaotuse vorm ja alles siis analüüsida sisu? Milline on siin loogika?
Aitäh! See küll Eesti riigis mingi saladus ei ole, et meil asjade käiku analüüsitakse. Omavalitsuste ühinemisega seotud tegevusi ja haldusreformiga seotud tegevuste tulemusi on Eestis aastast aastasse analüüsitud viimased 15 aastat kindlasti. Näiteks Jaan Õunapuu võib teile pikalt rääkida, kuidas kõike on analüüsitud, kindlasti ka paljud teised. Analüüsidest meil puudu ei tule. Aga muidugi on selge, et oleks hea, kui õnnestub radikaalsem muudatus läbi viia. Maavalitsustelt oleks võimalik osa ülesandeid, mis on oma olemuselt selgelt omavalitsuslikud, näiteks ühistranspordi doteerimine ja maakonnaplaneering, delegeerida omavalitsuse tasemele. Need võimalused avanevad aga juhul, kui omavalitsused on suured ja tugevad. Kui omavalitsuses on vaid 700 elanikku ehk siis sama palju kui Lasnamäe korteriühistus, siis ei ole kahjuks erilist perspektiivi sinna mingeid ülesandeid juurde anda. See oleks tõesti keeruline.
Palun, kolleeg Neeme Suur, esimene täpsustav küsimus!
Aitäh! See ühistransporti puudutav arengusuund kõlas päris huvitavalt. Üldiselt ikkagi plaanitakse ühistranspordikorraldus viia regiooni tasemele. Kava, et ühistranspordikorraldus tuua veel madalamale, maakonna asemel omavalitsuse tasemele, kuulsin ma esimest korda. On arusaadav, et tõmbekeskuste mudeli korral ei kao vajadus omavalitsuste koostöö järele. Eelnõu kohaselt maakondlik tase omavalitsuste koostööks ei sobi. Milline on eelnõu kohaselt põhimõtteline lahendus omavalitsuste koostöö korraldamiseks?
Päris hästi ma küsimusest aru ei saanud. Kõigepealt ühistranspordist. Saaremaalt ja Hiiumaalt laekunud ettepanekute kohaselt on seal tulevikus üks tõmbekeskus ja moodustub üks omavalitsus. Sel juhul on ju mõistlik, et ühistranspordi dotatsiooni korraldatakse selle omavalitsuse kaudu ja abil. Keegi ei kavatse selles kontekstis Saaremaa bussiliiklust näiteks Pärnumaa omaga sujuvalt ühendada. Selge, et ühistranspordi dotatsiooni jagamist vaadatakse ikkagi maakonnapõhiselt. Koostöö loomulikult jääb, alati peab koostöö olema. Ükskõik kui suured ja võimekad meie omavalitsused ka pole, koostöö on alati vajalik. Ka see eelnõu ütleb, et näiteks Tallinnaga ühinemine ei ole kohustuslik. Vabatahtlikult on see võimalik, aga kohustuslik ei ole. Samas on selge, et Tallinna ümbritsevatel omavalitsustel on vaja teha head koostööd pealinna regioonis tervikuna. Ega siin väga ühtset reeglit ei ole, tähtis on teada, kuidas inimesed liiguvad. Meie avalik sektor peab kohanema sellega, kuidas inimesed liiguvad. Tõsi on ka see, et aja jooksul on maakondade piirid muutunud ja mõnes kohas on need ka nüüd elule jalgu jäänud. Piire on kohendatud nii enne okupatsiooni kui ka hiljem, taasiseseisvuse ajal. Tuleb uurida, kuidas inimesed iga päev liiguvad, ning panna ühistransport toimima elanikele võimalikult mugavalt. Avalik sektor peab kohanema rahva vajadustega, sest ta on inimeste jaoks, mitte vastupidi. Elanikud ei pea kohanema meie vallavalitsuste või muude institutsioonide soovidega.
Palun, kolleeg Neeme Suur, teine täpsustav küsimus!
Aitäh, proua juhataja! Jah, Saaremaal ja Hiiumaal on tõesti üks tõmbekeskus, Lääne-Virumaal on neid aga kümmekond. Seal on mingite teenuste madalamale tasemele viimine päris huvitav. Aga suurem osa nendest teenustest, mille osutamisel praegu omavalitsustele suutmatust ette heidetakse, puudutagu need haridust, ühistransporti või planeerimist, nõuab omavalitsuste koostööd ja seda ka pärast liitumist. Juba praegu on riik jaotatud valdkondlikeks regioonideks, meil on kaheksa regionaalset struktuuri. Politsei- ja Piirivalveameti regionaalne struktuur ei kattu Maanteeameti struktuuriga, Keskkonnaameti oma ei kattu Põllumajandusameti omaga. Kas te ei arva, et kui me omavalitsuste koostöös läheme üle puhtalt valdkonnapõhistele koostööpiirkondadele, siis segadus suureneb veelgi?
Mina olen sügavalt veendunud, et on väga hea, et regionaalne jaotus Eestis ei ole ühene. Paljud inimesed soovivad, et meil oleks tugev neljane jaotus, mis tähendaks seda, et Eestis keskendutaks neljale keskusele. Ka riigiasutused paikneksid sel juhul neljas keskuses. Ma arvan, et ka Viljandil võiks olla võimalus, ka Rakverel võiks olla võimalus. Selline kirjum pilt annab võimalusi igale maakonnakeskusele ja tänapäeva infotehnoloogiliste vahendite abil on ju võimalik korraldada mis tahes toiminguid terve Eesti jaoks ühest kohast. Riigiasutused seda ka teevad. Näiteks me viisime maavalitsuste raamatupidamise ja personaliarvestuse ühte kohta kokku. Viljandist osutatakse seda teenust tervele Eestile. Just nimelt Viljandist, ei pea Eestit alati neljaks jagama. Kindlasti see ei ole ka otstarbekas. Mõnes kohas on puid rohkem, mõnes kohas on õpilasi rohkem. Nii ongi selge, et näiteks haridussüsteemil võib ühesugune struktuur olla ning Riigimetsa Majandamise Keskusel teistsugune, vastavalt sellele, kuidas on optimaalne. Ma kindlasti ei poolda üldist unifitseerimist. Tõepoolest, kui rääkida omavalitsuskorraldusest, eks see häda on, et kui kõik on väga vabatahtlik ja soovitaksegi, et kõik on väga vabatahtlik, siis selle tagajärgi me näeme täna: ühed on nõrgemad ja teised on tugevamad. See vabatahtlikkus kajastub ka maakondadelt saadud tõmbekeskusi puudutavates ettepanekutes. Lääne-Virumaal ei olnud otsustusjulgust ja joonistati mummusid igale poole, ka paikadesse, kus inimesed tegelikult tõmbekeskust ette ei kujuta.
Nüüd kaks kohapeal registreeritud küsimust. Kolleeg Tarmo Tamm, palun!
Aitäh! Ma tulen eelmise küsimuse juurde tagasi. Te ilmselt solvasite maagümnaasiume, kus laste arv on väike. Ka väikesest maagümnaasiumist on võimalik väga head haridust saada, riigieksamite tulemused on seda näidanud näiteks Värska Gümnaasiumis. Ei pea alati keskus olema suur gümnaasium. Mis puutub haldusreformi, siis põhiküsimus on selles, kas viia läbi vabatahtlik või sunniviisiline ühinemine. Läti riik, meie naaber, valis sunniviisilise liitmise ja seal vähenes omavalitsuste arv viis korda. Mõni nädal tagasi me külastasime Läti parlamenti ja küsisime seal, kuidas reform õnnestus. Nad väitsid, et õnnestus päris hästi, kolm neljandikku on tehtuga rahul ja et nad lähevad sellega veel edasi. Härra minister, kas teate Euroopas mõnda riiki, kus vabatahtlik haldusreform on õnnestunud? On teil mõni näide tuua?
