Austatud Riigikogu liikmed! Austatud peaminister ja valitsuse liikmed! Head külalised ja infotunni jälgijad! Alustame 19. oktoobri infotundi. Kõigepealt teeme kohaloleku kontrolli. Kohalolijaks registreerus 42 Riigikogu liiget, puudub 59. Tänases infotunnis osalevad peaminister Andrus Ansip, haridus- ja teadusminister Jaak Aaviksoo ning sotsiaalminister Hanno Pevkur. Head ametikaaslased! Kuna täna on eelnevalt registreeritud kuus küsimust ja seda on üpris palju, siis iga registreeritud küsimuse juures annan ma võimaluse küsida kaks kohapeal registreeritud küsimust. Ma palun mõistmist!
Läheme esimese küsimuse juurde. Selle on esitanud Riigikogu liige Jevgeni Ossinovski, sellele vastab peaminister Andrus Ansip ja teema on kinnisasja omandamise kitsendamise seaduse eelnõu 54 tagasivõtmine. Jevgeni Ossinovski, palun!
Aitäh! Lugupeetud peaminister! Teatavasti võttis valitsus hiljuti, vahetult enne kolmandat lugemist tagasi kinnisasja omandamise kitsendamise seaduse eelnõu. Öelge mulle, palun, kes teie arvates otsustab Eestis seaduste täpse sisu üle, kas valitsus või parlament!
Valitsus saab esitada ainult seaduseelnõusid. Seadused võtab vastu parlament.
Jevgeni Ossinovski, esimene täpsustav küsimus, palun!
Kuidas te siis hindate valitsuse tegevust selle eelnõu puhul? Valitsus andis eelnõu menetlusse ja Riigikogu leidis konsensuslikult, et sinna võiks ühe punktikese juurde lisada, ning siis valitsus järsku otsustas, et oot-oot, nii küll ei lähe, missugune parlamendi omavoli seal toimub!
Aitäh! Igal eelnõu autoril peab olema õigus ka eelnõu tagasi võtta, kui see eelnõu muutub selliseks, milliseks autor ei ole tahtnud seda kunagi muuta. Ma usun, et selline demokraatlik viis, et eelnõu autorid saavad oma eelnõudega nii ümber käia, säilib ka tulevikus.
Nüüd läheme kohapeal registreeritud küsimuste juurde. Jaak Allik, palun! Palun anda mikrofon Riigikogu liikmele Jaak Allikule! Vajutage, hea ametikaaslane, klahvile "Sõna" ja ootame natuke. Loodame, et täna see mikrofon töötab. Palun!
Nüüd läks tööle. Aitäh! Lugupeetud härra peaminister! Narva-Jõesuu on arenev kuurortlinn. Potentsiaalselt võiks temast saada Läänemere pärl. Liberaalina te kindlasti mõistate, et igasugused kinnisvara käibe piirangud takistavad kuurortlinna arengut. Pealegi kuulub suur osa Narva-Jõesuu uuemaid maju juba niigi tegelikult Venemaa Föderatsiooni kodanikele, seda Eestis registreeritud juriidiliste isikute kaudu. Mis on sellise olukorra kaitsepoliitiline mõte ja kas te oleksite nõus kogu Narva-Jõesuu sellest nn piiritsoonist välja arvama? Aga võib-olla on kogu piiritsooni kontseptsioon üldse mingi nõukogudeaegne relikt? See kaitses ehk midagi Esimese maailmasõja ajal, aga mitte praegu. Ime veel, et Narva-Jõesuu plaaži öösiti üle riisuma ei hakata.
Aitäh! Te viitasite väga õigesti, et ega ma liberaalina väga hästi nendest müügipiirangutest aru ei saa. Ma kaldun jagama teie seisukohta, et tegemist võib olla reliktiga. Aga on fakt, et 2003. aastal, kui Eesti sõlmis Euroopa Liiduga liitumise lepingu, siis tehti talle erand põllumaa ja metsamaa müügi piirangute kehtestamiseks. Seda erandit rakendati lisaks Eestile ka Lätis, Leedus, Tšehhis, Slovakkias, Poolas ja Ungaris. Nüüd on selle erandi kehtimise aeg läbi saanud ja see erand tuleb loomulikult Eesti seadustest kõrvaldada. See on täiesti loomulik, et valitsus sellise seadusandliku initsiatiiviga esines. Kuid me teame, et maaelukomisjonis lisati sellele eelnõule säte, mis ei puuduta mitte ainult Euroopa Liidu liikmesriikide, Euroopa Majanduspiirkonna riikide ega OECD liikmesriikide elanike, vaid ka nendest organisatsioonidest väljapoole jäävate riikide kodanike õigust maad osta. See parandus ei puudutanud mitte ainult põllumaad ja metsamaad, vaid see puudutas ka riigikaitselisi aspekte. Valitsuse motiiv eelnõu tagasivõtmisel oligi eelkõige seotud riigikaitseliste aspektidega. Minu silmis ei ole välistatud, et selline relikt tuleks kõrvaldada, kuid seda otsust tuleb põhjalikult kaaluda, sest me teame, et teisel pool piiri Venemaa Föderatsioonis alles muudeti neid kitsendusi rangemaks.
Austatud peaminister! Teie aeg on läbi. Läheme edasi küsimustega. Jevgeni Ossinovski, teine täpsustav küsimus, palun!
Nagu te ütlesite Jaak Allikule, Narva-Jõesuu ja piirialade puhul on tegemist kaitse-eesmärgilise piiranguga. Teatavasti andis kaitseminister Mart Laar enne teist lugemist oma nõusoleku see muudatus sisse viia. Kas te tahate öelda, et kaitseminister Mart Laar on kaitseministrina ebapädev, kuna tema ei näinud kõne all olevas muudatuses mitte mingisugust probleemi?
Aitäh! Ei, mitte mingil juhul ei taha ma öelda, et kaitseminister võiks olla ebapädev. Aga teile teadmiseks, et Eesti riigi julgeolekuküsimustega tegelevad peale Kaitseministeeriumi ka veel teised institutsioonid ja ministeeriumid. Kaitseminister ei ole kindlasti ainus inimene, kes otsustab selle üle, kas riigikaitselistest kaalutlustest lähtudes on mõistlik seda müügipiirangut edaspidigi meie seadustes hoida või tuleks see sealt hoopis kustutada. Näiteks oleks vaja olnud kas või Riigikogu riigikaitsekomisjoni põhjalik analüüs ja oleks tulnud nende seisukoht ära kuulata, mitte nii kiirustades, möödaminnes ühe hoopis muust asjast rääkiva seaduse eelnõusse kirjutada riigikaitset puudutav säte. Valitsust on ju korduvalt hurjutatud selle eest, et ta püüab kiirustades otsuseid langetada. Hurjutaja on olnud Riigikogu. Ma loodan, et Riigikogu ise ei tee neid vigu, mille tegemist ta valitsusele ette heidab.
Mihhail Stalnuhhin, palun!
Aitäh, härra juhataja! Austatud härra peaminister! Lausa hale on järjekordselt kuulata juttu sellest, kuidas kuue sajandiku müük mõjutab riigikaitset. Ma küsin hoopis midagi muud. Kui komisjonis sellest juttu tuli, siis teatas valitsuse esindaja, et tegelikult on mõttetu sellel teemal rääkida, sest Tartu rahulepingu alusel on riigipiir hoopis 12 kilomeetrit ida pool, Komarovka juures, Narva jõe taga, piiritsoon on üldse väljaspool seda ala, mida praegu piiritsooniks nimetatakse. Ma küsin teilt kui Eesti Vabariigi peaministrilt: mida te oma südames arvate, milline piir on õige, kas see, mis läheb mööda Narva jõge, või see, mis on seal Komarovka lähistel?
Aitäh! Minu valitsuse minister on allkirjastanud piirilepingud Venemaa Föderatsiooni välisministriga ja mina pean Eesti piiriks praegust kontrolljoont. Meil ei ole territoriaalseid nõudmisi Venemaa Föderatsioonile. Teie küsimuse eesmärk oli kuidagi provotseerida jälle mingisuguseid spekulatsioone, mida Venemaa Föderatsioon on korduvalt Eesti suhtes esitanud. Aga vastus on ei, põhjust ei ole. Vähemalt mina seda teile ei anna. Teiseks, te võite neid riigikaitselisi aspekte nimetada haletsusväärseks või milleks iganes, kuid te peaksite teadma, et riikidevahelistes suhetes on vastastikkuse põhimõte väga oluline. Kui mingi aspekti rõhutamisel ka praktilist väärtust ei ole, siis ometi üks partneritest sellest argumendist kergekäeliselt ei loobu. Eeldatakse ikkagi vastastikkust ehk samasugust käitumist ka teiselt poolelt. Ma tahaksin kuulda, kuidas te ütleksite, et Venemaa Föderatsioonis kehtestatud kinnisasja omandamise piirangud on haletsusväärsed. Ma arvan, et ühe riigi seadusandliku organi liikmel ei oleks kohane anda selliseid hinnanguid teise riigi regulatsioonidele. Mina igatahes hoidun sellest. Aga samas kinnitan, et jah, ma tean, et Venemaa Föderatsioonis on analoogilised piirangud olemas, ja ma jälle eeldaksin vastastikkust nende piirangute kaotamisel. Isikliku seisukoha ütlesin ma härra Allikule juba ära. Ma arvan liberaalina, et selliste piirangute seadmine kinnisasja omandamisele ei ole väga kohane. Ma ei pea neid põhjendatuks. Nagu me kõik teame, on sellisest kinnisasja omandamise piirangust võimalik ka väga kergelt mööda minna, kasutades äriühingute vahendust.
Austatud peaminister! Teie aeg on läbi. Head ametikaaslased! Lõpetan küsimuse käsitlemise.
Läheme teise küsimuse juurde, mille on esitanud Riigikogu liige Mailis Reps, sellele vastab valitsusliige Jaak Aaviksoo ja teema on koolivõrk. Mailis Reps, palun!
Aitäh, lugupeetud Riigikogu aseesimees! Lugupeetud haridus- ja teadusminister! Kõigepealt avaldan teile kaastunnet. Nüüd küsimuse juurde. Meediast, osaliselt ka intervjuudest oleme kuulnud spekulatiivseid arve. On räägitud, et teie plaani järgi jääb gümnaasiumivõrgus järele 70 gümnaasiumi, on ka räägitud, et natuke üle 50. Kuna te olete täna siin infotunnis lahkelt kohal, siis oleks väga meeldiv, kui te tutvustaksite, milliseid konkreetseid samme te tegelikult planeerite astuda ja kas kavatsete seda teha koolivõrgukava või rahastamissüsteemi muutes.
Aitäh, hea küsija! Ilmselt ei ole Riigikogu liikmetele ja laiemalt kogu Eesti avalikkusele teadmata tõsiasi, et koolivõrk ei vasta muutunud olukorrale, nii demograafilises mõttes kui ka õppe kvaliteeti ja rahastamist puudutavalt. Selline koolivõrk käib meile majanduslikult üle jõu ja selline koolivõrk ei suuda tagada niisugust kvaliteeti, nagu me kõikidelt õppeasutustelt ootame. Rahvastiku liikumine viimaste aastakümnete jooksul on tekitanud disproportsioone, millega peab tegelema hakkama. Haridus- ja Teadusministeerium tugineb selles arutelus varasematel aastatel tehtud uuringutele, aga ka õpilaste arvu prognoosile ja koolivõrgu optimaalsete koolide kriteeriumidele, mis on samuti viimaste aastate jooksul välja töötatud ja mis on ka avalikkusele kättesaadavad näiteks Praxise 2005. aasta uuringu põhjal. Sellest tulenevalt võib hinnata, et eelkõige peab vähenema gümnaasiumide arv. Praegu on 220 gümnaasiumi, kus õpib kokku alla 30 000 õpilase. 2016. aastaks, kui gümnaasiumidesse jääb õppima alla 20 000 õpilase, peaks gümnaasiumide arv vähenema. Ma olen nimetanud, et gümnaasiume võiks olla 100 ja vähem või 50 ja rohkem. Täna olen valmis astuma ühe sammu edasi ja ütlen: kui lähtuda ainult rehkendustest, ilma konkreetseid asjaolusid arvesse võtmata, kui lähtuda gümnaasiumi ideaalmudelist, siis võiks gümnaasiume olla 54. Ilmselt peab see arv olema suurem. Konkreetsed ettepanekud paneb Haridus- ja Teadusministeerium veel selle aasta jooksul avalikule arutelule.
Mailis Reps, esimene täpsustav küsimus, palun!
Aitäh, lugupeetud aseesimees! Hea minister! Kui me vaatame gümnaasiumiharidust ja gümnaasiumivõrku, siis üks asi on loomulikult õpilaste arv. Teine asi on kõikvõimalikud sotsiaalsed küsimused. Samal ajal tuleb arvestada, et me soovime liikuda aina paremini haritud ühiskonna suunas ning noored, eriti poisid, peaksid tulevikus jääma haridussüsteemi kauemaks ja omandama rohkem teadmisi. Mul on selline küsimus: kas teie ministrina toetate seda, et me eri meetmete kaudu nii gümnaasiumihariduses kui ka kutsehariduses suudaksime tulevikus tagada peaaegu kõigile võimekatele keskhariduse?
Ma arvan, et selles suunas peab kindlasti liikuma ning Haridus- ja Teadusministeerium selles suunas jõupingutusi teeb. Meie kõige suurem probleem kõige laiemas plaanis on ilma kutse-, eri- ja ametialase ettevalmistuseta noorte hulk, mis ulatub 30%-ni, õigemini, isegi üle 30% tööjõust. Seda õpet põhihariduse tasemel anda ei ole võimalik. Selle probleemi lahendamine eeldab kõikide noorte osalust õppes pärast kohustusliku põhihariduse omandamist. Samas ei ole ma väga veendunud, et formaalne keskhariduse kohustuse sisseviimine muudaks tegelikku olukorda, ehkki poliitilise eesmärgina pean seda põhjendatuks. Mis puudutab selle teema haakumist koolivõrguga, siis kutsehariduses toimunud struktuurne reform, sh koolivõrku puudutavalt, on andnud positiivse kogemuse. Meil õpib 30 000 õppurit keskhariduse tasemel kutseõppeasutustes ja neid koole on 30, kui erasektor kaasa arvata, siis 40. Usun, et niisugune struktuurne reform on võimalik ka üldkeskhariduse tasemel. Kui kaua peaks noor pärast põhihariduse omandamist tingimata kutseharidussüsteemis osalema, see on juba konkreetsemate poliitiliste valikute küsimus. Aga nagu öeldud, põhimõtteline suund on see, et kõigil noortel oleks põhiharidus, välja arvatud hariduslike erivajaduste puhul, mille kohta on mehhanismid olemas, kõigil oleks kutse-, eri- ja ametialane ettevalmistus, võimalust pidi kõigil keskharidus ja vähemasti 40%-l kõrgharidus.
Teine täpsustav küsimus, Mailis Reps, palun!
Aitäh, lugupeetud aseesimees! Hea minister! Te tõite välja, et ainult rahaliselt või numbriliselt vaadates võiks gümnaasiume olla näiteks 54. Loomulikult, kui me vaatame ainult rahanumbrit, siis umbes 500 õpilast on selline gümnaasiumi suurus – te olete seda ka maininud –, kus gümnaasium saab iseseisvalt hakkama. Reaalselt aga tähendab see, et on maakondi, kus sellisel juhul ei oleks ühtegi gümnaasiumi. Selge, et selliselt on seda võimatu rakendada. Küsimus on selline: kas ja millisel määral on teil praegu analüüsimisel täielik õppetoetuste ja ka koolibusside rahastamise süsteem, ühiselamute ehitamine ja kõik muu selline? Kutsekoolide puhul rahastati neid asju Euroopa Liidu vahenditest ning osaliselt omavalitsuste ja riigi toel.
Loomulikult ei ole see rehkendus ainult fiskaalne. Päris selge on, et meie väikseim maakond ilma gümnaasiumita jääda ei saa, rääkimata paljudest muudest konkreetsetest näidetest. Seetõttu võib selle 54 kohta öelda, et sellest vähem kindlasti mitte. Kas sellest rohkem? Jah, aga kui palju, see ei vaja mitte ainult rehkendust paberi peal ja kabinettides, vaid ka konsultatsioone nende omavalitsustega, keda see vahetult puudutab. Loomulikult vajavad nii koolitransport kui ka mitmed muud instrumendid kompleksset läbivaatamist. Ma pean väga mõistlikuks ja soovitatavaks, et järgmisel Euroopa Liidu finantseerimisperioodil hoolitsetaks struktuurifondide abil ka üldhariduskoolide võrgu väljaehitamise eest, vähemasti samal tasemel, nagu see toimus sellel finantseerimisperioodil kutseharidussüsteemis.
Nüüd kaks kohapeal registreeritud küsimust. Priit Toobal, palun!
Aitäh, lugupeetud aseesimees! Hea minister! Ka mina avaldan teile kaastunnet. Minu küsimus käsitleb kohaliku omavalitsuse iseotsustamise ja isekorraldamise õigust gümnaasiumi pidamisel. Kui kohalik omavalitsus on nõus lisarahastama ja soovib üldhariduskoolina üleval pidada gümnaasiumi, siis mis alusel ja mis mehhanismiga riik selle gümnaasiumi sulgeb, kas rahastamist muutes või erinevate seaduste abil?
