Spoštovane kolegice poslanke, kolegi poslanci, prisotni gospe in gospodje, dobro jutro in dober dan! Pričenjam 39. sejo Državnega zbora, ki je bila sklicana na podlagi prvega odstavka 58. člena ter prvega odstavka 60. člana Poslovnika Državnega zbora. Obveščen sem in vas obveščam, da se današnjega zasedanja ne morejo udeležiti naslednji poslanci: kolega Roberto Battelli, Aurelio Juri, dr. Marko Pavliha, mag. Anton Rop, kolega Bojan Kontič, Feri Horvat, Ljubo Germič, dr. Mitja Slavinec in Matjaž Švagan. Na sejo sem vabil tudi predstavnike Vlade k vsem točkam dnevnega reda ter predstavnika Državnega sveta k 1. točki dnevnega reda. Mi pa prehajamo na obravnavo in na odločanje o predlogu za širitev dnevnega reda. Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje predlaga, da se dnevni red razširi s Predlogom zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o odvetništvu. Predlog ste vsi poslanci prejeli na klop. Sprašujem predstavnika predlagateljev, ali želi uvodno besedo? Ne želite. Ker je predlog zakona pripravljen v skladu s 117. in 127. členom Poslovnika zbora imate pravico in dolžnost predlagateljev zakona po tem poslovniku tako Vlada kot tudi poslanka gospa Darja Lavtižar Bebler, zato sprašujem najprej predstavnika Vlade, če želi besedo? Ne. Vprašati moram še poslanko Darjo Lavtižar Bebler. Tudi ne. Želijo do omenjene širitve predstavniki poslanskih skupin? Kolega Potrč.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Socialnih demokratov smo po štiri in pol urni razpravi, pri kateri smo včeraj sodelovali na Odboru za notranjo politiko, še bolj kot pred tem prepričani, da je širitev dnevnega reda nepotrebna, da je širitev dnevnega reda v nasprotju z osnovnimi načeli pravne države. Da bi sprejem predloga zakona, tako kot je predlagan, pomenil silno težke posledice za 1.200 ljudi in kompletno pravosodje in predvsem to, da vsebina predlaganega zakona po včerajšnji štiri in pol urni razpravi ni z ničemer vsebinsko utemeljena. Mi nismo dobili včeraj niti ustreznih mednarodnih primerjav, ki bi to zahtevale, obratno. Ugotovili smo, da evropska praksa takšnega primera ne pozna. Mi včeraj nismo dobili nobene utemeljitve oziroma v mnenju opozicijskih poslancev je bila, pa nam je niso priznali, da naj bi šlo izključno za politično oziroma politikantsko potezo na podlagi nekega konkretnega primera, ki ga ta moment z imenom in priimkom ne želim imenovati. Da je to res, potrjuje to dejstvo, da smo še pol leta nazaj v podobnih primerih prestopov, ki so bili ravno tako medijsko odmevni, slišali jasne izjave tudi ministra za pravosodje, da so to normalna prehajanja, v katerih ni nič nezakonitega, če lahko iz drugih služb prehajamo iz enega posla v drugega, lahko to delajo tudi sodniki in odvetniki. Sedaj, naenkrat je v tem primeru postalo to ne samo sporno, ampak je treba to urediti nujno v dveh dneh pred zaključkom tega mandata in pred zaključkom dela Državnega zbora v spomladanskem zasedanju. Dobili smo včeraj na, mislim, da na petih straneh zelo temeljito obrazložitev Zakonodajno-pravne službe, ki ima vrsto pomislekov nad vsebino rešitve. In konec koncev je nekaj strokovnjakov tudi v javnosti te pomisleke izrazilo, niti vladajoči koaliciji niti ministru pa se ni zdelo potrebno, da bi opravil kakršnekoli konzultacije s stroko. Tokrat ne gre samo za stroko, ampak za tretjo vejo oblasti, ki je tudi tokrat popolnoma ignorirana in izigrana pri sprejemanju tega zakona. Predlagam, da ravnamo pametno, in da predloga tega zakona ne uvrstimo na dnevni red. Hvala.
Hvala lepa. Kolega Rezman, beseda je vaša.
Hvala lepa gospod predsedujoči. V Poslanski skupini DeSUS smo prepričani, da je razprav o tej tematiki potrebna. Da je potrebna temeljita in dolga razprava. Da v teh razpravah ne smemo biti osamljeni samo tisti, ki razmišljamo znotraj Državnega zbora, ampak da mora biti pritegnjena tudi relevantna stroka, da morajo biti prisotne v tej razpravi tudi institucije, ki predstavljajo tiste, ki so najbolj zainteresirani za razpravo okoli teh sprememb in prav zavoljo tega mi sodimo, da je treba zavrniti predlog za širitev dnevnega reda. Torej zavoljo tega, ker je ta razprava umanjkala. Zaradi tega, ker je vsebinsko takšna, da jo mi zavračamo in zaradi tega, ker je bil postopek, postopek izigravanja in tudi tak postopek zavračamo. Torej, Poslanska skupina DeSUS sodi, da se morajo te razprave opraviti, tudi zavoljo tega, ker že znotraj koalicije zelo različno o tem razmišljamo, in je ena izmed poslanskih skupin, stališče ene izmed poslanskih skupin, torej naše, takšno, da sploh nasprotuje tej razpravi po nujnem postopku, brez temeljitega premisleka in nekateri drugi razmišljajo, da so ponujene različice z leti prepovedi prehoda iz ene v drugo službo nedomišljene, in da bi bilo treba tudi o tem doseči še večje soglasje. Torej zavoljo tega, ker mi menimo, da brez razprave ni mogoče najti ustreznih in pravih rešitev, bomo nasprotovali uvrstitvi te točke dnevnega reda na to sejo.
Hvala. Besedo ima poslanec Dimitrij Kovačič. Izvolite prosim.
Hvala lepa. V nasprotju s predgovornikoma v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke menimo, da je širitev dnevnega reda s to točko potrebna. Tudi tisti, ki nasprotujejo temu pravijo, da je razprava o tej tematiki sicer potrebna in ravno zato, ker je potrebna tudi ne vidimo nobenih razlogov, da ne bi na današnji seji s to temo razširili dnevnega reda. Dejstvo je, da področje, ki se s to novelo ureja, danes ni urejeno. Neglede na to, da so nekateri konkretni primeri teh neposrednih prehodov iz tožilskih in sodniških vrst v odvetniške vrste narekovali ureditev te problematike, pa je vendarle ta novela pripravljena tako, da se na tem področju zadeva sistemsko uredi. Dejstvo je, da trajni mandat tožilcev in sodnikov pomeni poseben status tem kategorijam. Ker obstaja ta posebni status, ni primerno, da lahko prihaja do prehodov iz tožilskih in sodniških vrst v odvetniške vrste. Te prehode je potrebno omejiti z določeno vsebino in takšno vsebino tudi ta predlagana novela omogoča. In zato ne vidimo nobenega razloga, da ne bi na današnji seji ta zakon obravnavali in razširili dnevnega reda. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Besedo ima poslanec Rudi Moge. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi. V Liberalni demokraciji Slovenije bomo tudi nasprotovali uvrstitvi te točke na dnevni red. Za to imamo več razlogov. Prvi razlog je ta, da je gotovo v tem primeru šlo za diskriminacijo med poslanko Državnega zbora in Vlado. Poslanka Državnega zbora je zakon po rednem postopku vložila meseca februarja, tudi skupina poslancev je meseca februarja tega leta zahtevala da se o tem opravi splošna razprava. Se je marca to zgodilo? Ni. Se je zgodilo aprila? Ni. Se je zgodilo maja? Ni. Se je zgodilo junija? Ni. Kaj se je zdaj zgodilo, ko je Vlada čez noč prinesla tak zakon v času - po našem poslovniku parlamentarnih počitnic, pa so zazvonili vsi glasovi in jaz pri tem ugotavljam, da gre v tem primeru za neko posilstvo Državnega zbora s strani Vlade. Tako se v enem pametnem in dobrem parlamentu, spoštovani gospe in gospodje, ne dela. Mi smo, oprostite izrazu, hlapci tega, kar Vlada dela, ne pa en parlament, ki bi imel svoj ponos, ki bi rekel: "Piše nam, takrat imamo počitnice in gremo." Ali bo zaradi tega zakona država propadla?! Ali so res izpolnjeni pogoji za nujni postopek, s tem ko je v štirih letih izstopilo iz sodniških in tožilskih, skupaj, v štirih letih samo 20 ljudi? Ali je to res neprecenljiva škoda in izguba za to državo?! Ne. Poslušajte, ne govoriti tega! To vam nihče ne bo verjel! Po drugi strani je za nas ta zakon tudi v taki naglici, ko smo člani odbora dobili komaj tisti dan, torej včeraj, stvari na klop, da bi lahko o njih debatirali. Mnenje Zakonodajno-pravne službe, to mnenje je pa bilo v večih straneh izredno kritično do tega poročila, do njega se niso mogli ne amandmajsko opredeliti, ne drugače, kajti poslanci nismo pravni geniji, rabili bi v svojih poslanskih skupinah strokovce, da bi nam svetovali, da bi nam kaj povedali, vendar smo bili z glasovalnim strojem povoženi, kot je to običaj in je danes zakon, takšen kot bo, ki ga niti na klopi zdaj nimate. Niti ne veste, o čem govorimo. Niti tega ne veste, ker nimate dopolnjenega predloga zakona. Bomo pač odločili o nečem, česar nimamo pred seboj, da bi lahko odločali. To je, spoštovane kolegice in kolegi, za nas farsa, degradacija Državnega zbora Republike Slovenije na ravni izvrševalca ukazov, Vlade. Zaradi tega, ker je tudi ta zakon diskriminatoren, pravnikom bo prepovedal s klavzulo, da bi kamorkoli šli, zaradi tega mi tega zakona ne bomo podprli.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Zmago Jelinčič.
Hvala lepa za besedo. Rečeno je bilo, da zaradi tega država ne bo propadla, zaradi tega zakona, seveda ne bo propadla zaradi tega zakona, država propada zaradi ignorance slovenske politike od leta 1992 naprej. Zato propada in smo tik pred razsulom države. Kaj se smejite, gospodje? Vladali ste toliko časa in kaj ste naredili? Naredili ste svinjarijo iz te države. In ne zagovarjam sedanje Vlade, ki ni naredila tistega, kar bi morala, da bi počistila te zadeve. Ni počistila, ampak zdaj se je začelo tik pred koncem vsaj nekaj čistiti. In hvala bogu, da se enkrat "spuca" na nivoju tega sodnega sistema in sodniške klike, kamor sodi ta sodno pravna klika, ki v bistvu ima eno posebno statusno pozicijo v državi, samo še Cigani imajo tako pozicijo, nedotakljivo in nihče se je ne sme dotakniti. In oni sami bi o sebi določali, kaj se sme o njih ali kaj se o njih ne sme. Konec konce je tukaj Državni zbor, ki bo odločil, kako se bo v državi delalo. Skrajni čas je, da enkrat o tem odloči in da se enkrat udari s pestjo po mizi pa reče: "Zdaj je pa te svinjarije dovolj." Na žalost je sedanja Vlada to naredila šele zdaj, par mesecev pred iztekom mandata, ampak bolje pozno kot nikoli. Sodniški krogi in tožilski krogi so "skorumpirani", to je ignorantsko, in cela vrsta sodnikov in sodnic se nažre apaurinov preden gre v sodno dvorano, ker ne ve, kaj bo, pa jih je strah. Pa vprašajte malo tiste, ki jih poznate, saj jih poznate dovolj. In če pogledamo, kaj se vse dogaja, dogajajo se svinjarije, dogajajo se zlorabe, dogaja se nepoznavanje zakonov. Pojdite malo po raznih sodiščih, pojdite na mariborsko sodišče, vzemite spise, pa boste videli, kaj pomeni sodnija. Tam pomeni sodnija neko vaško skupnost, nek svet starešin, ki se preriva, kdo ima več povezav z raznimi sorodstvenimi vezmi od bivšega sistema, od bodočega sistema, od tistega sistema, ki se mu bodo klanjali ta trenutek ali pa jutri ali pojutrišnjem. In skrajni čas je, da s sprejme ta zakon, pa da se enkrat reče: "Gospodje, ne morete srati po državi, nehajte že vendar". Mi bomo to podprli.
Proceduralno. Kolega Potrč, proceduralni predlog. Izvolite.
Hvala lepa. Gospod predsedujoči, pričakoval sem, da boste gospoda Jelinčiča ustavil in ga opozoril, da smo sicer od njega navajeni slišati marsikaj, marsikaj tudi neresničnega, marsikaj obtožujočega, da pa kljub temu o tretji veji oblasti "au generale" generalno govoriti na način kakor žaljivo je govoril on, ni primerno za Državni zbor in da bi ga na takšne izjave bilo treba opozoriti. Povsod imamo kašne probleme, jaz jim ne bom oporekal, vendar govoriti, da gre za "skorumpirano" vejo, ki 18 let dela nič drugega kot packarije, to so stvari, ki niso primerne za Državni zbor. Mi smo včeraj na odboru tudi o tem govorili in nekateri rekli, da takšne razprave povzročajo situacijo, o kateri moramo potem razpravljati na neprimeren način. Hvala.
Hvala lepa. Hvala za opozorilo. Besedo pa ima poslanec Pavel Gantar. Izvolite.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Zares. Tudi mi nasprotujemo uvrstitvi tega zakona na dnevni red. Dejstvo je, da je bil včeraj že v obravnavi kršen Poslovnik Državnega zbora, ko smo pravzaprav obravnavali dve noveli zakona in smo se pri tem napačno sklicevali na člene, ki to obravnavajo, ampak tega koalicija sploh ni upoštevala. Drugič. V Državni zbor je zakon prišel 14. 7 [[..]]Odbor ga je obravnaval 16. 7. in danes ga Državni zbor obravnava, 17. 7 [[..]]Povsem jasno je, da je ta zakon, napisan na hitro, čez noč, nedomišljeni. Na samem odboru se je izkazalo, da ima celo vrsto pomanjkljivosti, ki jih niti ni mogoče popravljati. Zakon je tudi povsem zgrešen po namenu in v bistvu ne zagotavlja tega, kar želi predlagatelj, ampak je uperjen proti sodni veji oblasti in to zelo direktno. Smešna je utemeljitev štiriletne dobe, po kateri šele lahko sodnik ali tožilec postane odvetnik, z ničemer utemeljena. Arbitrarno, če za tako dolgo trajal povprečni sodni postopek. Kaj pa če traja dlje? Kaj pa če traja manj? Nobenih vsebinskih opredelitev. Dejansko zagotavlja to neke vrste pritisk na sodstvo in po mojem mnenju tudi neke vrste maščevanje. Za razliko od ostalih sem jaz kolegu Zmagu Jelinčiču v bistvu hvaležen, da je to povedal, kar je povedal. Povedal je argumente, ki si jih vladajoča koalicija zaradi spodobnosti ne upa povedati, ampak misli točno tako. In ta zakon je točno to, kar je povedal Zmago Jelinčič. Na svoj način pomeni točno takšno argumentacijo in točno takšne razloge, zaradi katerih je ta zakon uvrščen. V tem smislu sem mu hvaležen, ker je naravnost povedal to, kar drugi skrivajo.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Lep pozdrav spoštovane kolegice in kolegi, predstavniki Vlade! Povsem normalno je, da bomo razširitev dnevnega reda podprli, saj smo tudi sopodpisniki zahteve za sklic te izredne seje Državnega zbora. Obžalujemo pa, da rešitve, o katerih bomo, upam, danes razpravljali in jih tudi sprejeli, da niso bile sprejete že v preteklem mandatu in da so obstale v obliki delovnega gradiva na Ministrstvu za pravosodje v prejšnjem mandatu. Kar zadeva konkurenčno klavzulo smo o tem govorili 9. julija na izredni seji, ki smo jo prav tako zahtevali tudi poslanci Nove Slovenije. Na izredni seji Odbora za notranjo politiko smo takrat pravzaprav nakazali v kateri smeri naj gre novela Zakona o odvetništvu. Ta Zakon o odvetništvu ni napisan "ad persona". Je pa res, to pa moram povedati in priznati, da je povod za podpis zahteve za izredno sejo Odbora za notranjo politiko bilo srečanje Penko-Zidar, pa sedaj ne bom o tem na široko. Nekdo od predgovornikov je rekel, da bomo s tem zakonom prizadeli nekaj čez tisoč sodnikov. To ni res! S tem je hotel povedati, da so vsi špekulanti. To ni res! Ampak Zakon o odvetništvu je definitivno imel luknjo, ki so jo nekateri izrabljali, nekateri zelo redki. Rad bi pa spomnil nekaj ta visoki zbor. Edino sodniki so tisti, ki jim s tem v Državnem zboru dodelimo poslanstvo in čast in rečemo z glasovanje "za": "Ti si sodnik za vekomaj." In to je poslanstvo, to ni poklic kot avtomehanik, kot zdravnik, kot inženir. To je poslanstvo in to je čast in tega se gotovo tisti zavedajo, ki gredo v to sfero. Še enkrat in s tem zaključujem. Poslanska skupina Nove Slovenije bo razširitev dnevnega reda podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Ponoven proceduralni predlog. Kolega Potrč.
Gospod predsedujoči! Lahko je proceduralni, bom pa hvaležen, če mi boste dovolil tudi repliko. Samo dva tri stavke. Ne, potem pa proceduralno. Jaz protestiram nad lažmi in insinuacijami, ki jih v razpravi o tem vprašanju dajejo posamezni kolegice in kolegi. Govoriti o tem, da sem jaz rekel, da so vsi sodniki špekulanti, je [[....]]
Kolega Potrč!
[[...]]laž in insinuacija, ki ni primerna in spodobna poslancu. To želim poudariti. Hvala.
Hvala lepa. Vsaka poslanska skupina je predstavila svoje lastno stališče in dovolimo vsakemu, da ima svoj pogled na omenjeno snov. S tem tudi zaključujem razpravo o predlogu širitve. Preden pa bomo prešli na odločanje, prosim vse prisotne poslance, da preverijo delovanje svojih glasovalnih naprav. Glede na to, da ni nobene pritožbe o [[...]]Kolega Petek! Torej odločali bomo o predlogu za širitev dnevnega reda. Glasujemo. Navzočih je 61 poslank in poslancev, za 39, proti 20. [[Za je glasovalo 39.]] [[Proti 20.]] Ugotavljam, da je predlog za širitev sprejet. Zbor bo navedeni predlog zakona obravnaval kot 1.a točko dnevnega reda. Mi pa prehajamo na določitev dnevnega reda, in sicer zboru predlagam, da za današnjo sejo določi dnevni red kot ste ga prejeli s sklicem ter z malo prej sprejeto dopolnitvijo. Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za 39, proti 20. [[Za je glasovalo 39.]] [[Proti 20.]] Ugotavljam, da je dnevni red 39. izredne seje Državnega zbora določen. Glede na nujne obveznosti predsednika Vlade gospoda Janeza Janše, bo Državni zbor drugo točko dnevnega reda pričel ob 13. uri in sejo nato nadaljeval z obravnavo 3. točko dnevnega reda. Seznanil sem vas z informacijo, ki sem jo tudi sam malo prej dobil. V primeru, da do 13. ure Državni zbor ne bo opravil razprave o 1. in 1.a točki dnevnega reda, bo z obravnavo teh točk nadaljeval po končani 3. točki dnevnega reda. Kot rečeno pa [[...]]Proceduralno. Kolega Pavel Gantar, izvolite.
Jaz pa res ne razumem, kaj pa je sedaj to. Saj nismo mi tukaj, ne vem, klub oboževalcev tega ali onega predsednika Vlade, ki se ga čaka takrat, ko se mu zljubi, da pride. Še sprejemam določeno dejstvo, ampak te ne gre po taki poti. Zato predlagam sklep, da obravnavamo točke tako kot si sledijo. Če ne more priti predsednik Vlade, naj ga nadomesti pristojni minister. Mislim, da lahko nastopa tudi državni sekretar, ki lahko povsem kompetentno obravnava te stvari. Nadaljujemo tako kot je dnevni red predlagan, predsednik, da ne sprejmemo tega predloga in da delamo po dnevnem redu kot je določeno, 1, 1.a, 2 in 3 mislim, da je. Naj ga predstavlja, če ni predsednik kdorkoli zunanji minister, državni sekretar, drugi minister, predlagam, da se o tem sklepa in odloča.
Hvala lepa. Kolega Pavle Gantar, vsebinsko se popolnoma strinjam, zato sem tudi rekel, da sem informacijo sam prejel nekaj trenutkov preden sem vas z njo seznanil. Jaz bom vaš proceduralni predlog dal na glasovanje, če ga lahko dopolnim oziroma če ga lahko vsebinsko oblikujem. Kolega Pavle Gantar, mi boste pomagali - vi predlagate, da Državni zbor opravi razpravo na podlagi sprejetega dnevnega reda brez časovnih ovir oziroma prekinitev aktualnih točk. Gospe in gospodje, slišali ste predlog, o katerem bomo zdaj glasovali. V kolikor ne bo sprejet, pa bomo sejo nadaljevali v skladu z informacijo, ki je bila podana ob uvodu. O proceduralnem predlogu ni razprave. Prosim pa, da glasujemo. Navzočih je 55 poslank in poslancev, za je glasovalo 22, proti 32. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 32.]] Ugotavljam, da predlog kolega Gantarja ni bil sprejet. Imamo pa še nekaj proceduralnih predlogov. Kolega Barovič.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi, ali ste mogoče pozabili, da smo pred odločanjem o tem proceduralnem predlogu sprejeli dnevni red? Dnevni red, ki smo ga sprejeli je pač takšen, kakršen je in sploh je brez veze, da je, jaz vem, da je bil prisiljen, spoštovani podpredsednik omenjal spremembe in sploh brez veze, da smo odločali o nekem proceduralnem predlogu. Mi smo sprejeli dnevni red. Dnevni red nosi točke 1., 1A., 2., 3. in tako naprej in konec. In je sploh nesmiselno in ne smemo o tem več govoriti, o nobenih spremembah, o ničemer, mi moramo delati po sprejetem dnevnem redu, po spisku, ki smo ga prejeli. Toliko. Jaz mislim, da je to edino pravilno in druge možnosti ni. Mi smo ga sprejeli ali pa če razveljavimo dnevni red, če ga lahko.
Hvala lepa. Kolega Školč. Za vami pa še poslanka Potrata, če se ne motim. Kolega Školč, beseda je vaša.
Tudi sam menim, če smo sprejeli dnevni red, je kvečjemu mogoče glasovati o tem, da se zamenja, ne pa, da še enkrat potrdimo to, kar smo nekaj minut nazaj sprejeli. Kolegi iz koalicije, vi ste žalostna karikatura parlamentarcev. Zahtevate po eni strani izredno sejo, trdite, da je vse ogroženo, spravite jo v čas, ki je rezerviran za mirovanje parlamenta, hkrati pa niste pripravljeni in vam ne verjame predsednik Vlade, da je to tako pomembno. Gospod Janša vam ne verjame, da je to tako pomembno, in bo prišel, ko bo utegnil, in vi to sprejemate. To je nadvse klavrna in žalostna situacija. Nas pa silite, da vam tu asistiramo, silite nas v to, da sodelujemo pri tem parlamenta nevrednem početju. Če ste res mislili, da so to štiri pomembne točke, potem bi gospod Janša bil tukaj že ob 6. zjutraj, ne da bo prišel, ko bo utegnil in za tisti čas, ko nima nobenih drugih opravkov. Vse štiri točke so takšne, da niti ena ne sodi na izredno sejo. Gospoda Cukjatija smo spraševali, če izpolnjuje kakšnega od pogojev, rekel je: "Izpolnjuje pogoj 27-ih podpisov." Kakšen pogoj je to? Se pravi, če mi 27 podpisov zdaj zberemo za karkoli se bo Vlada in parlament sestal? To pomeni popoln razpad sistema. 27 podpisov, gospa Irglova, ni dovolj, če predlogi, ki sodijo na klop parlamenta niso tudi ustrezno utemeljeni, ustrezno napisani in ne ustrezajo vsem določbam Poslovnika. Vse to prenašamo in moramo prenašati zato, da povemo, da pred očmi javnosti razdirate pravno državo. Ponižujete parlament v uslugo predsednika vaše Vlade in tistih drugih, ki vam botrujejo. Zato moramo biti tukaj, da govorimo, da delate nekaj kar je strahovito narobe. S tem se ne strinjamo. Naša vloga je omejena absolutno na to, da povemo, da razdirate državo. Zakone boste sprejeli in upam, da jih bo kdo tudi razveljavil. Ampak, imejte vsaj toliko discipline, da tiste ljudi, ki so vam naročili, da skličejo to sejo, prisilite, da pridejo ob 10. uri sem oziroma ob 9., če se seja takrat začne.
Hvala lepa. Poslanka Potrata, beseda je vaša.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Mislim, da vas je kolega Gulič že opozoril, da imamo poslanke in poslanci ime in priimek in še kaj drugega, ko nas naslavljate. Ampak, to je samo prva malenkost, ki jo želim omeniti v zvezi s tem, kako danes vodite sejo. Res, po Poslovniku predsedujoči tolmači Poslovnik, ampak Državni zbor je sprejel dnevni red in vam so, tako kot ste rekli, dali prebrati nek sklep, ki demantira in razveljavlja tisto, o čemer smo prej sklepali in mislim, da ste tu naredili slabo ne samo Državnemu zboru, ampak tudi svojemu razumevanju vodenja Državnega zbora. Današnja izredna seja, ki je sprejeta s takšnim dnevnim redom in na željo koalicije, je verjetno samo prva v vrsti izrednih sej, ki nas še čakajo do 21. septembra, ampak koalicija bi lahko bila pri utemeljevanju dnevnega reda in zahtev za izredne seje vsaj toliko upoštevana s strani predsednika Vlade, da bi ta, če se je že hotel hvaliti o dosežkih slovenskega predsedovanja, tudi prišel v Državni zbor takrat, ko je to po dnevnem redu napovedano. Mislim, da je, kar se nam dogaja, erozija ugleda Državnega zbora, da je ta koalicija erozijo pospešila. In ne čudite se, če na javnomnenjskih raziskavah Državni zbor ne kotira visoko. To je žalostno za slovenski parlamentarizem in upam, da bo kaj reklo tudi ljudstvo, ki ima menda glavno besedo v tej državi, na jesenskih volitvah. Jaz pa protestiram vaši odločitvi in temu, da ste dali na glasovanje nekaj, česar po moje ne bi smeli dati in tudi nad to odločitvijo. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Besedo ima poslanec Jožef Horvat.
Hvala, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Jaz predlagam, da nadaljujemo z delom. Za to sejo imamo dnevni red in za to sejo, kot za vsako drugo, imamo časovni potek. In naj spomnim vse tiste, ki so bili na zadnji seji Kolegija predsednika Državnega zbora, da je predsednik, gospod Cukjati, napovedal, da bo predsednik Vlade lahko prisoten od 13. ure naprej. In na to informacijo takrat ni bilo nobenega protestiranja, zgražanja in tako naprej. Jaz sam, in to je moje osebno razmišljanje, razmišljam, in to kar sem slišal po medijih, je sedaj seja Vlade in na tej seji Vlade je tudi razprava o pomoči države vsem prizadetim v zadnjem neurju. Če želimo, da država ne da pomoči, potem izglasujmo sklep, da naj pridejo predsednik Vlade in ministri takoj sem. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Tanko. Besedo dam še vam, ker sem jo dal ostalim poslanskim skupinam. Izvolite.
Hvala lepa. Zagotovo opozicija ni nikoli zadovoljna z nobeno odločitvijo, vendar bi rad ob tem opozoril, da je postopek dela v Državnem zboru tak, kot na katerikoli drugi seji. Nikoli se še v tem Državnemu zboru ni zgodilo, da bi bil vrstni red dnevnega reda točno tak, kot je sprejet z dnevnim redom, ampak se točke vedno razporedijo tako, kot se to določi na kolegiju. In po vrstnem redu točk je lahko tudi 27. točka prva obravnavana ali tretja ali pa tako naprej. Vedno enako. Kar pa zadeva to strahotno bojazen glede izrednih sej, bi vas rad opozoril, da ste mnogi poslanci opozicije, tudi gospod Potrč, gospa Potrata, tudi gospod Školč ste se podpisali pod zahtevo za izredno sejo Državnega zbora pod dvema zakonoma, ki jih je predlagala Poslanska skupina Lipa in ta seja bo pač enkrat v roku počitnic. Verjetno tam nekje okrog 5., 7. avgusta, ko bodo ti roki iztekli. Tako ste zapisali. 30 dnevni rok bo takrat iztekel in vsi tisti, ki se najbolj bojite in najbolj kritizirate način dela, ste se podpisali pod tako zahtevo v sredi poletnih dopustov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Možnost sem dal vsem poslanskim skupinam. Dovolite pa, da tudi sam rečem. Zelo nekorektno od vas, kolegica poslanka Majda Potrata, vsi vemo, da smo mnogokrat ravno na zahtevo opozicije prekinili sejo Državnega zbora, ker ni bilo prisotnega ministra. Ker je ravno opozicija zahtevala, da so prisotni predstavniki Vlade. In da danes "kontra" upate meni očitati, da vodim nekorektno sejo, mislim, da je izjemno, izjemno nekorektno. Ampak, kot rečeno, nadaljevali bomo sejo na podlagi sprejetega dnevnega reda. Zato bom to razpravo, ki je bila brezpredmetna, v tem trenutku prekinil. Nadaljevali bomo na podlagi sprejetega dnevnega reda, in sicer prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DOHODNINI. Za to točko imamo na razpolago 5 ur in 5 minut časa. V zvezi s to točko so bili v zakonodajni postopek vloženi trije predlogi zakonov, in sicer: Predlog zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o dohodnini - prva obravnava, ki ga je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim kolegom Milanom Petkom. Drugič: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini, prav tako skrajšan postopek, ki ga je v obravnavo zboru predložil Državni svet ter tretjič: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini - nujni postopek, ki ga je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Odbor za finance in monetarno politiko je ob razpravi o navedenih predlogih zakona odločil, da jo bo obravnaval v skladu s tretjim odstavkom 117. člena Poslovnika Državnega zbora. Hkrati je tudi sklenil, da bo nadaljnji postopek v skladu s 127. členom Poslovnika Državnega zbora vodil na podlagi predloga zakona, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo po nujnem postopku predložila Vlada Republike Slovenije. V skladu s četrtim odstavkom 117. člena Poslovnika dajem besedo predlagateljem predlogov zakona za dopolnilno obrazložitev predloga. Najprej k besedi vabim predstavnika Vlade. Gospod Andrej Šircelj, beseda je vaša, pet minut. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani predsedujoči. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Vlada je predlagala spremembo Zakona o dohodnini, z namenom, da se zagotovijo dodatne davčne olajšave za osebe, ki imajo letni dohodek do 8.300 evrov. Tem davčnim zavezancem se omogoča dodatna olajšava v višini 2 tisoč evrov. Zavezanci, ki imajo dohodek, letni dohodek do 9.600 evrov. Tem zavezancem se prizna olajšava 1000 evrov. S tem zakonom se tako povečuje davčna olajšava, po naših ocenah, 140 tisoč ljudem, ki bodo prejeli na letni ravni dodatno 160 evrov, to bo seveda njihov neto dohodek. To je prvi razlog, zakaj Vlada predlaga Državnemu zboru, da zakon sprejme. Drugi razlog je v tem, da sta na podlagi ocen za leto 2007 Ministrstvo za finance ter Vlada ugotovila, da manjši davčni zavezanci, predvsem tisti, ki imajo le nekaj zaposlenih, težje uveljavljajo olajšavo za raziskavo in razvoj. Zato Vlada predlaga, da se zavezancem omogoči uveljavljanje olajšave za investiranje, ki bo potekala na enostavnejši način, s tem da se bo lahko seveda v to olajšavo vštevala predvsem oprema, ter da bo ta olajšava letno največ 10 tisoč evrov. Za posamezno opremo bo lahko davčni zavezanec uporabljal to olajšavo dve leti. Pogoj tukaj je, da ima davčni zavezanec zaposlena vsaj dva delavca. Poleg tega Vlada predlaga spremembe na področju obdavčitve kmetijstva. Ravno tako bodo kmetje oziroma kmečka gospodinjstva lahko uveljavljala olajšavo za investiranje, poleg tega pa je razrešeno vprašanje obdavčevanja panjev. Po predlogu, ki ga je Vlada poslala v Državni zbor, bo prvih 40 panjev neobdavčenih, ne glede na to, ali zavezanec ima še katerekoli druge dohodke iz katerega drugega naslova, ki so obdavčeni po Zakonu o dohodnini. S tem Vlada pričakuje in ocenjuje, da je to tudi eden izmed ukrepov, s katerim se bo popravil položaj čebelarstva, tako, da se bo zagotovilo naravno delovanje v naravi in zaradi tega, da ne bi prišlo, bom rekel, do umetnih posegov v naravne procese. Poleg tega Vlada predlaga tudi dodatno olajšavo za športnike, in sicer naj bi bili športniki po novem obdavčeni na podlagi pavšala, kar bi njim olajšalo davčno administriranje oziroma izpolnjevanje teh obveznosti. Iz navedenih razlogov, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, Vlada predlaga Državnemu zboru, da zakon sprejme. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Naslednjega vabim k besedi, predstavnika Državnega sveta. Z nami je gospod Cvetko Zupančič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav, predvsem poslancem in poslankam Državnega zbora! Zahvaljujem se, da imam možnost tukaj predstaviti ta predlog zakona, ki se pa seveda nanaša predvsem na področje kmetijstva, o obdavčevanju Zakona o dohodnini. Prva zadeva, ki je bila zelo pereča in je pereča v tem zakonu, je obdavčevanje subvencij. Mi še zmeraj smatramo, da vsako obdavčevanje subvencij na področju kmetijstva, dodatno obremenjuje kmetijstvo, ker so subvencije dejansko nadomestilo za izpadli dohodek. Menimo, da se tukaj to naj ne bi obdavčevalo, hkrati pa gre za to, da v tem delu, ko govorimo o obdavčevanju subvencij, hkrati ko naredimo seštevek katastrskega dohodka in pa subvencij, pridemo do zneskov pri katerih kmetje in predvsem kmečki otroci ostanejo brez možnosti štipendij in pa otroških dodatkov, kar je dodatno breme za kmete in pa za kmetijstvo. Pri tem, moramo dostikrat pojasniti tudi to, kaj je dejansko katastrski dohodek. Katastrski dohodek je dobiček, ki naj bi ga na tem delu kmetijstva, se pravi površine, bil dosežen. Mi pa vemo, da na področju kmetijstva že dolgo po posameznih panogah ni dobička, so pa zelo velike luknje, se pravi negativni trendi. Predvsem prašičereja, če jo sedajle omenim, prinaša, če seštejemo stroške in pa relacijo stroški - prihodki, do 50, 60% izgube. V takem primeru vsekakor ne moremo govoriti, da je ta panoga dobičkonosna. Prav tako je z živinorejo, mogoče manj v proizvodnji mleka. Zato iz tega vidika predlagamo, da v tem trenutku ni nobenih potreb za obdavčitev subvencij. Mislim, da bi bilo zelo koristno, da bi se ta zakon v tem delu sprejel. Druga zadeva je čebelarstvo. Tukaj sem tudi zasledil, da ta predlog, ki ga podaja Vlada, to tudi rešuje v enaki obliki, kot smo jo predlagali mi. Vendar pa bi tukaj nekako tudi apeliral, da mogoče v tem delu, ki je možen, na področju čebelarstva, da bi z amandmaji rešili tako, da bi bilo vsako obdavčevanje čebelarstva, ne glede na število panjev, smiselno izločiti iz obdavčevanja vsaj za neko obdobje, dokler se ta kriza ne prebrodi. Če se spomnimo za nazaj, že iz prve Jugoslavije, ko smo rekli, da je gnila Jugoslavija, takrat je celo država pomagala čebelarjem z brezplačno krmo čebelam, če so bile čebele v slabi kondicijskem stanju. Zato še enkrat pravim, da bi bilo na tem delu mogoče celo smiselno poseči tako daleč, da bi se vsako obdavčevanje čebelarstva izvzelo. Če nadaljujemo - obdavčitev oljkarjev v katastrski dohodek, se pravi, pomnožiti 2,5, ta panoga tega nikakor ne prenese in tudi v tem delu smo to zadevo v zakonu postavili tako, da stvar ne bi bila tako obremenjujoča. Kar se tiče investicij, tudi tukaj Vlada predlaga podobno kot smo predlagali mi. Kar se tiče teh ujem in te problematike, to pa je več ali manj vsem znano v kakšni situaciji smo. Vsako leto je hujše in tudi na tem področju vsekakor olajšave so smiselne in pa seveda vse poteze, ki jih bo sedaj potegnila Vlada in pa drugi organi države, so nujni in smiselni. Zato predlagam, da se vse določbe tega zakona, ki smo jih predlagali, upošteva in da bi zakon, glede na to kar sem videl, kaj je bilo na odboru, imam malo upanja, da bi bil ta zakon sprejet. Vendar mislim, da je nekatere rešitve Vlada povzela. Ostale pa mislim, da bo treba nekako urediti. Hvala lepa za posluh.
Hvala lepa tudi vam. K besedi vabim predstavnika predlagateljev poslanskega zakona. Kolega Milan Petek, izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik. Tehnično smo poslanci, 22 nas je, ki smo podpisali Predlog za spremembo zakona o dohodnini, s katerim smo predlagali uvedbo stanovanjske olajšave, res tehnično sopredlagatelji tako imenovanega hibridnega Zakona o dohodnini. Vendar se kot sopredlagatelji tako ne počutimo, počutimo se pa prevarane zaradi manevra, ki so si ga privoščili Vlada, koalicija ter vodstvo Državnega zbora, ko so izigrali Poslovnik Državnega zbora in onemogočili širšo obravnavo in razpravo v prvi fazi postopka, kot smo v skladu s Poslovnikom Državnega zbora predlagali poslanci predlagatelji zakona. Zakon, ki je bil vložen v parlamentarni postopek že 25. 4. 2008, je vodstvo Državnega zbora držalo očitno namenoma v predalu in čakalo do 2. 7. 2008, ko je Vladi le uspelo pripraviti svoj zakon, v katerem niti eden izmed členov ni po vsebini podoben našemu poslanskemu zakonu. Bil je potreben še sklic matičnega Odbora za finance, kamor zakon, za katerega zahtevamo splošno obravnavo, sploh ne sodi in tam ne bi smel biti niti obravnavan. In na matičnem odboru je koalicija brez razprave ugotovila, kako poslanski zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo in danes dobiva scenarij svoj epilog, ko nam gospod Cukjati licemerno omogoča, da kot sopredlagatelji vladnega zakona, ki mu pravijo hibridni zakon, vsaj predstavljamo vsebino našega zakona. Prav zaradi tega, ker predlagani hibridni zakon ni povzel nobenih določb našega zakona, se v uvodu koncentrira na vsebino predlaganega Zakona o stanovanjski olajšavi. V Liberalni demokraciji Slovenije smo že v letu 2006 odločili, da vložimo zakon, ki bi izboljšal pomanjkljivosti takratnih olajšav za reševanje stanovanjske problematike. Žal se je Vlada leta 2006 odločila nasprotovati našemu zakonu, celo ukinila je stanovanjske olajšave. V aprilu 2008 smo povabili k sopodpisu vse ostale opozicijske stranke, ki so se vse pozivu tudi odzvale, torej je bil to zakon vseh opozicijskih skupin. Za ponovno vložitev zakona smo se odločili, ker se je izkazalo, da je davčna reforma z ukinitvijo 4% davčne olajšave za rešitev stanovanjske problematike povzročila, da je na slabšem okoli 12%, 13% oziroma 145.825 davčnih zavezancev, vir iz katerega povzemam je Delo, 19. 6. 2008, ki je v letu 2006 reševalo stanovanjsko problematiko. Obljube ministra Bajuka in predsednika Vlade Janše, da zaradi davčne reforme ne bo nihče na slabšem, so se izkazale za neresnične, saj kljub dvigu splošne olajšave, ki bi naj kompenzirala vse preostale odpravljene olajšave, plačajo nekateri davčni zavezanci več kot so plačevali prej. Vsebina našega predloga zakona se je nanašala na reševanje stanovanjske problematike z uvedbo davčnega kredita, ki vsem enako, za 200 evrov letno skupaj v višini 6000 evrov, znižuje znesek dohodnine in ne davčne osnove, na podlagi katere je temeljila prejšnja olajšava. Prejšnja olajšava ni bila primerna, ker so imeli največ koristi od te olajšave zaposleni z najvišjimi plačami, najmanj pa zaposleni z najnižjimi plačami. Po tem predlogu bi imeli vsi enako nediskriminatorno znižanje zneska dohodnine. V predlogu zakona smo tudi predlagali, da je davčni zavezanec upravičen do dodatne olajšave za reševanje stanovanjske problematike še za vsakega vzdrževanega člana, saj po našem mnenju tisti, ki imajo vzdrževane družinske člane, še težje rešujejo svojo stanovanjsko problematiko. Za prvega vzdrževanega člana bi davčni zavezanec bil upravičen do letne olajšave 100 evrov letno, vsak nadaljnji pa 150 evrov oziroma v skupini vrednosti za vsa leta po posamezniku 1500 evrov oziroma 2000 evrov. Davčnim zavezancem bi z zakonom omogočili, da že med letom uporabljajo stanovanjsko olajšavo pri izračunu akontacije dohodnine in bi se jim na ta način povečala mesečna neto plača ter bi jim s tem olajšali odplačevanje kreditov za reševanje stanovanjske problematike. Stanovanjsko olajšavo smo s tem zakonom želeli omogočiti tudi tistim, ki svoj stanovanjski problem rešujejo s finančnim najemom, s katerim predvsem mladi, ki so večinoma zaposleni za določen čas in ki ne morejo pridobiti ustreznih kreditov, rešujejo potrebe po financiranju oziroma razreševanju svojih stanovanjskih problemov. Žal, Vlada in koalicija, ki tako verbalno prisegata na blaginjo prebivalcev, ki tako prisegata na posluh do socialno občutljivih, ki govorita o podpori in razumevanju ter spodbujanju mladih družin pri razreševanju stanovanjske problematike, z dejanji dokazujeta, da jima je za to pravzaprav malo mar in primer grobe zavrnitve zakona, ki ga je predlagalo 22 poslancev, je dokaz za to.
Hvala lepa. V okviru zakonodajnega postopka je predlog zakona obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko, kot matično delovno telo. Predsednik odbora gospod Bojan Starman bo predstavil poročilo. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Vse skupaj prav lepo pozdravljam. Odbor za finance in monetarno politiko je na svoji 40. nujni seji dne 8. 7. obravnaval tudi Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini, ki je bil v nujnem postopku. Kolegij predsednika Državnega zbora je na svoji seji 2. 7. sklenil, odločil, da se predlog obravnava po nujnem postopku. Odbor je na tej seji kot matično delovno telo obravnaval naslednjo točko dnevnega reda: Obravnava predlogov zakonov na podlagi tretjega odstavka 117. člena Poslovnika Državnega zbora. Kot gradivo za to točko dnevnega reda so bili odboru posredovani: Predlog zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o dohodnini - EPA 2033 , predlagateljev skupine poslank in poslancev s prvopodpisanim Milanom Petkom, Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o dohodnini, nujni postopek - EPA 2172 , predlagateljice Vlade Republike Slovenije ter Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o dohodnini, skrajšani postopek - EPA 2139 , predlagatelja Državnega sveta. Dobili smo tudi gradivo: Mnenje Zakonodajno-pravne službe k vladnemu predlogu zakona in predlogu zakona Državnega sveta, Mnenje Državnega sveta do poslanskega predloga zakona in Mnenje vlade do poslanskega predloga ter zahteve skupine poslanke in poslancev s prvopodpisanim Milanom Petkom, da se o poslanskem predlogu zakona opravi splošna razprava. Dobili smo tudi mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je dala pripombe k določbam 1., 4., 2. in 9. člena vladnega predloga zakona ter k določbam 3., 4. in 6. člena predloga zakona Vlade. Vlada Republike Slovenije pa v svojem mnenju k poslanskemu zakonu navaja razloge, zaradi katerih ugotavlja, da predlog zakona tako iz sistemskih in proračunskih razlogov, kot tudi zaradi vsebinskih in pravno-tehničnih pomanjkljivosti ni sprejemljiv, zato po njenem mnenju ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Državni svet v mnenju k poslanskemu predlogu zakona nasprotno navaja razloga, zaradi katerih ocenjuje, da je ta zakonski predlog primeren za obravnavo. Odbor je ob obravnavi te točke dnevnega reda v skladu s tretjim odstavkom 117. člena Poslovnika Državnega zbora najprej odločil, ali bo navedene predloge zakonov obravnaval v okviru iste točke dnevnega reda na tej seji odbora po določbah Poslovnika o nujnem postopku za sprejem zakona. V skladu s 127. členom Poslovnika je odbor na tej seji odločil tudi na podlagi katerega izmed predlogov zakonov bo pripravil dopolnjen predlog zakona. Poslanski predlog se namreč nanaša na uvedbo dodatne olajšave, in sicer za rešitev stanovanjskega problema v obliki zmanjšanja letnega zneska odmerjene dohodnine oziroma davčnega kredita. Vladni predlog novele se nanaša na zmanjšanje negativnih učinkov povečanja rasti cen življenjskih potrebščin na življenjsko raven materialno najšibkejših davčnih zavezancev, na preprečitev negativnih učinkov davčne obremenitve na čebelarstvo in na investicijske odločitve zavezancev za dohodnino, ter na izenačitev položaja samostojnih poklicnih športnikov, samozaposlenih v kulturi in samostojnim novinarjem. Predlog zakona Državnega sveta pa ureja vprašanje, povezano s področjem obdavčenja plačil za ukrepe kmetijske politike, kolikor sodi v okrilje dohodninske zakonodaje, izvzetja pavšalno pripisanih subvencij iz obdavčitve v prehodnem obdobju, na zmanjšanje davčne obremenitve na področju čebelarstva, na ponovno uvedbo možnosti uveljavljanje investicijske olajšave za vlaganje v kmetijsko in gozdarsko dejavnost in na možno zbližanje katastrskega dohodka. Po daljši proceduralni razpravi je bilo odločeno, da bo odbor obravnaval vse zakone na isti seji, potem je bil sprejet sklep, da se dopolnjen predlog zakona pripravi na podlagi Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o dohodnini, nujni postopek, ki ga je Državnemu zboru predložila Vlada, ter da se v predlog, na podlagi katerega bo pripravljen dopolnjen predlog zakona, ne vključi nobene od členov ostalih dveh zakonov. Nadaljevala je razpravo o [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]vladnem predlogu, sprejeti so bili amandmaji k členom. Amandmaji so urejeni v nov predlog zakona, prejet je bil tudi sklep, da se predlaga Državnemu zboru, da ostala dva zakona nista primerna za nadaljnjo obravnavo. Take sklepe predlagamo tudi Državnem zboru. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Mi pa prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Poslanec Bogdan Barovič bo predstavil stališče Poslanske skupine SNS. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Kolegi in kolegi! Spoštovani predstavniki Vlade! Nič ni narobe, če Državni zbor obravnava zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini ali oziroma predlog. In nič ni narobe z vsebino, ki je zapisana v vladnem predlogu, če govorimo o tem, da uveljavlja posebno oprostitev za dohodke iz čebelarstva, če znižuje davčne osnove za investiranje zneska v opremo. Nič ni narobe, če uvaja investicijsko olajšavo za vlaganje v osnovno kmetijsko in gozdarsko dejavnost in pa davčno olajšavo za športnike. Ampak čisto nič ne bi bilo narobe, če bi moji kolegi, vključno z menoj, ko sem bil na seji matičnega delovnega telesa, mirno vključili še predlog spremembe zakona, ki ga je dala v obravnavo skupina poslancev s prvo podpisanim gospodom Petkom. Nič ne bi bilo narobe zaradi tega, ker ne bi posegal v noben člen, ki se začenja s 66.a členom in nadaljuje, v noben člen vladnega zakona. Če je matično delovno telo lahko sprejelo štiri amandmaje in jih posvojilo kot amandmaje matičnega delovnega telesa k predlogu tega zakona, bi lahko sprejelo tudi peti amandma, v katerem bi zapisalo, da se štirje členi zakona, vsi pa govorijo o 112.a členu obstoječega zakona, prav tako vključijo v nov predlog zakona. Če smo rešili čebelarje, če olajšave dajemo kmetom in športnikom, zakaj za hudiča mi povejte, gospe in gospodje, jih ne bi dali še mladim stanovanjskim prosilcem. Kaj je tukaj narobe? Ne posega v nobeno drugo vsebino, bi pa bila to zelo zelo pomembna davčna olajšava pri pridobivanju kreditov, pri pridobivanju hipotekarnih kreditov. Tudi vi vsi, z menoj vred, imate ali boste imeli svoje otroke, tudi vi jih boste imeli na svoji "grbi" doma, tudi vi boste čutili kako hudo je, ko ne dobijo mlade družine stanovanj. S tem seveda obstoječa vlada negira ravno tisto, za kar trdi, da je potrebno, da se nataliteta v Sloveniji poveča. Ja kako naj si mladi ljudje, za hudiča, povečajo družine, povečajo nataliteto, če nimajo kje biti. Poglejte, vprašajte kolegico ali pa kolege s Primorske, 6, 7 tisoč evrov kvadratni meter stanovanja, Ljubljana 3, 4 tisoč evrov. Povejte mi, kdo si lahko to privošči? Kdo? Kako ste lahko tako slepi tisti, ki ste sedeli v tem odboru - jaz sem to takrat poudaril - in niste sprejeli še teh treh členov tega zakona? Zakaj? Kaj bi bilo narobe, če bi dali v olajšavo pri pridobivanju kreditov in hoptekarnih kreditov, da bi mladi prišli do stanovanj? Zakaj hudiča je to narobe? In res sem bil jezen in jaz sem takrat tudi jezen zapustil to sejo, ker ne bi bilo čisto nič narobe. In še drugo, lepo ali grdo, Slovenska nacionalna stranka, jaz imam tu dokaze, je opozarjala, celo štiri pisna poslanska vprašanja ministru za finance, leta 2005, leta 2006, leta 2007 in leta 2008, jaz jih imam tule; zakaj se ne ukinejo davki čebelarjem. Štiri leta! Imam dokaze, tu jih imam. Glejte jih. Pisna poslanska vprašanja ministru za finance. Ne! Slovenska nacionalna stranka - kaj pa oni vedo, saj nimajo pojma. Ampak, danes je pa to prav! Danes se pa to lahko zgodi! In če bom rekel, da spet ni fer in da ni pošteno, da se to dogaja danes zato, ker je volilno leto, boste rekli - politične flaskule. Ni res, jaz imam dokaze! Pa ne zato, jaz bi sprejel in bi razumel, ker verjetno je tudi že katera druga stranka že predlagala, da naj se čebelarjem, govorim konkretno, dajo olajšave. Ne, takrat ni bilo dobro. Danes je dobro zato, ker vi to predlagate pred volitvami. Takšen način igre in biti dober - ni pošteno, ni fer, ker problem čebelarjev je danes popolnoma enak, kot je bil pred štirimi leti, le s to razliko, da ga danes skušate vi reševati, štiri let nazaj ga pa niste hoteli in tudi to naj slišijo. Zamerim pa, ker niste sprejeli še predloga zakona skupine poslancev prvopodpisanega gospoda Petka. In zamerili vam bodo mnogi mladi.
