Head ametikaaslased, austatud Riigikogu, tere päevast! Alustame Riigikogu täiskogu VII istungjärgu 17. töönädala esmaspäevast istungit. Ja kõigepealt palun Riigikogu kõnetooli neid Riigikogu liikmeid, kes soovivad üle anda eelnõusid või arupärimisi. Palun! Palun Riigikogu kõnetooli Kalle Grünthal.
Austatud kolleegid! Tulin teie ette suhteliselt oma arust puhta särgiga, valge särgiga, põhjusel, et selline peakski olema meie riigiasutuste töö: plekitu ja puhas ja valge. Aga kahjuks on vist selline mulje jäänud vähemalt Eesti Konservatiivsel Rahvaerakonnal, et prokuratuuri töös on ilmselgelt puudused. Küsite, miks. Vastan. Mäletate minister Liina Kersna riigihangete reeglite eksimust? Prokuratuur kriminaalasja ei leidnud. Terviseameti laos hapuks jäänud vaktsiinide juhtum – jälle kriminaalasja ei ole. Valdo Randpere ja Yoko Alendri kuluhüvitiste juhtum – pole prokuratuuri pädevuses. Aga Kert Kingo kuluhüvitiste puhul on see nii raudselt prokuratuuri pädevuses. Huvitav, kuidas see võimalik on? Või siis kohtunik Eveli Vavrenjuki juhtum, kus prokuratuur püüdis seda psühholoogiliselt survestada ning hoidis ebaseaduslikult oma valduses kohtuniku rahalisi vahendeid. Prokuratuur pole silmagi pilgutanud ka Tallinna Halduskohtu hinnangule seoses koroonapiirangutega toime pandud ridamisi põhiseaduste riivetega. Seda loetelu võib jätkata. Küsin teilt, head kolleegid, miks on see võimalik. Sest reaalselt ei olegi võimalik prokuratuuri üle järelevalvet teostada, sest seda Justiitsministeerium, kes on selleks pädev, on lihtsalt sõltuvuses partei ideoloogilistest eesmärkidest. Sellega seoses annangi üle Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna poolt prokuratuuriseaduse ja kohtute seaduse muutmise seaduse eelnõu, millega järelevalvet hakkab prokuratuuri üle teostama [[Juhataja helistab kella.]] Riigikohtu distsiplinaarkolleegium. Aitäh!
Aitäh! Jürgen Ligi, protseduuriline küsimus, palun!
Kas te selgitaksite, mis seal puldis praegu toimus,? Kas see on nüüd taastuva EKREIKE poliitiline manifest, võtta õigusemõistmine enda kätte? Päris värvikas oli. Te kindlasti teate tagamaid.
Aitäh! Hetkel oleme eelnõude ja arupärimiste üleandmise vooru juures. Ma palun Riigikogu kõnetooli Vabariigi Valitsuse esindaja proua Heili Tõnissoni. Palun!
Austatud esimees! Lugupeetud Riigikogu! Vabariigi Valitsus algatab täna kolm seaduseelnõu. Esimeseks, kohtute seaduse muutmise ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu. Teiseks, haldusmenetluse seaduse muutmise ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu. Eelnimetatud kahe seaduseelnõu menetlemisel Riigikogus esindab Vabariigi Valitsust justiitsminister. Teiseks, pühade ja tähtpäevade seaduse ning Eesti lipu seaduse muutmise seaduse eelnõu. Selle seaduseelnõu menetlemisel Riigikogus esindab Vabariigi Valitsust kultuuriminister. Kõik kolm seaduseelnõu on edastatud elektrooniliselt. Aitäh!
Aitäh! Rohkem kõnesoove ei ole. Olen Riigikogu juhatuse nimel vastu võtnud neli eelnõu ning vastavalt meie kodu- ja töökorra seadusele otsustab Riigikogu juhatus nende edasise menetlemise. Head ametikaaslased, viime läbi kohaloleku kontrolli. Kohaloleku kontroll. Head ametikaaslased, katkestan kohaloleku kontrolli. Ühel ametikaaslased ei tööta kaart. Head ametikaaslased, nüüd on see kaart saanud töökorda. Viime läbi kohaloleku kontrolli. Kohaloleku kontroll.
Kohale registreerus 89 Riigikogu liiget, puudub 12. Asume nüüd järgneva punkti juurde, mis on Riigikogu juhatuse liikme eriarvamus ja selle eriarvamuse hääletus vastavalt meie korrale. Nimelt, Riigikogu juhatus ei saavutanud konsensust perehüvitiste seaduse muutmise seaduse eelnõu (619 SE) teise lugemise toimumise suhtes sellel töönädalal. Kaks juhatuse liiget leidsid, et arutelu peaks toimuma sel töönädalal, ja üks juhatuse liige oli selle vastu. Kuna meil ei ole konsensust Riigikogu juhatuses ja juhatuse liige Hanno Pevkur soovib selle küsimuse arutamist siin täiskogus tulenevalt Riigikogu kodu- ja töökorra seaduse § 16 lõikest 4, siis me peame seda hääletama. Kui me jõuame hääletuseni, siis infoks teile head ametikaaslased, et ma panen hääletusele Riigikogu juhatuse liikme Hanno Pevkuri ettepaneku jätta selle töönädala päevakorrast välja perehüvitiste seaduse muutmise seaduse eelnõu (619 SE) teine lugemine. Enne seda loomulikult hea meelega vastan protseduurilistele küsimustele. Protseduuriline küsimus, Mart Võrklaev, palun!
Aitäh, lugupeetud istungi juhataja! Täpselt sellesama Hanno Pevkuri arvamusega, et täiendaks seda ja küsiksin teilt protseduurilise küsimuse. Meie kodu- ja töökorra § 99 lõige 1 näeb ette, et seaduseelnõu puhul on 10 päeva muudatusettepanekute tähtaeg. Komisjon võib seda lühendada, aga selge, et seal peab olema mingi mõistlikkuse aeg. Sellesama perehüvitiste seadusega komisjon vähendas seda sisuliselt 1,5 päevale – poolteist päeva oli aega muudatusettepanekuid teha. Ka mina tegin päris mitmeid muudatusettepanekuid ja enda hinnangul päris sisulisi, mis puudutavad seda eelnõu päris laialt. Ja siis peab olema ka § 100 lõike 2 järgi, et juhtivkomisjon peab võimaldama muudatusettepanekute esitajal oma ettepanekuid selgitada enne selle kohtuotsuse tegemist. Kolmapäeva hilisõhtul tuli kutse sotsiaalkomisjoni tulla oma ettepanekuid selgitama. Mina kirjutasin, et neljapäeva pärastlõunal viibin lähetuses ja ei saa osaleda. Läksin täna kell 10 sotsiaalkomisjoni kohale. Sellise pikema arutelu tulemusel mul õnnestus alustada nende muudatusettepanekute tutvustamist. Küll ei saanud ma neid kõiki tutvustada ja komisjoni liikmetel ei võimaldatud küsida küsimusi minult. Palun öelge, kuidas te seda olukorda näete. Kas sellisel juhul on võimalik päevakorda punkt panna, kui on rikutud sellisel määral menetlustingimusi ehk Riigikogu liige ei ole saanud tutvustada kõiki oma muudatusettepanekuid ja komisjoni liikmed ei ole saanud oma küsimusi ära küsida? Mina tunnen, et minu õigusi on rikutud.
Aitäh! Selle vastus on järgmine, et see on alati juhtivkomisjoni enda otsus ja otsustuspädevus, kuidas ta menetleb neid küsimusi. Ja loomulikult see peab olema ka komisjoni poolt heaks kiidetud. Protseduuriline küsimus, Erkki Keldo, palun!
Aitäh, lugupeetud esimees! Ma jätkan sealt, kus kolleeg Võrklaev pooleli jäi. Osalesin ise kahel mõlemal sellel sotsiaalkomisjoni istungil, nii eelmise nädala omal kui ka selle tänase omal. Lisaks kõigile nendele probleemidele, millele kolleeg Võrklaev juba viitas, ma palun ka, kas juhatusele on jõudnud – ma tean, et peaks olema – protestid, et lisaks muudele menetlustele on seal konkreetselt rikutud mitmeid paragrahve, mitmeid seadusi. Muudatusettepanekute ühise hääletamisega on inimestele mitte antud võimalus enda muudatusettepanekuid tutvustama tulla, isegi kui inimesed reaalselt olid komisjonis kohal. Kas juhatus on seda arutanud või kavatseb arutada? Kui me võtame selle nüüd näiteks täiskogu päevakorda, ma kindlasti sooviks, et juhataja kutsub kas või juhatuse kokku ja arutaks läbi, enne kui me võtame nii vigaselt menetletud seaduseelnõu täiskogu istungi päevakorda. Nii et ma tõesti palun juhatajal see õiguslik hinnang kas või vajadusel küsida. Aitäh!
Aitäh teile, hea küsija! Jaa, juhatusele on minu teada laekunud seoses 619 SE-ga kolm protesti. Õnne Pillak saatis protesti, seda me täna arutasime juhatusega. Üks juhatuse liige on küll komandeeringus, aga sai osaleda sidevahendite kaudu. Ja otsus oli, et see protest saadetakse lahendamiseks juhtivkomisjonile. Ja loomulikult palusime, et informeeritakse ka siis juhtivkomisjoni otsusest Riigikogu juhatust. On laekunud veel kaks protesti, üks on Mart Võrklaeva poolt ja siis on Tiiu Aro poolt. Need on laekunud täna 14.40 ja 14.50. Neid proteste juhatuse arutanud ei ole. Kas arutame? Jah arutame, kui juhatus koguneb. Protseduuriline küsimus, Valdo Randpere, palun!
Aitäh! Mul on tegelikult küsimus samast komisjonist ja samas komisjonis toimunud eelnõu menetluse kohta. Lisaks eeltoodule, no täna näiteks pandi hääletusele küsimus, kas komisjon toetab Reformierakonna esitatud ebakorrektseid muudatusettepanekuid. See iseenesest kõlab absurdselt, sest tegelikult nende muudatusettepanekute ainuke ühine nimetaja on siis see, et nad on ühe erakonna esitatud. Ei antud võimalust rääkida ühestki nendest muudatusettepanekutest eraldi, mis neil viga on, aga ei antud ka võimalust, mida kodu- ja töökord ette näeb, et juhul kui on tegemist vormilise veaga ja kui tõepoolest oleks ebakorrektselt esitatud muudatusettepanek, mis ei oleks ime ka ausalt öelda sellise lühikese muudatusettepanekute tähtaja puhul, siis antakse esitajale võimalus seda korrigeerida, parandada. Aga isegi sellist varianti kaalutud ja pakutud ei ole. Põhimõtteliselt see, mis juhtus sotsiaalkomisjonis, oli ju see, et kõik muudatusettepanekud, mida Reformierakond oli esitanud, hääletati ühekorraga ja neist suur ports teatati, et on ebakorrektsed ja hääletati välja ühekorraga. Minu küsimus on ka see. Ma võin ka minna ja kirjutada protesti. Aga kas on vaja eraldi kirjaliku protesti esitada juhatusele või saata omaalgatuslikult äkki võtta asja kokku ja öelda, et niimoodi Riigikogus tegelikult ette teada juba praaki ei toodeta? Mina olen päris kindel, et Riigikohtusse jõudes see eelnõu lükatakse tagasi ja öeldakse, et see ei ole menetlusnormidega kooskõlas vastu võetud. Aitäh!
Aitäh! Juhtivkomisjonil on õigus otsustada need menetlusotsused ja menetluskäik komisjoni tasandil. See on olnud Riigikogu töövorm väga tugevasti, et me komisjonide otsustusprotsessi ja ka protseduurikasse ei sekku. Nüüd te nimetasite, või ütlesite, et see saadetakse kohtus tagasi. Ma olen selles mõttes kindlasti seda meelt, et Eesti on õigusriik ja kohus teeb oma otsuseid lähtuvalt võimude lahususest. Mis on nende otsus, kas see kaebus tuleb või mitte, ma ei oska seda öelda. Infoks teile veel ja kõikidele ametikaaslastele, et on tulnud veel protestid on Yoko Alenderi poolt 15.05 ja Timo Suslov on ka oma protesti esitanud 15.04, neid samuti ei ole juhatus jõudnud arutada. Protseduuriline küsimus, Tarmo Kruusimäe, palun!
Tänan, hea esimees! Mul on protseduuriline küsimus ja ma jätkan sealt, kus hea Valdo Randpere just oligi, et saadetakse kohtust tagasi ja president ei kirjuta alla. Ja minu küsimus puudutab just Hanno Pevkuri seda eriarvamust. Siin saalis on opositsioon korduvalt juhtinud tähelepanu, et Hanno Pevkuril ei ole õigus, aga ta on oma ametivõimu niimoodi ja -positsiooni ära kasutanud ja ikkagi surunud läbi enda tahtmise ning kohus on leidnud hoopis teistmoodi, presidentki on selle asja tagasi saat. Ma küsisin teie käest ükskord, et kui meil ei ole võimalik lihtsalt neid tema ettepanekuid seal olla, aga kuidas me saame hoida ära pahatahtliku Riigikogu töö halvamise. Sest et mulle jätab just see Hanno Pevkuri see eriarvamus selle mulje, et ta teebki ebapädevaid ettepanekuid, selleks et halvata Riigikogu tööd.
Antud juhul on tema ettepanek, tugineb Riigikogu kodu- ja töökorra seadusele, §-le 16 lõikele 4, mis ütleb siis seda, et kui juhatuses ei ole konsensust, siis juhatuse liikmel on õigus see tulenevalt kodu- ja töökorra seadusest paluda siin täiskogus hääletada. Nii et sellele ta tugineb. Jürgen Ligi, palun, protseduuriline küsimus!
Aitäh, härra Ratas! Ma juhin tähelepanu, et te ei ole tavaline sekretär, kes lihtsalt kirju edasi annab ja on poolt või vastu millelegi, kas anda edasi või mitte, vaid te olete riigi teine mees, kellel peaks olema mingi kaalutlusõigus. Vastasel korral ju ei peaks juhatuse käest küsima, mida päevakorda panna. Antud juhul te võiksite toetuda oma valikus informatsioonile, mida teile pakutakse. Mina pakun teile sellist informatsiooni, et ma tegin kümmekond väga sisulist ettepanekut perekonnaseadusesse, mis kirjeldavad perepoliitilisi valikuid ja eelarvepiire, mida selles eelnõus, mida siin, mis on vaidluse all, kuidagi arvestatud ei ole. Ja mulle ei antud võimalust neid isegi esitleda. Mulle anti kaks päeva aega, et nad ette valmistada. Ma valmistasin ette, ma ei tea, et neil oleks mingeid probleeme olnud, aga vaatamata sellele ei antud mulle võimalust, ei antud mulle kutset komisjoni, mis oleks kuidagi adekvaatne olnud. Ja ka täna, kui ma kohale läksin, ei antud mulle sõna nende põhjendamiseks. Samal ajal oli komisjon teinud ettepaneku või minu ettepanekute suhtes koos teistega eitava otsuse ära. Et ma ei saanud seletada, aga komisjon võttis seisukoha juba, et ta on neile vastu. Et kuidas teie nüüd riigi teise mehena arvate, kuidas see on siis nüüd parlamentaarse protseduurikaga ja seadusloome ja nende tohutute koormustega, mis riigile võetakse, kooskõlas? Et üldiselt ju võiks olla eelarve üle otsustamine valitsuse õigus, aga siin lähevad sajad miljonid ka ilma valitsuse arvamuseta. Üldiselt võiks olla Riigikogu liikme õigus muuta seadusi, aga talle ei antud võimalust isegi oma ideid tutvustada. Mis te arvate, on see nüüd hea ja on see teile kuidagi austav, kui te olete lihtsalt tuimalt toetanud selle eelnõu päevakorda panemist ülepeakaela, ära ootamata sisulisi põhjendusi, ära ootamata mõjuanalüüse, ära ootamata isegi valitsuse arvamust?
Aitäh! Kõigepealt ma ütlen nii, et meie kodu- ja töökord, § 101 lõige 1 näeb ette, et juhtivkomisjon koostab eelnõu teiseks lugemiseks eelnõu uue teksti, millesse viiakse kõik arvestatud muudatusettepanekud ning juhtivkomisjoni enda tehtud muudatused. Kui teie teine küsimuse pool oli seotud sellega, et kuidas ma kommenteerin seda eelarvelist aspekti, siis see on nii, et kui Riigikogu on oma otsuse teinud, siis loomulikult seadusandlik võim ütleb selle ette ja täidesaatev võim peab sellega arvestama. Kokkuvõttes, raamistiku eelarve osas paneb ju ja toob selle siia Riigikogusse alati valitsus, aga eelarve võtab vastu Riigikogu, teatud kitsenduste või piirangutega, mida siin me saame muuta ja mida ei saa muuta. Palun nüüd protseduuriline küsimus, Kristen Michal!