Kui mina koolis käisin, siis õpetati mulle niisugust tarkust, et vabadus on tunnetatud paratamatus. Ma arvan, et riigil ei ole mõistlik asuda seaduse või raha jõuga kõiki küsimusi lahendama. Paljudes küsimustes on konsensus kohalike omavalitsustega suurem, kui see välja paistab, seda puhtpoliitilistel põhjustel. Tahan väga loota, et kui on olemas terviklik lahendus kogu riiki puudutavalt, siis ka need poliitilised pudelikaelad, mis paljudes omavalitsustes ühel või teisel põhjusel on, koos likvideeritakse, pakkudes kompensatsioonimehhanisme või lahendusi, kui konkreetne kohalik omavalitsus seda vajab. Aga päris kindlasti, nii nagu ka erakoolide puhul, kui haridusasutuse ülalpidamiseks leitakse täies mahus omavahendeid, siis ei peaks riik seda kuidagi takistama hakkama.
Yana Toom, palun!
Aitäh, härra eesistuja! Austatud minister! Lähen oma küsimusega selle kava juurde. Ilmselt on ministeeriumis juba tehtud või tehakse praegu tööd mingi kava kallal, mis käsitleb õpetajate edasist saatust. Küllap tähendab see neile tööhõive muutust, töötust, mida iganes. Kas hakkab toimuma mingi ümberõpe või ootame, kuni vanemad õpetajad pensionile lähevad? Mis ootab ees paljusid õpetajaid, kes seoses koolivõrgu optimeerimisega ilmselt koondatakse?
Tõde on selline, et viimase tosina aasta jooksul on õpilaste arv üldhariduskoolides kahanenud kolmandiku võrra, aga õpetajate arv on jäänud samaks. See ei ole ilmselt ratsionaalne. Samal ajal me teame, et õpetajaskonna vanuseline struktuur tekitab probleeme, noori kooli ei tule. Koolivõrgu reformiga käib päris kindlasti kaasas õpetajaskonna restruktureerimine. Ilmselt on mõistlik järeldus see, et tõenäoliselt on viie aasta pärast üldhariduskoolides õpetajaid vähem kui praegu. Üks olulisemaid õpetajaid puudutavaid probleeme on väikestes koolides õpetajatele täiskoormuse tagamine. Vaadates, missuguseid õpetajaid puudu on, näemegi, et kõige raskem on leida osalise koormusega, kohati väga väikese koormusega õpetajaid, kellel on kuni kümme töötundi nädalas. Ma ei pea siin silmas mitte õppetunde, vaid töötunde. Nendele kohtadele inimeste leidmine, eriti maakohas, on äärmiselt keeruline, sest nendel inimestel puudub muu rakendus väljaspool õpetajaametit. Arvestades õpetajaskonna ealist koosseisu, suunduvad päris paljud õpetajad ilmselt varsti väljateenitud vanaduspensionile. Paljudel puhkudel tuleks näha ette võimalusi selleks, et saaks olla paindlikum, õpetaja võiks õpetada mitut ainet, tuleks ette näha täiendusõpetust. Ma arvan, et õpetajaameti reguleerimisel oleme läinud liiga bürokraatlikuks. Võib-olla peaksid võimalused ümberõppeks ja lisaerialade õpetamiseks olema avaramad, kui need siiamaani on olnud. Nii et koos koolivõrgu ülevaatamisega on vaja üle vaadata ka õpetaja tööülesannete täitmisega seonduv või tema ametijuhendiga seonduv.
Tänan! Lõpetan küsimuse käsitlemise.
Läheme kolmanda küsimuse juurde, mille on esitanud Riigikogu liige Jaak Allik. Sellele vastab Vabariigi Valitsuse liige Hanno Pevkur, teema on eestkoste teostamine. Jaak Allik, palun!
Lugupeetud sotsiaalminister! Eelmise nädala telesaade "Pealtnägija" tutvustas vaatajale Narva sotsiaalameti ja Ida-Viru Maakohtu koostöös käivitunud massilist töövõimetute eestkoste ümbervormistamist nende tegelikelt hooldajatelt nn elukutselistele eestkostjatele. Narva sotsiaalameti töötaja sõnul ei peagi selline eestkostja, kellel näidatud juhul oli 27 hooldatavat, käima eestkostetava juures, vaid lihtsalt kaitsma tema huve ja õigusi. Konkreetselt tähendas see, et eestkostja sai eestkostetava pensioni, tema hooldamist aga jätkas temaga koos elav ema, nüüd juba ilma selleks ettenähtud pensionita. Kohus aga ei võtnud ema avaldust menetlusse, kuna see oli koostatud vene keeles. Aga Narva Narvaks. Mind hämmastas Sotsiaalministeeriumi kommentaar selles saates, kus tõdeti, et elukutselised eestkostjad on välismaal täiesti toimiv praktika, aga Eestis veel vähe levinud. Seoses sellega küsin: kas Sotsiaalministeeriumil on ka kohustus ja võimalused omavalitsuste sotsiaaltööd kontrollida või neile metoodilist abi anda, eriti veel, kui ministeeriumi arvates on tegemist eesrindliku välismaise kogemuse juurutamisega Eestis?
Aitäh, hea küsija! Eestkoste korraldus on kahtlemata teema, mis puudutab väga paljusid. Me peame meeles pidama, et eestkostele ei anta kedagi lihtsalt niisama, sellepärast, et see kellelegi meeldib. Eestkostele andmist otsustab Eesti riigis kohus ja kohus otsustab eestkoste iga kord eraldi. Ka selle juhtumi puhul ei teinud kohus ju massotsust 27 hooldatava kohta, vaid iga kord tehti eraldi otsus. Nüüd sellest, kuidas eestkoste peaks olema korraldatud. Tasub meenutada, et 2010. aastal arutas parlament uut perekonnaseadust, muu hulgas eestkoste regulatsiooni. Eestkoste regulatsiooni loodi näiteks lisavõimalus, et eestkostet võivad korraldada ka juriidilised isikud. Kui vaadata Eesti praegust praktikat, siis nii ka on. Meil on olemas SA Kärla, kes kannab hoolt Sõmera Hooldekodu klientide eest Saaremaal, ja on olemas MTÜ Eesti Eestkostekorraldus. Seda ei tasuks kindlasti ette heita, et meil sellised võimalused on. Aga ma veel kord rõhutan: eestkoste seatakse üksikisikute puhul. Mis puudutab meie võimekust või võimalusi, siis loomulikult meil metoodilisi võimalusi juhendamiseks on. Üks konkreetne asi, mis head küsijat võiks huvitada, on see, et Hasartmängumaksu Nõukokku on esitanud taotluse seesama MTÜ Eesti Eestkostekorraldus, uurimaks ja selgitamaks eestkostjate olukorda Eestis ja nende teadmisi. Usun, et Hasartmängumaksu Nõukogu kiidab selle taotluse heaks ja me saame järgmise aasta esimeses pooles või teises kvartalis sellest ilusa ülevaate.
Jaak Allik, esimene täpsustav küsimus, palun!
Lugupeetud minister! Pärast nimetatud saadet olen ma saanud Narvast veel mitmeid kirju sotsiaalameti töö kohta. Samas ütles saates esinenud Narva abilinnapea, et sotsiaaltöö on selline töö, mille puhul inimesed ei saa aru, et neile head tehakse, see on niivõrd spetsiifiline sfäär, kuhu ta ei ajakirjanikel ega poliitikutel nina toppida ei luba, oma alluvatel midagi kommenteerida aga keelab. Jääbki siis üle ainult loota Sotsiaalministeeriumile. Ma küsin veel kord: kas ministeerium näeb oma ülesannete hulgas ka kohustust olla kursis omavalitsustes sotsiaaltöö alal toimuvaga ning kontrollida omavalitsuste sotsiaaltööd, või on ministeeriumi arvates riik ja omavalitsused täiesti eraldi?
Aitäh! Vaatame seda olukorda natuke inimese poole pealt. Inimese jaoks on suhe omavalitsuse või ministeeriumiga käsitletav kindlasti riigi ja kodaniku suhtena. Me peame arvestama, et sotsiaaltöö on algselt olnud üks olulisi kohaliku omavalitsuse ülesandeid ja sotsiaalvaldkonna korraldus jääb ka tulevikus kindlasti omavalitsuse ülesandeks. Inimesega suhtleb kohapeal kõige paremini ikkagi omavalitsus. Omavalitsuse töötajad on need, kes kohalikke olusid kõige paremini tunnevad. Eestkoste korraldus ja järelevalve on loomulikult reguleeritud seadustega ning neid peavad täitma nii ministeeriumi töötajad kui ka kohaliku omavalitsuse töötajad. Kui vaadata ka kohaliku omavalitsuse korralduse seadust, mitte ainult perekonnaseadust, siis kohaliku omavalitsuse korralduse seaduses, hea küsija seda kindlasti teab, on § 6, mis ütleb, et kohalik omavalitsus korraldab kõiki kohaliku elu küsimusi, aga ühes lõikes on seal toodud just nimelt sotsiaalküsimused. Need sotsiaalküsimused ongi vaja kohapeal lahendada ja seista hea selle eest, et inimestele oleks tagatud adekvaatne teenindamine.
Jaak Allik, teine täpsustav küsimus, palun!
Härra minister! Ma küsin siis veel selgemalt üle. Kui kodanik ei ole rahul sotsiaaltöö korraldusega kohalikus omavalitsuses, kas ta võib siis pöörduda ministeeriumi või riigi poole? Kas riigil on siin mingi funktsioon või on ainuke, kelle poole saab pöörduda, Riigikogu liige, kellel ei ole just eriti palju võimalusi seda sfääri reguleerida?
Aitäh, hea küsija! Nii nagu teie Riigikogu liikmena, nii ka iga inimene, kes soovib saada selgitust kas õigusaktis kirjapandu või mõne juhtumi kohta, võib selgituse saamiseks pöörduda ministeeriumisse ja ministri poole. Vastatakse kindlasti. Kui tal on konkreetne etteheide mõne haldusakti kohta, mille on andnud omavalitsus, või kohtuotsuse kohta, siis saab pöörduda ka kohtusse. Tegelikult pöördutigi selle telesaate tegemise käigus ministeeriumi poole. Me selgitasime olukorda, seda, millised on võimalused. Seal oli juttu ühest konkreetsest isikust ja ka ühest isikust, kes soovis seda olukorda vaidlustada. Võimalused selleks on Eesti Vabariigis täiesti loodud. Kui ta soovib selgitust seaduste või selle kohta, mida üks või teine asutus peab tegema, siis me hea meelega jagame selgitusi, tõlgendame ka seadust. Kui ta soovib olukorda muuta, siis peab ta pöörduma kohtu poole, sest Eesti riigis on asjad seatud nii, et eestkostele andmist ja sellest loobumist otsustab iga kord kohus. Ma rõhutan ühe asja veel üle: kohus ei pea seadma eestkostet kogu inimese tegevuse üle, vaid ta võib öelda, et eestkostja tegeleb näiteks ainult rahaasjadega või ainult hooldust puudutavate küsimustega. Selles mõttes on Eestis kohtusüsteemile antud võimalus seda reguleerida. Ma väga loodan, et Eesti kohtunikud vaatavad väga tõsiselt kõiki taotlusi, mis neile tulevad.
Nüüd kaks kohapeal registreeritud küsimust. Priit Toobal, palun!
Aitäh, lugupeetud aseesimees! Hea minister! Kuna ka Sotsiaalministeerium kommenteeris seda näitena toodud Narva juhtumit, siis olete sellega kindlasti kursis. Minu küsimus ongi: kas Narva Linnavalitsus käitus selle juhtumi puhul kuidagi valesti või seadusvastaselt?
Aitäh! Me oleme saanud Narvast selgitusi ja oleme püüdnud olukorraga tutvuda. Selle põhjal võib öelda, et seadusrikkumist seal ei olnud. Seadusrikkumisega oleks olnud tegemist siis, kui Narva Linnavalitsus oleks läinud küsima kohtust eestkostet enda nimele – omavalitsus võib olla eestkostja – ja siis oleks selle lepinguga edasi delegeerinud. Meile teadaolevalt määras kohus eestkostjaks konkreetse isiku ja Narva linnal oli tehtud leping selle konkreetse isikuga. Seda tehakse. Kohus määras ikkagi konkreetse isiku, millest tulenevalt seadust ei rikutud.
Mailis Reps, palun!
Aitäh, lugupeetud Riigikogu aseesimees! Hea minister! Te juba mainisite, et on võimalik määrata kas täielik või ainult sisuline eestkoste, teatud juhtudel ka ainult rahaline eestkoste. Te olete kindlasti väga hästi kursis, et laste puhul, ka puuetega laste puhul, on olnud tõsine probleem see, et kui kohus jätab kogemata või meelega selle nn täieliku eestkoste määramata, siis võib tekkida paradoksaalne olukord, kus lapse eest hoolitsevad ühed inimesed, aga puude puhul makstava rahalise toetuse saab see lapsevanem, kes lapsega tegelikult ei tegele. Kas te olete seda ministeeriumis kompleksselt vaadanud ja plaaninud kohtunikke koolitada, et selliste juhtumite arvu vähendada?
Aitäh! Kui 2010. aastal jõustus uus perekonnaseadus, siis minu mäletamist mööda korraldas Justiitsministeerium kohtunikele eraldi koolituse. Kuna muutusid ka eestkoste sätted, juurde tuli nimelt juriidilise isiku kasutamise võimalus, siis käidi seal ka eestkosteküsimused üle. Ma väga loodan, et kui Hasartmängumaksu Nõukogus leiab MTÜ Eesti Eestkostekorraldus taotlus toetust, siis me saame parema pildi sellest, mida see muudatus on endaga kaasa toonud. Kui rääkida sellesama mittetulundusühingu hinnangulisest arvamusest, siis nad ütlevad, et ühel isikul võiks sõltuvalt probleemide ulatusest olla kuni 30 eestkostetavat. See vajab kindlasti hindamist. Aga kohtunikele jääb selles mõttes ikkagi subjektiivne õigus otsustada, seda ei saa kohtunikult ära võtta. On kohtuniku teha, kas ta kutsub eestkoste määramise juurde omavalitsuse esindaja, kas ta kutsub sinna naabreid või kedagi muud, et eestkostjaks saaks määratud kõige õigem inimene kõige õigemas ulatuses. Loomulikult, kohus saab oma otsuseid teha nende andmete pinnalt, mis talle on esitatud. Kui kohtule esitatakse valeandmeid või on andmeid ebapiisavalt, kui keegi vassib, siis võib tagajärjeks olla see, et kellelegi tehakse liiga. Minu üleskutse omavalitsustele on, et kui nad osalevad eestkoste määramise protsessis, siis tuleb asjadest rääkida ikkagi nii, nagu asjad on. Ka eestkoste taotleja peab vaatama, et eestkoste ulatus oleks õige ja et eestkostja, kes määratakse, oleks kõige õigem.
Aitäh! Lõpetan küsimuse käsitlemise.
Liigume edasi neljanda küsimuse juurde. Neljanda küsimuse on esitanud Riigikogu liige Yana Toom, sellele vastab valitsusliige Jaak Aaviksoo ja teema on koolide õppekeel. Yana Toom, palun!
Aitäh, härra eesistuja! Austatud härra minister! Minu küsimus on tingitud soovist kokku leppida terminite kasutamises, kui see võimalik on, rääkides õppekeele problemaatikast. Ministeerium, rääkides koolidest, kes on taotlenud endale venekeelse õppe loa, kasutab ikka ja jälle selliseid sõnu nagu "erand" ja "edasilükkamine", kuigi, kui me loeme põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse § 21, siis me ei loe sealt välja erandit, vaid valikuvõimalust, ja me ei loe sealt välja pikendamist, kuna siin ei ole üldse mingit tähtaega määratud. Kas te olete minuga nõus, et sõnad "erand" ja "pikendamine" on kõnesoleval juhul juriidiliselt ebatäpsed?
Aitäh, hea küsija! Õppekeelt reguleerib põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse § 21, kus on öeldud, et gümnaasiumi õppekeel on eesti keel. Munitsipaalgümnaasiumis või selle üksikutes klassides võib õppekeeleks olla ka muu keel. Loa muus keeles toimuvaks õppeks või kakskeelseks õppeks annab Vabariigi Valitsus valla- või linnavolikogu taotluse alusel. Sellise ettepaneku teeb valla- või linnavolikogule kooli arengukavast lähtudes hoolekogu. Sellest lausest "Gümnaasiumi õppekeel on eesti keel" järeldan mina, et see on üldreegel. Järgnevad laused annavad võimaluse sätestada õppekeelena ka mõni muu keel. Seetõttu on pärast niisugust otsust selles paragrahvis ettenähtud korra järgi tegemist erandiga üldreeglist, ehkki sõna "erand" seadus ei kasuta. Ühtlasi ei puuduta seadus tähtajatu või tähtajalise loa andmise teemat. Tõlgendan seda niimoodi, et see otsus on Vabariigi Valitsuse pädevuses, lähtudes taotluses toodud asjaoludest ja põhjendustest. Haridus- ja Teadusministeerium, esitades kahe kohaliku omavalitsuse taotlust Vabariigi Valitsusele otsustamiseks, lähtus just nendest argumentidest. Vabariigi Valitsus pidas põhjendatuks anda see luba, üldreeglist erinev luba, kolmele koolile, sh tähtajaliselt.