Maagümnaasiumide teema täpsustuseks nendin, et Värska gümnaasium ei ole Eesti mõistes väike. Meil on palju pisemaid gümnaasiume, kus õpilaste arv iga aasta väheneb. Selles kontekstis tundub Värska päris suur. Mis puutub Läti haldusreformi, siis seal oli niisugune mehhanism, et omavalitsustele anti võimalus otsida vabatahtlikult endale partnerid ja öeldi, et kui te ei ühine, siis riik langetab otsuse teie eest. Kui ma ei eksi, siis kaks omavalitsust käisid lõpuks läbi ka kohtutee ja pärast seda ikkagi ühendati. Ka Taanis oli samamoodi: anti võimalus vabatahtlikult ühineda ja lõpuks, kui ma ei eksi, oli üks omavalitsus, kes riigi käsul kohustuslikus korras kellegagi liideti, kuna ta ise endale partnerit ei leidnud. Ma arvan, et see on kokkuvõttes mõistlik võimalus. Lätis aga jäid mõned omavalitsused Seimis tehtud poliitiliste kokkulepete tulemusena tunduvalt väiksemaks kui teised. Seda ebaühtlust ongi Läti reformile ette heidetud – igal pool ei saavutatud ühtlast pilti. Tervikpilt joonistus välja parlamendi erakondade vahelise kompromissi tulemusena. Meil on paralleelina küsitud, et kui me oleks vabatahtliku rahareformi teinud, kas see oleks õnnestunud. Ilmselt mitte nii hästi kui nüüd. Ma arvan ja ka omavalitsusjuhid on selle selgelt välja öelnud, et keskvalitsuse ja Riigikogu suunav roll on vajalik. Siis sünnivad need otsused ka kohapeal kergemini.
Palun, kolleeg Jüri Morozov!
Aitäh, proua juhataja! Austatud regionaalminister! Te olete pika aja jooksul haldusreformiga mässanud, aga kahjuks on soorituse hinne ikkagi null. Viimati, kui see teema siin üleval oli, te ütlesite, et kahjuks ei ole poliitilist kokkulepet saavutatud. Jah, see on nii. Ma küsin teie käest järgmist. Kas selle asemel, et valitsuses juhtpartnerile selle eest tuhka pähe raputada, et nad ei ole teie reformiga nõus, ei peaks te hoopis omale tuhka pähe raputama ja tõdema, et kava, mida te olete pika aja jooksul ette valmistanud, ei ole valitsuses vastuvõetav?
Jah, omale peaks ikka tuhka pähe raputama, olen teiega nõus. Samas me oleme saavutanud selle, et hoiakud on üldiselt väga tugevalt muutunud. Omavalitsusreformi toetajaid on kaks korda rohkem kui vastaseid. Hiljuti tehti Keila linnas ja vallas küsitlus, kas pooldatakse Keila linna ja valla ühinemist. Kokku 53% elanikest toetas seda ja 17% oli vastu: Keila linnas 46% vastanutest toetas ja 19% oli vastu, Keila vallas 62% oli poolt ja 14% vastu. Toeks on olnud ühiskonna arvamusliidrite väljaütlemised, presidendi kõne vabariigi aastapäeval – hoiakud on selgelt muutunud. Kui minuga riieldi varem selle pärast, miks ma omavalitsusreformi teha tahan, siis nüüd küsitakse minult õigusega, miks see juba tehtud ei ole. Suhtumine on aja jooksul kindlasti päris palju muutunud. Usun, et arutelud on tänu küsimuse sellisele tõstatamisele olnud palju elavamad. Me nägime viimastel kohalikel valimistel oktoobrikuus, et omavalitsused ka ühinesid – 226 asemel oli neid 215 –, aga üldiselt see teema on üleval ning kohapeal tõesti sisuliselt ja väga tõsiselt arutletakse selle üle. Edasiminek on, aga olen nõus, et seda on vähe.
Suur tänu, härra minister! Lõpetan ka selle küsimuse käsitlemise. Head kolleegid, meie infotunni aeg on läbi. Suur tänu küsimuste esitamise eest ja suur tänu valitsusliikmetele küsimustele vastamise eest! Infotund on lõppenud.
Tere päevast, lugupeetud Riigikogu! Alustame Riigikogu täiskogu VII istungjärgu kuuenda töönädala kolmapäevast istungit. Head kolleegid, nüüd on võimalus üle anda eelnõusid ja arupärimisi. Palun, kolleeg Urbo Vaarmann!
Lugupeetud istungi juhataja! Lugupeetud kolleegid! Soovin uuesti üle anda arupärimise Tapa Erikooli probleemide kohta. Nüüdseks on sellest möödas kuu aega, kui me sel teemal eelmise arupärimise esitasime, ja selle aja jooksul on olukord hullemaks läinud. On avaldatud hulk artikleid selle kohta, et ka politsei on mures, mis toimub. Ministeeriumi inimesed ei suuda probleemi ära lahendada. Meie andmetel on tänaseks päris paljud kooli töötajad töö kaotanud, aga ministeeriumi inimesed on suhteliselt harva kohapeal käinud. Loodame, et seekord suudab haridusministeerium meile paremad vastused anda ja sellele probleemile rohkem tähelepanu pöörata, kuna olukord on päris hulluks läinud. Palun koos teiste rahvasaadikutega see arupärimine haridusministrile edasi anda. Suur aitäh!
Aitäh! Olen juhatuse nimel vastu võtnud ühe arupärimise. Kui see vastab Riigikogu kodu- ja töökorra seadusele, edastan selle otsekohe adressaadile. Täna teile teateid ei ole ja seetõttu teeme kohe kohaloleku kontrolli. Kohalolijaks registreerus 81 Riigikogu liiget, puudub 20. Nüüd aga üks päevakorra täpsustus. Eile jäi alustamata Vabariigi Valitsuse algatatud ehitusseadustiku ja planeerimisseaduse rakendamise seaduse eelnõu 572 esimene lugemine. See on lisatud tänasesse päevakorda kolmanda punktina.
Läheme tänase päevakorra juurde, mille esimene punkt on Vabariigi Valitsuse algatatud ravimiseaduse muutmise seaduse eelnõu 532 kolmas lugemine. Kas fraktsioonide volitatud esindajad soovivad avada läbirääkimisi? Kõnesoove ei ole, läbirääkimisi ei avata. Me võime minna lõpphääletuse juurde. Lugupeetud Riigikogu, panen lõpphääletusele Vabariigi Valitsuse algatatud ravimiseaduse muutmise seaduse eelnõu 532. Palun hääletada! Poolt hääletas 85 Riigikogu liiget, vastuolijaid ega erapooletuid ei ole. Eelnõu on seadusena vastu võetud.
Algab Vabariigi Valitsuse algatatud sotsiaalhoolekande seaduse, tööturuteenuste ja -toetuste seaduse ning puuetega inimeste sotsiaaltoetuste seaduse muutmise seaduse eelnõu 471 kolmas lugemine. Kas fraktsioonide esindajad soovivad avada läbirääkimisi? Kõnesoove ei ole, läbirääkimisi ei avata. Läheme lõpphääletuse juurde. Kolleegid, panen lõpphääletusele Vabariigi Valitsuse algatatud sotsiaalhoolekande seaduse, tööturuteenuste ja -toetuste seaduse ning puuetega inimeste sotsiaaltoetuste seaduse muutmise seaduse eelnõu 471. Palun hääletada! Poolt hääletas 81 Riigikogu liiget, vastuolijaid polnud, erapooletuid oli 2. Eelnõu on seadusena vastu võetud.
Alustame Vabariigi Valitsuse algatatud ehitusseadustiku ja planeerimisseaduse rakendamise seaduse eelnõu 572 esimest lugemist. Ma palun ettekandjaks kõnepulti justiitsminister Hanno Pevkuri!