Aitäh, austatud Riigikogu esimees! Mulle tundub, et selle eelnõuga on üks sihuke tõsisem menetluslik rikkumine, mille kohta teile on ka protest tulnud. Nimelt juhtus nii, et toimus komisjon ja, nagu kolleegid kirjeldavad, hoolimata sellest, et seda komisjoni istungit ajaliselt pikendati – algselt oli komisjoni tööaeg kella üheni, pikendati vaatamata protestidele poole kaheni –, hoolimata sellest, et seda pikendati, loomulikult ei leitud aega ühtegi sisulist arutelu ära kuulata. Riigikogu liikmed lahkusid kurvalt ja nördinult, sest nad olid tulnud kohale, istunud seal tunde ja oodanud, et saaks rääkida, aga ei õnnestunud ja lahkusid. Aga mis oli faktina kurioosne ja ilmselt on ka töökorrarikkumine, on see, et menetluslikud otsused – nimelt on Riigikogu liikmetel olemas telefonid, mis näitavad õiget kellaaega –, menetluslikud otsused tehti peale komisjoni pikendatud aja lõppu. Me fikseerisime selle ka pildiliselt koos fraktsiooni esimehe Mart Võrklaevaga, see pilt on meil tõenäoliselt olemas. Ma saan aru, et komisjon lähtus enda puldi kelladest, mis näitasid kolm minutit väiksemat aega. Kuna see kell oli vale, siis seestõttu need menetlusotsused, mis saali saatmiseks on vajalikud, tehti ajaliselt pärast komisjoni tööaega. Oleks tehtud tund peale komisjoni tööaega, siis te ütleksite, et ilmselt on tõsine rikkumine, ka minut peale komisjoni tööaega on tegelikult samasugune protseduuriline rikkumine. Ma arvan, et Riigikogu esimehena te peaksite selle asja üle tõsiselt mõtlema, sest kui selline rikkumine leiaks aset mis tahes teise eelnõuga mis tahes teises komisjonis, siis me ilmselt ei arutaks selle eelnõu sellel nädalal saali võtmist. Ma arvan, et juba ainuüksi selline menetluslik rikkumine võib põhjustada selle eelnõu hilisemat halba käekäiku. Mis on teie arvamus?
Aitäh! Kõigepealt, ma arvan, ma püüan aimata, mida te küsisite, aga ma tahan kõigepealt öelda, et kui me räägime selle täiskogu päevakorda saatmisest, mida te tegelikult küsisite, siis sotsiaalkomisjon on oma otsusega 2. juunist selle 619 SE esitanud täiskogu päevakorda oma otsusega ja selle alusel on see eelnõu õiguspäraselt päevakorras. Ma arvan, et teie küsimus oli seotud tänase komisjoni otsusega või otsustega ja küsimus oli selles, et kas need langetati enne 13.30 või mitte. Minu info kohaselt langetati, nii on mulle komisjoni esimees öelnud, ma olen seda tema käest küsinud. Ma ei olnud komisjoni istungil ja mina ei ole neid kellasid kontrollinud, nagu teie ütlete, et teil oli kohe mitu kella, mida võrrelda. Protseduuriline küsimus, Ülle Rajasalu, palun!
Aitäh, austatud spiiker! Minul on, ma palun teie hinnangut just nimelt sotsiaalkomisjoni nende protseduuride kohta. Ma jõudsin sinna kell 11, et oma ettepanekuid kaitsma tulla. Kella ühe paiku, natuke enne seda, võeti vastu otsus kõik Reformierakonna poolt esitatud muudatusettepanekud ühe paketina välja hääletada. Ja tegelikult ma siis ma lõpuks tõusin püsti ja küsisin, et kas ma võin ka sõna võtta. Et lõppude lõpuks ma tulin siia, kaks tundi ootasin ja tahan oma muudatusettepanekuid kaitsta. Selle peale lihtsalt mindi tuimalt, ei vastatud, mindi tuimalt lihtsalt teiste asjade juurde edasi. Ma palun teie hinnangut sellisele käitumisele. Aga ma palusin ka seda, et minu muudatusettepanekud suures saalis hääletamisele panna.
Aitäh! Ma veel kord ütlen, et eks komisjon alati otsustab selle protseduurika ja nende hääletused ise. Riigikogu juhatus sellesse ei sekku. Aga loomulikult iga komisjoni istungit peab menetlema ja juhtima selliselt, et inimesed saavad oma arvamusi ja öelda ja lõpuks tehakse otsused, nii nagu komisjonis toimuvad. Kas teie muudatusettepanekud pannakse hääletusele, seda ei saa mina siit puldist lubada. Vastavalt meie kodu- ja töökorra seadusele, kui on muudatusettepanekul vähemalt kaks toetavat häält komisjonis, siis nad siin hääletusele pannakse. Protseduuriline küsimus, Jüri Jaanson.
Aitäh, hea istungi juhataja! Mina olen ka üks nendest õnnetutest, kellel ei õnnestunud väga lühikese etteteatamisaja tõttu neljapäeval oma muudatusettepanekuid tutvustada. Ja mul on paar küsimust küll tekkinud, protseduurilised nimelt, ja paluksin endale selgitada neid. Esiteks, siin Mart Võrklaev esitas teile küsimuse, et kas on võimalik seda eelnõu siin saalis menetleda, kui kõik osalised ei ole saanud oma muudatusettepanekuid tutvustada. Te vastasite niiviisi, et see sõltub komisjoni otsusest. Ja teiseks peab see olema, jah, komisjonis heaks kiidetud. Siit mu küsimus: kas selline otsus võib olla Riigikogu kodu- ja töökorra seaduse või mõne teise seadusega vastuolus? Sellele küsimusele ma tahaks küll vastust. Nüüd teiseks, ma juhin tähelepanu, et Riigikogu istungid lõpevad enamikul päevadel, nädalapäevadel, kellaajaliselt, täpselt kindlal kellaajal. Ja ma ei ole veel vähemalt oma kogemuse põhjal küll kunagi näinud seda, et mõni istung läheks üle kellaaja, sest ta seaduse järgi peab mahtuma selle kellaaja piiresse. Nüüd, üldiselt, kas sama asi kehtib ka komisjoni suhtes? Seda küsimust nüüd eelnevalt käsitles hea kolleeg Kristen Michal, aga tema käsitles seda pikendamise järgselt, et võeti otsus vastu peale pikendamist, aga mina küsin just täpselt selle komisjoni aja lõpu kohta, mis on Riigikogu kodu- ja töökorra seaduses öeldud, et esmaspäeviti istung lõpeb kell üks. Kas väljaspoolt kella ühte tehtud otsused on legaalsed, kas need on üldse kehtivad? See on nüüd teise küsimuse eest. Ja siit tulenevalt kolmas küsimus loomulikult on see: kui selgub, kui te vastate, et need küsimused või need otsused, mis on tehtud väljaspool Riigikogu komisjoni tööaega, ei saa olla legaalsed, siis millised on Riigikogu liikme võimalused oma tööks, kui komisjon rikub Riigikogu kodu- ja töökorra seadust? Millised need võimalused siis oleksid?
Aitäh! Kõigepealt ma ütlen, et no ütleme, analoogne arutelu on olnud eelmise aasta jaanuarikuu keskpaigas Riigikogu juhatuses. Ja toona oli ka otsus seotud sellega, kuidas menetleda ja kuidas komisjon menetleb, ja otsus oli, et arvestades komisjoni väga laia enesereguleerimise õigust on antud juhul komisjon – juttu oli põhiseaduskomisjonist – tegutsenud Riigikogu kodu- ja töökorra seaduse raamides. Ja just see lai eneseregulatsiooni õigus. Nüüd vastates teie teisele küsimusele, jah, teil on täiesti õigus, et kodu- ja töökorra seadus, mis annab ette Riigikogu töögraafiku, näeb ette, et esmaspäeviti alatised komisjonid, välja arvatud Euroopa Liidu asjade komisjon, lõpetavad oma töö kell 13.00 ja 13.30 algab Euroopa Liidu asjade komisjoni, eri-, uurimis- ja probleemkomisjonide töö. Ja siin on tõesti võimalus, kui komisjon seda nii otsustab pool, tundi oma istungit pikendada, kuni 13.30-ni. Ja vastates komandale küsimusele, mis te küsisite, kui teile tundub, et on teie õigusi rikutud, siis kuhu on võimalik pöörduda. Üks võimalus on see. Meil on tulnud ju täna proteste ja ma ütlesin, et ühte protesti me ka arutasime, mis tuli Riigikogu liikmelt Õnne Pillakult, ja juhatus otsustas, et suunab selle antud juhul juhtivkomisjoni arvamuse kujundamiseks. Peeter Ernits, palun! Protseduuriline küsimus.
Hea juhataja! Mul on selline protseduuriline küsimus. Kolleeg Jaanson oli mures, et te ei ole saanud oma muudatusettepanekut tutvustada, et siis peaks nagu midagi otsustama. Aga mul on samasugune probleem. Kolleeg Pevkur on praegu Ukraina rindel ja pole meie seas. Kui me hakkame nüüd hääletama, siis ta on vähemuses, ta ei saa ju praegusel hetkel hääletada jaüks hääl jääb tulemata. Loodan, et ta tuleb eluga rindelt tagasi. Kas ei peaks lükkama selle nädala võrra edasi, selle hääletuse, et kolleeg Pevkur saaks ka oma õigusi kaitsta, vajutades õigele nupule?
Aitäh! Seda nõuet meil ei ole, et kui üks juhatuse liige või ka kaks juhatuse liiget protestivad või on vastu juhatuse otsusele, et nad peavad kindlasti osalema Riigikogu täiskogu töös. Seda nõuet ühestki seadusest ei tulene. Ja kui me nüüd selle hääletuse edasi lükkaksime, see võiks põhimõtteliselt tähendada, et kogu päevakord jääb menetlemata, sest meil on see vaie ju üleval. Teine protseduuriline küsimus, Kristen Michal, palun!
Aitäh, austatud esimees! Kolleeg Ernits muidugi eksis, kõik kolleegid olid seal kohal, kes soovisid oma ettepanekuid tutvustada. Nad olid seal sama kindlalt nagu mööbel selles ruumis ja paluti ka välja minna, öeldi, et nende ettepanekute sisuliseks tutvustuseks aega ei jagu. Aga nüüd ma tulen oma esimese küsimuse juurde tagasi. Te ütlesite kenasti, et teie seal ju kella ei vaadanud ja et teile öeldi, et kellaaegselt käituti õigesti. Aga meil on, vaadake, see eelis, et meil ei ole ainult paljasõnaline väide, et protokolli ütles kolleeg Mölder puldi kellaaja, mis oli 13.28. Kui me hakkasime vaidlustama seda kellaaega ja koos Mart Võrklaevaga fikseerisime tehniliste vahendite teel, et see puldi kellaaeg on vale, tegelikult oli komisjoni koosoleku aeg juba läbi. Ja nüüd mul on küsimus teile kui Riigikogu esimehele ja kindlasti inimesi ka huvitab, mis juhtub, kui selgub, et saali menetlusdokumentide saatmise otsused ehk kogu selle eelnõu arutelu aluseks tehtud menetluslikud otsused ei vasta meie töökorrale. Mis on selle tagajärg?
Aitäh! Tagajärg on see, kui keegi protestib, siis on see tehtud valesti, need menetluslikud otsused. Mitte mina ei öelnud, et mina ei tea, mis kellad olid, aga te teate väga hästi, et mina ei osalenud sellel koosolekul. Nii et mul on väga raske kaasa rääkida. Ma loodan, ja ma otseselt ei saa anda ka sõna juhtivkomisjoni esimehele, et mis see kellaaeg siis oli. Minu info kohaselt ei olnud seal kellaaegadega probleemi, teie ütlete, et oli probleem. On üks võimalus, et komisjon vaatab siis selle otsuse uuesti üle, see on ka üks võimalus. Siim Pohlak, protseduuriline küsimus, palun!
Aitäh, lugupeetud juhataja! On jah protseduuride kohta küsimus. Mina olin seal koosolekul ja küsin, kas komisjoni esimehe poolt on tulnud teile mingisugune protest Riigikogu liikmete käitumise osas. Kolm reformierakondlast ikka sõna otseses mõttes verbaalset laamendasid seal poolteist tundi ja samal ajal nõudsid, et miks meil ei ole aega midagi teha ja miks nemad ei saa sõna. Lihtsalt sisuliselt röögiti. Kose Vallavolikogus ma mõtlesin, et ma olen kõike näinud, aga see oli minu meelest kordades hullem tõesti. Komisjoni esimeest mõnitati, alandati – kõik see. Ma küsin, kas komisjoni esimehel on võimalik protestida sellise käitumise vastu, kui Riigikogu saadikud käituvad komisjonis täiesti ebaväärikalt ja ebainimlikult. Aitäh!
Ma usun, et me kõik soovime, et me käitume väärikalt, ja siis saame paluda ametikaaslasi, kui on kellegi poolt ebaväärikas käitumine, paluda, et ta nii ei teeks. Nii et see võimalus on muidugi. Protseduuriline küsimus, Jüri Jaanson, palun!
Aitäh, austatud istungi juhataja! Just viimase vastuse mulle ma täpsustaksin ühes detailis üle. Riigikogu kodu- ja töökorra seaduse järgi Riigikogu töögraafik näeb ette või Riigikogu komisjoni töögraafik näeb ette, et esmaspäeviti lõpeb istung kell üks. Te väitsite, et seda on võimalik poole kaheni pikendada, kui komisjon nii otsustab. Ma täpsustaksin üle selle, mismoodi komisjon selle otsustama peab. Kas selleks on komisjoni enamiku nõusolekut või selleks on vaja kogu komisjoni liikmete konsensuslikku nõusolekut?
Aitäh! Selleks on vaja muidugi komisjoni otsust ja see on poolthäälte enamus. Siret Kotka, palun! Protseduuriline küsimus.
Hea Riigikogu esimees! Siin on mitmel puhul kolleeg Kristen Michal välja toonud, et mis puudutab selle eelnõu ühe punkti osas, mis puudutab volitust menetlusdokumentide allkirjastamiseks, et kas see hääletus oli ajaliselt siis 13.30 sees või mitte. Et seda diskussiooni maha võtta, siis mul on, hea juhataja, ettepanek, et kui te võtaksite vaheaja ja sotsiaalkomisjon saaks erakorraliselt koguneda, et me saaksime selle uuesti hääletada.
Aitäh! Jah. Ma kõigepealt tänan, Kristen Michal, teid, et te mitu korda sellele tähelepanu juhtisite, ja ka Mart Võrklaev oli ja komisjoni esimees. Ma arvan, et on oluline see vaidlus tõesti maha võtta. Ma võtan juhataja vaheaja. Ma loodan, et aitab 20 minutist. Ja siis sotsiaalkomisjon, ma saan aru, selle vaheaja raames koguneb. Kas see sobib, kui see kogunemine toimub siin saali tagaotsas? Soovitakse, et toimub kohvikus. Komisjon palutakse sotsiaalkomisjoni istungile. Kuulutan välja juhataja vaheaja 20 minutit. Vaheaeg.
Head ametikaaslased, juhataja võetud vaheaeg on lõppenud. Kuna sotsiaalkomisjon palus, et te koguneksite, siis mul on palve anda sotsiaalkomisjoni esimehele mikrofon, et ütleks, mida te tegite. Palun, Siret Kotka!
Aitäh! Sotsiaalkomisjon kogunes erakorraliselt. Mis puudutab perehüvitiste seaduse [eelnõu] 619, siis tegime otsuse, millega anti volitus menetlusdokumentide kinnitamiseks mulle. Selle otsuse me kinnitasime veel kord üle ja see on olemas.
Aitäh! Ma tänan ka neid Riigikogu liikmeid, kes eelnevalt sellele tähelepanu juhtisid. Siiralt. Oli oluline, et protseduurika oleks korras ja kõik sellest ühtemoodi [said] aru. Protseduuriline küsimus. Peeter Ernits, palun!
Hea juhataja! Ma tahtsin juhtida tähelepanu, et võib-olla peaks vaatama erinevate komisjonide ja muu lossi kellad üle, et nad näitaksid ühte aega. Mul on tähelepanekud, et kõik ei näita.