Esimene täpsustav küsimus, Yana Toom, palun!
Aitäh! Härra minister! Kas te olete kursis järgmise asjaga? Miks ma kahtlen, kas te olete sellega kursis? Ma kuulasin hiljuti teie intervjuud Raadio 4 eetris, kus kõlas ka selline lause, et te ei saa aru nendest koolidest, kus võideldakse eesti keele vastu. Niisiis, küsimus: kas te olete kursis sellega, et eranditult kõik koolid, kes on andnud sisse taotluse venekeelseks õppeks, õpetavad juba praegu gümnaasiumiastmes eesti keeles vähemalt 30% aineid?
Jah, ma olen teadlik, et enamik koole on üleminekuga eestikeelsele õppele hästi toime tulnud. Enamgi veel, nad ei ole taotlenud ei muus keeles õpetamise luba ega erandite tegemist ei tähtajatult ega tähtajaliselt. Mulle tundub, et koostöö, mis on kujunenud Haridus- ja Teadusministeeriumi ning nende koolide vahel, on olnud konstruktiivne ja hea. Samal ajal olen ma ka isiklikel kohtumistel kuulnud seisukohti, milles vastandatakse eesti ja vene keelt. Pean niisugust vastandamist kahetsusväärseks ja loodan, et haridusministeeriumi ja koolide koostöös ning loodetavasti ka kohalike omavalitsuste konstruktiivsel toel on tulevikus võimalik niisuguseid vastasseise välistada.
Yana Toom, teine täpsustav küsimus, palun!
Aitäh! Projekti "Minu riik" raames käivad Riigikogus küllaltki tihti kooliõpilased. Mul oli kohtumine Ahtme Gümnaasiumi üheksanda klassi õpilastega. Järgmisel aastal läheb gümnaasium üle eestikeelsele õppele, nad hakkavad õppima eesti keeles, aga nad ei räägi seda keelt üldse mitte. Ma tean, et teil on olnud kohtumisi koolides. Kas teil on plaanis minna ka sellisesse kooli, kus on alust kahtlustada, et see probleem on väga teravalt üleval? Ma küsin jätkuks teie eelmisele vastusele veel kord: kas te olete minuga nõus, et sellise taotluse esitamine ei tähenda vene gümnaasiumi jaoks võitlust eesti keele vastu?
See argumentatsioon on nendes taotlustes ammendavalt ära toodud. Haridus- ja Teadusministeerium on taotlusi analüüsinud ning nende põhjal teinud asjakohased ettepanekud Vabariigi Valitsuses otsustamiseks. Ma ei ole vastavas esildises eesti keele vastu võitlemist kordagi maininud. Mis puudutab kahetsusväärset informatsiooni Ahtme koolis õppivate noorte kohta, kes üheksandasse klassi jõudes üldse eesti keelt ei oska, siis ma arvan, et järelevalve korras väärib uurimist, kuidas on niisuguse väljundi puhul suudetud täita põhikooli õppekava. Tegelen sellega kindlasti.
Läheme nüüd kohapeal registreeritud küsimuste juurde. Raivo Järvi, palun!
Suur tänu! Küsin haridusministrilt üldistava küsimuse. Kuivõrd on see teema, mis praegu üleval on, pretsedent Euroopa Liidu mastaabis? Me teame, et liikmesriikide hulgas on ka neid, kes olid varem meie saatusekaaslased.
Aitäh! Usun, et keerukatel ajaloolistel põhjustel kujunenud olukord, kus üldharidussüsteem ei toimi mitte ainult riigikeeles, vaid olulises ulatuses ka muus või muudes keeltes, on üsna erandlik nii Euroopas kui ka maailmas. Riigikeelset õpet ei peeta niivõrd poliitiliseks, vaid sotsiaal-majanduslikuks küsimuseks, mille kaudu tagatakse kõikide kodanike ja riigi territooriumil elavate inimeste täielisem integratsioon sotsiaal-majanduslikku ellu. Pean kohaseks siin saalis refereerida hiljuti Tallinna Ülikoolis tehtud uuringut, mis muude parameetrite kõrval vaatles venekeelsetest ja eestikeelsetest peredest pärit isikute toimetulekut Eesti ühiskonnas, sh töötasustamist. On väga selge korrelatsioon riigikeeleoskuse ja töötasulõhe vahel. See lõhe ei ole kahetsusväärselt olemas mitte ainult eesti ja vene keeles kõnelevate inimeste vahel, vaid ka näiteks meeste ja naiste erinevat sissetulekut puudutavalt. Leian, et teadusliku uurimistöö andmed osutavad veel kord, et olulises osas on riigikeeleõpe mõeldud toetama neid noori, kes riigikeele omandamise kaudu kasvatavad oma toimetuleku- ja konkurentsivõimet Eesti ühiskonnas. Nii toimub see teistes riikides. Nendest põhimõtetest ja eelkõige õpilaste endi huvidest on olulises osas lähtunud ka Haridus- ja Teadusministeerium, säilitades nendele erineva etnilise taustaga inimestele võimaluse õppida Eesti üldhariduskoolides ka oma keelt ja kultuuri.
Lembit Kaljuvee, palun!
Aitäh, härra juhataja! Hea minister! Muudatused haridusvaldkonnas, on need siis väiksemad või suuremad, on kindlasti väga pikaajalise mõjuga. Kuulates teie vastuseid koolivõrgu kohta, jäi mulle mulje, et te valdate teemat väga hästi ja põhjendate asju korrektselt. Aga üks asi paneb mul punase lambikese põlema. Te olite 15 aastat tagasi haridusminister ja põhjendasite siis väga hästi, miks on vaja Tartu Ülikoolis ette valmistada vähem arste, 200 asemel 70. Nüüd on olukord, kus meil arste ei ole. Aga küsimus on selline: kui pika aja peale te olete kõiki neid asju prognoosinud, et me ei oleks 10–15 aasta pärast lõhkise küna ees?
Aitäh! Mis puudutab kõrgharidusega spetsialistide ettevalmistamist, siis see on ülikooliseaduse ja rakenduskõrgkooli seaduse kohaselt eelkõige siiski Haridus- ja Teadusministeeriumi pädevuses, kes riiklikku koolitustellimust esitades konsulteerib eri ametkondadega. Teatavasti eksisteerivad üsna suured käärid avalike ootuste või huvide ja üliõpilaste või üliõpilaskandidaatide valikute vahel. Konkreetsemalt ei ole mitmel ameti- ja erialal esineva töötajate puuduse taga päris kindlasti ainult haridussüsteemi probleemid. Töötingimused, saadav palk ja mitmed muud asjaolud määravad noorte või ka juba töötavate inimeste valikud töökoha perspektiivi silmas pidades. Mitme eriala inimesed on eri põhjustel, aga eelkõige tööalastel põhjustel, Eestist lahkunud ja otsinud rakendust lähiriikides või kaugemalgi. Lahendada neid probleeme ainuüksi kõrgharidus- või kutseharidussüsteemi kaudu on vähemasti osaliselt sõelaga vee kandmine. Loodan väga, et nii meditsiiniõdede ja arstide kui ka õpetajate, keevitajate ja mitme muu kutseala esindajate ettevalmistamise ja tööhõive küsimused saavad terviklikuma ja komplekssema analüüsi objektiks, kui on pelgalt arvude tõstmine riikliku koolitustellimuse real. Arstide kohta võin märkida, et arstide arv Eesti riigis ei ole siiski drastiliselt kahanenud, vaid on pigem suurenenud. Loodan, et olemasoleva arstkonnaga on võimalik vähemasti rahuldavalt, aga loodetavasti heal tasemel hoolitseda Eesti tervishoiusüsteemi vajaduste eest.
Tänan! Lõpetan küsimuse käsitlemise.
Liigume viienda küsimuse juurde. Selle on esitanud Riigikogu liige Rannar Vassiljev ja sellele vastab Vabariigi Valitsuse liige Hanno Pevkur. Teema on üldhaiglate olukord. Rannar Vassiljev, palun!
Aitäh! Hea minister! Riigikontrolör oli oma ülevaate peatükis "Seisak tervishoius" üsna kriitiline haiglareformi pidurdumise suhtes. Kas haiglavõrgu optimeerimise kontseptsiooni jätkamine on endiselt päevakorral ja milline on selles valguses üldhaiglate perspektiiv? Kas nad jätkavad aktiivravi või muutuvad pigem hooldusravihaiglateks?
Aitäh! Mina ütlen riigikontrolörile ja ka teile, et selles mõttes kindlasti midagi pidurdunud ei ole. Kui me vaatame haiglavõrgu arengukava, mis omal ajal vastu võeti, ja rootslastega koos tehtud kava "Estonian Hospital Master Plan 2015", siis näeme, et suured otsused on kõik tehtud. Kui näpuga järge ajada, siis võib öelda, et me ei ole veel saavutanud seda voodihõivet või voodite arvu, mis arengukavas oli ette nähtud, kuid selles suunas liikumine käib. Samamoodi, mis puudutab haiglate profiili, siis tegelikult on n-ö suuremad küsimused ainult Põlva ja Rapla sünnitusosakonnas. Rapla on otsuse teinud, vaatame, kuidas Põlva edasi läheb. Kui te küsite üldhaiglate kohta, siis minu jaoks ei ole küsimus selles, kuidas me asutust nimetame, kas kohalikuks haiglaks, üldhaiglaks või keskhaiglaks. Minu jaoks on küsimus selles, millist teenust ühes või teises haiglahoones saab. See, kuidas me seda nimetame, ei ole üldse oluline. Kui te küsite üldhaiglate kohta selles mõistes, nagu me neid praegu teame, siis kindlasti jääb nendes alles ka aktiivravi. Need tulevikuvisioonid, mis vaatavad pikema aja peale ette, ju näitavad, et arstiabi kättesaadavus maakonnakeskuses peab olema tagatud iga päev ja ööpäev läbi, mis tähendab, et ei piisa ainult hooldusravist. Aktiivravi jääb kindlasti mingis ulatuses alles. Kaugemas perspektiivis tuleb kindlasti vaadata neid teenuseid, mida ühest või teisest haiglast saab. Need arutelud käivad ministeeriumis ka praegu. Olen kutsunud kõik haiglajuhid väikesele istumisele, et seda teemat, muu hulgas Riigikontrolli auditit, edasi arutada.
Tänan! Esimene täpsustav küsimus, Rannar Vassiljev, palun!
Aitäh! Mainisite haiglateenuseid. Läänevirulasena on mul eriti hingel üks üldhaigla, nimelt AS Rakvere Haigla. Teatavasti tekkisid seal aasta alguses probleemid lastearstiga. Toona te lubasite kiireid lahendusi. Tsiteerin: "Lahendus on leida kas või osalise koormusega pediaater Rakvere Haiglasse ja siia juurde tuua residentuurist residendina tegutsev noor." Küsimuse peale, kas suudate enne valimisi lahenduse leida, vastasite: "Ma tahaks loota, et siin on küsimus nädalas või nädalates, mitte kuus või paaris. Kindlasti peab see lahendus saabuma, kas või ajutine." Niipalju kui mina tean, praegu Rakvere Haiglas lastearsti pole. Miks nii?
Aitäh küsimuse eest! Küsige seda Rain Seppingult, haigla juhilt. See teadmine, mis tol hetkel oli, tugines paljuski ikkagi sellele, mida haigla juht ütles ja millised võimalused meil sel hetkel olid. Sel ajal toimusid läbirääkimised nii Tartu Ülikooliga kui ka konkreetselt paari pediaatriga, kes pidid sinna haiglasse tööle minema. Sel hetkel öeldu oli selle hetke parim teadmine. Rääkides sellest, kas ja kuidas Rakvere Haiglaga üldisemalt edasi minna, tuleb öelda, et siin on väga palju võimalik ära teha Rakvere Haiglal endal, samuti Rakvere Haigla omanikel ehk kõikidel Lääne-Virumaa omavalitsustel. Esimene suur küsimus on loomulikult see, kuidas valmis ehitada hooldusravikompleks, kus plaanid on ju muutunud. Sa ise Rakvere inimesena tead väga hästi, et algul oli plaan kollane maja korda teha, renoveerida, nüüd aga on jutt, et see maja võetakse maha ja ehitatakse uus. Ehitushinnad uue maja ehitamisel on loomulikult kõrgemad, kui need olid renoveerimisprojekti puhul. Nüüd peavad omanikud otsustama, kas tehakse ikkagi ainult hooldusravi või osutatakse ka lisateenuseid, mida haigla juhtkond on ette pannud. Eks sellest sõltu väga palju ka see, mis tulevikus saama hakkab. Rääkides pediaatrist, siis ei ole mingit probleemi sellega, kui Rakvere Haigla soovib näiteks meie ja Tartu Ülikooli vahendamist või abi. Me oleme selleks valmis. Mis puudutab ülikooli ja pediaatrite suunamist, siis ma olen Tartu Ülikooli arstiteaduskonnaga põgusalt rääkinud, millised on võimalused residentuuri üldhaiglatesse viia. Selles osas tööd jätkuvad, et me saaksime näiteks osalise residentuuri korraldada üldhaiglates, sh Rakvere Haiglas. See võiks noori arste rohkem haiglatega siduda.
Teine täpsustav küsimus, Rannar Vassiljev, palun!
Aitäh! Iseenesest on äärmiselt tore, et inimesed aja jooksul targemaks saavad. Ma saan aru, et kui enne valimisi oli lastearstiteema lahendamine ministri võimaluste piires või tema pädevuses, siis enam ei ole, nüüd on see haigla mure. Aga mul on üks konkreetne küsimus ka: toona, enne valimisi, te leidsite aega ja võimalust käia Rakvere Haiglas, et seda probleemi kiiresti lahendama hakata ...
Hea küsija! Vabandust, ma katkestan teid! Mul on palve saalis olevatele Riigikogu liikmetele ja ka külalistele lülitada mobiiltelefonid vaikse režiimi peale. Vabandust, et ma sekkusin! Palun anda küsijale 20 sekundit lisaaega!
Kas te pärast valimisi olete ka Rakvere Haiglas käinud, et lastearstiprobleemi lahendada?
Aitäh! Ühe või teise probleemi lahendamiseks ei pea ilmtingimata alati kohal käima. Võib juhtuda, et ministeeriumis ka telefoni teel asju ajades ja inimestega suheldes saab küsimusi palju operatiivsemalt lahendada. Nagu ma ütlesin, lähinädalatel on tulemas üks kohtumine kõikide haiglate juhtidega. Seal ma näen kindlasti uuesti ka Rain Seppingut. Ütlen veel kord, et tol hetkel oli see parim võimalik teadmine. Mis puudutab seda, kas ma üldhaiglates käin, siis käin ikka. Hiljuti ma käisin Ida-Virumaal ja plaanin ka teistes haiglates käia. Sellest, millises järjekorras või kuidas ma nendes käin, ei tasu küll mingisuguseid valimisteemasid otsida. Loomulikult, kui me räägime perearstidest, siis see ei ole ainult Lääne-Virumaa probleem. Samamoodi ei ole üldhaigla ühe või teise arsti küsimus ainult Lääne-Virumaa probleem. See muutus seal ajakirjanike ja kohalike inimeste mureks. Loomulikult tegelesin ma sellega. Olen tegelnud ka teiste küsimustega teistes haiglates. Samamoodi võime rääkida Hiiumaa Haigla tomograafist. See ei ole minu valimispiirkond, sellepärast ma nagu ei peaks Hiiumaa Haigla tomograafiga tegelema. Aga näe, tegelen! See ongi ministri ülesanne – tegelda erinevate muredega. Loodame, et lahendus siiski leitakse. Nagu ma ütlesin, me oleme omalt poolt ka edaspidi nõus sinna nõu ja jõuga appi minema. See ei ole küll üksi haigla mure, aga selge on, et lepingu sõlmib ja töötajate otsimise eest vastutab otseselt ikkagi haigla.
Nüüd läheme kohapeal registreeritud küsimuste juurde. Lembit Kaljuvee, palun!
Aitäh, härra juhataja! Hea minister! Haiglate juurest jõudsime arstide juurde, mis on ka loogiline. Praegu teie naabriks olev minister ütles, et arste Eestis jätkub, nende arv on paras või piisav. Kuidas teie arvate, kas Eestis jätkub arste või ei, kui 40 piirkonda on ilma perearstita, paljudes kohtades peavad perearstid tegema tööd ka väljaspool oma piirkonda ja väga paljudes haiglates on eriarste puudu?