Austatud Riigikogu esimees! Head Riigikogu liikmed! Vanarahvas on öelnud, et tänasida toimetusi ära viska homse varna. Meie tõstsime eilsed toimetused tänasesse varna. Eile jäi istungi lõppemise tõttu ette kandmata ehitusseadustiku ja planeerimisseaduse rakendamise seaduse eelnõu, mis kannab numbrit 572. Nii nagu ehitusseadustik ja planeerimisseadus, on loomulikult ka tulevane nende seaduste rakendamise seadus väga hea seadus. Eraldi rakendusseadus on vajalik eelkõige selguse ja arusaadavuse huvides, samuti seetõttu, et kõnealused rakendusnormid on omavahel tihedalt seotud ning nende jagamine kahe eelnõu vahel tekitaks rakendamisel arusaamatust, milline on nende normide omavaheline hierarhia. Teie ees oleval tulevasel rakendusseadusel on eelkõige kaks eesmärki: esiteks, kehtestada seoses uute seaduste kehtima hakkamisega üleminekunormid, ja teiseks, sätestada tulenevalt ehitusseadustiku ja planeerimisseaduse heakskiitmisest muudatused ka hulgas teistes seadustes. Ehitusseadustiku ja planeerimisseaduse jõustumine on seotud rakendusseaduse jõustumisega, et valdkonnas tehtavad muudatused saaksid jõusse kõik ühel ajal. Rakendusseadusega tunnistatakse kehtetuks ehitusseadus, elektriohutusseadus, küttegaasi ohutuse seadus, lifti ja köistee ohutuse seadus, masina ohutuse seadus, planeerimisseadus, surveseadme ohutuse seadus ja teeseadus, sest nende seaduste nõuded on hõlmatud uute seadustega, eelkõige ehitusseadustikuga. Üleminekunormidest nii palju, et enne kõnesoleva seaduse jõustumist algatatud planeeringute menetlemine viiakse lõpuni, lähtudes planeerimisseaduses seni kehtinud planeerimismenetluse nõuetest. Sellise lähenemise lihtne põhjus on see, et tulenevalt planeerimismenetluse ajamahukusest ning kulukusest on mõistlik juba algatatud planeeringud menetleda lõpuni varem kehtinud planeerimisseaduse kohaselt. Planeeringu koostamise korraldajal on aga diskretsiooniõigus planeerimismenetlus lõpetada, kui ta leiab, et menetletav planeering ei ole tulevikus õigusaktide muutmise tõttu elluviidav. Seda võib teha ka juhul, kui planeeringu koostamise korraldaja või seda ülesannet halduslepingu alusel täitev isik peaks muutunud menetluse tõttu tegema ebaproportsionaalseid kulutusi, et planeerimismenetlus lõpuni viia. Seda kaalutakse iga juhtumi korral eraldi ning alused selleks tulenevad uuest planeerimisseadusest. On lisatud nõue, et enne käesoleva seaduse jõustumist algatatud detailplaneeringute menetlus tuleb lõpetada kolme aasta jooksul alates seaduse jõustumisest. Menetluse lõpuni viimine tähendab, et kohalikul omavalitsusel tuleb võtta vastu otsus, kas detailplaneering kehtestada või mitte. Seega ei tähenda säte, et detailplaneering tuleb ilmtingimata kehtestada. Tähtaeg on vajalik, et isikutel oleks selge, kuidas ja millistel tingimustel nad võivad oma omandit kasutada. Lisatud on säte, et detailplaneeringu koostamine võidakse lõpetada, kui uue planeerimisseaduse kohaselt detailplaneeringu koostamise kohustust pole. Nagu eilses ettekandes sai mainitud, pole tulevikus detailplaneeringut vaja koostada ehitiste puhul, mille püstitamisel ei nõuta enam ehitusluba. Selleks, et isikule langevat halduskoormust vähendada, ongi sellisel puhul mõistlik detailplaneeringu koostamine lõpetada. Mõningast kõneainet seoses rakendusseaduse eelnõuga on tekitanud nn ebaseaduslikud ehitised, mis on ehitatud enne selle seaduse jõustumist ja mida pole ehitisregistrisse kantud. Hoonete ehitisregistrisse kandmisel on eelkõige kohalikul omavalitsusel aktiivne roll. Kui avastatakse ehitisi, mida ei ole ehitisregistrisse kantud, tuleb kontrolli käigus selgitada välja ehitamise õiguslik alus ning muud järelevalvemenetluse läbiviimiseks olulised asjaolud. Nende asjaolude väljaselgitamiseks võib kasutada korrakaitseseaduses ja ehitusseadustikus sätestatud järelevalvemeetmeid. Kui kinnisasja omanik ei esita piisavaid tõendeid ehitamise aja kohta, siis eeldatakse, et ehitis on ehitatud pärast ehitusseadustiku jõustumist. See säte on vajalik, et ehitise ehitamise aja kohta tõendite puudumise korral rakendataks ehitise ohutuse kontrollimisel rangemaid nõudeid. Rakendusseaduse jõustumise ajal kasutatav ehitis peab vastama ehitise ohutuse nõuetele, mis kehtisid ehitise ehitamise ajal. Nõuete sisustamisel tuleb arvestada ehitise ehitamise ajal kehtinud õigusakte, see tähendab, et nõudeid ei tohi sisustada isiku jaoks koormavamalt. Ehitise ohutuse hindamisel võetakse aluseks ehitusprojekt, ehitusprojekti puudumise korral tehakse ehituse ohutuse hindamiseks audit. Audit asendab sellisel puhul loa- ja teavitamismenetluses ehitusprojekti. Kui konkreetset ehitist kasutatakse aktiivselt, siis tuleb see ehitisregistrisse kanda. Kui ehitis ei ole enam aktiivses kasutuses, tuleb pädeval asutusel hinnata, mida ehitisega teha. Võimalik on teha lammutusettekirjutus või nõuda ehitise konserveerimist. Kui auditi tulemusel selgub ehitise ümberehitamise, lammutamise või muu vajadus, teeb kohalik omavalitsusüksus ettekirjutuse ehitise nõuetega vastavusse viimiseks. Et sundida asjaomast isikut seda kohustust täitma, on sunniraha ülemmäär füüsilisele isikule 10 000 eurot ja juriidilisele isikule 100 000 eurot. Ja lõpetuseks kõigi kolme seaduse jõustumise ajast. Me oleme kavandanud jõustumise ajaks jätta ka piisava vacatio legis"e, jõustumine on planeeritud 2015. aasta 1. juulile. Kui parlament jõuab mõlemad seadused koos rakendusseadusega vastu võtta enne jaanipäeva, siis peaks aastane üleminekuaeg olema piisav, et kõik saaksid ennast uute seadussätetega kurssi viia. Aitäh!
Suur tänu, härra minister! Teile on küsimusi. Kolleeg Kaja Kallas, palun!
Aitäh! Minu küsimus puudutab teede korrashoidu. Ehitusseadustiku eelnõu § 119 räägib tee omaniku kohustusest korraldada tee korrashoid, rakendamisseaduse eelnõu § 23 räägib linnas, alevis ja alevikus teega külgneva territooriumi kasutaja kohustusest teha heakorratöid. Kuna meilt on selle kohta küsitud, siis ehk selgitate uuesti, kas praeguses korras muutub midagi? Kas kõnnitee peab korras hoidma kõrval oleva kinnistu omanik?
Kui me võtame asjaõigusseaduse ja normaalsed kohustused, mis on omanikule seatud – on ju normaalne, et omanik hoiab oma territooriumi korras –, siis on loogiline, et see kohustus on ka omavalitsusel ja riigil. Seega kõnniteed, mis on omavalitsuse territooriumil, hoiab korras omavalitsus, ja need, mis on riigi omandis, hoiab korras riik. Tiheasustusega aladel aga tõesti kehtiv seadus kohustab omanikku kinnistuga külgnevaid kõnniteid korras hoidma. Arvestades praegust toimivat lahendust, samamoodi seda, et oleks ebarealistlik omavalitsustele sellist koormust peale panna, sai otsustatud, et rakendusseadusesse lisatakse § 23, nagu te õigesti märkisite, mis võtab kehtiva seaduse sõnastuse üle ja sätestab, et kinnistu omanik kannab hoolt ka kõnniteede eest, mis külgnevad tema kinnistuga. Nii et kõnniteede korrashoiu osas jääb praegune kord kehtima ka uue ehitusseadustiku ja planeerimisseaduse jõustumisel.
Palun, kolleeg Mihhail Stalnuhhin!
Aitäh, proua juhataja! Lugupeetud härra minister! Teie kõnes kõlas fraas, et "ehitamise aeg jääb tõendamata". Mul on täpsustav küsimus, kuidas on võimalik, et ehituse aeg jääb tõendamata. See tähendab, et peab ehitama keegi, kes ei saa palka. Raha ei liigu üldse. Ehitusmaterjali telliskividest aknaplokkide ja usteni teeb ta algusest lõpuni oma kätega ja paigaldab ka ise, ise tegeleb torude valmistamise ja nende ühendamisega, ehitab elektri- ja küttesüsteemi välja jne. Reaalses elus on alati inimesi, kes on ehitamisega seotud olnud, ja alati on võimalik tõendada, millal on ehitatud. Palun selgitage, mis ehitamine see on, mille aega ei ole võimalik tõendada!
Aitäh! Maailm on keerulisem kui ühe maja ehitamine. Kui kõik oleks nii lihtne, siis loomulikult võiks arvata, et lähtutakse ehitamise ajast ning vaadatakse, millised õigusaktid tollal kehtisid. Ehitis on nii ehitusseadustiku kui asjaõigusseaduse mõistes hoone või rajatis, mis tähendab seda, et tihtipeale ei ole ilmtingimata vaja osta uksi ja aknaid ja telliseid, millest maja üles ehitada. Ehitiseks saab pidada ka rajatisi. Toon näiteks olukorra, kus keegi otsustas millalgi endale ehitada väikese saunamaja pika aja jooksul kogunenud ehitusmaterjalidest. Ta ehitas selle täitsa ise. Kui ta sellest kellelegi teada pole andnud, siis võibki olla tegemist klassikalises mõistes ebaseadusliku ehitisega ja selle ehitamise aeg ei pruugi selge olla. Sellest tulenevalt oli vaja rakendussätet, mis ütleks, mida sellistel puhkudel teha. Rakendusseadus ütlebki, et kui ei ole võimalik ehitise rajamise aega tuvastada, siis rakendatakse uut seadust. Seda eelkõige ohutuse huvides. Nii et kuigi ideaalmaailmas me võiksime eeldada, et kõikide ehitiste ehitamise aeg on tuvastatav, siis praktikas tuleb siiski ette, et omavalitsused pole teada saanud, et keegi on kusagile midagi püstitanud. Olgu selleks kas või mõni väike saun mõne järve ääres või metsa sees.