Jaa, aitäh! Ma jagan, on küll. Mõnes kohas näitavad kellad tõesti vale aega, ma olen ise ka seda täheldanud. Nii et kindlasti Kantseleil ma palun juba praegu võtta see töö ette ja vaadata, et kellad näitaksid ühte aega ja oleksid õiged, et kus on tund aega taga ja kus üldse kell seisab. Protseduuriline küsimus, Jürgen Ligi, palun!
Aitäh, austatud juhataja! Tegelikult küsitakse teilt palju põhimõttelisemaid asju kui need, mida te siin mugavalt toetate, näiteks et mis on õige kellaaeg. Ei, me ajame hoopis teist asja. Ja siin ei ole olnud, vaatamata sellele, mida siin nurgast on räägitud, mingit Kose Vallavolikogu, kus inimesed tõuklevad ja sõimavad. Me ei sõimanud komisjonis. Kogu olukord oli see, et koosoleku juhataja püüdis alla suruda katseid sõna saada ja oma ettepanekuid seletada. Meid oli protseduuriliselt välistatud oma ettepanekute tutvustamisest. Pandi hääletusele kummalisi otsuseid, näiteks kes on selle poolt, et Reformierakonna ettepanekud on ebaseaduslikud, täpsustamata, millistest ettepanekutest on juttu. Minu omad kindlasti ei olnud. Peale selle on meil hea tava olnud alati – ja sellele viitab ka kodukord –, et kui ettepanekul tundub olevat viga, selliseid kindlasti ka oli, siis antakse võimalus selle parandamiseks. Aga meile ei antud võimalust isegi seletamiseks. Palun ärge laske ennast häirida sellest kellaajajutust, see ei ole kindlasti põhiline, millele me tähelepanu juhime. Ja palun teil siiski juhatajana tõsiselt suhtuda nendesse protseduuri rikkumistesse, mis on teile täna teatavaks saadud.
Aitäh! Ma vastan ju nendele küsimustele, kui neid on. Eelnevalt härra Võrklaev ja härra Michal küsisid, kas see kellaaeg on õige, milla need otsused tehti. Ja see asi sai ju korda aetud. Tähendab, ma tahan nii palju, härra Ligi, öelda, et on tõesti neid proteste tulnud juurde – ma vaatasin meili pealt, ma ei ole jõudnud neid avada –, proteste on tulnud juurde ja eks kindlasti neid proteste peab Riigikogu juhatus arutama. Rene Kokk, palun, protseduuriline küsimus!
Aitäh, austatud esimees! Me oleme siin täna kuulnud päris mitmel korral seda, kuidas saadikud on kinnitanud, et neil pole piisavalt aega olnud oma muudatusettepanekuid esitada, ja nii edasi. Aga mõned nädalad tagasi oli olukord, kus rahanduskomisjonis anti aega siis muudatusettepanekute tutvustamiseks 0,6 sekundit kuni mõned sekundid. Kuidas teile esimehena tundub, et kas see aeg oli siis mõistlik? Millest selline ... Needsamad saadikud, kes täna rõhuvad selle peale, et neile on liiga tehtud hirmsasti, olid siis väga selgelt seda meelt, et 0,6 sekundit ühe muudatusettepaneku arutamiseks on täiesti mõistlik aeg. Kas te oskate äkki öelda, millest selline imeline ümbersünd on mõnel saadikul vahepeal toimunud? Aitäh!
Aitäh! Eks me kõik saame aru, mis on need küsimused ja probleemid nende muudatuste läbivaatamise juures. Aga ma usun, et ka toona Riigikogu istungi juhataja hoidis seda joont, et see on juhtivkomisjoni otsus, kuidas neid asju menetletakse. Ülle Rajasalu, palun, protseduuriline küsimus!
Aitäh, austatud eesistuja! Me kõik teame seda, et Riigikogu maine ei ole viimasel ajal väga kõrge, ja sellele kindlasti on kaasa aidanud osade liikmete sõnakasutus: "ma saadan sind sunnitööle", "ilge", "tülgastav". Ka täna ma kuulsin Mart Helme suust, et ma olen ilge inimene. Ma ei tea, on see naiste vihkamine või mis selles erakonnas toimub. Kuidas teie suhtute sellisesse? Ka siin puldis on öeldud ministri kohta: teie ettekanne oli tülgastav. Tegelikult, on meil mingi eetikakomisjon või mida selle vastu ette võtta, et sellist sõnakasutust siin ruumis ei oleks?
Aitäh teile! Ma usun, et juhatajad on läbi aegade öelnud nii valitsuse liikmetele kui Riigikogu liikmetele, kui sõnakasutus ei ole viisakas, et nad on palunud, et austame üksteist, et see on oluline. Ja kas meil midagi on? Meil on olemas Riigikogu liikme hea tava. Sellest kindlasti minu arvates tuleb lähtuda. Protseduuriline küsimus, Jüri Jaanson, palun!
Suur tänu, austatud istungi juhataja! Ma tulen selle komisjoni istungi töö lõpetamise juurde, mille kohta te väitsite, et komisjoni istungit saab pikendada poolthäälte enamusega. Ma kõigepealt tänan teid selle vaheaja eest: ma kasutasin seda ise ka veidi, et [uurida] seda kollast paksu raamatut, mis seletab lahti Riigikogu kodu- ja töökorra seadust. Kui lubate, tsiteerin lõiku, mis puudutab komisjonide tööd: "Riigikogu alatiste komisjonide esmaspäevaste ja neljapäevaste istungite alguse ja lõpu aeg on sätestatud kellaajalise täpsusega. Päevakorra ammendumise korral võib istung lõppeda varem, mitte aga kesta kauem." Kogu Riigikogu kodu- ja töökorra seaduses ega ka mitte kommenteeritud väljaandes olevates seletustes ei ole poole sõnagagi komisjoni istungite puhul räägitud komisjoni istungi pikendamisest. Komisjoni istungi tööd saab täiendavalt teha erakorralisel istungil, aga kindlasti mitte istungit pikendades. Ma küsin uuesti üle: kui komisjoni istungit pikendatakse poolthäälte enamusega, kas seda saab seaduslikuks lugeda? Või võib pikendada Riigikogu muust tööst vabal ajal niiviisi, et komisjoni liikmed on siiski konsensuslikult nõus? Või kolmas variant: kollases raamatus kirjapandu ei maksa mitte midagi?
Aitäh! Ma arvan, et see kollane kommenteeritud raamat, kommenteeritud väljaanne on oluline ja kindlasti sealt me päris sageli teadmisi ammutame. Nüüd, ma pean tulema seoses teie küsimusega Riigikogu kodu- ja töökorra seaduse § 47 juurde, mis räägib Riigikogu tööaja graafikust. Paragrahv 47 lõige 2 sätestab järgmist: komisjoni esimehe ettepanekul võib komisjon korralisi istungeid määrata käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatud ajast erinevale ajale, kui komisjoni esimees kooskõlastab istungite toimumise aja komisjoni liikmetega hiljemalt töönädala esimesel komisjoni istungil. Sellesama paragrahvi lõige 3 ütleb: käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud komisjoni istungite aeg ei tohi kattuda teiste komisjonide ja fraktsioonide ja Riigikogu käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatud tööajaga. Kui me võtame selle paragrahvi lõike 2, mis ma lugesin teile ette ja lõike 1, siis lõige 1 räägibki sellest: esmaspäeval kella 11-st kella 13-ni on alatiste komisjonide, välja arvatud Euroopa Liidu asjade komisjoni töö, ja tõesti, järgnev töögraafiku ülesanne on 13.30, kui on Euroopa Liidu asjade komisjoni, eri-, uurimis- ja probleemkomisjonide töö. Kui me räägime pikendusest, siis see ei ole konsensuslik, vaid see on tõesti poolthäälte enamus komisjonis. Kert Kingo, palun, protseduuriline küsimus!
Ma tänan! Kui kolleeg Jürgen Ligi ütles, et oli kõik viisakas komisjonis, sotsiaalkomisjonis, ja keegi kedagi ei solvanud, siis ma tooksin küll välja, vastupidi, et Reformierakonna määratud komisjoni liikmed, asendusliikmed ja külalised takistasid konkreetselt komisjoni tööd, rääkisid valjuhäälselt kõikidest teistest üle. Kui oli hääletamise koht, siis selle asemel et hääletada, hakati monolooge pidama ja lihtsalt üksi räägiti, kellelgi teisel rääkida ei lastud. See ei olnud kindlasti viisakas käitumine, kui üle teiste valjuhäälselt räägitakse. Ülle Rajasalule täpsustaksin, et tõesti oli väga piinlik kuulata, ma ei tea, kas ta seal aktiivselt kuulis, ei taha kuulda seda, kuidas Valdo Randpere siis, kui komisjoni esimees püüdis korrale kutsuda, nimetas seda kanatantsuks, mis oli kõike muud kui viisakas väljend, oli väga solvav väljend.
Aitäh! Ütlen ka teile, et me peame austama üksteist, head ametikaaslased, see on oluline. Ma tõesti ei osalenud komisjoni istungil, te teate, et Riigikogu juhatuse liikmeid ei ole komisjoni liikmed. Nii et olen sellega, nii nagu eelnevale küsijale vastasin, ka päri, et tuleb lähtuda Riigikogu liikme heast tavast oma käitumises, nii et me tõesti oleme viisakad ja lugupidavad. Jüri Jaanson, protseduuriline küsimus.
Aitäh, austatud istungi juhataja! Mul on väga hea meel, et te tõite välja komisjoni istungite töögraafikute suhtes ka selle paragrahvi või lõike, mis käsitleb nende töö ümbertõstmist mõnele teisele ajale. Ja mul on väga hea meel, et te sealt lugesite välja sõna "kooskõlastatud", et seda saab teha siis komisjoni esimehe poolt kooskõlastades teiste komisjoni liikmetega. Siinkohal ma juhin tähelepanu, et ma jään väga rangelt eriarvamusele teiega, et kooskõlastama ei tähenda poolthäälte enamust. Ja ma tahaks küsida, et kuidas teie sellest aru saate. Mina saan sellest aru otse nii, et see tuleb viimase kui ühel komisjoni liikmega kooskõlastada. Ja ma olen praegu selle juures eriarvamusel. Palun see protokollida. Kuigi see stenogrammi läheb nagunii. Kuidas te kommenteerite, kas kooskõlastama tähendab poolthäälte enamust?
Aitäh! See on stenogrammis, nagu te ütlesite, ja minu teada ... See võib olla ka erinev, aga minu teada on olnud tööpraktika see, et kui on pikendatud, siis on pikendatud poolthäälte enamusega. Kristen Michal, palun! Protseduuriline küsimus. Ja ma tänan ette selle kellaaja asjas, et see sai korda.
Jah, absoluutselt puhas rõõm, et koostöös sai Riigikogu õigusloome kvaliteet endiselt parem. Aga probleem muidugi jääb, sest ma lihtsalt siin kolleegide vahepealsetele märkustele, ma kuulasin neid poole kõrvaga ja juhiks paarile asjale tähelepanu. Probleem komisjonis ei olnud muidugi mitte selles, et kolleegid oleksid nii väga kangesti tahtnud [[Juhataja helistab kella.]] üksteisest üle rääkida, vaid kolleegid soovisid tutvustada enda ettepanekuid. Nagu Jürgen Ligi siin ka kirjeldas, et inimesed tulid kohale ja neil tegelikult ei tekkinud seda võimalust, ja see tekitas loomulikult kurba meelt paljudes. Ja konkreetset asja, mida kolleeg Kingo nimetab kanatantsuks, nimetatakse eesti keeles tibutantsuks, ja seda tegi kolleeg Tõnis Mölder Valdo Randpere sisulise sõnavõtu ajal. Et olgu see ka protokollis fikseeritud.
Aitäh! Protseduuriline küsimus, Ülle Rajasalu.
Ma tahtsingi vastata sellesama kanatantsu kohta. Mina olin seal kaks tundi ja minu ajal seda ei nimetatud mingiks kanatantsuks. Mis seal pärast juhtus ... Aga ma tahan öelda, et proua Kingot seal ruumis ei olnud. Sa olid veebi teel? Aga sa ei näinud ju.
Aitäh! Mul on palve. Austatud Riigikogu liikmed, ma ka siin saalis austaksime üksteist. Kes oli, kes ei olnud, mis tantsu te tantsite – ma ei oska seda hinnata. Protseduuriline küsimus, Jüri Jaanson, palun!
Suur tänu, austatud istungi juhataja. Mul on tõesti hea meel, et te viisite jutu komisjonide tööpraktika peale. [[Juhataja helistab kella.]] Nimelt, see praktiline kogemus mul on endal just see, et ma olen olnud pikka aega Riigikogu sotsiaalkomisjoni liige ja omal ajal see teema sai meil komisjonis läbi vaieldud, et millal siis ikkagi – see oli vist aastal 2016? – , millal siis ikkagi komisjoni töö peab käima ja millisel hetkel see lõpeb. Nii et mul on väga suur palve Riigikogu juhatusele, selle sekretariaadile võtta sellesama tööpraktika kogemused erinevatest komisjonidest välja ja võrrelda neid omavahel. Sest ma ei saa kuidagi nõustuda sellega, et sõna "kooskõlastamata" tähendab poolthäälteenamust. Ja ma arvan küll, ma olen selgelt seisukohal, et komisjoni töö esmaspäeviti saab kesta kuni kella üheni. [[Juhataja helistab kella.]] Ja sealt pikendatult saab jätkuda ainult siis, kui see on tõesti kooskõlastatud viimase kui ühe komisjoni liikmega. Aitäh!
Aitäh! Jah, me võtame need praktikad välja ja ma palun, et kantselei need praktikad saadaks teile, härra Jaanson. Kui rääkida sõnast "kooskõlastamine", siis see kooskõlastamine võib tähendada põhimõtteliselt sisuliselt kahte asja. Kooskõlastamine saab olla ka negatiivne, saab olla positiivne. Aga me võtame need praktikad välja ja kantselei annab teile teada, kui on see töö on tehtud. Peeter Ernits, palun, protseduuriline!
Hea juhataja! Protokolliliselt siin tuli jutuks kolleeg Kingo puhul, et kolleeg Randpere kasutas mõistet "kanatants". Ja nüüd ma protokolli jaoks tsiteerin Randpere kui Tai ja mitmete teiste sõprusriikide sõprusrühma juhti: Aasia meelelahutustöösturid murravad ...
Ma vabandan, hea ettekandja! Ma vabandan, hea küsija! Saalis on lärm. Ma palun, et kellel on mingeid muid teemasid, teha seda saalist väljas. Aitäh teile, palun!
Aitäh! Ma tutvustan teile, mis Aasias toimub, kus kolleeg Randpere on kodus. Aasia meelelahutustöösturid murravad ööd ja päevad pead, kuidas tulla välja millegi nii naeruväärsega, et seda saadaks hobutantsuedu. Nüüd on hiinlased saanud hakkama millegi piisavalt totraga, et meilgi siin Eestis ja veel üheksa... miljonit inimest YouTube"is paneb tähele, jutt on kanatantsust. Nii et seda uskudes on kolleeg Randpere oma Aasia kogemusega selgelt püüdnud naeruvääristada Riigikogu liikmeid ja komisjone.
Aitäh! Mul on palve, et kui tohib, siis tuleksime nende erinevate tantsuvormide osas tagasi selle Riigikogu täiskogu istungi juurdele: 17. töönädaldala esmaspäevane istung. Püüame hetkel seda päevakorda arutada ja minna päevakorra kinnitamise juurde. Paul Puustusmaa, protseduuriline küsimus, palun!
Suur aitäh, juhataja! Mul on selline pigem nagu protseduuriline märkus. Ma tunnustan väga kolleege Reformierakonnast, kes on siin rääkinud tõsistest probleemidest, mis on seotud muudatusettepanekute esitamise ajaga ja praktikaga. Kristen Michal rääkis sellest ja Jüri Jaanson. Ma tuletaks meelde kallitele kolleegidele, et me oleme head õpilased olnud. Ega me tõepoolest seda praktikat vaadates ei ole mitte midagi valesti teinud kuskil, sest me teeme seda, mida teie tegite. Tuleks vaadata peeglisse ja aduda ikkagi seda, et kõik, mis te teete, kõik see on õpitav, see on rakendatav. Nii et praktikat olete kujundanud teie.
Aitäh! Mul on palve selle protseduurilise küsimuse peale, et kui me suudame korra tagasi võtta need näpuga ühele-teisele poole, seda on olnud siin, näitamise ja püüaks selle päevakorra juurde tagasi tulla, kui vähegi võimalik on. Anti Poolamets, mis teil on praegust? (Anti Poolamets: "Protseduuriline.") Siis te peate panema käemärgi, nii ma ei saa teile anda. (Anti Poolamets: "Jaa, vabandust!") Vabandust, aga ma ei saa teile nii sõna anda. Vajutage selle käemärgi peale. Palun, protseduuriline küsimus, Anti Poolamets!