Aitäh küsimast! Kui vaadata Euroopa keskmist, siis on meil arste täiesti piisavalt. Küsimus on selles, kus nad töötavad ja millistes piirkondades nad peamiselt on. Me teame, et meie põhipiirkonnad on Tallinn, Tartu ja ka keskhaiglad. Kui Ida-Virumaa välja arvata, siis tegelikult keskhaiglates väga suurt muret arstidega ei ole, seda Pärnus ja Tallinnas. Küll tuleb sellega loomulikult tegelda, nii nagu igal erialal tuleb tegelda juurdekasvu planeerimisega. Mis puudutab perearste, siis ma soovitan tulla teil homme avalikule kuulamisele riigieelarve kontrolli erikomisjoni, seal räägitakse esmatasandi arstiabist väga laialt ja põhjalikult. Ma arvan, et ei ole mõistlik seda kõike praegu ühe minuti sisse mahutada. Seal tuleb pikk avalik arutelu, siis räägime pikemalt.
Teine kohapeal registreeritud küsimus. Kalle Laanet, palun!
Aitäh, austatud juhataja! Hea minister! Sa Rannarile vastates puudutasid põgusalt Hiiumaa teemat. Sellega kaasnevalt on mul küsimus: oskad sa meid valgustada, mis seisus Hiiumaa kompuutertomograaf praegu on?
Aitäh! Ma eeldan, et Hiiumaa kompuutertomograaf on kusagil tehases kokkupanemisel. Hiiumaa Haigla ei ole hanget veel teinud. Aga loomulikult, kui Eesti rahvas on kogunud selle jaoks raha, siis püüab riik appi tulla ja puuduoleva summa eraldada. Mina tegin ettepaneku 2011. aasta eelarve muutmise käigus need vahendid leida. Kõik liigub selles suunas, et kui Riigikogu 2011. aasta eelarve muutmise heaks kiidab, siis saab Hiiumaa Haigla kuulutada välja konkursi või n-ö vähempakkumise, et saada endale kompuutertomograaf. On hea meel see siit praegu välja öelda.
Tänan! Lõpetan küsimuse käsitlemise. Head ametikaaslased! Ma tänan teid küsimast! Head valitsusliikmed! Ma tänan teid vastamast! Tänane infotund on lõppenud.
Head ametikaaslased! Austatud Riigikogu! Tere päevast! Alustame Riigikogu täiskogu II istungjärgu viienda töönädala kolmapäevast istungit. Kõigepealt palun Riigikogu kõnetooli neid Riigikogu liikmeid, kes soovivad üle anda eelnõusid või arupärimisi. Indrek Saar, palun!
Lugupeetud juhataja! Head kolleegid! Eile riigikontrolöriga vesteldes ja tema aruannet lugedes saime teada, et energeetikas valitseb selgusetus. Sellega seoses on meil majandus- ja kommunikatsiooniministrile mõned küsimused. Narva plaanitakse ehitada kahte uut põlevkivielektrijaama plokki, mille hinnanguline kogumaksumus on suurusjärgus miljard eurot. See investeering ei tasu ennast ära, sest muudab põlevkivienergia hinna liiga kõrgeks. Valitsus on otsinud võimalusi panna sinna maksumaksja raha. Esimene katse kvalifitseerus selgelt riigiabiks, sest riigiabi on riigi abi ja kaksipidi ei saagi seda tõlgendada. Nüüd tahetakse minna teisele katsele CO2 kvootidega, mis on täpselt samasugune materiaalne vahend nagu igasugune muu investeering. Nagu riigikontrolöril ja paljudel teistel on meil väga suur kahtlus, kas selline võimalus üldse eksisteerib. Samas on investeering ette võetud ja meie kõigi ühine raha võib selles ehituses ära põleda. Sellepärast tahame Juhan Partsi käest teada, kuidas ta kavatseb selle investeeringu tagada, sest lisaks kõigele on ta Eesti Energia nõukogu esimehele Jüri Käole lubanud, et isegi kui Euroopa Komisjon ei luba kasutada CO2 kvoote, siis riik selle raha annab. Meie tahame ministri käest teada, kust see raha tuleb ja kas nii käituda on mõistlik. Aitäh!
Rohkem kõnesoove ei ole. Olen Riigikogu juhatuse nimel vastu võtnud ühe arupärimise. Meie kodu- ja töökorra seaduse kohaselt otsustab Riigikogu juhatus selle edasise menetlemise. Head ametikaaslased! Liigume nüüd teadete juurde. Riigikogu juhatus on võtnud menetlusse järgmised eelnõud ja määranud neile juhtivkomisjonid: Vabariigi Valitsuse s.a 17. oktoobril algatatud Eesti Vabariigi ja Jersey vahelise tulumaksudega topeltmaksustamise vältimise ning maksudest hoidumise tõkestamise lepingu ratifitseerimise seaduse eelnõu, mille juhtivkomisjon on rahanduskomisjon; Vabariigi Valitsuse s.a 17. oktoobril algatatud Eesti Vabariigi valitsuse ja Singapuri Vabariigi valitsuse vahelise 18. septembril 2006 Singapuris allakirjutatud tulumaksudega topeltmaksustamise vältimise ning maksudest hoidumise tõkestamise lepingu muutmise protokolli ratifitseerimise seaduse eelnõu, mille juhtivkomisjon on rahanduskomisjon. Riigikogu juhatus on otsustanud muuta Vabariigi Valitsuse s.a 28. septembril algatatud Eesti keskmise palgaga seotud ametipalkade maksmise ajutise korralduse seaduse, kõrgemate riigiteenijate ametipalkade seaduse, Kohtute Raamatupidamiskeskuse Rahandusministeeriumi valitsemisalasse üleviimisega seotud seaduste, riigieelarve seaduse ning Vabariigi Valitsuse seaduse ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu (101 SE) juhtivkomisjoni ning on määranud uueks juhtivkomisjoniks põhiseaduskomisjoni. Ma usun, et kõik ametikaaslased ühinevad minuga, kui ma soovin nendele juhtivkomisjonidele jõudu eelnõude menetlemisel! Nüüd teeme kohaloleku kontrolli. Kohalolijaks registreerus 71 Riigikogu liiget, puudub 30.
Tänases päevakorras on meil ka täpsustus. Nimelt jäi eile pooleli Vabariigi Valitsuse esitatud Riigikogu otsuse "Riigi 2010. aasta majandusaasta koondaruande kinnitamine" eelnõu arutelu ja seda siis, kui rahanduskomisjoni esimees Sven Sester vastas küsimustele. Seega palun ma uuesti Riigikogu kõnetooli rahanduskomisjoni esimehe Sven Sesteri! Küsimus jäi esitamata ametikaaslasel Inara Luigasel. Inara Luigas, palun!
Austatud rahanduskomisjoni esimees! Ma olen vahepeal ära unustanud, mida ma konkreetselt pidin küsima, aga ...
Ma võin teid aidata.
... ma küsin sellist asja, millest ka rahanduskomisjonis juttu oli. Kuidas Eesti riigi antud garantiid kanduvad riigieelarvesse, kas need on tulevikus meie kohustused ja kuidas tõlgendatakse neid kohustusi siis, kui Eesti riigil tekivad raskused ja Eesti riik läheb ise laenu võtma?
Aitäh! Tegelikult teil ei olnud see küsimus. Kui ma hiljem koridoris teiega vestlesin, siis oli teil hoopis teine küsimus, see oli seotud Peeter Võsa jätkuküsimusega. Aga ei ole hullu, saate võib-olla ka selle veel ära küsida. Tegelikult ei olnud komisjonis eraldi juttu sellel teemal, kuidas garantiid ja kohustused kanduvad riigieelarvesse, riigi bilanssi. Kuigi sellest juttu ei olnud, püüan teile anda vastuse, nii nagu mina seda näen. Kõik meie laenukohustused peaksid olema bilansis kajastatud. Kui on tagatised, siis ma arvan, et tagatiste puhul on tegemist, äriettevõtete puhul vähemalt nii on, bilansiväliste kohustustega. Võib-olla võiks seda täpsustada, arvestades just vastu võetud EFSF-i suurt tagatist. Seda teemat võiks kindlasti ka ministeerium kirjalikult meile selgitada. Aga mulle tundub, et see on bilansiväline kohustus. Loogika ütleb, et vaevalt meie potentsiaalne laenukohustus kahemiljardilise tagatise väljaandmisel automaatselt täpselt sama suurusjärgu võrra muutuks. Kui me räägime konkreetselt EFSF-ist, siis võib lisada, et sel hetkel, kui me selle kahemiljardilise kohustuse võtsime, meil tegelikult kohustust veel ei tekkinud. Nagu te mäletate, kui tekivad uued abi vajavad riigid, siis me peame tulema uuesti siia saali ja arutama ning alles sel hetkel tekivad meil reaalsed tagatised. See on selline kahe filtri süsteem. Sel hetkel me tegelikult reaalselt raha või vähemalt tagatist käiku ei andnud. Aga see on minu arvamus.
Väino Linde, palun!
Aitäh, hea istungi juhataja! Hea ettekandja! Kas rahanduskomisjonis selle päevakorrapunkti arutelul oli kohal ka riigikontrolör või tema esindaja ja kas tema seisukoht selle päevakorrapunkti kohta oli niisama positiivne kui eile, kui ta soovitas meil kõigil 2010. aasta majandusaasta koondaruande kinnitamisele kahe käega poolt olla?
Aitäh! Ma eile oma ettekandes püüdsin jääda komisjoni arutelu tutvustamise juurde. Andsin ka teada ja kordan üle nendele, kes eile siin saalis ei olnud, et, tõsilugu, riigikontrolör Mihkel Oviir oli 17. oktoobril meie komisjonis. Lisaks temale oli kohal terve tema meeskond, seal oli erinevate valdkondade juhte. Ta andis ülevaate mitmest probleemist. See langes kokku sellega, mida ta eile saalis ütles. Küsimused, mis riigikontrolörile esitati, ei puudutanud konkreetselt võimalike tagatiste markeerimist riigieelarves.
Suur tänu, kolleeg Sven Sester! Rohkem küsimusi ei ole. Avan läbirääkimised. Ma kutsun kõnetooli kolleeg Inara Luigase Keskerakonna fraktsiooni esindajana!
Austatud Riigikogu esimees! Lugupeetud kolleegid! Kui majandusaasta koondaruande kokkuvõttes käsitletakse praegust maailma ja Euroopa, sh Eesti kriisi kui peatselt ületatavat raskust, siis ilustamata ja aus on olukorra selline käsitlemine, kui räägitakse olukorra võimalikust halvenemisest ja ebatervest olukorrast, mida euroala finantskriis meile tegelikult külakostiks kaasa on toonud. Selle taustal peame andma hinnanguid tehtule ja mõtlema võimalikele edaspidistele arengusuundadele. Kui 2010. aasta majandusaasta koondaruanne kajastab üleminekut eurole kui suurt tulemust ja sellega kaasnevat tunnustust, siis peame endale tunnistama, et krooniaja suhteliselt kõrge elatustaseme on röövinud masendav hinnatõus, mis vahib vastu igalt hinnasildilt. Oleme vist juba unustanud, et enne eurole üleminekut pidi loosung "Euro hinda ei tõsta" kindlustama hinnastabiilsuse. Nüüd võime tõdeda, et euro tulek äratas üles ka kõige unisemad hinnaskaalad ja pani majanduse elama oma tahte järgi. Meil on euro, meil on kriteeriumidele vastav tasakaalus eelarve, meil on lubatust väiksem riigivõlg – kas see tähendab, et meil on kõik hästi? Eesti on pikemat aega teinud jõupingutusi ja rühkinud nn rikkamate riikide klubisse. Eelmine aasta kinnitas meie täieõiguslikuks liikmeks olemist OECD-s. Millist mõõdetavat kasu aga on sellest saanud meie riik ja millist mõõdetavat kasu on sellest saanud lihtinimene, näiteks Kagu-Eestis? Statistika näitas 2010. aastal esimesi taastumise märke ja andis lootust, et majanduse olukord paraneb. Euroala riikide finantsstabiilsuse tagamiseks, EFSF-i asutamiseks antud rahandusministri allkiri kinnitas, et koos taastumisega on võetud kohustus jagada oma edu ka teistele euroala riikidele. Ekslikult tuuakse aga majandusaasta koondaruandes välja, et Eesti ühinemise EFSF-iga otsustab Riigikogu. Riigikogu jäi seekord sellest otsustamise mängust kenasti välja. Riigikogu polnud selles mängus isegi mitte ääremängija, vaid sõna otseses mõttes pealtvaataja, kellele anti õigus aplodeerida. Riigikogu ei otsustanud ühinemist fondiga, Riigikogu ei ratifitseerinud asutamislepingut, nagu on peaminister Riigikogu kõnetoolis ekslikult öelnud, ja Riigikogu ei arutanud ka lepingu sisu, vaid kiitis heaks ainult garantiide andmise tekkinud finantskehale, nn eraettevõttele, aktsiaseltsile. Majandusaasta koondaruandes on selgelt välja öeldud, et iga konkreetse laenuväljamakse Eesti poolt garanteeritud osa läheb Eesti riigivõla arvestusse. Sellega me peame tulevikus kindlasti arvestama. Aasta 2010 tõi meile kaasa kohustuse osaleda tulevikus Euroopa stabiilsusmehhanismis, kuhu hakkame aga tegema reaalseid sissemakseid ja seda juba suuruses 149 miljonit eurot. Omaette võiks koondaruandes käsitleda ka Vabariigi Valitsuse reservi kasutamist. Aruandes kajastatakse vaid raha saava asutuse nimetust, korralduse numbrit ja raha kasutamise otstarvet, samuti eraldatud, kasutatud ja järgmisesse aastasse üleviidavaid summasid, kuid majandusaasta aruanne võiks põhjalikumalt kirjeldada eraldiste eest tehtavat, seda, milleks eraldisi kasutati ja miks jäävad eraldised osaliselt kasutamata. Ma palun lisaaega!
Kolm minutit.
2010. aastal viidi lõpule ka riikliku pensionikassa erakorralise reservi kasutamine. Kui rääkida arvude keeles, siis 2009. aasta alguses oli pensionikassa erakorralise reservi jääk 4,784 miljardit krooni, millest kulutati ära 2,926 miljardit. 2010. aasta alguse seisuga oli reservi jääk 1,858 miljardit, mis kasutati ära 2010. aastal, seega jäi reservi jääk nulli. Koondaruanne peaks tulevikus rohkem keskenduma reservide kasutamise sisule ja selgitama, milliseid tehinguid reservidega tehti. Kooskõlas ÜRO kliimamuutuste raamkonventsiooni Kyoto protokolliga alustas riik ka saastekvootide müüki. Kokku sõlmiti 11 kokkulepet, mille alusel müüdi saastekvoote 2,476 miljardi krooni eest. Saastekvootide müügist laekunud raha võib lepingute kohaselt kasutada ainult lepingus kindlaks määratud keskkonnakaitselistele projektidele. Kahjuks puudub aga siin saalis olijatel ülevaade sellest, kuidas saavutati kokkulepped, kas saastekvoodid on tinglikult ka riigivara ja kas neile kohanduvad tinglikult riigivara müügi seaduslikud aspektid. Majandusaasta koondaruanne seda loomulikult ei kajasta. Kui me eile küsisime rahandusministrilt selle kohta informatsiooni, siis rahandusminister Jürgen Ligi ütles, et kindlasti leiab üht-teist kuskilt internetilehekülgedelt. 2010. aastal tehti AS-i Riigi Kinnisvara mitterahalisi sissemakseid summas 58 miljonit krooni ja AS-i Hoolekandeteenused summas 7 miljonit krooni. 2010. aastal ostis Eesti riik Eesti Energia AS-ilt OÜ Elering, makstes selle eest 2,7 miljardit Eesti krooni. Aasta lõpuks tegi riik OÜ-sse Elering veel täiendava rahalise sissemakse summas 91 miljonit krooni. 2010. aasta lõpus omandas riik 280 miljoni krooni eest enamusosaluse Estonian Airis. Majandusaasta koondaruandes pole kahjuks mingisugust informatsiooni selle kohta, mida selle raha eest tehti. Tahan toonitada, et kui paberil esitatud koondaruandes ka ei ole selgitusi, siis vähemalt elektroonilises vormis esitatud aruandes võiksid olla viited ministeeriumide kodulehekülgedele, kust me saaksime lugeda kõiki kuluaruandeid ja andmeid tehingute kohta. Aga mida siis tegi Riigikogu? Riigikogu võttis 2010. aastal vastu 163 õigusakti, täitevvõimule esitati 210 arupärimist ja 67 kirjalikku küsimust ning peeti üle 30 Riigikogu komisjoni avaliku istungi. Nii et jõudu tööle meile kõigile! Aitäh!
Aitäh, kolleeg Inara Luigas! Rohkem kõnesoove ei ole. Lõpetan läbirääkimised. Määran eelnõu 91 muudatusettepanekute esitamise tähtajaks 24. oktoobri s.a kell 18. Eelnõu 91 esimene lugemine on lõpetatud.
Järgmine päevakorrapunkt on Eesti Keskerakonna fraktsiooni algatatud kriminaalmenetluse seadustiku muutmise seaduse eelnõu esimene lugemine. Ettekandjaks palun Riigikogu liikme Deniss Boroditši!