Palun, kolleeg Jaanus Tamkivi!
Tänan, juhataja! Lugupeetud minister! Sa puudutasid oma sõnavõtus põgusalt ka ebaseaduslikke ehitisi. Neid on aastate jooksul ehitatud kümneid ja kümneid ning mõnda neist on üritatud tagantjärele seadustada. Teinekord on see õnnestunud, väga sageli ka ei ole. Ometi seisavad need ebaseaduslikud ehitised seal, kus nad on püstitatud, valdavas osas tänase päevani. Mis nendest hoonetest lõpuks edasi saab või mismoodi need vaidlused kunagi lõpevad? Ma kordan, et osa hooneid on seisnud juba aastaid.
Pädevus otsustada, mis neist saab, on kohalikul omavalitsusel. Kohalik omavalitsus peab otsustama, kas ehitis lammutatakse või seadustatakse. Sellest, kumb valitakse, tulenevad erinevad edasised mehhanismid. Teatavasti on ka lammutamiseks vaja ehitusluba ja kui tarvis, siis tuleb see protsess ette võtta. Kui omanik – oletame, et on teada, kes on ehitise sinna püstitanud – ise lammutamist ette ei võta, siis on, nagu ma mainisin, võimalik kohaldada niisugust sundi, et omavalitsus laseb ehitise lammutada ja esitab arve selle eest omanikule. Aga igal juhul selguse peaks majja saama. Usun, et iga omavalitsus on huvitatud sellest, et kõik hooned ja rajatised, mis on tema haldusterritooriumil, oleksid legaalselt vormistatud. Muidugi, suure tõenäosusega tuleb ka pärast uue seaduse jõustumist elus ette, et omanikud püstitavad midagi ilma igasuguse loata – kas teadmatusest, et selleks üldse luba on vaja, või siis teadlikult, mis on juba selge õigusrikkumine. Ning õigusrikkumise karistusena on mõlemas uues seaduses ette nähtud teatud summade maksmine. Püüan need kiiresti üle vaadata, et ma ei eksiks. Nii, kui me räägime sunniraha ülemmäärast, siis ehitusseadustiku eelnõu kehtestab selleks füüsilise isiku puhul kuni 6400 eurot ja juriidilise isiku puhul kuni 64 000 eurot. Kui me räägime juba konkreetselt vastutusest ehk trahvimääradest, siis need on füüsilisele isikule kuni 300 trahviühikut ja juriidilisele isikule kuni 32 000 eurot. Nii palju sanktsioonidest.
Palun, kolleeg Erki Nool!
Aitäh, austatud esimees! Austatud minister! Kas selle probleemi puhul ei ole tegemist kohaliku omavalitsuse natukene subjektiivse hinnanguga? Ütleme, et tegemist on suurperega, kellel on mingi hoone, mille lammutamiseks tal ei ole seda raha kusagilt võtta. Kõrvalkrundil aga on keegi rikas, kes on teinud 25-ruutmeetrise põrandapinnaga sauna. Sellele ehk tehakse paberid ära. Kas selline meelevaldne subjektiivsus ei tekita veelgi rohkem rahulolematust?
Sellise olukorrani ei jõutaks, kui kõik omanikud loeksid seadust ja vormistaksid ehitamise kenasti ära. Selleks on vaja ehitusluba. Kui on vaja ka planeeringut, siis seegi tehakse. Kõik läheb seaduse järgi ja kellelgi ei tule mõttessegi anda lammutamiskäsk. Kui on siiski jõutud sunnirahani, siis see tähendab seda, et ehitis on ebaseaduslik. Ja selleks loomulikult omavalitsusüksus avaliku võimu esindajana ongi ellu kutsutud, et teha õiguskuulekuse tagamiseks vajalikke otsuseid. Küll peab iga haldusotsus olema põhjendatud ja kui otsuse subjekt otsusega rahul ei ole, siis on tal võimalik see vaidlustada. Õiguskaitsevahendid selleks on olemas.
Palun, kolleeg Margus Hanson!
Aitäh, lugupeetud eesistuja! Hea minister! Mul on küsimus kogu selle ehitusseadustiku paketi kohta. Kui seda kokku pandi, kas arutati ka üht teemat, mida eile Urve Palo samuti põgusalt puudutas? Me teame, et nii mõneski riigis kuuluvad projekteerimistingimuste hulka ka teatud oluliste sõlmede normid. Need peavad vastama kindlatele nõuetele, sh olema energiasäästlikud. See lihtsustab projekteerimist märksa. Kas sellise temaatikaga tegeleti ja kui mitte, siis võib-olla oleks tarvis tegeleda?
Me oleme üsna palju jätnud omaniku enda otsustada, millise tee ta valib. Mis puutub energiasäästu, siis ka kütteliigi valib omanik ise, vastavalt oma võimalustele loomulikult. Kui tegu on kaugküttepiirkonnaga, siis on ühed tingimused, kui piirkonnaga, kus ei ole tagatud mitte mingit liiki küte, siis tuleb ise endale sobivaim valida. Omanikul on vabadus ise otsustada. Teatud piirid kehtivad vaid kaugküttepiirkonnas. Aga materjali valik, kas ehitada maja puidust või kivist, ja milline energiatõhusus valida, see on omaniku enda otsus. Me ei ole soovinud seadusega ette kirjutada näiteks, et kõik saunad, mis Eestis ehitatakse, tuginegu vähemalt 120-millimeetristele prussidele. Võib ehitada ka peenematest või õhematest prussidest, kui on soov teha ainult suvine saun. On omaniku enda valik, millise energiatõhususe ta oma hoonele valib.
Palun, kolleeg Erki Nool, teine küsimus!
Aitäh! Ma täpsustaksin. On täiesti mõistetav, et kui hakatakse uut hoonet ehitama, siis peavad olemas olema ehitusluba ja kõik muud dokumendid. Aga võtame hooned, mis on püstitatud näiteks 30 aastat tagasi. Inimesed on majas sees elanud ja tahavad seda müüa, aga neil ei ole kasutusluba. Nad peavad nüüd hakkama kõike seadustama, aga satuvad tupikteele, sest kohalik omavalitsus ei saa kasutusluba anda. Kuhu me peaks ikkagi selle piiri tõmbama? Meil on ilmselt suhteliselt palju individuaalmaju, millel ei ole kasutusluba.
Nagu ma ka oma ettekandes ütlesin, sellistel puhkudel aitab välja seesama n-ö ülevaatusaudit. Kui maja on püsti olnud 30 aastat, siis ma ei näe mingit vajadust, et omavalitsus peaks tegema otsuse, et nüüd tuleb hakata seda lammutama. Teine küsimus on muidugi see, kuidas maja on saanud 30 aastat püsti olla, ilma et omavalitsus sellest midagi teaks. Kui jutt on kinnistamisprotsessist, siis kinnistamise käigus kantakse kinnisturegistrisse kõik kinnistu olulised osad, sh hooned ja rajatised. Väga raske on ette kujutada, kuidas üks ehitis saab 30 aastat või ka vähem aastaid märkamatult püsti olla. Kui kaua, polegi oluline. Oluline on see, et alati, kui inimene midagi püstitab, on vaja vormistada kasutusluba. Ning kasutusloa vormistamiseks, kui omanikul ei ole ehitusprojekti ja ehitustingimusi alles, tuleb taotleda auditi tegemine, et tuvastataks hoone turvalisus. Ma ei näe küll mingit põhjust, miks kasutusloa saamine peaks väga problemaatiline olema.
Palun, kolleeg Margus Hanson, teine küsimus!
Aitäh! Ma ka täpsustaksin oma eelmist küsimust. Mina pidasin silmas energiasäästu seisukohalt tähtsaid n-ö külmasildu. Neid puudutavad lahendused on näiteks Norras projekteerinud pädevad tegijad ja need on heaks kiidetud. Projektis märgitakse, kas on valitud esimene, teine või kolmas lahendus, ja nii võib hoone omanik alati kindel olla, et maja on soojapidav ja külmasildu sinna sisse projekteeritud ei ole. Just riik on tähtsaks pidanud asjad niimoodi korraldada, kuna energiasääst on kõigi ühine huvi. Kui meil ei ole seda veel silmas peetud, võib-olla tulevikus peaks pidama.