Stališče Poslanske skupine Lipa bo predstavil poslanec Boštjan Zagorac.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovani prisotni! Hibridi so ponavadi sredstvo vsake vlade pred volitvami zato, da se vidi, kdo je določen zakon predlagal in kdo se bo lahko z njegovo vsebino kitil v volilni kampanji. To je bila praksa prejšnje vlade in ta vlada ni nič drugačna, ker ponavlja zgodbo, čeprav se smatra za bolj humano, bolj človeško in manj koruptivno. Ampak razlika med hibridi prejšnje vlade in hibridi te vlade je ta, da je prejšnja vlada upoštevala v hibridu tudi tiste zakone, ki jih je predlagala opozicija. Ta vlada pa je vrgla v hibrid del tistega, kar je pobrala od Državnega sveta, ker svoje ideje ni imela, in nič od tega, kar so predlagali poslanke in poslanci s prvopodpisanim gospodom Petkom v svojem zakonu. Med temi podpisniki smo bili tudi poslanci Lipe, ko gre za davčne olajšave za rešitev stanovanjskega problema. V določeni meri lahko rečemo, da se je na matičnem delovnem telesu zgodil poslovniški presedan; ampak, kdo še gleda danes na Poslovnik. Volitve so že septembra in je treba biti tukaj zelo ažuren in dvestokrat oziroma danes bom verjetno slišal še večkrat: "Vlada Republike Slovenije pod poveljstvom gospoda Janeza Janše," ampak to so pač nastopi, ki v vsebini nimajo nič kaj resnega. Zanimivo je, da se vladni Predlog o spremembah in dopolnitvah zakona o dohodnini, ki daje določene davčne olajšave čebelarjem, kmetom, športnikom - kar je prav, da jim daje - kljub temu, kot je moj predhodnik povedal, da sem sam že v letu 2005 opozarjal Vlado, da bi to bilo treba storiti. Ampak, rabili ste dobre tri leta, da ste prišli k sebi in to ugotovili, ampak zanimivo, tik pred volitvami, ampak boljše pozno kot nikoli, tudi s tem se strinjam. Ampak, zanimivo je, da ste vse davčne olajšave začeli uvajati takrat, ko ste dohodnino že pobrali in ko minister Bajuk hodi v parlament in pravi, kakšen je presežek v tem parlamentu. Zelo zanimiva zgodba: zdaj bomo dali, če dobite pa slučajno še en mandat, pa bomo spet malo vzeli. To ste naredili namreč v vladavini svojega mandata, ko gre za reševanje stanovanjskih težav. Sam moram reči, da ne razumem vaše tudi politične taktike, da niste upoštevali zakona, ki smo ga predlagali v opoziciji in je bil podpisan s strani, mislim, da večine opozicijskih poslancev, če ne vseh, ko gre za reševanje oziroma davčne olajšave za rešitev prvega stanovanjskega problema in za rešitev stanovanjskega problema vzdrževanih članov. Namreč, nepremičninski trg v Republiki Sloveniji že meji skoraj na grozo, ko gledamo, koliko energije, koliko časa in predvsem koliko denarja morajo mlade družine vlagati v to, da si rešijo stanovanjski problem, da lahko zaživijo na svojem. Jaz verjamem, da se cene kvadratnega metra stanovanja razlikujejo glede na to, kje se v Sloveniji nahajamo, nekdo je dejal, na Primorskem so toliko višje, v Ljubljani toliko višje, ampak že v severovzhodni Sloveniji, kjer kupna moč, se mi zdi, bistveno nižja kot je to v osrednji Sloveniji in na Primorskem, predvsem ljudje, s katerimi se jaz družim, si ne morejo privoščiti oziroma če si že privoščijo, riskirajo 30 let svojega življenja za to, da bodo odplačevali te kredite. In ta Vlada jim ni omogočila niti olajšave oziroma jim ne želi, čeprav ima zdaj drugo možnost: prvič jim je ukinila, zdaj pa ima možnost, da bi jim jo zopet uvedla, pa zaradi mene naj se hvali tudi s proračunskimi presežkom, ko je že pobrala dohodnino, da jim ponovno uvede davčno olajšavo pa "makar" samo pred volitvami, vsaj vtis bi bil dober, pa še tega nočete. Po drugi strani se sprašujete, zakaj vse več ljudi hodi iz severovzhodne Slovenije, Štajerske, Prekmurja, Pomurja, Prlekije v Ljubljano. Kaj pa naj delajo tam? Še tistih 30 milijonov ali 40 milijonov, kolikor dajo za stanovanje v Mariboru, na Ptuju, v Murski Soboti, jim tega ne želite priznati kot davčno olajšavo, ko gre za mlade družine, za prvo rešitev stanovanjskega problema, ne za drugo, ne za vilo pa bazen, za pravo rešitev. Ko govorimo o sodnih zaostankih, če jih navežem - poglejte, koliko sodnih zaostankov imamo zaradi tega, ker ljudje jemljejo stanovanja v najem in jih potem najemodajalci vržejo ven. Poglejte, koliko je teh primerov! Moram reči, nimate ne taktike, politične, če jo želite imeti, ne "šlifa", "kamo li" občutek za kaj dobrega. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Poslanec Srečko Hvauc pa bo predstavil stališče Poslanske skupine SDS. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo novelo zakona o dohodnini podprli. Že ob samem programu stranke in tudi v koalicijski pogodbi smo se zavezali, da bomo izboljšali davčno ureditev s ciljem zmanjšanja davčnih obremenitev iz dela in stimulativne obdavčitve dohodkov od kapitala za vse udeležence. V naši poslanski skupini smo že do sedaj podpirali spremembe zakonov v okviru davčne reforme, ki so šli v tej smeri. In menimo, da v ta sklop kot neka še dodatna izboljšava spada tudi obravnavana novela zakona. Pozdravljamo posebno oprostitev za dohodke iz čebelarstva, in sicer za vse zavezance za dohodnino, za dohodke iz čebelarstva v okviru osnovne kmetijske in osnovne gozdarske dejavnosti za dohodke do 40 panjev. Menimo, da je čebelarstvo, tudi čebelarstvo tistih čebelarjev, ki imajo manjše število panjev, izjemno pomembno. V času, ko se srečujemo s številnimi pogini čebel, ko se že ponekod pojavlja vprašanje ali bodo te čebele uspele opraviti svojo poslanstvo in oprašiti rastline, bo pomemben vsak panj. In ta olajšava gre v to smer, da spodbuja tudi tiste manjše čebelarje. Podpiramo tudi investicijske olajšave za osnovno kmetijsko in osnovno gozdarsko dejavnost v okviru kmetijskega gospodinjstva v višini 20% lastnih vloženih sredstev do največ skupno 20 tisoč evrov. Enako velja tudi za zavezance, ki opravljajo dejavnost, se pravi, za samostojne podjetnike in druge fizične osebe. Ob tem velja omeniti, da olajšava velja samo za tiste zavezance, ki imajo dodatno zaposlenega še vsaj enega delavca. Zavedamo, da samozaposleni s to rešitvijo ne bodo povsem zadovoljni, ampak ob vseh dobrih namenih in željah je treba upoštevati tudi, kakšne bodo posledice za javne finance. Izračuni pokažejo, da to v tem trenutku za blagajno ali pa za proračun ne bi bilo sprejemljivo. Omeniti je pa treba še to, da se s tako rešitvijo strinja tudi Obrtno-podjetniška zbornica, sicer ne odobrava v celoti, ampak vseeno novela prinaša boljšo rešitev, kot je v danem trenutku. Novela prinaša tudi nadaljnje izboljševanje davčne obremenitve zavezancev v nižjih dohodkovnih razredih. Gre za uveljavitev dodatne splošne olajšave, ki bo dodatno razbremenila tiste, ki so socialno najbolj šibki. Pomembno pa se nam tudi zdi, da novela prinaša poklicnim športnikom enako olajšavo kot rezidentom, ki samostojno opravljajo specializiran poklic na področju kulturnih dejavnosti. Ta sprememba bo olajšala in utrdila položaj poklicnih in vrhunskih športnikov v Sloveniji, ki so pogosto pomembni ambasadorji Slovenije v svetu. Torej, kot sem že v uvodu najavil, naša poslanska skupina bo novelo zakona podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Poslanka Breda Pečan pa bo predstavila stališče Poslanske skupine SD. Izvolite.
Dober dan, vsem kolegom in kolegicam. Dober dan, podpredsednik Državnega zbora. Dober dan predstavnikom Ministrstva za finance. Pri Zakonu o dohodnini z oznako 2.D se je poslanska skupina odločila, da ne bo nasprotovala sprejemu tega zakona, ker bi izzvenelo smešno, da nasprotuje zakonu, ki ga predlaga Vlada zaradi tega, da si pridobiva točke pri volivcih in da mi potem temu nasprotujemo, češ, ker je to Vlada predlagala, zato pa smo potem mi proti. Mi nismo proti zaradi tega, ker Vlada nekaj predlaga, ampak zaradi tega, ker je vsebina predlogov, ki jih Vlada predlaga, slaba. V tem primeru pač rečemo samo to, da je nujni postopek smešno izmišljen in brez potrebe predlagan, vendar iz popolnoma postopkovnih razlogov na mestu, ker sicer ne bi moglo matično delovno telo zlorabiti 117. člena Poslovnika in se iti neko umetno združitev zakonov, ki jim reče potem - kot rezultat - "hibrid", s tem da tisti, ki kaj vedo o biologiji vedo, da hibrid pač ne more biti narejen iz enega samega organizma, ampak morata biti križana vsaj dva, ker potem ne more hibrid biti, tukaj imamo v dvorani nekatere ljudi, ki se tudi na to spoznajo in bi verjetno težko, kljub temu da sem opozicijska poslanska, tej trditvi nasprotovali. Moram pa reči, da bi ta zakon, namesto da ima oznako ZDoh-2D raje imel oznako ZDoh1+neskončno, saj ne vemo, katere smrtno nevarne katastrofe bodo še grozile naši državi, da bomo morali na tlesk s prsti vrhovnega vodje te koalicije prileti v to dvorano in sprejemati nove in nove predvolilne izmišljije. To, kar smo doživeli pri obravnavi tega predloga zakona na matičnem delovnem telesu, daje vsakemu trezno razmišljujočemu državljanu in državljanki misliti, da je nekaterim posameznikom v našem zakonodajnem telesu, ki naj bi bili samo prvi med enakimi, dana moč, da pohodijo, zgazijo, uničijo vse demokratične principe, na katerih temelji delo Državnega zbora Republike Slovenije. Ne glede na prozorne izgovore, ki jih je navajal spoštovani sicer predsednik matičnega delovnega telesa, ne glede na izmikanje Zakonodajno-pravne službe, da bi podala jasno in nedvoumno mnenje glede iznajdbe, da matično delovno telo v nasprotju s 122. členom Poslovnika, ki izrecno naroča Državnemu zboru, da edini, nobeno matično delovno telo nima pravice tega storiti, v splošni obravnavi razpravlja in odloča o primernosti predloga zakona v prvi obravnavi, je lahko celo popolnemu laiku jasno, da si je matično delovno telo dovolilo eklatantno kršenje Poslovnika, glavnega akta Državnega zbora, s katerim si je Državni zbor sam zapisal pravila svojega dela. Prevzelo si je vlogo Državnega zbora in namesto njega brez kakršnekoli razprave sprejelo sklep, da Zakon o dohodnini, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Milanom Petkom, poudarjam, ne z gospodom Petkom, tako da je jasno, kateri Petek je tisti, ki je bil prvi podpisan, ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Zakon, ki bi tisočem in tisočem mladih družin olajšal v današnjih časih doseganje skoraj nedosegljivega cilja nakupa stanovanja, zakon, ki bi državo stal mnogo, mnogo manj kot dobi ta ista država s plačevanjem davka na dodano vrednost za ta stanovanja; zakon, ki bi državo oškodoval ali ostal mnogo manj kot pa znaša neizterjani davek na dodano vrednost, ki je samo v letu 2006 po zadnjih podatkih, ki smo jih prebrali iz revizije Računskega sodišča, znašal kar 184 milijonov evrov, ta zakon ste bili sposobni na delovnem telesu, ki nima te pravice, zavrniti kot neprimernega za nadaljnjo obravnavo. To je nauk za vse tiste, ki so bili prizadeti zaradi ukinitve 4% olajšave od dohodnine pri nakupu stanovanja in vseh tistih, ki so željno pričakovali sprejem tega zakona, ki bi marsikateremu med vami, gospodje poslanci, ki ste v koaliciji, prinesel kakšno točko v volitvah. Vendar, upam, da volivci in volivke to sejo vendarle spremljajo in da bodo videli, da ste se odločili v njihovo škodo. Hvala.
Hvala tudi vam. Stališče Poslanske skupine LDS bo predstavil poslanec Milan Petek. Izvolite.
Lep pozdrav še enkrat! Moram reči na začetku, da bomo v Liberalni demokraciji Slovenije podprli tako imenovani hibridni zakon, čeprav ta pogoj definitivno ni izpolnjen, ampak je to vladni zakon o spremembi zakona o dohodnini. Podprli ga bomo zaradi tega, ker prinaša nekatere spremembe, ki jim ni oporekati. Bolje oporekati temu, da je Vlada ugotovila, kako je ogrožena ta država, kako bodo prizadeti interesi države, če tega zakona ne bo spravila na način, kot ga vsi danes ocenjujemo, da je neustrezen za to proceduro. Torej, dejansko v tem predlogu zakona, ki ga je Vlada posredovala Državni zbor, ni enega elementa, ki bi ustvarjal možnost, da bi mu lahko rekli, da ustreza pogojem za nujnost postopka. Ampak tako pač je, ko se Vlada oziroma njen predsednik odloči, da bo treba z eno gesto še enkrat polaskati ali volivce skušati na perfiden način prepričati, kako Vlada skrbi za njih, pač, to naredi in pozabi na vsa pravila igre. V tem primeru je pozabila na tista pravila, ki smo si jih sami v Državnem zboru zapisali v Poslovnik. Zaradi tega, ker je seveda s tem manevrom Vlada po 117. členu vse tri predlagane zakone spravila v proceduro na matični odbor, kamor, ponavljam še enkrat, zakon o dohodnini, ki ga je predlagala skupina poslancev, ne sodi, je to bilo grobo kršenje procedure oziroma poslovnika in posledice so takšne, da smo danes tu pri obravnavi zakona, ki mu ne oporekamo, vendar oporekamo temu, da nisi vključeni v zakon tista določila zakona, ki bi ravno tako po naši presoji seveda izboljšala vsebino tega zakona. Gospod Cukjati je v intervjujih, ki jih je danes imel ob koncu mandata, hvalil, kako je koalicija upoštevala tudi amandmaje opozicije, kako so nekateri opozicijski zakoni bili tudi sprejeti s strani koalicije - seveda je to debela laž. Tega je bilo miniminimalno. Tu je bila prilika, da se to naredi in bi morda celo lahko rekli, nekaj je bilo pa narejenega takšnega, da lahko temu pritrjujemo. Vendar, bolj kot k temu grem k vsebini. Inflacija in obrestna mera, ki jo čutimo v finančnem sistemu, sta povzročila, da seveda tudi se pojavlja pri nas, pri naših kreditojemalcih dejansko že problem odplačevanja kreditov. Olajšava bi bila eden od elementov, da bi pravzaprav olajšali to tegobo, ki jo čutijo tisti kreditojemalci, ki so te kredite jemali prej, preden mi danes obravnavamo te zakone, takrat, in še prej, preden je prišlo do te zaostritve na finančnih trgih. In namesto da bi torej čutili to zanesljivost in da bi vedeli, da se olajšava nanaša na dalj časa, na daljše obdobje, je Vlada grobo prekinila to olajšavo s tem, da je sprejela praznan zakon o dohodnini. Danes, ko je ta situacija dejansko bistveno spremenjena, ko bi pričakoval, da Vlada razume potrebe mladih družin, da Vlada razume potrebe tistih družin, ki imajo veliko vzdrževanih družinskih članov, da Vlada razume mlade, ki prihajajo na poslovno pot, pa sploh nimajo možnosti najemati ustreznih kreditov, ker jim pač pogodbe običajno za določen čas tega ne omogočajo, se Vlada požvižga na vse to. Pravi, to nas ne zanima, mi smo se odločili, da mora imeti Durs pogoje za to, da bo imel čim manj problemov z izračunom dohodnine, da bo lahko dal informativni izračun, o katerem ne bo nihče dvomil, in da bo 100% držal in torej mi, zaradi tega, ker mora Durs imeti mirnejše delo, popuščamo - parlamentarci - takim razmišljanjem in Durs je zmagovalec te zgodbe. To je za nas v Liberalni demokraciji nesprejemljivo. Namesto da bi bili zmagovalci te zgodbe tisti, ki so pričakovali od države razumevanje za težave, ki jih čutijo in imajo sami v tem težkem trenutku gospodarstva ali pa življenja v tej državi, smo se morali prilagoditi potrebam Dursa, kako čim bolj enostavno davčno zakonodajo in pa njihove postopke peljati. Gospod Simič izjavlja, kako odhaja na višku in na najvišjem nivoju organiziranosti davčne uprave - to ni res! Tistega temeljnega dela svojega dela ni opravil, informacijski sistem, če bi bil vzpostavljen, sploh ne bi onemogočal tega, kar smo mi s tem zakonom predlagali. Če bi bil vzpostavljen, bi to bil mačji kašelj, teh problemov sploh ne bi imeli, pa tudi sedaj jih ne bi imeli. Davčna uprava bi morala nekoliko več delati, kot so nekateri pripravljeni v tej hiši delati. Vse to, kar skušamo prepričati poslance, je [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]bitka z vetrovi, ki ne popuščajo, pihajo samo v eno smer, pihajo v smer tega, da ugodijo predsedniku Vlade, in zaradi tega razočaranje nad takim odnosom in hvala bogu, da je tega mandata konec, in hvala bogu, da je te vlade konec.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Nova Slovenija bo predstavil poslanski kolega Ciril Testen. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Predstavniki Vlade, poslanke in poslanci! V Poslanski skupini Nove Slovenije smo razočarani nad postopki nekaterih opozicijskih strank, ki so s prekinitvami in zavlačevanjem na seji matičnega delovnega telesa hoteli preprečiti sprejem zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o dohodnini. To jim sicer ni uspelo, uspelo pa jim je preložiti odločanje o tej spremembi na izredno sejo, namesto da bi o tem odločali že 15. 7. na redni seji. Kljub temu smo v naši poslanski skupini prepričani, da bomo spremembo zakona, ki prinaša številne dodatne ugodnosti, zlasti tistim z najnižjimi dohodki, na izredni seji sprejeli tudi s pomočjo vsaj nekaterih opozicijskih poslancev. Po mnenju naše poslanske skupine, prinaša predlog sprememb zakona, ki ga imamo v proceduri, številne ugodnosti, bom samo nekatere naštel. Za davčne zavezance v najnižjih dohodkovnih razredih, ki so upravičeni do dodatne dohodninske olajšave 2.000 evrov, se spremeni zgornji prag z dosedanjih 6.800 na 8.300 evrov. Zavezanci z dodatno dohodninsko olajšavo 1000 evrov pa bodo to pravico uveljavili do skupnega prihodka 9.600 evrov. Ta sprememba je pomembna in bo dodatno razbremenila približno 140 tisoč davčnih zavezancev. Zelo pomembno je po mnenju naše poslanske skupine tudi investicijska olajšava pri osnovni kmetijski in gozdarski dejavnosti v okviru kmečkega gospodinjstva v višini 20% ali maksimalno 10 tisoč evrov. Druga, prav tako pomembna olajšava, pa je predvidena za samostojne podjetnike v višini 20% ali maksimalno 20 tisoč evrov. Pogoj za uveljavljanje te olajšave je prav tako kot pri delovnih organizacijah za redno zaposlene. Veliko se je zlasti v zadnjem času v povezavi s problemi, ki so se pojavili v čebelarstvu, govorilo o obdavčitvi čebelarjev. S to spremembo zakona bodo vsi čebelarji, ne glede na ostale prihodke, za prvih 40 panjev neobdavčeni. Poklicnim športnikom, ki samostojno opravljajo športni poklic, se do letnega zneska 25 tisoč evrov njihovih prihodkov prizna enako olajšavo kot novinarjem in kulturnim delavcem. Na Odboru za finance smo veliko govorili tudi o spremembi dohodninskega zakona, ki ga je v proceduro vložila skupina poslancev s prvopodpisanim Milanom Petkom. Ta predlog za Poslansko skupino Nove Slovenije iz več razlogov ni sprejemljiv. V primeru tega zakona gre za sistemsko spremembo pri olajšavah, ki je v nasprotju s cilji poenostavitve, ki jih je zasledoval zakon, ki je bil uveljavljen 1.1.2007. Sprememba uvaja nestandardne olajšave, ki bi onemogočile izvedbo informativnega izračuna dohodnine. Sporna je po našem mnenju tudi uvedba davčnega kredita, saj bi v tem primeru imeli dvojni sistem, olajšave in kredit. Še zlasti je sporno po našem mnenju koriščenje davčnega kredita, saj je predvideno njegovo koriščenje v več letih. Je pa tudi sporen v vsebinskem smislu. Čeprav ponuja v formalnem smislu vsem enake možnosti, pa po našem mnenju prav tistim z najnižjimi prihodki nič ne ponuja. Treba je namreč vedeti, da tisti, ki imajo velike družine in imajo zaradi tega več olajšav, pogosto še teh ne morejo izkoristiti, tako da je za vse takšne zavezance davčni kredit brezpredmeten, ker ga ne morejo izkoristiti. Postavlja se tudi vprašanje, koliko je tak pristop primeren za tiste z nizkimi prihodki, ki večino svojih prihodkov porabijo za osnovne življenjske potrebščine in le redkokdaj kaj vložijo tudi v stanovanja. Skratka, v Novi Sloveniji menimo, da je Petkov predlog predvsem koristen za tiste, ki imajo več ali pa vsaj nekoliko več. V Poslanski skupini Nove Slovenije bomo vladni predlog podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke pa bo predstavil poslanec Jakob Presečnik.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Očitno je zakon o dohodnini eden od tistih zakonov, ki je zaradi same narave potreben mnogih popravkov, zaradi novih dognanj in tako dalje in novih dejstev in zato tudi ta zakon podpira dobre rešitve. Predlog sprememb tega zakona uveljavlja dobre rešitve predvsem za nekatere kategorije davčnih zavezancev. Predvsem je treba v prvi vrsti povedati, da uvaja dodatno olajšavo za tiste zavezance z najnižjimi dohodki. Po predvidevanjih ministrstva gre za okoli 140.000 davčnih zavezancev. Dodaja, omogoča dodatne olajšave, olajšave za investicijsko opremo za samostojne podjetnike, kar je seveda tudi dobro, tudi pozitivno, in pa neko področje - torej poleg olajšav oziroma poenostavitve pri olajšavah, pri obračunu dohodnine za športnike je še eno pomembno področje, to je področje kmetijstva, kjer gredo rešitve v pravo smer. Jaz sem prepričan, da bo na tem področju treba v prihodnje, tudi zaradi elementarnih nesreč, ki nas čedalje pogosto prizadenejo, prizadenejo predvsem področje kmetijstva, da bo treba v bodoče še kaj postoriti, še kaj spreminjati. Vendar kot sem že uvodoma rekel, je ta zakon eden od tistih, ki je vsake toliko časa vedno potreben neke obnove, nekih dopolnil in ki ga je treba vedno spremljati in ustrezno reagirati na stvari, ki v zakonu eventualno še niso dobro dorečene. Tako je na področju kmetijstva, je vsaj nekaj na tem področju - investicij, kar je bilo pri prejšnjih korekturah izpuščeno. Zelo pomembna je ta zadeva okrog olajšav čebelarstva, torej oprostitve za vsa čebelarstva, za vse čebelarje za prvih 40 panjev, kar je bilo že predmet diskusije pri prejšnjih spremembah, pa se žal takrat nismo uspeli čisto do potankosti dogovoriti tudi za te olajšave. Strinjam se, da bo verjetno tudi na tem področju v prihodnje treba še doreči, ker predvidevam, da bo v čebelarstvu čedalje težja situacija, in se strinjam z mnenjem Državnega sveta, da bo treba tukaj preiti v bodoče k oprostitvi obdavčitve za vse čebelarje; mogoče zaenkrat z izjemo posebno velikih čebelarstev, kjer je to že neke vrste veliko podjetništvo, vendar takih imamo v Sloveniji izredno malo. Dobro je, da sprejemamo to oprostitev za vse čebelarje, ne samo za tiste, ki imajo poleg čebelarstva tudi kmetijsko dejavnost. Torej velja za vse čebelarje za prvih 40 panjev, so pa taki čebelarji v Sloveniji v večini, in čebelarstva ne smemo jemati samo kot čisto čebelarstvo, ampak kot dobrobit za mnogo dejavnosti v kmetijstvu, v ohranjanju narave na sploh. Kot rečeno, to so dobre rešitve, mi jih podpiramo in spremembo tega zakona bomo tudi v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavili kolega Vili Trofenik. Izvolite.
Lep pozdrav vsem prisotnim! Hvala za besedo. Zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o dohodnini je dvojček zakona, ki smo ga sprejemali predvčerajšnjim. Pri proceduri, o kateri je bilo že danes marsikaj povedanega, seveda lahko ugotovimo, da je bil zlorabljen Poslovnik. In če bi se izrazil po smučarsko, ni bilo to "vožnja na kol" v slalomu, ampak vožnja "preko kolov", seveda v poslovniškem smislu. Za nujni postopek ni nobenih izpolnjenih pogojev, ni ogrožena niti varnost, niti obramba, niti naravne nesreče, čeprav nas tepejo, vendar se zakon v ničemer ne na naša na naravne nesreče, razen mogoče bi lahko to bilo področje čebelarstva, in težko popravljive posledice. To so razlogi za nujni postopek; nobeden, seveda, ni izpolnjen, razen če kdo misli, da so bližajoče se državne volite lahko naravna nesreča ali težko popravljive posledice. Finančni učinek, negativni, za državni proračun je 28 milijonov evrov, skupaj z dvojčkom, ki je vzel 25 milijonov evrov, je to 53 milijonov evrov. In postavlja se resno vprašanje o natančnosti načrtovanja rebalansa oziroma sploh državega proračuna, če lahko z levo roko, tudi v obrazložitvi tako piše na nek način, pogrešamo 53 milijonov evrov na eni prihodkovni postavki v proračunu. Postavil bi lahko tudi vprašanje, ali nismo bili na nek način zlorabljeni ali zavedeni, ko smo sprejemali rebalans državnega proračuna. Pa še nekaj, taki zakoni se sprejemajo, ki imajo posledice na prihodke javnofinančne, vzporedno s proračunom oziroma z njegovim rebalansom. Niti eno niti drugo ni bilo v tem primeru, čeprav nobeno izmed dejstev oziroma razlogov, s katerimi se poskuša utemeljiti potrebnost ali potrebni ukrepi, ki jih ta zakon prinaša, niso novi od rebalansa, še manj niso novi od sprejemanja državnega proračuna. Za vse te stvari se je vedelo, za vse te ali za večino njih se je opozarjalo, vendar so bile te takrat kot neke vrste bob v steno. Kar se tiče vsebinskih ali strokovnih rešitev, bi bilo možno debatirati v teh petih minutah. Proceduralno je največji problem, da nobene razprave o tem, seveda, v nadaljevanju ne bo, je to omejeno možno. Načeloma čebele so resen problem, ampak ta zakon ne bo pomagal čebelam. Ta zakon bo nekaj malega pomagal čebelarjem, čebele bodo ostale ogrožene še tako, kot so bile sedaj, in bi bilo dobro spomniti se tiste debate o rebalansu, ko dvakrat po 25.000 evrov ni bilo sprejemljivo z amandmaji za dobrobit čebel. Investicijska olajšava. To je prekopirano iz predvčerajšega sprejetega zakona. Ne bom ponavljal spornih ali pa argumentov, ki bi lahko bili boljši. Vsekakor pa je vprašljivo ali pa simptomatično: ni možna olajšava v kmetijstvu za nakup njive oziroma kmetijskih zemljišč, možna je pa za traktor. Če je to, glede na razdrobljenost slovenskega kmetijstva, pametna rešitev, naj sodijo drugi. Splošna olajšava se sicer dviguje, ohranja se vse negativno, kar je bilo že v tem nesrečni izbiri razredov, zlasti na mejnih prehodih. Tudi s tem popravkom, čeprav neustreznim, splošne olajšave, je že bilo letos opozorjeno spomladi, ko se je spreminjala - in to spreminjala premalo takrat glede na minimalno plačo in te zadeve - pa kljub temu generalna ocena bo ostala: najrevnejši so dobili za pivo in klobaso, srednji razred je izgubil oziroma plača več, bogatejši pa so s to davčno reformo pridobili. To je bila prilika, da bi odpravili tudi nesprejemljivo in kvalitetno slabo otroško olajšavo, kjer smo praktično uvedli diferenciacijo med otroci, tako da so za državo vredni tisti iz najrevnejših slojev 349 evrov, iz malo manj revnih 589 evrov letno in najbogatejši 855 evrov, toliko znašajo namreč otroške olajšave. Kar se pa tiče športnikov - ja, nekateri povprečni športniki bodo pridobili nekaj. Elitni športniki ne bodo dobili ničesar, zlasti tisti, ki nas bodo zastopali na olimpijskih igrah in so zaposleni na Ministrstvu za obrambo, na Ministrstvu za notranje zadeve in podobno. To ne rešuje športa, rešuje pa posamezne, in to povprečne, športnike. Navsezadnje pa je to priznanje diskriminacije, ki jo je uvedla ta vlada oziroma ta večina, ko je pred leti ukinila olajšavo za športnike. Zakonu ni možno nasprotovati, tako da se bo odločil vsak po svoji vesti. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Stališče Poslanske skupine DeSUS pa bo predstavil kolega Vili Rezman. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. No, stališče Poslanske skupine DeSUS v zvezi s predlogom spremembi dopolnitev bo kratko in jasno. Mi v Poslanski skupini DeSUS bomo ta predlog podprli, zato ker gre v prid številnim ljudem, kakor je bilo že v uvodu navajeno. Bilo bi pa napak, ko ne bi tudi mi povzdignili glasu v zvezi z zlorabami Poslovnika, v zvezi z vse pogostejšim mahiniranjem in izigravanjem pravil iger. S tem bi se ne smelo nikoli pričeti, upam, da bomo vsaj zaključili lahko preden se bo naš mandat iztekel. Sicer pa mi menimo, da je letošnje leto, leto 2008 leto, ki bo šlo v zgodovino kot leto popravnih izpitov. Toliko popravnih izpitov, kot se jih letos dogaja, najbrž ni bilo zabeleženo doslej še, in izgleda, tako se vsaj sedaj zdi, še ni konec teh bonitet, ki se obljubljajo počez in po dolgem. Začelo se je januarja in začelo se je tako, da smo bili dobrohotni na socialnem področju, pa kasneje na zdravstvenem področju, pa potem smo bili dobrohotni tudi na prometnem z vinjetami in ne moremo končati tudi ne z dobrohotnostjo na področju davkov. Kam vse nas bo domišljija v tem volilnem letu še pripeljala, niti ne moremo danes vsega še ugotoviti. Zagotovo sta pa v tem volilnem letu tako Vlada kot Državni zbor zelo dobrosrčna, širokogrudna sta in ko bomo na koncu sešteli vse tisto, kar je bilo podarjeno, najprej, v preteklih letih pa odvzeto, bomo najbrž nekolikan zaskrbljeni. Včasih sem mislil, takrat, ko smo v Državnem zboru sprejemali zakone, ki so bili omejevalni, ki so jemali, da bi bilo dobro, ko bi bilo vsako leto volilno, ker takrat je Državni zbor nekolikan bolj širokogruden. Danes mislim drugače. Danes mislim, da če bi bilo vsako leto volilno, bi mi takoj potopili državni proračun. Že zdaj mislim, da curlja in toči na vseh koncih in krajih, varka proračunska je precej navrtana in ne vem, ali se razmišlja, kako in kdo in kdaj jo bo pokrpal. V tem mandatu smo ukinili številne bonitete, ki so jih ljudje imeli. V tem mandatu smo bogatim res veliko dali: bistveno nižje davke plačujejo na profit, bistveno smo jim olajšali prihodke v zvezi z dohodnino; nekaterim smo celo omogočili olajšave, čeprav smo proti temu, ampak samo tistim, ki so najbolj bogati, ki imajo 50% olajšave na obveznice iz denacionalizacije. Nekaterim z dna te naše družbe smo tudi nekaj malega pomagali, ampak premalo, tako da se danes odločamo, da jim je treba vendarle še nekaj malega dodati, da ne bodo res padli pod rob revščine. Tistih v srednjem sloju se pa nismo tako dobrohotno spomnili in smo jim naložili, kolikor se je pač naložiti dalo. V tem mandatnem obdobju je DeSUS predlagal kar nekaj popravkov. Naj spomnim na to, da smo želeli, da bi bili dohodninsko bogati bolj obdavčeni, da bi tisti, ki imajo 50% olajšave iz obveznic iz denacionalizacije bili 100% obdavčeni, da smo želeli nižje obdavčitve obresti upokojencev in drugih, ki šparajo, da smo želeli nižje davčne obremenitve za tiste sloje, ki se ne morejo pohvaliti z blaginjo. Skoraj vse, kar smo mi predlagali, je bilo zavrnjeno, bila je pa res sprejeta ta olajšava, ki ji rečemo seniorska olajšava. To je bilo edino, kar smo uspeli postoriti. Sedaj sicer podpiramo te predlagane spremembe, zato ker nekaj, kar smo v preteklosti zagrešili, vendarle popravljajo in torej najavljam podporo cele poslanske skupine, vendar z nekoliko grenkobe, ker moramo pač opravljati ta popravni izpit.
Hvala lepa tudi vam. Mi pa smo končali s predstavitvami stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, tudi zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo opravili v skladu s časovnim potekom seje zbora danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 3. točki dnevnega reda. Prehajamo na 1.A TOČKO DNEVNEGA REDA, to je NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ODVETNIŠTVU. Za to točko imamo na razpolago 1 uro časa. V zvezi s to točko sta bila v zakonodajni postopek vložena dva predloga zakona, in sicer prvič, Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o odvetništvu, ki ga je v obravnavo Državnemu zboru predložila poslanka Darja Lavtižar Bebler in drugič, Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o odvetništvu, ki ga je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je na obravnavi o navedenih predlogih zakonov odločil, da ju bo obravnaval v skladu s tretjim odstavkom 117. člena Poslovnika. Hkrati je odbor tudi sklenil, da bo nadaljnji postopek v skladu s 127. členom Poslovnika Državnega zbora in da se bo vodil na podlagi predloga zakona, ki ga je v Državni zbor po nujnem postopku predložila Vlada Republike Slovenije. V skladu s četrtim odstavkom 117. člena Poslovnika Državnega zbora zato dajem besedo predlagateljema predlogov zakonov za dopolnilno obrazložitev. Najprej ima besedo državni sekretar na Ministrstvu za pravosodje gospod Robert Marolt. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o odvetništvu je Vlada pripravila v skladu s sklepom 55. nujne seje Odbora za notranjo politiko in pravosodje z dne 9. julija 2008. Novela zakona določa, da kdor je v zadnjih štirih letih opravljal funkcijo sodnika ali državnega tožilca, ne more biti odvetnik. Najpomembnejši razlog za nujnost predlaganih sprememb je dejstvo, da brez določene omejitve dostopa do opravljanja odvetniškega poklica za nekdanje sodnike in tožilce, nevarnosti za učinkovito uresničevaje posameznikove pravice do poštenega sojenja, kar določa 23. člen Ustave Republike Slovenije, ni mogoče odpraviti. Pri tem seveda ne gre le za to, da sojenje dejansko je pošteno, temveč za to, da mora imeti vsakdo, ki se znajde v sodnem postopku, tudi občutek, da je sojenje res pošteno. Naloga zakonodajalca je, da se z zakonsko ureditvijo ne le zagotovi pošteno sojenje, temveč da se z njo tudi izključi vse elemente, ki bi zbujali dvom o poštenosti sojenja. Takšno stališče je Ustavno sodišče Republike Slovenije nazadnje poudarilo v odločbi z dne 25. maja 2006. V 42. točki obrazložitve te odločbe, v kateri se je Ustavno sodišče sklicevalo na stališče Evropskega sodišča za človekove pravice, je poudarilo: "Po stališču Evropskega sodišča za človekove pravice sta za obstoj nepristranskosti sojenja odločilna tako subjektivni kriterij, pri katerem gre za ugotavljanje osebnega prepričanja sodnika, ki določa v konkretnem primeru, kot tudi objektivni kriteriji, kjer gre za presojo, ali je sodnik v postopku zagotavljal uresničevanje procesnih jamstev tako, da je izključen vsak upravičen dvom v njegovo nepristranskost." Pri uresničevanju pravice do nepristranskega sojenja se mora ta odražati tudi navzven. Gre za tako imenovani videz nepristranskosti sojenja. Pomembno je torej, da sodišče pri postopanju o konkretni zadevi ustvarja oziroma ohrani videz nepristranskosti. V nasprotnem primeru je lahko ogroženo tako zaupanje javnosti v nepristranskost sodišč nasploh kot tudi zaupanje strank v nepristranskost sojenja v konkretni zadevi. V primerih, ko kot odvetnik pred sodiščem nastopa nekdanji sodnik ali tožilec tega ali drugega sodišča, se s stališča sodnika, ki sodi, lahko zastavi vprašanje videza nepristranskosti, če je odvetnik nekdanji stanovski kolega ali pa nekdanji sodelavec. Predlagana omejitev dostopa do opravljanja odvetniške dejavnosti posega v 49. člen Ustave, ki opredeljuje svobodo dela, in se v skladu s 15. členom uresničuje neposredno na podlagi Ustave. Vendar so na podlagi tretjega odstavka 15. člena Ustave Republike Slovenije dopustne omejitve zaradi varstva pravic drugih, ki izhaja iz 23. člena Ustave in ki med drugim zagotavlja, da o pravicah, dolžnostih ter o obtožbah proti vsakomur odloča nepristransko sodišče. Pri tem velja opozoriti na obstoječe zakonske omejitve, torej ne na omejitve, ki jih poznamo v okviru pogodbenega omejevanja pravice do dela. Tako na primer Zakon o detektivski dejavnosti med pogoje za izdajo licence za opravljanje detektivske dejavnosti določa tudi zahtevo, da prosilec določeno obdobje, gre za omejitev štirih let, ni opravljal nalog pooblaščenih uradnih oseb Ministrstva za notranje zadeve ali obveščevalno-varnostnih služb. Ustavno sodišče je to določilo, ki je bilo sicer v času ustavne presoje omejeno na dve leti, pripoznalo kot skladno z Ustavo. Hkrati novela dopolnjuje 5. člen zakona, ki odvetniku prepoveduje zastopanje, če je v isti stvari delal kot sodnik, državni tožilec, policist ali kot uradna oseba v upravnem postopku in prepoved širi še na pravno svetovanje. Menimo, da bomo s predlogom novele odpravili dvom v poštenost sojenja in s tem dosegli zastavljeni cilj. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo pa dajem tudi predlagateljici poslanskega zakona. Gospa Darja Lavtižar Bebler, izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani zbor! 22. februarja letos sem po rednem postopku vložila Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o odvetništvu, ki pa mu je vodstvo Državnega zbora odvzelo prednost v zakonodajni proceduri s tem, da je zahtevo dopolnitev mojega predloga s stavkom, citiram: "Predlog zakona ne bo imel drugih posledic." In tako je vodstvo Državnega zbora zagotovilo, da je bil takratni vladni predlog formalno vložen v zakonodajno proceduro 5 minut prej kot moj zakonski predlog. En teden pozneje je Poslanska skupina LDS vložila zahtevo, da se o tem mojem predlogu zakona opravi splošna razprava. Vodstvo tega Državnega zbora tega predloga ni upoštevalo. Ves čas se je pretvarjalo, da takšne zahteve po splošni razpravi sploh ni bilo. Tako je bil pozneje vladni predlog, ki je obsegal temeljite in zelo obširne spremembe, bil pa je vložen po nujnem postopku, kar je bila zloraba Poslovnika Državnega zbora, z glasovi koalicijskih poslancev in nekaterih drugih sprejet. Zdaj beremo in poslušamo v medijih, da je bila vložena zahteva za presojo ustavnosti tega zakona, zlasti v tistem delu, ki določa, kdo in kako določa odvetniško tarifo, za kar smo v opoziciji ves čas zatrjevali, da je ustavnopravno sporno. Zdaj pa je Vlada prišla v Državni zbor z novim predlogom sprememb, katerega glavni namen, vemo, je zagotoviti nemožnost direktnega prehajanja iz tožilskih in sodniških vrst v odvetniške. Tudi če Vlada to zanika in tudi koalicija to zanika, je dejansko ta predlog zakona nastal na podlagi konkretnega primera in gre za predlog "ad personam" in ne "ad rem". Mi menimo, da je to čista zloraba zakonodajnega postopka in tudi zloraba pravne države in zloraba ustavnosti in zakonitosti v tej državi. In namen je zdaj, da bi s tem zakonom, s to novelo zagotovili, da štiri leta potem, ko nekdo neha opravljati funkcijo sodnika ali tožilca, ne more oziroma šele po preteku teh štirih let lahko prestopi v odvetniške vrste, kar je unicum v Evropi in kar smo slišali tudi na podlagi mnenja Zakonodajno-pravne službe in stroke ustavnopravno nadvse sporno. Gre tudi za diskriminacijo naših državljanov napram drugim državljanom, ki bodo lahko odvetniške posle opravljali, ko so tujci, tudi v Sloveniji. Jaz bi rekla samo še tole. Ravnanje vodstva Državnega zbora z mojim predlogom zakona je izraz nespoštovanja Poslovnika Državnega zbora. Vladni predlog zakona pa pomeni nov prispevek te vladne koalicije k demontaži pravne države in k samopašnosti aktualne oblasti. Ta predlog zakona je tudi izraz krnitve ugleda pravosodju, še posebej sodstvu, za kar si seveda ta vladna koalicija pripiše velike zasluge. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Besedo dajem predsedniku, gospodu Dragu Korenu, za predstavitev poročila odbora.