Austatud istungi juhataja! Head kolleegid! Eelnõu väljatöötamise tingis vajadus viia 1. jaanuaril 2012. aastal kehtima hakkava kriminaalmenetluse seadustiku jälitustoimingute osa kooskõlla Eesti ratifitseeritud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooniga ning rahvusvaheliselt tunnustatud põhimõtetega, mis tulenevad Euroopa Inimõiguste Kohtu lahenditest ja on liikmesriikidele täitmiseks kohustuslikud. Vastu võetud ja kehtima hakkav regulatsioon annab põhjendamatult laiad volitused prokuratuurile. Sellega püütakse seaduse algataja hinnangul tagada inimeste õiguste parem kaitse, kuid tegelikult seatakse sellega ohtu inimeste õigus privaatsusele. Kuna jälitustoimingutega sekkutakse eriti intensiivselt isikute põhiõigustesse, peab selleks esinema selge õigusriiklikult aktsepteeritav põhjus, mistõttu ei saa olla lubatud, et prokuratuur annab jälitustoiminguks lihtsustatud korras loa. Igasugune jälitustegevuse alustamine peab olema põhjendatud ja võimalikult vähe kahjustama isikute põhiseaduslikke õigusi. Euroopa Inimõiguste Kohus lubab jälitustegevust erandina üldohtlikes kuriteoasjades ja alles siis, kui kohus või muu sõltumatu ametkond on seda põhjalikult kaalunud. Riigikohus on märkinud prokuröri kohta, et Eesti õiguskorras ei vasta see ametiisik rahvusvahelise konventsiooni artiklis 6 kirjeldatud sõltumatu ja erapooletu õigusemõistmise volitusega institutsiooni tunnustele, mis on põhiõiguste ja vabaduste tõhusa kaitse eeldus. Prokuratuuriseaduse § 1 järgi on prokuratuur Justiitsministeeriumi valitsemisalas olev valitsusasutus, millele pole antud õigusemõistmise volitusi. Seega ei saa prokuröri kontroll asendada põhiõiguste ja vabaduste riive kohtulikku kontrolli. Sellest tulenevalt on meie pakutud seaduseelnõu esimene eesmärk jätta jälitustoimingute lubade andmine üksnes kohtu alluvusse. See tähendab, et ka andmete varjatud kogumiseks, jälgimiseks, kõneeristuse tegemiseks, politseiagendi kasutamiseks ei ole selle seaduse vastuvõtmise korral vaja enam mitte prokuratuuri luba, nagu näeb ette kehtiv seadus, vaid rahvusvaheliste põhimõtete kohaselt on vaja sõltumatu institutsiooni ehk kohtu luba. Tulenevalt esimesest muudatusest on teine muudatus moodustada kohtu juurde asjatundjate komisjon, kelle ülesanne on kohtunike koormuse vähendamiseks ja jälitustoimingute pealiskaudse lubamise vältimiseks eelnevalt läbi töötada prokuratuuri taotlus just nimelt jälitustoiminguks loa andmise kohta ning koostada arvamus eeluurimiskohtunikule ainuisikuliseks otsustamiseks. Muudatus on ajendatud kohtunike üsna suurest töökoormusest ning vajadusest kindlustada jälitustoiminguks antud loa õiguspärasus ja võimalikult väike isiku põhiõiguste riive. Jätkan isiku põhiõiguste tugeva riive teemal. Meie kolmas oluline muudatus puudutab vahistamise regulatsiooni, mis kehtivas seaduses on sätestatud maksimaalse vahi all hoidmise aja kaudu, milleks on kuni kuus kuud. Oleme arvamusel, et nimetatud aeg on liiga pikk, ja kuna puudub täpsem regulatsioon sel ajal toimuva kohta, arvestades muu hulgas sellest tulenevat isiku põhiõiguste tugevat riivet, on vaja nimetatud periood täpsemalt lahti kirjutada. Minu mainitud ja Eesti ratifitseeritud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artiklis 5 öeldakse selgesõnaliselt, et kelleltki ei või võtta tema vabadust, välja arvatud seaduses kindlaksmääratud korras. Sama artikli lõike 1 punkti c kohaselt on üks nimetatud juhtudest seaduslik vahistamine või kinnipidamine, et tuua isik pädeva õigusasutuse ette põhjendatult kahtlustatuna õigusrikkumises või et põhjendatud vajaduse korral takistada õigusrikkumise toimepanemist või põgenemist pärast seda. Eelnimetatu kohta märgitakse konventsioonis, et iga vahistatu või kinnipeetu toimetatakse viivitamata kohtuniku või mõne muu seadusjärgse õigusvõimuga ametiisiku ette ning tal on õigus kohtumenetlusele mõistliku aja jooksul või vabastamisele kuni asja arutamiseni. Lisaks on igaühel, kellelt on võetud vabadus vahistamise või kinnipidamise teel, õigus taotleda menetlust, millega kohus otsustaks kiires korras tema kinnipidamise seaduslikkuse ning korraldaks tema vabastamise, kui kinnipidamine on ebaseaduslik. Tulenevalt eeltoodust on oluline sätestada vahistamise kord, mis arvestaks võimalikult palju isiku põhiõiguste ja vabadustega ning võimaldaks vahistatul kiiremas korras veenduda tema kinnipidamise õiguspärasuses. Meie muudatusega nähakse ette esmane vahistamine kuni kümneks päevaks, mida eeluurimiskohtunik saab põhjendatud taotluse korral pikendada kuni ühe kuuni. Seejärel toimub pikendamine põhjendatud taotluse alusel eeluurimiskohtuniku poolt ühe kuu kaupa kuni kuuekuulise perioodi täitumiseni. Lühike vahi all hoidmise aeg riivab isiku põhiõigusi vähem kui pooleaastane vahi all hoidmine ning samas motiveerib see uurimisasutust kiiresti tegutsema piisavate tõendite leidmiseks, millega saaks kinnistada kahtlustusi ja mis võimaldaksid süüdistuse esitada. Tähelepanuväärne on ka asjaolu, et igasugune pikk tähtaeg ei tähenda efektiivset tegevust, vaid pigem lubab mõnda aega asjaga mitte tegelda, mis on isiku põhiõiguste ilmselge tugev riive ja mida ei tohi õigusriigis lubada. Neljas eesmärk on likvideerida vastuolud põhiseadusega jälitustoimingust teatamise osas. Mõni kuu tagasi analüüsis õiguskantsler kriminaalmenetluse seadustiku ja jälitustegevuse seaduse põhiseadusele vastavust osas, mis võimaldab edasi lükata isiku teavitamist tema õigusi riivanud jälitustoimingu tegemisest. Seaduste kohaselt tuleb jälitustoimingust viivitama teatada isikule, kelle suhtes toiming on tehtud, näiteks kuriteos kahtlustatav, ning isikule, kelle perekonna- või eraelu on jälitustoiminguga riivatud, näiteks pealtkuulatava isiku vestluspartner. Prokuröri või jälitusasutuse juhi loal võib jälitustoimingust teatamise edasi lükata muu hulgas kriminaalmenetluse kahjustamise, kuritegevuse soodustamise ja jälitustegevuse kahjustamise ärahoidmiseks. Seega kehtib jälitustoimingust viivitamata teatamise põhimõte ning teatamise edasilükkamise korral tuleb isikut tagantjärele teavitada kohe, kui teavitamist takistavad põhjused ära langevad. Samuti sekkub riik jälitustegevuse kui isikuandmete salajase kogumise kasutamise ja säilitamisega inimese privaatsfääri ning võib riivata isiku mitmeid erinevaid põhiseadusega tagatud õigusi ja vabadusi: perekonna- ja eraelu puutumatus, õigus sõnumisaladusele, kodu puutumatus, samuti informatsiooniline enesemääramise õigus, mis tähendab isiku võimalust ise otsustada, kas ja millises ulatuses tema kohta käivaid andmeid töödeldakse. Põhiseadusest tulenevalt on isikul õigus seaduses sätestatud korras tutvuda tema kohta riigi ja kohaliku omavalitsuse asutuses hoitavate andmetega. Isiku teavitamine tema õigusi riivavast ja salaja tehtud riigi toimingust on oluline esiteks inimväärikuse põhimõttest tulenevalt, teiseks seetõttu, et teavitamisega luuakse isikule võimalus kasutada oma õiguste kaitseks õiguskaitsevahendeid. Kui isikule jälitustoimingust ei teatata, ei saa inimene oma õigusi kaitsta, sh kohtusse pöörduda. Sealjuures võidakse isiku õigusi ja vabadusi rikkuda kas jälitustoimingu tegemisel või jälitustoiminguga saadud teabe säilitamisel, kasutamisel või muul töötlemisel. Seega on isikule teatamine oluline, vältimaks jälitustoimingute põhjendamatut kasutamist. Jaanuaris jõustuv regulatsioon on aga selles osas põhiseadusega vastuolus. Sellest tulenevalt on neljas eesmärk likvideerida see vastuolu põhiseadusega just teavitamise osas. Nüüd viiendast eesmärgist. Järelevalvet jälitustoimingute seadusele vastavuse üle ei pea tegema mitte prokuratuur, vaid sõltumatu organ ehk kohus. Vastuvõetud seaduse kohaselt antakse prokuratuurile õigus teha järelevalvet iseenda üle, mis ei ole järelevalve tegemisel õiguspärane. Kuna eelnõu kandev idee on likvideerida prokuratuuri õigus jälitustegevuseks lubasid väljastada, siis ei saa prokuratuur ka siin enam järelevalvet teha. Samuti oleks põhjendamatu, kui kohtu väljastatud lubade järele valvaks prokuratuur. Kokku võttes näeme eelnõu algatajatena jälitustoimingute regulatsiooni karmistamisel positiivset mõju eelkõige inimestele, kelle põhiõigusi jälitustegevusega oluliselt riivatakse. Samuti on oluline kohtu rolli väärtustamine sõltumatu õigusemõistjana. Ma pöördun teie poole: kui need põhiseaduslikud ja Euroopa Inimõiguste Kohtu põhimõtted on ka teile olulised ja tähtsad, siis kutsun teid konstruktiivsele arutelule selle eelnõu menetluse ajal. Arutame, menetleme ja kui vaja, siis teeme eelnõus muudatusi. Aitäh!
Suur tänu, kolleeg Deniss Boroditš! Teile on küsimus. Palun, kolleeg Väino Linde!
Aitäh, hea istungi juhataja! Hea ettekandja! Teil oli päris põhjalik selgitus. Aga kas teile ei tundu, et te olete fraktsioonis selle eelnõu ettevalmistamisega endale võib-olla liiga suure tüki kahmanud? Ma pean silmas jälitustoimingute regulatsiooni muutmist. Sellega tegeleb praegu päris oluline asjatundjate komisjon ja nende väljatöötatav regulatsioon peaks olema märksa laiem kui see, mille teie siin ära toote. Rääkides eelnõu teisest osast, mis käsitleb vahi alla võtmise tähtaegu, siis teatud jume niisugusel lühendatud tähtajal kindlasti on. Aga kas see esialgne kümme päeva ja pärast ühe kuu kaupa pikendamine ei tundu teile liigse hakkimisena? Kindlasti ei pruugi see kriminaalmenetlusele kaasa aidata.
Aitäh! Need põhimõtted on meie erakonnale, meie fraktsioonile tähtsad, sellepärast me tulimegi selle seaduseelnõuga välja. Mis puudutab konkreetseid tähtaegu, näiteks selle tõkendi osas, mida te nimetasite, siis me oleme avatud erakond ja meie eesmärk on konstruktiivne koostöö. Kui te arvate, et need tähtajad ei ole mõistlikud, ja teil on mingi parem idee, siis arutame selle läbi, viime eelnõu teisele lugemisele ja võib-olla tõesti sünnib meie koostöös veel parem mehhanism.
Rohkem küsimusi ei ole. Veel kord suur tänu, kolleeg Deniss Boroditš! Ma kutsun ettekandjaks õiguskomisjoni liikme Valdo Randpere. Palun!
Lugupeetud Riigikogu esimees! Lugupeetud kolleegid! Õiguskomisjon arutas seda küsimust oma istungil 10. oktoobril 2011. Ma saan täiesti aru, et Denissile ja Keskerakonnale on need küsimused südamelähedased, aga meie kontsentreerusime järgmisele. Esiteks, see muudatusettepanek suurendaks õiguskomisjoni arvates täiesti mõttetult ja liialt kohtute töökoormust. See ei ole otstarbekas ja nii kaoks kohtute tegevuses ka kiirus ja operatiivsus selles valdkonnas. Eelnõu tõi õigusesse sisse täiesti uue mõiste "asjatundjate komisjon". See on huvitav mõte, aga asjatundjate komisjoni pole kusagil kirjeldatud ega sätestatud ja seda ei ole tehtud ka selles eelnõus. Selle kohta, kuidas seda luuakse, kuidas see tööle pannakse, kuidas seda finantseeritakse, ei osanud keegi isegi seisukohta võtta. Meie komisjoni istungist võttis osa ka Justiitsministeeriumi karistusõiguse ja menetluse talituse nõunik Markko Künnapu. Ka Deniss Boroditš oli muidugi ise seal seda asja ette kandmas. Üks punkt, mida me arutasime, oli seesama vahistamise teema. Me arutasime, kas on õige vahistada kuueks kuuks, nagu seadus praegu ette näeb, või on õigem see, kui alguses vahistatakse kümneks päevaks ja siis vajaduse korral saab seda aega pikendada. Tegelikult näeb seadus praegu ette, et kuus kuud on maksimum, see aeg võib olla ka lühem. Lisaks sellele on isikutel nagunii võimalik taotleda oma vahistamise põhjendatuse kontrolli ka selle kuue kuu raames. Eelnõus oli ka edasilükkamatute juhtude loetelu, mis oli meie arvates täiesti ebaloogiline. Peale kõige selle, mis on juhtunud pärast seda õiguskomisjoni istungit, on juba alates märtsist Justiitsministeeriumi initsiatiivil kokku kutsutud jälitustegevuse õigusliku regulatsiooni analüüsi töörühm. Sinna kuuluvad esindajad Justiitsministeeriumist, Riigikohtust, Tartu Ülikooli õigusteaduskonnast, Andmekaitse Inspektsioonist, Riigiprokuratuurist, Eesti Advokatuurist, Siseministeeriumist ning meie oma õiguskomisjonist ja põhiseaduskomisjonist. Eesmärk on kogu see valdkond kompleksselt läbi arutada. Ega me ei eitagi, et mõne punkti puhul, mis seaduseelnõus oli, on mõnes küsimuses võimalik riive või vastuolu põhiseadusega, mõneski osas on tõlgendamise küsimusi. Aga me õiguskomisjonis leidsime, et sellele töörühmale tuleks anda aega ja võimalusi tulla välja kompleksse lahendusega ning võtta ette kogu regulatsioon korraga, mitte hakata sealt ükshaaval juppe välja kiskuma. Lisaks, eelnõu käsitleb suures osas mitte kehtivat seadust, vaid seda seadust, mis pidi kehtima hakkama 1. jaanuarist. Sel nädalal on Justiitsministeerium tulnud välja ettepanekuga lükata seaduse kehtima hakkamine aasta võrra edasi, seda just selleks, et see töörühm saaks oma töö ära teha ning saaks ka inimesi koolitada vastavalt sellele, kuidas uus süsteem ja menetluskord välja hakkavad nägema. Toetudes nendele faktidele, me komisjonis hääletasime ja jõudsime järgmisele tulemusele: õiguskomisjoni ettepanek on esimene lugemine katkestada (poolt 5, vastu 3 komisjoni liiget). See ongi meie ettepanek: lugemist mitte lõpetada.
Vabandust, hea kolleeg! Esimest lugemist ei saa katkestada, eelnõu saab tagasi lükata. See oli tagasilükkamise ettepanek.
Vabandust! Meie ettepanek on eelnõu tagasi lükata.
Suur tänu, kolleeg Valdo Randpere! Teile on küsimusi. Palun, kolleeg Jevgeni Ossinovski!
Aitäh! Te ütlesite, et selle seaduseelnõu seadusena vastuvõtmine tekitaks kohtutele mõttetuid lisakohustusi. Kas te arvate, et Eesti põhiseaduse täitmine on mõttetu?
Ei, ma ei arva, et Eesti põhiseaduse täitmine oleks mõttetu. Aga teisest küljest me küsisime ka, mis see probleem on, kui palju on üldse aasta jooksul olnud selliseid juhtumeid, mida selle uue seaduse järgi peaks reguleerima hakkama, ja kas on olnud ka mingeid probleeme. Tegelikult ei ole mingeid probleeme suudetud välja tuua. Seaduse vastuvõtmine tähendaks lihtsalt, et kohtud peaksid hakkama iga väikese otsuse pärast kas ise kogunema või, nagu eelnõus ette pandi, koguma kokku mingi asjatundjate komisjoni, mida ka ei ole kuidagi suudetud lahti mõtestada ega defineerida. Me ei näinud selles asjas otsest praktilist iva. Aga mis puudutab kogu seda valdkonda, siis siin tuleb üks muudatusettepanek veel, see on järgmises eelnõus, mille on esitanud teine erakond. See probleem põhimõtteliselt osaliselt kattub selles eelnõus toodud probleemiga, temaatika on sama. Kuna on olemas jälitustegevuse õigusliku regulatsiooni analüüsi töörühm, siis meie jätaksime neile võimaluse võtta kõik need küsimused ühekorraga ette ja tulla välja kompleksse lahendusega.