Rohkem küsimusi ei ole. Suur tänu, härra minister! Kutsun nüüd ettekandeks kõnepulti majanduskomisjoni esimehe kolleeg Kaja Kallase. Palun!
Kindlasti tasub selle peale mõelda, kui palju me peaksime seda seaduse tasandil reguleerima. Majandus- ja kommunikatsiooniministri määrusega on ehituse n-ö üldtingimused reguleeritud. Mis puutub külmasildade problemaatikasse, siis isegi kui on projektis ette nähtud, et tuleb nii või teisiti teha, siis ei saa välistada, et ehitaja paneb kuskil puusse ja külmasild tekib ikkagi. Soojuspildi abil on võimalik tuvastada, kas hoones on külmasildu või mitte. Aga ehituse üldised kvaliteedinõuded meil kehtivad. Tehnilise Järelevalve Ameti kodulehelt on korduma kippuvate küsimuste lingi alt võimalik neid leida. Mina ütleksin, et see ei ole asi, mida seaduse tasandil reguleerida. Kui üldse, siis on see alama akti küsimus. See on majandus- ja kommunikatsiooniministri hinnata, kas ta näeb selleks vajadust.
Hea juhataja! Lugupeetud kolleegid! Majanduskomisjon arutas ehitusseadustiku ja planeerimisseaduse rakendamise seaduse eelnõu koos ehitusseadustiku ja planeerimisseaduse eelnõudega oma istungil 17. veebruaril. Kuna neid eelnõusid puudutavad küsimused olid niivõrd läbi põimunud, siis tooksin eraldi välja just selle, mis puudutab rakendamist. Küsimus oli näiteks, kas kinnistuga külgnevaid kõnniteid ei pea enam kinnistu omanik hooldama. Koostoimes ehitusseadustikuga, nagu minister siin enne juba mainis, on see kohustus endiselt olemas. Majanduskomisjon otsustas menetleda neid kolme eelnõu koos – mõtlen siis ehitusseadustiku, planeerimisseaduse ja nende rakendamise seaduse eelnõu. Otsustasime teha ettepaneku võtta ehitusseadustiku ja planeerimisseaduse rakendamise seaduse eelnõu täiskogu istungi päevakorda 25. veebruariks 2014, esimene lugemine lõpetada ja määrata muudatusettepanekute tähtajaks 25. märts 2014 kell 17. Kõik need otsused tegi komisjon konsensusega. Aitäh!
Vabandust, kas 25. või 26. märts?
Majanduskomisjoni otsus oli teha ettepanek määrata tähtajaks 25. märts, aga täna on, jah, teine kuupäev. Ent ma ei saa siit majanduskomisjoni otsust muuta.
Tänan! Tundub, et küsimusi ei ole. Siiski, on küll küsimusi. Palun, kolleeg Jüri Morozov!
Aitäh, proua juhataja! Hea ettekandja! Kas te arutasite ka teemat, mida käsitlevad ehitusseadustiku eelnõu 555 § 71 ja 72? Tee kaitsevöönd laiendatakse senise teeseaduses ette nähtud 10 meetri asemel 30 meetrini. Siin tekib ju probleem. Sellesse vööndisse jääb ka eluhooneid ja eelnõu § 72 ütleb, et omanik peab lubama nähtavust piiravad ohtlikud rajatised kõrvaldada. Ma kujutan ette, et eluhooned ongi selles mõttes ohtlikud, aga rakendusseaduses pole nende kõrvaldamise kohta midagi sätestatud.
Aitäh! Me nii detailselt seda ei arutanud. Kui vaja, püüame seda selgitada eelnõu esimese ja teise lugemise vahel.
Palun, kolleeg Neeme Suur!
Aitäh, proua juhataja! Kas komisjon käsitleb neid kolme eelnõu – ehitusseadustiku, planeerimisseaduse ja nende rakendamise seaduse oma – ühe tervikliku paketina või nähakse ette, et nende menetlemise tempod võivad olla erinevad? Kas mõnega läheb kauem ja mõnega kiiremini? Kuidas sellega on?
Kuna eelnõud on olemuslikult omavahel seotud, siis me komisjonis oleme plaaninud neid ikkagi kogumis koos vaadata. Väga paljud teemad on omavahel põimunud. Igal juhul rakendamise seadus on nende mõlemaga seotud. Ma kujutan küll ette, et me läheme kõigiga edasi ühe tempoga. Meie poole on seoses nende eelnõudega palju pöördutud ning me kindlasti teeme kuulamisi, et eri teemadest parem pilt saada. Minu ettekujutus on küll, et käsitleks neid koos. Aitäh!
Rohkem küsimusi ei ole. Suur tänu, kolleeg Kaja Kallas! Kas fraktsioonide esindajad soovivad avada läbirääkimisi? Kõnesoove ei ole, läbirääkimisi ei avata. Määran eelnõu 572 muudatusettepanekute esitamise tähtajaks s.a 25. märtsi kell 17. Eelnõu 572 esimene lugemine on lõppenud.
Alustame Vabariigi Valitsuse algatatud meretöö seaduse eelnõu 552 esimest lugemist. Ettekandeks palun kõnepulti sotsiaalminister Taavi Rõivase!
Austatud juhataja! Lugupeetud Riigikogu liikmed! Tutvustan teile meretöö seaduse eelnõu. See eelnõu reguleerib reederi ja laevapere liikme vahelisi meretöölepingu alusel tekkivaid suhteid ning viib Eesti õiguse kooskõlla Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni meretöö konventsiooni ja kalandustöö konventsiooniga ning Euroopa Liidu Nõukogu direktiiviga. Tutvustan teile põhilisi muudatusi võrreldes kehtiva õigusega. See eelnõu kohustab reederit sõlmima kõigi laeval töötavate inimestega ehk laevapere liikmetega meretöölepingu. Tänu sellele suureneb nende laevapere liikmete tööalane kaitstus, kes seni on töötanud ilma meretöölepinguta. Eelnõu keelab meretöölepingu sõlmimise alla 16-aastase noorega, kehtiva õiguse kohaselt on see lubatud. Tagatakse täiendav kaitse alaealistele, kes vajavad seda eelkõige seetõttu, et neil pole samasuguseid teadmisi, kogemusi, võimeid ning vaimset ja füüsilist tervist nagu täiskasvanutel. Ka peavad nad koolis käima. Samuti on eelnõu viidud kooskõlla täpse seadusega, et välistada kattuvat regulatsiooni ja vasturääkivusi. Eelnõu täpsustab ka töötasu maksmisega seonduvat. Näiteks kohustab see reederit tagama laevapere liikmetele võimaluse oma töötasu üle kanda kolmandale isikule. Täiendatakse teavet, mis peab laevapere liikmele olema laeval kättesaadav. Näiteks peab teave olema esitatud eesti ja inglise keeles. Kui laeva töökeel on eesti keel, on reeder kohustatud esitama teabe ka laeva töökeeles. Veel muudab eelnõu nõudeid laevapere liikme majutamise tingimuste kohta. Määruse tasemel tuuakse detailselt välja, millistele nõuetele peavad ruumid vastama, näiteks kui palju peab igaühe jaoks olema põrandapinda. Eelnõu täpsustab ja reguleerib täiendavalt haigele või vigastatud laevapere liikmele arstiabi andmist. Näiteks peab olema tagatud nii eesti- kui ingliskeelne meditsiiniline kaugkonsultatsioon. Samuti kohustab eelnõu reederit maksma laevapere liikmetele haiguse ajal lisaks haiguse või vigastusega seotud kuludele edasi ka kokkulepitud töötasu, kuid seda kõige rohkem 16 nädala jooksul. Eelnõu täiendab ja täpsustab reederi ning ka riigi kohustusi laevapere liikme kojusõidu korraldamisel. Reederil peab olema tagatis vajalike kojusõidukulude hüvitamiseks. See suurendab märgatavalt laevapere liikme sotsiaalset kaitset. Veeteede Amet on kohustatud korraldama laevapere liikme kojusõidu erandjuhul, kui reeder ei suuda mingil põhjusel seda ise korraldada ega kanda kojusaatmise kulusid. Sellisel juhul kaetakse kulud Vabariigi Valitsuse reservist. Eelnõu reguleerib ka laevapere töösuhetest tulenevate kaebuste lahendamist laeval. Seni on see regulatsioon sootuks puudunud. Palun eelnõu toetada! Aitäh!