Lep dober dan poslankam, poslancem, predstavnikom Vlade in vsem pristnim! Na včerajšnji popoldanski seji je Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot 1. točko dnevnega reda obravnaval predlog zakonov na podlagi tretjega odstavka 117. člena Poslovnika Državnega zbora, in to dveh zakonov. Enega, ki ga je predlagala poslanka Darja Lavtižar Bebler, in drugega, ki ga je predlagala Vlada. Najprej je tekla razprava in odločanje o tem, ali bo oba zakona odbor obravnaval pod to eno točko dnevnega reda. Sprejel je sklep, da bo na isti seji v okviru iste točke dnevnega reda obravnaval oba zakona. Po sprejetju tega sklepa sta najprej oba predlagatelja podala dodatno obrazložitev obeh zakonov. Darja Lavtižar Bebler je pojasnila, da je bil njen predlog zakona vložen pred vladnim predlogom, da so bile nekatere rešitve njenega predloga v vladnem povzete, ne pa vse, ter predlagala, da je njen predlog zakona osnova za pripravo sestavljenega predloga zakona. Dr. Lovro Šturm je podrobno predstavil vladni predlog zakona, ki ga je Vlada pripravila v skladu s sklepom 55. nujne seje odbora, ki določa, da Vlada pripravi tako spremembo zakonodaje, ki bo onemogočala neposredno prehajanje sodnikov in tožilcev med odvetnike, se pravi, konkurenčna klavzula, kot je to urejeno na nekaterih drugih področjih. Potem je predstavnica Zakonodajno-pravne službe podrobneje predstavila pisno mnenje. V zvezi s 1. členom je povedala, da je dodajanje dolžnosti odklonitve v delu, ki se nanaša na zagovarjanje stranke pred sodišči in drugimi državnimi organi, odveč, saj gre pri zagovarjanju za zastopanje, zato prepoved zastopanja, ki je veljala že doslej, vključuje tudi zagovarjanje stranke pred sodišči in drugimi organi. V zvezi z 2. členom je pojasnila, da gre pri tem za omejitev svobode dela, ker Ustava za svobodo dela ne predvideva izrecne možnosti zakonske omejitve, je takšna omejitev možna le na podlagi tretjega odstavka 15. člena Ustave. V zvezi s petim členom, pa je pojasnila, da je prehodna določba povsem nejasna. Sledila je razprava, na podlagi katerega zakona se pripravi dopolnjen predlog zakona, predstavniki opozicije so menili, da mnenje Zakonodajno-pravne odpira veliko vprašanj, ki bi jih bilo treba proučiti do seje odbora, in da bi bilo sejo odbora treba prekiniti in pripraviti ustrezne amandmaje, ki bi jih obravnavali na naslednji seji. Predstavniki dela koalicije so nasprotno menili, da je postopek obravnave skladen s Poslovnikom, da že veljavna novela zakona o odvetništvu vsebuje večino predlaganih rešitev poslanskega predloga zakona. Predlog vladnega zakona je pripravljen na podlagi sklepa 55. nujne seje odbora in vsebuje trenutno najbolj primerno rešitev te problematike. Odbor je v nadaljevanju seje sprejel dva sklepa, prvi, da se dopolnjen predlog zakona pripravi na podlagi vladnega predloga, drugi pa, da se v predlog zakona, na podlagi katerega bo pripravljen dopolnjen predlog zakona, da se ne vključi nobenega od členov iz poslanskega predloga zakona. V nadaljevanju je odbor sprejel svoja amandmaja k 2. in 5. členu. Na koncu pa je sprejel še sklep [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]da odbor predlaga Državnemu zboru, da se zakon uvrsti na 39. izredno sejo Državnega zbora, in drugi sklep, da Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o odvetništvu, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila poslanka Darja Lavtižar Bebler, ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Dimitrij Kovačič v imenu Poslanske skupine SDS.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo podprli predlagani zakon oziroma predlagano novelo zakona, kajti smatramo, da je materija, ki jo ta zakon predlaga, ustrezna. Gre pravzaprav za dve stvari; ena je, da se onemogoči neposredno prehajanje sodnikov in tožilcev med odvetnike. S tem se odpravlja nevarnost za učinkovito uresničevanje posameznikove pravice do poštenega sojenja, kar pa je ustavna zahteva, zapisana v 23. členu Ustave. Druga zadeva se nanaša na to, da mora odvetnik odkloniti zastopanje, če je v isti stvari zastopal nasprotno stranko. To je že urejeno v sedanjem Zakonu o odvetništvu. Ta novela pa to omejitev širi tudi na svetovanje, kar pomeni, da odvetnik tudi ne sme svetovati stranki, če je v isti stvari že zastopal nasprotno stranko. Te spremembe so primerne in pravične in vzbujajo prav gotovo zaupanje javnosti, kajti nekateri dogodki, nekateri konkretni primeri neposrednega prihajanja s strani tožilcev in sodnikov v odvetniške vrste kažejo na to, da je treba to zadevo omejiti sistemsko. Ne bi zdaj našteval teh konkretnih primerov, od sodnika Šubica, sodnika oziroma tožilca Železnika in tako naprej, še več takšnih primerov je bilo, ki utemeljujejo to zakonsko ureditev. Bi pa navedel še nekaj. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke menimo, da je konkurenčna klavzula običajen pravni institut za omejitev neposrednih prehodov z enega delovnega mesta v drugo delovno mesto. Ta institut poznamo v gospodarstvu, kjer se ta konkurenčna klavzula pogosto zahteva za tiste kadre, kjer bi pomenil ta neposredni prehod na drugo delovno mesto škodo organizaciji, kjer je bil ta človek zaposlen do sedaj. Običajni rok te omejitve je dve leti. Zdaj v tem konkretnem primeru se predlaga daljši rok, v samem predlogu je rok štiri leta. Z amandmajem, ki ga tri poslanske skupine predlagajo, se ta štiriletni rok zmanjša na tri leta. V naši poslanski skupini podpiramo ta predlagani amandma, čeprav se istočasno zavedamo, da gre pri sodnikih in tožilcih za posebno kategorijo, za poseben status teh ljudi. Ne nazadnje gre tudi za posebno poslanstvo, nenazadnje imajo ti ljudje tudi trajni mandat, kar pomeni, da že ta status in že ta trajni mandat terja neko stalnost funkcije, ki jo opravljajo. Zaradi tega je prav, da je tudi določen daljši rok, daljša omejitev, ki mora preteči, preden lahko ti ljudje, torej tožilci in sodniki, preidejo v odvetniške vrste. Nenazadnje je rok za prehod policistov iz policije v razne varnostne organizacije, detektivske organizacije štiri leta, pa vendarle pri njih ne gre za trajni mandat. Ampak ne glede na to, gre za kategorijo ljudi, kjer je potreben daljši rok. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke se strinjamo, da je primeren rok tri leta, kar zdaj ta predlagani amandma določa, zato bomo zakon podprli vključno s predlaganim amandmajem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miran Potrč v imenu Poslanske skupine SD.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi! Kot veste, ker smo to povedali že nekajkrat, v Poslanski skupini Socialnih demokratov predloga zakona ne bomo podprli. Za možno podporo razen v celoti izmišljenih ni nobenega stvarnega razloga. Prvo. Zakon ni nujen. Jaz vam bom prebral mnenje, ki ga je gospod minister na poslansko vprašanje našega kolega Dušana Kumra povedal v Državnem zboru 28. januarja 2008 ob prehodu predsednika koprskega sodišča h koprskemu notarju. Sporočil je, da naj ponovi že znano stališče, da ni nič nenavadnega. To se je že zgodilo in seveda tudi nič nezakonitega. Temu dejanju ni mogoče očitati nobene pravne nepravilnosti. Podobno kot nepravnik, lahko menja zaposlitev tudi pravnik, lahko se posluži te pravice. Tukaj ni nič spornega. Znano je veliko primerov, ko tudi odvetniki zapuščajo svoje vrste in postanejo sodniki ali notarji ali se zaposlijo v organih državne uprave in še bi lahko bral brilijantne misli gospod ministra v primeru prehoda predsednika sodišča k nekemu odvetniku, in današnje, ki se vi na njih sklicujete, kjer je to nujno potrebno storiti. Drugo. V februarju mesecu smo imeli vložen s strani Vlade zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o odvetništvu. Takrat so vsi primeri, ki jih spoštovani kolegi navajate, ponavljam za vami, Šubic, Železnik itn., ki so stari nekateri štiri leta nekateri več, že bili z nami in ni bilo niti pri Ministrstvu za pravosodje, še manj v briljantni koaliciji spoznanja, da je nujno potrebno takoj preko noči sprejeti zakon, ki bo prepovedal prehod državnih tožilcev in sodnikov v odvetniški poklic, ker drugače se bo zgodila nepopravljiva škoda. Gospe in gospodje, pljuvate v lastno skledo, kar vam sicer nič ni mar, ker imate predebelo kožo, da bi vas motilo, kako en dan govorite eno, drug dan drugo. Samo to so dejstva. Tretje. Nezdružljivost opravljanja funkcij je v obstoječi zakonodaji že urejena. Tako za odvetnike, tako za tožilce, tako za sodnike in niti hkrati ne smejo opravljati določenih nalog, ki so tudi tukaj navedene, pa tudi po prenehanju jih ne smejo opravljati. In s tem, kar sedaj predlagate, ne boste dosegli nič novega, kar ne bi že bilo urejeno. Tretje. Če nekdo stori kaznivo dejanje, in morda je bilo v zadnjem primeru lahko tudi storjeno, tako trdijo državna tožilka in še kdo, potem za to obstajajo ustrezni postopki. In če je prišlo do storitve kaznivega dejanja, naj se ugotavlja in naj tisti, ki bo pravnomočno obsojen, za to odgovarja. Za to ni treba spreminjati zakonodaje. Mnenje Zakonodajno-pravne službe je v celoti jasno in opozarja na to, da obstoja možnost protiustavnih ravnanj. Pri tem se minister in Vlada sklicujejo na neko sodbo Ustavnega sodišča in na mnenje Evropskega sodišča za človekove pravice. Gre za odločbo Ustavnega sodišča U1-2007 z dne 10.10.2007. Ker nimam časa, vam je ne bom bral, tudi priporočam vam je ne v branje, ker je ne boste prebrali do konca in boste tolmačili na svoj način. Povem pa vam, da argumenti, na podlagi katerih in te sodbe poskuša minister dokazovati, da je zakon potreben, ne držijo. Res je, potrebno je zagotavljati neoporečnost in neodvisnost sodstva, pa tudi njegovo verodostojnost, vendar ne na ta način, kot je v tem zakonu predlagano. In ker mi zmanjkuje časa in si bom pravico za besedo vzel še pri amandmajih, naj povem, da [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]bo Zakon veljal po novem za 1080 sodnikov in za preko 200 državnih tožilcev. In besede, ki jih je v začetku razprave izrekel [[...]]
Kolega Potrč [[...]]
Ali je konec? Potem pa pri razpravi o amandmajih. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Stališče Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil poslanec Rudolf Moge. Izvolite.
Predsedujoči, spoštovane kolegice in kolegi, lep pozdrav. Predlogu Vlade za spremembe in dopolnitve zakona o odvetništvu, po katerem sodniki in tožilci štiri leta po prenehanju funkcije ne bi smeli postati odvetniki in opravljati odvetniških storitev, v LDS nasprotujemo zaradi tega, ker gre v tem primeru še za enega v nizu zakonov, ki je v očitnem neskladju z ustavo in tokrat tudi s pravnim redom Evropske unije. Že iz obrazložitve zakona namreč izhaja, da Ministrstvo za pravosodje ni našlo niti ene evropske države s takšno ureditvijo, ob tem pa navaja zavajajoč argument, da se prehodi sodnikov in tožilcev med odvetniki povečujejo. Po podatkih Odvetniške zbornice je v zadnjih štirih letih le 14 sodnikov in 6 tožilcev postalo odvetnikov. Prav tako pa je po evropski zakonodaji prepoved diskriminacije med lastnimi državljani in državljani drugih držav članic Evropske unije, a mi diskriminiramo lastne državljane in državljanke. Po predlagani ureditvi bodo slovenski državljani, ki bi želeli postati odvetniki in opravljati odvetniško dejavnost kjerkoli v EU, diskriminirani v razmerju do odvetnikov, državljanov ostalih članic EU, ki v skladu z njihovo domačo zakonodajo lahko postanejo odvetniki in opravljajo storitve kjerkoli v EU, torej tudi v Sloveniji, ne da bi jim bilo štiri leta po prenehanju opravljanja sodniške ali tožilske funkcije to onemogočeno. Omejitev do dostopa do odvetniškega poklica za sodnike in tožilce bi bila dopustna le, če bi pri odvetništvu šlo za dejavnost izvrševanja javne oblasti, vendar pa sodišče Evropskih skupnosti v zadevi Rainers že razsodilo, da odvetništva ni mogoče izenačiti z izvajanjem javne oblasti. Slovenska vlada je s predlagano konkurenčno klavzulo vzpostavila tako imenovano vzvratno diskriminacijo lastnih državljanov. Ker bo predlagani ukrep še bolj odvrnil pravnike od kandidatur za sodnike, s tem pa državljani ne bodo imeli zagotovljenega pravočasnega sodnega varstva, učinek štiriletne konkurenčne klavzule je namreč ta, da tisti, ki se bodo odločili za sodniški poklic, bodo hkrati praktično sredi odločitev, da bo to edini pravniški poklic, ki ga bodo opravljali vse življenje. Odsotnost pravice do izbire med najatraktivnejšima in najuglednejšima pravniškima poklicema pa bo mlade pravnike odvračalo od začetne izbire sodniške službe kot poklicne ambicije. Če bo ta novela zakona sprejeta, bo šlo za sistematično ogrožanje iste ustavne pravice, ki jo konkurenčna klavzula želi zavarovati. Spoštovane kolegice in kolegi! Vlada s tem zakonom kaznuje politično neposlušne sodnike in tožilce, saj bodo ti s sprejetim zakonom mnogo bolj odvisni od politike pri svojem delu, saj dobro vedo, da se pred šikaniranjem ob zameri ne bodo mogli več brez težav umakniti med neodvisne odvetnike. Hkrati je pa ta zakon tudi določena kazen za ženske. Treba je povedati, da je v sodniških vrstah na prvi stopnji kar 90% žensk na sodiščih. Se pravi, mi kot ena od vej oblasti, druga veja je izvršna in sodniki so tukaj v dokaj neenakopravnem položaju. Odveč je govoriti o položaju sodnikov, ki se borijo, da bi se plače izenačili, ampak jih izvršna oblast ponuja in kaznuje še z nekim drugim odvzemom pravic, to je, da bi morali biti ti plačani po tem koliko dela bodo naredili. Ali ima, spoštovane kolegice in kolegi, kdo izmed nas, ki tu sedi, kateri minister, ali kateri državni sekretar to na spisku, da mora za svojo plačo dokazovati in gledati, ali je v svojem delu presegel normo, ali ni norme presegel. S takšnim šikaniranjem veje oblasti še ni konca. Sprejetje tega zakona bo za razliko tudi med nami kot zakonodajno, in med njimi, kot sodno vejo oblasti, prišlo do tega, da imajo tako imenovano konkurenčno klavzulo, iz katerih jih bodo dali za štiri leta v kontaminacijo, da ne bodo mogli opravljati poklica, ki bi si ga želeli. Zaradi vsega tega se nam zdi v Liberalni demokraciji Sloveniji, da je to še eden v nizu dejavnosti te vlade, ki hoče več kot 1200 tožilcev in sodnikov kaznovati samo zaradi tega, ker je v štirih letih šlo 20 njihovih kolegov [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]med odvetnike in se nekateri izmed njih niso obnašali, kot bi bilo treba. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Drago Koren, pa bo predstavil stališče poslanske skupine Nova Slovenija. Izvolite.
Hvala predsedujoči za besedo. Še enkrat lep dober dan, poslankam in poslancem, predstavnikom Vlade, pa tudi našim obiskovalcem na tribuni, županu občine Šoštanj s sodelavkama. Najprej naj povem, da v Novi Sloveniji predlagani zakon, ki ga sedaj obravnavamo, podpiramo in ga bomo tudi z veseljem podprli. Ocenjujemo v naši poslanski skupini, da je najpomembnejši 2. člen, ki uvaja institut začasnega odloga dostopa do opravljanja odvetniške dejavnosti. V skladu s predlogom zakona pogoja za opravljanje odvetniške dejavnosti ne izpolnjuje funkcionar, ki je opravljal funkcijo sodnika ali državnega tožilca, dokler ne preteče štiri leta od dneva, ko mu je taka funkcija prenehala. S to določbo se v prvi vrsti varuje ustavno načelo pravice do sodnega varstva in s tem tudi ustavno načelo neodvisnosti sodnikov, ki v 125. členu Ustave določa, da so sodniki pri opravljanju sodniške funkcije neodvisni. Neodvisnost sodnikov ni sama sebi namen, temveč naj bi zagotovila hkrati tisto strokovnost in nepristranskost, ki jo vsak posameznik utemeljeno pričakuje od sodišča in od sodnikov, ki jim je zaupano varstvo njegovih pravic. V 2. členu zakona o sodniški službi je določeno, da mora sodnik pri uresničevanju svoje pravice vselej ravnati tako, da varuje nepristranskost in neodvisnost sojenja ter ugled sodniške službe. Ugled sodniške službe. Tukaj se imam namen malo dlje časa ustaviti. Vprašal sem se, kakšen ugled pa ima trenutno sodniška služba. Upam si trditi, da ima trenutno sodniška služba zelo slab ugled, ampak zato niso krivi samo sodniki, ampak vsi mi. Tudi Državni zbor je sokriv, da je ugled sodniške službe takšen, kot je. Vendar tukaj moram poudariti tudi to, da so za tako slab ugled krivi tudi sodniki sami. Sodnik, ki ima trajen mandat, in kot je bilo danes že rečeno, trajni mandat ni kar tako mandat. Poslanci nimamo trajnega mandata in mislim, da nobeden drug v državi nima trajnega mandata. Zato se jaz strinjam s tistimi, ki pravijo, da je biti sodnik dejansko poslanstvo, da je to nekaj zelo zelo pomembnega. Spomnite se, če ne sami, pa iz časov svojih staršev, prav gotovo so pripovedovali, kaj je včasih v nekem kraju veliko pomenilo. Velik pomen je imel gospod župnik, pa gospod učitelj, pa gospod sodnik. Pa včasih smo še dodali geometer, ki je meril in imel vpliv na lastnino ljudi. Danes smo v Novi Sloveniji prepričani, da je potrebno sodstvu povrniti ugled. Vsaj do neke mere, takšen, kot je bil že včasih. In ta zakon, smo prepričani v Novi Sloveniji, tudi lahko prispeva k temu, da se ugled sodnikov in sodišč poveča. Rečeno je že bilo, da je teh prihodov tako malo. Samo 14 sodnikov v zadnjih štirih letih je prešlo iz sodniške službe v odvetniške vrste. Štirinajst v štirih letih. To je resnično zelo malo. Ampak pri tej mali količini prehodov je bilo nekaj takih, zaradi katerih je potrebno sprejeti te spremembe. Je bilo nekaj takih primerov, ki so nedopustni. Takšen kot je tudi zadnji primer gospoda Penka, ko se je še kot tožilec pogovarjal z gospodom Zidarjem, da ga bo zastopal, ko bo zapustil tožilske vrste. V Novi Sloveniji bomo zakon podprli in želimo si, da bi vsi skupaj naredili še nekaj na tem, da bi ugled sodišča povečali.
Hvala lepa. Kolega Marjan Drofenik pa bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani državni sekretar s sodelavci, poslanke, poslanci! Pomembnejši cilj, kateremu sledi predlagani zakon, je onemogočiti neposredno prehajanje sodnikov in tožilcev med odvetnike in s tem odpraviti nevarnost za učinkovito uresničevanje posameznikove pravice do poštenega sojenja. Tako o tem predlagatelj. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo sicer mnenja, da je nekaj na tem področju potrebno storiti, da nekateri primeri dejansko kažejo na to, da je potrebno nekatere stvari rahlo ostreje zaostriti. Vendar pa menimo, da predlagana omejitev dostopa do upravljanja odvetniške dejavnosti nedvoumno posega v 49. člen Ustave, ki opredeljuje svobodo dela, namen omejitve določbe naj bi bil zagotoviti pravico do poštenega sojenja. V poslanski skupini smo prepričani, da predvsem tudi zaradi tega, kar je nekako razvidno iz primerjalnega prikaza, da takšnih rešitev ni drugje, da sicer omejujejo, vendar na popolnoma drugačen način. V poslanski skupini ugotavljamo, da je na sodiščih in na tožilstvih premalo kakovostnega kadra in smo prepričani, da bo ta rešitev pravzaprav marsikaterega mladega pravnika, ki se odloča za kariero preko sodišča, pa pravzaprav še mogoče ni čisto prepričan, kaj bo na koncu postal, ali odvetnik ali sodnik ali tožilec, da ga bo odvrnilo in bo šel v drugačno kariero. Menimo, da bo to za sodniško službo, za tožilsko službo in za odvetništvo slabo, a daleč od tega, da bi rekli, da ni potrebno nekaj storiti. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke imamo proti predlagani rešitvi tudi tisti, ki je zdaj predlagana z amandmajem, to pomeni s štirih let na tri leta, še vedno določene pomisleke. Zdi se nam, da bo ta stroga omejitev presegla načelo sorazmernosti, kateremu kot zakonodajalci tudi moramo slediti. Iz tega bi zaključil, da se bomo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke poslanci odločali po lastni presoji, kako bomo glasovali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ampak verjetno se poslanci vedno odločajo po lastni presoji, ne? Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavil kolega Pavel Gantar.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki Vlade in ministrstva, spoštovane kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Zares Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o odvetništvu ne bomo podprli. Še več, sploh menimo, da je škandalozno, da se je sploh znašel na današnji izredni seji, da se je to zgodilo, je bilo potrebno eklatantno kršiti Poslovnik Državnega zbora, 117. člen tretji odstavek, ki govori o tem, da lahko matično delovno telo na isti seji obravnava predloge zakonov, ki obravnavajo enaka družbena razmerja. Evidentno je, da zakon, ki je tu, in zakon gospe Lavtižar Bebler dopolnjuje isti zakon, vendar ne enakih družbenih razmerij. Na to so bili poslanci koalicije oziroma SDS, NSi in SLS opozorjeni, vendar ni pomagalo. Poglavitna rešitev zakona je seveda uvedba, v navednicah, konkurenčne klavzule, ki pravzaprav podrobneje pogledano sploh ni konkurenčna klavzula, pač pa časovno omejeni "berufsverbot" - prepoved opravljanja poklica za tiste tožilce in sodnike, ki so se odločili, da zapustijo to službo in bi radi svojo poklicno kariero nadaljevali kot odvetniki. Če bo ta zakon sprejet, bodo imeli 4 ali 3-letni "berufsverbot" na področju odvetništva. Razlog za tako drastični ukrep, ki ga navaja predlagatelj, je, da je potrebno zagotoviti neodvisnost in nepristranskost ter videz nepristranskosti sodnih postopkov oziroma sploh tretje veje oblasti. In tu pride briljanten pouk Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, ki pravi, citiram dobesedno: "Sodno oblast v Sloveniji izvajajo sodniki. Za njih velja pravilo nepristranskosti in neodvisnosti, ki je sestavni del poštenega sojenja. Odvetnik po naravi ne more biti nepristranski, saj mora zastopati eno stran v postopku..." in jaz bi dodal tudi tožilec, saj mora zastopati obtožbo. Hkrati seveda v sodnem postopku ni več skrivnosti za obtoženega, osumljenega, saj mu je potrebno razkriti vse obremenilne dokaze, s katerimi razpolaga obtožba in mu dati možnost, da nanje odgovori. Zakon tudi ne ustreza načelom sorazmernosti posega v ustavno pravico svobode zaposlitve. Štiri ali tri leta. To je popolna arbitrarnost. Utemeljeno je, da štiri leta zato, ker v povprečju trajajo postopki štiri leta. Kaj če trajajo manj? In kaj tisti, ki trajajo 10 let ali mogoče celo več? Ali bodo ravnali odvisno od primera do primera. To je popolnoma izmišljen in v ničemer utemeljen, arbitraren, odločitev, ki nima nobenih resnih utemeljitev. Utemeljuje se s tem, da je treba takšno dolgo dobo obdržati zato, ker sodnik ki je danes sodil, lahko kot odvetnik v drugi zadevi, kot je sodil, zagovarja neko stranko na sodišču in je lahko še vedno v prijateljskih odnosih z nekdanjimi sodelavci. Toda odvetnik, ki 10, 15 let deluje na sodišču, enako dobro pozna vse te sodnike, je z njimi tudi lahko v prijateljskih odnosih in tako naprej, pa vendar to ni razlog za prepoved opravljanja poklica. Treba se je zavedati, da smo lahko v privatnih razmerjih nekateri v dobrih odnosih, da lahko gremo celo poslanci opozicije in koalicije včasih na kakšno kosilo skupaj, ampak to ne pomeni, da v svojih formalnih razmerjih ne zastopa vsak svoje pozicije, koalicije in opozicije, saj vendarle družba ni ena sama zmešnjava neformalnih odnosov in nekih klientelističnih povezav. Predstavnik Vlade govori o tem, da je treba zagotoviti tudi občutek, da je sojenje pošteno. To moram reči, da mi takoj pride na misel izjava Franceta Popita še iz 70-ih let, ki je rekel: "Samoupravljavcem je treba dati občutek za samoupravljanje." In rekli smo, France Popit ima prav. Treba je imeti občutek za samoupravljanje, da samoupravljajo, ne pa, da resnično samoupravljajo. In to je tudi to. Občutek poštenega sojenja, tudi če to, recimo, ni pošteno. In končno, tudi se strinjam, ne boste verjeli, z zadnjim stavkom državnega sekretarja, ki je rekel: "S predlogom bodo [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]odpravili dvom v pošteno sojenje." S predlogom zakona bodo odpravili dvom v pošteno sojenje. In bojim se, da boste s tem predlogom to tudi res storili.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine DeSUS pa bo predstavil poslanski kolega Vili Rezman.
Hvala lepa. V Poslanski skupini DeSUS bomo nasprotovali sprejemu takšnega zakona, zakona o odvetništvu, ki ga nekateri imenujejo "lex penko", nekateri pa menimo, da bi se moral imenovati zakon o šikaniranju sodnikov in tožilcev. Predlagatelj pravi, da je država v težavah, in sicer v hudih težavah, zato je potrebno ukrepati takoj in radikalno tako, da se vsaj za štiri leta prepove delo tistim, ki bi radi zapustili sodišče med odvetniki in tako, da se jim prepove tudi pravica svetovanja. Zanimivo je, da je ta prepoved enosmerna. Da je prepovedano, da bi sodnik postal odvetnik, da pa ni obratne poti. In če se malo pošalimo, z malo domišljije si je mogoče to zamisliti, se lahko nenadoma pojavi na prvih straneh časopisov naslov: Penko se vrača. Kajti zakon mu ne preprečuje, da bi zopet postal tožilec ali sodnik, samo mi tukaj s politično voljo, ne z zakonom, bi mu lahko to preprečili. Poslanska skupina DeSUS se strinja, da je potrebno zagotoviti pošteno sojenje, da je treba zagotoviti neodvisnost sodnikov. Da je treba zagotoviti nepristranskost in da je treba spoštovati ustavne pravice, ustavna določila. Ali sedaj ni tako, da moramo zato, da bi to zagotovili, spreminjati zakon? Mi smo v dvomih. Mi menimo, da je tako. Da torej sodniki sodijo nepristrano, da so neodvisni in da je potrebno spoštovati ustavna določila. Da bi o spreminjanju kaj razmišljali, bi si bilo potrebno vzeti bistveno več časa in ne ukrepati ihtavo, kakor sedaj to počenja Vlada oziroma Ministrstvo za pravosodje. Bili so predlagatelji opozorjeni na to ihtavost z različnih strani, med drugim tudi s strani omenjene Zakonodajno-pravne službe pri nas. V Poslanski skupini DeSUS se s to službo oziroma z njeno oceno strinjamo. Naj povemo, da je to ihtavost tudi z datumi možno dokazovati. 9. 7. je bil sestanek Odbora za notranjo politiko. Bil je sprejet sklep o tem, da je treba zadolžiti Vlado, da sprejme zakon, ki bo uvedla konkurenčno klavzulo. Preko noči je Vlada pripravila ta zakon in že 11. smo ga imeli na klopeh. Res silno medresorsko usklajevanje nočno je moralo biti v tej noči opravljeno in veliko posvetov, preden je na dopisni seji Vlada sprejela takšen predlog. Da je resnica drugačna, je govoril minister Šturm sam. Zapisal je, citiram, "da je Vlada na predlog zakona pripravila v skladu s sklepom 55. nujne seje ONP in da ne gre prezreti tega, kar je ta 55. seja ugotovila." In na tej osnovi, na osnovi te seje in njenih sklepov, je povedal, da je potreben prav tak ukrep, štiriletna prepoved, ker noben drug ukrep ne more zagotoviti legitimnega cilja. Ta cilj pa je pošteno sojenje. Torej to je govoril minister Šturm. To je podkrepil tudi na seji odbora, ko je na vprašanje, kako so tako hitro uspeli pripraviti ta predlog zakona, odgovoril, da delajo na vladi zakone na zalogo. Torej je bilo sklicevanje na to sejo nepotrebno in neresnično. Zakon je bil pripravljen, odbor pa je bil zlorabljen za to, da je to, kar mu je bilo dano za mizo, predlagal kot svoj sklep Vladi. Zato tak način dela v Poslanski skupini DeSUS zavračamo. Zavračamo pa tudi večino te vsebine, ki je v zakonu predlagana. Naj podkrepim to šikaniranje sodnikov samo še z eno opazko gospoda ministra, ki je na vprašanje, kam pa naj gredo delat sodniki, ki ne morejo iti med odvetnike, pa bi to želeli, odgovoril: "Pa naj gredo na pravosodje. Tam lahko vsi vedrijo štiri leta."
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine SNS bo predstavil poslanec Zmago Jelinčič.
Lep dober dan vsem skupaj! Slovenija ima eno čudno varianto, ki se lahko zgodi samo v Sloveniji. Pripravljena je bila dolgo časa, od leta 1992, in zelo uspešno uporabljena. To je možnost, da nekdo sedajle, danes dopoldan ali sodi nekomu, ali pa ga toži in obtožuje, popoldan vzame spise, jih fotokopira, naslednji dan ga pa kot odvetnik istega človeka brani. Te zadeve so malo čudne, če tako rečem. In skrajni čas je, da se je Ministrstvo za pravosodje lotilo tudi tega segmenta v slovenskem pravosodju in pravosodnem sistemu. Konec koncev zakaj pa ne bi imeli sodniki in tožilci konkurenčne klavzule, če jo morajo imeti policisti, ki zagotovo niso tako globoko involvirani v kakšne zadeve, pa vendar štiri leta ne smejo biti detektivi, da bi koga zasledovali ali pa iskali kakšne podatke. Tukaj gre zopet in še vedno za neko določeno boniteto, ki jo imajo sodniki in tožilci, poleg tistega dosmrtnega mandata, kajti dejansko gre za dosmrtni mandat, kajti če kakšen sodnik ali tožilec noče iti v penzijo, mu slovenska zakonodaja, to je spet ena slovenska cvetka, omogoča, da ostane na tem sedežu do smrti. In to se dogaja. Kar precej takih primerov je v Sloveniji. Govori se, da, jaz rečem, tako imenovana pravna stroka je seveda skočila v zrak. Jasno, da je skočila v zrak, saj gre za njihove mošnjičke in za njihove stolčke. Po drugi strani pa, ko gledamo zaostanke, ki so grozljivi, zaostanki, ki jih svet ne pozna. In ko je nemški kontrolor Dukof opozoril na te svinjarije v slovenskem pravosodnem sistemu, so ga seveda vrgli na cesto, so se mu zahvalili predčasno gospodje sodniki in ga poslali nazaj v Nemčijo. V tem zakonu se govori, da tožilci in sodniki štiri leta ne smejo iti v odvetniške vrste, ker naj bi povprečna razprava o določeni zadevi trajala okoli tri leta in pol. Jaz mislim, da bi bilo smiselno, da bi morala biti ta konkurenčna klavzula raztegnjena. Mene so vlačili po sodiščih po dolgem in počez in iskali način, da bi me zaprli na vsak način 15 let. Kje je tukaj kaj? V Srbiji, ki pravimo, da je Balkan, sodnika odstavijo, če mu višje sodišče v določenem času vrne dve zadevi v ponovno odločanje. Pri nas nič. "Motiti se je človeško", mi je enkrat rekla gospa Cerarjeva. In pri nas se vsi nekaj motijo. Kaznovan ni nobeden. Država plačuje, oni si operejo roke in konec. Sodnih zmot neskončno. In če pogledamo, koliko je zaprtih gospodov, ki so pokradli državo, ki so pokradli državljane. En sam, Šuštar. Pa verjetno zaradi tega, ker ni nič povedal o tistem, kar je obljubljal, ko je govoril kaj vse bo o Ropu povedal, pa ni nič povedal. Morda je pa zato dobil potem samo hišni pripor. Kaj pa jaz vem! Človek lahko misli karkoli. Če vzamemo dve novi članici Evropske unije, Romunijo in Bolgarijo, so v, mislim, da 14-ih dneh zmetali na cesto nekaj 1000 tožilcev in sodnikov, ker so bili skorumpirani, nesposobni, nestrokovni in tako naprej, Evropa je ploskala. Pri nas: "Joj, zdaj bo pa Ustavno sodišče določilo, da Državni zbor kot najvišji organ v državi ne sme urediti in uvesti reda v tej naši ljubi domovini, ki izginja, ki propada tudi zaradi takšnih svinjarij". Skrajni čas je, da je prišel ta zakon, skrajni čas. In jaz mislim, da bi se moralo tudi na drugih področjih kaj narediti. No, ampak začetek je tukaj, začetek, ne konec. To je eden od začetnih zakonov, ki jih bo treba spremeniti tudi v naslednjem mandatu. In tista gospoda, ki misli, da je privilegirana, naj pozabi na privilegirane. Zadeva se bo spremenila in takrat pa noga pa na cesto. Hvala lepa.
Hvala. Stališče Poslanke skupine Lipa pa bo predstavil poslanec Boštjan Zagorac. Izvoli.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Moram reči, da Slovenija je res čudna, resnično čudna, da tisti, ki zagovarjajo oziroma so proti sodnim zaostankom, da tisti danes tukaj govorijo o tem, da je ta zakon treba podpreti. Ta zakon je največja dvoličnost te vlade. Sodne zaostanke po prepričanju poslancev Lipe in vidim, da ne več po prepričanju mojih predhodnikov, povzročajo trajni sodniški mandat. In ta zakon ga samo podkrepljuje. Kdo bo pa šel iz sodniške službe? Tudi tisti sodnik, ki ne opravlja svojega dela, ne bo šel, ker smo mu dali konkurenčno klavzulo. Štiri leta ne more delati ničesar. Z enako izobrazbo, kot jo imajo odvetnik, tožilec, sodnik, bo on šel pa pometat ceste, ali kako? Časi se spreminjajo in vidim, da tudi ljudje z njimi, kot moj predhodnik, tudi on verjame v ta sodni sistem, kljub temu da jaz trdim, da je s tem pravosodnim sistemom nekaj narobe zato, ker je res zaprt samo en človek, ki je deloval proti državi, da proti nekaterim so postopki trajali 15 let, so bili vedno oproščeni, pa govorijo, kako slabe zakone imamo v tej državi. Konkurenčna klavzula je za poslance in pa poslansko skupino Lipa popolnoma nesprejemljiva. Nesprejemljiva zato, ker, kot sem že povedal, utrjuje trajni sodniški mandat. Kje boste pa vrgli sodnika na cesto in mu s tem še prepovedali štiri leta, da ne sme opravljati odvetniške funkcije ali pa funkcije tožilca? Ima enako izobrazbo, enake pogoje. Vse enako, vi pa tega ne omogočate. Po drugi strani pa ta vlada, vlada Janeza Janše omogoča avtomehanikom, da so predsedniki dravskih elektrarn, upravniki slovenskega elektro podjetja, nadzorniki v Telekomu. Monterjem klime omogoča, da so glavni kadrovniki v tej državi, da bodo vodili volilni štab največje vladne stranke in so samo monterji klime. Ali pa nekdo, ki se je ukvarjal prej z odškodnino, danes vodi nek kazino. Ali pa nekdo, ki je prej na mejnem prehodu čistil "sekrete", si danes postavlja ulice v nekih krajih v tej državi. Kje je tukaj morala!? Ali ni to dvoličnost te vlade. Ljudem z enako izobrazbo, z enakim znanjem, želijo onemogočiti delovanje in prepovedati za štiri leta opravljati določeno funkcijo, medtem ko v svojih vrstah delajo ravno to. Od avtomahanika, prodajalca avtomobilov do direktorja DEM-a. Med Renoultom Scenikom in vodenjem Dravskih elektrarn, se mi zdi, da je podobnost krasna, čudovita, človek je kader. Med montiranjem klime ali pa popravljanjem klime v Državnem zboru in med vodenjem neke politične stranke oziroma njenega volilnega štaba je podobnost čudovita. Se mi zdi pa, da med tožilcem, odvetnikom in sodnikom je pa vsaj izobrazba tista, ki jih druži. In vi boste govorili o tem? Popolna dvoličnost, popolna politizacija, popolno pridobivanje točk. Hvala.
Hvala lepa. Z vašo predstavitvijo smo končali tudi s predstavitvami stališč Poslanskih skupin. Kot veste, Državni zbor je danes razširil obravnavo dnevnega reda z obravnavo tega zakona. Poslanske skupine za to točko dnevnega reda zato niso mogle prijaviti časa za razpravo. Po dosedanji praksi bom dal na glasovanje predlog. Ali se strinjate, da razpravljavcu, torej poslanki ali pa poslancu pripada 5 minut. Še enkrat pa poudarjam, da je to uveljavljena in dosedanja praksa dela Državnega zbora. Istočasno tudi predlagam, da zboru odloči, da lahko govornik o istem predmetu ali pa materiji govori samo enkrat. O tem predlogu bo Državni zbor odločal. Predlagam, da o temu glasujemo. Kolega Sok, to ni težava prisotnih poslancev, če nismo sklepčni. Poznamo pravila, da bomo trikrat ponovili glasovanje. Pred tretjim glasovanjem pa bom odredil odmor. Glasujemo. Navzočih je 24 poslank in poslancev. Glasovanje bomo ponovili drugič v skladu s sprejetimi igrami, ki se imenuje Poslovnik. Glasujemo drugič. Tudi tokrat smo nesklepčni. Navzočih naj bi bilo 26 poslank in poslancev. Pred tretjim glasovanjem odrejam 10 minut odmora, kar pomeni, da bi se nam morali v 10 minutah pridružiti tudi ostali poslanci in zagotoviti sklepčnost. Sejo prekinjam do 12. ure. Ob 12. uri nadaljujemo s tretjim glasovanjem o predlogu.
Spoštovani poslanci! Nadaljujemo s sejo zbora. In sicer smo pri tretjem poskusu glasovanja o proceduralnem predlogu. Glasujemo. Navzočih je 50 poslank in poslancev, za je glasovalo 38, proti 8. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti 8.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. Pri prijavi prosim, da pazite na to, da se vsak lahko samo enkrat prijavi za razpravo o 2. členu in amandmaju k temu členu. Sedaj prehajamo na razpravo o tem členu in amandmaju k temu členu, ki ga predlagajo poslanske skupine SDS, NSi in SLS. Odpiram prijavo za razpravo. Gospod Potrč, dvignili ste roko. Ali imate proceduralni predlog [[...]]Besedo ima gospod Sok.
Hvala lepa za besedo. Kar se tiče vsebine tega zakona, je pravzaprav zakon jasen. Uveljavlja konkurenčno klavzulo za sodnike in pa tožilce, in sicer v primeru, ko le-ti hočejo preiti na področje advokature. Ko sem poslušal že danes pri samem določanju dnevnega reda razpravo in pa nasprotovanje nekaterih poslanskih kolegov, sem se ves čas spraševal, zakaj pravzaprav nasprotujejo takšni rešitvi. Če bi ta zadeva bila uveljavljena, uzakonjena, zaradi primera Penko ali pa, kot so mediji napisali, "lex Penko", ne bi bilo s tem čisto nič narobe. Narobe je pa morda res to, da ta zakon za gospoda Penka ne bo veljal. To pa je narobe. In mi smo že kar nekaj zakonov in tudi v drugih državah sprejemamo tovrstne zakone, ko se pojavi nek problem v praksi, ko je neka evidentna težava, ki jo je potrebno rešiti. Konec koncev smo proces poimenovali po Lukendi, ki je bil prvi primer, kjer je bila dobljena tožba na evropskem sodišču zaradi sojenja v nekem nenormalnem roku oziroma zaradi zavlačevanja razsodbe na sodišču. In to ni čisto nič narobe. Najbolj se v to, bi rekel, "vpičila", če uporabim to besedo, gospa Bebler. Jaz enostavno ne vem, kaj bi bilo s tem narobe. Tudi zakon smo spreminjali zaradi primera Lipa, kjer je prišlo do smrtnih žrtev. In to je pravilno, da se Vlada in pa parlament na takšne in podobne primere odzoveta. Ne bi rad ponavljal, ampak škoda je, da se, gospodje, ko ste v prejšnjem mandatu imeli škarje in platno, niste odzvali na takšen primer. Recimo v primeru sodnika Šubica ali pa tožilca Železnikarja in tako naprej. Vse to je v javnosti znano. Če bi se takrat odzvali, potem takšnih in podobnih primerov ne bi imeli. Bilo je tudi večkrat rečeno, da bo ta zakon, ko bo sprejet, odvrnil mlade pravnike, da bi šli v karierne sodniške vode. Jaz bi si želel, da bi pri nas postali sodniki pravniki, ki imajo neke izkušnje, ki so recimo najprej delali nekaj časa v advokaturi ali pa na kakšnem drugem področju in potem postali sodniki. Ne pa, da jih mi tukaj v parlamentu tudi takšne, ki še 30 let niso stari, imenujemo za dosmrtne sodnike. To pa je vprašljivo. In jaz mislim, da Državni zbor v tej sestavi nima več časa, da bi se s to zadevo soočal. Povezana je tudi s spremembo Ustave in tako naprej, ampak v bodoče bo na tem področju treba narediti neko korenito spremembo in k temu pristopiti, kajti področje sodstva je eno od zelo občutljivih področij vsake družbene ali pa, če hočete, državne organiziranosti. V tem trenutku teče razprava o tem, ali je štiri leta primerna doba. Očitno je predlagatelj izhajal iz tega, da se pri nas postopki ne zaključujejo tako hitro, kot je to primer v drugih državah članicah Evropske unije ali pa drugod po svetu, in je primerljivo s tem nekako predlagal, da bi ta konkurenčna klavzula naj veljala štiri leta. Nekateri so mnenja, da je to preveč, zato se je nekako, kot sedaj vidim, koalicija uskladila predlagati amandma tri leta. Sam temu amandmaju ne bom nasprotoval, kajti osnovni namen zakona bo s tem vsekakor dosežen. Zdi se mi, da je takšna rešitev zelo dobra in boljše, da jo spremljamo pozno kot pa nikoli. Očitno so ti primeri pokazali, da je ta zakon v Sloveniji nujno potreben, ne glede na to, kako imajo to rešeno v nekaterih drugih državah. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospa Lavtižar Bebler.
Hvala lepa, gospod predsednik. Najprej naj rečem seveda to, da gospod Sok, vam priznam, da imate veliko prednost pred mano, in sicer to prednost, da o stvareh, sedajle konkretno, o katerih ste govorili, ne veste prav veliko, zato lahko govorite, kar hočete, kar vam pač pride na misel. Ko ste rekli, da se lahko tukaj imenuje za sodnika, izvoli za sodnika nekoga, ki ni star 30 let, veste, da lahko pride sem predlog za izvolitev v sodnika takšen, da mora biti sodnik star toliko, kolikor pač zakon od njega zahteva. Že to je en tak primer. Če pravite, da se je treba odzivati na take primere, kot so bivši sodniki, ki so šli v odvetnike, pa so bili za vas sporni in morda celo so res bili, sprašujem, kje je bila ta vlada štiri leta, skoraj štiri leta, da ni že prej predlagala neke spremembe Zakona o odvetništvu, in sicer taka sprememba, ki bi bila strokovno preučena, domišljena in ki ne bi bila že na prvi pogled ustavnopravno sporna. Sedaj pa glede tega amandmaja. Tudi ta amandma ne odpravlja temeljnega problema same ideje, pogojno rečeno, konkurenčne klavzule za sodnika ali tožilca, ki želi svojo poklicno kariero nadaljevati kot odvetnik. Še vedno ostajajo v veljavi kritike, da gre za ustavnopravno nedopustno omejitev svobode dela, saj ni skladna z načelom sorazmernosti in tudi ni potrebna zaradi varstva pravic drugih, ker to urejajo že drugi zakoni, denimo Zakon o kazenskem postopku, Zakon o sodiščih, Zakon o sodniški službi in drugi. Tudi razlogi s katerimi utemeljujete ta člen oziroma tudi ta amandma, so neutemeljeni. Zaradi tega jaz tega amandmaja ne bom podprla, čeprav sicer ne trdim, da je tri leta bolje kot štiri leta. Ampak vseeno, ta amandma je v principu sporen, zato ker je sporen osnovni člen. Hvala.
Hvala. Gospod Sok, replika. Izvolite.
Hvala lepa, predsednik, da ste mi dali to možnost, kajti gospa Beblerjeva mi je očitala, da nič ne vem. Verjamem, da ste pravniki tisti del naše družbe, ki ste z eno žlico zajeli vse znanje, kar ga premore svet in ga dali sami sebi. S "šeflo" ste zajemali, tako da se strinjam. Torej vi veste čisto vse. Vem pa sigurno nekaj, kar ve vsa slovenska javnost, gospa Bebler. To, da je gospod Šubic pozabil napisati sodbo v roku, pa je potem namesto sodnika šel v advokaturo. Lahko povem do konca! To vedo vsi. To, da je gospod Železnik založil, ne vem, kakšno število spisov, na katere je kot tožilec pozabil, jih dal v železno omaro in potem šel v advokaturo, to ve cela slovenska javnost. Kaj je bilo na koprskem sodišču z gospodom Matozem in potem naprej, to ve cela slovenska javnost. Sedaj tudi vsa slovenska javnost ve, da se je gospod Penko še kot tožilec sestajal z klientom, ki naj bi ga potem kot advokat zagovarjal in tako naprej. Poslušajte, povejte potem Slovencem, da so neumni, tako kot sem recimo jaz, ki po vaše čisto nič ne vem. Vi pa veste vse in jaz to spoštujem. Res vas cenim kot veliko pravnico. Hvala lepa.
Gospod Pukšič.
Hvala lepa. Lep pozdrav! Res je, da velika večina ali pa vsaj neka večina slovenskih pravnikov, da sem bolj natančen, je resnično zajela z veliko "šeflo", tako kot je kolega Sok rekel, vendar ne znanja, ampak z veliko "šeflo" premetenosti, kako izigrati zakonodajo, kako narediti obvode. In to jim je seveda lep čas uspevalo. Da bomo konkretni, zato tudi nekateri gospodje pravniki, ki so v tej naši dvorani že nekaj desetletij, tudi to delajo, tudi tu v tej dvorani, tudi s tem Poslovnikom. To je pač manira nekaterih, žal. Zaradi tega pa trpijo slovensko gospodarstvo, slovenski dohodki, razvoj in tako dalje. Če začnem z disciplinskim postopkom v zadevi gospoda sodnika Antona Šubica. Si predstavljate, da je bil Janez Breznik, vrhovni sodnik, predsednik Upravnega sodišča Republike Slovenije 15. decembra 1994 imenovan na funkcijo disciplinskega tožilca. In da takrat ni bil imenovan na funkcijo disciplinskega tožilca tudi njegov namestnik, gospod sodnik, tega niso vedeli. Res, čudno, kot da bi bil na kakšnem vaškem sestanku. Ampak ker tega ni vedel in se leto in pol ne zgodi tudi njegov namestnik, potem pride v postopek en tak Anderlič, kot je tale tu, gobezdač, ki ne ve drugega kot, da govori takrat, ko naj ne bi govoril [[....]]