Palun, kolleeg Priit Toobal!
Aitäh, lugupeetud esimees! Hea kolleeg! Te ütlesite, et ministeerium tegeleb selle teemaga ja on olemas töörühmad, kes jälitustegevuse temaatikaga tegelevad. Kiitsite ka Keskerakonna seaduseelnõu, öeldes, et seal on mitu punkti, mida võiks lausa vastu võtta. Kui nii mitmed töörühmad selle temaatikaga tegelevad, kas ei oleks siis mõistlik jätta ka Keskerakonna seaduseelnõu Riigikogu menetlusse, mitte seda esimesel lugemisel tagasi lükata, ning hiljem see teiste esitatud seaduseelnõudega liita, kokku leppida, koos asja arutada ja ära teha?
See on metoodika küsimus. Sa paned ette, et me hakkaksime seda asja jupphaaval lahendama ja asju menetlusse jätma. Samas tahab töörühm tulla välja ühe tervikliku lahendusega, mis osaliselt – ma olen lugenud selle töörühma materjale – hõlmab ka neid küsimusi, mida teie oma eelnõus olete ette pannud. Ainus vastuväide nende teemadega edasi tegelemisele on see, et töörühm tuleb välja tervikliku lahendusega ja meil ei ole mõtet asja jupitada. Õigussüsteem ei ole tavaliselt ka nii lihtne, et tõstad ühe osa välja, aga kõik muu jääb samaks. Kui sa midagi muudad, siis sa pead vaatama, kuidas see mõjub tervikule, et me ei peaks hakkama pärast järgmist muudatust tegema juba sellepärast, et miski asi on sellest esimesest muudatusest mõjutatud.
Palun, kolleeg Väino Linde, teine küsimus!
Aitäh, hea istungi juhataja! Hea ettekandja! Märkisid õigusega, et seadus näeb ette võimaluse vahistada kuni kuueks kuuks. Ma ei ole kindlasti selle eelnõu fänn, aga küsin: kas õiguskomisjon on teinud või plaanib teha või taotleb prokuratuurist või Justiitsministeeriumist analüüsi selle kohta, kuidas praegu kriminaalasjade puhul seda tähtaega kasutatakse, kas vahistatakse kuni kuueks kuuks või kohaldatakse tavaliselt täpselt kuuekuulist tähtaega? Kui põhjendatud see võib olla, ka põhiseaduslikus mõttes?
Otseselt seda küsimust komisjon ei arutanud. Mõned komisjoni liikmed väitsid küll, et praegu on sellega probleeme, et selle kuue kuu vältel ei tegutseta kogu aeg intensiivselt eeluurimisega, aga mingit faktilist või statistilist materjali meile ei esitatud.
Palun, kolleeg Yana Toom!
Aitäh, proua eesistuja! Austatud ettekandja! Ma ei saanud teie jutust hästi aru. Mingi hetk te väitsite, et probleemi ei ole, et selliste juhtumite arv on nullilähedane, aga teisest küljest probleeme justkui on. See oli n-ö möödaminnes öeldud, aga küsimus on selline. See pole esimene kord, kui opositsioon tuleb välja mingisuguse seaduseelnõuga ja siis me saame vastuseks, et teie lahendate selle probleemi hiljem ja kompleksselt. See on muidugi, nagu te õigesti ütlesite, metoodika küsimus. Aga kui olla päris siiras, kas teile ei tundu, et see kompleksne lahendamine võib asja veel aastaid venitada?
Üks põhjus, miks me sellisele järeldusele jõudsime, oligi see, et see töögrupp on jõudnud oma tööga lõpusirgele. Tegelikult ei ole juttu enam ei aastatest ega isegi mitte kuudest, vaid jutt on nädalatest, mille jooksul see töögrupp tuleb oma ettepanekuga ning millal seda hakatakse menetlema ja arutama. Meie arusaam asjast võiks olla, et kuna suur osa ka sellest seadusest, mida te tahtsite muuta, ei jõustu nagunii (tuleb ka see ettepanek, et lükata jõustumine aasta võrra edasi), siis kui me suudame need muudatused järgmise aasta esimeses kvartalis kompleksselt vastu võtta ja jälitustegevuse ära reguleerida, siis oleks aega anda koolitust nendele instantsidele, kes sellega tulevikus arvestama peavad. Siis võiks seadus jõustuda 2013. aasta 1. jaanuarist. See ei ole mingi udune lubadus, et kunagi tulevikus. See resultaat, millest me räägime, on tõesti väga lähedal.
Palun, kolleeg Karel Rüütli!
Aitäh! Austatud ettekandja! Mind riivas teie repliik, justkui oleksid need küsimused, mida me täna arutame, ainult Keskerakonna südameasi. Ma ei ole sellega päris nõus. Ma leian, et riik on kohustatud kaitsma inimeste põhiõigusi ja vabadusi, sh õigust isikupuutumatusele ja heale nimele. Inimese õigused ja vabadused peavad demokraatlikus riigis olema kaitstud ka riigiaparaadi enda liialduste ja põhjendamatute süüdistuste eest. See eelnõu püüab seda väga selgelt reguleerida. Minu südameasi on see, et me teeksime oma seadused selliselt, et need kaitseksid inimeste põhiõigusi ja vabadusi. Ma arvan, et see arutelu ja diskussioon on igati asjakohane. Annaks jumal, et see ei oleks ainult n-ö opositsioonierakondade huvi!
Palun küsimust!
Kas oli küsimus ka või? Kui sa küsisid, miks ma ütlesin, et see on Keskerakonna südameasi, siis ma lihtsalt tsiteerisin Deniss Boroditši sõnu, kes rääkis meile, kuidas Keskerakond on avatud erakond ja et see on Keskerakonnale väga südamelähedane teema. Ma lihtsalt mõistan teda.
Palun, kolleeg Lembit Kaljuvee!
Aitäh, proua esimees! Hea kolleeg! Sa tegid kogemata väga hea ettepaneku, et selle eelnõu lugemine tuleks katkestada, aga kahjuks saab lugemist katkestada teisel lugemisel. Arvestades kogu seda temaatikat ja kehtivat seadust, oleks õige lugemine katkestada. Kas komisjonis arutati, et võiks viia eelnõu teisele lugemisele ja siis lugemine katkestada, et need head mõtted, millest sa ise ka rääkisid, jääksid paberi peale kirja? Siis saaks sealt koos edasi minna. Kas see asi oli teil arutusel või ei?
Ma pean vabandust paluma! Mul on see esimene kord tulla siia komisjoni ettekannet tegema. Selle tõttu tegin näpuka ja ütlesin, et ettepanek on lugemine katkestada. Komisjon seda muidugi ei arutanud, komisjon arutas ikkagi küsimust, kas lükata eelnõu tagasi või mitte. Tagasilükkamise poolt oli 5 komisjoni liiget, 3 olid vastu, kuigi ka nemad näitasid üles teatud arusaamist selles suhtes, miks me nii teeme. Me olime komisjonis suhteliselt leplikud ja mõistvad. Me ei sõitnud üksteisest väga-väga jäigalt teerulliga üle, sest tegelikult on õiguskomisjoni eesmärk ju seesama: et meil oleks õiguskord ning et inimesed võiksid olla kindlad, et riik ei riku nende põhiõigusi. Ega me kuidagi selle vastu ei sõdi.
Rohkem küsimusi ei ole. Suur tänu, kolleeg Valdo Randpere! Kas fraktsioonide volitatud esindajad soovivad pidada läbirääkimisi? Kõnesoove ei ole, läbirääkimisi ei avata. Kuna juhtivkomisjon on teinud ettepaneku seaduseelnõu esimesel lugemisel tagasi lükata, siis me peame selle ettepaneku läbi hääletama. Lugupeetud Riigikogu, panen hääletusele juhtivkomisjoni ettepaneku lükata tagasi Eesti Keskerakonna fraktsiooni algatatud kriminaalmenetluse seadustiku muutmise seaduse eelnõu 63. Palun hääletada! Ettepaneku poolt hääletas 42 Riigikogu liiget, vastu oli 35, erapooletuid ei olnud. Ettepanek leidis toetust. Seaduseelnõu 63 langes menetlusest välja.
Algab Sotsiaaldemokraatliku Erakonna fraktsiooni algatatud kriminaalmenetluse seadustiku muutmise seaduse eelnõu esimene lugemine. Ettekandjaks palun Riigikogu liikme Andres Anvelti!
Proua juhataja! Head kolleegid! Ma natuke parandan kolleeg Valdo Randperet. Tegemist ei ole analoogse seaduseelnõuga, nagu oli eelmine eelnõu. Sarnane on ainult pealkiri "Kriminaalmenetluse seadustiku muutmise seadus". Eelnõu sisu on tegelikult meie õigusloome vea parandamine. 1992. aastal vastu võetud Eesti Vabariigi põhiseaduses, mis on meie õigusloome alusdokument, öeldakse väga selgelt: "Igaühel on õigus tema poolt või temale posti, telegraafi, telefoni või muul üldkasutataval teel edastatavate sõnumite saladusele." Ka järgmises lauses öeldakse selgelt: "Erandeid võib kohtu loal teha kuriteo tõkestamiseks või kriminaalmenetluses tõe väljaselgitamiseks seadusega sätestatud juhtudel ja korras." Pange tähele, et erandeid võib teha ainult kohtu loal. Sotsiaaldemokraatliku Erakonna fraktsiooni esitatud eelnõu tahabki ära parandada vea, mis oli algselt tehtud jälitustegevuse seaduses, kus nähti ette, et edasilükkamatul juhul saavad loa andmise õiguse politseijuhid. Me tahame vea ära parandada ka uues kriminaalmenetluse seadustikus, kus on sätestatud, et õigus erandit teha on ka prokuratuuril. Oluline on see, mis on kirjutatud põhiseadusesse. Oluline on see, et põhiseadus kaitseb kõiki Eesti Vabariigi kodanikke ega tee vahet, kas sellel hetkel on inimene kahtlustatav või süüdistatav, sest kurjategijaks muutub ta alles peale kohtuotsust. See garantii on põhiseaduses antud ja seda garantiid peaksime meie siin Riigikogu saalis, ma arvan, eriti innukalt tagama. Kindlasti võib küsida, mida selline seadusmuudatus kaasa toob, kas meie kohtud on võimelised seda muudatust ellu viima. Me räägime tegelikult kümmekonnast nn edasilükkamatust juhtumist aastas. 2009. aastal oli selliseid juhtumeid seitse, 2008. aastal, kui ma ei eksi, neli. Tegelikult on need juhtumid ühe käe sõrmede peal üles loetavad. Kuid selles ei ole ju asja iva. Asja iva on selles, et seda luba saab põhiseaduse järgi anda ainult kohus. Ma ei hakka komisjoni istungi tutvustamist enda peale võtma, seda teeb kolleeg Valdo Randpere, aga komisjonis tekkis küsimus eelnõuga kaasnevatest kulutustest, mida on käsitletud ka eelnõu seletuskirjas. Meie fraktsioon on väitnud, et selle eelnõuga kulutusi ei kaasne. Oli vastuväide, et kohtunikud peavad hakkama olema tööl iga päev ja ööpäev läbi. Ei ole nii. Eelnõu annab võimaluse anda see luba sellisel moel, mis oleks pärast taasesitatav, ka kirjalikult. Arvestades meie e-riigi taset – isegi meid, Riigikogu liikmeid, valitakse elektrooniliselt –, ei saa kohtu loa andmine olla mingisugune lisakulutus, pidades silmas, et neid juhtumeid on tegelikult alla kümne aastas. Kui rääkida heast õigusloome tavast, siis tuletan meelde, et kolleeg Valdo Randpere rääkis eelmise eelnõu arutelul Justiitsministeeriumi komisjonist, kes selle küsimusega tegeleb. Minul kui õiguskomisjoni liikmel oli väga huvitav jälgida, kuidas on muutunud selle töögrupi aruanded. Esimeses aruandes arvati, et muudatuse tegemine pole vajalik, et on võimalik põhiseadust ka teistmoodi tõlgendada. Põhjenduseks oli toodud üks Riigikohtu otsus, mis tegelikult rääkis natuke teisest asjast. Kes on huvitatud, ma arvan, saab õiguskomisjonist selle otsuse numbri teada, mul on see isegi siin igaks juhuks kaasas. Järgmisesse selle töögrupi aruandesse, mis alles hiljuti meie postkasti jõudis, oli sisse kirjutatud sisuliselt seesama meie fraktsiooni eelnõu tekst, mõningate lisadega. Ehk tegelikult me tunnistame ja saame aru mitte ainult opositsioonis, vaid ka koalitsioonis, et me oleme ligi 20 aastat Eesti põhiseadust selles valdkonnas rikkunud. Ma arvan, et nii meie fraktsioonil kui ka meid jälgivatel kodanikel, keda huvitavad enda põhiõigused ja kes ei ela paranoilises maailmas, kus põhiõiguste rikkumine võib kaasa tuua erinevaid väärkujutelmi ja luulusid suurest vennast, kes kogu aeg jälgib ja selleks ei ole vaja isegi kohtu luba, oleks hea meel, kui hea tava kohaselt see põhiseaduse rikkumine meie seadustest välja viiakse. Arvestades veel asjaolu, et Justiitsministeerium on öelnud, et need kriminaalmenetluse seadustiku muudatused jõustuvad aastal 2013. Kas me tõesti lükkame veel ühe aasta võrra edasi põhiseaduse sõna otseses mõttes nii grammatilise kui ka sisulise riive kaotamise? Kui kellelgi on sisulise osa suhtes kahtlusi, siis soovitan lahti võtta juristidele päris olulise raamatu, milleks on Eesti põhiseaduse kommenteeritud väljaanne, kus juhitakse tähelepanu sellele, et sellesse paragrahvi on riive tegelikult juba sisse programmeeritud. Aitäh!
Suur tänu, kolleeg Andres Anvelt! Küsimusi teile ei ole. Ma palun ettekandjaks õiguskomisjoni liikme Valdo Randpere!
Austatud Riigikogu esimees! Austatud kolleegid! Ka seda küsimust käsitles õiguskomisjon oma istungil s.a 10. oktoobril. Kui ma võrdlesin seda eelmise eelnõuga, mida ma ka siin tutvustasin, siis see paralleel ei olnud niivõrd sisuline, kuivõrd lähtus sellest loogikast, et kuna tegutseb jälitustegevuse õigusliku regulatsiooni analüüsi töörühm, kes tahab tulla välja kompleksse ja ühtse lahendusega, siis põhimõtteliselt kaldus õiguskomisjon ka siin selle poole, et me peaksime neile selle võimaluse andma. Ma ei taha üldse laskuda kolleeg Anveltiga vaidlusesse, kas siin on põhiõiguste riivet või mitte. Ka õiguskomisjon ei olnud päris üksmeelel, kas on või ei ole, siin on erinevad tõlgendused, erinevad asjad. Eks me olemegi elanud sellega aastaid, nagu sa siin kirjeldasid. Ei ole olnud päris üksmeelt selle hindamisel. Tõepoolest toodi näitena mingeid Riigikohtu lahendeid, mis seda nagu õigustaksid. Arutelu oli, nagu ta oli. Aga me võtsime seisukoha, kas selle eelnõu esimene lugemine lõpetada või tuleks see eelnõu tagasi lükata. Komisjon hääletas ja 5 poolthäälega otsustati eelnõu tagasi lükata. Meie istungil osales ka Justiitsministeeriumi esindaja Markko Künnapu. Nii et õiguskomisjoni ettepanek on eelnõu tagasi lükata.
Suur tänu, kolleeg Valdo Randpere! Teile on palju küsimusi. Alustame kolleeg Eiki Nestorist.
Minu esimene küsimus on hästi lihtne. Töörühm töötab, aga samal ajal on minister uudistes juba välja käinud idee, et võiks seaduse jõustumise edasi lükata. Ilmselt kuulub ka see töörühma töö hulka, sest töörühm peab seda arutama. Kui kaua nad seda arutavad, 15. jaanuarini või? Niivõrd keerulise küsimuse korraliku menetlemise tava Riigikogus eeldab, et me vähemalt pool aastat seda arutaksime. Täna on 19. oktoober. Kus see töörühma ettepanek kas või jõustumise edasilükkamise kohta siis on? Meile ei ole ju seda siiamaani toodud, parlamenti ei ole seda esitatud.
Minule teadaolevalt kavatsetakse see esitada õiguskomisjoni kaudu parlamendile lähinädalatel. Töörühma lõppraport on ka valmimisel, see on nädalate küsimus.
Palun, kolleeg Jaak Allik!
Palun, kolleeg Kalev Kotkas, teine küsimus!
Tänan, proua eesistuja! Austatud ettekandja! Me oleme jõudnud konsensusele, et mingi põhiõiguse riive siin siiski on. Kas praegu õiguskomisjon on tõesti nõus selle riive likvideerimist veel ühe aasta võrra edasi lükkama, nii nagu valitsus seda seadusmuudatust edasi lükates ettepaneku on teinud?