Suur tänu! Teile on ka küsimusi. Palun, kolleeg Andres Anvelt!
Aitäh, proua juhataja! Hea minister! Sa ütlesid õigesti, et selle seaduseelnõu eesmärk on viia meie õigusaktid kooskõlla ka ILO meretöö konventsiooniga. Üks kohustuslik standard ütleb, et konventsiooni ratifitseerinud riigi reeder peab andma riigi õigusaktide, meretöölepingu või kollektiivlepingu sätete kohaselt finantstagatise, mis kindlustab hüvitise maksmise tööõnnetusest, kutsehaigusest või muudest ohuteguritest tingitud meremehe surma või pikaajalise töövõimetuse korral. Samas eelnõu § 37 ütleb, et reeder vastutab tööandjana laevapere liikmele tööõnnetusest ja kutsehaigestumisest põhjustatud tervisekahjustuse eest seaduses sätestatud alustel ja korras. Ma paraku ei leidnud sellest eelnõust viiteid teistele seadustele ega nimetatud korrale. Jääb arusaamatuks, kuidas on plaanis see eelnõu meretöö konventsiooniga kooskõlla viia.
Aitäh! See üsna spetsiifiline küsimus kindlasti väärib põhjalikku vastust ja kui teile sobib, siis me vastaks sellele kirjalikult. Usun, et siin võib olla mingi nüanss, mida ma siin puldis kohe täpselt tabada ei suuda. Seetõttu pakun, et anname korrektse vastuse hiljem.
Palun, kolleeg Jüri Morozov!
Aitäh, proua juhataja! Hea ettekandja! Küsimus on ebavõrdse kohtlemise kohta, täpsemalt isiklike asjade hävimisest tingitud kahju hüvitamise kohta laevapere liikmetele. Eelnõu § 20 lõike 3 kohaselt hüvitatakse laevapere liikmele tema isiklike asjade hävimine või kahjustumine ainult juhul, kui reeder on selle kahju põhjustanud. Selliseid juhtumeid praktikas ette ei tule. Näiteks reisijate vara hävimise või kahjustumise korral kohaldatakse reisijate ja nende pagasi puhul mereveo 1974. aasta Ateena konventsiooni, mille Eesti on ratifitseerinud 2002. aasta juunis. Selle konventsiooni artikli 3 punkti 1 kohaselt vastutab vedaja kahju eest, mis tuleneb reisija surma põhjustamisest või temale kehavigastuse tekitamisest ja pagasi kaotsiminekust või selle kahjustamisest, kui sellise kahju põhjustanud juhtum on toimunud veo kestel ja on tingitud sellest, et vedaja või tema teenistuja või agent on jätnud oma kohustused täitmata. Miks koheldakse laevapere liikmeid halvemini kui tavareisijaid, kes viibivad laeval ajutiselt, samal ajal kui laevapere liikmetele on laev elu- ja töökohaks pika aja vältel?
Aitäh! Ma usun, et te olete sama meelt, et reisijate õigused ja samas reederite kohustused nende suhtes ning laevapere liikmete õigused ja reederite kohustused nende suhtes on siiski mitmes mõttes erinevad. Neid ongi erinevate konventsioonide ja muude õigusaktidega reguleeritud. Usutavasti on igati loogiline, et kui reederi tegevus või tegevusetus on põhjustanud laevapere liikmete varale otsest kahju, siis selle kompenseerimine on igati õigustatud ja elementaarne. Samas, kui on täiendava kahju tekkimise oht, siis küllap on laevapere liikmetel nii nagu igaühel meist võimalik ennast selle vastu kindlustada. Toon paralleeli maal tegutsevate tööandjatega. Ei ole ju mõeldav, et absoluutselt igasuguse töötajatele tekkida võiva varalise kahju eest vastutab ainuüksi tööandja. See viiks tööandjate ja töövõtjate suhted üsna tugevalt kreeni ja kui need suhted on väga kreenis, siis see toob kaasa halbu tagajärgi. Seetõttu ma usun, et säärase rahvusvaheliselt kokku lepitud loogika võiks ka Eestis üle võtta. Me peame arvestama, et mereõigus on olemuselt väga rahvusvaheline nähtus ja hakata selles vallas Eesti-siseselt eraldi loogikat välja töötama, muu hulgas püüdes näiteks laevapere õigusi kuidagi samasuguseks teha, nagu on reisijate õigused – sellel ei pruugi olla niisugust mõju, nagu me tegelikult taotleksime.
Palun, kolleeg Kalev Lillo!
Aitäh, hea juhataja! Lugupeetud minister! Meretöö seaduse loogika on tegelikult kantud nendest laevadest, mis seilavad kuskil kaugetel meredel. Kuid on ka hulk laevu, mis tegutsevad tunduvalt lähemal, näiteks lootsilaevad ja muud sadamate abilaevad. Miks me käsitleme kõiki laevapere liikmeid sarnaselt? Tõepoolest peab ookeanil töötavale laevapere liikmele tagama voodikoha, toidu ja hügieenitarbed, aga kas on õigustatud rakendada neidsamu nõudeid ka laevadel, mis on valdavalt sadamas, teevad lühikesi otsi ja tegelikult ei vaja selliseid tingimusi? Kas on kaalutud sätestada ka selliseid erisusi, mida tegelikult meretöö konventsioon võimaldab, ja ka neid erisusi, mis puudutavad näiteks kalalaevu?
Aitäh! Sellel teemal me peatusime õiguskomisjonis eelnõu esimeseks lugemiseks ette valmistades päris põhjalikult. Lisaks laevadele, mis ranniku lähistel kala püüavad, puudutab see küsimus ka näiteks saarte ja mandri vahel sõitvaid parvlaevu. Samuti puudutab see lühemaid ühest riigist teise viivaid mereliine, Eesti kontekstis näiteks Eesti ja Soome vahel sõitvaid laevu. Spetsialistide kinnitusel peavad teatud põhimõtted kehtima kõikidele laevadele, ka nendele, mis mandrist väga kaugele ei sõida. Samas, mis puutub tagatistesse, mis on seotud näiteks riskiga, et mõni laevapere liige tuleb laevafirma pankroti korral koju tagasi tuua, siis kindlasti saab Veeteede Amet, kelle vastutus selle seadusega märksa suureneb, kaalutlusõigust kohaldada ning näiteks mandri ja saarte vahel seilavate laevade puhul hoopis väiksemaid tagatisi kehtestada kui kaugpüüki teostavatele laevadele kuskil Põhja-Atlandil. Needki laevad võivad sõita Eesti lipu all. Seda võimalust me tõesti puudutasime. Samas puhtteoreetiliselt on võimalus, et näiteks Eesti ranniku lähedal Eesti lipu all seilavatel laevadel on meremehi, kes on pärit kaugetest riikidest. Ja kui konkreetse reederiga peaks midagi juhtuma, nii et on vaja laevapere liikmed koju saata, siis see ei tähenda nende Eesti randa saatmist. Ka mõnest väga kaugest riigist pärit meremehed tuleb saata nende päriskoju. See teoreetiline võimalus ikkagi eksisteerib ja seetõttu on leitud, et tuleb ka niisugustele laevadele neid sätteid kohaldada.
Palun, kolleeg Andres Anvelt, teine küsimus!
Aitäh, proua juhataja! Hea minister! Ma tunnen ikkagi muret Eesti meremeeste töötingimuste pärast võrdluses teiste maade meremeestega. Konventsioonis on öeldud, et kojusaatmiskulud võib meremehe palgast kinni pidada juhul, kui meremees on oma olulised tööülesanded täitmata jätnud. Samas peavad need rikkumised olema tuvastatud kas konkreetse riigi õigusnormide kohaselt või siis kollektiivlepingu kohaselt. Selle seaduseelnõu § 55 lõige 6 ütleb aga väga üldsõnaliselt, et kojusõidukulud peab laevapere liige ise maksma, kui reeder ütleb tema meretöölepingu erakorraliselt üles töökohustuste rikkumise või haiguse või vigastuse tõttu, mida ei olnud enne teada. Miks on meie ees olevas eelnõus Eesti meremehed jälle pandud kehvemasse olukorda, kui konventsioonis ette nähtud?