Gospod Pukšič, prosim [[...]]
Saj vem, ja. Se opravičujem.
[[...]]prosim, držite se [[...]]
Se opravičujem, vendar ko se bo tudi on opravičil za vse žaljive besede, ki jih meni izrekel tukaj v klopi, potem bo pa drugo. No, in potem ugotovi, da se izloči iz disciplinskega postopka zoper sodnika Antona Šubica 14. 6. leta 1995. Občni zbor odvetnikov Gorenjske je na svoji seji 19.9.1995 ocenjeval [[...]]Si predstavljate, kaj je delal občni zbor odvetnikov? Ocenjeval je celotno sodniško delo Antona Šubica. Ugotovil je da je Anton Šubic v času od leta 1984 svoje sodniško delo opravljal pošteno in vestno. Pošteno in vestno - 9 mesecev ni napisal sodbe! 9 mesecev! Pošteno in vestno! Veste, kaj so še ugotovili? Da Anton Šubic, ko je bil sodnik, ni bil uveden disciplinski postopek proti njemu. Na drugi strani pa imam uvedbo disciplinskega postopka, katerega bi moral vršiti Janez Breznik, vrhovni sodnik, in se je, ker je ugotovil, sam izločil v smislu šeste točke 39. člena in tako dalje. Kolegice in kolegi! Saj te mine, ampak žal tako je v tej državi bilo. Upam, da se ne bo nadaljevalo, zato bom seveda ta zakon, ta amandma podprl. Škoda, da se zmanjšuje s štiri na tri leta, ampak O.K. Boljše to, kot nič. Tudi zato, ker smo v časopisu lahko prebrali o lastninjenju, "če bi bil sam direktor in bi vedel, da mi grozi izguba vsega," ne vem, česa pa grozi izguba vsega direktorjev, "kar imam in za kar sem se trudil desetletja ali več, bi najbrž tudi sam poskušal oškodovati družbeno premoženje." Veste, kdo je to rekel? Dr. Jože Mencinger, ki je danes eden izmed glavnih svetovalcev Socialnim demokratom in je na Ekonomskem inštitutu Pravne fakultete skupaj s Križaničem in tako dalje. Veste, takšna svetovanja pripeljejo potem do takšnih dejanj. Škoda! Hvala bogu, da ta zakon dobivamo, pa četudi pozno.
Hvala. Gospod Anderlič, replika, izvolite.
Nimam replike, ampak bi rad nesporno jasno povedal, da nisem odprl ust med govorom gospoda Pukšiča in glede na to, da je očitno čas zelo neprimeren za te seje in če ni razumel tega, da je po krivem opsoval zaradi prisluhov najbrž mene v teh klopeh, potem tudi najbrž ne gre jemati za verodostojno to, kar razlaga v razpravah. Ampak od vas bi pa pričakoval, da bi ga opozorili takrat, ko se tako spozabi, kot se je sedaj. Še enkrat vam pravim, odgovorno izjavljam, da nisem odprl ust in nisem izpustil glasu med njegovim govorom.
Hvala. Gospod Petan.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani! Torej, najprej bi želel povedati, da podpiram zakon tudi namen zakona, podprl bom pa tudi amandma. Želel pa bi povedati, da gre tu za poklice kjer velja trajni mandat in tudi za osebe, ki opravljajo te poklice, da velja trajni mandat, zato primerjava konkurenčne klavzule z gospodarstvom ni najbolj umestno in jaz sem prepričan, da bi marsikdo iz gospodarstva in iz javnih služb podpisal marsikakšno konkurenčno klavzulo samo, če bi lahko imel trajni mandat, da bi imel službo dokler bi jo sam želel opravljati. Po drugi strani bi želel povedati, da primerjava z državami Evropske unije ni vedno možna, je pa tudi, bom povedal zakaj. V veliko državah Evropske unije imajo drugačen pristop do poklica, namreč pot do poklica je drugačna. Gre za ločenost izpitov tako za sodnike tako za odvetnike in tako za tožilce. Pri nas je to enoten izpit in mislim, da je prav tako zato, ker smo majhna država in teh poklicev ni na tisoče. V večjih državah pa ima vsak poklic svoj izpit. Tako, da če nekdo želi preiti iz sodnika v advokaturo, se mora postaviti na začetek in opraviti izpit in potem ponovno po lestvici navzgor. Tako, da takšen sistem bistveno bolj onemogoča prehajanje kot pa ta sistem, ki ga bi mi zdaj uvedli s tem zakonom, bistveno bolj strog je in se ne da primerjati. Ta zakon, če bo izglasovan, jaz upam, da bo, bo bistveno bolj blag. In naslednje kar bi želel povedati v zvezi s temi prehodi, pri nas bi jih naj bilo 14 plus 6, to se pravi 20 v štirih letih, ampak pomembna je tista hipoteka, ki se nekako vleče za temi imeni. Danes je bilo že nekaj povedano, bi pa še jaz samo spomnil. Poglejte gospoda Šubica, ki je pozabil napisati spis, obtožnico. Lepo vas prosim, kako se lahko to zgodi, ne vem. Šest ali devet mesecev, da nekaj pozabiš v predalu, da ne napišeš tistega kar je tvoje osnovno delo, tega verjetno zdrava pamet ne doume, da je to možno, da pozabiš, to se pravi, to je bilo verjetno namenoma. Spomnil bi vas še nekoga, ki je opravil takšen preskok, to je gospod Železnik, ki je imel preko 300 spisov o gospodarskem kriminalu v svoji omari. Ne bi zdaj omenjal koliko denarja je mogoče bilo povezano s temi 300 spisi, prav gotovo je šlo takrat za milijarde tolarjev. In še, gospod Penko, poznamo njegovo obravnavo Oriona in sodogovarjanjem v zvezi z SCT-jem, ki je tukaj povezano. Se pravi, danes do 12. ure sem imel tu, imam kup informacij, od 12.01 sem pa na drugi strani in s temi informacijami sem pa na drugi strani in človeka zastopam. Prepričan sem, če bi bil ta zakon sprejet že takoj po Šubicu, verjetno ne bi bilo Železnika, pa tudi Penka ne. Ampak, če bomo danes po Penku sprejeli zakon, potem ne bo nekega novega podobnega primera. Žal pa je, kar je že eden od kolegov povedal, da pa ravno zaradi tega to ne bo veljalo za gospoda Penka. V redu, za naslednje bo. Zakaj podpiram tudi ta osnovni zakon, ker je bilo štiri leta? Zato, ker sodbe, postopki na sodišču trajajo ne vem, 4., 5., 6, 10 let. Nekdo je omenil, da še več. To se pravi, da se v tam času tako ali tako še lahko ponovi ta zadeva, da imaš eno informacijo in jo uporabljaš v drugačnem namene. In še nekaj - govorilo se je, da se zaradi enega špekulativnega primera spreminja zakonodaja. Spoštovani gospe in gospodje, kaj cela kazenska zakonodaja ni ravno zaradi mogoče posameznih primerov nezakonitosti špekulantov ali kakorkoli, zaradi tistih se spreminja zakonodaja in Kazenski zakonik je ravno zaradi tistih. Kazenski zakonik ni zaradi poštenih državljanov in tudi ta zakon ni zaradi tistih, ki s tem nimajo nobene veze. In jaz sem vesel, da teh prestopov ni bilo veliko, se pravi, da se jih tudi veliko ne tiče. In naslednje, želel bi tudi to povedati - ta zakon ni napad na sodniški ceh nasplošno, daleč od tega. Jaz bi dejal, da zaradi tega, ker smo mogoče zaradi, kot vi pravite, zaradi Penka spremenili zakon, smo zaščitili ostale, da ne bo črn madež padel na vse ostale. Sodniški ceh bomo s tem zaščitili, da se mogoče ne bo pojavil nekdo, ki bi to izkoriščal, da bodo ostali zaščiteni, da na ostale ne bo padel črn madež. Zato jaz podpiram ta zakon in pa tudi amandma. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Kovačič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Konkurenčna klavzula je zelo poznan pravni inštitut, tako v Sloveniji, kot tudi po svetu. In sicer zato, da se onemogoči zloraba informacij, ki bi jih lahko nekdo, ki preide iz ene službe v drugo službo, uporabil v škodo prejšnje službe. In to velja v poslovnem svetu, to velja tudi na drugih področjih in ne razumem, zakaj se nekateri iz opozicije tako krčevito branijo, da bi ta inštitut uvedli na tem področju, da bi to veljalo tudi za sodnike, da bi to veljalo tudi za tožilce, ki prehajajo v odvetniške vrste. Tudi tukaj se lahko zaradi zlorabe informacij prizadene škoda. In zato je potrebno, da to z zakonom tudi uredimo, da se to prepreči. Tako kot je to na drugih področjih. In seveda, zaradi nekaterih primerov, ki bi te informacije zlorabili, je potrebno konkurenčno klavzulo uvesti tudi tukaj. Tudi pogodbe se sklepajo zato, da ne bi prišlo do zlorab v posameznih primerih. Če tega ne bi bilo, potem tudi pogodb ne bi bilo potrebno sklepati v poslovnem svetu. In seveda tudi tukaj se konkurenčna klavzula uvaja zato, da se v posameznih primerih informacije ne bi zlorabljale. To je popolnoma jasno. Lahko se pogovarjamo o tem ali je rok štiri leta ali tri leta, kateri rok je bolj primeren. To je lahko dilema. Ampak odklanjati to klavzulo, tega pa ne razumem. Državni zbor je sprejel konkurenčno klavzulo za policiste. Mi smo, mi v tem mandatu smo sprejeli konkurenčno klavzulo za policiste, za štiri leta. Nihče, niti eden poslanec, ne iz koalicije ne iz opozicije, ni temu oporekal. Vsi so bili prisotni, na glasovanju so se s tem strinjali. Nihče ni razpravljal proti tej rešitvi za policiste. Pa policisti imajo sedaj po tem zakonu štiriletni rok. Tukaj gre za sodnike in tožilce, ki opravljajo neko posebno funkcijo, poslanstvo, imajo poseben status, imajo trajni mandat in že po naravi stvari se pričakuje, da bi bila tukaj omejitev še strožja. Ampak ne, tukaj z amandmajem bo rok namesto štiri, tri leta. Torej je celo krajši kot pri policistih. Zakaj tukaj s tako vehemenco temu nasprotujete? Ne razumem. Zadnji predstavnik poslanske skupine, ki je predstavil svoje stališče, je govoril tudi takole. Kako to, da vsi tisti, ki ste proti sodnim zaostankom, sedaj govorite to in to. Ja, sedaj sem celo slišal, da je ena poslanska skupina za sodne zaostanke, da podpira sodne zaostanke. In to potem utemeljuje s tem, da tukaj nasprotuje uvedbi konkurenčne klavzule. Jaz sem bil do danes prepričan, da smo vsi v tem parlamentu, vse poslanske skupine, proti sodnim zaostankom, da se zavzemamo za to, da se sodni zaostanki odpravijo. No, danes smo slišali, ena poslanska skupina se zavzema in podpira sodne zaostanke. Tudi to spoznanje smo danes doživeli. Torej, amandma podpiram, čeprav bi po drugi strani seveda zagovarjal z vsemi argumenti, da ostane 4-letni rok za to konkurenčno klavzulo. Ampak dobro, tudi 3-letni - bolje to, kakor da se ne zgodi nič. Hvala.
Hvala. Gospod Potrč.
Hvala lepa. Predloga amandmaja ne bom podprl, da ne bi z glasovanjem za zmanjšanje 4-letnega roka ustvaril vtis, da podpiram kakršenkoli rok in da podpiram zakon. Zame je osnovni problem pri tem zakonu naslednji, prvič - prepričan sem, še enkrat povem, da zakona ni potrebno sprejemati preko noči. To ne pomeni, da ne priznavam mnogih problemov v pravosodju, mislim pa, da način, na katerega se jih ta oblast loteva, da ne govorim o tem, kako se jih lotevamo poslanke in poslanci, z mnogimi žaljivimi razpravami - to k reševanju problemov pravosodja ne more nič pomagati. Prej bo škodovalo. In jaz sem prej moral svojo 5 minutno uvodno predstavitev zaključiti s tistim delom, s katerim bi rad povedal, zakaj bo škodovalo. Zaradi tega, ker če kdo misli, da je možno sodnike, v katere smo vlagali, za katere bi radi, da bi bil to ne poklic, ampak poslanstvo, za katere bi želeli, da rečem, neoporečni, v vsakem pogledu učinkoviti, z bogatim znanjem, pošteni in podobno, zadržati v pravosodju na ta način, da imajo nemogoče pogoje dela, kot nekateri trdijo, da se le postopoma urejajo njihovi pogoji, da jih država žali, ko se ni pripravljena z njimi pogajati o njihovem materialnem položaju, da pa bomo vse to rešili s tem, da jim bomo prepovedali, da smejo v naslednjih 4-ih letih iti v odvetniški poklic, potem pač jaz takšne logike ne razumem. Ne razumem in me v njo ne boste prepričali. Vse žalitve, ki so danes že bile in morda še bodo, o sodniškem poklicu izrečene in nisem slišal, da bi se jim Vlada uprla, pa bi se jim morala, najodločneje, pa bi se ji morala upreti obratno, s takšnimi zakoni, ki jih predlaga pravzaprav tovrsten način razprave, na nek način posredno celo omogoča, da ne bom rekel, da spodbuja, ker najbrž slednjega res ne želi. Ampak to je tragičen položaj našega pravosodja. Poglejte, mi govorimo o primerih, ki po mojem s prehajanjem nimajo nobene zveze. Jaz še enkrat povem, določen del konkurenčne klavzule obstoja. Določen člen obstoja o času trajanja mandata in funkcije, ker sodnik ne sme nič drugega delati, kar bi ga onemogočilo v tem, da bi obstojalo polno zaupanje v njegovo poštenost in korektnost sojenja. Splošno in konkretno in v prenesenem smislu in obstoja v določenem smislu tudi po prenehanju funkcije. Ker nekdo, ki je sodil, ne sme o isti stvari zastopati nekoga drugega ali opravljati tožilskih nalog. In tukaj sploh ne gre za vprašanje konkurenčne klavzule. Tu gre za grobe napake, lahko, če hočete, tudi za nezakonitosti, lahko, če hočete, tudi za posamična kazniva dejanja, ki morajo biti dokazana, ki so jih posamezniki storili. Samo to se ne rešuje s tem, da se vsem, dobri tisoč dvesto sodnikov in državnih tožilcev, onemogoči, da bodo naslednje štiri leta lahko šli v drug posel, če se bodo za to odločili in da se s tem ustvarja drugačne pogoje za vse tiste, ki bi v ta poklic v bodoče šli. In to delamo na konkretnem primeru, ki ga niti rešiti s tem zakonom ne bomo mogli, kar je razumljivo, saj je včeraj le matično delovno telo sprejelo opozorila Zakonodajno-pravne službe, da retroaktivna uporaba zakona ne bi bila korektna in koristna. Zato mislim, da bi morali, mi se ne bo več, poslanci novega mandata Državnega zbora in nova oblast organizirati, da postopoma korak za korakom, tako kot to govori predsednik države, ustvarijo pogoje za normalno funkcioniranje in odgovorno delo na sodiščih, da se postopoma korak za korakom dviguje ugled pravosodja. Pri tem pomagamo tudi mi z odločitvami, ki jih sprejemamo v Državnem zboru, pa tudi z dostojnimi diskusijami, ne pa tako kot delamo danes. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Marolt.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. S pozornostjo sem poslušal tole razpravo. In če dovolite bi odgovoril na nekatere očitke. Z predlagano spremembo zakona se ne uvaja nobena diskriminacija, kot je bilo očitano. Očitna je bila neka vzvratna diskriminacija, odsotnost pravice do izbire ja bila očitana, to ne drži. Dejstvo je, da se z zakonom določijo pogoji pod katerimi lahko sodnik oziroma tožilec po prenehanju sodniške ali tožilske funkcije odide opravljat odvetniško funkcijo po štirih oziroma po predlaganem amandmaju po treh letih. V vmesnem času pa bo lahko opravljal katerokoli drugo pravniško nalogo. Kajti vemo, da je pravniški poklic na nek način najbolj univerzalen, pravnik najlažje dobi zaposlitev, ne samo v pravosodju, ampak tudi v državni upravi, v gospodarstvu, v javnem sektorju, v negospodarstvu, v bančništvu, zavarovalništvu in še številnih drugih dejavnosti. In če dovolite, bi dal samo primerjavo; menim, da je veliko težje nekdanjemu policistu najti ustrezno zaposlitev, je bolj omejen pri možnosti izbire, iskanja zaposlitve za štiri leta in šele po štirih letih potem lahko opravlja detektivsko dejavnost. Bi pa še to poudaril, da je bil tisti Zakon o detektivski dejavnosti, ki je bil omenjen, sprejet v mandatu prejšnje vlade, v mandatu prejšnjih poslancev Državnega zbora, torej prejšnje koalicije. V mandatu te vlade, v mandatu sedanje koalicije, se z novelo konkurenčna klavzula oziroma konkurenčna prepoved zgolj dvignili iz dveh na štiri leta. In še enkrat poudarjam, na Ustavnem sodišču je ta zakon ustavno presojo uspešno prestal. Omenil bi tudi to, se odzval, kot je omenil gospod Rezman, gospod minister za pravosodje je včeraj na odboru jasno povedal, da imajo sodniki, tožilci, možnost odprte poti zaposlitve ali premestitve na delo, med drugim tudi na Ministrstvu za pravosodje, kar je tudi v skladu s primerljivimi evropskimi državami. In če dovolite, bi tudi Državnemu zboru in javnosti povedal to informacijo. V Avstriji so zaposleni, univerzitetni diplomirani pravniki na Ministrstvu za pravosodje izključno sodniki in tožilci. V Nemčiji, na Zveznem ministrstvu za pravosodje opravljajo naloge vse strokovne naloge, sodniki in tožilci. Preko 300 zaposlenih sodnikov in tožilcev. To je v razvitih demokracijah praksa in običaj in to prakso smo tudi v našem mandatu začeli izvajati, tudi na našem ministrstvu, in imamo približno 10 sodnikov in tožilcev, ki opravljajo razne strokovne naloge, od priprave zakonodaje do sodelovanja pri predsedovanju Evropske unije. Njihovo delo in njihove izkušnje so izjemno pripomogle k uspešnemu predsedovanju Evropske unije in pri opravljanju drugih strokovnih nalog. Kar se tiče konkurenčne klavzule in omenjenih zakonov na zalogo, bi vas spomnil samo na to, da je v prejšnjem, vašem mandatu, v mandatu opozicije v letu 2002 prejšnji minister za pravosodje imenoval delovno skupino, ki je pripravila delovno gradivo zakona o oblikah izobraževanja in državnih izpitih v pravosodju in ta zakon je bil še veliko bolj strog, kajti določal je dve vrsti oziroma dva izpita, najprej splošni pravosodni oziroma pravniški državni izit, potem, po dveh letih, pa še dveletno posebno specializacijo za tožilsko funkcijo in potem še drugi izpit. Ta klavzula oziroma to delovno gradivo je bilo še veliko strožje in je praktično popolnoma onemogočalo prehod med pravosodnimi funkcijami. Hvala.
Hvala. Ker je še interes po razpravi, ponovno odpiram prijavo. Gospod Černač, izvolite, imate besedo.
Spoštovane kolegice in kolegi, vsi ostali prisotni! Nesporno sta ugled in avtoriteta pravosodja bistvena ne samo za pravno varnost v državi, ampak tudi za občutek pravičnosti pri ljudeh. Nesporno je sodišče tista zadnja institucija, ki naj bi ta občutek ravnovesja, ki se je nekje porušil, ponovno vzpostavila. Mislim, da se glede tega vsi strinjamo. Ne strinjamo pa se glede tega, kje leži glavna odgovornost zato, da tega ravnovesja in tega občutka v naši državi, po vseh poskusih v zadnjih letih, še vedno ni. Zanimivo pri tem je, da karkoli smo v Državnem zboru sprejemali, ko smo spreminjali zakonodajo iz tega področja, ko smo sprejemali ukrepe, ki naj bi omogočili drugačno delovanje tega sistema, smo s strani opozicije poslušali kritike, kaj vendar počnemo in da delamo silo pravosodju, da sprejemamo rešitve, ki niso evropske, da ukrepi, ki jih sprejemamo niso dobri, da ne bodo rodili pravnih sadov in rezultatov in da ne bodo rešili bistva problema. Kje je torej ključna odgovornost, da po vseh teh letih še vedno govorimo o tem, da ta sistem ne deluje tako kot bi moral in da ne zagotavlja pri ljudeh občutka pravne varnosti? Kje drugje kot v sistemu samem. En del tega se je sicer zgodil takrat, ko se je leta 1995 zgodila pravosodna reforma, ki očitno ni bila dovolj dobro domišljena, ali pa je celo bila domišljena zato, da je omogočila določene pojave, ki so se dogajali v naslednjih letih in ki jih je bilo treba ščititi tudi preko tega, da tisti, ki so v tistem obdobju polastninili celotno slovensko gospodarstvo, ne bi prišli pred pravosodne organe. Mogoče. Ampak mislim, da je to obdobje zelo oddaljeno in da je dobro, da pogledamo, kaj smo v zadnjem obdobju delali na tem področju. Tako Vlada, kot Državni zbor mislim, da sta sprejela številne ukrepe v tem obdobju, mislim, da ni bil noben izmed sodnikov, ki je bil predlagan s strani Sodnega sveta v tem Državnem zboru, v tem mandatu zavrnjen. Nobeden. Verjetno se pa lahko strinjamo, kljub temu, da - res je, zakon določa minimalno starost - zdaj ali je ta prenizka ali ne, je stvar debate. Dejstvo je, da je ta ceh vedno mlajši in vprašanje, ali to pripomore tudi h kvaliteti tistega odločanja, ki se v tem sistemu dogaja. Jaz bi rekel, da prej ne, kot ja. In dejstvo, da imamo izredno veliko število sodnikov v primerjavi z ostalimi evropskimi državami. Torej ni podhranjenosti, tudi materialna opremljenost ni taka, da bi bila vzrok za to, da stvari ne tečejo tako kot bi morale. In kljub temu, da vsi ugotavljamo, da sistem ne funkcionira dobro in da je to za pravno varnost države slabo, kadarkoli nekaj sprejemamo, je takoj odpor. Zanimivo pri tem pa je, da vsi nesposobni sodniki in tožilci kar čez noč postanejo sposobni odvetniki. Kako je to mogoče? Prej so bili nesposobni, nobenega odmevnega primera niso uspeli zaključiti, desetine let so vlekli postopke, čez noč se ti isti ljudje prelevijo v izjemno uspešne odvetnike. Dokazljivo, ni treba, da navajam imena. Kako je to mogoče? Se pravi, da ta sistem sam v sebi ni tako slab, da generira odlične ljudi, ki pa v enih hlačah ne znajo funkcionirati, v drugih pa znajo funkcionirati odlično. Mislim, da s to novelo res ne bomo kaj bistvenega spremenili, bomo pa eno zelo nevarno situacijo preprečili, ali je res normalno to, da se je nekdo, ki je včeraj valjal nek spis, imel vpogled v konkretne podatke, čez noč prelevil v odvetnika tega istega, ki ga je preganjal. To je nesprejemljivo. To se enostavno ne bi smelo zgoditi, ker občutek, signali, ki jih skozi ta ravnanja spuščamo v javnost, so negativni. Med ljudmi dajejo občutek, da so nekateri nedotakljivi in to ponavadi tisti, ki lahko te stvari preplačajo. To ni dobro. Sistem mora delovati enako za vse. In, če je ta sprememba, ki je relativno majhna, res tako problematična, potem se vprašam, kaj šele, če bi se lotili bolj radikalnih sprememb, ki bi omogočile, da bi ta sistem začel funkcionirati bolje, da se ne bi več kopičili sodni zaostanki, da bi ljudje v razumnih rokih prišli do pravice, ki jo pričakujejo in da se bi sodniki in tožilci ukvarjali ne z minornimi zadevami in kurjimi tatovi, ampak s tistimi stvarmi, ki so glavno breme ustvarjanja občutka pravne nevarnosti v naši državi. To je glavni problem. [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]In tega s to novelo ne bomo odpravili, je pa en majhen kamenček v tej zgodbi. Zaradi tega bom ta amandma in to spremembo tudi podprl. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Petek. Prosim,
Hvala za besedo, gospod predsednik. Podprl bom amandma znižanja prepovedi na tri leta, lahko pa bi razmišljali tudi o znižanju te prepovedi na dve leti. Zakon o delovnih razmerjih namreč pozna konkurenčno klavzulo, ki je omejena na dve leti. Seveda pa bi to bilo možno, če bi naše pravosodje, naše sodstvo delovalo drugače, če bi bilo ažurno in če bi bilo manj sodnih zaostankov. V delovnem pravu se srečujemo z dvema institutoma in tudi danes sta bila tukaj omenjena. Eden je konkurenčna prepoved, drugi pa je konkurenčna klavzula. In konkurenčna prepoved, kolikor jaz razumem, je prepoved za čas zaposlenosti, medtem ko je konkurenčna klavzula prepoved za tisti čas, ko posamezniku preneha pogodba o zaposlitvi. Tako nekako govori Zakon o delovnih razmerjih. In konkurenčna klavzula ni nič kaj novega v slovenskem prostoru, prav tako ni nič novega omejevanje prehodov iz ene dejavnosti v drugo dejavnost. Danes so tu že bili omenjeni policisti. Pred dnevi smo v Državnem zboru sprejeli Novelo zakona o zunanjih zadevah, kjer smo drastično omejili dostop do diplomatskih funkcij, predvsem politiki, novinarjem in vsem ki ne prihajajo iz Ministrstva za zunanje zadeve, ker smo pač zapisali enega od pogojev, da mora biti posameznik zaposlen 7 let na Ministrstvu za zunanje zadeve. Mi smo pač tisti, ki postavljamo pravila igre v tej državi, v Državnem zboru postavljamo določene omejitve in tudi samoomejitve. In zato, če kdo pravi, da gre v tem primeru, v tem zakonu za diskriminacijo, potem gre tudi v primeru prehodov v diplomacijo za diskriminacijo. Kje pa piše na primer, da je lahko nekdo, ki 7 let sedi v pisarni tam v Mladiki, boljši diplomat, kot pa nek profesor, doktor mednarodnega prava, ki gre v diplomacijo takoj iz fakultete. Kje to piše? Res pa je, da v tem primeru objektivno obstaja nevarnost zlorabe tožilskega oziroma sodniškega poklica, če se takoj nek sodnik oziroma tožilec pojavi v vlogi odvetnika. In teh primerov je v slovenskem prostoru že kar nekaj in danes smo o tem tudi že kar nekaj slišali. In ta novela zakona daje neke možnosti, da bi se te anomalije vsaj delno zmanjšale. Mene pa kljub vsemu bolj kot to skrbijo nekatere vrednote, nekateri etični principi posameznih odvetnikov, ki delujejo v slovenskem pravosodnem sistemu. Po nekem hitrem pravniškem tečaju lahko tudi nek policist in kriminalist postane odvetnik, dobi licenco za odvetnika in potem se kaj kmalu lahko to njegovo kriminalistično znanje spremeni v kriminalno znanje, v kriminalna dejanja. Sam sem doživel na svoji koži lep primer, vendar o tem ne bi govoril. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Homan.
Hvala za besedo. Sam bom omenjeni amandma oziroma zakon podprl. Vsak ceh ima svojo konkurenčno klavzulo oziroma vsak poklic, pa če hočemo od pleskarja, avtomehanika, kuharja, povsod kjer se kdo zaposli, piše koliko let ne sme delati v konkurenčni družbi oziroma opravljati konkurenčne dejavnosti. Kakšna izjema so pa sodniki oziroma tožilci? Tukaj pa ne velja za njih nič. Za njih ni veljalo ne v prejšnjem sistemu ne v sedanjem sistemu. Če so že bolj papeški od papeža bi rekel, potem vsak sodnik porotnik, koliko je notri klavzul kaj ne sme govoriti, kaj ne sme izvajati in za kakšno majhno plačo, za tisto simbolično, bi rekel, priboljšek, 5 evrov za obravnavo na sodišču, sedi sodnik porotnik tam. Pa noben od sodnikov, ki danes govorijo, kako slabe plače imajo, se ne potegne za tistega svojega stanovskega kolega sodnika porotnika, da bi mu zvišali plačo. Za sebe znajo poskrbeti, za svoje sodelavce pa ne znajo. Za sebe so znali poskrbeti, da lahko prestopajo iz ene službe v drugo, za konkretne sodelavce, ki pa hodijo na sodišče in so ravno tako pomembni kot sodniki, tudi za cel dan. Če pripelje avto v parkirno hišo parkirati nima za parkirnino v parkirni hiši. Po drugi strani se mi pa smilijo ti sodniki, ki prehajajo v odvetnike, da morajo dostikrat lagati v imenu obtoženca, smilijo se mi, da prestopijo iz tistega, kar prej delajo, potem pa zagovarjajo svoje obtožence. In zato bom ta amandma z veseljem sprejel.
Hvala. Gospa Potrata.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Amandmaja ne bom podprla, kot ne nameravam podpreti zakona. Mislim, da Vlada s pripravo takih zakonov, koalicija pa s "forsiranjem" takih zakonov delata pravni državi silo. Sprejemamo zakon, ki je pravzaprav kaznovalne narave. Nek konkreten primer naj bi bil opravičilo za to, kar počnemo. In pri tem je argumentacija pravzaprav zelo nerodna. Poslušala sem gospoda pravosodnega ministra, ki je rekel, da je treba ustvarjati videz nepristranskosti pri sodnikih. Jaz z videzom nimam nič opraviti in mi nič ne pomaga. Ugotavljam pa, da Vlada s svojim odnosom do sodne veje oblasti pomaga v resnici povečevati napetost med državljani in državljankami in med sodno vejo oblasti. Mislim, da nič koristnega ne delamo, če se to razmerje med posameznimi vejami oblasti spušča na raven, na kakršni je zdaj, ki spada pod raven sprejemljivega in dostojnega in tudi tistega, kar bi ena veja drugi morala priznavati, pa ji ne priznava. Ne bom nič novega povedala, da je verjetno tudi nagovor predsednika Državnega zbora k temu pripomogel, zaradi tega, ker reči, da ima zadnjo besedo pri ugotavljanju, kaj je prav in kaj ne, ljudstvo, se ve, kako se je pravna država postavljala in se ve, kako so civilizacijske norme postavljene. Nekatere mlade države na kakšnem drugem kontinentu so imele izkušnjo s tem kaj je, če je ljudstvo samo odločalo in delilo pravico in zakaj so sodišča potrebna. Tisto, kar se mi zdi nedopustno, je, da razlaga gospod državni sekretar, kakšne možnosti vse imajo pravniki za iskanje služb. Ja, če boste pogledali po slovenski literaturi je med slovenskimi literati kar veliko pravnikov, tudi poezijo so znali dobro pisati, pa še kaj drugega tudi delati. Ampak, mi se pogovarjamo o čisto konkretni stvari, kaj smejo in česa ne smejo. In tisto kar mene moti je, da je pravosodni minister imel pred pol leta popolnoma drugačne poglede na to, kaj je prav in kaj ni, kaj je dopustno in kaj ni dopustno. Zdaj pa se je v pol leta stvar zelo spremenila. In dvojna merila so očitna. Mi je zelo žal, smo citirali iz magnetograma odgovor pravosodnega ministra na poslansko vprašanje. In še ena stvar, gospod državni sekretar, na nas poslankah in poslancih je, da se z glasovanjem izrekamo o predlogih zakonov, ki so vloženi v zakonodajni postopek. Kaj je kdo pripravil kot delovno gradivo, pa ni ugledalo faze zakonodajnega postopka, lahko, da to poznate in lahko o tem govorite, ampak za nas je pa bistveno, kaj je bilo v zakonodajni postopek posredovano in samo o tem se lahko odločamo. In o, kar jaz lahko ugotavljam za zakone iz pravosodja je, da je bilo v tem mandatu ignoriranje drugačnih strokovnih mnenj tako zelo očitno, da bi lahko na podlagi izkušenj, ko se je tudi kdaj poprej ugotovilo, da kakšna sprememba ni bila do kraja ali dovolj dobro premišljena, ali se je izkazala kot slaba sprememba, da bi to lahko bila izkušnja, ki bi pripomogla k temu, da nam ne bi prinašali zakonov, ki so tako nepretehtani in ki vzbujajo toliko možnosti [[...]] [[Znak za konec razprave.]] [[...]]pa neprimernega in tudi diskriminatornega. Seveda je odvetništvo, kdo lahko vstopa v odvetništvo, kako lahko vstopa, stvar ki je urejena tudi za evropsko [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala. K besedi se je javil državni sekretar, gospod Marolt.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Če dovolite, bi se kar takoj odzval na navedbe spoštovane gospe poslanke Potrate, ki je govorila pred menoj, češ da je zakon oziroma sprememba zakona kaznovalne narave. To ne drži. Sprememba zakona ni kaznovalne narave, kajti razloga za nujnost zakonske omejitve in nekaznovanja, omejitev ni kaznovanje - upam, da se to loči; sta dva. Najprej, dejstvo je, da brez določene omejitve opravljanje odvetniškega poklica za nekdanje sodnike in tožilce, nevarnosti za učinkovito uresničevanje posameznikove pravice do poštenega sojenja. Pri tem seveda ne gre le za to, da sojenje dejansko je pošteno, temveč zato, da mora imeti vsakdo, ki se znajde v sodnem postopku, tudi občutek, da sojenje res je pošteno. Naloga zakonodajalca torej je, da z zakonsko ureditvijo ne le zagotovi pošteno sojenje, temveč da z njo izključi vse elemente, ki bi zbujali dvom o poštenosti, nepristranskosti sojenja. Ponovno poudarjam, da je takšno stališče Ustavno sodišče zadnjič poudarilo tudi z odločbama št. UP679/2006 in UI20/2007, z dne 25. 5. 2006. V 42. točki obrazložitve te odločbe, v kateri se je sklicevalo na stališče Evropskega sodišča za človekove pravice, je poudarilo - ponovno ponavljam - po stališču Evropskega sodišča za človekove pravice sta za obstoj nepristranskosti sojenja odločilna tako subjektivni kriteriji, pri katerem gre za ugotavljanje osebnega prepričanja sodnika, ki odloča o kompletnem primeru, kot tudi objektivni kriterij, kjer gre za presojo ali je sodnik v postopku zagotavljal uresničevanja procesnih jamstev tako, da je izključen vsak upravičen dvom v njegovo nepristranskost. Pri uresničevanju pravice do nepristranskega sojenja ni pomembno zgolj to, da je nepristranskost sojenja dejansko zagotovljena, temveč se mora ta odražati tudi navzven. Gre za tako imenovani videz nepristranskosti sojenja. Pomembno je torej, da sodišče pri postopanju v konkretni zadevi ustvarja oziroma ohrani videz nepristranskosti. V nasprotnem primeru je lahko ogroženo tako zaupanje javnosti v nepristranskost sodišč na sploh, kot tudi zaupanje strank v nepristranskost sojenja v konkretni zadevi. In navedena stališča je Evropsko sodišče za človekove pravice ponovilo tudi v sodbi Švarc in Kavnik proti Sloveniji in tako naprej. Če dovolite, bi jaz dodal še to. Drugje v EU imajo tudi sodniki, sodniška združenja in drugi pristojni s področja pravosodja imajo tudi sprejete in tudi izjemno upoštevajo razne kodekse etike, kodekse sodniške funkcije. O tem tudi sodniki in drugi ugledni strokovnjaki tudi razpravljajo na številnih sodniških posvetih, združenjih. In seveda ima to znotraj odvetniškega oziroma sodniškega in pa tudi tožilskega kodeksa zelo pomembno vlogo. Glede očitkov, da Ministrstvo za pravosodje ignorira strokovna mnenja. Na Ministrstvu za pravosodje vsakršno strokovno mnenje proučimo in v največji možni meri tudi upoštevamo. Dejstvo pa je, da se vedno vsakega strokovnega mnenja tudi objektivno ne more upoštevati, če se tehta in proučuje dve strokovni mnenji, ki sta nasprotujoči. Hvala.
Hvala. Imate repliko? Izvolite.
Hvala, gospod predsednik. Želim replicirati zaradi tega, ker izraza kaznovalna narava nisem uporabil v pravniškem pogledu, v kakršnem ste mi vi, gospod državni sekretar, odgovarjali. Ampak v tistemu s kakršnim imamo opraviti, ko govorimo o etičnih in moralnih zgledih. Kazen za greh, ki ga je po mnenju nekaterih nekdo storil, je ta, da je sedaj treba z zakonom hitro urgirati proti takim ravnanju. Ni bilo dokazano kaznivo dejanje, govori pa se o neetičnem ravnanju in sedaj je treba te zadeve sankcionirati. Imamo etični kodeks Vlade, imamo etični kodeks javnih uslužbencev, tak in drugačen, ampak zato še nismo spreminjali zakonov, ker je kdo prekršil etični kodeks take narave. In tisto, kar se mi zdi v tem primeru res dokazljivo je to, da je tudi iz razprav mogoče razbrati, da je neka konkretna situacija, nek konkreten primer sprožil sprejem tega zakona in uvedbo tega, kar je bilo tako na hitro vloženo in bo tudi na hitro sprejeto. Kaj pa je od tistega, kar stroka predlaga upoštevano, je pa drugo vprašanje in zdaj presega meje replike. Hvala.
Hvala. Gospod Gantar ima proceduralni predlog, prosim.
Gospod predsednik, imam proceduralni predlog. Državni zbor je prej na glasovanju sprejel, da o eni zadevi, se pravi v tem primeru o prvem amandmaju vsakdo razpravlja samo enkrat po pet minut. Jaz ugotavljam, da Vlade pri tem nismo izvzeli. Vlada je imela zdaj že drugič priložnost in mislim, da je to že 10 minut in bi vas prosil, to je moj predlog, gospod predsednik, da v bodoče Vladi ne dajete ob tem istem amandmaju besede, ker je svojo priložnost zdaj izkoristila in s tem nas postavlja v nekoliko neenakopraven položaj. Hvala lepa.
Spoštovani gospod Gantar, Poslovnik in pa tudi proceduralni predlog se je glasil samo za poslance. Vlada kot predlagatelj ima možnost in mora imeti možnost, da se vključi v razpravo, kadar želi. Sedaj pa v skladu z dogovorom na Kolegiju, prekinjam razpravo o tej točki, ki jo bomo nadaljevali po 3. točki, kajti pridružil se nam bo predsednik Vlade in bomo prešli na 2. točko dnevnega reda.
Ravnokar smo prejeli sporočilo iz Vlade, da bo premier tukaj 5 minut, to je ob 13.10. Do takrat prekinjam sejo.