Selle küsimuse eeldus oli, et me oleme jõudnud konsensusele. Ma päris niimoodi ei ütleks. Me oleme jõudnud konsensusele, et seal võib olla põhiõiguse riive. Aga meil ei olnud ka selles üksmeelt. Ei saa väita, et juristid oleksid täielikult üksmeelel. Meile pakuti ka teist tõlgendust, mis tegi meile niisama selgeks, et ei ole tegemist põhiõiguse riivega. Me oleme selle teadmisega elanud juba päris palju aastaid, ma ei tea isegi, kui palju aastaid täpselt. Need küsimused ei ole nii mustvalged ja see ei ole ka nii teravalt tõstatunud probleem, just sellepärast, et seda on väga harva ette tulnud.
Rohkem küsimusi ei ole. Suur tänu, kolleeg Valdo Randpere! Avan läbirääkimised. Kutsun kõigepealt kõnepulti kolleeg Marko Pomerantsi Isamaa ja Res Publica Liidu fraktsiooni esindajana.
Lugupeetud Riigikogu esinaine! Head kolleegid! Ma teen kaks ühes etteaste, pean silmas mõlemat eelnõu. Teisest küljest ma natuke kuritarvitan IRL-i mandaati läbirääkimisteks ja räägin kui õiguskomisjoni esimees. Ma tahan teid veenda selles, et õiguskomisjon, esiteks, saab oma tööga hakkama. Teiseks, rääkides nendest võimalikest graafikutest selle kohta, mis millal juhtub, siis tõepoolest, mis puudutab praeguse seaduse kohaselt 1. jaanuarist kehtima hakkavaid seadusmuudatusi, siis kõik kogenud riigikogulased teavad, et selle jõustumise edasilükkamist tuleb meil menetleda lähinädalatel, mis tähendab, et õiguskomisjon peab selle muudatuse kohe-kohe algatama ja selle ka kiiresti ära menetlema, et see kõik saaks sellel aastal juhtuda. Teatavasti te alates poolest detsembrist tutvustate kõik oma töö tulemusi oma valimisringkonnas ja Tallinnas väga palju ei viibi. See töögrupp tuleb veel korra kokku 4. novembril. Nüüd on olemas ka eelnõu. Loodetavasti saab see eelnõu veel sellel aastal kooskõlastused ja me saame järgmise aasta alguses seda menetleda. Kindlasti see nii lähebki. Mis puudutab transpordivahendeid, mida siin saalis aeg-ajalt nimetatakse ja millega üle sõidetakse, või seda, et ei kaasata või mida iganes, siis mina olen õiguskomisjoni esimehena selle töögrupi liige ja olen teavitanud kõiki õiguskomisjoni liikmeid, sõltumata sellest, milline parteipilet neil taskus on, milline on muudatuste hetkeseis töögrupis. Ma olen palunud ainult ühte asja: poliitikat teeme töögrupi materjaliga siis, kui asjast on saanud n-ö eelnõu. Ma küll loodan, et see laiapõhjaline seltskond, kes on kokku pandud seda tööd tegema, suudab selle töö novembri esimesel nädalal lõpetada. See aeg ei ole väga kaugel, kui me saame sisuliselt hakata arutama kõiki nüansse, ka seda, mis on kellegi arusaama järgi kohtuniku loa taasesitatav vorm jne. Siin on arutamist küll ja veel. Oled sa opositsioonist või koalitsioonist, kui su ettepanek on asjalik ja olukorda parandav, siis on see teretulnud. Aitäh!
Suur tänu, kolleeg Marko Pomerants! Kutsun kõnetooli kolleeg Kalle Laaneti Keskerakonna fraktsiooni esindajana.
Austatud juhataja! Head kolleegid! Kui eelkõneleja tegi kaks ühes ettekande, siis mina teen ühe kahe eest, selles mõttes, et pean ka silmas mõlemat eelnõu. Viimastel aegadel on põhiseaduslike institutsioonide juhid käinud siin puldis ja meid üsna mehiselt hurjutanud. Põhjuseks see, kas me ei ole nende ettepanekuid arvesse võtnud või ei ole tahtnud neid kuulda võtta. Samamoodi oleme meedia käest utsitada saanud. Need eelnõud on aga õiguskantsleri ettepanekust lähtuvalt algatatud ja opositsioon on need ette valmistanud. Nüüd oleme jälle selles mõttes halvas rollis, et me oleme midagi teinud. Kõige naljakam komisjoni arutelul oli see, kui sisuliselt ettepaneku peale viia jälitustegevuse normid põhiseadusega kooskõlla teatas Justiitsministeeriumi ametnik, et see tekitab juurde bürokraatiat. Mina tõstsin seal küll häält. Teine minu ettepanek oli see, et jätta mõlemad eelnõud menetlusse, arutada neid ka koos nende ettepanekutega, mis on Justiitsministeeriumist tulemas, selleks et parlament teeks tervikuna koostööd. Aga kahjuks hääletati juba eelmine eelnõu välja ja tundub, et ka seda eelnõu on ootamas sama saatus. Ma ei tea, on see hea või halb. Mulle tundub, et pigem see on halb. Me võiksime teatud asju arutada parteipileti värvist sõltumata ja teha seda sisuliselt. Aitäh!
Suur tänu, Kalle Laanet! Palun kõnepulti kolleeg Andres Anvelti Sotsiaaldemokraatliku Erakonna fraktsiooni esindajana!
Proua juhataja! Head kolleegid! Ega ma siia teist korda tulla eriti ei tahtnud. Teerull töötas juba niikuinii ja mis sa ikka sinna alla viskud. Aga ma võib-olla liiga noore poliitikuna olen sinisilmne ja mõtlen, et kui me midagi teeme, siis me peaksime seda tegema koos. Eriti, kui asi ei puuduta otseselt maailmavaadet, kui me ei räägi sellest, kas lastetoetused on head või halvad, suuremad või väiksemad, kui me ei räägi pensionidest, vaid kui me räägime sellisest pühast dokumendist nagu põhiseadus ning tunnistame, et seal on viga, sest seaduses on kirjutatud ühtemoodi, aga põhiseaduses on teistmoodi. Ma vaidlen vastu kolleeg Valdo Randperele: need asjad on ikkagi väga mustvalged. Kui me räägime sellest, et mingi Riigikohtu otsus, nagu väljendas kolleeg Randpere, rääkis millestki muust, siis tuletan meelde, et ma tsiteerisin seda kohtuotsust. See kohtuotsus rääkis tõesti millestki muust, aga ma ei hakka teie pead vaevama. Seal oli juttu sellest, kuidas suhtuda kohtuniku antud suulise loa järgmisel päeval kirjalikuna vormistamisse, kuidas seda tõlgendada. Rohkem oli juttu sellest, aga mitte sellest, kas see säte rikub põhiseadust või mitte. Kui me proovime vaadata neid põhjusi, siis ühe põhjusena mainis Justiitsministeeriumi esindaja komisjonis, et siin on kulutused välja toomata. Jah, võib-olla tõesti me peaksime kulutustesse sisse kirjutama mille iganes, näiteks nutitelefoni kohtuniku jaoks või mingid muud tehnilised vahendid, et ta saaks seda luba kiirendatud korras anda. Samas ei jäta ma märkimata, et kui õiguskomisjonis arutati seadusmuudatust, millega pannakse advokatuurile kohustus määrata riigi õigusabi korras advokaat juhul, kui õige advokaat ei saa protsessist osa võtta, siis ka selles seaduseelnõus polnud kirjutatud, et see toob kaasa kulutusi, kuigi me räägime konkreetselt õigusabirahast, mis on mõeldud inimestele, kes ei suuda ise oma arveid maksta. Seesama Justiitsministeeriumi esindaja vastas siis komisjonis minu küsimusele, et kust nad need arvud võtavad, nad ei tea ju, kui palju sellise seadusmuudatuse korras seda raha küsitakse. Väga huvitav. Need on täiesti erineva mastaabiga asjad. Justiitsministeerium võib kulutustega käituda, nagu ta tahab, aga Riigikogu liige, kes ei arva, et seaduseelnõu tooks seadusloomes kaasa fundamentaalseid muudatusi, vaid pigem viib seaduse põhiseadusega kooskõlla, peab kulutusi teadma. Siit tekkis mul teine küsimus: kas me üldse saame rääkida kulutustest, kui me viime seadust põhiseadusega kooskõlla? Kas siis, kui on kulukas asi, me ei pea põhiseadust täitma? Ka see on väga huvitav lähenemine asjale. Kokku võttes tahan öelda kolleeg Markole, et me ei ole tõesti kasutanud Justiitsministeeriumi aruannet poliitika tegemiseks. Aga kui Justiitsministeeriumi aruandes hakatakse kasutama opositsioonipoliitikute teksti, pannes sinna juurde võib-olla mõne lause, kuid sisu jääb täpselt samaks, mis see siis on? See on täpselt samuti poliitika tegemine. Üldiselt on mul kahju, et me jätkame Riigikogu saalis üksteise ja üksteise mõtete naeruvääristamist. Ma soovin, et tulevikus see asi muutuks konstruktiivsemaks. Aga seniks jõudu meile kõigile võitluses sellise suhtumise vastu! Aitäh!
Tänan, proua eesistuja! Austatud ettekandja! Sinu kahest viimasest etteastest kumas läbi mingi töörühma absolutiseerimine ja kilbile tõstmine. Tema lahendab tulevikus meie probleemid kõik kompleksselt ära, peaasi, et Riigikogu liikmed ja fraktsioonid jumala pärast seadusloomesse ei sekkuks. Kas õiguskomisjonis ei tulnud kordagi jutuks nende kahe eelnõu menetlusse jätmine, et need tulevikus valitsuse tulevase eelnõuga ühendada?
Suur tänu, kolleeg Andres Anvelt! Rohkem kõnesoove ei ole, lõpetan läbirääkimised. Kuna juhtivkomisjon on teinud ettepaneku seaduseelnõu esimesel lugemisel tagasi lükata, siis tuleb meil see ettepanek läbi hääletada. Lugupeetud kolleegid, panen hääletusele juhtivkomisjoni ettepaneku lükata esimesel lugemisel tagasi Sotsiaaldemokraatliku Erakonna fraktsiooni algatatud kriminaalmenetluse seadustiku muutmise seaduse eelnõu 73. Palun hääletada! Ettepaneku poolt hääletas 42 Riigikogu liiget, vastu oli 32, erapooletuid ei olnud. Ettepanek leidis toetust. Seaduseelnõu 73 langes menetlusest välja.
Lugupeetud ettekandja! Kas te tuletaksite meile meelde, kui palju aastas, võtame eelmise aasta, tehti neid jälitustoiminguid, mille puhul võime rääkida või mitte rääkida põhiseaduse riivest?
Minu mäletamist mööda komisjon seda ei arutanud, aga ma võin refereerida eelkõnelejat Andres Anveltit, kes väitis, et neid juhtumeid on aastas kümmekond.
Palun, kolleeg Karel Rüütli!
Aitäh! Austatud ettekandja! Eriti suurt ohtu demokraatiale ning isikute põhiõigustele ja vabadustele põhjustavad riigi uurimis- ja jälitusasutuste liialdused ja ebaproportsionaalsete meetmete võtmine. Äärmiselt oluline kogu selles protsessis on ka kontroll. Mida te arvate, kas praegune tsiviilkontrollisüsteem on piisav ja tõhus?
Ma pean nüüd, Karel, sind kurvastama, aga seda küsimust õiguskomisjon sugugi ei puudutanud.
Palun, kolleeg Kalev Kotkas!
Ma ei tea, kas sa oled hariduselt jurist või mitte. Mina olen. Ma olen oma elu jooksul päris palju kordi puutunud kokku küsimustega, eriti juriidiliste küsimustega, kus ei ole võimalik anda väga selget vastust. Vaieldakse ja on lahkarvamused, on küsimus, kas riivab või ei riiva. Täpselt sama diskussioon tekkis õiguskomisjonis. Õiguskomisjoni eesmärk ei ole ju mitte mingit pidi õiguskindlusetust suurendada ja teha siin mingeid kiireid ad hoc muudatusi ainult selleks, et olla kiire. See ei saa olla eesmärk. Eesmärk peab ikkagi olema õiguskindluse ja põhiõiguste kaitse. See on see, mille nimel me töötame. Me tegime oma parima äranägemise järgi selle ettepaneku teile selleks, et suurendada inimeste õiguskindlust ja olla kindlad, et me ei riiva nende põhiõigusi.
Aitäh! Ma saan aru, et õiguskomisjon ei suutnud jõuda järeldusele, kas on tegemist põhiõiguste riivega, ja nagu te ütlesite, me ei tea ka, kas selle seaduse vastuvõtmine võiks mingisuguse põhiõiguste riive põhjustada. See jätab õiguskomisjoni tööst väga ebaprofessionaalse mulje. Arutati midagi ja siis langetati hääletamise teel otsus, jõudmata tegelikult üldse arusaamale, millest jutt käib. Kuidas te ise seda näete?
Loomulikult, õiguskomisjon arutas seda küsimust nii- ja naapidi. Me anname selgelt krediidi Andres Anveltile ja Sotsiaaldemokraatlikule Erakonnale, kes tuli välja selle ettepanekuga, mis tõepoolest suure tõenäosusega leiab selle töögrupi järeldustes ja raportis vähemalt suures osas poolehoidu. Ma ei välista üldse, et need sätted jõuavad ka seadusesse. Me lihtsalt õiguskomisjonis leidsime, et parem on need küsimused lahendada üks kord ja korraga, et ei tekiks samasugust asja, nagu oli liiklusseaduse menetlemisel. Riigikogu eelmine koosseis võttis selle seaduse vastu, aga siis kohe avastati, et seal on vead, neid hakati muutma, siis lükati jõustumine edasi jne. Me ei peaks seda teed minema. Kui meil on võimalik võtta see asi terviklikult käsile, lahendada see probleem meie parema äranägemise järgi ja eemaldada kõikvõimalikud põhiseaduse riived, siis me teeksime pigem seda. Kaotaksime võib-olla paar nädalat, aga teeksime selle ära korralikult ja ühekorraga. See oli õiguskomisjoni mõte, mitte see, et kuidagi diskrimineerida opositsiooni või nende esitatud eelnõusid.
Palun, kolleeg Rannar Vassiljev!
Aitäh! Kas komisjonis oli jutuks ka see, et kui avastatakse mingi põhiõiguse riive, kas see tuleks likvideerida kohe või võib seda teha mingi suvalise aja pärast?
Õiguskomisjonis keegi kindlasti otseselt nii ei öelnud, et seda võiks teha mingi suvalise aja pärast, nagu sa defineerisid. Loomulikult, me tahame seda teha nii kiiresti kui võimalik, aga me ei taha seejuures tekitada olukorda, kus me kogemata riivame jälle mingeid muid õigusi, selle tõttu, et me lihtsalt kiirustades võtame ühe tüki mingist seadusest ja muudame selle ära, mõtlemata, mida see toob kaasa seaduse teistele osadele. See on õiguskomisjoni mõte ja sellepärast me tahame selle eelnõu praegu tagasi lükata.
Palun, kolleeg Andres Anvelt!
Aitäh, proua juhataja! Hea kolleeg Valdo! Mul tekkis kahtlus, et kuna sa nimetasid Riigikohtu lahendit "mingiks Riigikohtu lahendiks", siis võib-olla sa ei olegi sellesse teemasse süvenenud. Ma küsin sinult kui komisjoni liikmelt: mis oli meie fraktsiooni eelnõu sisu? Äkki sa refereerid paari sõnaga, millega komisjon tegeles?
Teie eelnõu sisu on mul väga hästi siin kirjas. Selle eelnõu sisu on kriminaalmenetluse seadustiku muutmine. Kriminaalmenetluse seadustikus tehakse järgmised muudatused: § 1264 lõiget 4 muudetakse jne. Kas sa tahad, et ma loen sulle ette selle või teie seletuskirja? Seda Riigikohtu lahendit, mida seal refereeriti, ma nimetasin mingisuguseks sellepärast, et see jooksis diskussioonist kergelt läbi. Hakati tuliselt vaidlema, kas see andis õiguse ühele või teisele poolele. Seda ma refereerisin kui näidet selle kohta, et need küsimused ei ole alati nii mustvalged. Sina esitasid seda kui väga selget trahvilööki, et on põhiseaduse riive ja kõik on sellega nõus, aga lasevad sel jätkuda. Nii see päriselt ei ole ja seda ei leidnud ka komisjon.
Palun, kolleeg Rannar Vassiljev, teine küsimus!
Aitäh! Ma saan aru, et üks põhjus, miks komisjonis selle eelnõu suhtes väga kriitilised ollakse, on see, et seda tehakse igaks juhuks, sest selle eelnõu seadusena vastuvõtmine võib mõnes teises nüansis põhiõigusi riivata. Millist põhiõigust selle eelnõu seadusena vastuvõtmine komisjoni arvates riivata võiks?
Aitäh, Rannar! Nagu sa mu eelmisest vastusest aru said, siis just seda me praegu ei teagi. Sellepärast me igaks juhuks selle eelnõu seadusena vastuvõtmist ei pooldanud.
Palun, kolleeg Andres Anvelt, teine küsimus!