Ma tahtsin viidata sellele, et obstruktsioon on igati lubatav tegevus, aga laamendamine mitte. Aasta tagasi me nägime lihtsalt laamendamist, mitte kodukorra rikkumist, mitte isegi seaduse rikkumist, lihtsalt laamendamist Riigikogus, koosolekute segamist, häirimist kõige inetumal ja madalamal moel. Seesama jutt on jälle tagasi. Me ei pea ju kordnikku hakkama siia majja palkama. Obstruktsiooni võib teha ka väärikalt, mitte koosolekuid segades. Nii et võtke ennast kokku, aasta on edasi läinud, eks ole, ei ole vaja teha enam ettepanekuid Venemaaga liitumiseks, rublatsooni minekuks. Võtke ennast kokku! Tegite häbi, aitab, eks. Tegite häbi, ärge rohkem tehke. Aitäh!
Aitäh! [[Hääl saalist.]] Jaa, aitäh! Jürgen Ligi, protseduuriline küsimus.
Aitäh! Ma olen tegelikult tahtnud seda varem juba küsida. Et kas teie Riigikogu juhatajana ei peaks siiski juurutama häid tavasid? Et enamik aega ju Riigikogus käitutakse mõistlikult. Praegu me kuuleme järjepanu sellist näpuga näitamist, et aga näete, teie tegite ka, ja nüüd aasta oli see üks näide. Aga enamik aastaid ju niimoodi ei käituta. Ja need kirjeldused, mida siin teile esitatakse, on ju nende huviliste endi kirjeldus, mida tegelikult, teil tunnistajad puutuvad, te ei ole ise kohal olnud. Mina võin kinnitada, et ei olnud väga inetu see asi, üsna vaoshoitud oli. Kas te ei peaks siiski Riigikogu juhatajana juurutama seda, et ütlete, kuidas on ilus, mitte see, et ahah. Te olete varem öelnud, et ma tean küll, kust, millal see asi muutus. Ei, see on väga viimaste aastate praktika, mitte igapäevane, aga siiski, kus Riigikogu tööd takistatakse, aega venitatakse ilma suurema põhjuseta. Antud juhul on põhjus ka, aga juhataja missioon võiks olla teine. Kas te olete nõus, et juhataja missioon võiks olla juurutada häid praktikaid?
Kindlasti. Nüüd, head ametikaaslased, alustame selle hääletamise ettevalmistamist. Head ametikaaslased, panen hääletusele Riigikogu juhatuse liikme Hanno Pevkuri ettepaneku jätta selle töönädala päevakorrast välja perehüvitiste seaduse muutmise seaduse eelnõu 619 teine lugemine. Palun võtta seisukoht ja hääletada!
Tulemusega poolt 27, vastu 59, erapooletuid ei ole, ei leidnud ettepanek toetust. Head ametikaaslased, me oleme päevakorra kinnitamise juures. Kas me võime minna hääletuse juurde? Ma tänan. Panen hääletusele Riigikogu täiskogu VII istungjärgu 17. töönädala päevakorra kinnitamise. Palun võtta seisukoht ja hääletada!
Tulemusega poolt 59, vastu 29 ja erapooletuid ei ole, on 17. töönädala päevakord kinnitatud.
Head ametikaaslased, me alustame nüüd esmaspäevase päevakorra menetlemist. Ja päevakorra täpsustus on järgmine. Nimelt, eelmise töönädala neljapäevasel istungil jäi meil pooleli Sotsiaaldemokraatliku Erakonna fraktsiooni ja Riigikogu liikme Raimond Kaljulaidi algatatud perehüvitiste seaduse muutmise seaduse eelnõu 560 esimene lugemine ja see jäi pooleli läbirääkimiste etapis. Läbirääkimistest on võtnud juba osa Sotsiaaldemokraatliku Erakonna fraktsioon; Helmen Kütt, teie; siis võttis osa Urmas Reinsalu, Isamaa fraktsioon, siis võttis osa Jürgen Ligi, Reformierakonna fraktsioon ja Mart Helme, Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna fraktsioon. Kas soovitakse veel sõnavõtte? Soovitakse. Ma palun, me oleme läbirääkimiste voorus. Ma palun nüüd Riigikogu kõnetooli Eesti Keskerakonna fraktsiooni esindaja Tõnis Mölder. Palun!
Aitäh, hea istungi juhataja! Head kolleegid! Tõesti, ma arvan, et see, et Sotsiaaldemokraatlik Erakond ja üks hea endine kolleeg on algatanud perehüvitiste seaduse muutmise seaduse eelnõu, kahtlemata on tegemist õige ja hea eelnõuga. Ma arvan, et tõsta esimese lapse toetus võrdsele alates kolmanda lapse toetusega ehk 100 eurole, ma arvan, et see on väga õige samm. Mul on hea meel selle üle, et see eelnõu siin saalis on, ja kindlasti Keskerakond toetab fraktsioonina selle esimese lugemise lõpetamist. Küll aga pean ma möönma seda, et see, kuidas Sotsiaaldemokraatlik Erakond ja nende fraktsioon eelmisel nädalal käitus, kui oli lastekaitsepäev, 1. juuni – see oli see päev, kui Sotsiaaldemokraatlik Erakond tegelikult hülgas Eestimaa lapsed. Ma arvan, et selles mõttes oli see nendest väga alatu ja inetu käitumine, sest tõesti oli olemas kolme – vabandust, nelja fraktsiooni – suur tahe teha Eestis midagi terviklikku, teha ära tõesti suur Eestimaa perede ja laste toetuste reform. See, mida täna Sotsiaaldemokraatlik Erakond siin välja pakub, on ju ainult üks samm. Me näeme tegelikult seda pilti oluliselt tervikumana. Ma tulen selle juurde tagasi, milline võiks olla see eelnõu, nagu teie välja pakkusite, et see on ainult üks lahend. Aga miks ma ütlen, et te reetsite Eestimaa pered ja lapsed – see on see, et te võtsite tagasi sellelt eelnõult oma allkirjad. Jah, ma tean, minu teada ka kõik Sotsiaaldemokraatliku Erakonna inimesed ei ole sellele diktaatorlikule juhtimisele end allutanud ja jätnud ikkagi mõned allkirjad sellele alla, mis on 619 SE, mis tuleb meil siin kolmapäeval suurde saali lugemisele. Aga see, et te leidsite mingisuguse poliitilise ettekäände selleks, et loobuda laste ja perede toetamisest, ma veel kord ütlen, ma ei pea seda eeskujulikuks käitumiseks. Eriti märgiline on, et te tegite seda 1. juunil. Aga miks ma arvan, et see eelnõu on hea, ja miks ma arvan, et tegelikult seda eelnõu tuleks tervikuna laiemalt vaadata ja ka võib-olla sinna eelnõusse mingeid muudatusettepanekuid teha, on kindlasti see, et nii nagu ma ütlesin, väga mitmed erakonnad, välja arvatud muidugi Reformierakond, toetavad esimese lapsetoetuse tõstmist 100 eurole. Siin on meil parlamendis selge ja konkreetne ühine arusaam. Teine punkt, kus parlamendi enamuse tahe on olemas, on üksikvanema toetus. See on see põhjus, miks Sotsiaaldemokraatlik Erakond ütles, et neil ei ole võimalik seda eelnõu toetada. Õnneks on teie fraktsiooni seas olemas liikmeid, kes tegelikult saavad sellest eelnõu sisust oluliselt detailsemalt aru ja ei lähe poliitilisi punkte püüdma. Mul oli täna väga hea meel selle üle, et sotsiaalkomisjonis teie enda fraktsiooni esindaja toetas just nimelt seda ettepanekut, et üksikvanema toetus tõsta kahekordseks, ja Riigikogu sotsiaalkomisjoni muudatusettepanekuna jõuab see, ma loodan, kolmapäeval siia suurde saali. Jah, me teame, et Reformierakond on otsustanud parlamendi töö obstruktsiooni saatel pidurdada, aga ma siiski olen optimistlik, et ka nendele ükskord tuleb mõistus pähe ja me saame siiski kolmapäevasel tööpäeval jõuda ka sisuliste muudatusettepanekute juurde. Teine pool, mis teie eelnõust puudu on – puudu on see, et lasterikkaid peresid te ei ole kuidagi tõstnud au sisse. Ma arvan, et oluline on see, et tõesti tõsta lasterikaste perede toetust. Lastega peredel, kus lapsi kasvab kolm kuni kuus, võiks see toetus olla tõsteutd 300 eurolt 700 eurole. Ja teine punkt: kui peres kasvab seitse või enam last, võiks olla see toetus toodud 900 eurole. Mis on kõige olulisem selle kolmapäeval siia saali tuleva eelnõu puhul, on see, et kui täna perehüvitiste puhul, kui kolmas laps saab täisealiseks ja kukub sellest süsteemist välja, siis kohe kaotab pere õiguse saada lasterikka pere hüvitist. Meie soov on olnud nüüdseks kolme fraktsiooni poolt – Keskerakond, Isamaa ja EKRE – see, et see süsteem toimiks sujuvamalt ehk iga lapse täiskasvanuks saamise puhul vähendataks seda ühe kolmandiku võrra. Ma paluksin kolm minutit veel aega.
Palun, lisaaeg!
Mul on midagi veel Sotsiaaldemokraatlikule Erakonnale öelda. Et ühe kolmandiku võrra ehk see süsteem on oluliselt sujuvam ja parem. Nüüd, teine pool, mis minu meelest on väga-väga põhimõtteline muutus ja siin ma oleks oodanud tegelikult, et kõik viis fraktsiooni, kes meil siin parlamendis on esindatud, ütlevad väga selgelt sellele eelnõule jah. See on lasterikka pere toetuse indekseerimine. Ja just nimelt miks lasterikka pere toetuse indekseerimine? See on see, et veel kord me tunnustame neid peresid, neid suuri peresid, kus kasvab kolm või enam last. Ja et see ei oleks rohkem mitte mingisugune poliitiline kemplus, vaid me päriselt tuleme neile peredele appi, sõltumata sellest, milline on meie majanduskeskkond, ja see tõus oleks igal aastal tehtud. Teine probleem, mida on kogu aeg sellele eelnõule, mis nüüd kolmapäeval siia suurde saali tuleb, ette heidetud, öeldud, et miks te teete seda kevadel, miks te ei tee seda sügisel, siis, kui on käes arutelud riigieelarve kohta järgmiseks aastaks. Head ametikaaslased, see otsus tuleb teha ära kevadel just sellepärast, et nii ministeerium ehk Reformierakonna poolt juhitud ministeerium on öelnud mitu korda seda, et kui te neid otsuseid täna ära ei tee, siis seda eelnõu ei ole võimalik rakendada käesoleva aasta lõpus või järgmise aasta alguses, vaid siis lükkub see edasi kuskil poole aasta võrra. Ehk me peame andma kolmapäeval kogu selle parlamendi poolt väga selge poliitilise soovi, näitamaks üles seda, milliseks me tahame Eesti laste ja perede tulevikku muuta, milline saab olema see süsteem, et meie ametkonnad suudaksid selle tõesti 1. jaanuariks 2023 ära realiseerida ja siis 1. juunil 2023 oleks võimalik ka see "ühe kolmandiku, ühe kolmandiku, ühe kolmandiku" ehk sujuvam süsteem ellu rakendada. Kahjuks on see päev, ma saan aru, kõikidele teistele püha päev – ehk siis püha päev, mitte pühapäev. Aga ma tean, et Sotsiaaldemokraatlik Erakond kahjuks seda päeva ei oska hinnata ja see oli tõesti see päev, kui te Eestimaa pered ja lapsed reetsite. See on lühidalt kõik. Ma veel kord palun, et see eelnõu läbiks esimese lugemise, ja ma veel kord palun ja panen kõikidele fraktsioonidele südamele, et kolmapäeval siin suures saalis näidata üles riigimehelikkust tulla appi Eestimaa lastele, Eestimaa peredele. Ja veel kord, mul on ka siiras palve peaministri erakonnale: võtke tõesti see obstruktsioon tagasi ja näidake üks kord üles riigimehelikkust. Aitäh!
Aitäh! Hea Helmen Kütt, ma näen, et teil on mikrofon või sõnavõtusoov sees. Ma arvan, see on vastusõnavõtt. Ma lihtsalt ütlen, et § 70 lõige 1 ütleb, et kui Riigikogu liikme isikut või tema sõnavõtus sisaldunud seisukohti puudutatakse mõnes teises sõnavõtus, võib istungi juhataja anda sellele Riigikogu liikmele loa vastusõnavõtuks. Ma eeldan, et te toetute ühele nendest. Kuigi ma ei tea, et teie nime mainiti. Helmen Kütt, palun!
Suur aitäh, austatud eesistuja! Kuna sotsiaalkomisjonis on ainult üks sotsiaaldemokraatide esindaja ja see olen mina, siis eelkõneleja nimelt sellele vihjas, hääletusele. Mul on tõepoolest see protseduuriline või mitte protseduuriline, vaid sisuline tagasikommentaar ja peegeldus. Ma väga loodan, et Tõnis Mölder ei esindanud kõiki Keskerakonna saadikuid, sest ma olen kuulnud juba sellesama istungi ajal, et mõnelgi on piinlik ja nad eeldavad, et see ei olnud fraktsiooni poolt sõnavõtt. Aga täpsustuste osas: ilmselt hea ametikaaslane Tõnis ei tea, et juba 12. mail algatasid sotsiaaldemokraadid üksikvanema toetuse eelnõu. Rääkimata sellest, et 22. märtsil algatati seesama eelnõu, mille kohta praegu hea ametikaaslane kõnet peaks pidama. Mul on väga-väga kahju, et sotsiaaldemokraatide poolt esitatud muudatusettepanekud, mis sisaldasid ka lapsetoetuse ja üksikvanema toetuse indekseerimist, hääletati sotsiaalkomisjonis välja. Õnneks nad tulevad saali hääletama. Meil iga laps loeb, ka üks laps, kaks last peres loevad. Ja nende toetuste indekseerimine tagaks ka kindlasti selle, et vanemad saaksid kergemini hakkama, kui on satutud majanduslikesse raskustesse. Iga laps loeb – ei sünni kolmandaid ja neljandaid lapsi, kui ei sünni esimest ja teist. Tegelikult see asi on läinud selles mõttes väga inetuks. Seda poliitikat tehakse nagu laste poole näoga, aga tegelikult hoopis teise tagamõttega. Sotsiaaldemokraadid on alati toetanud lastega perede heaolu, ja mitte ainult lasterikaste, vaid ka ühe- ja kahelapseliste perede ja ühe vanemaga laste heaolu. Nii et oleks kena, kui see jääks protokolli. Nii ta nüüd jääb. Ja mul on tõesti kurb, et hea ametikaaslane sellise sõnavõtuga meid ebaõiglaselt kohtles. Aitäh!
Aitäh! Sulgen läbirääkimised. Juhtivkomisjoni ettepanek on, et eelnõu 560 esimene lugemine lõpetada. Määran muudatusettepanekute esitamise tähtajaks selle aasta 20. juuni kell 17.15. Sellega on esimene lugemine lõpetatud ja esimese päevakorrapunkti menetlemine lõpetatud.
Liigume edasi teise päevakorrapunkti juurde, milleks on Vabariigi Valitsuse algatatud Eesti Rahvusraamatukogu seaduse ja autoriõiguse seaduse muutmise seaduse eelnõu 559 kolmas lugemine. Kas soovitakse avada läbirääkimisi? Ei soovita. Alustame hääletamise ettevalmistamisega. Head ametikaaslased! Panen lõpphääletusele Vabariigi Valitsuse algatatud Eesti Rahvusraamatukogu seaduse ja autoriõiguse seaduse muutmise seaduse eelnõu 559 SE. Palun võtta seisukoht ja hääletada!
Tulemusega poolt 65, vastu ja erapooletuid ei ole, on Vabariigi Valitsuse algatatud Eesti Rahvusraamatukogu seaduse ja autoriõiguse seaduse muutmise seaduse eelnõu 559 seadusena vastu võetud. Sellega on teise päevakorrapunkti käsitlemine lõpetatud.
Liigume edasi kolmanda päevakorrapunkti juurde, milleks on Riigikogu liikmete Heljo Pikhofi, Indrek Saare, Helmen Küti, Jaak Juske, Lauri Läänemetsa, Ivari Padari, Eduard Odinetsi 2. mail 2022 esitatud arupärimine laenuvõlglaste kohta. Arupärimine kannab numbrit 133, arupärimisele vastab rahandusminister Keit Pentus-Rosimannus. Ma palun Riigikogu kõnetooli arupärijate esindaja Heljo Pikhof, et seda arupärimist, mis kannab numbrit 133, avalikkusele tutvustada. Palun!