Poslanke, spoštovani poslanci! Nadaljujemo s sejo Državnega zbora. In sicer, prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA SEZNANITEV S POROČILOM O PREDSEDOVANJU SLOVENJE SVETU EVROPSKE UNIJE OD 1. JANUARJA DO 30. JUNIJA 2008, S SKLEPI EVROPSKEGA SVETA Z DNE 19. IN 20. JUNIJA 2008. Poročilo je v obravnavo zboru predložila Vlada. Besedo dajem predsedniku Vlade za dopolnilno predstavitev poročila. Gospod predsednik, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa za besedo, spoštovani gospod predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Projekt predsedovanja Evropski uniji je dobil zeleno luč v tej dvorani, z vašo odločitvijo, ki je bila sprejeta novembra leta 2004. Danes, tri leta in pol kasneje, pa bo z obravnavo poročila v tej isti dvorani, ta projekt dobil tudi svoj epilog. Vmesno obdobje je za Slovenijo predstavljalo enega največjih vsebinskih pa tudi organizacijskih izzivov od osamosvojite naprej. V tem času smo predsedovali Svetu Evropske unije in Evropskemu svetu in to samo po sebi, glede na funkcioniranje Evropske unije, največ nalog nalaga Vladi tiste države, ki predseduje. Vendar pa je ta projekt tako zahteven, da je šlo pravzaprav za nacionalni projekt in tukaj je bilo potrebno angažiranje pa tudi sinergija različnih nacionalni dejavnikov in tudi Državni zbor je imel v tem projektu zelo pomembno vlogo. O neki povsem dokončni oceni, v tem trenutku težko sodimo objektivno, predvsem zaradi tega, ker je Evropska unija v tem času naredila neke korake, ki bodo šele dali rezultate. In ker so bili doseženi preboji pri nekaterih dosjejih, ki so čakali vrsto let in ki bodo v smislu neke širše razpoznavnosti, v širši evropski javnosti postali znani šele tekom prihodnjih let. Vendar pa že v tem času, se pravi nekaj tednov po koncu tega projekta, kot nek pomemben prvi indikator ali pa kot nek pomemben lakmus, zasluži ocene tistih, ki že vrsto let spremljajo in ocenjujejo ta rotirajoča predsedstva in ocene teh institucij so, lahko bi rekli izjemno pozitivne. Podatki, ki so zbrani v poročilu, ki ga imamo danes pred seboj, govorijo sami zase. Nanašajo se tako na vsebinski vidik, kot tudi na finančne, kadrovske, logistične in nenazadnje tudi na promocijske dimenzije samega predsedovanja. Neposredno je bilo v projekt vključenih približno 3000 sodelujočih in v 6-ih mesecih, ko je Slovenija imela v rokah to odgovornost, je ta skupina izpeljala več kot 8000 različnih dogodkov v Sloveniji, v Evropi in po svetu. Ob tem je Slovenija razpolagala z bistveno manjšim kadrovskim potencialom in tudi z bistveno manjšimi finančnimi sredstvi, kot večina predsedstev pred nami, s tem da se nismo soočali z nič manj zahtevnimi vprašanji in tudi vse rutinske naloge, ki so jih izpeljali drugi z večjimi resursi in večjimi finančnimi sredstvi, smo mi prav tako izpeljali. Slovenija je dokazala, da je tudi manjša in predvsem nova oziroma mlajša država članica sposobna voditi evropsko sedemindvajseterico. In to je dobro izhodišče za naše nadaljnje korake na mednarodnem prizorišču. Poleg tega pa je ta naša izkušnja tudi dobra popotnica za vse ostale države, ki pridejo za nami na vrsto za vodenje Evropske unije in so šle v Evropsko unijo skupaj z nami leta 2004 oziroma dva, tri leta kasneje. Cilj, ki smo si ga zastavili v samem začetku, je pravzaprav izhajal iz teh predpostavk, ki sem jih zdaj omenil. Naš cilj ni bil, da iz predsedovanja naredimo eno veliko predstavo, o kateri se bo 6 mesecev veliko govorilo, potem pa bodo na to vsi pozabili. Naš cilj je bil, da to nalogo izvedemo odgovorno, s pravimi poudarki, z nepristranskim pristopom in profesionalno. Naša naloga je bila seveda tudi, da izpeljemo del 18-mesečnega programa predsedovanja, ki je bil sprejet v triu, skupaj z Nemčijo in Portugalsko. Običajno na koncu, ker smo bili na koncu tega 18-mesečnega programa, ostane še marsikaj iz prejšnjih dveh predsedstev in tudi pri nas se je zgodilo tako. Glede na stanje, kakršno je bilo v Evropski uniji pred začetkom našega predsedovanja in glede na ta program tria, smo si začrtati pet strateških poudarkov: spremljanje procesa ratifikacije Lizbonske pogodbe, zagon drugega cikla Lizbonske strategije, napredek pri reševanju energetsko-podnebnih vprašanj, okrepitev evropske perspektive Zahodnega Balkana in spodbujanje medkulturnega dialoga. Program, ki sem ga v tem Državnem zboru predstavil 20. decembra lani in ki ste ga podprle vse poslanske skupine, je bil sicer ambiciozno, vendar realno zastavljen in danes ob koncu lahko to potrdimo. Tudi drugi nam priznavajo, da smo v okviru teh prioritetnih dosjejev dosegli vse tisto, kar je bilo v danih okoliščinah možno doseči. Glede prve prioritete, ratifikacije oziroma spremljanja ratifikacije Lizbonske pogodbe, smo dosegli zastavljen cilj, ki je bil na nek način tudi kvantificiran. Ob začetku predsedovanja smo dejali in potem tudi vzpodbujali ostale države članice v tej smeri, da bi bilo zelo dobro, da v prvi polovici leta ratificira pogodbo dve tretjine držav članic. Končna številka, ko smo predali predsedovanje Franciji, je bila 19, se pravi preko dve tretjini. In čeprav se je vmes zgodil tudi negativen referendumski rezultat na Irskem, to procesa ni zaustavilo, po tem referendumu na Irskem je še pet držav članic to ratificiralo Lizbonsko reformno pogodbo. Danes jih je poleg Irske samo še nekaj, ki tega postopka niso opravili. Pravzaprav je v tej prvi prioriteti, se pravi spremljanju ratifikacije Lizbonske pogodbe, ležal tudi eden od večjih nepričakovanih izzivov, o tem nekoliko kasneje, kajti Slovenija je vodila Evropsko unijo in tudi drugo zasedanje Evropskega sveta v času našega predsedovanja, ravno v času, ko se je bilo treba soočiti s posledicami negativnega referenduma na Irskem in skoondinirati tudi korake naprej v neki situaciji, ki je bila zelo nepredvidljiva. Kar se tiče Slovenije, smo z ratifikacijo pohiteli oziroma smo ratificirali pogodbo kot druga država članica. Ob tem, da smo spoštovali vse postopke. To je bil tudi razumljiv korak glede na položaj, v katerem smo bili. Težko bi vzpodbujali druge, naj pohitijo, če sami tega prej ne bi naredili. V zvezi s situacijo, ki je nastala po negativnem referendumu na Irskem je bilo veliko razprav, tudi veliko različnih ocen, vendar je treba najprej poudariti, da je Slovenija spoštovala načelo in princip, da vsaka država članica sama odloča o načinu ratifikacije, da je vsaka država pri tem suverena, da tisti, ki dajo takšen postopek v roke volivcev ali katerikoli drugi instituciji, ker ponekod so vključeni tudi regionalni parlamenti in tako naprej, seveda pričakujejo, da se nihče ne bo preveč vmešaval v te postopke. In Slovenija je to načelo spoštovala. S tega vidika je seveda nesmotrno kakorkoli razpravljati o tem, ali bi se lahko evropske institucije, pa tudi Slovenija, ki je vodila Evropski svet oziroma tudi Svet EU, vključevala v to razpravo in prispevala k takšnemu ali drugačnemu rezultatu na Irskem. Ne samo, da bi bilo to neprimerno glede na postopek kakršen je, ampak bi bilo to tudi pravno sporno glede na pravno prakso na Irskem, kjer so tisti, ki so vodili kampanjo proti ratifikaciji, vnaprej grozili, da bodo na Ustavnem sodišču izpodbijali kakršnokoli sodelovanje katerekoli evropske inštitucije ali kateregakoli neirskega državljana v korist pozitivne kampanje, češ, da je to vmešavanje v notranje zadeve Irske, ker formalno je šlo na Irskem za spremembo ustave, o čemer se je na tem referendumu odločalo. Ker Irska bi ratificirala pogodbo za spremembo lastne ustave. Zaradi tega je bil ključni izziv seveda potem na koordiniranju oziroma na usklajevanju reakcij na to situacijo, ki je nastala po tem rezultatu na irskem referendumu in seveda pri pripravi izhodišč oziroma pri zastavitvi korakov za ravnanje vnaprej. Primerjalno gledano je bil to verjetno največji izziv našega predsedovanja, ni bilo predvidenih nobenih postopkov, kako naprej. Bila so, interno, različna mnenja, tudi različne reakcije pripravljene in veliko naporov je bilo vloženih v to, da je bil odziv praktično vseh držav članic umirjen, da je bil usklajen in da smo takšen odziv oziroma takšno reakcijo pravilno skoordinirali oziroma uskladili. Na Evropskem svetu sredi junija, že po tem referendumu, je to postala ključna tema, vsaj za javnost. Kljub temu pa slovensko predsedstvo ni spreminjalo dnevnega reda. Obdelali smo tudi vse ostale izzive, še posebej, ko se je Evropska unija soočila z naraščanjem cen hrane, nafte, surovin, z dražitvijo življenja v EU in z ukrepi, ki so bili priporočeni različnim evropskim institucijam v zvezi s tem. Prav tako je Evropski svet kljub temu, da je bila pozornost obrnjena drugam, sprejel poseben dokument vezan na evropsko perspektivo držav Zahodnega Balkana, kar je bila ena od naših prioritet, in na nek način naredil seštevek ali pa oceno naših dosežkov. Glede same Lizbonske pogodbe je Evropski svet sprejel usmeritve, ki se zdaj praktično izvajajo. Gre v bistvu za tri smernice. Prvič, rešitve iz te situacije ne gredo mimo oziroma ne bodo šle, ne bi smele iti mimo usklajene reformne pogodbe, vse države so to pogodbo podpisale, graditi je treba od tu naprej, ni nobene variante, da bi se iskala še tretja verzija po ustavni pogodbi, po reformni pogodbi še kaj drugega, torej ta temelj ostaja, išče se rešitev za to, da bodo vse države članice vključno z Irsko lahko v nekem časovnem terminu postopek ratifikacije dokončale. To, da se postopki nadaljujejo, ne samo, da je bilo sklenjeno, to je že v času takoj po tem, ko so bili znani rezultati referenduma na Irskem, dokazala Velika Britanija, ki je pogodbo ratificirala. To je bil zelo pomemben korak, ki je bistveno olajšal tudi iskanje rešitev na samem Evropskem svetu in potem so sledile še tri druge države. V času oziroma v jeseni oktobra, ko bo naslednji Evropski svet pod francoskim predsedovanjem, bo narejen naslednji korak, do takrat pa se pričakuje, da pravzaprav ne bo nobene države razen Irske, morda deloma Češke zaradi tega, ker je del postopka na Ustavnem sodišču, ki parlamentarnega postopka ratifikacije ne bi izpeljala, in to bo druga situacija. Tudi Irska bo soočena s to situacijo in se bo v skladu s tem morala tudi odločiti. Evropska unija se ne sooča prvič s to situacijo, podobne situacije so bile pri ratifikaciji pogodbe iz Maastrichta in tudi zadnje pogodbe iz Nice, ker je ravno Irska najprej pogodbo zavrnila, potem pa jo po delni modifikaciji, ki je veljala samo za Irsko, sprejela. Torej, kakorkoli je ta zastoj v samem potrjevanju Lizbonske reformne pogodbe na nek način neprijeten, je tudi neproduktiven, ker odvrača pozornost od ostalih stvari, ki so odprte. To ni ustavilo Evropske unije, ni ustavilo niti procesa ratifikacije in tudi ne bo zaustavilo končne rešitve. Naša druga prioriteta v času predsedovanja je bila lizbonska strategija, tej je bil skoraj v celoti posvečen marčevski Evropski svet, o tem sem vam že poročal. Na tem Evropskem svetu smo zagnali nov triletni cikel lizbonske strategije oziroma prenovljene lizbonske strategije, v tem drugem ciklu bo poudarek na sami implementaciji reform. V ospredje so prišli ukrepi, ki krepijo evropsko inovativnost, ustvarjalnost, podjetnost. Uvedena je bila peta svoboščina, to je prost pretok znanja. Ta predstavlja temelj evropskega raziskovalnega prostora. Tukaj je še ogromno neizkoriščenih potencialov, ki bodo toliko prej izkoriščeni, kolikor prej bo ta peta svoboščina zaživela. Maja je bil vzpostavljen tudi tako imenovani ljubljanski proces, ki bo odpravil še zadnje ovire za kroženje znanja in pa talentov v Evropski uniji. Pomemben mejnik na tej poti je tudi potrditev pravne podlage za vzpostavitev Evropskega inštituta za inovacije in tehnologije ter določitev sedeža, kar je bilo doseženo po precej naporni koordinaciji in usklajevanju v času slovenskega predsedovanja. Ob tem smo spoštovali princip, da so lokacije novih agencij oziroma novih evropskih institucij v novih državah članicah. V zvezi s tem principom je bilo precej vprašanj, za ta inštitut so kandidirale predvsem stare države članice in slovensko predsedstvo je porabilo precej energije, da je bil ta princip potem zapisan tudi v zaključke junijskega Evropskega sveta. To pomeni, da to tudi Sloveniji pri prihodnjih kandidaturah, ena je že v teku, to je kandidatura za nadzorni organ agencije, resorske agencije Galileo, na nek način omogoči realnost dostopa do teh možnosti. S tem, ko smo soglasno potrditi ta princip, se je namreč število kandidatur s 14 za sedež te nadzorne agencije za Galileo zmanjšalo na dve članici, na Slovenijo in na Češko, kar bistveno povečuje možnosti, da Slovenija pridobi ta sedež, kar bi bilo izjemno pomembno. Evropski svet je junija zaključkom, ki smo jih v zvezi z drugim ciklom lizbonske strategije sprejeli marca, dodal nekatere poudarke, ki dodatno krepijo znanstvenoraziskovalno osnovo in sodelovanje na tleh Evropske unije, tudi ko gre za že omenjeno resorsko agencijo oziroma za sedež nadzornega organa Galileo, je v času slovenskega predsedovanja prišlo do vsebinskega premika naprej. Prej je celoten projekt stal zaradi tega, ker ni bila sprejeta implementacijska uredba, tako imenovani trialog, se pravi, trialog med Svetom, Evropskim parlamentom in Komisijo je bil dolgo časa v slepi ulici. V čast našega predsedovanja smo zadevo pognali naprej in ob svečanem podpisu pred nekaj dnevi je tudi predsednik Evropskega parlamenta izrekel posebno priznanje Sloveniji za to, da se je projekt premaknil. Ta dogovor bo pomembno vplival tudi na pravzaprav kvaliteto življenja vsakega posameznika v Evropi, odpiral vrata h kakovostnim evropskim satelitsko- navigacijskim storitvam. Ta satelitska podpora bo omogočila ne samo razvoj nekaterih industrijskih oziroma visokotehnoloških dejavnosti v smislu raziskav, razvoja, seveda omogočal bo tudi mnoge konkretne rešitve, ki se bodo uporabljale povsod - od prometa naprej - in v bistvu gre za nekaj, kar posega v področje razvoja, ki ga opredeljujemo s terminom "nova industrijska revolucija". Zelo odmevna je bila tudi potrditev programa EuroSTARS. Na prvi razpis je prispelo preko 200 prijav, od tega, kar je še posebej razveseljujoče, tudi 13 slovenskih. Največ pohval je bilo slovensko predsedstvo deležno pri tistih dveh komponentah lizbonske strategije, ki sta pridobili na pomenu s prenovo leta 2005, to je pri skrbi za ljudi in skrbi za okolje. Mi smo izhajali pri teh zaključkih iz predpostavke, da gospodarska rast sama po sebi ne prinaša tistih koristi, ki si jih vsi želimo, če je seveda ne uravnotežimo, če ne uravnotežimo z ustreznimi koraki na področju sociale in okolja, ob tem seveda, da lizbonska strategija še naprej ostaja trdno zasidrana na načelu, da je gospodarska rast nujna podlaga za vse ostale korake. Na področju socialnih zadev smo v času slovenskega predsedovanja dolgo časa čakani, usklajevani, odlagani dogovor o direktivah o delovnem času in o začasnih delavcih. Ti dve direktivi, ti dve odločitvi sta bistveno izboljšali socialni položaj delavcev v številnih državah članicah Evropske unije, kjer so bile prej njihove pravice, vezane na dolžino delovnega časa ali pa na začasno delo, slabše varovane, kot pa so zdaj. Sprejeli smo tudi zavezo k postopnemu izvajanju skupnih načel splošne varnosti in k okrepljenemu vlaganju v ljudi. Oboje je ključnega pomena tako za konkurenčnost v dobi globalizacije kot tudi za učinkovitost boja proti neenakosti in revščini. V prvi polovici letošnjega leta je bila pripravljena dobra podlaga za sprejetje energetsko-podnebnega svežnja do konca tega leta. Marca smo na evropskem svetu dosegli dogovor o ključnih načelih in po časovnici, potem pa smo na številnih delovnih skupinah v veliki meri poenotili stališča v zvezi s samimi predlogi. Cilj je bil tukaj jasen, in sicer ob sodelovanju z Evropskim parlamentom, sprejmemo konkretne rešitve še v času tega mandata Evropskega parlamenta in Evropske komisije, nato pa na tej podlagi skušamo kot Evropska unija doseči ali pa oblikovati globalni dogovor, ki ga je treba doseči pred konferenco v Kopenhagnu, decembra naslednje leto in na nek način določiti učinkovito politiko boja proti klimatskim spremembah za postkjotsko obdobje. Z Evropskim parlamentom smo zaradi te časovnice že v času našega predsedovanja izvedli več neformalnih srečanj, podnebno-energetska vprašanja smo uvrstili visoko ali pa, lahko bi rekli, na prvo mesto dnevnih redov tudi na vseh vrhovih s tretjimi državami Japonsko, Latinsko Ameriko in Karibi, Združenimi državami in Rusko federacijo. Ta tema je nekaj, kjer tudi drugi globalni dejavniki priznavajo Evropski uniji vodstvo. Veliko se pričakuje od Evropske unije v prihodnosti, tudi na vseh teh srečanjih, tudi tam, kjer tega niso naredili neposredno, so posredno med vrsticami dali vedeti, da brez tega, da Evropska unija gre naprej, da vodi, da uveljavlja principe, ki jih bo vzpostavila zase tudi navzven, v globalnem okviru, da brez tega ni možno biti optimist glede dogovora za postkjotsko obdobje. Zelo veseli smo tudi dogovora z Evropskim parlamentom in uskladitve, ki omogoča korak naprej, glede vključevanja letalskega prometa v shemo trgovanja z emisijami, to je eden ključnih ukrepov za celovito zmanjšanje emisij. Na področju varstva okolja smo poleg tega potrdili še vrsto drugih zakonodajnih aktov, direktivo o odpadkih na primer, ki uvaja bolj učinkovito ravnanje z odpadki; direktivo o okoljskih standardih kakovosti na področju vodne politike, ki zagotavlja varnejše ravnanje z zdravju škodljivimi snovmi, direktivo o kazenskopravnem varstvu okolja, ki opredeljuje hujša kazniva dejanja zoper okolje z uničujočimi posledicami za človekovo zdravje in okolje. Uspel nam je tudi zelo pomemben in težak korak k zanesljiv trajnostni in konkurenčni oskrbi z energijo, mislim na dogovor o tretjem zakonodajnem svežnju za liberalizacijo notranjega trga za elektriko in plin. Na začetku našega predsedovanja so mnogi dejali, da bo to nek preizkusni kamen sposobnosti slovenskega predsedstva, ko gre za usklajevanja različnih interesov med velikim oziroma zelo vplivnimi državami članicami. Pa če bomo tukaj premaknili, potem bo to dokaz, da lahko tudi majhna članica Evropske unije vpliva na strateške dejavnike, in to je bilo Sloveniji, potem ko smo ta dogovor dosegli, tudi priznano. V nadaljevanju je treba ta zakonodajni sveženj uskladiti še z Evropskim parlamentom. Tukaj so bile zahteve nekoliko večje, vendar pa sedaj postopek teče in tako ali drugače bo v realnem času končan. Če pa ne bi bil začet, pa tega upanja pravzaprav ne bi bilo, še posebej glede na to, da država, ki predseduje za nami, pa tudi vsaj še naslednja država, tega nikakor ni imela ali pa ne bi imela med svojimi prioritetami, ker je bila vključena v eno od strani z različnimi stališči. V okviru tretje prioritete je junijski Evropski svet tudi formalno potrdil, da smo v prvi polovici letošnjega leta, okrepili evropsko perspektivo držav zahodnega Balkana. V tem času se je okrepilo tudi sodelovanje z državami južnega in vzhodnega sosedstva Evropske unije. Integracija - v zvezi s tem naj povem, da se je pravzaprav ta naša prioriteta glasila evropska širitvena in sosedska politika in je bila širša od zahodnega Balkana, za razliko od tega, kar se je večkrat dalo pri nas prebrati. S tega vidika je bila tudi bolj zahtevna. Koraki so bili narejeni praktično naprej, tako na zahodnem Balkanu kot v Sredozemlju oziroma v južni soseščini kot tudi na Vhodu, s potrditvijo projektov Vzhodnega partnerstva, vendar je bil od teh treh polj te prioritete zahodni Balkan zagotovo najzahtevnejši. Na nek način je v ta čas padlo tudi več izzivov, ki jih nismo načrtovali. Za nekatere smo upali, da bodo šli mimo že prej oziroma da bodo rešeni že prej. To se ni zgodilo. Razglasitev, enostranska razglasitev neodvisnosti Kosova se je zgodila ravno v času našega predsedovanja. Situacija v zvezi s tem je bila v celotni regiji napeta. V času našega predsedovanja se je zaostrila tudi razprava o tako imenovani policijski reformi v Bosni in Hercegovini. Ta reforma je bila pogoj za podpis pridružitvenega sporazuma. Obe zadevi sta bili uspešno rešeni. Dodatni izziv je bila nestabilna situacija v Srbiji, v času slovenskega predsedovanja je bilo dvoje predčasnih oziroma izrednih volitev v tej državi. Kljub temu, se pravi kljub razglasitvi neodvisnosti Kosova, kljub nestabilni situaciji v Srbiji, kljub dvoje predčasnim volitvam pa smo na koncu uspeli doseči podpis pridružitvenega in stabilizacijskega sporazuma tudi s Srbijo, kar je dosežek, ki ob začetku leta ni imel skoraj nikakršnih možnosti na evropskih stavnicah. Vsi so trdili, da je to nekaj kar ni možno planirati niti do konca letošnjega leta, kaj šele do konca slovenskega predsedovanja. Z uravnoteženo pametno politiko je Slovenija vplivala tudi na ravnanje drugih evropskih institucij in na tej podlagi na nek način okrepila tudi zaupanje v sami regiji, okrepila tudi upanje v sami regiji za to, da je evropska perspektiva realna, in vplivala zagotovo tudi na zmago proevropskih sil na parlamentarnih volitvah v Srbiji in te sile so uspele sestaviti tudi proevropsko vlado. Na začetku letošnjega leta prav tako za to ni bilo na evropskih stavnicah praktično nobenih stav v tej smeri. Vendar pa ti politični preboji ali dosežki v tej regiji niso edini, kar se je zgodilo. Ko gre za interese posameznikov, ljudi, državljank in državljanov držav zahodnega Balkana so morda še bolj pomembni konkretni koraki. Tako smo uspeli kljub mnogim pomislekom ponekod odprt dialog o odpravi vizumov. Ta bo državljanom držav regij bistveno olajšal potovanje v Evropsko unijo. Vzpostavili smo investicijski okvir za zahodni Balkan, ki bo omogočil bolj učinkovito financiranje razvojnih projektov v sami regiji. V posebni deklaraciji k sklepom junijskega Evropskega sveta smo izpostavili tudi prizadevanja, ki bodo okrepila medosebne stike v regiji in njeno povezanost z Evropsko unijo, od prometnega sporazuma, preko energetskega sodelovanja, do štipendij za študente in raziskovalce. Znotraj teh perspektiv je bilo zagotovo najbolj občutljivo obdobje in največji izziv čas razglasitve kosovske neodvisnosti. Uspeli smo zagotoviti enotnost Evropske unije pri konkretnih odzivih na to dejanje. Znotraj tega je bila še posebej pomembna napotitev misije Eulex in tudi imenovanje posebnega predstavnika. Ne glede oziroma kljub črnim napovedim se situacija še naprej stabilizira. Petkova donatorska konferenca za Kosovo je na tej osnovi dosežene in tudi pričakovane stabilizacije za prihodnja tri leta zbrala 1,2 milijardi evrov prispevkov sredstev, s katerimi bo mednarodna skupnost pomagala vzpostaviti pogoje za normalno življenje in razvoj. Ta konferenca bi bila pravzaprav brezpredmetna, če ne bi zagotovili stabilnih razmer tako, da tisti, ki sredstva prispevajo, verjamejo, da bodo sploh produktivno uporabljena. Kot že rečeno, smo veliko pozornosti namenili tudi južni in vzhodni soseščini Evropske unije. V okviru evropske sosedske politike smo začeli izvajati črnomorsko sinergijsko pobudo. Dosedanje okvire sodelovanja v Sredozemlju oziroma barcelonski proces smo nadgradili z Unijo za Sredozemlje. V veliki meri je končna podoba te unije tudi plod naših dodatkov, predlogov ali tesanja osnovne zamisli Unije za Sredozemlje. Dosegli smo, da je ta povezava zdaj takšna, da vključuje vse države Evropske unije, da ne izpušča nikogar, da zagotavlja tudi nadgradnjo tega, kar je bilo narejeno, da ne ruši tega, da ni neke, nobene slabe volje v smislu tekmovalnosti med dvema enakima oziroma dvema različnima procesoma za isto okolje. In dosegli smo tudi pomemben premik ali koncentracijo na konkretnih projektih. V nedeljo smo v Parizu tudi formalno zagnali ta proces Unije za Sredozemlje med šestimi konkretnimi projekti, ki so omenjeni oziroma ki so našteti. Že v samem začetku tega procesa je tudi en slovenski projekt, to je Evro-sredozemska univerza. Pravzaprav je edini povsem nov projekt, nastal v času, ko se je iniciativa razvijala. Izpostavljen je bil praktično v vseh razpravah in to s strani evropskih in tudi drugih sogovornikov, tudi arabskih, kot pravzaprav največja dodana vrednost te nadgradnje barcelonskega procesa. In sam projekt, se pravi, sama Evro-sredozemska univerza ima v tem času že več kot 50 podpisanih pogodb za konkretno sodelovanje z različnimi znanstvenoraziskovalnimi institucijami v državah Sredozemlja in tudi tistih državah Evropske unije, ki niso sredozemske. Junija smo lansirali tudi tako imenovani projekt Vzhodnega partnerstva, ki tudi v vzhodni soseščini Evropske unije namenja posebno dodatno pozornost in na nek način vzpostavlja neko prehodno obdobje, v katerem se bo tudi odločilo, ali ima vsaj večina država tega vzhodnega partnerstva, teh 6 sosed Evropske unije na vzhodu, perspektivo polnopravnega članstva, ali se bo iskalo kakšne druge variante. V okviru pete prioritete smo vzpostavili okvire za dolgoročnejši medkulturni dialog. V okviru razprav, ki smo jih vodili ob uresničevanju te prioritete, je prišlo do polnega izraza spoznanje, da je bil uspeh prvih 50 let Evropske unije v veliki meri odvisen od medkulturne sinergije znotraj Evropske unije med državami članicami na kontinentalni ravni, da pa je nadaljevanje tega uspeha, rast in razvoj Evropske unije v naslednjih 50 letih v veliki meri odvisno od tega, kako bo uspešen medkulturni dialog na globalni ravni, še posebej medkulrutni dialog v soseščini. Tudi že omenjeni projekt Evro-sredozemske univerze kot eden od konkretnih projektov znotraj Unije za Sredozemlje je konkreten izraz te težnje in tega medkulturnega dialoga v neposredni soseščini Evropske unije. Ta dilema ali ta izziv, ali bo Evropska unija sposobna oblikovati v soseščini, pa tudi širše, s tem ko postaja močan globalni dejavnik, neko ozračje sodelovanje, neko prenašanje težišča od spopada civilizacij na sodelovanje civilizacij, od tega bo v veliki meri, seveda, odvisno, ali bo lahko Unija v prihodnjih 50 letih izkoristila vse te prednosti, ki jih je vzpostavila od svoje ustanovitve, in ali bo lahko te močne potenciale razvijala v nekem ozračju sodelovanja, ozračju, ki bo širilo prostor svobode in demokracije in nasploh napredka v globalnem smislu. Seveda pa je pri vseh predsedovanjih, in tudi pri našem je bilo enako, tako da vnaprej načrtuješ določene prioritete, se pripravljaš na rutinske postopke, ki jih je v Evropi zelo veliko, osem tisoč različnih dogodkov že samo po sebi veliko pove, če to delimo s šestimi meseci, koliko tega je treba rutinsko izpeljati v času predsedovanja. Ampak vedno je tako, da se vnaprej načrtovanim prioritetam dodajo tudi novi izzivi. Teh je bilo v zadnjih šestih mesecih pravzaprav nadpovprečno veliko. Ne bom govoril o vseh, samo o tistih, kjer smo dosegli morda nepričakovane preboje. Eden od teh je dogovor o začetku pogajanj o novem strateškem sporazumu med Evropsko unijo in Rusko federacijo. Leto in pol je bila ta tema odprta, pravzaprav dve leti. Prejšnja predsedstva so se lotevala te teme, vendar je vsak nekje na pol poti obupal. Slovenija je v to vložila dodatne napore in teh je bilo zelo veliko. Treba je bilo pač uskladiti pogajalski okvir med 27 državami članicami, ki imajo različne zgodovinske izkušnje, pa tudi različne praktične, vsakodnevne, tekoče izkušnje z Rusko federacijo. Vsak je imel svoje ideje, kaj bi bilo treba izpogajati in kaj bo bilo treba dati v ta sporazum. To, da smo na koncu dosegli soglasje, je rezultat velikih naporov in zelo obsežne koordinacije in komunikacije, je pa to zelo pomemben korak. Velik del tega, kar sem prej govoril, se pravi, ozračje, od katerega je odvisna prihodnost, kvalitete življenja evropskih generacij in generacij, živečih v Evropski uniji v prihodnjih 50 letih, odvisno tudi od tega, kako se bodo gradili odnosi z Rusko federacijo. Zaradi tega, ker smo na vrh v Hanti Mansijsku med Evropsko unijo in Rusko federacijo prišli z usklajenim pogajalskim okvirom, smo seveda lahko tudi tam nastopali bistveno drugače kot pa prejšnjih pet, šest predsedstev Evropske unije, dosegli korake naprej in v veliki meri tudi na sploh izboljšali ozračje v odnosih med Unijo in Rusko federacijo. Ko gre za področje pravosodja in notranjih zadev, ki predstavljata skoraj 30% agende vsakega predsedstva, je bilo sprejetih vrsto ukrepov za večjo varnost Evropejcev. Za nas je znotraj tega področja verjetno najpomembnejši zaključek schengenske širitve in seveda dogovor o prehodu na informacijski sistem druge generacije do jeseni leta 2009. V oba je bilo vključenega zelo veliko slovenskega dela, pravzaprav je Slovenija že pred začetkom predsedovanja sploh skoordinirala postopke, ki so omogočili, da je bilo schengensko območje dejansko razširjeno 1. januarja letos oziroma za letalski promet marca letos. Brez angažiranja Slovenije bi v Italijo, Avstrijo ali na Madžarsko še vedno hodili skozi mejne prehode, kajti tehnične podlage bi onemogočile širitev. Preoblikovanje Europola v Agencijo Evropske unije prav tako sodi med dosežek slovesnkega predsedovanja. Enako napredek pri implementaciji protiteroristične strategije in tudi okvirni sklep o krepitvi pravic državljanov pri izvrševanju sodb v odsotnosti. Če nadaljujem na kratko s poročilom za tisti del, ki ni bil načrtovan, je pa predstavljal vseeno pomemben del našega dela in ukvarjanja v času vodenja Evropske unije, je treba začeti z negotovostjo, ki je prevevala, recimo, decembrski Evropski svet pred začetkom našega predsedovanja glede razpleta situacije na zahodnem Balkanu. Prav tako je ob začetku našega predsedovanja prihajala vrsta poročil o krizah na finančnih trgih, tistih ki so bile že občutne, in tistih, ki so se obetale. Ob začetku našega predsedovanja ni bilo še nobenega predloga glede energetsko-podnebnega paketa. Beležili smo začetek cikla rasti cen hrane in nafte in vse to še leto prej, še posebej pa v času, ko smo skupaj z Nemčijo in Portugalsko načrtovali program za 18-mesečno obdobje, ni bilo niti v obrisih zaznavno. Ni bilo nikogar, ki bi lahko leta 2006 napovedal, da bodo tudi to izzivi slovenskega predsedovanja. Z nekaterimi od teh smo se pač morali soočiti pravzaprav v samem teku. Kljub temu smo tukaj predvsem z dobro komunikacijo z Evropsko komisijo, tudi z Evropskim parlamentom ukrepali pravočasno. Sprejeti so bili nekateri ukrepi, ki sicer javno niso odmevali, nekateri tudi niso bili znani, ki so prispevali k temu, da je Evropska unija v veliki meri pravočasno odgovorila na te izzive krize na svetovnih finančnih trgih, tudi zmanjšala posledice teh kriz v sami Evropi. Na marčevskem vrhu so bili opredeljeni ukrepi za stabilizacijo in večji transparentnost finančnih trgov. Nato je sledilo aprila podpis Memoranduma o soglasju o sodelovanju med finančnimi nadzornimi organi, centralnimi bankami in finančnimi ministri Evropske unije, na junijskem vrhu pa smo potrdili praktično cel sveženj kratkoročnih, srednjeročnih pa tudi dolgoročnih ukrepov za odpravo vzrokov in tudi blaženje posledic povišanih cen hrane in nafte. Evropski svet je v obeh primerih poslal tudi državljanom Evropske unije jasno sporočilo, da se Evropska unija zaveda teh izzivov in da ima na voljo tudi učinkovita orodja, s katerimi lahko ponekod vpliva na to, da se vzroki odpravijo, ponekod pa, kjer teh vzvodov nima, predvsem pri cenah nafte in energentov je teh vzvodov relativno malo, ima pa Evropska unija vzvode, da blaži vsakodnevne težave, državljanom izboljša kvaliteto njihovega življenja tudi v takšnih razmerah. Ob koncu morda še nekaj statistike. Vsa ta vsebina, ki sem jo na kratko omenil, je zahtevala pravzaprav 24-urno koordinacijo vseh šest mesecev. Za to, da je Slovenija izvedla in vodila 8 tisoč različnih dogodkov v času slovenskega predsedovanja, je bilo potrebno prej ogromno priprav. S tega vidika ne govorimo o šestih mesecih, govorimo o času, ki se je začel novembra leta 2004, ko je Državni zbor sprejel sklep, da bo Slovenija sprejela to ponudbo in kot prva nova država članica vodila Evropsko unijo, in ki se končuje sedaj, ko delamo bilance. Za te večje dogodke, kamor sodijo štirje že omenjeni vrhovi. Evropska unija - druge celine, potem dve zasedanji Evropskega sveta, pa tudi 33 formalnih in 16 neformalnih zasedanj na ministrski ravni, se je bilo na nek način možno logistično pripravljati naprej in to je Slovenija naredila. Vendar pa je bilo vmes tudi na stotine dogodkov, sestankov, koordinacij, na katere se ni bilo možno pripravljati vnaprej in tukaj je bilo treba vedno uporabiti rezerve. V tem času je bilo tudi zelo intenzivno sodelovanje z Evropskim parlamentom. Sam sem v šestih mesecih pred plenumom Evropskega parlamenta nastopil šestkrat. Ministri, ki so vodili različne sestave Sveta Evropske unije, so na plenarnih zasedanjih nastopili štirinajstkrat. Državni sekretar Lenarčič, ki je bil stalni predstavnik v Evropskem parlamentu, je sodeloval na tridesetih razpravah, samo sam odgovoril na 53 poslanskih vprašanj, z ministri smo dogovorili na nekaj 100 takšnih vprašanj. V tem času nismo zanemarjali dialoga s socialnimi partnerji. Marca smo vodili tudi evropski socialni vrh, se pravi, dialog z evropskimi združenji delojemalcev in delodajalcev. Vse to je, če sedaj govorimo z logističnega vidika, predstavljajlo precej velik zalogaj, ki pa ga je Slovenija zmogla, in to kljub temu da smo imeli v primerjavi z drugimi na voljo izredno omejen finančne vire. Vlada Republike Slovenije je za ta projekt v celoti, se pravi od leta 2005 do leta 2008, skupaj s pripravami namenila 62,3 milijone evrov. Končno finančno poročilo bo sicer možno pripraviti ob zaključnem računu, vendar pa so vsi ključni stroški že zbrani. Te ocene kažejo, da predsedovanje ni preseglo začrtanih finančnih okvirjev. Slovenija bo tako verjetno prva država članica, ki med predsedovanjem ni prekoračila načrtovanih sredstev. Doslej so še vse to storile. In hkrati bo tudi prva, ki je za ta projekt porabila manj kot 70 milijonov evrov. Doslej so vse države članice Evropske unije, ki so predsedovale, porabile več sredstev, kot jih je načrtovala in porabila Slovenija; pravzaprav vse več kot 80 milijonov, mi smo precej pod to številko. Za primerjavo, pred nami je Portugalska porabila več kot 100 milijonov evrov, Francija, ki sedaj predseduje, je samo za tekoče stroške, brez priprav, namenila 190 milijonov evrov, se pravi, več kot trikrat več kot Slovenija. To nižjo porabo sredstev lahko v veliki meri utemeljimo oziroma je posledica pravočasnega načrtovanja, tudi nekega racionalnega pristopa, odlične organizacije, predvsem pa odločitvi, da se skuša nekatere dogodke, ki največ stanejo, skoncentrirati na enem mestu in da se zaradi tega tudi skrči vsa logistična podpora, ki bi jo drugače potrebovali, če bi ravnali drugače. Racionalni pristop je v veliki meri opravičilo tudi sodelovanje 23 slovenskih podjetij, ki so prispevala različne storitve ali vrednost okoli pol milijona evrov. Racionalni pristop je omogočilo tudi odločitev, da se pri predsedovanju naslonimo na kadrovske vire, ki so, in da za tiste potrebe, ki jih ni mogoče drugače pokriti, zaposlimo večino ljudi za določen čas, kar je bistveno cenejše. In tudi kadrovski strošek, če ga primerjamo z drugimi državami, ki so že vodile Evropsko unijo, je v Sloveniji bistveno, bistveno manjši. Neka primerjava kaže, da ima država, ki zdaj predseduje, ki je sicer večja in ima tudi večje resurse, ima pa tudi večje izkušnje, na voljo do štirikrat več ljudi za opravljanje istih nalog, kot smo jih mi. To, da smo se že na začetku odločili, da bo predsedovanje Evropski uniji v režiji Slovenije usmerjeno na vsebino, ne pa na neke velike dogodke, ki se pozabijo v nekaj dneh, se je izkazalo za pravilno. Ocene, ki so bile dane od strani nevtralnih opazovalcev, govorijo o tem, da si je Slovenija utrdila mednarodni položaj z izvedbo tega projekta. Iz lastnih izkušenj lahko rečem, da smo si pridobili veliko simpatij in zavezništev pri mnogih državah, kjer smo usklajevali različne težke dosjeje ali pa rešitve, kjer smo nastopali nevtralno, da je na nek način tudi evropski tisk, ki je običajno zelo neizprosen do predsedstev, slovensko predsedovanje v veliki večini ali pa praktično v celoti ocenil pozitivno in da so tudi tisti, ki so na začetku izražali neko skepso do naših prioritet, na koncu priznali, da so bile prioritete izvedene v celoti in da tudi za ta zaplet, ki je nastal pri ratifikaciji Lizbonske reformne pogodbe na Irskem, Slovenija v nobenem primeru ni nič kriva. Predsedovanje smo izkoristili kot priložnost, ne samo kot neko dolžnost in obveznost, ki čaka vsako državo članico. Vse dodane vrednosti, ki jo je Slovenija dobila s tem predsedovanjem, v številkah ni možno izmeriti. Dejstvo je, da se bo iz teh izkušenj, iz tega znanja, ki se je nabralo v tisočih, ki so tukaj sodelovali in so zaposleni v slovenski državni upravi, v diplomaciji, vseh, ki so tukaj sodelovali, da se bo iz tega znanja dalo graditi tudi v prihodnje, da Slovenija pozna Evropsko unijo zdaj v detajle, da ne pozna samo evropskih institucij. Pozna tudi to, kako dihajo posamične države članice, pozna njihove probleme, pozna njihove prednosti, pozna njihove dobre prakse, veliko tega je možno prenašati v naš razvojni izziv v prihodnje. To je zelo veliko kapital. Na nek način je tudi samo to vodenje vseh teh dogodkov pri številnih mojih sodelavcih v državni upravi, ki so prej sodelovali kot eni med mnogimi na teh sestankih, vzpostavilo tudi neka nova znanja, neko novo samozavest, drugače lahko nastopajo zdaj, odkrili so nove priložnosti, ki jih, glede na to, da smo bili v položaju, ko smo se morali obnašati zelo nevtralno, niso mogli izkoristiti, lahko izkoristijo zdaj po koncu predsedovanja, in vse to so stvari, ki jih bo mogoče zmeriti in stehtati šele v prihodnje. Naj ob koncu izkoristim oziroma dovolite mi, da izkoristim še to zadnjo minuto tudi za zahvalo Državnemu zboru. Bilo je nekaj zelo pomembnih dogodkov, ki jih je organiziral Državni zbor v času slovenskega predsedovanja. Ti dogodki so bili zelo opazni, tako tisti, ki so bili organizirani tukaj, kot tisti, ki so bili organizirani v Bruslju. V Evropskem parlamentu si je Državni pridobil ne samo veliko simpatij, ampak tudi nek ugled nekoga, ki mu je mogoče zaupati organizacijo ne samo nekega zahtevnega dogodka v logističnem smislu, ampak tudi vsebinsko zahtevnega. Pravzaprav smo ob teh pohvalah, ki smo jih slišali ob predstaviti rezultata slovenskega predsedovanja v Evropskem parlamentu, slišali tudi veliko pohval na vaš račun glede na to, da niste bili takrat prisotni, jih zdaj prenašam vam. Hvala lepa.
Hvala predsedniku Vlade. Poročilo sta obravnavala Odbor za zadeve Evropske unije in Odbor za zunanjo politiko. Besedo dajem predsedniku Odbora za zadeve Evropske unije gospodu Antonu Kokalju za obrazložitev poročila matičnega delovnega telesa. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik Vlade, spoštovane ministrice in ministri, spoštovani gospod predsednik Državnega zbora, kolegice in kolegi! Odbor za zadeve Evropske unije je na svoji 39. nujni seji 16.7. pod 1. točko dnevnega reda obravnaval Poročilo o predsedovanju Slovenije Svetu Evropske unije od 1. januarja do 30. junija 2008, s sklepi Evropskega sveta z dne 19. in 20. junija 2008. Predstavnica Vlade državna sekretarka za evropske zadeve Barbara Borota je najprej predstavila poročilo o predsedovanju in izpostavila petplastno organizacijsko strukturo slovenskega predsedstva. V času slovenskega predsedovanja je bil zagnan drugi cikel lizbonske strategije z uvedbo pete svoboščine. Glede podnebno-energetskega paketa je bila sprejeta časovnica s temeljnimi načeli. S sklepom z junijskem zasedanja Evropskega sveta pa je bila priložena izjava o Zahodnem Balkanu, kar je poseben dosežek slovenskega predsedovanja za to področje. Slovenija je tudi aktivno spremljala postopke ratifikacije Lizbonske pogodbe v ostalih državah članicah. Izpostavila je tudi dejstvo, da so bila v letu medkulturnega dialoga podpisana tudi pisma o nameri za ustanovitev sredozemske univerze s sedežem v Sloveniji. Državna sekretarka je podala ugotovitev, da je bil dosežen preboj tudi na številnih dosjejih iz več let. Državna sekretarka za evropske zadeve je posebej izpostavila tudi dosežke junijskega zasedanja Evropskega sveta, ki je obravnaval problem visokih cen nafte in hrane. Predsedniki držav in vlad so s sklepi želeli spodbuditi k bolj konsistentnemu spremljanju zalog nafte. Evropska unija se je odločila še naprej vlagati v boju proti revščini. Izoblikovana je bila zaveza k iskanju rešitev v luči zavrnilnega referenduma o Lizbonski pogodbi na Irskem. Slovenski prispevek pa se v sklepih zasedanja kaže ne le v že omenjeni izjavi o zahodnem Balkanu, pač pa tudi ob ponovni zavezi, da se sedeže evropskih agencij prednostno dodeljuje novim državam članicam. V nadaljevanju so bistvene dosežke predsedovanja na svojih področjih predstavili še nekateri ministri. Ministrica za visoko šolstvo znanost in tehnologijo Mojca Kucler Dolinar je med drugim izpostavila ustanovitev in določitev sedeža Evropskega inštituta za inovacije in tehnologijo. Ministrica za zdravje Zofija Mazej Kukovič je kot bistven dosežek navedla uvedbo problematike boja proti raku kot stalne politične teme. Minister brez listnice v Službi vlade za razvoj prof. dr. Žiga Turk se je osredotočil na poudarke ustvarjalnosti, ki jih brez slovenskega prispevka v nadaljnjih pristopih k lizbonski strategiji ne bi bilo. Minister za promet mag. Radovan Žerjav je za ključni dosežek na svojem področju navedel implementacijsko uredbo projekta Galileo in začetek pogajanj o transportni skupnosti z državami zahodnega Balkana. Predstavnica Ministrstva za zunanje zadeve mag. Anita Pipan je predstavila zunanjepolitično dimenzijo delovanja Slovenije s poudarkom na zahodnem Balkanu. Državni sekretar na Ministrstvu za pravosodje Robert Marolt je izpostavil napredek pri pogajanjih o okvirnem sklepu o Eurojustu in o priznavanju sodb izdanih v nenavzočnosti. Mag. Marko Starman, državni sekretar Službe vlade za razvoj, pa je poudaril tudi evroregionalni vidik slovenskega delovanja v času predsedovanja. Mnenje k poročilu o predsedovanju Slovenije Svetu Evropske unije od 1. januarja do 30. junija je v imenu Komisije za mednarodne odnose in evropske zadeve Državnega sveta predstavil njen predsednik Vincenc Otoničar. Poudaril je ugotovitev, da je iz poročila izpadla navedba Državnega sveta kot enakovrednega soorganizatorja aktivnosti na parlamentarni ravni. Hkrati pa je želela Komisija za mednarodne odnose in evropske zadeve izreči pohvalo in čestitati vsem, ki so pri tej nalogi sodelovali. V razpravi sem kot predsednik odbora Vladi postavil dve vprašanji, in sicer sem želel oceno Vlade glede povezovanja med inštitucijami Evropske unije in državljani. Člane odbora je v razpravi predvsem zanimalo, ali je Slovenija zadosti izkoristila prednosti predsedovanja in koliko je bila uspešna glede kriznih žarišč po svetu v vlogi predsedujoče. Ob koncu razprave sem ugotovil, da se je Odbor za zadeve Evropske unije na 39. nujni seji 16. julija 2008 seznanil s Poročilom o predsedovanju Slovenije Svetu Evropske unije od 1. januarja [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]do 30. junija 2008, s sklepi Evropskega sveta z dne 19. in 20. junija 2008.
Hvala. Besedo dajem predsedniku Odbora za zunanjo politiko gospodu Jožefu Jerovšku za predstavitev poročila matičnega delovnega telesa. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovani gospod predsednik, gospod predsednik Vlade s člani Vlade, spoštovane kolegice in kolegi! Odbor za zunanjo politiko je na svoji 97. nujni seji 16. julija obravnaval Poročilo o predsedovanju Slovenije Svetu EU od 1. januarja do 30. junija 2008 s sklepi Evropskega sveta z dne 19. in 20. junija. Uvodoma je minister za zunanje zadeve dr. Dimitrij Rupel predstavil poročilo o uresničenih prednostnih nalogah slovenskega predsedovanja Svetu Evropske unije na področju zunanjih zadev. Glede Lizbonske pogodbe je povedal, da je bila do zaključka našega predsedovanja ratificirana v 19 državah članicah Evropske unije, potem pa so po irskem referendumu pogodbo ratificirale še tri države članice. Na področju širitve je bil eden poglavitnih ciljev slovenskega predsedstva stabilizacija zahodnega Balkana s pomočjo približevanja te regije Evropski uniji. Pri tem je med glavnimi dosežki slovenskega predsedovanja minister izpostavil začetek pogajanj z državami zahodnega Balkana [[...]] [[Nerazumljivo.]] olajšave in podpis stabilizacijsko pridružitvenih sporazumov s Srbijo 19. aprila 2008 ter z Bosno in Hercegovino 16. junija 2008. Ob razglasitvi neodvisnosti Republike Kosovo 17. februarja je Evropska unija ohranila enotnost in potrdila zavezanost o ohranjanju stabilnosti regije in navzočnosti Evropske unije na Kosovu. V času slovenskega predsedovanja je Svet Evropske unije odprl štiri pogajalska poglavja s Hrvaško ter dve poglavji s Turčijo. Na področju evropske sosedske politike si je slovensko predsedstvo prizadevalo za [[...]] [[Nerazumljivo.]] v enotnem političnem okviru upoštevanje individualnega pristopa do vsake države, ki sodeluje v tej politiki. Ob tem je minister Rupel povedal, da sta bili med drugim predstavljeni poljsko-švedska pobuda za ustanovitev Vzhodnega partnerstva in pobuda z Unijo za Sredozemlje. V okviru slednje pobude je eden od konkretnih rezultatov tudi projekt Evro-sredozemske univerze s sedežem v Piranu. Poleg tega je slovensko predsedstvo uspelo pri odločitvi, da se Uniji za Sredozemlje pridružijo tudi Hrvaška, Črna gora, Bosna in Hercegovina ter Monako. Slovensko predsedstvo si je v času predsedovanja prizadevalo za vzpostavitev in poglobitev strateških partnerstev v okviru česar so potekali vrh EU-Japonska, vrh EU-latinskoameriške in karibske države, vrh EU - ZDA in vrh EU - Rusija, za katerega je slovensko predsedstvo doseglo mandat za začetek pogajanj o novem sporazumu o strateškem partnerstvu. Na področju razvojnega sodelovanja so bili sprejeti sklepi glede izpolnjevanja razvojnih ciljev tisočletja. Posebna pozornost je bila posvečena uresničevanju pravic otrok in položaj žensk v oboroženih spopadih. Mnenje Komisije Državnega sveta za mednarodne odnose in evropske zadeve je predstavil državni svetnik Vincenc Otoničar. V razpravi, ki je sledila, je Jožef Jerovšek, predsednik odbora, izpostavil pozitivne odmeve na slovensko predsedovanje s strani predsednikov vlad, zunanjih ministrov držav članic Evropske unije, s strani komisarja Evropske komisije ter s strani veleposlanikov držav članic Evropske unije in drugih držav. Obenem je poudaril, da je na področju zunanje politike izjemno pomembna okvirna enotnost, ki jo je slovensko predsedstvo doseglo pri razglasitvi neodvisnosti Republike Kosovo. Slovenija je zaradi predsedovanja Svetu Evrope postala prepoznavna kot uspešna, zanesljiva, dobro organizirana država, kar se bo pozitivno odrazilo predvsem na turističnem in gospodarskem področju kakor tudi v večji teži Slovenije v mednarodni skupnosti. Članica odbora Majda Zupan je izrazila zadovoljstvo, da je bilo predsedovanje Svetu Evropske unije speljano uspešno, pri čemer je izpostavila stabilizacijo razmer na zahodnem Balkanu in medkulturni dialog. Naknadno je ob glasovanju o naslednji točki, to je o predlogu deklaracije o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije, član odbora Jožef Školč izrazil mnenje o nepotrebnosti obravnave poročila o predsedovanju in sklepov Evropskega sveta na izredni seji Državnega zbora ter predlagal umik te razprave s seje Državnega zbora. Predsednik odbora, Jerovšek, je nasprotoval takšnemu predlogu in izrazil mnenje, da gre pri tem za poskus negiranja in zamolčevanja uspešnega predsedovanja Slovenije Svetu Evropske unije pred slovensko javnostjo. V krajši razpravi, ki je sledila, sta takšnemu predlogu nasprotovala tudi člana odbora Branko Grims in Milenko Ziherl. Po končani razpravi smo ugotovili, da je Odbor za zunanjo politiko na svojem področju se seznanil s poročilom o predsedovanju. Hvala lepa.
Hvala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Boštjan Zagorac bo prestavil stališče Poslanske skupine Lipa. Prosim.