Hea kolleeg! Ma saan aru, et komisjonis olid väga tõsised kahtlused nii selle Riigikohtu otsuse kui ka kõige muu suhtes. Äkki oled sa õiguskomisjoni liikmena lugenud sulle saadetud Justiitsministeeriumi töögrupi aruannet ja oskad öelda, kuidas viimases aruandes suhtuti sellessesamasse põhiseaduse riive parandamisse? See aruanne tuli hiljuti õiguskomisjoni liikmetele.
Jah, ma olen seda lugenud. Ma ei ole seda täpselt, sõna-sõnalt teie eelnõuga võrrelnud, seda ei ole ma teinud. Aga põhimõtteliselt nägid ka nemad seal võimalikku probleemi.
Palun, kolleeg Eiki Nestor, teine küsimus!
Teine küsimus on natuke keerulisem. Mulle kui rahvasaadikule jääb õiguskomisjoni arvamuses üks asi arusaamatuks. Kui meil on kartus, et mingi pügal riivab põhiõigust, siis tegelikult ei saa me ju kindlad olla, et ega järgmisel aastal, kui kasutatakse neid kahtluse all olevaid pügalaid, ei jää mõni pätt kinni püüdmata ehk keegi lõppkokkuvõttes kohtus võidab, sest Riigikogu magas maha ühe seaduse parandamise. Mina küll ei tahaks seda vastutust Riigikogu peale võtta. Kas ei oleks mõistlikum võtta seadus vastu ja muuta seda nii, et need, kes oma tööd teevad, saaksid seda teha nii, et neil puudub igasugune kartus? See süsteem ei ole ju midagi uut, see on aastaid töötanud.
See oli huvitav ja pikk küsimus. Ma võtan selle kindlasti õiguskomisjoni kaasa. Ma esitan selle seal. Me arutame seda järgmine kord.
Palun, kolleeg Jevgeni Ossinovski!
Algab Vabariigi Valitsuse esitatud Riigikogu otsuse "Eesti Vabariigi osaluse suurendamine Euroopa Rekonstruktsiooni- ja Arengupangas" eelnõu teine lugemine. Ettekandjaks palun rahanduskomisjoni liikme Andrus Saare!
Lugupeetud proua juhataja! Head kolleegid! Otsuse eelnõu "Eesti Vabariigi osaluse suurendamine Euroopa Rekonstruktsiooni- ja Arengupangas" esimene lugemine toimus Riigikogus 28. septembril. Etteantud tähtajaks ettepanekuid ei laekunud. Komisjoni päevakorras oli eelnõu teine lugemine 11. oktoobril s.a. Eelnõu eesmärk on suurendada Eesti Vabariigi osalust Euroopa Rekonstruktsiooni- ja Arengupangas 900 sissenõutava aktsia märkimise teel koguväärtuses üheksa miljonit eurot vastavalt resolutsioonis märgitud tingimustele. Annan lühikese ülevaate varem toimunust. Vabariigi Valitsus nõustus oma 20. veebruari 1992. aasta istungi otsusega nr 11 panga asutamise lepinguga ühinema ja Eesti täitis kõik pangaga liitumise tingimused. Panga asutamise lepingut muudeti 2004. aastal. Kuna õiguslik olukord oli 2004. aastaks muutunud, siis asutamislepingu muutmise ajal kehtiva õiguse kohaselt ratifitseeris selle tookord ka Riigikogu. Eesti on panga aktsiaid märkinud kahel korral: liitudes 1000 aktsiat ja 1997. aastal jõustunud kapitalisuurenduse käigus samuti 1000 aktsiat. Käesoleva kapitalisuurendusega suureneb Eesti portfell lisaks 1001 aktsia võrra. Iga aktsia väärtus on 10 000 eurot. Protsentuaalselt on Eesti osalus panga aktsiakapitalis tasemel 0,1%. Eelöeldule toetudes langetas komisjon järgmised otsused: võtta eelnõu päevakorda täna, 19. oktoobril, lõpetada teine lugemine ning panna eelnõu lõpphääletusele. See otsus oli konsensuslik. Aitäh!
Suur tänu, kolleeg Andrus Saare! Küsimusi ei ole. Palun küsimusi kiiremini esitada! Palun, kolleeg Aivar Kokk!
Hea juhataja! Hea ettekandja! Mul on üks küsimus: milline on olnud panga, mille aktsiakapitali me suurendame, senine panus Eesti majandusse?
Panga panus on olnud väga suur. Pank on alates 1992. aastast toetanud Eestis üle 80 projekti elluviimist ja seda üle 500 miljoni euro ulatuses.
Rohkem küsimusi ei ole. Veel kord aitäh, kolleeg Andrus Saare! Kas kolleegid soovivad pidada läbirääkimisi? Kõnesoove ei ole, läbirääkimisi ei avata. Eelnõu kohta ei ole muudatusettepanekuid esitatud ja me võime minna lõpphääletuse juurde. Lugupeetud Riigikogu, panen lõpphääletusele Vabariigi Valitsuse esitatud Riigikogu otsuse "Eesti Vabariigi osaluse suurendamine Euroopa Rekonstruktsiooni- ja Arengupangas" eelnõu 77. Palun hääletada! Poolt hääletas 56 Riigikogu liiget, vastuolijaid ega erapooletuid ei olnud. Eelnõu on otsusena vastu võetud.
Algab Vabariigi Valitsuse algatatud Eesti Vabariigi ja Ukraina sotsiaalkindlustuslepingu ratifitseerimise seaduse eelnõu teine lugemine. Ettekandjaks palun sotsiaalkomisjoni liikme Rein Aidma!
Lugupeetud Riigikogu esimees! Sotsiaalkomisjon arutas Eesti Vabariigi ja Ukraina sotsiaalkindlustuslepingu ratifitseerimise seaduse eelnõu 64 oma korralisel istungil esmaspäeval, 10. oktoobril. Vabariigi Valitsuse algatatud Eesti Vabariigi ja Ukraina sotsiaalkindlustuslepingu ratifitseerimise seaduse eelnõu kohta muudatusettepanekuid ei esitatud. Komisjoni esimees tegi ettepaneku saata seaduseelnõu Riigikogu täiskogu saali teisele lugemisele 19. oktoobril ettepanekuga seaduseelnõu seadusena vastu võtta. Komisjon otsustas konsensuslikult seda ettepanekut toetada. Eelnõu ettekandjaks teisel lugemisel määrati siinkõneleja. Seega otsustati saata eelnõu täiskogu istungile, panna lõpphääletusele ja seadusena vastu võtta. Aitäh!
Suur tänu, kolleeg Rein Aidma! Teile küsimusi ei ole. Kas kolleegid soovivad pidada läbirääkimisi? Kõnesoove ei ole, läbirääkimisi ei avata. Seaduseelnõu kohta muudatusettepanekuid ei ole. Me võime minna lõpphääletuse juurde. Lugupeetud Riigikogu, panen lõpphääletusele Vabariigi Valitsuse algatatud Eesti Vabariigi ja Ukraina sotsiaalkindlustuslepingu ratifitseerimise seaduse eelnõu 64. Palun hääletada! Poolt hääletas 51 Riigikogu liiget, vastuolijaid ega erapooletuid ei olnud. Eelnõu on seadusena vastu võetud.
Algab Vabariigi Valitsuse algatatud Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse ja halduskoostöö seaduse muutmise seaduse eelnõu teine lugemine. Ettekandjaks palun maaelukomisjoni esimehe Kalvi Kõva!
Väga austatud istungi juhataja! Head kolleegid! Maaelukomisjon arutas seaduseelnõu 72 10. oktoobril komisjoni koosolekul. Kutsutud olid ka Põllumajandusministeeriumi spetsialistid Mai Talvik, Henno Nurmsalu ja Taavi Kand. Viimaste nädalate sündmused seoses Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitikaga võivad panna arvama, et seaduseelnõuga muudetakse väga suuri ja olulisi asju Euroopa Liidu ühises põllumajanduspoliitikas. Aga tuletan teile meelde, et eelkõige on eelnõu eesmärk viia kehtiv Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seadus kooskõlla Euroopa Liidu õigusega ning täpsustada 1. jaanuarist 2010 jõustunud seaduse teksti, tehes seaduse teksti arusaadavamaks ning selgemaks. See kõlas siit puldist ka seaduseelnõu algataja põllumajandusministri ettekandes. Nagu põllumajandusminister toona ütles, oli seaduseelnõu algatajal juba esimesel lugemisel siin saalis valmis ridamisi muudatusettepanekuid. Nii ka juhtus. Seaduseelnõu kohta on esitatud kaheksa muudatusettepanekut ja need on vormistanud maaelukomisjon koostöös algatajaga. Neist enamik, nimelt esimene, teine, kolmas, neljas, kuues ja seitsmes ettepanek on tehnilised ja redaktsioonilised. Muudatusettepanek nr 5 on see, millel ma natuke peatun. Nimelt võib kehtiva seaduse kohaselt tunnustatud tootjarühma tegevusel olla kaks eesmärki. Esiteks, turustada oma liikmete toodetud põllumajandustooteid (selline tunnustatud tootjarühm on näiteks tulundusühistu Talukartul), ja teiseks, edendada põllumajandustootjate osalemist toidukvaliteedikavades (toon siin näiteks "Uma mekk", "Rohelisem elu"). Selline eri eesmärkidel tegutsevate tootjarühmade nõuete ühtlustamine ei ole osutunud otstarbekaks ehk siiamaani peavad need olema mõlemad tunnustatud. Selle muudatusettepanekuga jagame tootjarühmad kaheks. Ühed on need, mille eesmärk on turustada oma liikmete põllumajandustooteid. Nendele esitatavad nõuded jäävad endiseks, nad peavad olema tunnustatud. Küll aga, kui põllumajandustootjad osalevad toidukvaliteedikavades, valdavalt on need MTÜ-d ja seltsingud, siis nende tootjarühmade esindajad ei pea enam olema tunnustatud. Niipalju muudatusettepanekust nr 5. Natukene rohkem tehnilist laadi on ka muudatusettepanek nr 8. Sellega pikendatakse Leader-meetme rakendamise üleminekuaega. Selleks et tagada Leader-lähenemise sujuv rakendamine, näeb eelnõu ette üleminekuaja halduslepingute sõlmimiseks. Kuna seaduseelnõu menetlemine on viibinud ning algselt kavandatud üleminekuaeg halduslepingute sõlmimiseks – 1. jaanuar 2012 – ei ole enam piisav, tehakse ettepanek pikendada üleminekuaega kuni 31. detsembrini aastal 2012. Niipalju muudatusettepanekutest. Maaelukomisjon juhtivkomisjonina teeb ettepaneku eelnõu teine lugemine lõpetada. Aitäh!
Suur tänu, kolleeg Kalvi Kõva! Küsimusi teile ei ole. Kas kolleegid soovivad pidada läbirääkimisi? Palun, kolleeg Heimar Lenk!
Tahan enda ja Keskerakonna fraktsiooni liikmete nimel rõhutada selle seaduseelnõu puhul ühte asja. Nimelt, me teame, et Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika reformi eesmärk on praeguse põllumajanduse kohandamine või kohanemine turu muudatustega, nende muudatuste vajadusega. Loomulikult on kogu maailma ja Euroopa jaoks raskes olukorras kaugem eesmärk vähemalt eurooplaste toiduga kindlustamine. Kui seda dokumenti vaadata, siis kohe alguses tuleb siin välja väga tähtis küsimus: need on needsamad põllumajandustoetused, millest viimasel ajal on nii palju juttu olnud. Sellepärast ma tulin ka siia pulti, et veel kord rõhutada selle toetussüsteemi ümberkorraldamise vajadust ja panna südamele otsustajameestele, et need muudatused saaksid tehtud. Samuti tahan tuletada veel kord meelde kõigile, kellest selle reformi tulevik oleneb, et nad nende muudatustega kindlasti tegeleksid ja teeniksid sellega Balti põllumeeste toetamise ühist üllast eesmärki. On huvitav, et iseenesest tõid need väikesed toetused, mis on kujunenud suureks mureküsimuseks, välja ka väga huvitavaid poliitilisi momente. Nimelt, põllumehed jätsid maha oma masinad ja kodutalu, tulid Riia, Vilniuse ja Tallinna tänavatele, nad muutusid poliitiliselt aktiivseks ja läksid Brüsselisse. Seda on muidugi tore vaadata, et Euroopas on inimestel tulnud juurde julgust rohkem oma õiguste eest võidelda ja solidaarsust rõhutada. Balti ühtsus, mille kohta me oleme nii palju rääkinud, et seda ei ole, on selle reformi arengu ja arutamise juures välja tulnud. Ma ei mäletagi, et Läti, Leedu ja Eesti põllumehed oleksid väga suuri ühisaktsioone teinud. Seekord see toimus. Kui me oleme aastaid rääkinud, et Balti koostöö kuidagi ei arene, siis nüüd me näeme, et areneb küll ja päris õiges suunas, mis on ka meeldiv. Kolmas asi, mis mulle isiklikult väga meeldib, on see, et eri fraktsioonidesse kuuluvad eurosaadikud Brüsselis on lõpuks leidnud ühise keele ja nagu me täna võime lehtedest lugeda ja juba infoagentuuride uudistest kuulsime, on unustatud erakondlikud erinevused, on unustatud erinev maailmavaade ning nad on Leedu, Läti ja Eesti põllumeeste huvide kaitsmisel ühinenud. Nii et tuult tiibadesse kõigile, kellest oleneb see reform ja nende otsuste muutmine! Ma loodan, et me saame selle reformi tulemusena ühe kena resultaadi, millega kõik rahul on. Aitäh!
Suur tänu! Rohkem kõnesoove ei ole, lõpetan läbirääkimised. Läheme muudatusettepanekute läbivaatamise juurde. Seaduseelnõu kohta on kaheksa muudatusettepanekut. Esimese, teise ja kolmanda on esitanud juhtivkomisjon, st on täielikult arvestatud. Neljanda, viienda, kuuenda, seitsmenda ja kaheksanda on esitanud juhtivkomisjon, on täielikult arvestatud. Me vaatasime läbi kõik muudatusettepanekud. Seaduseelnõu 72 teine lugemine on lõpetatud.
Algab Vabariigi Valitsuse algatatud taimede paljundamise ja sordikaitse seaduse muutmise seaduse eelnõu teine lugemine. Ettekandjaks palun maaelukomisjoni liikme Meelis Mälbergi!
Austatud istungi juhataja! Head kolleegid! Annan väikese ülevaate Vabariigi Valitsuse algatatud taimede paljundamise ja sordikaitse seaduse muutmise seaduse eelnõu 93 senisest menetlemisest. Selle seaduseelnõu eesmärk on täiendada taimede paljundamise ja sordikaitse seadust nõuetega, mis on sätestatud 30. augustil 2010. aastal jõustunud komisjoni direktiiviga ning mis tuleb Eesti õigusesse üle võtta 30. novembriks 2011. Selle eelnõuga lubatakse turustada söödakultuuride seemnesegu, mis on mõeldud kasutamiseks looduskeskkonna ja geneetiliste ressursside säilitamiseks, isegi kui nende segude koostisosad ei vasta mõnele turustamise üldnõudele. Maaelukomisjon arutas eelnõu oma 22. septembri istungil ja 28. septembril oli eelnõu Riigikogu täiskogus esimesel lugemisel. Seejärel arutas maaelukomisjon eelnõu uuesti oma 10. oktoobri istungil. Sellele maaelukomisjoni istungile oli kutsutud Põllumajandusministeeriumi toiduohutuse asekantsler Toivo Nõvandi. Tähtajaks, s.o 7. oktoobriks kella 12-ks Riigikogu liikmed, fraktsioonid ega komisjonid eelnõu kohta muudatusettepanekuid ei esitanud. Maaelukomisjon tegi järgmised otsused: esiteks, saata Vabariigi Valitsuse algatatud taimede paljundamise ja sordikaitse seaduse muutmise seaduse eelnõu 93 Riigikogu täiskogule teiseks lugemiseks 19. oktoobril s.a ja teha täiskogule ettepanek eelnõu teine lugemine lõpetada, teiseks, kui eelnõu 93 teine lugemine lõpetatakse, saata eelnõu kolmandale lugemisele 26. oktoobril 2011 ja teha täiskogule ettepanek eelnõu seadusena vastu võtta. Mõlemad otsused tegi komisjon konsensuslikult. Aitäh!
Suur tänu, kolleeg Meelis Mälberg! Kolleegidel küsimusi ei ole. Kas kolleegid soovivad pidada läbirääkimisi? Kõnesoove ei ole, läbirääkimisi ei avata. Kuna seaduseelnõu kohta ei ole ka muudatusettepanekuid, siis on seaduseelnõu 93 teine lugemine lõpetatud. Lugupeetud kolleegid! Meil on jäänud arutada veel viimane punkt, kuid kahjuks jääb eelnõu 83 esimene lugemine praegu ära, kuna minister Jaak Aaviksoo ei ole kohal ning meie kodu- ja töökorra seaduse § 73 lõike 1 kohaselt lükkub eelnõu arutelu järgmisesse töönädalasse. See tähendab, et istung on lõppenud. Istungi lõpp kell 15.42.