Aitäh, austatud juhataja! Head ametikaaslased! Rahandusministeeriumi tellimusel valmis selle aasta märtsis krediidituru-uuring, millest selgus, et Eestis on kasvanud järjest inimeste arv, kes on raskustes väikelaenude tagasimaksmisega. Tarbimislaenude arv on kasvanud 300 000 lepingut 2021. aasta lõpuni ja lisaks laenumahule on kasvanud ka turule tulnud viimase 10 aasta jooksul väga palju erinevat tüüpi kiirlaenufirmasid, kes pakuvad kõrge intressimääraga laenusid ning kelle hapuks läinud laenude osakaal on päris suur. Makseraskustesse satuvadki ennekõike inimesed, kellel on kiirlaenufirmadest võetud mitu erinevat kõrge intressiga lühiajalist tarbimislaenu, mida ei suudeta õigeaegselt tagasi maksta. Oluline on välja tuua, et võlglaste arvu kasvatas oluliselt ka koroonaaeg, kus näiteks karmide piirangute tõttu, eriti teenindussektoris, kaotasid paljud inimesed töö ja sissetuleku. Kui me vaatame arvusid veel, siis keskmine võlasumma on 10 229 eurot ja kolmandiku võlgnike puhul jääb võla suurus vahemikku 1000–5000 eurot. Täitemenetluse võlgnike analüüsist selgus, et täitemenetluse võlgnikke on Eestis 72 297 ja täitemenetlus on alustatud 412 782 võla suhtes. Eeltoodut kokku võttes on meil palju kiirlaenufirmasid, kes väljastavad kergekäeliselt lühiajalisi tarbimislaene röövellikke intressimääradega ning toodavad juurdemakseraskustes inimesi. Palju on segadust, mis tuleneb laenude ja võlgade sissenõudmisest. Kui finantssektori ja kohtutäiturite tegevus ning järelevalve on seadustega reguleeritud, siis näiteks inkassofirmad, kes tegelevad nii-öelda hapuks läinud võlgade sissenõudmisega, tegutsevad ilma igasuguste piirangute ja järelevalveta. Paljud kiirlaenufirmad müüvad hapuks läinud laenud inkassofirmadele, mistõttu puudub riigil ülevaade inkassofirmade kaudu sissenõutavatest võlgnevustest. Inkassofirmad lisavad makseraskustesse sattunud isikute võlgnevustele juurde hiiglaslikke menetluskulusid ja viiviseid ning harvad pole ka olukorrad, kus nõutakse sisse juba aegunud või inimese poolt eelnevalt tasutud võlgnevusi. Taoline inkassofirmade ebaseaduslik tegevus on viinud paljud inimesed, kellel puudub võimalus oma õiguste kaitseks kohtusse pöörduda, võlaorjusesse. Inkassofirmade ebaseaduslik tegevus võlgade sissenõudmiseks võib viia selleni, et avalikustatud maksehäirete tõttu ei saa inimene taotleda enam pangast eluasemelaenu, rentida ehituspoest tehnikat, liisida autot või vahetada telefonioperaatorit. Hinnanguliselt võib inkassofirmade küüsis olla iga teine leibkond Eestis. Eeltoodust lähtuvalt palume rahandusministril vastata järgmistele küsimustele. Millised on teie ettepanekud krediiditurul tegutsevate kiirlaenufirmade tegevuse korrastamiseks? Kas teie hinnangul oleks vajalik seada kiirlaenufirmadele täiendavaid reklaamipiiranguid? Millal ja kuidas kavatsete reguleerida inkassofirmade tegevust? Kas ja kuidas tuleks teie hinnangul suurendada võlanõustamisteenuse kättesaadavust? Kuidas parandada inimeste finantskirjaoskust? Aitäh!
Suur tänu! Ma palun nüüd Riigikogu kõnetooli arupärimisele vastamiseks rahandusminister Keit Pentus-Rosimannuse. Palun!
Aitäh, austatud spiiker! Head arupärijad, Riigikogu liikmed! Need küsimused, nii nagu arupärija ka viitas ja selgitas, on tõenäoliselt tõesti suuresti seotud selle nüüd peaaegu kaks ja pool kuud tagasi, varsti kolm kuud tagasi valminud hästi põhjaliku uuringuga, mille Tartu Ülikool on koostanud. Ja kuna see lõpparuanne, mis on tõesti ligi 300 lehekülge, on sedavõrd mahukas, see sisaldab mitukümmend soovitust, siis sissejuhatuseks või sissejuhatavalt võin kohe öelda, et veel on pisut vara öelda detailselt, millised konkreetsed seadusmuudatused sellele uuringule tuginedes ees seisavad. Selle lõpparuande läbivaatamine ja selle pinnalt järelduste tegemine on meil praegu Rahandusministeeriumis käimas ja tõenäoliselt on sügis see aeg, kui saab juba tõesti detailsematest võimalikest muudatustest rääkida. Aga nüüd teie küsimuste juurde. Esimene küsimus oli, millised ettepanekud krediiditurul tegutsevate kiirlaenufirmade tegevuse korrastamiseks meil on. Kõigepealt tuleb muidugi öelda ka seda, et kõikidele tarbijakrediidi pakkujatele, ükskõik, kas tegu on pankadega või mitte pankadega, kõikidele krediidiandjatele kehtivad samad reeglid. Sellist eraldi terminit nagu "kiirlaenufirma" seadus praegu ei kasuta, sellist eraldi kategooriat seaduse mõttes ei ole. Kui tarbijatele krediiti väljastatakse, ükskõik, kas tegu on pankadega või mitte pankadega, kõik nad peavad järgima täpselt samu norme. Kõik nad peavad järgima vastutustundliku laenamise põhimõtteid, see tähendab, andma ka tarbijatele lepingueelset teavet, hindama tarbija krediidivõimelisust ja muud tarbijakaitselised nõuded peavad olema täidetud. Ehk siis nendele niinimetatud mittepankadest krediidiandjatele ei tehta mingit allahindlust nende nõuete täitmise osas. Kõige olulisem samm kindlasti krediidituru korrastamiseks tehti 20015. aasta lõpus, kui jõustus krediidiandjate ja -vahendajate seadus. Tegelikult seesama uuring, millele ka teie oma arupärimises tuginete või viitate, selle üks eesmärk on olnud analüüsida, et nüüd, kui seitse aastat on möödas, kuidas see seadus praktikas rakendunud on. Ja tuleb möönda, et kui me vaatame mittepankadest laenuandjaid, siis nende puhul on viivituses olevate laenude hulk üksjagu suurem, arvestades kogu laenuportfelli. Üks osa sellest seletusest on seotud erineva riskiisuga. Ja teisalt on erinevus ka krediidivõimelisuse hindamisega kindlasti seotud. Praegu kehtiv seadus jätab krediidiandjale, krediidipakkujatele ikkagi päris suure paindlikkuse ja lõtku. Seaduses on sätestatud üsna üldised juhtnöörid, iga krediidipakkuja ise peab kehtestama oma sisekorra, kuidas neid hindamise põhimõtteid täpsustatakse. Ja pankade puhul kindlasti paistab, et on parem ülevaade tarbijate rahalistest kohustustest ja seetõttu on ilmselt lihtsam, mugavam ja tõenäoliselt ka odavam teha erinevalt väikelaenuandjatest põhjalikumalt taustakontrolli. Tartu Ülikooli uuring viitab sellele, et teiste riikidega võrreldes see olukord ei ole Eestis väga palju erinev ja ei ole ta väga palju kehvem. Kui me võrdleme Eesti leibkondade võlakoormust, siis tegelikult näitavad andmed, et see on väiksem kui euroalal keskmiselt. Kui me võrdleme laenu ja vara suhet, suhtemediaani, siis Eesti puhul on see madalamal kui keskmiselt euroalal: kui euroalal keskmiselt 22%, siis Eesti puhul on see 15%. Ja kui me võrdleme laenu ja sissetuleku suhtarvu, siis Eestis on see üle kolme korra madalam kui euroalal: euroalal on 72%, Eesti puhul 22%. Aga see tegelikult iseenesest kuidagi ei peaks tekitama seda olukorda või andma võimalust pisendada neid probleeme, mis on. Tegelikult kindlasti ei saa öelda, et meil laenuvõlglaste arv oleks kuidagi olematu või väga-väga madal. See probleem igal juhul on olemas. Ja nagu öeldud, siis Tartu Ülikooli krediidituru uuring esitas 31 erinevat soovitust. See sisaldab nii seaduse muutmise ettepanekuid, aga ka näiteks järelevalve tugevdamist või ütleme, olemasolevate reeglistikke ja piirangute mõistlikumat ja korralikku jõustamist. See sisaldab ka selliseid pehmemaid samme, nagu näiteks sissenõudmiskulude täiendav piiramine, võlanõustamisteenuse parandamine, millele ka arupärijad oma arupärimises viitavad, ja kindlasti ka rahatarkuse arendamine. Need on osa nendest soovitustest. Ja kuna tegu on valdkonnaga, mis puudutab nii Justiitsministeeriumi, Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi, Sotsiaalministeeriumi haldusala ja ka Rahandusministeeriumi haldusala, siis kõigi nende asjasse puutuvate asutustega ja erinevate ministeeriumidega koos me olemegi nende soovituste asjakohasust läbi töötamas. Nagu ma ütlesin, tõenäoliselt on sügis see aeg, kui me kõikide osapooltega koos konkreetsete ettepanekuteni jõuame. Ja ma arvan ka, et on mõistlik esmalt väga põhjalikult analüüsida ka seda, mida saab teha olemasolevate reeglite raames ehk siis mida on võimalik, milliseid samme on võimalik astuda, ilma et peaks ilmtingimata seadust muutma. See puudutab nii Finantsinspektsiooni järelevalve tõhustamist, aga kindlasti puudutab ka finantskirjaoskuse edendamist ja selle finantskirjaoskuse edendamisel just nimelt võlateemadele tähelepanu pööramist. Teine küsimus oli, kas oleks vaja kiirlaenufirmadele täiendavaid reklaamipiiranguid. Ma nüüd lähen valdkonda, mis tegelikult on teise ministeeriumi vastutusala otseselt. Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium sellega otseselt tegeleb ja selle eest vastutab. Ja vastates nende eest, ütlen, et ma tean, et Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumil on väljatöötamiskavatsus valmimas, mille eesmärgiks on just nimelt sellesama finantsteenuste reklaami osa ülevaatamine. Aga iseenesest reklaamile kehtivad juba praegu päris karmid reeglid. 2015. aastast sisuliselt saab öelda, et tarbimiskrediidipakkumise reklaam teles ja raadios on sisuliselt keelatud. Aga kus on probleem? Probleemiks on mõningate krediidiandjate kindlasti sellised suhteliselt agressiivsed reklaamivõtted, kus näiteks otsepostituste kaudu kutsutakse juba laenu võtnud tarbijaid veel juurde laenama. Sellist otsepostitusega ülekoormamist kindlasti võib eriti probleemseks pidada just laenu- ja hasartmängusõltlaste puhul. Tegelikult võib sellist krediidipakkujate käitumist käsitleda ebaausa või agressiivse kauplemisvõttena, mille eest tegelikult praegu juba tarbijakaitseseaduse alusel peaks meie tarbijad kaitstud olema. Nii et taas: uute regulatsioonide kehtestamine on üks võimalus, aga igal juhul tuleb üle vaadata ka see, kuidas ikkagi olemasolevaid sätteid paremini jõustuda saab. Ja jälle jõuan ka tagasi selleni, et tarbijate enda teadlikkust muidugi saab ka siin tõsta veel, et agressiivse ja ebaausa kauplemisvõtte korral nad teaksid, et Tarbijakaitse ja Tehnilise Järelevalve Ameti kaudu abi saab. Kolmas küsimus: kuidas kavatsete reguleerida inkassofirmade tegevust? Meil on lisaks nendele ettepanekutele, mis uuringust tulenevad, käsil ka Euroopa Liidu direktiivi ülevõtmine, mis just nimelt inkassoteenuste pakkujate tegevust reguleerib. See tuleb üle võtta ja järgmise aasta lõpuks ehk siis 23. aasta 29. detsembriks. Selline kuupäev, mitte 31., vaid 29. detsembriks. Seda eelnõu me valmistame ette jällegi koos koostööpartneritega. See puudutab nii Finantsinspektsiooni kui ka Justiitsministeeriumi, samuti turuosalisi. Võib-olla ette vaadates sellesse eelnõusse, siis liikmesriikidele on jäetud selline suhteliselt suur vabadus laiendada kohaldamisala ka mittepankadest krediidiandjate väljastatud viivises ja n-ö toimivate laenude edasimüügile. Seaduse eelnõu praeguse kava kohaselt kehtestatakse inkassoteenusepakkujatele ka tegevusloa saamise kohustus ja nad lähevad ka riikliku järelevalve alla. Ehk siis tõenäoliselt saab selleks järelevalveasutuseks Finantsinspektsioon, aga siin ma ütlen, et tõepoolest tõenäoliselt, sest see eelnõu on alles väljatöötamise faasis. Lisaks on kavas selles eelnõus sätestada ka tarbijakaitsealased normid. Taas, krediidihaldaja peab andma laenusaajale väga selget ja mitteeksitavat teavet. See on üks näide lihtsalt sellest. Neljas küsimus: kas ja kuidas tuleks suurendada võlanõustamisteenuse kättesaadavust? Nüüd lähen Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi haldusalast Sotsiaalministeeriumi haldusalasse, sest võlanõustamine on eelkõige Sotsiaalministeeriumi vastutada. Aga me oleme tõesti vähemalt üle aasta teinud Sotsiaalministeeriumiga päris tihedat koostööd sel teemal. Võlanõustamisteenuse pakkumise eest praegu vastutavad omavalitsused. Sotsiaalministeeriumi andmed ütlevad, et eelmisel aastal osutati seda teenust omavalitsuste kaudu 2273 inimesele. Aga kui me vaatame, kui paljudes omavalitsustes seda üldse pakutakse, siis eelmisel aastal sai seda teenust ainult 56 omavalitsuses ehk siis üle 20 omavalitsuse tegelikult ei paku võlanõustamisteenust. Ja samamoodi praegu on meil põhjust arvata, et teenuse kvaliteet on suhteliselt hüplik, et ei ole kõikides omavalitsustes sugugi ühtlane. Võlanõustajad on oma taustalt kindlasti väga erinevate teadmistega. Ja selle aasta maist ehk väga värskelt sisuliselt, natuke pealt kuu aja, on kehtinud uued nõuded võlanõustajatele. Nii võlanõustajate koolituskava kui kutsestandard on uuendatud ja ehk aitab see kaasa ka sellesama teenuse kvaliteedi taseme ühtlustamisele. Sotsiaalministeeriumi algatusel on eraldi rakukene või töörühm koos käinud, mis on näiteks seadnud eesmärgiks kaardistada võlgniku teekaart ehk siis kaardistada, milliseid teenuseid millises etapis inimestele pakutakse. Ja ka meie oleme Rahandusministeeriumi poolelt sinna panustanud. Ja ka Finantsinspektsioon, kes on oma uue strateegia valmis saanud, sellesama uue strateegia üks sihtrühmadest on samamoodi võlanõustajad, kellele nüüd selle aasta sügisest kaks korda aastas hakatakse regulaarselt sellist tuge seminaride-koolituste näol andma. Ja viimane küsimus: kuidas parandada inimeste finantskirjaoskust? Rahatarkuse strateegia on eelmisel aastal heaks kiidetud rahatarkuse strateegia uus versioon, mis on kuni aastani 2030 kehtiv. Praegu on esimeses etapis selle strateegia fookuses tõepoolest noored, et võimalikult varakult teha nii palju kui võimalik, et vältida neid probleeme, kuhu väiksema või nõrgema rahatarkusega inimesed võivad hilisemas vanuses sattuda. Rahatarkuse koordineerimine on Rahandusministeeriumis üks üks väga olulisi olulisi asju, millele me tähelepanu pöörame. Kaks inimest sellele pühendunud on ja nemad käivad rahatarkust jagamas ikkagi ka täiskasvanutele, mitte ainult koolidele. Nii et kasutan seda võimalust ja ütlen, et kõik, kes tunnevad, et nad rahatarkuses võiksid tarkust juurde saada, tasub pöörduda. Hea meelega seda nõu ja tarkust jagatakse. Aitäh!