Hvala za besedo. Spoštovani gospod predsednik. Če mi dovolite, bi v imenu Poslanske skupine Lipa, najprej izrazil čestitke. Čestitke državljankam in državljanom Republike Slovenije za njihovo držo, njihov vpliv na predsedovanje Slovenije Evropski uniji. Nenazadnje je treba povedati, da je Evropski uniji predsedovala v tem mandatu, v teh šestih mesecih Republika Slovenija. Vse, kar bomo slišali kasneje, vse kar, smo slišali do sedaj, je hvalospev določeni politični opciji. Ampak, če smo pošteni, tudi če bi zmagal oziroma bi bil mandat za sestavo Vlade v tem mandatu Peter Klepec, bi Peter Klepec kot politična opcija predsedoval Evropski uniji. To ni priboril Janez Janša, to ni priborila SDS, to je bilo določeno že prej. Zato iskrene čestitke državljankam in državljanom in vsi, ki jih ne spoštujete in skačete v besedo državljank in državljanom, je to vaš problem in vaš odnos. Evropski uniji je predsedovala Republika Slovenija; nobena politična stranka, ampak še enkrat poudarjam, Republika Slovenija. Kar se tiče samega poročila, kot smo ga dobili na mizo, ga lahko gledamo oziroma smo ga v Poslanski skupini Lipa gledali z dveh zornih kotov, kar se mi zdi, da je prav. Prvi zorni je ta politični vidik predsedovanja Evropski uniji, in drugi zorni je ta realen, življenjski vidik predsedovanja Evropski uniji. Kaj se je ljudem resnično zgodilo s tem, ko je Slovenija, še enkrat poudarjam Slovenija, ne vlada Janeza Janše, predsedovala Evropski uniji? Ampak če se vrnem k tistemu prvemu, političnemu, kajti tukaj, v tej dvorani smo samo politiki. Prav je, da smo predsedovali, prav je, da smo predsedovali na način, kot smo predsedovali. Žalostno je, da smo predsedovali v največji meri, vsaj v 70%, na način, kot nam je dirigiral nekdo drug. Mi smo samo predsedovali. Enako zgodbo lahko obrnem v ta parlament in rečem, saj tukaj ni poslanca vladne koalicije s strani stranke SDS, ki bi glasoval po svoji vesti, ampak tako, kot mu narekujejo. In enako je bilo naše predsedovanje Evropski uniji. Če grem na zahodni Balkan in na Kosovo, ki si ga boste kitili, kot samostojno državo - veste, tudi če ne bi Slovenija predsedovala, če bi predsedoval Peter Klepec ali katerakoli druga država, bi Kosovo bilo samostojno. Bodimo pošteni in dajmo si roko na srce, to ni bila naša želja, to je bila želja nekega drugega cilja. In Kosovo je danes samostojno, ne glede na to, kaj si kdorkoli misli v tej dvorani. Ratifikacija Lizbonske pogodbe je tisti minus, ki bi si ga lahko pripisali kot politično predsedujoča država, ker ni bila sprejeta. Morebiti smo naredili premalo na Irskem za to, da bi prepričali ljudi, kot predsedujoči, kot se radi pohvalimo, zato, da bi sprejeli Lizbonsko pogodbo. Torej, kolikor imamo minusov, toliko imamo plusov v tem času našega predsedovanja. Lahko bi se odločil celo in bi šel po ministrstvih, kaj je kateri minister naredil za to, da bi to predsedovanje Evropski uniji bilo čimbolj prepoznavno. Ampak, dotaknil se bom samo pozitivnih lastnosti, da ne boste rekli, da vedno grajam. In bom rekel, dva ministra sta tista, ki ju je treba mogoče eksponirati v pozitivnem smislu. To sta minister Jarc in minister Žerjav. Onadva sta bila edina, ki sta "visoke", v narekovajih, čeprav so po višini več ali manj vsi nižji od mene, predstavnike Evropske unije povabila tudi kam drugam kot v gabarite Brda pri Kranju. Dovolila - se opravičujem gospod Erjavec, tudi vi ste bili v Podčetrtku, dobro, da ste me opomnili - in pa minister Erjavec, ki jih je povabil kam drugam, kot v gabarite, bom rekel, evropskega Brda pri Kranju, ampak še tisto je bil izlet. Ostala dva ministra sta si vzela čas in sta predstavila tudi severnovzhodni del Slovenije, kjer so ti "visoki", v narekovajih, predstavniki Evropske unije imeli možnost ne samo videti lepote in okusiti lepote severnovzhodne Slovenije, ampak tudi videti, kako tam ljudje dejansko živijo. Kajti v gabaritih Brda pri Kranju živijo vsi krasno in lepo, tam rožice cveto tudi po neurju - zato, ker se dnevno menjujejo. Tako, da govoriti o tem, da smo karkoli predstavili komurkoli o Sloveniji, se mi zdi nerealno, nepošteno in sami veste, da ni tako. Če grem na življenjski aspekt predsedovanja Slovenije Evropski uniji, se pravi, tisti realen, ki ga čutijo ljudje, ki se vsak zbujajo, gredo v službo, če jo imajo, če je nimajo, so doma in iščejo službo - tam je pa zgodba čisto drugačna. Slovenska reprezentanca ni bila na evropske prvenstvu, kruh se je podražil, mleko se je podražilo, elektrika se je podražila, gospod Koletnik je še vedno predsednik dravskih elektrarn. Jaz ne vem, kaj je bilo za ljudi, za njihovo realno življenje, tako dobro narejenega s tem predsedovanjem Evropske unije. Danes, ko vas pogledam tukaj po dvorani, predvsem iz vladne koalicije, se mi zdi, da ste se zjutraj slišali po telefonu in ste se zmenili, kako se boste oblekli. Vsi imate te krasne kravate z znakom predsedovanja Slovenije Evropski uniji, ki so stale toliko, da bi lahko draginjski dodatek, ki ste si ga "nabasali" na hrbet, uvedli tudi invalide. [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]se hvalite, sam moram reči, da je nimam, in če bi jo imel, bi jo z veseljem vrnil predsedniku Vlade, ki je izgleda pobegnil, ko je slišal, da bo govoril kdo iz stranke Lipa oziroma iz opozicije, ker ste za njih porabili toliko denarja, kolikor bi stal vnos invalidov v ta draginjski dodatek. Porabili smo 62 milijonov evrov, kar se kiti ta Vlada, da je to najmanj denarja, kot ga je katerikoli predsedujoča. To je realnost predsedovanja. Nekdo bo rekel, naredili smo si slavospev, poznajo nas. Včeraj sem spremljal slovenske medije in od šestih tujcev jih pet ni imelo pojma, kdo je to Slovenija. Moram pa reči, da med temi petimi so trije vedeli, kdo je Urška Bačovnik. Ne Janez Janša, Urška Bačovnik, mlada dama, zelo "fletna", ki je sedela zraven Janeza Janše na nekem odru. Zato govoriti, da je karkoli ta vlada naredila za predsedovanje v Evropski uniji, za promocijo Slovenije, je popolna neumnost. Še enkrat bi rad poudaril. Slovenija bi predsedovala Evropski uniji, tudi če bi na volitvah zmagal Peter Klepec. Mi nismo dobili predsedovanja zato, ker je zmagal Janez Janša. Zato, ker je Janez Janša tisti, ki sestavlja Vlado. To je bilo dogovorjeno že prej, to je višja sila, to je sila, na katero ne mi, ne vi, nimamo vpliva. Zato se kititi s kakršnimikoli uspehi je popolna neumnost. Tudi če se vrnem na področje politike, kot politik je rezultat 1:1. Kosovo je bila višja sila, lahko si jo pripisujete oziroma si jo pripisujemo kot Slovenci, ali je bila dobra ali slaba bodo odločili ljudje nekoč kasneje. Lizbona je bil pa tisti minus na Irskem, nula, nula. Torej rezime vsega tega poročila je biti neodločen na političnem področju, na življenjskem področju pa smo slišali, nič se ni spremenilo. Toča je ravno tako žgala po Sloveniji, kruh je dražji, mleko je dražje, življenje je težje pod vladavino te vlade. Edina stvar, ki bi jo lahko mogoče pripisali vladavini SDS-a v tej državi, je, da tako slabo kot je bilo v tej vladi ne bo več nikoli. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospa Maria Pozsonec, ki bo govorila v imenu Poslanske skupine Narodnih skupnosti. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem vašim gostom in lep pozdrav kolegicam in kolegom! Bi najprej izrazila čestitke političnemu vodstvu Slovenije in tudi prebivalcem Slovenije za opravljeno nalogo. Mislim, da so zaslužili. Slovenija, ki je skupaj z Nemčijo in Portugalsko pripravila osemnajstmesečni program predsedovanja Svetu Evrope, je med letošnjim 1. januarjem in 30. junijem izvajala zastavljeni program in tako uspešno vodila to evropsko integracijo. Ob tem si je za svoje polletno predsedovanje kot prioritetne naloge postavila prihodnost Evropske unije, energetsko-podnebni paket, lizbonsko strategijo, širitvene in medsosedske politike ter medkulturni dialog. Letos je namreč evropsko leto medkulturnega dialoga. Med slovenskim predsedovanjem je v okviru tega gotovo najbolj odmevala ustanovitev evropsko-sredozemske univerze v Portorožu. Slovenija je na področju medkulturnega dialoga pripravila še več drugih pobud in dogodkov. Žal smo bili pri tem tako italijanska in madžarska narodna skupnost kot njuni pripadniki nekoliko pozabljeni. Prenovljena lizbonska strategija je v tem času uspešno vstopila v drugo triletno obdobje z uvedbo pete svoboščine tega pretoka znanja. Tako imenovani ljubljanski proces, povezan z evropskim raziskovalnim prostorom, je tudi odprl vrata v evropski institut za inovacije in tehnologijo v Budimpešti. Na socialno-delovnem področju pa so končno sprejeli direktivi o delovnem času in delovnih pogojih začasnih delavcev. Podnebne spremembe nas, kot kaže strahovita škoda po zadnjih neurjih v državi, vse bolj prizadenejo. Tudi zaradi tega je potreben dogovor o energetsko-podnebnem paketu, ki naj bi ga sprejeli do konca leta. Prihodnost EU je po zadnjih dogajanjih vsaj deloma povezana še z drugo prioriteto med slovenskim predsedovanjem v Svetu EU, s širitvijo EU na zahodni Balkan in medsosedsko politiko. Do 30. junija je Lizbonsko pogodbo ratificiralo 19 držav članic, vendar je neuspeli referendum na Irskem v ta proces vnesel veliko negotovosti in vprašanj. Nekateri zaradi tega pod vprašaj postavljajo nadaljnjo širitev EU, čeprav se pristopna pogajanja s Hrvaško in Turčijo nadaljujejo. V času slovenskega predsedovanja Svetu EU so potrdili evropsko perspektivo zahodnega Balkana. Sklenjena je bila mreža stabilizacijsko pridružitvenih sporazumov z vsemi državami v regiji, razen s Kosovom. Začel pa se je tudi dialog o vizumski liberalizaciji. Mislim, da naštete dogodke upravičuje to, da s ponosom gledamo na Slovenijo, ki je bila sposobna vse to izvesti. Hvala lepa.
Hvala. Mag. Branko Grims bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Spoštovani! Vsem prav lep pozdrav! Ta pozdrav ne velja samo zbranim v dvorani. V imenu SDS gre ta pozdrav prav vsem doma in v tujini, ki so bili kakorkoli udeleženi pri vodenju EU, pri našem zgodovinskem dejanju, ko smo storili vse, da se postavimo ob bok drugim starim članicam EU. in to lahko izrečem v trenutku, ko lahko že ugotovimo, da je bilo to vodenje pravilna odločitev in uspešno. Samo dvakrat v zgodovini, gospe in gospodje, so bile dlje časa vse luči sveta uprte v Slovenijo. Samo dvakrat v svoji zgodovini je bila samostojna Slovenija veliki igralec na svetovni šahovnici politike. Prvič, ko so po njej pod znakom rdeče zvezde zagrmeli tanki okupatorja, ki smo se jim uspešno uprli, osamosvojitveni vojni. In drugič, ko smo vodili EU. Odločitev za vodenje EU v resnici ni bila sprejeta prej. Sprejeta je bila v tem mandatu s strani tega parlamenta, s strani te koalicije in nikakor ni bila povsem soglasna. Ta odločitev je bila dvakrat pravilna in dvakrat dragocena. To je danes že mogoče reči z vso odgovornostjo. Prvič, zato ker smo dosegli temeljni cilj, to je zunanjepolitična uveljavitev Slovenije v tujini in njena večja prepoznavnost. In drugič, vsaj tako pomemben cilj pa je notranjepolitični, ki se ga morda tisti trenutek, ko smo se odločali za to, še nismo niti zavedali, saj nismo mogli vedeti, kakšno bo ravnanje posameznih političnih sil v Sloveniji. Ta notranjepolitični cilj, ki je bil dosežen, pa je bistveno večja transparentnost sistema vrednot, odločitev in dejanj posameznih političnih sil v Sloveniji. To je zelo dragocen trenutek, ki je bil v preteklosti dosežen izjemno redko, zlasti zaradi tega, ker, kot se danes povsem jasno vidi, s tajkunskim kapitalom povezanega totalnega, da ne rečem totalitarnega, obvladovanja večine osrednjih medijev s strani strank tako imenovane tranzicijske levice, na čelu s SD, je ta sistem vrednost in konkretnih dejanj izjemno težko predstaviti javnosti. Politologija ne samo v Sloveniji, na slovenskih univerzah, ampak tudi v tujini, če preberete kakšen učbenik iz Oxforda ali pa Yeala, uči, da je vedno politologija primerjalna. Zato dovolite, da potegnem nekaj paralel. Prvo je na nek način predstavil že eden od predgovornikov, ko je začel z grmenjem, kako je pravzaprav uspešno vodenje Evropske unije zasluga vseh in vsakogar. Veste, to je približno toliko verodostojno kot tisto, da je človek, ki je samo nekaj mesecev pred prvimi demokratičnimi volitvami zbranim železarjem na Jesenicah grmel, da nekateri v Sloveniji res sanjajo o samostojni Sloveniji, ampak tega jim nikoli ne bomo dovolili, ker mi vemo, da je naša edina domovina Jugoslavija, s strani mnogih bil kasneje razglašen za najbolj zasluženega za slovensko samostojnost. V resnici je edina paralela, ki jo je verodostojno mogoče izreči, da je v času slovenske osamosvojitve in v času vodenja Evropske unije bil na ključnem političnem mestu isti človek: to je predsednik Vlade gospod Janez Janša. V tem je ta simbolika res velika. V drugem pa je stvar precej drugačna, gospe in gospodje. Dovolite, da to tudi argumentiram. Zakaj sem opozoril, da je bil vsaj tako pomemben kot uveljavitev Slovenije v tujini, kot temeljni politični cilj, drugi dosežek, to je razgalitev sistema vrednot in dejanj. Zaradi tega, ker se je treba spomniti, kaj se je po sprejeti odločitvi za vodenje Evropske unije tu še dogajalo. Potekale so priprave, obsežne priprave, v katerih je sodelovala tako Vlada kot tudi parlament, to se dostikrat pozablja, s svojimi strokovnimi službami, bilo je angažiranih več 100 ljudi že v začetni fazi, kasneje celo več tisoč doma in v tujini. Vsem tem gre v resnici iskrena zahvala za uspešno izvedbo tega dejanja. Politično vodeno je bilo to s strani sedanje koalicije. Zasluge za to, gospe in gospodje, ki si jih danes pripenjajo vsi po dolgem in počez, bi pa spomnil, da so se opredelile na tisti zadnji seji, veliki izredni seji pred začetkom vodenja Evropske unije, ko je gospod predsednik Vlade vezal svojo zaupnico na vprašanje vodenja Evropske unije. Takrat, gospe in gospodje, je kompletna opozicija ponujeno roko lahkomiselno zavrnila. To se pravim s tem je prepustila koaliciji, da sprejme vso odgovornost, in jo je ta tudi sprejela, za vodenje Evropske unije, njim pa preostane samo in izključno odgovornost za tista dejanja, ki so bila vezana na njihov politični krog v času priprav in tudi v času samega vodenja Evropske unije. Kakršnokoli sprenevedanje o tem je odveč. Spomnil bi celo, da je bilo iz krogov okoli opozicije tudi v samem parlamentu slišati celo izjave, da bi Slovenija morala svoje vodenje kar prepustiti prvi naslednji, torej Franciji. V luči sedanjega dne je najbrž to nekaj, kar skorja ne zasluži kakšnega komentarja. Ob tem, ko je bila celotna Vlada, celoten parlament in še mnogi posamezniki v različnih službah polno angažirani pri pripravah vodenja Evropske unije in so to na nek način tik pred začetkom vodenja tudi uspešno okronali z vstopom v schengen, ki sicer ni bil sam neposredno sestavni del vodenja Evropske unije, je pa izjemno strateško pomemben, saj smo s tem stopili kot slovenski narod v prostor, ko smo končno skupaj z zamejskimi Slovenci vsi v enotnem političnem prostoru, eni mednarodni skupnosti, brez da bi nas ločevale fizične meje. Zgodovinskost tega dogodka, ki nikakor ni bil tako samoumeven, kot se spet poskuša dostikrat reči in imajo za uspeh vstopa v schengen že v tem trenutku veliko zaslugo prav naša diplomacija in pa še posebej minister za notranje zadeve gospod Mate, skupaj s še nekaterimi kolegi in ministri. Zgodovinskost tega dogodka bo očitna šele čez dalj časa. Sam sem se o tem lahko prepričal pri obisku pri zamejskih Slovencih v Italiji, v Terskih dolinah, ko so dejali, da sedaj tudi največji nasprotniki slovenstva po vstopu Slovenije v schengen, po tem, ko je Slovenija prevzela vodenje Evropske unije, iznenada so samo še tiho. To je nekaj, kar pomeni zelo, zelo veliko. Pa če se vrnemo nazaj, v čas teh priprav. Medtem ko so bili eni polno angažirani pri pripravah na vodenje Evropske unije, so bili drugi tudi polno angažirani. In so šle v tujino neresnice o tem, kako v Sloveniji tisti, ki so bili preneseni iz enega registra, registra s stalnim prebivanjem, v register tujcev brez stalnega prebivališča, grozno trpijo, kako je tukaj 18 tisoč tako imenovanih izbrisanih in kako se jim dogaja neizmerna krivica in smo na to morali dajati različna pojasnila. V tem času se je celo isto jesen pred predsedovanjem organiziral njihov izlet v Bruselj, ki se je pa silno neslavno končal, kajti tam so pač predložili slovenske potne liste in potem jih nihče več relevantno ni bil pripravljen sprejeti, kajti v tujini pojem "erased" pomeni nekdo, ki nima nobenega statusa, še najmanj pa seveda potni list države, iz katere prihaja, in je s tem ogromno manipulacije. No, ampak to pojasnjevanje je jemalo ogromno energije, še zlasti zato, ker je bilo kombinirano z neresnicami, da ne rečem lažmi, o tem, kako naj bi v Sloveniji Rome masovno zapirali v nekakšna koncentracijska taborišča. Na to je odgovarjal predsednik Vlade celo na nekaterih največjih srečanjih, recimo v Rigi. Tudi sam osebno sem moral to pojasnjevati na nekaterih mednarodnih srečanjih, povezanih s parlamentarno skupščino zveze Nato, in podobno neresnico, tisto, ki pa je v resnici naredila največ politične škode in je bila tudi namerno lansirana celo 2-krat, zadnjič na predvečer samega začetka vodenja Evropske unije, o tem, kako naj bi ta vlada in ta koalicija strahotno grobo cenzurirala vse slovenske medije. Po tem, ko smo na tako imenovani protitajkunski seji razgrnili materialne dokaze in ko je celo ta parlament, gospe in gospodje, da vas spomnim, sprejel sklep, s katerim je opredelil, da v Sloveniji svobodo javne besede ogroža zgolj in edino koncentracija netransparentnega kapitala na kakšni "kaselc firmi", po domače povedano, je seveda jasno, da je bilo vse to popolnoma neresnično. Ampak vrglo je pa zelo velik madež na Slovenijo, na čas pred njenim predsedovanjem. In spomnil bi, da v tisti sporni peticiji, za katero se je tako grdo zlorabilo dragocen inštitut novinarske solidarnosti, je celo pisalo, da je ta država neprimerna za vodenje Evropske unije. Ta država. Država pa smo mi vsi, gospe in gospodje, vključno z materjo tistega, ki je to napisal, in naj se z njo pač pogovori o tem, kakšno krivico ji je storil. No, vendar to tudi z začetkom vodenja Evropske unije ni bilo dokončano. Ves čas se je poskušalo v tujini blatiti našo domovino, da bi en del tega blata vrgli tudi na vlado in zlasti na njenega predsednika. To je bila rdeča nit ali pa da ne rečem kar "šlager sezone" vodenja Evropske unije. Odražal se je na različne načine ne samo s temi tremi, ki sem jih že naštel, torej s tako imenovanimi izbrisanimi, neresnicami, povezanih z Romi, ki so mimogrede Slovenijo kasneje na svojem kongresu razglasili za Romom najbolj prijazno državo. O tem pa se seveda potem ni govorilo. In povezanih s tako imenovano cenzuro. Ampak tudi kasneje, kajti spomnil bi, da je v začetku vodenja Evropske unije prišlo do dogajanja, ki postavlja pod vprašaj nekatere profesionalne norme in tudi nekatera temeljna etična vprašanja, vrednote, na katerih je utemeljena naša država. Poglejte. Objavljen je bil, hkrati v Politiki in v Dnevniku v Sloveniji, dokument iz zunanjega ministrstva. Neka depeša, v kateri so bile pač napisane želje Združenih držav Amerike, povezane z našim vodenjem. Namesto da bi se pravilno zapisalo, da je pač to na nek način tudi priznanje našemu vodenju, saj vendar če ne bi bili pomembni, jim nihče teh želja sploh ne bi sporočil, ampak se je temu pripisovalo nepredstavljive dimenzije, kako je to kronski dokaz, da je cela Slovenija zgolj lakaj neke svetovne velesile, kako nimamo nobene svoje politike, nobenega poguma, kakšne bombastične besede so padale tudi v tem parlamentu. In kaj je to v resnici povzročilo? V resnici je to povzročilo, prav to napihovanje pomena tega dokumenta, da je prišlo celo do ogrožanja slovenske imovine, slovenskega premoženja in celo slovenskih ljudi v eni od republik bivše Jugoslavije, konkretno v Srbiji. In takrat, ko se je to zgodilo, so pa vsi dali kot običajno glavo med ramena, pa "šibali". Slovenija pa je lahko kot predsedujoča Evropski uniji reševala, kar se je rešiti dalo. Kakšna nacionalna sramota za tiste, ki so, prvič, kršili profesionalno etiko in ta dokument posredovali in, drugič, kakšna sramota za tiste, ki so to objavili in potem predvsem komentirali na takšen način, kot sem opisal. In še enkrat poudarjam, napoved tega dogodka je bila pa dan prej na srbskih spletnih straneh uradne srbske vlade. Kakšne dimenzije ima to in komu je v korist, kdo tudi v Sloveniji deluje, pa prepuščam vaši sodbi. Vendar tudi tukaj še ni bilo zadeve konec. V isti kontekst bi sam osebno dal še eno zgodbo, povezano zopet z istimi političnimi silami. Vsi dobro veste, da je Slovenija v tem trenutku še vedno pod grožnjo izjemno hude tožbe, ker je poslanec SD-ja gospod Cvikl, novokomponirani narodni heroj Pahorjheve SD, zlorabil institucijo Državnega zbora in v času našega predsedovanja Evropske unije omogočil vpogled v zaupne dokumente Patrie konkurenčni firmi. Lahko se zgodi, ta nevarnost še ni mimo, da bo Slovenija predmet večstomilijonske tožbe v evrih. V kuloarjih Nata se govori o 800-milijonski tožbi. Ali se zavedate, da je s tem ta človek ne samo grobo kršil zaupanje državljank in državljanov, ki ga ima kot poslanec, ampak da je grobo zlorabil tudi ugled Državnega zbora, te institucije države, in hkrati ogrozil blagostanje slovenskih državljank in državljanov? Od kod pa mislite, da bomo vzeli ta denar, če bo treba plačati to odškodnino? Ali mislite, da ga bo on plačal ali pa njegova SD iz svojega žepa? Ja, pa ja. Vsi davkoplačevalci bomo to plačevali in zaradi tega ne bo novih bolnic, ne bo novih šol in vsega ostalega, kar bi lahko na osnovi doseženega zagotovili slovenskim državljankam in državljanom. To je bila v resnici rdeča nit delovanja opozicije v Sloveniji v času vodenja EU, o katerem se pa, mimogrede, v medijih, ki so tej politični skupini, tranzicijski opoziciji, pa če to rečemo SD, Zares ali LDS, se lahko med seboj porazdelijo, kdo jo bolj obvladuje, o tem nočem soditi, blizu, namreč o tem predsedovanju se je povedalo v medijih izjemno malo. Če pa se je poročalo, se je poročalo nekje odrinjeno, tam ob rob, kot da gre za neko nepomembno dogajanje, ne pa za nekaj, kar bomo v najboljšem primeru doživeli morda spet čez nekaj desetletij, zelo verjetno ob ratifikaciji Lizbonske pogodbe pa sploh nikoli več, kajti v tem primeru Slovenija nikoli več ne bo povsem sama vodila EU, in je torej šlo za enkratno priložnost pred zgodovino. In v vseh državah, gospe in gospodje, z dolgoletno demokratično tradicijo, pa če vzamete sosednjo Italijo, Nemčijo, ZDA, Veliko Britanijo ali pa katerokoli drugo, boste videli, da takrat, ko gre za take odločilne stvari, za enkratne priložnosti, takrat vse relevantne politične sile stopijo skupaj. Tukaj je bila situacija popolnoma nasprotna, kar sem že povedal, in odraža pač sistem vrednot enih in drugih. Sistem vrednot tistih v koaliciji s SDS, ki ji pripadam sam, na čelu, ki smo poskušali graditi ugled Slovenije v tujini in uspešno voditi EU, in drugih, ki so v hlastanju po oblasti bili sposobni polivati neizmerno količino gnojnice po naši državi v tujini, ker so pač računali na določene politične učinke tega početja doma. Ta vrednostna razlika, ta očitna razlika v dejanjih je nekaj, kar bo za vedno ostalo za zgodovino o tem vodenju. Mimogrede, glede poročanja v zvezi vodenjem EU, samo za primerjavo. Ko je šlo za prvo sejo Sveta pod vodstvom predsednika slovenske vlade Janeza Janše, je bila takrat glavna vest, da je menda odstopil nek tožilec, ki je bil mimogrede potem še kakšen mesec dni na tistem mestu, šel je pa na boljše plačano delovno mesto, ampak afera je bila pa dobra. Še večkrat pa se je uporabljalo zgodbe o tem, kako iznenada vsi čutijo veliko potrebno, da bi štrajkali. Nekaj tega je bilo celo res. In zanimivo bi se bilo vprašati, ali so štrajkali zato, ker je Slovenija vodila EU, ali samo zato, ker se bližajo volitve, ali pa zaradi obojega hkrati. Tudi to znanstveno ni mogoče izključiti. Zanimivo pa je, če se ustavim pri tako imenovanem tihem štrajku sodišč, da so začeli štrajkati v trenutku vodenja EU. Takrat bi spomnil, je bil nekajdnevni napovedni štrajk, ob tem ko vsi veste, da nas cela EU spominja, da zaostanki v slovenskem pravosodju pomenijo enega največjih problemov za vprašanje delovanja pravne države v Sloveniji in smo na ta račun davkoplačevalci, torej mi vsi skupaj, iz svojih žepov plačali že kar zajetne odškodnine mnogim, ki niso mogli v razumnem roku uveljaviti svoje ustavne pravice do sojenja oziroma do sodbe oziroma pravice na sodišču v Sloveniji in so pač o tem presojale institucije Evropske unije in Slovenijo kaznovale. Račun smo poravnali davkoplačevalci. In ti ljudje, ki so za to osebno odgovorni, kajti sodniki so za to osebno odgovorni, so v času našega vodenja Evropske unije šli v "štrajk". E, fenomenalno. Koliko je bilo to zdaj koordinirano, koliko je bilo politično motivirano - o tem bo najbrž vsak lahko sodil sam. Vsekakor pa preostane dejstvo, da je bil program slovenskega vodenja Evropski uniji uresničen. In uresničen je bil kljub vsemu temu, kar sem zdaj navedel. In uresničen je bil dobro, gospe in gospodje. To je šele tisto, kar osvetli naše vodenje Evropske unije v pravi luči. Kljub vsemu temu, kljub temu, da se ni samo metalo slovenski vladi polena pod noge, šlo je za pravo balkansko balvan revolucijo v času vodenja Evropske unije, smo svojo nalogo opravili dobro. Poglejmo to z vidika temeljnih poudarkov, ki smo jih imeli. Prvo je bilo vprašanje Lizbonske pogodbe. V času našega vodenja je bila podpisana Lizbonska pogodba. To je neizbrisen podatek za zgodovino. Seveda si tega ne lastimo sami, to je bilo že v pripravi dejansko dalj časa, vendar je piko na i dodalo prav naše vodenje. Zgodba z zavrnitvijo na irskem referendumu je v resnici mnogo manj pomembna, kot se zdi v tem trenutku. Ratifikacija za razliko od podobnih zgod iz preteklosti poteka dalje in poteka uspešno naprej. In velika verjetnost je, da bo sčasoma pač prišlo tudi do spremembe odločitve pri Ircih in s tem bo pač rešeno vprašanje, ki mu je tudi Slovenija dala posebno pozornost. Svojo nalogo je v tem delu brez dvoma uspešno opravila. Drugo je vprašanje energetsko-podnebnih vprašanj. To je nekaj, kar je strateškega pomena, pa se morda dostikrat niti ne zavedamo. Del tega je opravil tudi Državni zbor. Spomnil bi, da smo tudi to kot eno od prioritetnih tem za srečanje evropskih parlamentov opredelili v Državnem zboru. Gre za vprašanje, kako se izogniti črnim scenarijem, po eni strani pomanjkanja energije, po drugi strani pač tople grede in s tem povezanega dviga morske gladine in različnih ujm. V tem primeru bi opozoril, da je prav na seji, ki je bila posvečena temu vprašanju s strani slovenske diplomacije, s strani Slovenije, prišlo do izjemno uspešnega posredovanja. Ker smo lahko zasledili v vseh evropskih medijih, tudi nekateri največji, ki so mimogrede v nekaterih tednih poročali več o slovenskem vodenju Evropske unije kot naši domači, kar je zelo zanimiv "štos", mislim pa, da smo po tem res edinstveni na svetu. Recimo BBC ali CNN sta opozarjala na to, da je bilo dobro posredovanje s strani prav naše vlade in pa naše diplomacije. Za to jim gre zagotovo posebno priznanje. Podobno je vprašanje lizbonske strategije, vprašanje znanosti kot peta kvaliteta. Kot peto odprto možnost, kot peto svobodo Evropske unije smo opredelili prost pretok znanja. Tudi to je nekaj kar bo ostalo za zgodovino. Zahodni Balkan je zgodba, ki jo vsi dobro poznamo. In z njo je žal neločljivo povezana tista nacionalna sramota, o kateri sem govoril malo prej. Ampak osamosvojitev nove države, torej Kosova, ne glede na to, da tam poleg Albancev obstaja še vedno močna tudi srbska manjšina in je bilo to povezano z mnogimi problemi, je tudi v času slovenskega vodenja potekala zelo dobro. Tudi tu je naša diplomacija ustrezno odigrala svojo vlogo in prav tako naše vodenje. In na koncu pa ne nazadnje medkulturni dialog. Pomen medkulturnega dialoga je večji, kot se zdi na prvi pogled, kajti medkulturni dialog je, tako kot recimo Nato kratkoročno in srednjeročno daje več varnosti kot karkoli drugega, je najbrž medkulturni dialog edina rešitev, ki na dolgi rok rešuje probleme konfliktov in zagotavlja svetovni mir in razvoj in trajen razvoj. Tudi temu vprašanju je posvetila prav naša vlada izjemno pozornost. In tudi temu vprašanju je posvetil izjemno pozornost tudi ta parlament. Naredili smo srečanje, za katerega smo tako kot Vlada za večino vsega, kar je opravila, prejeli številna priznanja tudi v tujini in opozorili na mnoge poudarke, ki so doslej pri obravnavi tega področja ostali ob strani, zlasti bi podčrtal v tem trenutku to, da je medkulturni dialog ne nekaj, kar poteka enosmerno, ne more biti samo prilagajanje Evropske unije novim prišlekom, ampak je to dvostranski proces. To se pravi iskreno sprejemanje sogovornika, ki mora biti z obeh strani. To se dostikrat pozablja, bo pa to pri vprašanjih, povezanih z različnimi kulturami, vse bolj aktualno. Da je bilo tudi v tem primeru zelo malo poročanja, je odveč poudarjati. Na srečo je vendarle na osnovi novega zakona nacionalna televizija poskrbela vsaj za neposreden prenos, kdor je imel čas je tukaj lahko odprl okno, da je videl stvari realno brez različnih posegov. Bi pa ob tem odrinjanju teh zgodb, povezanih z našim vodenjem v času Evropske unije ob strani, v nekaterih, nikakor ne vseh, slovenskih medijih spomnil na besede kar predsednika države, ki je dejal, citiram: "Prizadevati si moramo za krepitev vrednote domoljubja pri mladih." Ja, kako pa naj krepimo vrednoto domoljubja pri mladih, če nekatere politične sile v Sloveniji, kot sem opisal, storijo vse, da bi lastno državo, lastno domovino potunkale v blato v tako pomembnem trenutku, kot je vodenje EU, samo zato, da bi iz tega kovale nek svoj pritlehen kratkoročen politični dobiček. Tukaj se vidi ta vrednostna razlika. Eni smo bili pripravljeni se celo odpovedati začetku volilne kampanje, ki so jo drugi vehementno vodili v našem času vodenja EU, čeprav so drugače napovedali, ker smo želeli vse sile usmeriti v vodenje EU, v krepitev ugleda naše države v tujini, drugi so pa vlekli v popolnoma nasprotno smer. To je tista vrednostna razlika, ki jo velja obdržati v spominu. In še za konec. Nekaj se vedno pozablja. Obstaja kar nekaj držav, kjer je v času vodenja EU tista vlada te države še kar uspešno vodila EU, pozabila je pa na lastno državo. Zaradi tega bi lahko veljalo v tem trenutku, ko delamo analizo, ko vlečemo črto pod celotno dogajanje, pogledati, kako je bilo z vodenjem Slovenije v tem obdobju, ali je bilo to vodenje ustrezno v času priprav in pa seveda samega vodenja, ali ni bilo. In tukaj je odgovor zelo preprost. Številke, ki so sicer zadnje na razpolago, so uradno za leto 2007, te so preverjene tudi s strani mednarodnih institucij. Nekatere prve, tudi s strani UMAR-ja, so recimo tudi za to obdobje vodenja EU, torej za prvega pol leta 2008. In kaj se pokaže? Ne samo, da smo uspešno vodili EU, zelo uspešno smo vodili tudi Slovenijo. V času osrednjih priprav na vodenje EU smo dosegli na letni ravni več kot 6% razvoj. In ker sem rekel, da je politologijo primerjalna, je tukaj tudi primerjava z zadnjim primerljivim letom, to je bila Ropova vlada, leta 2003, ko je bil razvoj na letni ravni samo dobra 2%, torej več kot pol nižji. Če bi pa vzel najkrajše obdobje, za katerega obstaja uradni podatek, pa je bil celo 7,2% in bi bil stolpec tukaj nekje zgoraj. Za tiste kolege, ki se tam smejite, pa bi vas spomnil, da če bi vzel najkrajše obdobje Ropove vlade, ki je po tem neuspehu, beri, ker to ni bil nikakršen uspeh, bi bilo pa 2,3%, bi bila pa razlika 1:3. Tako pa je dobra 1:2. Ob tem si ne morem kaj, da ne bi pripomnil, da kdor pozna tole primerjavo, ki je uradno preverjena tudi s strani evropskih institucij, se ob tem, da nekateri nastopajo z gesli: Slovenijo je mogoče voditi bolje, kot recimo ravno gospod Rop, kot nova zvezda SD-a, se lahko res iskreno nasmejiš temu, če seveda poznaš dejstva. Drugo je pa, ker se potem običajno skoči, kako je sedaj bilo z inflacijo. Veste, potem je tudi treba, politologija je primerjalna, ena točka nič ne pomeni. Pomeni pa nekaj, če to primerjaš. In poglejte, kaj se zgodi. Če vzameš podatke o uradni najvišji inflaciji, zabeleženi v posameznem mandatu. Kaj se izkaže? Najvišja inflacija v tem mandatu je v resnici tretjino nižja, kot je bila inflacija v prejšnjem mandatu. To govorim sedaj o najvišji inflaciji, ki je bila zabeležena v mandatu. V prejšnjem je bila to okoli 10%, v tem blizu 7%. No, še bolj pa postane ta slika zabavna, če vzamemo povprečno inflacijo v celotnem mandatu, ki odstrani pač različna nihanja. In kaj se pokaže? Da je inflacija v tem mandatu v povprečju približno pol nižja, kot je bila v prejšnjem in približno 3-krat nižja v predprejšnjem mandatu, ko so bili tisti, ki nas danes na vse kriplje kritizirajo, že na oblasti. Pa to je res mogoče samo v Sloveniji, da nihče tega do tega trenutka ni javno objavil. Kajti to je nekaj najbolj normalnega v tujini, da se takšne primerjave, seveda ob objavi podatkov, zraven tudi prikažejo na kakšnem grafu ali kaj podobnega. Zakaj v Sloveniji ni bilo tako? Ali gre za kakšen vpliv kogarkoli, prepuščam pač vaši sodbi. Toda neizprosno dejstvo je, da je ob zelo uspešnem vodenju Evropske unije, kar nam priznavajo vsi, slovenska vlada izredno dobro vodila tudi Slovenijo. In je v tem obdobju, gospe in gospodje, dosegla daleč najvišjo gospodarsko rast v zgodovini samostojne Slovenije, ob tem, ko je dosegla tudi mnogo, mnogo boljši rezultat pri omejevanju inflacije od katerekoli dosedanje vlade. Ta podatek je pa res zanimiv v luči običajnih izjav in zganjanja cirkusa, ki smo mu bili priče v teh dneh. Čisto za konec dovolite samo še eno misel. Če povzamem vse povedano, za uspešno vodenje Slovenije in za uspešno vodenje Evropske unije torej lahko izrekamo vsem res veliko, veliko priznanje ali kot rečemo radi Gorenjci - "klobuk dol".
Hvala lepa. Gospod Samo Bevk ima proceduralno vprašanje. Izvolite prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik za besedo. Spoštovani zbor. Proceduralno sem zahteval že takrat, ko je sejo vodil predsednik Državnega zbora France Cukjati, ponovil pa sem tudi med delom vašega vodenja. Rad bi opozoril, da je bila to čista zloraba instituta predstavitve stališča poslanske skupine v Državnem zboru. Večji del te razprave se sploh ni dotika vsebine te točke dnevnega reda. Zato bi moral predsedujoči opozoriti kolega poslanca, da se ne drži dnevnega reda in mu v skrajnem primeru, če tega opozorila ne bi upošteval, tudi odvzeti besedo. Poleg tega je kolega poslanec tudi polemiziral z drugimi poslanci, konkretno iz naše poslanske skupine. To ni dovoljeno med predstavitvijo stališča poslanske skupine, poleg tega pa kolegov tudi ni bilo tukaj, da bi se lahko odzvali na stališča, ki so bila povedana v tej razpravi. Zato bi apeliral, predvsem na predsednika Državnega zbora, da spoštuje in upošteva Poslovnik Državnega zbora in v takšnih primerih poslanca opozori. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Školč, proceduralni predlog. Izvolite.
Gospod podpredsednik, jaz predlagam, da sejo prekinite, da pridejo vsi tisti ministri in predsednik Vlade zaradi katerih smo prej prekinili z delom. Vi se boste spomnili, da smo temu nasprotovali. Jaz razumem, da so ministri in tudi predsednik Vlade pobegnili pred nastopom gospoda Grimsa. Ampak sedaj je on končal, vi ste sejo prej prekinili, da bi lahko ti ministri sodelovalo na tej seji. Sedaj jih ni in jaz to razumem kot neke vrste norčevanje iz Državnega zbora. Mislim, da bi bilo korektno, če smo zaradi njih vse prekinili, da sedaj tu sedijo. Prosim, da to tudi zagotovite.
Hvala lepa. Odgovoril bom na oba predloga. Prvo gospoda Sama Bevka. Poslušal sem vse, kar je bilo govorjenega v zadnjem delu in bi vam samo to rekel. Držal se bom res tega, kaj je predstavitev poslanskih stališč poslanskih skupin in tudi razprava, kakšna naj bo razprava. Razprava pa teče o točki dnevnega reda, ki vam jo bom pa zdaj še enkrat prebral: Poročilo o predsedovanju Slovenije v Svetu Evropske unije od 1. januarja do 30. junija 2008, sklepi Evropskega sveta z dne 19. in 20. junija 2008. Dovolil sem si, da vas spomnim na to. In prav bi bilo, ko smo poslušali uvodni referat predsednika Vlade, da bi se tudi držali te teme in v tem smislu tudi razpravljali. Kar ste povedali vi gospod Školč, pa bi rekel tako. Sam kot predsedujoči ne morem vplivati, kdo od Vlade bo prisoten na tej seji. Bili so po mojem spisku vabljeni vsi. Zato lahko vplivam edino na poslance, da jim rečem, da tisti, ki niso v dvorani, lahko pridejo v dvorano. To je moj odgovor. Nadaljujemo. Gospod Samo Bevk ima besedo, in sicer bo predstavil stališče Poslanske skupine SD. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Predsedovati skupnosti 27-ih držav in skoraj pol milijardi ljudi ni mačji kašelj. To je že logistično velik zalogaj, zato je treba reči, da je imela prejšnja vlada kar veliko mero poguma in samozavesti, da je predlagala slovensko predsedovanje Svetu Evropske unije, ki pa ga je potem v praksi glede na rezultat državnozborskih volitev realizirala aktualna vlada. Imeli smo čast, da smo bili prva država iz kroga velike širitve leta 2004 in tudi prva slovanska država v zgodovini, ki je predsedovala Svetu Evropske unije. Slovensko predsedstvo je bilo v krogih Evropske unije deležno pohval in priznanj. Na splošno lahko vodenje Sveta Evropske unije ocenimo kot korektno opravljeno. Kakšnih posebnih vsebinskih dosežkov za Slovenijo pa realna politika ni mogla pričakovati. V javnosti ni bilo zaznati negativnih mnenj glede dela slovenskega predsedstva, zato se tudi Socialni demokrati pridružujemo oceni, da smo nalogo dobro opravili. Pričakovanja glede vsebinskega dela predsedovanja so bile s strani evropske javnosti primerne ugledu in velikosti države. Težko se je spoprijeti z največjimi izzivi Evropske unije, ki jim niso kos niti najvplivnejše države, če predseduješ v trojki z dvema velesilama. V zvezi z jugovzhodno Evropo oziroma Balkanom je kot pozitiven dosežek potrebno omeniti podpis stabilizacijsko pridružitvenih sporazumov z Bosno in Hercegovino ter Srbijo. Edino, kar bi se lahko boljše odvilo, bi bilo iskanje večjega soglasja Evropske unije ob napovedani razglasitvi neodvisnosti Kosova in bolj pogostim stikom s strani vodje predsedstva Evropske unije z voditelji držav članic Evropske unije ob sprejemanju Lizbonske pogodbe. Irska zavrnitev pogodbe na referendumu je dejansko vrgla slabo luč na slovensko predsedovanje in še nekaj drugih držav je napovedalo, da Lizbonske pogodbe ne bo podpisalo. Čeprav smo v zadnjih dneh iz medijev izvedeli, da je francoskemu predsedniku Sarkozyju uspelo v manj kot enem mesecu prepričati, da ji Poljska in Češka ne bosta več nasprotovali. V kratkem pa se bo Sarkozy osebno odpravil še na Irsko. Slovenija se je izkazala kot dobra gostiteljica. Tudi v kulinaričnem smislu bo številnim gostom ostala v lepem spominu. Organizacijsko tehnično so bili dogodki pripravljeni in izpeljani brez zapletov, s pohvalami na ta račun ni nihče skoparil. Kot zanimivost pa bom omenil še nekaj statističnih podatkov. V času predsedovanja je bilo organiziranih več kot 8 tisoč dogodkov. V to delo je bilo vključenih več kot 3 tisoč ljudi, od tega 2720 slovenskih javnih uslužbencev. Na 166 uradnih srečanjih predsedstva v Sloveniji je sodelovalo preko 27 tisoč delegatov. Dogodke v Sloveniji je spremljalo 1583 domačih in 928 tujih novinarjev. Samo na Brdu so postregli 32 tisoč kosil, večerij in malic. S 160 avtomobili so razvozili več kot milijon kilometrov in porabili 10,1 milijona litrov goriva. Razdeljenih je bilo 30 tisoč kravat in rut s simbolom predsedstva. Izvedenih je bilo 260 kulturnih in promocijskih prireditev doma in po svetu. Ocenjuje se, da je bil najodmevnejši koncert slovenske filharmonije na predvečer spomladanskega zasedanja Evropskega sveta v Bruslju. Čeprav še nismo dobili zaključnega računa proračuna predsedovanja, bodo stroški ostali v predvidenih okvirjih, to je nekaj več kot 62 milijonov evrov. Za primerjavo naj povem, da je ta znesek enak eni tretjini celotnega proračuna Ministrstva za kulturo v letu 2008 ali dobrih 77 odstotkov sredstev, ki jih predvideva proračun zakona o kulturnem evru za obdobje od leta 2009 do leta 2013. V poslanski skupini Socialnih demokratov ocenjujemo, da je bilo slovensko predsedovanju Svetu Evropske unije korektno in v okviru pričakovanj. Za prave primerjave pa bo čas, ko bodo svoje predsedovanje zaključile tudi druge države iz kroga velike širitve 2004. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Borut Sajovic v imenu Poslanske skupine LDS. Prosim.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Spoštovani ministrski zbor! Kaj reči o predsedovanju? Imeli smo in imamo še napisan dober opomnik, v katerem naj bi predstavili pozitivne dosežke tega mandata. Naloga opozicije bi bila tudi, da kaj pokritizira. Toda ko sem poslušal prej stališče največje koalicijske stranke, koliko gneva, koliko negativizma, koliko kritike, mislim, da kritiziranje s strani opozicije enostavno ni primerno, ni potrebno. Slovenija je predsedovanje opravila v redu, nismo bili partnerji, vendar nismo pljuvali, nismo kritizirali našo lepo državo, v kateri se ljudje trudijo. Vsak po svoji moči smo poskušali svetu predstaviti takšn,a kot je. Sam se moram zahvaliti vsem Slovenkam in Slovencem, ki so to predsedovanje finančno omogočali. Kaj si pa o teh govorancah na izrednih sejah mislijo ljudje, bodo pa seveda povedali jeseni. Za racionalno argumentirano debato je očitno zmanjkalo časa, volje in pa energije, za EPP-je, take in drugačne, pa bo seveda časa še več kot dovolj. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Anton Kokalj v imenu Poslanske skupine NSi.