Aitäh! Ma ei üldistaks, et Eesti lipu all seilavatel laevadel kehtivad tingimused on selle konkreetse punkti tõttu automaatselt kehvemad. Samas võib teise lugemise ettevalmistamisel neid teemasid õiguskomisjonis veel ükshaaval lahata, see pole välistatud. Ametnikud eri ametkondadest – mitte ainult Sotsiaalministeeriumist, kelle puutumus merendusega on üsna väike, see eelnõu on meie vedada seetõttu, et tegemist on tööõigusega – on kaasanud väga hästi merenduse spetsiifikat teadvaid eksperte. Loodan, et ma ei eksi, aga vist umbes neli aastat on selle eelnõu koostamisega tegeldud. See on tõesti hästi pikk käsitlus olnud, on korraldatud väga-väga palju tõsiseid arutelusid. Usun, et kui eksperdid on jõudnud sellisele kompromiss- või kokkuleppelahendusele, siis seal on oma kindlad põhjused taga. Olen ka veendunud, et needsamad inimesed on valmis neid põhjusi õiguskomisjonile selgitama. Ja kui te suunate poliitiliselt teatud sätteid muutma, siis sedagi võib teha.
Palun, kolleeg Jüri Morozov, teine küsimus!
Aitäh, proua juhataja! Austatud minister! Selle eelnõu puhul on küsimus riikliku järelevalve vastuolus konventsiooni nõuetega. Meretöö konventsiooni eeskirja 2.2 kohaselt, mille täitmist vastav punkt lisas peaks näitama, tasutakse kõigile laevapere liikmetele nende töö eest korrapäraselt ja täielikult vastavalt nende töölepingule. Seega ei piisa enne meretöötunnistuse väljastamist tehtud kontrolli tegemisel ainult töötasu maksmise tingimuste kontrollist. Ma küsin: kuidas tagatakse riikliku järelevalve viimine vastavusse konventsiooni tingimustega?
Aitäh! Lühike vastus on, et selle tagavad seadus ja rakendusaktid.
Rohkem küsimusi ei ole. Suur tänu, härra minister! Kutsun ettekandeks kõnepulti õiguskomisjoni esimehe Marko Pomerantsi!
Tere päevast, hea eesistuja! Head kolleegid! Ma luban, et ma ei tee komisjoni ettekannet väga pikalt. Lugupeetud minister Rõivas rääkis meile põhjalikult, milleks on vaja sellist uut seadust, nagu on meretöö seadus. Nendest põhjustest on teil nüüd ülevaade kenasti olemas. Õiguskomisjon arutas seda eelnõu oma 17. veebruari istungil, kaasates lisaks ministrile ka Sotsiaalministeeriumi tööelu arengu osakonna õigusnõuniku Teet Torgo. Nagu esimese lugemise ettevalmistamisele kohane, me kõigepealt tutvusime eelnõu üldise olemusega. Kes veel ei ole väga sügavalt eelnõu sisu uurinud ja küsivad ehk, miks on sellise pealkirjaga eelnõu õiguskomisjonis, siis neile teadmiseks, et tegemist on täiesti loogilise komisjoniga. Eelnõu lähtub nimelt töölepingu seaduse loogikast. On ainult üks põhiline erisus: reguleeritav töö toimub valdavalt merel. Seal võib lisaks igapäevase teenistuse erisustele teinekord olla probleem sellega, et inimesed ei saa koju tagasi. Mis puutub vastavusse asjaomastele konventsioonidele ja direktiivile 2009/13/EÜ, mis ongi põhjustanud eelnõu koostamise, siis komisjon lähtub praegu eeldusest, et seaduse vastuvõtmisel saabki see direktiiv Eestis üle võetud. Kui siin tahetakse midagi muud väita, siis me saame neid väiteid komisjonis kindlasti kontrollida eelnõu teiseks lugemiseks ette valmistades. Siis selgub, kuidas nende väidetega tegelikult on. Kui veel mõnda märksõna komisjoni arutelust esile tuua, siis meil oli üleval küsimus, kas see seadus peaks rohkem laevu Eesti lipu alla tooma või neid siit eemale peletama. Jõudsime järelduseni, et seda on väga raske hinnata, aga pigem ei tohiks sellel Eesti laevaregistris olevate laevade arvu suurusele erilist mõju olla. Peale eelnõuga tutvumist ja oma küsimustele vastuste saamist otsustas komisjon üksmeelselt, et see eelnõu on küps suurde saali esimesele lugemisele viimiseks. Teeme ettepaneku tänasel päeval see lugemine lõpetada. Ettepanek sündis konsensusega. Samamoodi arvasime konsensuslikult, et muudatusettepanekute tähtajaks tuleb määrata 12. märts 2014 kell 17. Linnar Liivamägi, meie komisjoni nõunik, korjab kõik need ettepanekud kokku. Me saame nendega tutvuda ja kui vaja, teatud sätteid arutada, kaasates ka osapooli, kes on juba sellele eelnõule reageerinud. Reageerinud on nii Eesti Meremeeste Sõltumatu Ametiühingu esindajad kui ka reederite esindajad. Küllap meil jätkub aega mõlemad osapooled ära kuulata. Minu poolt kõik. Teise lugemise ettekanne ilmselt tuleb põhjalikum – arvatavasti on küsimusi, millel me rohkem peame peatuma. Aitäh teile!
Suur tänu, kolleeg Marko Pomerants! Tundub, et küsimusi ei ole. Kas fraktsioonide volitatud esindajad soovivad avada läbirääkimisi? Kõnesoove ei ole, läbirääkimisi ei avata. Määran eelnõu 552 muudatusettepanekute esitamise tähtajaks s.a 12. märtsi kell 17. Eelnõu 552 esimene lugemine on lõppenud.
Algab Vabariigi Valitsuse algatatud äriseadustiku muutmise ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu 549 teine lugemine. Ma palun ettekandeks kõnepulti õiguskomisjoni liikme kolleeg Igor Gräzini! Enne aga võtan juhataja vaheaja, kolm minutit.
Juhataja vaheaeg on läbi. Alustame Vabariigi Valitsuse algatatud äriseadustiku muutmise ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu 549 teist lugemist. Ettekandjaks palun kõnepulti õiguskomisjoni liikme kolleeg Igor Gräzini!
Lugupeetud esimees! Lugupeetud kolleegid! Midagi hirmsat selles seaduseelnõus ei ole. Asi ei ole närvides, lihtsalt teist päeva järjest hakkab mul millegipärast ninast verd jooksma ja ma ei saa seda päris kohe seisma. Palun vabandust! Näete, vatt on siin. Õiguskomisjon arutas seda eelnõu viimati 18. veebruaril 2014 ja tegi selles teatud muudatused, mis on teile praegu juba teada, aga ma siiski juhin nendele veel tähelepanu. Esiteks, asendada eelnõu § 1 punktis 19 toodud äriseadustiku uue § 4275 sõnastuses läbivalt sõnad "asukoha registrisse" sõnaga "registrikaardile". Tähendab, asukoha registri asemel räägitakse registrikaardist, nii nagu see on teistes äriseaduslikes dokumentides. Teine muudatus puudutab eelnõu § 9, mis käsitleb tulundusühistuseaduse muutmist. Eelnõus kavandatava muudatusega kehtestatakse sisuliselt jälle seesama kord, mis kehtis kuni 1. juulini 2009. See nägi ette, et tulundusühistu teatud liikmete arvu korral eraldi teadet kõikidele liikmetele ei saadeta, piisab sellest, kui teade avaldada ühes kohalikus lehes ja vähemalt ühes üleriigilise levikuga päevalehes. See regulatsioon kehtis siis, kui oli tegemist väga suure hulga rahvaga ja suurte asjadega. Ja kolmas, samuti arvesse võetud muudatusettepanek oli selline, et sarnaselt aktsiaseltsiga tuleks ka tulundusühistutele võimaldada kutsuda üldkoosolek kokku teate avaldamisega ajalehes, juhul kui ühistul on üle 50 liikme. Täiendavalt tuleks teade avaldada ühistu kodulehel, kui see olemas on. Enamikul ühistutel on kodulehekülg loodud. Lisaks tuleks ühistu liikme soovil saata üldkoosoleku kokkukutsumise teated – vaat nüüd on see nota bene! koht – elektronkirjaga, mis on suhteliselt uus asi. Aga selleks, et inimene saaks kutse kätte elektronkirjaga, peab ta kirjutama ühistule sellesisulise avalduse. Ja elektronkirjad, milles on kutsed ja muud teated sees, tuleb soovijatele saata olenemata sellest, kas liikmeid on 5, 50, 5000 või 5 miljonit. Elektronkommunikatsioon saab vastavalt sellele seadusele olema iga ühistu liikme õigus ja iga ühistu kohustus. Juhin veel kord tähelepanu, et eraldi on seletuskirjas rõhutatud, et kokkukutsumise teate saatmine elektronpostiga on – vaat see on minu arvates tähtis läbimurre! – tulundusühistule kohustuslik. Nii et kui silmas pidada seda, et tulundusühistu on kogu selles mängus huvitatud pool – nemad tahavad ju igasuguseid otsuseid vastu võtta ja nendel on vaja, et inimesed kohale tuleksid –, siis peaks ühistu kasutama kõiki tema käsutuses olevaid elektroonilisi vahendeid, et vajalikud kvoorumid ja hääled kokku saada. Viimane teema puudutab seda, et tõenäoliselt meil tuleb selle juurde tagasi tulla aasta, kahe või kolme pärast. Lõpetuseks tahan öelda, et nelja-viie aasta pärast kaob ajalehes avaldamise kohustus ära. Miks? Kui me räägime eriti just maal tegutsevatest ühistutest, siis peame arvestama järgmiste asjaoludega. Esiteks, kas te tahate või mitte, aga ajaleht on väga kallis, eriti inimesele, kes elab maal. Teiseks, ajaleht ei liigu enam nii kiiresti, nagu ta liikus vanasti. Sageli inimesed tellivad ainult ühe lehe, mis jõuab nende postkasti ehk paar-kolm päeva hiljem, või käiakse kord nädalas raamatukogus lehte lugemas. Teadete edastamise seisukohast on see lootusetult hilja. Ma arvan, et see üleliidulistes või üleriigilistes ja kohalikes lehtedes avaldamine on mingil määral jäänuk nendest aegadest, kui NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi seadlused tuli avaldada ajalehes Izvestija ja kaks päeva hiljem ajalehes Pravda. Kuna ei ole enam ei Izvestijat ega Pravdat ja isegi Kroonikat on hakatud lugema diagonaalis, siis tõenäoliselt see ajalehes avaldamise nõue kaob varem või hiljem ära. Aga praegu jääb see alles. Ajalehed on muidugi asjast huvitatud – reklaam on reklaam ja raha on raha. Usun aga, et me tuleme sellesama paragrahvi juurde varsti tagasi ettepanekuga, et me seda ajalehes informeerimist enam kohustuslikuks ei tee. Jääme lootma meie elektroonilise arengu peale. Aga see on ainult oletus, mis komisjonist läbi jooksis. Kõik see, mida ma teile rääkisin, ei ole üldse minu jutt mitte ühestki kandist. Komisjon arvestas kõiki esitatud ettepanekuid – kolm neid oli – häältega 10 poolt, 0 vastu, 0 erapooletut. Kõik otsused, sh ka arutelu jätkamise kohta, võeti vastu konsensusega. See on minu poolt kõik. Komisjonis ei olnud kellelgi midagi küsida, ma loodan, et suures saalis ka mitte. Tänan!