Austatud minister, aitäh! Teile on ka küsimusi. Raimond Kaljulaid, palun!
Aitäh! Ma küsin teemal, mis on nagu otseselt seotud, see puudutab küll veidi teisi laene, kodulaene. Meil siin oli just hiljuti ka Eesti Panga presidendi ettekanne, kus ta samuti möönis, et tõenäoliselt ootab ees intressimäärade tõus. Ja sellega seoses tegelikult pered, kes on võtnud kodulaenu, eriti ka võib-olla paljulapselised pered, kellel on suuremat kodu vaja, rohkem ruutmeetreid, paratamatult vähemalt mingi osa neist satub nende laenude teenindamisel ikkagi mõnevõrra raskustesse või peab olulisel määral selleks nagu muid kulutusi vähendama. Et mu küsimus on see, et esiteks, kas te ka näete seda riski, et pered satuvad raskustesse, ja kas sellises olukorras ei võiks olla abi näiteks perehüvitiste suurendamisest sellise meetmena, mis aitaks peredel muu hulgas ka nende kõrgemate kodukulude ja intressimääradega paremini toime tulla.
Aitäh! Kui rääkida üldse maksehäiretega inimestest, siis vaatasin, et viimased andmed, mis ma kätte sain, ütlesid, et meil on maksehäiretega võlgnikke Eestis 101 000. See ei puuduta ainult eluasemelaene, vaid see on tõesti kõik sellised inimesed kokku. Ja ma nüüd vabandan, kui ma kordan seda, et kas ma seda ütlesin vastuses, viidates, et kui me vaatame näiteks võlanõustamisteenuse kasutajaid, siis neid on olnud erinevatel aastatel, viimastel aastatel kokku 144 000. See on päris suur arv, see näitab, et inimesi, kes võlanõustamise puhul esiteks tõenäoliselt proovivad vältida siis suuremate probleemide kuhjumist, et neid on päris palju, ja inimesed teadvustavad kaunis olulise murena, mis on iseenesest kindlasti on hea, et nad nõustaja poole pöörduvad, siis on suurem tõenäosus, et nad ka tuge ja abi saavad. Ma arvan, et selliste konkreetsete rahaliste leevenduste pakkumisega on kindlasti kõige olulisem leida üles need sihtrühmad, kellel seda kõige rohkem vaja on. Ja mul ei ole praegu lihtsalt neid andmeid ees, et ma riskiksin niimoodi jooksu pealt öelda, kas ja milline sihtrühm kõige suuremas riskis on. Et kas nad on, kas see on seotud kuidagi laste arvuga peres, ma ei ole lõpuni kindel. Aga kindlasti igasugune täiendav rahaline tugi kindlasti võimaldab, või ütleme, leevendab nende inimeste olukorda, kes muidu raskes olukorras oleksid. Nii et eks seda tuleb siis detailsemalt nagu lahti võtta ja vaadata, kus seda tuge kõige rohkem vaja on. Jällegi, muidugi oleks kena, kui meil õnnestuks neid probleeme ära hoida varakult, et mitte hakata leevendama, vaid üldse vältida seda muret ja olukorda, kus inimesed võlaga raskustesse satuvad või laenuga.
Heljo Pikhof, palun!
Aitäh! Austatud minister! Seesama uuring, millest teie räägite, sellelesamale uuringule on sotsiaaldemokraatide arupärimine üles ehitatud. Ja siin öeldakse, selles uuringus, et krediidituru-uuringu järgi on võlglastest enam kui kolmandikul üks võlg, kuid sama suur on ka nende võlgnike osakaal, kellel on viis või rohkem võlga. Keskmiselt on ühel võlgnikul 5,2 võlga ja keskmine võlasumma 10 229 eurot ja nii edasi, ja nii edasi. Kui nüüd pangast laenu võtta, siis uuritakse hoolega, kas on võlgasid, mis on kinnisvaraolukord ja nii edasi. Aga nüüd kiirlaenufirmad. Kuidas nendega on? Kas ühte maja antakse kümme korda erinevatele kiirlaenufirmadele tagatiseks või kuidas see olukord täpsemini on? Palun valgustage, kui te teate!
Aitäh! Nagu ma sissejuhatuses ütlesin, on ka praegu kohustus seda vastutustundlikkuse põhimõtet ükskõik milline krediidiandja on, kõigil on kohustus seda jälgida. Aga tõsi on, et ka seaduse tasemel on see otsustamisvabadus jäetud ikkagi päris-päris suureks. Meil ei ole ju seaduse tasemel konkreetseid piire, millest lähtuma peab, mis tähendab, et kui me räägime vastutustundlikkuse põhimõttest, siis seda rakendatakse väga suures vahemikus. Kui me räägime näiteks tarbimislaenust, siis on neid turuosalisi, kes ise järgivad ja on iseenda sisemiselt seadnud piiri, et see kohustus ehk tarbimislaenu kohustused ei tohiks ületada 30% sissetulekust. Aga on ka neid, kes ütlevad, et see piir on 80%. Ehk siis nad annavad täiendavat tarbimislaenu ka juhul, kui inimesel juba 70% või 75% on tagasimaksetega seotud. Nii et see lõtk on päris suur praegu. Üks probleem, millele sellessamas uuringus viidatakse, on just nimelt sellega seotud. Kui siin uuringu aluseks olnud intervjuudega tutvuda, näiteks, siis on üks ettepanekuid, mida siin esitatud on, et tuleks seada sisuliselt piirmäärad, mis panevad paika selle maksimummäära, kui palju inimese sissetulekust võiks maksimaalselt minna tarbimislaenude tagasimaksele. Võib-olla võrdluseks tuletan meelde, et tegelikult eluasemelaenude puhul sarnane piirmäär on kehtestatud. See on kehtestatud Eesti Panga presidendi määrusega, mis ütleb, et 50% on laenumaksete piirmäär meil, ja see kehtib 2015. aasta märtsist. Tõsi, sellesama uuringu soovitustes uuringu tegijad ütlevad, et sellist konkreetset piirmäärade kehtestamist õigusaktides uuringu meeskond ei toeta. Selles uuringus on leitud, et sel võiks olla turgu pärssiv toime. Ja uuringu tegijad ütlevad, et on keeruline kehtestada ühtset reeglit, mis sobiks igas olukorras. Aga eks see on üks nendest näidetest, mida tuleb seda uuringut analüüsides meil läbi analüüsida ja läbi mõelda, sest ikkagi tõesti see lõtk, millele ma viitasin, kui see on 30–80%, siis see on väga suur vahemik. Kui tegu on perega, kus 80% sissetulekust läheb tarbimislaenu tagasimakseks, siis see kõlab küll selliselt, et on ilmselt ainult aja küsimus, kui sellise näite puhul probleemid tekivad. Nii et oleme teadvustanud, et seal on mure ja probleem. Kuidas seda kõige otstarbekam lahendada on, selle kallal praegu töö käib.
Ivari Padar, palun!
Aitäh! Lugupeetud proua minister! Ma olen ise olnud selline kõrvalaitaja ühel protsessil, kus inimene sattus olukorda, kus temast sõltumatult sai temast laenu ohver, ja käinud selle kadalipu ta kõrval läbi, mis oli ilgelt keeruline. See oli niimoodi välja, et Riigikogu liige pidi minema Politseiameti peadirektori ja õiguskantsleri juurde välja. Aga sellel õnnetul inimesed korter jäi alles. Ja mida ma selles protsessis nägin? Nägin seda, et mingites olukordades on niimoodi, et käsi ei tea, mis jalg teeb riigis. Ehk kui praegusel juhul on niimoodi, et on see uuring tehtud ja uuringu analüüsid tulevad sügisel, siis ma näen, et on üks asi, mis on: kogu selles valdkonnas peab olema keegi selgelt juhtiv või vastutav pool, sest ministeeriume on mitu, lisaks sellele veel kohalikud omavalitsused. Keegi peab selles olukorras võtma sellise juhtiva rolli (Juhataja: "Aeg, Ivari!"), et selle asjaga toime tulla, et need asjad oleks lihtsamad.
Aitäh! Ma arvan, et iseenesest hea, et sellisel inimesel oli parlamendiliige, kelle poole pöörduda, ja et see olukord lahenes, aga loomulikult ta ei peaks olema nii, et inimene ise jääb jänni olukorra lahendamisega ja seda tüüpi abi alati vajab. See peaks olema oluliselt lihtsamalt lahendatav inimese jaoks. Aga tegelikult seesama küsimus, mida te küsite, juba seal on mitu erinevat poolt. Üks asi on puhas järelevalve pool, mis puudutab krediidiandjaid, teine asi on ikkagi konkreetse juhtumi puhul nõustamine, kui juba on probleem käes, kuidas sellest olukorrast välja saab ja milliseid samme teha, et kõige keerulisemaid arenguid ära hoida, millele te ka ise viitasite. Aga üldiselt ma olen sama meelt, et alati on selliste teemade puhul, kus osapooli on väga palju, kõige loogilisem ja lihtsam leida ja paika panna üks vastutaja, kes on koordineerija, et vältida seda, kus inimesi lõputult jooksutatakse ühest asutusest teise. Üks koordineerija, kes kogu seda protsessi haldab ja selle eest vastutab. Nii et ma sellega olen nõus.
Helmen Kütt, palun!
Suur aitäh, austatud eesistuja! Lugupeetud rahandusminister! Te tõite välja väga huvitavalt selle statistika, kus kohalik omavalitsus, 20 omavalitsust tõenäoliselt või mingi selline arv, kes seda teenust ei paku, ülejäänutes ta on, millises mahus. Samas on teada, et need võlglased häbenevad väga tihti ka kohalikku omavalitsusse pöörduda, neil on häbi, et nad on sattunud sellisesse olukorda. Ma küsin nüüd riigi poolt pakutava tasuta õigusabi osas. Seda mahtu on vähendatud. On olemas siiski Justiitsministeeriumi juures võimalus pöörduda ja vahepeal olid ka erinevate projektidega, kes taotlesid raha, olid õigusbürood, kes sellist teenust pakkusid, aga seda järjest-järjest vähendatakse. Ja see tegelikult on probleem, sellepärast et selles võitluses on kindlasti inimene nõrgem. Ja ma ei arva, et kõik 101 Riigikogu liiget peaksid võtma endale selle rolli, et igaüks neist kedagi esindab, käib õiguskantsleri juures. Selge see, et me teeme seda, niipalju kui keegi pöördub ja on, aga see ei ole mõistlik, sest kõigil ei ole sellist niinimetatud oma Riigikogu liiget.
Aitäh! No mis ma siin muud ütlen kui et jah, see nii on, nagu te kirjeldate. Muidugi ei ole igalühel mõistlik või ei peaks see niimoodi käima, et tuge saab või abi saab ja probleemile lahenduse saab ainult läbi selle, et parlamendiliikme poole peab pöörduma. See peaks olema oluliselt lihtsam, nagu ma ka enne ütlesin. Aga mul ei ole kaasas praegu neid õigusteenuse mahte või kuidas see aastate kaupa ja kui palju konkreetselt sel aastal näiteks õigusteenusele, riigi poolt pakutavale tasuta õigusteenusele meil ette nähtud on. Ma ei riski lihtsalt peast hakata seda numbrit nimetama praegu. Küll aga ma ikkagi selle toon eraldi välja, et võlanõustamisteenus muidugi on hästi spetsiifiline ja seetõttu kindlasti see võimalus konkreetselt võlanõustamisteenust kasutada lisaks sellele tasuta õigusabile kindlasti on oluline. Aga jah see, millele te oma küsimuse alguses viitasite, ka see tuuakse krediidituru uuringus välja, et selline puhtalt inimfaktor mängib oma rolli, et inimesed ei taha ja ei julge tunnistada, et nad on raskustes, ja tõenäoliselt omavalitsustes võib see barjäär olla veel kõrgem, sest et kohas, kus kõik tunnevad kõiki, on olukordi, kus hätta sattumise tunnistamine nõuab väga suurt mehisust ja võib olla inimlikult keeruline. Nii et selles mõttes ei saa see ilmselt olla ainus viis selle abi ja nõu saamiseks. Aga ma arvan, et need kaks asja jällegi peaksid loogiliselt võttes koos toimima: tasuta õigusteenus, aga ikkagi pidades silmas, et spetsiifiliselt võlanõustamisteenus säiliks ka ja oleks kättesaadav
Indrek Saar, palun!
Aitäh! Ma saan aru, et suuremat sorti uuring on käimas. Ja on täiesti loomulik, et minister vastab, et ootame tulemused ära, analüüsime ja vaatame, mida me konkreetselt tegema hakkame ja teha saame. Aga mul on selline küsimus. Mis on teie isiklik seisukoht? Me oleme ju näinud läbi aastate, et kiirlaenufirmad paratamatult kipuvad olema liiakasuvõtjad, kui nüüd lihtsas keeles seda väljendada, ehk intressid, mida te sealt küsitakse, on ebamõistlikult kõrged. Sellele on see äri tihtipeale rajatud ja kasutatakse ära inimese teadmatust ja nõrkust, peibutatakse teda niimoodi ajutiselt oma muresid lahendama ja sellega tekitatakse veel sügavam ja suurem probleem, mida me siin just oleme tõdenud kõikide nende näitajate pealt. Kas sellises olukorras üleüldse on põhjendatud, et selliseid teenuseid avalikult reklaamitakse? Kas selline reklaam teie arvates üleüldse peaks olemas olema?
Aitäh! Uuring on valmis. Selles mõttes uuringut me praegu töötame läbi, see tõesti valmis umbes kolm kuud tagasi, nii et väga värskelt. Reklaamiga on nii, et sisuliselt praegu see reklaamimise võimalus on säilinud internetis. Kui me räägime telest ja raadiost, siis teles ja raadios ikkagi sellist tarbimiskrediidi reklaami sisuliselt ei ole võimalik teha, see on sisuliselt keelatud. Ja tol korral, kui neid uusi reegleid paika pandi, siis, kui ma nüüd õigesti mäletan, see argumentatsioon oli seotud sellega, et tarbijad üldiselt ise on ikkagi suutelised ja oskavad internetis informatsiooni otsida, ja kui internetis see võimalus säilib, siis on tõenäolisem ka, et nad erinevaid reklaame kasutades saavad teha informeeritud otsuse. Kardeti, et kui igasugune reklaam ära keelatakse, kaasa arvatud internetis, siis tekiks olukord, kus ka soodsamate tingimuste kohta ei saa inimesed lihtsalt infot kätte. See oli see põhjendus. Nüüd, kas tuleks ka internetis igasugune tarbimiskrediidi reklaam päris ära keelustada? Ma oleksin ettevaatlik sellele nii konkreetse hinnangu andmisega. Nagu ma sissejuhatuses või küsimusele vastates ütlesin, probleem on tõesti sellised agressiivsed reklaamivõtted, ja need juba praegu tegelikult peaks olema kehtiva tarbijakaitse seadusega vastuolus. See on probleem ja ma arvan, et sellega tuleb kindlasti tegeleda. Aga kas igasuguse reklaami ärakeelamine alati tulemuse toob? Natuke kahtlen. Aga eks tuleb rahulikult erinevad argumendid läbi kaaluda ja arutada.
Riina Sikkut, palun!
Aitäh, hea juhataja! Lugupeetud minister! Meil eelmisel nädalal oli selline õnnelik nädal, kus nii Eesti Pank kui ka Finantsinspektsioon käisid oma aastaaruandeid tutvustamas. Tegelikult neilt ka sai selleteemalisi küsimusi küsida, et kuidas kõrge inflatsiooni tingimustes inimesed, kes proovivad oma kuuarvetega kuidagi toime tulla ja selleks tarbeks võtavad tarbimiskrediiti või mõnda kiirlaenu, et mis on need viisid neid inimesi paremini kaitsta. Finantsinspektsiooni juht ilusti kirjeldas nii positiivset krediidiregistrit, kõrgemate trahvide võimaldamist neile, finantsombudsmani ametikoha loomist. Tegelikult neid viise, kuidas sekkuda lisaks reklaamile, on veel. Kuidas Rahandusministeeriumi seisukoht on näiteks nii kõrgemate trahvimäärade, finantsombudsmani kui ka selle positiivse krediidiregistri loomise kohta?