Lep pozdrav predstavnikom Vlade, kolegicam in kolegom še enkrat! Čeprav je bila vsebina poročila in sklepov Evropskega sveta posredno prek medijev predstavljena, ko so ministri in predsednik Vlade sproti poročali Evropskemu parlamentu in pripravili svoje tiskovne konference, je bilo na včerajšnjem Odboru za zadeve Evropske unije zanimivo iz prve roke slišati tiste, ki so vodili dogajanje v živo na evropskem parketu. Če gledamo poročilo z vidika programa predsedovanja, ki je bil predstavljen v Državnem zboru pred začetkom, lahko ugotovimo, da so pri sami vsebinski realizaciji na nekaterih področjih rezultati boljši od pričakovanih. Na nekaterih področjih so rezultati pričakovani. Spet na drugih pa zaradi zahtevane soglasnosti ali zapletenega odločanja v Evropski uniji rezultati niso povsem v skladu z načrtovanimi. V procesih odločanja v institucijah Evropske unije je najbolj nepredvidljiv element zagotovo časovnica. Kljub temu ugotavljamo, da smo na področju raziskav, znanja in inovacij dosegli več, kot je bilo zapisanega v samem programu predsedovanja. Tu bi poleg pričakovanih rezultatov izpostavil uvedbo tako imenovane pete svoboščine, ki pomeni prosto pot znanju, ustanovitev Evro-sredozemske univerze, s sedežem v Republiki Sloveniji, odločitev o sedežu Evropskega tehnološkega inštituta, vzpostavitev ljubljanskega procesa, ki zagotavlja v okviru enotnega raziskovalnega prostora mobilnost, sodelovanje in skupno načrtovanje raziskovalcev. Izpostavil bi še sprejetje sklepa o družinam prijaznih znanstvenih karierah. Na področju zaposlovanja in socialne politike pa izpostavljam dva dosežka, ki ju je bilo nemogoče napovedati v naprej: dogovor o direktivi o delovnem času, o kateri so potekala pogajanja že od leta 2004 in dogovor o direktivi o začasnih delavcih, o katerih so tekla pogajanja že od leta 2002. Izpostavil bi tudi uspešno izvedeno konferenco o demografiji oziroma medgeneracijski solidarnosti. Na področju svobode varnosti in pravice je bila dodana vrednost predsedovanja predvsem na področju doseženega splošnega pristopa k okvirnemu sklepu glede izvršitve sodb, izdanih v nenavzočnosti, sprejem dogovora o predlogu direktive o kazenskopravnem varstvu okolja, dosežen splošen pristop do vprašanj glede sklepa o krepitvi evročasta, sprejem v prvo branje uredbe Rim 1 in drugo branje direktive o nekaterih vidikih mediacije o civilnih in gospodarskih zadevah ter na koncu vzpostavitev portala E-pravosodje. Predsedstvu je uspelo uskladiti dokument v okviru skupine Futura, na podlagi katerega bo Evropska komisija pripravila zakonodajni program za obdobje 2009-2013 za področje pravosodja. Na področju financ je viden velik napredek pri obravnavi ključne okvirne direktive na področju zavarovalništva in pozavarovalništva, tako imenovane direktive o solventnosti 2. Na področju obdavčitve je Svet Evropske unije potrdil zakonodajni sveženj na področju davka na dodano vrednost in zakonodajo glede posebnih davkov na zbiranje kapitala. Na področju varstva potrošnikov je slovenskemu predsedstvu uspelo doseči dogovor glede direktive o potrošniških kreditnih pogodbah. V duhu ratifikacije postopkov Lizbonske pogodbe, ki bolj odpira delovanje Evropske unije državljanom, je bilo pričakovati nekoliko več sinergije med Vlado in Državnim zborom pri izvedbi sicer dobro pripravljenih konferenc na neministrski ravni. Prav tako je nekoliko upadla ažurnost pošiljanja obravnavanih vsebin v Državni zbor in se pojavila močneje spet obravnava zadev s področja Evropske unije na Vladi v zadnjem trenutku. Upamo, da bo to sedaj šlo spet nazaj v normalni ritem in se še izboljšalo, kar bi bila dobra popotnica za še boljše sodelovanje v naslednjem mandatu. Poleg navedenega pa lahko rečemo,da je tudi tehnično, logistično in predstavitveno predsedovanje glede na dostopne podatke, glede na poročilo, potekalo odlično. To lahko rečemo tudi za del predsedovanja, ki je potekal v Državnem zboru. Vladi in kolegom v Državnem zboru iskreno čestitamo.
Besedo ima gospod Jakob Presečnik v imenu Poslanske skupine SLS.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani vsi prisotni! Predsedovanje držav članic je vpeljala že pogodba o ustanovitvi Evropske gospodarske skupnosti, tako imenovana Rimska pogodba iz leta 1957, ki je določila, da države članice izmenoma prevzamejo vlogo predsedujoče Svetu EU za šest mesecev. V čast nam je lahko, da smo predsedovali Svetu EU kot prva država članica iz širitve 2004 in nasploh kot prva slovanska država. Predsedovanje je bilo za Slovenijo veliko priznanje njenemu dosedanjemu delu, a hkrati seveda tudi velika odgovornost. Prepričani smo, da je Slovenija predsedovanje izpeljala uspešno in tako pustila dober vtis na vse, ki so obiskali našo državo oziroma na vse, ki so delovali pod našim predsedovanjem. Socialne mreže, ki si jih je Slovenija vzpostavila, bodo omogočale lažje in predvsem učinkovitejše delovanje Slovenije kot članice EU. Verjamemo, da so se vsi, ki so sodelovali v pripravah in izvedbi predsedovanja, nabrali mnogo znanja in izkušenj. Raven prepoznavnosti Slovenije se je zelo dvignila, povečal se ugled Slovenije in s tem tudi možnosti oziroma priložnosti za slovensko gospodarstvo. Slovensko predsedstvo je dalo poudarek petim osrednjim temam: prihodnosti Unije, energetsko-podnebnim vprašanjem, lizbonski strategiji, zahodnemu Balkanu in medkulturnemu dialogu. V obdobju našega predsedovanja je bilo uspešno zagnano drugo triletno obdobje prenovljene lizbonske strategije za čas od leta 2008 do leta 2010. Uvedena je bila peta svoboščina, to je prost pretok znanja. Narejen je bil korak naprej pri reševanju podnebno-energetskih vprašanj. Največji uspeh na področju energetike v času predsedovanja je dogovor o tretjem zakonodajnem svežnju za liberalizacijo notranjega trga za elektriko in zemeljski plin. Pod slovenskim predsedstvom je Svet EU ponovno utrdil evropsko perspektivo držav zahodnega Balkana. Poleg vsega drugega pa je bila v sodelovanju z evropskimi inštitucijami, verskimi voditelji in predstavniki civilne družbe dana spodbuda k dialogu med kulturami, prepričanji in izročili v evropskem letu medkulturnega dialoga. Tudi Slovenija je konkretno prispevala k dolgoročnejšemu medkulturnemu povezovanju, in sicer z ustanovitvijo Evro-sredozemske univerze, s sedežem v Piranu. V poslanski skupini izrekamo pohvalo vsem tistim, ki so sodelovali pri pripravah in izvedbi predsedovanja Slovenije Svetu EU in tako poskrbeli, da je Slovenija pustila dober vtis in uspešno opravila svojo nalogo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Majda Širca v imenu Poslanske skupine Zares.
Spoštovani razredčeni predstavniki Vlade in kolegi in kolegice! Naj na začetku povem, da predsedovanje Slovenije ni bila nobena naravna nesreča, da moramo o tem razpravljati na izredni seji. Res je, da izredne seje so vam v krvi, ampak to vemo že nekaj časa in ne mislim, da je upravičeno, da se o tem pogovarjamo danes. Je pa razumljivo, da se Vlada želi ob tem projektu pohvaliti, da hoče in želi pohvaliti tudi tisti del vladanja, ki ni vezan na EU, kot smo slišali v predstavitvi največje poslanske pozicijske skupine. Ampak kot pravim, naravna nesreča se je v Sloveniji zgodila na žalost nedavno od tega in o tem se na izrednih sejah lahko pogovarjamo, ne pa o notranjepolitičnih obračunih, kot je bilo danes že utirjeno in vpeljano. Naj na samem začetku povem, da se strinjam, da se strinjamo z oceno, ki jo je danes na začetku podal predsednik Vlade, da pomeni predsedovanje pomemben izkustevni kapital za Slovenijo. To drži in tisto, kar želimo in upamo in pravzaprav vemo, da se bo tudi to zgodilo, da se bo ta kapital pozitivno unovčil ne samo po kadrovskih resursih, ampak tudi sicer po, najenostavneje, če rečem, prepoznavnosti, ki si jo je Slovenija v tem zadnjem polletju dodatno pridobila in da si bo to tudi v bodoče utrdila. Nekdanji predsednik države dr. Janez Drnovšek je pred predsedovanjem dejal, če se dobro spomnim, v nekem intervjuju, da ne velja imeti treme pred predsedovanjem, saj gre za več ali manj tehnično opravilo, kjer je večina stvari že utirjenih in dogovorjenih. Res je, to drži, ampak vendarle tudi tehnično opravilo za tako zahtevan projekt ni od muh. In na tem mestu velja morebiti pohvaliti ali pa vsaj se danes ozreti, če imamo že to priložnost, izredno priložnost, tudi na vse tiste, ki danes ne pobirajo smetane s te mize in so v ozadju kar trdo garali in delovali, da smo to predsedovanje opravili brez večjih napak, resda utirjeno, kot pravim, oziroma določeno, ampak da kakšnih ključnih spodrsljajev in neuspešnih korakov ni bilo zaznati. Naj bo to tehnično ali kako drugače, lahko le rečemo, da je Slovenija predsedovanje opravila dobro, je pa tudi res, da praktično v Evropski zvezi neuspešnega predsedovanja ni in da je potrebno včasih ločiti med vljudnostnimi, diplomatskimi izrazi naklonjenosti in tistimi, ki so bolj analitičnega tipa. No, pri tem vendarle spodrsljaja okrog washingtonske depeše ne smem izpustiti. Prispevek Slovenije je bil resda omejen, koristen in v tem smislu tudi tisti očitki, ki so bili izrečeni oziroma zaznamki tudi v domačih kritikah, da smo bili vodljivo oziroma ustrežljivo predsedstvo, lahko deloma držijo, vendarle poudarjam, potrebno je imeti pred očmi, da dogovori o predsedovanju vendarle stojijo, ključna agenda je izpostavljena že mnogo prej. Je pa res, da se lahko zgodijo ovinki, recimo, mislim, da je francoski predsednik vključil v agendo nekaj, kar ta agenda sploh ni vsebovala, recimo jasno odprto in precej na prvem mestu vzpostavljeno vprašanje okrog poslanstev javnih RTV servisov, kar recimo ni bilo v načrtu. Ampak takšen, kakršen pač je, si je to dovolil, medtem ko si mi nismo dovolili pred pol leta, se spomnite, intenzivnih želja, pa ne govorim samo političnih želja s strani parlamentark in parlamentarcev, ampak tudi drugih. V Evropskem parlamentu je namreč nastala peticija najprej s 50-mi, potem več podpisi evropskih poslank in poslancev, da naj zaradi ključnih problemov, ki obstajajo v Evropski zvezi z romsko populacijo, odpre to vprašanje vsaj v okviru določene konference ali nekega bolj poglobljenega razmisleka. In kaj se je zgodilo? Tako kot običajno je predsednik Vlade dejal, aha, to ne gre za izum, ki bi se ga spomnilo oziroma predlogov, ki bi naj nastala v Evropskem parlamentu, ampak kar v slovenskem parlamentu in ne gre za vprašanje Romov v Evropski uniji, vemo, pa, da jih je tam več kot 10 milijonov, in so še vedno žrtve rasizma, nestrpnosti in diskriminacije. In v letu medkulturnega dialoga je ta tema več kot relevantna, skratka ni prišla na agendo oziroma je prišla pogojno, ko se ja za to zavzela tudi Ljudska stranka v Evropskem parlamentu in ker je koalicija del Ljudske stranke, ni mogla reči ne, pa je prišlo do nekega kompromisa znotraj nekega manjšega zasedanja v Bruslju. Isto se je zgodilo tudi s pobudo, da bi se okrog vprašanj omejevanja svobode govora tudi posvetilo nekoliko več časa in tudi poglobljene diskusije. Tudi to je bilo zavrnjeno, ampak se je saniralo z instant mapami pred hotelskimi sobami tujih novinarjev. Vprašanje medijev, ki je bilo želeno, sproženo in takrat tudi že v mednarodnem evropskem prostoru zastavljeno skozi peticijo, ni dobilo prostora znotraj tega predsedovanja. Tudi recimo vprašanje, če omenim nekaj skromnih kontaktov, ki sem jih kot parlamentarka imela z drugimi parlamentarci, recimo predstavniki francoske delegacije parlamentarcev iz Francije, ki so bili tu na obisku, so se čudili, ampak govorim o osebnih, ne pa o nekih sprejetih dogovorih, kako da se Slovenija ni bolj energično odzvala o problemu Tibeta, še posebej, zakaj ni zavrnila udeležbe na otvoritveni slovesnosti pri olimpijskih igrah, češ, saj vendarle človekove pravice so v vaši državi visoko na prednostni listi. Ampak tako pač je bilo. Morebiti tudi vprašanje Darfurja, ki ga je nekdanji predsednik, pokojni predsednik Janez Drnovšek pravzaprav lansiral v svet in so ga šele potem drugi resno začeli jemati, ni bilo mogoče izkoriščeno v tisti meri, kot bi marsikdo želel, da bi bilo. Pogosto se sliši, če nadaljujem, to splošno oceno, da nas po predsedovanju ne bo nihče več zmerjal za Slovake. Res je. Predsedovanje nas je naredilo v svetu dodatno prepoznavne in to je pomembno, pa ne glede na to, da smo imeli obupen logotip, s katerim se večina ni strinjala in tudi dogodke s področja kulture, ki niso bili širokopotezno ali velikopotezno zastavljeni, ampak so bili nekje tudi preveč, kot nekateri menijo, tradicionalno zastavljeni. Pravzaprav mogoče se tukaj velja pridružiti tudi tistim, ki menijo, da se je to predsedovanje vse preveč dogajalo v okviru geta, v okviru Brda, v okviru ene lokacije, kateri je v preteklosti, kot vemo, ko je preskakoval ovire na skrito, še Tito znal ubežati. Toda na področju prepoznavnosti velja prej poudariti vsebino. Nekateri menijo - ne bom rekla, da se v Zares v celoti pridružujemo - ampak nekateri pa menimo, če bi bila enkrat ponovno taka priložnost, vemo, da je ne bo vsaj 15 let na takšnem projektu, bodo pa drugi, bi veljalo bolj izkoristiti piar učinek oziroma tiste možnosti, kjer se promovirajo dobre odločitve. In tukaj je bilo nekaj dobrih. Če govorim za tiste uspehe na dosjejih, ki so govorili o direktivi o delovnem času, o satelitskih navigaciji Galileo, o pogajanjih z Rusijo, o liberalizaciji energetskega trga, o peti svoboščini in morebiti tudi o medkulturnem dialogu, čeprav le-ta ni zašel v vse pore, ki bi se jih lahko polastil. Mogoče je še najbolj odmevala ustanovitev Evro-sredozemske univerze. Ampak to je na nek način razumljivo, saj gre za konkreten, otipljiv in hitro uresničljiv projekt oziroma projekt, ki se je dokaj hitro uresničil. V tem smislu je mogoče predsedovanje lahko razumeti kot izgubljeno priložnost. Morebiti velja iskati kakšno izgubljeno priložnost v tistih možnostih, mogoče ne najbolj že zmenjenega dogovarjanja, ampak tistih dogovorov, kjer bi predsedujoča država lahko imela več vpliva tudi pri bilateralnih vprašanjih, kjer so recimo vprašanja vtkanosti in razmišljanja ter vpetosti določenih identitet v Evropsko unijo. Tu je tudi recimo vprašanje, zakaj Slovenija ni ob tej priliki udarila po mizi in rekla: Konec je s tem počasnim dogovarjanjem oziroma nedogovarjanjem o vrnitvi ukradenih in umaknjenih oziroma odnesenih slik iz slovenske Istre v Italijo in tako naprej. Ampak ne rečem, da se je slovenski prostor zelo identificiral s tem predsedovanje. Za slovenskega državljana in državljanke je morebiti še vedno to, da razume Evropsko unijo še vedno preveč daleč, kot predmet, katerega del mi sami še nismo, ki ga oblikujemo in tako naprej. Ampak včasih dajemo tudi sami slabe zglede. Recimo zelo slab zgled smo dali sami v Državnem zboru, ko smo Lizbonsko pogodbo ratificirali v pravzaprav najbolj skrčenem možnem dialogu v Državnem zboru. Dialoga pravzaprav ni bilo, ker je šlo za zelo hitro, kratko obravnavo, ki je imela isti status kot katerakoli druga mednarodna konvencija oziroma pogodba. Pogodbe tako rekoč brez diskusije, na hitro in v enem kratkem zamahu. Tisto, kar bi veljalo mogoče razumeti tudi kot deloma zamujena ali ne dovolj dobro uresničena zadeva znotraj našega vodenja, je umanjkanje nekega bolj strateškega pristopa vizavi vprašanja na Kosovu. V stranki Zares smo vedno in, če se je le dalo, tudi jasno povedali, da priznanje razumemo vedno v okviru pogojevanj s temeljnimi listinami, ki jih mora le-ta sprejeti. Kosovo, vemo, da je zdaj priznala že kar desetina držav, 40, kar je občutno premalo za njegovo vključevanje v mednarodne institucije. Nameščanje evropskih misij Evropske unije na severu Kosova zamuja, skratka status ni urejen. Nekako vsi so pričakovali, da tisti, ki smo še posebej eksperti za države nekdanje Jugoslavije, smo prav v Sloveniji in mislim, da se je od nas pričakovalo morebiti več kot, smo tukaj dali. Tudi pri drugih vprašanjih, vprašanjih Makedonije, Hrvaške in tako naprej se morebiti nismo dovolj izkazali ali pa spodbujali nujnega dialoga, ki bi bil potreben. Govorim o resnih vprašanjih Makedonije tudi v luči tega, da bi bilo smiselno bolj spodbuditi jasen in konkreten dialog, pri vprašanju Hrvaške pa velja razumeti, da je bilo kar nekaj neprijetnih okoliščin, ki so zavrle to zaupanje v spodbudno medsebojno dogovarjanje, ki bi se moralo še naprej dogajati, prav grožnje, če lahko tako rečem, z referendumom, ki naj bi pogojevale vstop Hrvaške v Evropsko unijo. Slovenska država težko razlikuje med formalnimi pohvalami, ki so del diplomatskega jezika, kot sem že dejala, med vljudnostnimi čestitkami, ki so standardni rituali, in tudi med realnimi ocenami, ki opažajo tudi pomanjkljivosti. Zato lahko rečem, da je bilo prvo predsedovanje Evropski uniji novinke zgledno organizirano, minilo je, kot rečeno, brez večjih napak, toda ni bilo pretirano kreativno. To je še najbolj realna ocena. In ta kreativnost je zagotovo še najbolj umanjkala v odnosu do držav na Balkanu, ko so se nekatere stvari dogajale bolj kot naravni tok dogodkov, v katerih se je Slovenija znašla. Govorim o sporazumu Srbije z Evropsko unijo, ki je bil tudi kot nagrada za demokratične volitve in kjer ni bilo pogojevanj z izločanjem vojnih zločincev brez politične krize na Kosovu se najbrž tudi tovrstno sporazumevanje ne bi dogajalo oziroma, če govorim še o sporazumu z Bosno, ki je sledil. Razmere na Balkanu se je pričakovalo, da Slovenija kot "specialistka", če rečem v navednicah, da se bodo dogajale bolj strateško in Slovenija morebiti naše napotke pričakovala kot njene usmeritve za naprej. Kot že rečeno, očiten primer za to je Makedonija in mogoče tudi Hrvaška, kjer bi se moralo dogajati poglabljanje odnosov in vzpostavljanje večjega zaupanja ne samo na politični ravni, ampak tudi med samimi državljani ene in druge države. Naj povem še, da vprašanje medkulturnega dialoga bi bilo lahko dobra spodbudna, predvsem pa pomenljiva šola za samega ministra, ki na kulturni dialog večkrat pozablja, ali kar vseskozi. Ampak če se izognem temu povednemu pripovedovanju, naj le poudarim, da bi morala biti tudi pomenljiva šola za naprejšnje dogovarjanje, kajti v ospredju ni bil samo medkulturni dialog v tistem pomenu besede, kot smo ga tukaj sprejeli in podprli, ampak tudi v okviru konkretnih projektov, ki so na področju kulture še posebej šli v smer spodbudito avdiovizualne dejavnosti, zaščiti internetni, še posebej za otroke, prostor, predvsem pa za uveljavljanje umetnosti oziroma umetnostnih vsebin, ustvarjalnih vsebin znotraj spletnih komunikacijskih medijev. In če v Evropi govorimo nekaj, potem moramo to govoriti tudi doma. Ne pa odrekati prav tem nosilcem teh dejavnosti doma samo podpore, ne samo finančne, ampak tudi moralne podpore. Če govorimo v Evropi, kako je v redu, da se znotraj spletnih medijev dogaja tudi umetnost, potem morajo spletne strani Društva pisateljev, ki so bile zavrnjene za finančno podporo ali pa Art servisa, ki je ključni posrednik in pomočnik ustvarjalcev na tem področju, dobiti podporo. Ampak naj pri medkulturnem dialogu opozorim še na to, da mi je žal, ali pri kulturnem monologu, da nam je žal, da se na samem začetku, ko se je odločalo o temm kateri scenarij se bo uveljavil v Sloveniji za spremljevalne dejavnosti na področju kulture, tiste, ki naj bi na protokolarni, kulturni ravni tudi beležile in pospremile naše predsedovanje, da se je Ministrstvo za kulturo oziroma takratni Urad za [[...]] [[Opozorilni znak za konec.]] informiranje odločil za konzervativnejši, ne pa sodoben način, ki ga je predstavilo Ministrstvo za zunanje zadeve s projektom Helene Drnovšek. Ta je govoril o tem, da smo sodobna, moderna država, medtem ko se je ta tradicionalni usmeril bolj v konzervativno smer. Hvala.
Besedo ima gospod Ivan Jelen v imenu Poslanske skupine DeSUS.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Kolegice in kolegi, predstavniki Vlade! Slovenija je s 30. junijem 2008 končala pomemben projekt, to je predsedovanje Svetu Evropske unije. Vodenje slehernega mednarodnega projekta je za vsako državo zahtevna naloga, še posebej pa je vodenje 27-članske evropske integracije velik izziv za majhno državo s kratkim članskim staležem, za Slovenijo, ki se je kot takšna in prva med zadnjimi pristopnicami, tako lahko z gotovostjo pritrdimo danes, dobro odrezala. Program predsedovanja oziroma vsi cilji prednostnih nalog našega predsedovanja so bili uspešno realizirani in naša naslednica zastavljeno pot lahko nadaljuje z dobro popotnico. Prihodnost Evrope in uveljavitev Lizbonske pogodbe je kljub negativnemu odzivu irskega prebivalstva še vedno v teku, saj je Evropa v pričakovanju razprave o konstruktivnih poteh iskanja vsebin, ki, kot so se izkazale, le niso sprejemljive za vse. Vsekakor pa lahko z zadovoljstvom označimo več kot polovično ratifikacijsko podporo k pogodbi za naš uspeh. Obravnava energetsko-podnebnega paketa je zahtevala ukvarjanje z zadevami, ki za kvaliteto življenja Evropejcev v prihodnosti pomenijo mnogo. Evropa je na tem področju ranljiva zaradi uvoza tuje energije in njen cilj je doseči zanesljivejšo, trajnejšo in konkurenčno oskrbo z energijo. Tudi v zvezi s tem področjem lahko z zadovoljstvom ugotovimo, da je naloga slovenskega predsedovanja v luči skrbi za okolje, z nadaljevanjem prizadevanj za vzpostavitev okolju prijaznega tretmaja v smislu spodbujanja sonaravnega načina proizvodnje in vsakdanjega življenja ter za vzpostavitev večje energetske neodvisnosti in učinkovitosti več kot uspešno opravljena. Veliko pozornosti je bilo namenjene tudi uresničevanju lizbonske strategije na področju zaposlovalne politike, glede česar je sicer res treba pritrditi, da je prenovljena, kot je, prispevala k povečanju tako zaposlenosti kot rasti produktivnosti, vprašanje pa je socialna razsežnost vse večjega razslojevanja in ustvarjanja negotovega položaja delovnoaktivnega prebivalstva v procesu uvajanja prožnosti trga delovne sile. To je področje, ki bo tudi v prihodnosti ostajalo ena osrednjih tem na političnem prizorišču naslednje trojke predsedovanja, zato se v naši poslanski skupini zavzemamo za to, da je to občutljivo področje v nadaljevanju sodelovanja Slovenije pri oblikovanju temeljne zdrave socialne evropske politike potrebno obravnavati z večjo skrbnostjo in z vzdržnostjo do konceptov, ki niso združljivi s socialno kohezijo in medgeneracijsko solidarnostjo, ter večjim poudarkom na socialni dimenziji življenja evropskega in s tem tudi slovenskega prebivalstva. V okviru izpolnjevanja nalog, določenih v Lizbonski strategiji, je bil odmeven prispevek slovenskega predsedovanja vzpostavitve svobodnega evropskega raziskovalnega prostora, ki pomeni peto temeljno svoboščino Evropske unije. Tudi prizadevanja za krepitev medkulturnega dialoga so obrodila številne konstruktivne razprave v smislu in pomenu kvalitetnega sobivanja različnih kultur, nacij, jezikovne pestrosti in religioznih različnosti. Pomemben korak v tem partnerstvu je bil z naše strani z ustanovitvijo Evro-sredozemske univerze. Prav tako je krog pristopnih pogajanj za članstvo v evropski integraciji dveh najaktualnejših kandidatk pod okriljem našega predsedovanja brez težav tekel dalje in uspelo nam je v potrjevanju revidiranega pristopnega partnerstva tako pri Hrvaški kot pri Turčiji. Tudi prizadevanje za krepitev evropske perspektive držav zahodnega Balkana je rodilo pomembne sadove, in sicer sta bila ključna sklenitev mreže stabilizacijsko pridružitvenih sporazumov z državami te regije ter začetek dialoga o vizumski liberalizaciji na področju regije. Ocenimo lahko, da so pričujoči doseženi reformni procesi pod našim okriljem dali pomembne rezultate in krepitve stabilnosti in varnosti Evrope, kot geografske celote. Odločitev za predsedovanje v Svetu Evrope smo pred leti sprejeli soglasno, z veliko mero naklonjenosti in pripravljenosti vseh političnih opcij, da konstruktivno in odgovorno z vsem dolžnim spoštovanjem do slovenskih in evropskih državljanov uspešno in plodno zaključimo predsedovanje trojke prve skupine. Z zadovoljstvom lahko ugotovimo, da nam je to tudi uspelo in tako se dogovorjeni skupni cilji tudi nadalje lahko nadgrajujejo in realizirajo tudi s pridom dosežkov našega predsedovanja. Zadane naloge v okviru slovenskega predsedovanja so dosegle večji del svojih namenov, saj so bile opravljene odgovorno in učinkovito zaradi globokega zavedanja, da je prihodnost Unije tudi naša prihodnost. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Bogdan Barovič, poslansko stališče poslanske skupine v imenu SNS.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Ocenjevati šestmesečno predsedovanje Slovenije Evropski uniji kot poslanec, torej kot parlamentarec, kot parlament, je nekoliko težko, kajti parlament v predsedovanje ni bil kaj dosti vključen. Kot veste, je obveza parlamenta bila samo v dvakratnem srečanju predsednikov Odborov za evropske zadeve, imenovanem Cosac. Veste pa sami, da smo pred predsedovanjem omejevali želje in hotenja posameznih delovnih teles znotraj parlamenta po širšem srečevanju Slovenije s kolegi iz parlamentov drugih držav, članic Evropske unije. Tako smo iz želja, mislim, da petih ali šestih delovnih teles, dali soglasje na tri ali štiri srečanja. Ob tem, da smo ves čas, kolegice in kolegi, poudarjali, da je edina prava vez in najbolj neposredna vez med državljankami in državljani Republike Slovenije ter organi Evropske unije parlament. Res je, da je bila Slovenija kot nova članica pogumna, da je tako kmalu prevzela vodenje Evropske unije, ob tem, da ne bi rekel - lahko da ji je s tem bila izkazana tudi čast, kar je prav - ob tem, da bi rad povedal, da je s pravili igre v Evropski uniji dogovorjeno, da vsaka država članica Evropske unije predseduje šest mesecev. Ena enkrat, ena drugič, ena tretjič. Rad bi vam plastično prikazal tisto iskrenost ljudi, ker mi se težko predstavljamo, Slovenke in Slovence, ki živijo v tej državi in vam bom plastično v narečju prikazal, kakšen odgovor sem jaz dobil od enega čisto navadnega človeka v Trbovljah, ko se veliko srečujemo in se pogovarjamo o vsem mogočem, od športa do politike. Seveda sem tudi v vlogi poslanca dolžan zagovarjati vse tisto, kar mi skupaj delamo v Državnem zboru. In ko sem rekel, da je velika čast za Slovenijo, da predseduje Evropski uniji in da dobro dela v korist Evropske unije, sem dobil odgovor, ki ga postavljam sebi in vsem vam. Mi pravi možakar v tem pogovoru: "Kva pa mam jaz pa moj komarat, pa Slovenci od tega? Kva sem pa jaz, pa kva smo Slovenci od tega dobil?" Jazbi moral odgovoriti na to vprašanje. In vam priznam, da sem bil zelo v zadregi, ker nisem znal povedati, kaj smo Slovenci od predsedovanja dobili. Upam, da mi bo kdo od vas znal povedati, kaj konkretno smo Slovenci od predsedovanja dobili. Res bi rad slišal konkretno odgovor. Jaz nisem znal povedati. Človek mi je še rekel; no, ja, pojmov veliko, spoštovanje, bili smo v medijih, mogoče so celo nekateri spoznali, kje je Slovenija in tako naprej. Vsekakor je to spodbudno. In na koncu mi je še rekel oziroma vmes mi je še rekel: "Lejga, mater, colingo jaz imam še kar tako, kot sem imel prej, cene pa so take, kot so tam v Evropi." Kaj naj mu rečem, ker je pa res? Cene imamo evropske, plače pa imajo Slovenci slabe. Žalostno je, da sem zadnjič poslušal eno krasno oddajo o eni gospe iz Belgije, na nacionalnem radiju, ki se je oženila v Slovenijo in jo ima zelo rada, zelo je zaljubljena v Slovenijo, ampak je rekla, da se njej zdi sramota, kako tako pridni ljudje, kot so Slovenci, delajo za tako malo denarja. Jaz odgovora res ne vem, kaj je slovensko predsedovanje konkretno koristnega prineslo Sloveniji. Nič! Je pa res, da je veliko prineslo Kosovu, podpira Hrvaško, pomagala je Litvi, pomagala je Poljski, vsem državam v Evropski uniji je Slovenija pomagala in prinašala kaj dobrega. Jaz res ne vem, kaj pa sama sebi. Nič. Vem, ker osem let delam v Odboru za evropske zadeve, da je velika odgovornost, ko smo izbrali kot prioritetne naloge in veliko smo o tem govorili, da bomo mi poskrbeli, da bo Lizbonska pogodba sprejeta, ker smo dali tudi vzor, saj smo bili drugi ali tretji, ki smo jo podpisali. Res je, da so se Irci odločili, kakor so se odločili, zato ker je edina država Irska, ki ima referendum. Ampak če smo pošteni, če smo čisto pošteni, brez političnih konotacij, ali je kdo od slovenskih pomembnih mož, ki so v času predsedovanja igrali pomembno vlogo, šel na Irsko, naslovil Irce, irski parlament, naslovil irski narod in jim povedal, zakaj bi bilo dobro, da bi se odločili za potrditev Lizbonske pogodbe. Ali je šel kdo na Irsko, se tam pogovoril, se pogovarjal in vplival na Irce? Ni. Recimo, kar bo Sarkozy zdaj naredil, pa nočem dati primerjave. Ne govoriti da nismo čisto nič krivi. Pričakoval bi, da bi šli k Ircem, da bi se šli pogovarjat k Ircem, da bi jih poklicali v Bruselj, da bi kot predsedujoči vplivali na vse možne načine na to odločitev. Res je, da je Slovenija zagnala 3-letno obdobje, drugo, prenovljene lizbonske strategije, in sicer s tako imenovano peto svoboščino, to je prost pretok znanja. Odlično. Ampak nekoliko žalosten pa sem ob tem, da pa je sedež tega v Budimpešti. Ker Baroviča ste in Slovenske nacionalne stranke kar se Galilea tiče, tako vsi siti, ker še vedno vztrajno hočemo imeti sedež v Sloveniji. Ampak bo, ne bo, bo, ne bo, odgovorov je bilo 100. Zakaj pa ne bi bilo tisto, kar je Slovenija zagnala, prestavljeno ali pa postavljeno v Ljubljano, ne pa v Budimpešto?! Sami presodite, ali smo zato delali dobro, če smo to naredili, ali bi lahko naredili boljše. Sprejemanje podnebno-energetskega zakonodajnega svežnja Evropske unije je zelo pomemben element, ki ga je Slovenija začela uvajati in poudarjati in ga lahko razpoznamo tudi v vsebini materialov, ki jih bomo obravnavali v naslednji točki, če ste ga le prebrali. Torej delovanje Slovenije v času 18 mesecev, do leta 2009, je zelo pomemben podnebni sveženj, vendar ob tem Slovenija zase in za svojo energetsko politiko, za svoje stanje na energetskem področju ni storila nič. Pa bi morala. Kaj je storila? Res me zanima. Kaj konkretno?! Ali smo si priborili dodatni vir plina? Dodatni energent? Ali smo si priborili kakršnekoli ugodnosti za ureditev energetske oskrbe v državi Republiki Sloveniji?! To je konkretno vprašanje. Smo spodbudili energetsko skrb, podnebno-energetsko zakonodajo? Se bo obravnavala malo bolj podrobno, bolj zahtevno? Kaj smo pa sebi s tem dali? Nič. Sebi nismo priborili nič. Ne zagotovila za kakšen nov vir, ker mi vemo, da imamo samo dva vira - Rusijo in Afriko. Da bi dobili kakšen nov vir, da bi dobili kakšne evropske olajšave. Nič. Govorim naprej o zastavljeni nalogi. To pa je bila naloga, ki smo si jo zastavili - zahodni Balkan. Po tihem sem pričakoval, iskreno povem, po tihem sem pričakoval, da bo Slovenija tu dosegla vsaj deklaracijo, ki bo zadevala vključevanje držav zahodnega Balkana v Evropsko unijo. Vsaj deklaracijo, ki bi nadgradila tisto solunsko ali katero pogodbo že. Malenkost. Jaz sem vedno zraven, ko prihajajo naši sosedje iz Srbije, Črne gore, Makedonije, Bosne in Hercegovine, Kosova. Vedno so nas bila polna usta obljub, kako jim bomo pomagali pri vstopanju v evropsko integracijo. Pa nismo. Imeli smo pa idealno priložnost, ampak nismo sprejeli vsaj te deklaracije. In resolucij mi tukaj sprejmemo kolikor hočete. En sam korak, ki bi ga lahko pripeljali s to deklaracijo, bi odprl nepovratno pot. Ponavljam, nepovratno pot državam zahodnega Balkana v Evropo. In zakaj bi mi to morali storiti? Zaradi tega, ker je to bistveno vprašanje varnosti in sodelovanja, ki pa je za nas še kako velikega pomena. Če te države ne bodo imele enakih pogojev ali približno enakih pogojev in enako časovnico za vstop v Evropsko unijo, se bojim, pa ne želim tega, da se bodo ponovila leta v začetku 90-ih. Tako pa mi obljubljamo eno, nismo pa sprejeli te deklaracije. Pa bi lahko, mirno. Podpiramo pa, ker je pošteno, če zdaj vzamem celotno zgodbo, samo Hrvaško. Tudi piše, da podpiramo celo vstop Hrvaške in Turčije, kar ni res, ker sem bil sam osebno na sejah delovnih teles, kjer smo jasno in glasno povedali, da Turčije ne bomo podprli hkrati s Hrvaško. Danes pa tu pišemo, da jo podpiramo pri hkratnem vstopu s Hrvaško. Gospe in gospodje, bodimo pošteni. Turčije še nočemo podpreti, ker je večina Evrope noče. Pustimo razloge ta trenutek zakaj, Hrvaško pa rinemo naprej ob vedenju, da če Lizbonska pogodba ne bo sprejeta, velja pogodba iz Nice. In tisti, ki ste vsaj pogledali, o čem ta pogodba govori, veste, da pogodba iz Nice ne dovoljuje nobene širitve. Pogodba iz Nice, ki je veljavna, to je nekakšna ustava Evropske unije, ne dovoli širitve. Pika. Ampak mi ob tem, ko vemo, da Lizbonske pogodbe, eden že ni podpisal, zdaj Poljaki premišljujejo, ker so že spet naredili isto kot zadnjič. Tudi to ni fer. Slovenija ni opozorila Poljske, Poljska vedno izsiljuje. Enakovredna članica Evropske unije, kot smo mi, vedno nekaj izsiljuje. In je izsiljevala že na začetku ob ustvarjanju Lizbonske pogodbe in izsiljuje zdaj, ko je rekla, da ne bo ratificirala pogodbe, dokler ne bo nekaj dosegla. Kaj, bomo prebrali v prihodnjem tednu ali 14-ih dneh. Zdaj pa njihov vladr pravi, da ne bodo ovirali. Seveda ne, ker so dosegli svoje. Takšen bi si zaslužil opozorilo s strani slovenskega predsedstva, da ne more izsiljevati in da je naš skupni cilj Lizbonska pogodba, ki bo omogočala širitev in novo lizbonsko strategijo in hitrejši in boljši razvoj cele Evrope. Toliko o nalogah, ki smo si jih zastavili, o tem, kaj smo tam naredili in česa nismo naredili. Nismo naredili na splošno in predvsem za Slovenijo. Jaz vem, da bi zelo težko vplivali na podatke, na rast cen nafte v tistem trenutku in na rast cen hrane. Pa vendarle bi lahko skupaj z ostalimi, ne samo Slovenija, ostali bi lahko pomagali Sloveniji, bi uvedli bolj ostre ukrepe proti gospodom v ZDA. In ne se slepiti, da to ni res, ki so zaradi borz in čisto zaradi lastnega trga, ker nočejo še svojih zalog odpirati, umetno ustvarjali krizo v Evropi in ustvarili takšno inflacijo, ki nas bo, boste videli, še kako tepla. Ampak nismo bili toliko fer, da bi na srečanjih, ki smo jih imeli, štirje zelo pomembni dogodki, z vsem priznanjem, Japonska, Latinska Amerika in Karibi, Združene države Amerike in Rusija. Ali je Slovenija kot predsedujoča na pomembnem dogodku na najvišji ravni z ZDA kakorkoli opozorila ZDA kot predsedujoča, da mora tudi Amerika gledati na Evropo in ravnati drugače? Ni. Temu bi jaz rekel uspešno vodenje in rekli bi temu uspešno vodenje tudi kolegi v Slovenski nacionalni stranki. Nobeni podatki niso bili politični ali politično motivirani. To so dejstva, ki smo vam jih nanizali, kolegice in kolegi, in seveda Vladi predvsem. Kar pa se tehnične izvedbe tiče, pa res "klobuk dol". To je Slovenija mojster. To pa res. Ampak na veliko veliko žalost je bil ta uspeh ogromen, vsepovsod drugod pa velike luknje. In končal bom: Kaj pa imam jaz od tega? Na to vprašanje pa bom zelo rad videl, slišal ali celo čutil ali doživel odgovor. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev o poročilih in sklepih. Besedo ima gospod Jožef Jerovšek.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi! Vsi prisotni! Jaz bom nadaljeval tu, kjer je moj predgovornik končal in se vprašal: Kaj smo Slovenci dobili od predsedovanja? Meni se zdi zelo žalostno, da se tukaj nekateri sprašujejo o tem, kajti popolnoma jasno je, da je slovensko predsedovanje izrazito dobra naložba v prihodnost. Sadov ne obiramo danes, slišali smo, da smo za minimalen, v evropskih okvirjih, denar organizirali to predsedovanje. In to vsi priznavate, odlično organizirali. Vendar sadove bomo obirali v prihodnosti. Glejte, s tem, ko je Slovenija tako odlično organizirala to predsedovanje, dosegla vse vsebinske točke, ki si jih je zadala, postala uspešna, prepoznavna, zanesljiva država, kjer je tisoče in tisoče najpomembnejših Evropejcev spoznalo, da je to država prijaznih, bistrih, inteligentnih ljudi, z visoko tehnično kulturo, z visoko kulturo, zaradi tega bodo v bodočnosti slovenski izdelki prehajali v višje cenovne razrede. Naša podjetja bodo bolje prodajala. To je gotovo. To vemo, da država z renomejem, enake izdelke prodaja dražje. In Slovenija se je utrdila, kot bi rekel metaforično, skandinavska država na jugu Evrope. Kajti Skandinavci najbolje in najdražje prodajajo svoje izdelke. Moram reči, da v času po slovenskem predsedovanju Evropski uniji je izjemno lepo biti Slovenec v tujini. Tam nas hvalijo in občudujejo vsi. Upam in prepričan pa sem, da je tudi velika večina Slovencev ponosna, da dobivamo takšne pohvale, da smo bili tako uspešni. Kajti Slovenci so večina po naravi patrioti, ljubijo svojo domovino. Da smo lahko ponosni, kažejo številni odzivi. Jaz bom tri zunanje ministre pomembnih evropskih držav navedel v svojih odzivih. Odzive je zunanje ministrstvo odboru odstopilo. Nemški zunanji minister Steinmaier pravi: Slovenci so lahko ponosni na svoje dosežke. In prav gotovo ni to samo kurtoaznost. Prav gotovo ni kurtoaznost, ki je sicer dostikrat na nekem nivoju običajna. In v nasprotju s tem, kar lahko slišimo iz tujine, kar lahko vidimo, pa se je danes zgodil po mojem nezaslišan nizkotni škandal ob tem, ko je predsednik Evropskega sveta v času predsedovanja premier Janez Janša predstavljal slovensko predsedovanje na podlagi zakona. Tukaj sta dve poslanski skupini obstruirali, ignorirali to predstavitev. Vendar niste ignorirali slovenskega predsednika Vlade, ampak ste ignorirali Evropo, in to je škandal. Takšno ravnanje, tako so ravnali poslanci stranke, v katere so se razlezli tisti, ki so ob ustvarjanju slovenske države govorili, da bomo v tej državi, če bo do nje prišlo, jedli travo. Takrat niso zaupali v Slovenijo, danes kažejo ignoranco in sovraštvo in zaničevanje Slovenije do Evrope. Jaz bi jim predlagal, da se učijo v Franciji, ki jo pogosto navajajo kot deželo svobodomiselnosti in liberalnosti. Tam se predsedniku Sarkozyju, ko nastopi v parlamentu, kaj takšnega ne more zgoditi. Francozi ljubijo svojo državo in tudi njihovi poslanci vsi generalno jo ljubijo. Tu v Sloveniji pa žal moram ugotoviti, da je nekateri očitno ne ljubijo. In moram nadaljevati tudi z odzivi Javierja Solane, visokega predstavnika za zunanjo politiko, ki pravi: "impresivna in uspešna premiera", ko govori o slovenskem predsedovanju. In zunanja ministrica sosednje Avstrije pravi: "preudarno zgodovinsko vodstvo Evropske unije". In zaradi tega vse te stvari, ki smo jih tukaj slišali, k sreči samo iz dela poslanskih klopi, manjšega dela, seveda ne držijo. Ne drži tudi, kar je sicer predstavnik poslanske skupine, ki je pohvalila predsedovanje, dejal, da je irski referendum vrgel slabo luč na slovensko predsedovanje. To ni res. In ni resnica in tudi nobeden ne bo vedel. Ali kdo ve, kdo je predsedoval v času francoskega in nizozemskega referenduma? Tudi v tej dvorani nihče ne ve natančno. In tisti referendumi niso nič slabe luči vrgli na takratno predsedovanje, tako to ni vrglo na slovensko predsedovanje. In zaradi tega je v tem trenutku, ko je vse skupaj končano, ko je tako uspešno za nami, je tudi bolj jasno, kaj je bilo mišljeno s poskusi miniranja posameznih dogodkov v času slovenskega predsedovanja, kot je bila izdaja washingtonske pošte. Tam se je poskušalo onemogočiti vrh Evropa-ZDA in skušalo se je na nizkoten način doseči, da bi ZDA iz zaveznika Slovenije postale njen sovražnik. Pa si zamišljate, kako pomembno je zavezništvo tako pomembne države. Nek kolumnist, ki prihaja iz teh krogov, je celo zapisal, da je treba izkoristiti schengen, ko lahko pripelješ vsakega nasilneža v Slovenijo, in narediti tak "šunder", da si bodo ZDA večno zapomnile to. Tako nazorno so to pokazali. In tudi ni res, da v času predsedovanja Slovenije da je bilo drugo v redu, ni pa bilo presežnikov. Veste, nekateri dosežki slovenskega predsedovanja predvsem na zunanjepolitičnem področju so tudi presežki. Bili pa smo realisti, da nismo obljubljali nemogočega. Zaradi tega je seveda nemogoče sprejemati te teze, ki jih je opozicija takoj po predsedovanju skušala plasirati, da ni nekih presežkov. Sedaj je v glavnem utihnila, ker se to v javnosti ni prijelo. In jaz sem, kot sem rekel na začetku, prepričan, da večina naših ljudi ve, da blatenje Slovenije na račun tega, da bi nekateri uspehe spremenili v neuspehe, ni možno in da bodo to znali tudi opaziti, registrirati, ko bodo šli na volitve. Da bodo videli, kdo je 90. leta govoril, da bomo jedli travo, če bomo dosegli svojo državo, kdo danes ignorira Evropo. Na koncu naj še rečem, da je glavna teža bila na Vladi, ampak da je tudi parlament imel pomembne prispevke. Danes je bilo omenjeno, da so se srečali predsedniki, predstavniki evropskega odbora, ampak srečali so se tudi predsedniki odbora za zunanjo politiko na tako imenovani Cozac konferenci in moram reči ob prisotnosti Solane, upravitelja Bosne Lajčaka in še nekaterih uglednih gostov, da je bilo izjemno uspešno srečanje. In francoski pandan mi je dejal, da se boji, da v Parizu prihodnji teden, ko bo to srečanje, ne bo mogel organizirati tako uspešnega srečanja predsednikov zunanjepolitičnih odborov. Spoštovane kolegice in kolegi! Še enkrat, Slovenija je izjemno uspešno vodila Evropsko unijo. To, da je po nekaj letih, ko nima Evropska unija sporazuma o strateškem partnerstvu z Rusko federacijo dosegla in izbojevala mandat, da se ta pogajanja začnejo, je dejstvo, ki ga moramo poudarjati kar naprej, da s tem bomo dobili bistveno večjo težo v mednarodnih zunanjepolitičnih okvirjih. In tudi to, da smo znali ohraniti okvirno enotnost Evropske unije v času razglasitve Kosova za neodvisno državo, je uspeh, v katerega mnogi niso verjeli. Mnogi v tej državi so pričakovali in se veselili, da bo prišlo do ne vem kakšnih oboroženih spopadov, kjer bo Slovenija spet tisti grdi raček. Vse to se z uspešnostjo slovenske demokracije, ne samo da se ni zgodilo, vse to smo pravočasno anulirali. Jaz se v celoti strinjam s tistimi, ki že 50 let spremljajo Evropsko unijo, tistimi državami, ki so 50 let v tem združenju, tem prestižnem članstvu in ki na podlagi 50-letnih izkušenj Sloveniji sporočajo: bodite ponosni Slovenci na predsedovanje in bodite ponosni na svojo državo. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Majda Zupan.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik. Predstavniki vlade, kolegice in kolegi. Prepričana sem in različni odmevi kažejo na to, da predsedovanje Slovenije Svetu Evropske unije lahko ocenimo za uspešno. Zato se mi zdi prav, da pokažemo zadovoljstvo in samozavest, ki smo jo v tem času kot država pridobili, kar pa ni le domena nekaterih, pač pa vseh nas. Premalo je časa, da bi uspešnost tega kompleksnega projekta z vsemi vsebinskimi, tehničnimi, logističnimi in drugimi elementi na hitro ustrezno ocenili. Za to bo še čas, in to je pristojnost drugih služb. Sama pa bi v svojem kratkem prispevku omejila le na nekaj točk. Program, ki je bil široko zasnovan, je bil v času našega predsedovanje dosežen. Lizbonsko pogodbo je do konca junija ratificiralo 19 držav. Po irskem referendumu še nekaj, pri čemer pa se mi zdi zelo pomembno, da je Slovenija kot predsedujoča znala in zmogla irskemu ne na nek način vzeti tisti težak naboj in kanalizirati na pot, ki lahko prinese ustreznejšo rešitev. Nadaljevala so se prizadevanja za strateška partnerstva, organiziran je bil vrh med Evropsko unijo in Japonsko in med južno Ameriko. Slovenija kot predsedujoča je spremljala vsa dogajanja v svetu in se tudi nanje odzivala. Tudi poglavitni cilj, stabilizacija zahodnega Balkana, je bil dosežen. Dosežen je bil sporazum s Srbijo, z Bosno in Hercegovino, vizumske olajšave, izvedena so bila pristopna pogajanja s Hrvaško in Turčijo. V tem času pa je padla tudi razglasitev Kosova, pri čemer je Slovenija kot predsedujoča znala pripomoči, da je Evropska unija ohranila enotnost in navzočnost na Kosovu, ker ni prišlo do večjih nemirov. Na področju medkulturnega dialoga pa so bile pobude povezane z različnimi področji: s šolstvom, z mladimi, z drugimi področji, kar pa pomeni široko polje sodelovanja. Odpiranje podnebno-energetskega vprašanja pa je pomenilo široko odpiranje te teme in spoznanje, da je zadnji čas, da na tem področju nekaj naredimo, da se nekaj premakne, kar pa prinaša tudi velika pričakovanja. V Novi Sloveniji smo ponosni predvsem na uspešno sodelovanje naših ministrov. Če omenim samo nekatere dosežke na področju pravosodnega ministra, pomeni sprejem direktive o kaznivosti dejanj, ki imajo uničujoče posledice za ljudi in za okolje pomembno mesto, potem napredek na področju uveljavljanja pravic do preživnine, na področju dela, družine in sociale sprejem direktive o delovnem času in o začasnih delavcih, na področju visokega šolstva in znanosti se nam zdi pomembna ustanovitev Evro-sredozemske univerze s sedežem v Sloveniji, potem na področju financ sprememba proračuna Evropske unije za leto 2008 in zagotovitev sredstev solidarnostnega sklada za sanacijo poplav v Železnikih in tako naprej. Ne smemo pa pozabiti tudi na prispevek naših poslancev, tako predsednika Odbora za zadeve Evropske unije kot tudi predsednice na področju kmetijstva. Ne nazadnje pa je eden največjih dosežkov predsedovanja to, da smo pokazali, da znamo voditi in sodelovati pri tako zahtevnih projektih, čeprav smo majhna in mlada država in da smo s svojo prisotnostjo pripomogli, da je Slovenija znana in prepoznana v političnem prostoru, da je medijska prisotnost Slovenije v svetu večja in da smo dvignili pozitivno podobo, pri čemer smo zlasti na področju kulture in turistične promocije za Slovenijo veliko naredili. Sodelovalo je nekaj 1000 ljudi, na čelu s predsednikom Vlade in z ministri. In vsem tem velja zahvala. Pa tudi vsem, ki niso bili na očeh kamer, a so poskrbeli, da so stvari potekale brez zapletov. Predsedovanje je bila velika preizkušnja in priložnost, da se izkažemo in da izkušnje, simpatije in zavezništva, ki smo jih pridobili, tudi s pridom uporabimo v prihodnje. Prepričana sem, da naši problemi v tej luči niso več tako veliki in da nam je to sodelovanje prineslo širino in boljši pogled naprej, kar pa lahko posredno prispeva tudi h kvaliteti življenja ne samo v Sloveniji pač pa tudi za celotno evropsko prebivalstvo. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Franc Sušnik.