Suur tänu, Igor! Ka suures saalis ei ole küsimusi.
Aitäh! Ja palun veel kord vabandust!
Palun! Kas kolleegid soovivad avada läbirääkimisi? Kõnesoove ei ole, läbirääkimisi ei avata. Nii nagu kolleeg Gräzin ütles, oli selle seaduseelnõu kohta kolm muudatusettepanekut. Esimene oli õiguskomisjoni esitatud ja see on arvestatud täielikult. Teine oli Riigikogu liikme Igor Gräzini esitatud, juhtivkomisjon arvestas seda sisuliselt. Kolmas oli õiguskomisjoni muudatusettepanek ja see on arvestatud täielikult. Me oleme läbi vaadanud kõik muudatusettepanekud. Seaduseelnõu 549 teine lugemine on lõppenud.
Meie päevakorra viimane punkt on Vabariigi Valitsuse algatatud alkoholi-, tubaka-, kütuse- ja elektriaktsiisi seaduse ning vedelkütuse seaduse muutmise seaduse eelnõu 491 teine lugemine. Ettekandeks palun kõnetooli rahanduskomisjoni liikme kolleeg Tarmo Männi!
Austatud juhataja! Austatud kolleegid! Nimetatud eelnõu oli siin saalis esimesel lugemisel möödunud aasta 23. oktoobril. Muudatusettepanekute tähtajaks määrati 6. november 2013. Eelnõu eesmärk on vähendada maksupettusi kütusesektoris. Nimelt tuuakse praegu määrdeõli nime all üle piiri ja müüakse siin illegaalselt tooteid, mis on väga sarnased diislikütuse ja bensiiniga. Euroopa Liidu kaupade klassifitseerimise reeglid võimaldavad tuua Eestisse keemiliste ja füüsikaliste omaduste poolest diislikütusega sarnaseid tooteid ning realiseerida neid illegaalselt mootorikütusena. Eelnõuga antakse Maksu- ja Tolliametile õigus pidada asjaolude selgitamiseni kinni vedelkütus, sh vedelad põlevained aktsiisiseaduse tähenduses, mille puhul on alust arvata, et need ei vasta kehtestatud nõuetele või selle kütuse kohta esitatud dokumentidele või on kahtlus, et seda käideldakse väljaspool riiklikule järelevalvele allutatud käitlemissüsteemi. Samuti on õigus kütus kinni pidada, kui selle mitte-eesmärgipärane kasutamine toob kaasa aktsiisimaksukohustuse tekkimise või suurenemise. Muudatusega täiendatakse vedela põlevaine definitsiooni, maksustamise sätteid ja antakse maksuhaldurile võimalus nõuda kinnipeetud kütuse korral tagatise maksmist. Kuni tagatise esitamiseni jääb kütus maksuhalduri kontrolli alla ja kui isik ei tõenda, et õli kasutatakse aktsiisiga mittemaksustataval otstarbel, siis pööratakse tagatis täitmisele. See oli lühidalt sisu, mida eelnõu algataja tutvustas ka esimesel lugemisel. Märkimisväärne on tõsiasi, et praeguses olukorras on Maksu- ja Tolliameti andmetel kõnealusel põhjusel tekkiv iga-aastane summaarne maksuauk 9 miljonit eurot. Komisjon arutas eelnõu 17. ja 25. veebruari istungil ning tegi koostöös algatajaga eelnõus konsensusega neli muudatust. Muudatusettepanek nr 1 täpsustab aktsiisiga maksustamisel vedela põlevaine käitleja definitsiooni. Muudatus nr 2 täpsustab, et kõnealuses kontekstis on tegemist aktsiisi tagatisega, mis sätestab aluse maksuhalduri kinnipeetud kütuse realiseerimiseks, kui kütuse käitleja ei esita maksude tasumise tagamiseks tagatist. Muudatusettepanek nr 3 on tehniline muudatus, mis on tingitud samu sätteid muutvate eelnõude paralleelsest menetlemisest Riigikogus. Muudatusettepanek nr 4 pakub, et eelnõu jõustatakse varem, st käesoleva aasta 1. aprillil. Hinnanguliselt tooks see meie riigi tuludesse maksutulu 1 miljoni võrra rohkem. Menetluse käigus pöördus komisjoni poole Eesti Keemiatööstuse Liit, kes tundis muret keemiaettevõtete tarnekindluse pärast. Eelnõuga antakse nimelt Maksu- ja Tolliametile õigus asjaolude selgitamiseks vedelkütust, sh vedelat põlevainet kinni pidada. Rahandusministeeriumi esindaja kinnitusel on nad liidu esindajatega kohtunud, tõstatatud probleemid on läbi arutatud ja selgitatud eelnõus kavandatud regulatsioone. Ministeeriumi esindajad kinnitasid komisjonile, et asjaomase vedela põlevaine kaalutlusõiguse alusel kinnipidamise eelduseks peaksid olema põhjendatud kahtlused. Näiteks pikka aega tegutsenud tunnustatud keemiaettevõtete tavapäraseid veoseid ei ole Maksu- ja Tolliametil üldjuhul põhjust kinni pidada ega tagatisega koormata. Komisjoni konsensuslik otsus oli teha ettepanek eelnõu teine lugemine lõpetada ja juhul, kui täna teine lugemine lõpetatakse, viia lõpphääletus läbi homme, 27. veebruaril. Tänan tähelepanu eest!
Suur tänu, kolleeg Tarmo Mänd! Tundub, et küsimusi teile ei ole. Aitäh veel kord! Kas kolleegid soovivad avada läbirääkimisi? Kõnesoove ei ole, läbirääkimisi ei avata. Nii nagu kolleeg ütles, on seaduseelnõu muutmiseks esitatud neli ettepanekut. Kõik on juhtivkomisjoni esitatud ja arvestatud täielikult. Vaatame need läbi. Esimene muudatusettepanek, teine, kolmas ja neljas muudatusettepanek. Seaduseelnõu 491 teine lugemine on lõppenud. Lugupeetud kolleegid, meie päevakord on läbi arutatud. Aitäh! Istungi lõpp kell 15.11.