Aitäh! Positiivne on Rahandusministeeriumi vaade üldiselt. Positiivse krediidiregistri puhul on olnud pikk arutelu selle üle, et kõigepealt, kas tegu saab olema nii-öelda formaalse registriga, eraldiseisva sisuliselt andmebaasiga, kuhu krediidiandjad peavad andmeid sisestama, andmeid kandma, või siis on tegu sisuliselt andmevahetusega krediidiandjate vahel. Ma arvan, et see viimane kindlasti oleks oluliselt mõistlikum ja lihtsam, ja no seal on veel palju nüansse, mille üle on olnud vaidlus. Loogiliselt võttes peaks olema tegu sellise andmevahetusega, kus saab andmeid vahetada inimese teadmisel ja tema nõusolekul. Kuidas seda nõusolekut kõige operatiivsem, kuidas seda võimalik üldse koguda oleks, kas ja kes kogu seda korralduslikku poolt – jällegi, nagu küsis kolleeg Ivari Padar, kes on see, kes vastutab lõpuks, eks ole. Nii et need on need detailid, mis on vajanud veel sellist paikapanekut ja läbirääkimist, aga üldiselt see, et taoline andmevahetus aitaks kaasa just nimelt selliste väga ekstreemsete, hullude olukordade tekkimisele, ma arvan, et selles osas on üldiselt kõigil ikkagi üksmeel. Nii et jaa, sellele me vaatame positiivselt.
Aitäh! Rohkem küsimusi ei ole. Avan läbirääkimised. Aga läbirääkimiste soovi ei ole. Sellisel juhul oleme päevakorrapunkti ammendanud.
Saame edasi minna järgmise päevakorrapunkti juurde. Selleks on Riigikogu liikmete Eduard Odinetsi, Jaak Juske, Lauri Läänemetsa, Heljo Pikhofi ja Riina Sikkuti 4. mail esitatud arupärimine kutseõppe rahastamise kohta, arupärimine number 135. Arupärijate esindajana tutvustab seda Riigikogu liige Jaak Juske. Palun!
Austatud istungi juhataja! Hea Riigikogu! Hea haridusrahvas! Me oleme siin Riigikogu saalis viimasel ajal rääkinud rahastamismuredest väga mitmetes meie haridusvaldkondades. Nüüd on väga tõsine rahastamiskriis tabanud ka meie kutseõppeasutusi. Ja sellest kirjutab lähemalt ja pikemalt ajaleht Äripäev oma 28. aprilli numbris. Tsiteerin: ""Ausalt öeldes me täna veel ei tea, kuidas me aasta lõpuks nulli tuleme," ütles Võrumaa kutsehariduskeskuse direktor Eveli Kuklane eelarve kohta. Nad pole paraku sugugi ainuke kutsekool, kes energiahindade tõusu tõttu igati kokku hoiab ja suuri kulutusi edasi lükkab. Kuklane rääkis, et energiahindade tõus ja seadusejärgne palgatõus on oluliselt mõjutanud kooli toimetulekut. Tõusid ju nii miinimumpalgad kui ka õpetajate töötasu. Kuigi palgatõus sai eelarvesse planeeritud, siis ei suurenenud direktori sõnul eelarve number varasema aastaga võrreldes." Sarnaseid näiteid võib tuua väga mitmetest Eesti kutseõppeasutustest. Lähtuvalt nendest siis meie kutsekoolide muredest ongi sotsiaaldemokraadid esitanud proua teadus- ja haridusminister Kersnale kokku kuus küsimust, mis puudutavad kutseõppeasutuste rahastamist. Me tunneme huvi, milline on täna kutseõppeasutuste õpetajate keskmine palk ja kui palju see viimaste aastate jooksul tõusnud on. Milline on nende õpetajate, siis kutsekooliõpetajate palga prognoos lähiaastateks? Kui palju on energia hinna tõus suurendanud vastavalt majanduskulu kutseõppeasutustes? Kuidas valitsus plaanib neid erakorralisi täiendavaid kulutusi siis koolidele hüvitada? Ja kuidas see kõnealune eelarve puudujääk mõjutab kutseõppeasutuste ja seal antava hariduse kvaliteeti? Nii et palume vastuseid. Aitäh!
Ja nüüd vastab haridus- ja teadusminister Liina Kersna. Palun!
Austatud Riigikogu aseesimees! Head arupärijad ja Riigikogu liige! Ma tänan selle arupärimise eest, sest kutseharidus valdkonnana on haridusvaldkonna sees saanud tänamatult vähe tähelepanu. Olles nüüd pea poolteist aastat selles ametis olnud, olen sellesse teemasse rohkem süvenenud, käinud väga mitmetes kutsehariduskeskustes ja püüdnud endale ka pilti selgeks saada, milline siis tegelikult see tulevikuvisioon meil võiks olla. Aga võib-olla jõuame nendel teemadel ka päras konkreetsetele küsimustele vastamist arutada. Aga igal juhul aitäh selle eest! Nii, aga läheme küsimuste juurde. Esiteks, küsimus: "Milline on kutseõppeasutuste õpetajate keskmine palk ja palju see viimase aasta jooksul tõusnud on?" Kutseõppeasutuste õpetajate täisametikoha keskmine brutopalk kuus oli 2020. aastal 1593 eurot ning 2021. aastal 1596 eurot. Kasv oli 0,2% ja tuletan meelde, et see oli see aasta, kus valitsus otsustas mitte õpetajate palga alammäära tõsta ja see kajastus väga selgelt ka kutsekoolide õpetajate palgas. Aastal 2022 oli kutseõppeasutuste keskmine palk 1653 eurot. Kui me vaatame nüüd veel kaugemale ajas tagasi, siis näiteks aastal 2017 oli riigi kutseõppeasutustes keskmine palk 1300 eurot ja nüüd, 2022. aastal 1653 eurot. "Milliseks kujuneb praeguste prognooside kohaselt kutseõppeasutuste õpetajate keskmine palk järgmisel eelarveaastal?" 17. mail toimusid meil esimesed õpetajate palga alammäära läbirääkimised haridustöötajate liidu ja linnade-valdade liidu osalusel. Seal ma tutvustasin ministeeriumi plaane, kuidas me läheme riigi eelarvestrateegia ja järgmise aasta riigieelarve läbirääkimistele. 1. juuniks pidime me oma soovid Rahandusministeeriumile edastama. Haridus- ja Teadusministeerium läheb ettepanekuga riigi eelarvestrateegias kokku leppida samm, kuidas me jõuame 120%-ni riigi keskmisest palgast aastaks 2025, seda vähemalt selleks ajaks, ja see tähendab nii miinimumpalgakasvu kui ka õpetajate diferentseerimisfondi kasvu. Teatavasti on praegu 17,1% ja lähen taotlema, et tõstetakse tagasi 20%-le, nagu see oli varasematel aegadel. Eelmine valitsus otsustas ühel aastal õpetajate miinimumpalka tõsta õpetajate diferentseerimise fondi arvelt. Raha tõsteti ühest riigi eelarvetaskust teise. Aga oluline on, et koolijuhtidel oleks paindlikkust õpetajate palkade diferentseerimisel, ja see fond seda annab. Nii et ma väga loodan, et aastal 2025 me saame öelda, et õpetaja keskmine palk on 120% riigi keskmisest ehk siis 1892 eurot. Kolmas küsimus: "Kui suures ulatuses on viimase aasta jooksul suurenenud keskmiselt kutseõppeasutuste majanduskulud?" Tõesti, need majanduskulud on märkimisväärselt suurenenud. Kutseõppeasutuste 2020. aasta kõikide rahastamisallikate tegelikud majanduskulud olid kokku 24,1 miljonit eurot ja 2021. aastal oli sama kulu 27,3 miljonit eurot. Need summad ei sisalda käibemaksu. Neljas küsimus: "Kuidas ja mis ulatuses plaanib valitsus kompenseerida energiahindade tõusu kutseõppeasutustele?" Me oleme Rahandusministeeriumi ettepanekul kaardistanud ära haridusvaldkonna lisakulud, mis on tulnud suurenenud energiahinna kuludest. Kutseõppeasutuste 2021. aasta kütte- ja elektrikulud kokku kasvasid võrreldes 2020. aastaga circa 54% ja see on 1,7 miljonit eurot. Haridusvaldkonna vajadus kulude tõusu kompenseerimiseks aastatel 2023–2026 on 2,75 miljonit eurot aastas. See on iga aasta peale. Riigieelarve aruteludes me pidime prioriseerima erinevaid valdkonna taotlusi. Nagu te kindlasti teate, kõrghariduse rahastamine on üks meie prioriteete, siis õpetajate palk ja ka kutsehariduse tulemusrahastuse rakendamine. Need on need kolm asja, mida me riigieelarve aruteludel kindlasti taotleme lisarahadeks, lisaks ka õppevahendite suurendamist. Aga minu meelest kõiki neid energiakuluga seonduvaid kallinemisi me peaksime riigis vaatama ühiselt, mitte nii, et iga valdkond taotleb seda eraldi. Seal me peaksime tõenäoliselt kokku leppima, kuidas riigieelarves kokku leppida see, kuidas kompenseeritakse need kõrgemad hinnad. Nii et ma oma kirjas ka kirjeldasin Rahandusministeeriumile, millised need vajadused on, millised need puudujäägid on. Loodetavasti leiame eelarve arutelude käigus ka lahendused. Viies küsimus: "Kui täna on kutseõppeasutuste juhtidel valik, kas tõsta oma töötajate palkasid või katta suurenenud majanduskulud, siis kumba soovitate Teie neil eelistada?" Kindlasti peab tõstma õpetajate palka, see ei ole üldse küsimus. Kui majanduskulud on suurenenud, siis enamus kutseõppeasutusi, välja arvatud kaks, on riigi pidada, riigikoolid, siis moel või teisel riik aitab nende need kulud katta. Ühtegi kooli kindlasti lõplikult hätta ei jäeta. Me leiame need vahendid selleks, et koolidele appi tulla. Ja ma väga loodan, et pikemas perspektiivis ka tulemusrahastuse rakendamine, kui me selleks lisarahastust saame, kuus miljonit eurot, aitab ka kutsekoolidel paremini hakkama saada. Ja kuues küsimus: "Kuidas mõjutab eelarve puudujääk kutseõppeasutustes antava hariduse kvaliteeti?" Kindlasti, kui need puudujäägid on suured, siis see mõjutab ka õppekvaliteeti. Siin võib tuua paralleeli ka kõrgharidusega – kui valdkond on pikka aega alarahastatud, siis loomulikult see ühel või teisel moel hakkab väljenduma ka hariduse kvaliteedis. Aga kui me praegu võrdleme näiteks kulu riigigümnaasiumis ja kutseõppeasutustes, siis kutseõppeasutustes see pearaha hind on suurem, sellepärast et ka õpe on praktilisem, ja võib isegi öelda, mitmekesisem mingis mõttes, siis see pearaha on suurem, aga ideaalist on ta ikkagi väiksem. Öeldakse, et kutseõppeasutuse hind võiks olla 1,5 üldhariduse pearahahinnast. Täna meil sellist vahekorda ei ole. See on väiksem erinevus. Aga igal juhul, kui kutsekutsehariduses me põhipõhimõttelisi muudatusi ei tee, ei vaata ümber kutsehariduse toimemehhanisme, siis samamoodi jätkates ja lisaraha mitte saades kindlasti hakkab kutsehariduse kvaliteet langema. Aga teen endast oleneva selleks, et seda ei juhtuks, ja väga loodan, et me saame lõpuks ometi tulemusrahastuse rakendada kutsehariduse rahastamisel, mis on muuseas aastaid seaduses ette nähtud kutsekoolide rahastamise vorm, aga mida mitte kunagi ei ole rakendatud. Minu meelest on see lausa piinlik, et me ei ole seda teinud. Püüame seekord paremini. Aitäh teile!
Ja nüüd küsimused. Ivari Padar, palun!
Aitäh! Lugupeetud proua minister! Kui üldhariduskoolides ja gümnaasiumides on selline jätkuv teema see, mis puudutab eripedagooge, abiõpetajaid, haridusliku erivajaduse probleemide lahendamist, siis kuivõrd see on probleem kutsehariduses, ja kuivõrd on ta praegusel juhul kutsehariduses mingi lahenduse leidnud?
Aitäh küsimuse eest! See on väga suur probleem, sellepärast et kutseharidusse jõuab väga palju erineva haridusliku erivajadusega lapsi ja need on lapsed, kes vajavad suuresti individuaalsemat lähenemist. Näiteks eelmise nädala lõpus olin Räpina Aianduskoolis ja rääkisin seal koolijuhi ja õpetajatega ja ka nemad ütlesid, et nad enamasti kasutavadki personaalseid õpiteid iga lapse puhul selleks, et ta jõuaks kooli lõpetamiseni, et ta saaks oma tunnistuse kätte. Seal on väga personaalne lähenemine. Ja arvestades ressursipuudust, mis meil haridusvaldkonnas on, me peame kriitiliselt üle vaatama, kas see ressurss, mis meil on, kas see on ka efektiivselt kasutatud. Me peame endale tunnistama, et tänane kutseharidus ei ole see kutseharidus, mis ta 10 aastat tagasi meil oli. Täna kutsehariduskeskustes kaks kolmandikku õppijatest on täiskasvanud. Nad käivad mitte igapäevaselt kutsekoolis, vaid nad käivad perioodõppega või täiendkoolitusena. Kaks kolmandikku on täiskasvanud, ja üks kolmandik on need lapsed ja noored, kes on tulnud kas siis pärast gümnaasiumihariduse saamist või pärast üheksandat klassi. Nii et kui ma nendes kutseõppeasutustes käin, siis mida ma näen enamasti, on see, et meil on suured, uhked, kaasaegsed ruumid, kus on kaasaegne tehnoloogia, robootikavõimalused, programmeerimise õppimise võimalused, laborid, keevitamistsehhid, kõik-kõik on olemas, aga mida seal ei ole, on inimesed. Ja minu meeles, nii nagu meil tegelikult ka hariduse arengukava ütleb, me peaksime ikkagi tegema samme selles suunas, et kutseharidus ja üldharidus omavahel suuremat koostööd teeksid. Näiteks Valgamaa Kutseõppekeskuses käies kuulsin, et Valgamaa Kutseõppekeskuse juht on teinud kohalikele põhikoolidele ettepaneku, et tulge meie majja ja viige läbi siin tööõpetust, või me viime läbi teie tööõpetust. Nende võimalused tööõpetuse läbiviimiseks mitmekülgselt on oluliselt suuremad kui üldhariduskoolides. Aga seda ei ole tehtud. Või Sillamäel, samamoodi. Sillamäel ma tegin lausa ettepanekuid, kuna koolimaja on uhke, kaasaegne, suur, mis mahutaks suurusjärgus 700 last, et me võiksime sellesse Ida-Virumaa Kutsehariduskeskuse õppekohta tuua nii Sillamäe gümnaasiumi kui ka progümnaasiumi. Kõik lapsed mahuksid sinna ära ja saaksid ka mitmekesist haridust ja ka juba põhikooli lõpuastmes suuremaid valikuid. Tulles tagasi teie küsimuse juurde, jah, ressursipuudus on. Neil kindlasti ei ole piisavalt eripedagooge ja teisi tugispetsialiste, aga neid ei tule ka kusagilt massiliselt juurde. Me peame arvestama sellega, et neid ongi vähe ja seetõttu nende teenuseid oleks vaja ka efektiivsemalt kasutada.
Jaak Juske, palun!
Aitäh, austatud eesistuja! Hea proua minister! Mul on kaks küsimust. On rõõm kuulda, et valitsus plaanib järgmisel aastal eraldada koolidele, siis ka kutsekoolide nende seas, lisaraha majanduskulude ja kõrgete küttekulude katmiseks. Aga nendel koolidel on juba eelmisest kütteperioodist suured võlad. Kuidas seda olemasolevat miinust plaanib valitsus aidata koolidel kinni maksta? See on üks küsimus. Ja tore on see, et on pandud lõpuks eesmärk, et aastal 25 peaks olema õpetajate keskmine palk 120 % riigi keskmisest. Aga kui palju on praeguste läbirääkimiste seisus plaan järgmisel aastal õpetajate, ka kutsekooliõpetajate palka tõsta?
Esiteks, eks ma tõstatan selle teema valitsuse aruteludel, et saada selle aasta küttekulude kompenseerimiseks lisarahastust. Kas see raha rahastus tuleb või ei tule, ma ei saa praegu pead anda, aga see mure on lihtsalt nii arusaadav, need kulud on olnud nii palju suuremad ja kahjuks meil on ikkagi olukord, kus me pidime ju haridusvaldkonnas ka üldiselt majanduskulusid kärpima. Ja haridusministeeriumis on see olukord, kus majanduskulude alla käivad ju reaalsed koolide majanduskulud. Me täna oleme koole säästnud ja ei ole nende kulusid kärpima läinud, oleme igalt poolt mujalt rohkem kärpinud, aga koolide majanduskulusid me ei ole kärpinud. Ja see teeb haridusvaldkonna sisemisi reserve arvestades keerulisemaks täna kohe koole aidata. Meil lihtsalt ei ole enam neid reserve. Rääkimata sellest, et kõik ehituskulud on nii palju kasvanud, aga me siiski ehitame praegu koole. Kõik, mis on saanud suunata kallinenud ehituse hindadeks, need me oleme sinna suunanud. Nii et ongi väga keeruline olukord. Aga kui nüüd rääkida õpetajate palgast, siis aastaks 2023 oleme ette pannud, et õpetajate töötasu alammäär võiks tõusta 14% ehk see tõuseks 107,7%-ni riigi keskmisest. Õpetaja töötasu alammäär võiks olla 1570 eurot. Riigi keskmine palk peaks prognooside järgi olema 1749 ja kui me sinna sellele töötasu alammäärale liidame selle 20% diferentseerimise fondi, siis ta peaks tulema 107,7% riigi keskmisest ehk siis 1884 eurot. Ja arvestades seda, et meil on tõesti olnud nii suur inflatsioon, see suur pingutus, mis me tegime, et eelmine aasta õpetajate palka selleks aastaks enam kui 7% tõsta – inflatsioon on lihtsalt nii palju ära söönud. Kindlasti tuleb palgakasvu surve nii õpetajaid nii haridusvaldkonnas kui ka teistes valdkondades väga suur ja põhjendatud.
Riina Sikkut, palun!
Aitäh, hea juhataja! Lugupeetud minister! Mina küsiksin tegelikult selle teema kohta, mida te Ivari Padarile vastates juba puudutasite, ehk kutsehariduse ja teiste haridusastmete lõimimine. Kutseõppeasutuste võrk on meil korralik infrastruktuuri mõttes ja tegelikult väga hea regionaalse katvusega. Millised on plaanid või viisid, kuidas soodustada nii üldhariduse ja kutsehariduse koostööd, aga tegelikult ka täiskasvanuhariduses ja kui me räägime elukestvast õppest. See ei tähenda, et kõik inimesed peaksid Tallinnasse ja Tartusse, ma ei tea, keelekursustele või digi- või üldoskuste arendamiseks sõitma. Seda oleks ju võimalik samamoodi mugavamalt ju kodu lähedal korraldada. Aga mis need praegused plaanid on selles osas?
Aitäh! Tegelikult täiskasvanud õppijad käivadki üle Eesti erinevates kutsehariduskeskustes õppimas. Näiteks kui ma käisin Hiiumaal, siis Hiiumaa ametikoolis kohalikke praktiliselt ei olegi, ongi ainult need õppijad, kes on tulnud mandrilt. Me võime arutleda selle üle, et kas see on hea või halb, kas seda kooli on sinna vaja sellise piiratud ressursi tingimustes selleks, et mandriinimesed saaksid käia mõnusas, tõesti väga ilusas keskkonnas õppimas, ennast täiendamas, või mitte. Me oleme ministeeriumis kokku kutsunud eraldi visioonitöörühma, kes hekseldaks läbi meie tänase kutsehariduse olukorra ja pakuks välja ka visiooni. Ja me teame seda, et haridusvaldkonna arengukavas tõesti meil on võetud eesmärgiks hariduskeskuste põhimõte, kus piirkonniti toimuks nii-öelda ühe ukse poliitika, et laps astub ühte kooli, kus on ühendatud nii riigigümnaasium kui ka kutseharidus, ja siis vastavalt lapse soovidele saab ta liikuda kas akadeemilisemale suunale või rohkem kutsehariduse suunale. Aga tänane olukord on see, et me isegi ei ole suutnud pilooti teha, et kus seda teha ja kuidas seda teha. Näiteks tulemusrahastuse mudel, mis on ju ammust aega kokku lepitud ja mis oli ka suuresti just tööandjate initsiatiiv, et see seadusesse saaks, seal üheks kriteeriumiks on näiteks koostöö üldhariduskoolidega. Me teame, et täna juba kõrgkoolid teevad ju aktiivset koostööd üldhariduskoolidega selleks, et kõnetada noori, et nad tuleksid nende ülikoolidesse õppima. Ja tegelikult täpselt sedasama me ootaksime ka kutseõppeasutustelt, et nad aktiivselt kõnetaksid minu hinnangul just seda progümnaasiumi osa – seitsmes, kaheksas ja üheksas klass. Nende noorte puhul me teame seda arengupsühholoogiast, mida Eve Kikas Tallinna Ülikoolist, koolipsühholoogia üks alusepanijaid, ütleb, et see on just see iga, kus noor inimene on valmis võtma vastutust. Aga me ei anna talle oma haridussüsteemis täna vastutust ja seetõttu ei õppi ta ka – või, tähendab, on valmis võtma vastutust, kui talle anda valikuid. Aga meie haridussüsteem ei anna praegu progümnaasiumi osas üldse lapsele mitte mingisuguseid valikuõigusi. Ja siis ta läheb gümnaasiumisse, kus tal on valida 50 valikkursuse vahel, ja siis me imestame, miks nad hakkama ei saa, miks nad ei suuda lõpetada neid kursuseid. Nii et ma arvan, et me üldiselt võiksime liikuda selles suunas, et kutseharidus või kutsehariduskeskused teevad rohkem koostööd progümnaasiumi osaga, pakuvad valikaineid, pakkuvad sedasama kogu tehnoloogiaõpetuse poolt. Minu poolest nad võiksid olla mõnes piirkonnas ka tõesti füüsiliselt ühes majas. See aitaks võib-olla neid karjäärivalikuid rohkem teha, teadlikumalt teha ja võib-olla kaoks ära selline selgelt tänases päevas ikkagi ebaadekvaatne kutsehariduse maine, et seal ei saa õppida ja seal on, ma ei tea, halvad õpetajad või mida iganes. Tegelikult tõesti, meil on suurepärased kutsehariduskeskused suurepäraste tingimustega, seal on motiveeritud häid õpetajaid. Ma arvan, et see on tegelikult ressurss, mis meil üldhariduses on kasutamata, võiksime seda rohkem kasutada.
Merry Aart, palun!
Aitäh! Lugupeetud minister! Ma julgeks arvata, et need koolid, kellega mina oma valdkonnas olen seotud, need neli kooli, tegelevad ju ka täiskasvanute kutse omistamisega. See on minu meelest väga tänuväärne. Ja et need täiskasvanud suudavad iseenda jaoks lisandväärtust luua, ka see on väga tänuväärne. Nii et selles suhtes on see väga hea. Aga ma tahaksin küsida. Juttu oli siin tulemus rahastamisest. Lähtuvalt nendestsamadest koolidest, millised need mõõdikud võiksid olla? Ja kas arvestatakse ka sellega, et kõikidel nendel koolidel on ju mitmeid hooneid, pargid korras hoida, tähendab, on ka muud infrastruktuuri, kas sellega võiks arvestada või kas sellega arvestatakse?
Aitäh! Tõesti, seda tulemusrahastuse mudelit ei ole veel kordagi rakendatud. Ma väga-väga loodan, et me saame seda rakendada, sest see on ka tööandjate väga suur ootus, sest vast selle tulemusrahastuse süsteemi suurendamine motiveerib ka kutsekoole veelgi rohkem pingutama. Aga mida siis see mudel arvestab? Ta arvestab väljalangevust õppest, ta arvestab nominaalajaga lõpetajate osakaalu, ta arvestab, nii nagu ma varasemalt ütlesin, ka koostööd üldhariduskoolidega ja siis ka näiteks töökohapõhise õppe rakendamist, samuti seda, kui paljud kooli lõpetajatest saavad tööle õpitud erialale. Selle süsteemi mõte on just innustada kutsehariduskeskusi veel rohkem tegema koostööd tööandjatega ja koostööd üldhariduskoolidega ja hoida õpilasi niimoodi, et nad tõesti võimalikult vähe nendest välja langeks ja et nad lõpetaksid nominaalajaga. Nii et see on selline motivatsioonipakett. Ja on välja arvutatud, et selle eelarve võiks olla kuus miljonit eurot aastas.
Helmen Kütt, palun!
Suur aitäh, austatud eesistuja! Austatud minister! Te osaliselt juba vastasite küsimusele ära, kui te rääkisite ka tööandjatest, aga ma tahan tuua sisse ka töötukassa vaate. Ma olen üpris veendunud, et te tõepoolest, käies ka kutsekoolides, nad teevad suurepärast tööd. Ma võin oma maakonna kahe kooli kohta seda öelda, erivajadustega laste korral viipekeeletõlk ja kõik see oli seal ka täiesti kasutuses, et kõik saaksid õppida, kes õppida soovivad, ligipääsetavus ja eraldi teed ja vajadusel liftid ja kõik see, et nad tõepoolest pingutavad. Töötukassa korral on täiskasvanutel ja nendel inimestel, kes näiteks ka ettevõtete poolt on väga oodatud ja otsitud, ja kutsekoolid koolitavad neid just vastavalt ettevõtja soovidele. Kas pärast see uuring või see, kui te vaatate, on ka näha, kui palju neid reaalselt läheb tööle sinna, kui on saanud koolituse? Ma arvan, iga oskus on positiivne, aga kuidas see nagu pärast, hiljem on?
Aitäh! Kui ma õigesti aru saan, siis te küsisite praegu just nende töötukassa koolituse kaudu tulnutel. Ma tõesti ei oska seda öelda, seda materjali mul ei ole hetkel ees, aga seda ma küll tean, et kui me vaatame seda kahte kolmandikku, kes käib kutsehariduses nii-öelda täiskasvanuõppes, siis nendest küll märkimisväärne osa ei lähe sellele erialale tööle, vaid see ongi nii-öelda enesearenguks mõeldud õpe, mis on ka oluline. Me teame, et inimene, kes tunneb, inimene, kes saab õppida, see tunneb ennast paremini, ta on õnnelikum ja rahulolevam inimene. Kindlasti õppimise võimalus on oluline. Aga teades, et meil on oskustööliste puudus, siis riigi huvi on loomulikult see, et lisaks õnnelikele inimestele, et nad on õppimisest õnnelikud, et nad ka ikkagi läheksid tööle ja et nendesse suunatud õpe siis ka tasuks tööandja mõttes ära. Aga mul ei ole jah neid andmeid täpselt. Ma palun oma kolleegidel uurida ja saata.
Peeter Ernits, palun!
Hea juhataja! Lugupeetud minister! Kõigepealt, meil need proportsioonid kutseõppe ja gümnaasiumiga on terve mõistuse järgi nagu paigast ära ja see tähendaks rahastamisel samuti väga olulisi muutusi. Aga ma küsin ühe konkreetse asja: need karbid on olemas, mitte alati küll, aga kui palju selle kutseharidusega seotult tuleb kutseõppeasutustel kerjata sponsoritelt igasuguseid vahendeid ja abi? On teil mingi ülevaade olemas?
Aitäh! Tegelikult ma küll ei nimetaks seda kuidagi kerjamiseks. Vastupidi, see on vastastikku mõlemale osapoolele kasulik koostöö. Ma tean, et maalrid värvivad mingite konkreetsete firmade värvidega, saavad proovida erinevaid värve, sildid on väljas, kelle värvidega õpitakse. Või pottsepad kasutavad mingeid kindlaid kive, et õppida. See on ikkagi mõlemale osapoolele kasulik tehing. Ma küll ei näe siin midagi halba. Iseenesest meie osad kutsekoolid teenivad täiesti korralikku tulu, näiteks Luua Metsanduskool teenib tulu. Reedel käisin Räpina Aianduskoolis, ka Räpina Aianduskool teenib tulu oma istikute müügist. Meil on mitmeid koole, kes päriselt teenivad ka tulu.
Jaa, aga arupärimisel saab ainult ühe küsimuse küsida. Jah. Nüüd on küsimused otsa saanud. Ei saa rohkem küsida. Aitäh! Saab läbirääkimisi pidada. Aga seda ei soovita. Siis läbirääkimised sulgen ja selle päevakorrapunkti lõpetan.
Siit edasi liigume vaba mikrofoni juurde. Kõigil soovijatel on võimalus pärast haamrilööki registreerida vaba mikrofoni sõnavõtuks. Peeter Ernits, palun!
Hea juhataja ja kolleegid, isegi need, kes lahkuvad! Täna on selline tähelepanuväärne päev. Koalitsiooni ei ole veel teada, kuhu, millise valitsuse all Eesti hakkab liikuma, aga ma jutustan teile, mis ma pühapäeval nägin. Tulin korraks siia majja ja äkki helistati mulle julgestuspolitseist, et majas on pomm. Ja uskumatu küll, maja suleti, hakati pommi otsima. Ja kui ma uurisin, kes selle pommi pani, siis kuulsin ma – tavaliselt selle küsimuse peale ei öelda, ei teagi –, aga öeldi, et keegi sots pani. Natukese aja pärast: keegi noorsotsiaaldemokraat. Siis ma ütlesin, et mul on kolleeg Kaljulaidi kabinet natuke eemal, kas ma peaks õue minema. Sest kui jõmmkärakas käib ... Temal käivad seal noored, sellised sotsiaaldemokraadid voorivad. Noh, mul on see kolleeg Järveoja kabinet vahel, kui õhku lendame, võib-olla Järveoja päästab. Aga läksin õue, helikopter rippus üleval siin ja mõtlesin, et ohoo, et kas see ongi nüüd uus lähenemine. Et sotsiaaldemokraadid on juba teatanud, et võtsid 1. juunil oma allkirja tagasi, ja nüüd siis lähevad pommi või granaadiga uude valitsusse. No hea kolleeg peasekretär Odinets ütles, et noored on, närvid on läbi ja tuleb mõista neid. Naljakas küll. Ma ei tea, kas kõikidel noortel ja eriti noorte sotsiaaldemokraatide juhtidel on närvid nii läbi, et hakkavad teatama, et pomm pannakse Riigikogusse, liiatigi veel sellisel tundlikul ajal. Aga see selleks. Me oleme tegelikult jah, imelisel ajal elame. Imelisel ajal selle koha pealt, et täna on peaminister, valitseja Londonis suurt auhinda vastu võtmas. Raudne leedi, nagu tema kohta öeldakse. Raudne leedi. Aga mis on selle raudse leedi rekordid? Ma mõtlesin, et tegelikult on ta selle pooleteise aastaga üsna palju rekordeid teinud. Kaks rekordit koroonaga, ta on viinud Eesti maailmakaardile maailmarekordiks tõmmanud kahel korral, eks. Ühel korral on ta saavutanud maailmarekordi Ukraina abistamisega nii per capita, nii sõjalisel kui ka muudel. Ja kui te mäletate, need tulbad suhtarvuna on, ütleme, kui meie tulp on nii suur, siis Ameerika Ühendriikide oma on siin puldil umbes põlvini, Lätil ja Leedul on palju madalam. Nii et tegelikult ta on andnud kõik endast ära või õigemini Eestist ära. Ja tänu sellele, et on ühendatud anumad, kui kellelegi antakse rohkem, siis kusagilt võetakse ära. Nii et ta on tegelikult vaadanud eelkõige hoopis väljamaale, aga unustanud ära riigisiseseid asjad. Ja see on nii-öelda see rekord. Selle peale ta selle raudse leedi tiitli ja auhinna täna Londonis saab. Ja mis veel: neljas rekord on veel. Ma lugesin Paul Krugmani, Nobeli laureaadi kolumni mõni päev tagasi ühest väljamaa ajalehest. Väga huvitav lugu oli. Ja seal ta kirjeldas selle inflatsiooni maailmarekordit ja praegust olukorda. Eesti oli seal, nimetati ära, absoluutsel esikohal ja Saksamaa ja Prantsusmaa 5,6 ja 7%-ga. Kuhu me oleme raudse leedi juhtimisel jõudnud täna? Me oleme jõudnud neljanda rekordini selle napi pooleteise aasta jooksul, mida meie raudne leedi on riiki juhtinud. Ja kui nüüd vaatame võimalikku koalitsiooni raudse leedi ja ka sotsiaaldemokraatidega, võib-olla see on uus stiil. Või võib-olla see noor sotsiaaldemokraatide juht, kelle närvid on nõrgad, võib-olla ta ei olnud nõus sellega, mida sotsiaaldemokraadid Lauri Läänemetsa juhtimisel – Läänemets oli ka teatavasti noorte sotsiaaldemokraatide juht mingil ajal – seda poliitikat ajab. Ma ei tea. Huvitav oleks teada, mis ...
Aeg, Peeter!
Jah, ega rohkem ei tahagi. Aitäh!
Nii, Rohkem vaba mikrofoni sõnavõtusoove ei näe. Siis on istung lõppenud. Homseni!