Hvala lepa. Spoštovani minister, predstavniki Vlade, spoštovani predsedujoči! Predsedovanje Evropski uniji je bila priložnost, ki smo jo, tako lahko danes z gotovostjo rečem, sprejeli in znali izkoristiti prav na vseh področjih, izkoristiti za to, da se je glas uspešnosti, glas o dosežkih, ki jih je Slovenija dosegla po osamosvojitvi v zadnjem 17-letnem obdobju, ponesel širom Evrope. Zaupali so nam v tolikšni meri, da so nam zaupali predsedovanje, vodenje držav Evropske unije, da so nam zaupali vodenje 27-ih držav najpomembnejše skupnosti na tem svetu. Poročilo bi verjetno bilo bolje ocenjevati v nekem primernejšem času, da bi se lahko izognili grobim diskvalifikacijam in blatenju dosežkov, kar smo lahko tudi danes slišali, da pa vseeno mislim, da je potrebno, da se tudi zaradi tega, da povlečemo in uporabimo dobre primere, dobro prakso za naše delo v prihodnje, naredi to takoj po zaključenem predsedovanju. Jaz bi želel izpostaviti nekatere stvari, dosežke pri predsedovanju Svetu Evrope oziroma Svetu za kmetijstvo in ribištvo, ki ga je vodilo praktično naše Ministrstvo za kmetijstvo, točneje minister Jarc s svojimi sodelavci. Vsi vemo, da je kmetijska politika na nivoju Evropske unije ali v Evropski uniji ena pomembnejših politik, da so prenešene praktično vse pristojnosti s tega področja na evropski nivo in zaradi tega in pa tudi zaradi zunanjih razlogov, ki v času našega predsedovanja niso bili ugodni in nepomembni, tu predvsem velja omeniti visoko rast cen hrane in visoko rast cen energentov, tu je mišljena predvsem nafta, so bili potrebni hitri in kvalitetni odzivi na grozečo rast cen hrane in navsezadnje v povezavi s cenami nafte, z izjemno visokimi cenami nafte, ki smo jo beležili v tem času na svetovnem trgu, je bilo potrebno narediti eno revizijo oziroma en nov pogled na politiko do proizvodnje bio goriv, v povezavi z proizvodnjo hrane. Na tem področju so bili doseženi pomembni rezultati, ki so se rezultirali v sklepih z dne 19. in 20. junija 2008, ki predstavljajo temeljit in celovit odgovor Evropske unije na ta pomembna in aktualna vprašanja, ki jih navsezadnje niti v pripravah nismo uspeli zaradi aktualnosti same podrobneje definirati in se na ta vprašanja temeljiteje pripraviti. Mislim, da je zelo pomembno tudi s tega vidika, ker je bila na ta način na nek način revidirana skupna kmetijska politika do leta 2013. Sklepi Sveta Evropske unije so pomemben napotek, pomembna usmeritev, ki je bila sprejeta v času našega predsedovanja za posege oziroma eventualne ukrepe v politiko skupne kmetijske politike na nivoju Evropske unije. Gre vsekakor omeniti še tudi to, da je bila v času našega predsedovanja sprejeta reforma skupne tržne ureditve za vino, ki predstavlja zaključek neke dejavnosti vse od leta 2003 in naprej. Sprejeta je bila tehnična poenostavitev uredbe o skupni ureditvi kmetijskih trgov. Poenostavljena so bila pravila navzkrižne skladnosti. In na množici formalnih in neformalnih sestankov tega dela Sveta EU je bilo dogovorjenih še več politik s tega področja. Tudi na področju ribištva, ki v naši državi ni najpomembnejše, so bili doseženi pomembni rezultati. Prav tako na področju fitosanitarnih zadev želimo poudariti uredbo o dajanju fitofarmacevtskih sredstev v promet, ker se to šteje kot uspešen in pomemben dogovor, dosežen v času našega predsedovanja. Navsezadnje je treba k uspehom prišteti še tudi sprejeto skupno stališče glede predloga direktive o trajnostni uporabi pesticidov. Nismo zanemarili tudi področje veterinarskih zadev in še več stvari je, ki jih kaže omeniti. Vsekakor pa želim še enkrat poudariti sklepe z dne 19. in 20. junija 2008, sklepe Evropskega sveta, ki v takšni obliki, ki sprejeti predstavljajo en celovit odgovor Evropske unije na posledice visokih cen hrane in nafte na svetovnem trgu. Prepričan sem, da smo lahko ponosni, da so bile takšne stvari s takšno vsebino sprejeti v času našega predsedovanja in našega vodenja tega dela Sveta Evropske unije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Srečko Prijatelj.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Res je, da nekateri zelo ljubimo Slovenijo in da nekateri zopet cenite bolj kot Slovenijo Evropo. Slovenija od predsedovanja Evropski uniji nima nič. Jaz bi rekel celo to, da manj kot nič. Ima 70 milijonov zapravljenega denarja. Ima seveda malo več revežev, imamo dejansko tudi evropske davke, ki so večji, kot so bili prej naši, in imamo zelo velike zamere naših sosedov, ker smo bili tako aktivni pri reševanju balkanske krize. Iz tega naslova pa imamo tudi dejansko ob podpori Kosova izgubljene trge. In zanimivo, Slovenija ima odprta svoja mejna vprašanja s Hrvaško, medtem ko druga mejna vprašanja rešujemo z bataljonom naše vojske, ki jo plačujete vi, mi, državljanke in državljani vsi skupaj. Voditi in zapravljati res znamo, znamo tudi organizirati in verjamem, da nam je nekaj od starih časov hlapčevstva tudi ostalo v naših genih, da se znamo lepo priklanjati tistim, ki od nas zahtevajo danes to, jutri zopet nekaj drugega. V Slovenski nacionalni stranki mislimo, da bi Slovenija morala, in zato tudi smo tu v Državnem zboru, v prvi vrsti poskrbeti bolj zase kot za druge, to smo dokazali, da znamo za druge bolj poskrbeti kot zase, tudi s tem vodenjem. Ljudje pričakujejo od nas, da bodo tudi s tem, ko so šli na referendum, da izrazijo svojo državotvorno držo takrat, ko smo odločali o samostojnosti, pričakujejo od nas preprosto eno samo dejstvo, da bodo živeli boljše. Boljše kot so včeraj, da bodo živeli bolj evropsko, da bodo imeli ne nazadnje tudi evropske plače; ampak imamo večjo revščino, večjo bedo, kot smo jo imeli prej, in se hvalimo, kako evropsko uspešni smo. To so dejansko lahko zgodbice za koga, ki je še pripravljen verjeti, ali pa za tistega, ki ploska vsem tem, ki govorijo za to govornico, kako lepo je v Sloveniji, teh je tudi kar nekaj, kajti kar nekaj ljudem smo omogočili tudi, da imajo danes debelejše denarnice, pa tudi to ni evropsko. Evropa je zelo demokratična v tem kontekstu in preganja klientelizem in korupcijo in verjetno tudi nenaravno bogatenje. Ampak, ker smo mi zelo evropski, to dovoljujemo, bolj evropski od Evrope. In za konec, spoštovani, katera od držav pa je že neuspešno vodila? Jaz verjamem, da bo uspešno vodila tudi Francija, Češka in kasneje tudi Švedska. Verjamem v to in verjamem, da se bodo tudi tam našli poslanci, ki bodo govorili, koliko mednarodnih simpozijev je bilo, koliko teh ali onih dogodkov in da bodo našli lepe besede za svojo državo. Dejstvo pa je, da nobena vlada ni ostala na oblasti, ko je končala vodenje Evropske unije. Torej, ni tako lepo, zlato vse, kar se sveti. To pa je moč preveriti tudi iz statističnih podatkov. Jaz ne poznam nobene evropske vlade, ki je ostala, potem ko je končala - uspešno - vodenje Evropske unije na oblasti. In verjamem, da tudi ta vlada ne bo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Alojz Sok, imate besedo.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovani ministri in drugi predstavniki Vlade. Ko takole skoraj dve uri poslušam to razpravo, mi pride na misel tisti slovenski rek, ki pravi: "Slovenec Slovencu volk." Dejansko se v tej razpravi tako obnašamo, da nekateri poudarjamo pozitivne strani tega predsedovanja, nekateri pa predvsem vlečejo v ospredje neke negativnosti, predvsem stroške - koliko bencina je bilo porabljenega, koliko kosil postreženih in tako naprej. Torej, neke obrobne, sam bi rekel za ta dogodek nepomembne zadeve. European voice je zapisal: "Slovenija je kot prva med novimi članicami optimistično sprejela, lahko bi rekli ta izziv predsedovanja Svetu Evropske unije." Sam pa bi k temu dodal, da je Slovenija prva med slovanskimi narodi in tudi prva iz tega socialističnega bloka, ki ji je bila dana ta prestižna naloga, in seveda sam vidim to v veliko širšem kontekstu kot samo v tem 6-mesečnem predsedovanju. Vest, da je Evropa ponovno zadihala z obema pljučnima kriloma, seže daleč, daleč nazaj. Bil je čas razdelitve in niti tako veliki narodi, kot je, recimo, Poljska, ki je, mimogrede povem, dala prvega slovanskega papeža, ki je tudi odločilno vplival na to, da je Evropa spet postala združena, ji ni v tem trenutku uspelo, da bi postala kot država, kot narod v enaki funkciji, kot je to uspelo nam, Slovenkam in Slovencem. In danes bi tukaj, ne glede na to, kako je to kdo zastavil, to morali videti kot uspeh slovenskega naroda. Ni to uspeh samo te vlade, je tudi prejšnje vlade, to je pravzaprav uspeh Slovenije. In ta uspeh se ni začel 1. januarja 2008, ampak bi lahko posegli v zgodovino daleč nazaj. Ko letos govorimo o Trubarju ali pa vsaj mi, ki še ne živimo v državi, ki bi doživela polnoletnost, v samostojni državi, se vsaj spomnili nekaterih dogodkov, ki so botrovali temu, da je Slovenija sploh lahko prišla do tega trenutka. Nedvomno je to osamosvojitev in naša 10-dnevna vojna za Slovenijo, potem uvedba večstrankarskega demokratičnega sistema, s katerim smo se poslovili od totalitarne države, ki bi pomenila za Slovence in slovenski narod vsekakor izginotje. Potem seveda to, da smo odločno vstopili v Evropsko unijo in zvezo Nato, da smo prevzeli skupno evropsko valuto - evro in takrat izpolnili vse pogoje. S premikom meje na južni del Evrope, premikom schengenske meje in vse, kar smo naredili v tej smeri in to se bo še nadaljevalo - v zvezi s Srbijo, v zvezi s Črno Goro, v zvezi s Kosovom - torej ta del, ki je ne tako daleč nazaj bil eno od najbolj krvavih vonj, kar smo jih lahko videli na tem balkanskem delu Evrope. Torej, vse to je treba videti v nekem kontekstu in zato je za ta narod, ki živi na tem politično geostrateškem zelo pomembnem delu Evrope, sedaj bi lahko rekli združene Evrope, zelo pomembno. Nobenega razloga ni, gospe in gospodje, da ne bi bili na to ponosni. In v vsem tem času smo doživeli še marsikaj in bi lahko še marsikaj k temu dodali, tudi na to bi lahko bili ponosni, da smo kot narod dobili prvega kandidata za svetnika, da imamo danes kot majhen narod svojega kardinala in tako naprej in tako dalje. Mi pa danes tu poslušamo te debate, se med sabo obtožujemo, kdo je naredil več, kdo je naredil manj in tako naprej. To se mi ne zdi neka razprava, ki bi jo lahko tisti, ki nas spremljajo, dejansko smatrali za pohvalno kot za zaključek dela v tem parlamentu - in bom sedaj s tem zaključil. Verjetno ob tej svoji zadnji razpravi ali pa eni od zadnjih razprav v tem mandatu, mi pride na misel ena zgodba ali pa, če hočete, en hec, če mi predsedujoči dovoli, da ga povem. Je hčerka prišla pa je vprašala mamo, kako je prišla na svet, pa je mama rekla: "Veš, to se je začelo tako, bila sta Adam in Eva in potem narodi različni in zdaj si ti." Potem pa je šla isto vprašati očeta, on pa je rekel: "Veš, to je bilo tako, najprej je bila opica, pa potem pračlovek, pa danes si ti." Potem pa je bila v dilemi in je šla mamo vprašati in je rekla: "Ti praviš tako, oče pa tako!" Mama pa je rekla: "Veš kaj češ, vsak spol ima svojo zgodbo." Tako tudi mi danes tukaj razvijamo vsak svojo zgodbo. V resnici pa gre za skupno zgodbo, za uspešno zgodbo vseh nas Slovenk in pa Slovencev, ki smo to skupaj plačali, skupaj zagotovili kadre in skupaj tehnično ta izredno zahteven projekt tudi izpeljali. Seveda pa je bilo največje delo na Vladi, predsedniku Vlade in jaz kot poslanec Nove Slovenije vsem skupaj lahko za opravljeno delo samo čestitam. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bojan Homan.
Hvala za besedo. Sam bi ocenili predsedovanje Slovenije Evropski uniji po superlativah. Pogovarjal sem se z dosti delegati oziroma udeleženci in vsi so pohvalili organizacijo, lahko rečem, da je Slovenija nek svojevrsten unicum na področju organizacije teh velikih prireditev. Imamo majhno letališče, prijazno, dostop do protokolarnega objekta Brdo praktično ljudje, ko so prišli z letalom na letališče Jožeta Pučnika, od samega letališča do Brda se niso zamudili več kot 20 minut. Če to primerjamo z velikimi evropskimi velemesti, je sama logistika od letališča pa do samega predsedovanja po nekaj ur. Nad tem so bili vsi udeleženci navdušeni, sam protokolarni objekt Brdo - odlično organiziran, tukaj bi moral pohvaliti protokol. Tudi ta cesta, ki so jo preplastili, ko sem sam toliko navijal, da se je uredila do predsedovanja, lahko rečem, da so vsi bili navdušeni, ostala je v kraju in tudi sam objekt je ostal na Brdu. Moramo ga samo znati koristiti naprej. To je ena naloga. Kar se pa tiče samega vsebinskega dela, pa tudi samo pohvalno. Teme so bile izbrane precizno, sploh ta tema medkulturni dialog. Mislim, da je tukaj bilo veliko narejenega. Pogrešam pa samo tisto udeležbo ljudi, ali so se našli. Tukaj predvsem apeliram na medije. Menim, da bi morala biti osrednja točka vseh pol leta vsaj predsedovanje na prvi strani, ampak žal smo imeli dosti veliko drugih tem. Tukaj bi izpostavil kot problematično, da se ne znamo zavedati, da je to bil eden osrednjih dogodkov, tako za Slovenijo, za promocijo, ampak žal se je na naših medijih to pojavilo bistveno bistveno premalo. Če sklenem svojo razpravo. Mislim, da smo opravili nalogo z odliko in menim, da bi mogla tudi Evropa nam zaupati, vsaj organizacijo, še več takih dogodkov, ker menimo, da je Slovenija idealen prostor za organizacijo takih dogodkov. Hvala.
Besedo ima gospod Milenko Ziherl.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči! Lep pozdrav vsem prisotnim v dvorani! Predsedovanje Slovenije je vsekakor bilo odlično. To nam zagotavljajo tudi delegacije, pa obiskovalci iz tujine, s katerimi se srečujemo oziroma nam to zagotavljajo tudi ljudje, ko gremo v tujino. Seveda, več je pohval, bolj je treba spodbuditi težnjo v določenih političnih krogih in iskati dlako v jajcu oziroma čim bolj znižati pomen oziroma na nekakšen način zmanjšati pomen uspešnega dela. Izmed dosežkov slovenskega predsedovanja bi se predvsem osredotočil na dogodke, katerim sem bil sam priča, in sicer zasedanju Cosaca na Brdu, kjer sta bila od predstavitvi tem našega predsedovanja velika poudarka na prometno-energetskem paketu in predvsem na lizbonski strategiji. Ravno na tem področju, mislim, da smo dosegli pomembne korake. Če je konferenca na Baliju izzvenela v nekakšnem pričakovanju in razočaranju, ker ni bilo sprejetih konkretnih sklepov, če nas čas priganja za konferenco v Poznanju in za konferenco v Kopenhagenu, potem mislim, da je slovensko predsedovanje zopet strnilo evropske vrste, kajti dosegli smo sprejetje časovnice in sprejetje nekaterih direktiv, ki posegajo v okoljsko problematiko oziroma v zanesljivost oskrbe z energijo in iskanje alternativ oziroma boj s podnebnimi spremembami. Med priznanji iz tujine bi izpostavil: pri srečanju s francosko delegacijo, so nas francoski poslanci spraševali, kaj v Sloveniji mislimo o njih. Spraševali so nas za nasvete, spraševali so nas, kaj smo pri konkretni stvari mislili in kako naj oni prevzamejo tisto, kar v času slovenskega predsedovanja ne bo uspelo izpeljati do konca. No, in v luči teh dogodkov so potekali tudi stranski dogodki, tudi parlamentarna skupina Globe se je vključevala v ta dogajanja in skupaj z nevladnimi organizacijami smo pripravili več posvetovanj. Omenil bi eno posvetovanje, na katero imam nekaj pripomb, kajti vso organizacijo z dvema nevladnima organizacijama, ki bi jih lahko bolj uvrstil na levo politično področje, so, recimo, vabili zelo čudne partnerje, recimo Športno unijo Slovenije, Sindikat zavarovalnih zastopnikov, Sindikat farmacevtskih delavcev, Stranko slovenskega naroda, Sveta cerkev AnnaSann raeljansko religija v Sloveniji. Na vem, kaj imajo te organizacije v zvezi z bojem proti klimatskim spremembam. Na koncu bi želel obsoditi tudi današnjo obstrukcijo, za katero niti ne vem, če je bila napovedana, bolj je bila podobna bojkotu, morda so ljudje rajši šli poslušat ljudi, ki nas prepričujejo, vsaj v sredinem Magu je bilo tako, da zdaj živimo slabše. Anketni podatki kažejo ravno nasprotno, okrog 80 % ljudi se je izjasnilo, da živi bolje. Morda nekateri res živijo slabše, smo dobili v nekateri drugi knjigi, da je tovariš Miha Marinko na državne stroške naročil 1000 litrov cvička. Tega se seveda ne da več ponoviti v teh časih. Tudi Maček Matija je naročil pol tovornjaka gorenjskih želodcev, pa so ga v tovarni opozorili, da se to pripravlja sveže in tudi je sveže. Na koncu še drobna osebna izkušnja. Grem k prijateljem, vidim, imajo psa in mačko. Oskrbujejo jih iz znane gostilne in vidim mačko jesti dunajski zrezek, in to skoraj polovico. Torej, če ljudje mečejo dunajske zrezke stran v gostilnah, če se skoraj norčujejo iz hrane, potem ne moremo trditi, da živimo slabo. Verjamem, da ostajajo določene kategorije, ki živijo slabo, vendar za njih smo v tem mandatu poskrbeli oziroma če nam bodo volivci dali priložnosti, bomo poskrbeli še naprej, da tudi tem najslabše stoječim kategorijam v finančnem smislu damo možnost, prvič, da si izboljšajo finančni položaj ali pa da jim damo socialno pomoč za boljše življenje. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Miro Petek.
Hvala lepa za besedo. Upam, da je gospod Marinko užival ob pitju cvička. V Bruslju že nekaj časa kroži sintagma, da je temeljno spoznanje za vsako državo po vsakem predsedovanju Evropski uniji, da obstaja življenje po smrti. Kolega Jerovšek se je izrazil z drugimi besedami. Jožef Jerovšek je rekel, da sadov predsedovanja ne obiramo danes, pač pa jih bomo obirali v prihodnosti. Predsedovanja je torej konec. Vprašanje je torej, kako bo to predsedovanje odmevalo v prihodnosti, kako bo živelo to predsedovanje, kako se bo zapisalo to predsedovanje tako pri nas kot v Evropski uniji in kakšne sledi bo zapustilo. Ocene predsedovanja so odlične, razen ponekod v slovenski javnosti, kjer pa gre le za notranjepolitične konflikte, notranjepolitične spore in to je seveda tudi legitimno. Slovenija je v tem času pokazala, da zna predsedovati, da zna izpeljati najpomembnejše mednarodne prireditve, in prepričan sem, da bomo na račun odlično izpeljanega predsedovanja dobili še kakšno pomembno mednarodno prireditev ali mednarodni dogodek. Kako se bo to kapitaliziralo na področju turizma, bomo videli v prihodnje. Moja ocena je, da bomo tudi po tej plati potegnili največ, glede na to, da se v Ljubljano v zadnjih letih že zgrinjajo turisti in da je v času predsedovanja Slovenijo obiskalo na tisoče in tisoče funkcionarjev, ki so ponesli dober glas Slovenije tudi navzven. Ena od prednosti tega predsedovanja je tudi ta, da se je Evropa začela zanimati za Slovenijo. Slovenija je bila na prvih straneh časopisov, na prvih straneh svetovnih medijev takrat, ko smo se osamosvajali. Podobna ocena velja tudi za čas predsedovanja, ko je Slovenija zajemala najpomembnejše medije, najpomembnejše strani časopisov. Na drugi strani pa se je domača slovenska javnost v tem času bolj kot doslej pričela zanimati za evropske teme in tudi to je pomembno. Vsa ta srečanja, ko je predsednik vlade Janez Janša vodil srečanje EU-Japonska, EU-Latinska Amerika, EU-Srednja Amerika, Čile, na koncu tudi vrh EU-ZDA, EU-Rusija, je dalo Sloveniji izjemen ugled. To našo malo državo je postavilo na planet, dala je planetarni pačet. Torej, ta trditev, kako po vsakem predsedovanju za vsako državo obstaja življenje po smrti, še kako drži. Slovenija, prepričan sem, bo v prihodnje to priložnost, ki nam je bila dana, dobro unovčila. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Aleš Gulič. Gospod Aleš Gulič.
Spoštovani predsedujoči, cenjene kolegice in kolegi! Že cel dan oziroma po prekinitvi prejšnje točke imamo zdaj ta propagandni vložek. Čeprav jaz mislim, da ne bi bilo treba tako na dolgo in na široko hvaliti vseh dosežkov in tudi ne negativno ocenjevati zadev, ki so bile mogoče narejene drugače, kot bi si kdo želel. Ampak to, da danes poslušamo poročilo o tem predsedovanju, je na nek način žaljivo do Državnega zbora. To je bilo objavljeno že čisto v vseh medijih, to je bilo predstavljeno že Evropskemu parlamentu. Takrat za spremembo premier ni odšel po svojem predavanju, ampak je počakal do konca. Tako, da tisto, ko slišimo, kako smo žaljivi, je popolnoma odveč in nesmiselno, nič nismo žaljivi in nič ne ignoriramo, ampak smo to že slišali, videli in to večkrat, to je pravi "deja vu" in pa repeticijo. Seveda pa bi se vendarle naslonil na nekatere razprave, ki so pa bile žaljive. Gospod Jerovšek, tisto o travi ste najbrž narobe slišali. Takrat ni bilo rečeno, da se bo jedla, ampak da se bo kadila, in vam se to prav gotovo pozna. Gre za nekaj drugega, gre za neko drugo rastlino in za druge učinke. O tem, kako so Slovenijo spoznali mnogi, ki so prihajali iz Evrope v naše kraje v tem času, je pretirano. Jaz vam moram povedati, da od letališča Jožeta Pučnika do Brda kaj veliko Slovenije niso videli in tudi na poti nazaj ne. Da je bilo odmevno in da je bilo to v vseh časopisih, kar se je dogajalo v času predsedovanja, je tudi veliko pretiravanje, še v naših ni bilo. V tujih se je Slovenije pojavila proti koncu predsedovanja, in sicer takrat, ko je ušla radioaktivna voda oziroma ko je bilo narobe napisano poročilo - to je bil odmev. Drugi odmev, ki je šel po rumenem tisku, pa je bil damski boj, tako imenovani. To se je tudi slišalo. Slovenija je v tem tehničnem organizacijskem smislu dobro opravila predsedovanje in tukaj resda ni bilo nobenih pripomb. In treba je čestitati vsem, ki so kot mravlje skrbeli za vso to mašinerijo, da je dobro tekla. Ampak, kolikor vem, se je tam angažiralo vrsto ljudi, za katero se ne da ugotavljati, ali so koalicijski ali opozicijski volivci. Posledice predsedovanja bomo ocenjevali kdaj kasneje. Najbrž se ne bodo pojavile tako hitro, vemo pa vsaj za eno: da bomo imeli več zaposlenih v državni upravi - ne vem, koliko, 111 ali koliko se jih bo zaposlilo - kljub temu da je bilo to rečeno, da bo to enkraten in izjemen projekt. In dobra posledica je tudi ta ali pa, bom rekel, tako v čast vladi in temu parlamentu je to, da bodo ljudje, ki si niso mogli privoščiti dopusta v tem času, lahko dopustovali. Jaz upam, da bo tudi Državni zbor omogočil vsem delavcem v Državnem zboru, zaposlenim tukaj, da bodo lahko dopustovali, ko bomo končali vse te vražje, izredne, nujne in ne vem kakšne seje. Še eno reč bi na koncu vendarle poudaril, da vse tisto, kar je bilo tako akcentuirano kot hvalevredno, se je pravzaprav zgodilo že prej in nekje drugje. Torej, Slovenija je to opravila solidno, dobro, ker očitno ni bilo kakšnih velikih pripomb. Druga stvar, ki sem jo že prej povedal, je seveda ta, da je bilo tehnično to odlično izpeljano. Tretja, to ponotranjenje naše zunanjepolitične dejavnosti pa je bilo pravzaprav izredno slabo in je neke vrste madež. To bomo pa prav gotovo občutili. To posledico bomo občutili in jaz seveda veliko dam na to, da upanje, vsaj meni, vzbuja zelo pogost pojav, da se po predsedovanju menjajo vlade. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Jožef Horvat. Prosim? Replika je bila v zvezi z neko travo. [[...]] [[Smeh.]] [[...]]
No, če že vi, gospod podpredsednik, začenjate s to travo, moram reči, da verjetno bi danes bilo preveč očitno, če bi trdili ti isti ali iz tistih strank, da ne bom rekel, da je gospod Gulič to dejal, da bomo v Evropi jedli travo. To bi bilo preveč transparentno neresnično. Vendar so takrat strašili s tem in s tem skušali nasprotovati slovenski osamosvojitvi. Moram vztrajati, tudi kot predsednik Odbora za zunanjo politiko, da je današnje ravnanje, ignoriranje, obstrukcija poročila predsednika Evropskega sveta v času predsedovanja, zaničevanje in nizkotno ravnanje, zaničevanje lastne države, lastne domovine. Slovenija si tega ne zasluži in je prav gotovo precedens v evropskih parlamentarnih praksah. Kaj takšnega si evropski poslanci v drugih državah ne bi privoščili. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Jožef Horvat. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, spoštovani gospod minister in ostali, predstavnica in predstavniki Vlade! Kar 71% Slovencev meni, da ima država Slovenija od članstva v Evropski uniji številne koristi, to lahko beremo od včeraj naprej v raziskavi, ki jo je naredil Evrobarometer. In močno se je med Slovenci okrepilo tudi prepričanje o vplivu naše države na ravni Evropske unije. Po mnenju kar 73%, se pravi, skoraj tri četrtine vprašanih meni, da glas Slovenije v Evropski uniji šteje, da nekaj velja. To je bistveno več kot je povprečje v Evropski uniji. Naj se vrnem na leto 2006. bil je 29. november 2006 in takrat je European voice dodelil nagrado našemu slovenskemu finančnemu ministru dr. Bajuku in predsedniku Evropske komisije gospodu Barossu, Bajuk je postal dosežkar leta, Barsso Evropejec leta. In prejemnik nagrade dr. Bajuk je takrat povedal pomenljive besede: "Nagrada je kompliment in priznanje celotni Sloveniji; kar smo dosegli, je izjemno. To ni dosežek posameznika, to je dosežek vsega naroda." In še naprej, kar želim ponoviti ravno zato, ker je to bilo 29. novembra: "Vesel sem, da smo spet v Evropi, kamor sodimo. To je zadnji korak na naši dolgi poti domov." In European voice ga je takrat opisal kot kralja, ki se vrača domov in sam pravi: "Marsikje je lepo po svetu, ampak samo v Sloveniji sem doma." Bilo je, kot rečeno, 29. novembra. V nekem prejšnjem režimu in v neki prejšnji državi smo prav ta dan praznovali rojstni dan takratne domovine, in to smo praznovali srčno. Zdaj, ko imamo svojo pravo domovino, vemo, da tisto ni bila naša prava domovina, morda je bila, ampak ni bila prijazna za vse, saj še pred slabimi 20-mi leti so nekateri, tudi danes pomembni slovenski politiki v gladki srbohrvaščini govorili, da "nečemo nikada", da ne bomo nikoli dovolili, da bi razpadla takratna naša domovina, ki se je rodila 29. novembra in da ne bomo nikoli, so rekli nekateri slovenski politiki, dopustiti, da bi se Slovenija odcepila od te domovine in tako povzročila razkroj SFRJ. In spet je tukaj European voice, 3. julij 2008. Morda vam ni bilo dano ali pa niste imeli časa, da bi ga prebrali, kaj pravi European voice 3. julija. V izdaji daje slovenskemu predsedstvu odlično oceno, evropski časopis European voice, noben od slovenskih. Še posebej izpostavljajo posebej uspešno delo Sveta za ekonomski in finančne zadeve, tako imenovan ECOFIN, ki ga je v času slovenskega predsedovanja vodil minister za finance dr. Andrej Bajuk. V članku je izpostavljeno, da je bila Slovenija pogumna, da je prevzela predsedovanje svetu ministrov. Veliko je bilo na njenih ramenih, tudi v smislu institucionalne zgodovine EU. Slovenija je bila prva od novih držav članic EU, ki je prevzela ta izziv. To je bilo tudi prvič v več kot 10 letih, da je predsedovala nova država članica. Slovenija je bila prva postkomunistična država in prva slovanska država, ki je kdaj predsedovala Svetu Evropske unije - in tako naprej, ker imam premalo časa. In na koncu še Euorpean voice pohvali, pravi takole, citiram: "Med uspehi, s katerimi se lahko pohvali Slovenija, izstopa ambiciozen odgovor na mednarodni finančni pretres. Marčevski Evropski svet in profesionalno vodenje neformalnega zasedanja finančnih ministrov v aprilu sta pripravila delovne načrte koristinih novih ukrepov glede regulacije, nadzora in sodelovanja na čezmejnih finančnih trgih, medtem ko je finančni minister dr. Andrej Bajuk neomajno branil neodvisnost Evropske centralne banke v luči poskusov vmešavanja s strani Francije." Gre potem vseeno za očitno uspehe, ki jih je Slovenija nanizala v času polletnega vodenja Evropske unije. Pa ne samo na področju gospodarstva in finančnih zadev, ampak tudi na področju pravosodja. Naj samo spomnim na sprejem direktive o kaznivosti dejanj, ki imajo uničujoče posledice za ljudi in okolje, potem projekt Evropskega pravosodnega portala, napredek na področju uveljavljanja pravice do preživnine. Naj spomnim na uspehe na področju dela, družine in socialnih zadev. Sprejem direktive o delovnem času - izjemno pomembna direktiva - in direktive o začasnih delavcih, sprejetje zakonodajnega paketa v koordinaciji sistemov socialne varnosti, sprejetje resolucije o položaju invalidnih oseb v EU in tako naprej. Na področju visokega šolstva in znanosti, že večkrat je bilo to danes povedano in mislim, da to lahko ponavljamo in smo lahko nato ponosni, ustanovitev Evro-sredozemske univerze s sedežem v Sloveniji. Nekdo je danes spraševal, kaj pa imamo od tega predsedovanja. Sedež bo v Sloveniji. Sprejem sklepov Sveta na temo družini prijazna znanstvena kariera, vzpostavitev Ljubljanskega procesa zaveza za poglobitev evropskega raziskovalnega prostora, pa gre spet za ljubljanski, torej menda slovenski proces. Uvedba projekta donacij za posodobitev raziskovalne infrastrukture zahodnega Balkana in tako naprej. In zaključujem spet s financami: sprememba proračuna Evropske unije za leto 2008 in zagotovitev sredstev solidarnostnega sklada za sanacijo poplav v Železnikih - Železniki so v Sloveniji -, Memorandum o sodelovanju med pristojnimi nadzornimi institucijami in tako naprej, da ne naštevam. Rad bi zaključil s tem, da se v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije zahvalim in pohvalim vse, ki so sodelovali pri tem, za Slovenijo izjemno pomembnem projektu, vsem na ministrski ravni, na ravni vladnih institucij, seveda tudi vsem tistim, ki so v okviru Državnega zbora prispevali k uspehu Slovenije na tem področju. Rad bi se zahvalil vsem tistim, tudi morda tistim za potrpljenje, ki so morda kdaj pa kdaj morali čakati zaradi cestnih zapor in tako dalje in tako dalje. Za nami je torej uspešnega pol leta predsedovanja Svetu Evropske unije in na to smo Slovenci lahko ponosni. Čestitam vsem.
Besedo ima gospod Zvonko Černač.
Spoštovani kolegici, spoštovani kolegi, vsi ostali prisotni. Slovenija je v času predsedovanja nedvomno utrdila svoj položaj in ugled in pustila neizbrisen pečat v mednarodni skupnosti. Okrepili smo prepoznavnost, dosegli vse cilje, ki smo si jih zastavili, pridobili pa tudi bogate izkušnje, znanje in dokazali, da imamo v Sloveniji izjemen kadrovski potencial, ki je gotovo največji garant za naše bodoče aktivnosti. Vsega tega se seveda ne da vrednotiti z denarjem, kljub temu pa menim, da ni nepomemben podatek, da smo bili tudi na tem področju racionalni in da smo porabili manj, kot naša predhodnica in bistveno manj, kot načrtuje država, ki trenutno predseduje. Danes je bilo nekaj govora tudi o statistiki, o tem, kaj za Slovence pravzaprav pomeni to vodenje Evropske unije in kako ga dojemajo. Podatki Evrobarometra kažejo, da je bilo vodenje Unije za Slovenijo pomembno, da je bilo to res tako, pravi 80% vprašanih Slovencev, 92% pa jih je za predsedovanje vedelo. In ker se v povezavi s tem pojavljajo tudi številna vprašanja o našem življenjskem standardu in življenjskem počutju, mi dovolite, da povem še en podatek iz zadnjih podatkov Evrobarometra, ki ga 2-krat na leto objavlja Evropska komisija. Ti podatki kažejo, da Slovenci beležijo porast zadovoljstva z življenjem, saj jih je takšnih, ki so zadovoljni s kakovostjo svojega življenja, kar 89%. Med temi 89% pa očitno res ni državljana Milana, ki v nas zre z naslovnice enega izmed tednikov in je kljub nekaj tisoč evrov pokojnine drugačnega mnenja, saj pravi: "Zdaj živimo slabše." Konec citata. Seveda tudi Slovenija ni imuna pred zaskrbljenostjo zaradi visokih cen živil in inflacije in zaradi tega 42% Slovencev po tej raziskavi meni, da se našemu gospodarstvu obetajo slabši časi, več Slovencev, kot je povprečje Evropske unije, se tudi srečuje s težavami pri plačevanju položnic. Ukrepi, ki so bili sprejeti v zadnjih mesecih in ki ste jih nekateri v opoziciji poimenovali "predvolilni bonbončki", torej niso bili to, pač pa odziv Vlade na razmere, s katerimi se po dvigu svetovnih cen nafte in hrane soočamo tudi v Sloveniji. Slovenija je bila torej uspešna pri vodenju Sveta Evropske unije, Vlada pa se je kljub številnim aktivnostim in obveznostim, ki jih je imela v zvezi s predsedovanjem, obnašala odgovorno in se odgovorno soočila s spremenjenimi gospodarskimi razmerami, ki jih k nam prinašajo globalni svetovni trendi. Prepričan sem, da bomo tako uspešni, kot smo bili pri vodenju Evropske unije, tudi pri nadaljnjem vodenju države. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Stane Pajk.
Hvala za besedo. Sam sem vesel, da sem sodeloval na začetku tega mandata pri glasovanju, pri odločanju, da sprejmemo predsedovanje Slovenije. Seveda, menim, da je to velika čast za Slovenijo, na drugi strani je velika odgovornost bila takrat izražena, ampak vse to smo izpeljali z odliko. Vsi tuji mediji, tuji državniki so nas pohvalili in dejali, da v bistvu niso pričakovali od sorazmerno majhne države, da se je tako angažirala in tako perfektno izpeljala predsedovanje, ampak to je samo zunanjost tega predsedovanja. Zame je bistveno bolj pomembna vsebina. Tudi na vsebini je bilo vse narejeno z odliko. Slovenija je aktivno delala na projektih, pa jih ne mislim naštevati, in na vseh podrobnostih se tvorno vključevala, da je premaknila ta voz Evropske unije naprej in to ne za malo, kar za dosti se je premaknilo, če to primerjamo z drugimi predsedovanji. Tako sam sem zelo zadovoljen s tega vidika. Zadovoljen sem tudi, ker se je nova, velika skupina ljudi naučila v praksi, kar smo prej znali samo teoretično ali smo lahko samo teoretično raziskovali, kako bi to izgledalo, da Slovenija predseduje Evropski uniji. In to so predvsem mladi ljudje, ki so s tem dobili možnost, da naredijo tudi kariero kje drugje in te izkušnje pokažejo kje drugje. Recimo, v gospodarstvu. Sam sem zelo vesel, da je Slovenija s tem naredila ogromno, recimo, na promociji turizma, ker turizem je gospodarstvo. In ta vpliv se bo še dolgo poznal na slovenskem turizmu, saj smo v letošnjem letu imeli zelo naraščajoč turizem in smo na tem področju res veliko naredili. Seveda je na to vplivalo še marsikaj drugega - od schengena, do uvedbe evra, do korektnega obnašanja v bistvu vsakega državljana te naše države. Seveda, bi potem tudi pohvalil vse tiste, ki so bili zato mogoče malce prikrajšani in da so bili strpni, to je, predvsem tiste prebivalce, ki so čutili kakšen prometen zamašek in so dejansko morali malo potrpeti. Tudi njim hvala, da so bili strpni in da niso povzročili nekih nevšečnosti z nekimi protesti, kar pa ne bi mogel reči za del motiviranih skupin, ki so pošiljale v Evropo razna sporočila, kar je legitimno, ampak ni legitimno v tem času. To ni državotvorno. In v tem času bi bilo prav, da bi bistveno bolj strnili vrste in da bi se samo za ta del, za teh šest mesecev, potrudili in da ne bi toliko dajali, bom rekel, napačnih informacij - ne bom poudaril ali pa ne bom povedal kakšne bolj grobe besede - tako s strani mogoče opozicije, vem, da mora biti opozicija kritična, ampak po mojem mnenju marsikdaj presegalo to normalno kritičnost [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]in prešlo v blatenje, tudi lahko rečem. To pa ni bilo v redu. Drugače pa mislim, da je bilo ostalo v redu in da smo odlično izpeljali [[...]]
Besedo ima gospod Boštjan Zagorac.
Hvala za besedo. Sam bom poskušal nadaljevati tam, kjer je moj predgovornik končal. Strinjam se z njim in da smo Slovenke in Slovenci izpeljali odlično predsedovanje Evropski uniji. Še enkrat bom poudaril, Slovenke in Slovenci, nihče drug. Mi smo odlično izpeljali predsedovanje Evropski uniji. Evrobarometer, na katerega se večina sklicuje je pokazal neke rezultate; res je zelo legitimen barometer, na katerega se je vredno sklicevati, sploh če si tako velik kot slovenska država in sploh če ima toliko odziva, če pogledate, koliko je bila kvota vprašanih ljudi in iz katerih držav in koliko je bila ta kvota iz Slovenije, zna biti zelo legitimen. Ampak neka druga anketa nekega slovenskega častnika ali pa tednika, ki naj bi izhajal iz vladnih vrst oziroma bil vsaj tam financiran, pravim naj bi, je pokazala neko drugo zgodbo, ki pravi, da 74% ljudi v tej državi slabše, 23% bolje, 3% pa enako. Ko sem to prebral, sem mislil, da gre za tiskarsko napako, ampak saj tej vladi se tiskarske menda ne dogajajo, glede na vpliv. Te procente bi lahko obrnili še malo navzgor. Če sem uvodoma pozabil se komu zahvaliti za to odlično predsedovanje Evropski uniji, so to vsekakor ljudje, ki so delali v zakulisju. Tisti, bom rekel, uradniki in pa ostali mladi ljudje, ki so bili trpinčeni ali pa netrpinčeni po 12, 18 ur zato, da je nek minister lahko lepo izgledal ali pa znal kaj lepega povedati, njim gre zahvala. Saj vemo, na kakšnem principu deluje politika. Še enkrat bi rad poudaril: Slovenke in Slovenci smo odlično opravili z zgodbo predsedovanja Evropski uniji in verjamem, da če bi bila neka druga vlada, nek drug premier, neki drugi ministri, bi ta odličnost bila enaka. Ta odličnost bi bila enaka, gospod Grims, ne biti toliko samovšečni, da odkimavate tej zgodbi. Slovenke in Slovenci smo toliko ponosni in imamo toliko znanja, da bi vsakega ministra in vsakega premierja naredili odličnega, ko gre za Slovenijo. Vi ste na te plakate zelo ponosni, delate jih sami, tako kot slovenski tednik, saj veste, bili ste že štirikrat v križanki, in na te plakate pač nekateri ne dajemo kaj dosti. Kar se tiče najbolj opevanih štirih ministrov, za katere sem slišal v razpravi, sem danes postavil predsedniku Vlade poslansko vprašanje oziroma smo postavili poslansko vprašanje v Poslanski skupini Lipa: Ali je res, da imajo štirje najbolj vidni ministri naše vlade dvojno državljanstvo? Če ga imajo - in ali ga imajo: Ali to pomeni, da imajo eno državljanstvo "za ziher"? Zato, da mogoče, ker nikoli več ne bo tako, kot je danes, bodo pa zastopali neko drugo državo, ko bo predsedovala neevropski uniji, mogoče neki drugi zgodbi iz Južne Amerike ali pa ne vem od kod, ko pride do nekega združenja - jaz ne vem, ugibam. Ampak sprašujem se, če je to res, potem je vsa hvala odveč, govoriti o tem, da zaupate Sloveniji, ker če ima kateri od ministrov dvojno državljanstvo, potem je to sramota za Slovenijo, ker ne vemo, katero državo je zastopal. Tisto, katere je minister in kateri je prisegel, ali tisto, katere državljanstvo si je vzel "za ziher" in zavajal Slovenske in Slovence. In ta sramota se bo v kratkem pokazala. Jaz verjamem, da je to legitimno v naši državi, da imam nekdo dvojno državljanstvo, vprašanje pa je, koliko je moralno korektno, da tukaj in danes pravi, kako je Slovenija najlepša država in samo tukaj sem doma. Hkrati pa, ko je prišel domov in dobil to drugo državljanstvo, se drugemu ni odpovedal, kljub temu da mu je tukaj najlepše; tukaj je demokracija, tukaj ni več vojne, tukaj se imamo krasno, tukaj celo lahko vladaš, ko se vrneš domov. In govoriti o Sloveniji - jaz ne vem, če se je kdo prepoznal v tem, mi je zelo žal, jaz nisem govoril o imenih - govoriti o tem, da se je kdo boril za Slovenijo v tem primeru in karkoli naredil za Slovenijo, se mi zdi površno in zavajanje tistih Slovenk in Slovencev, ki so res z odličnostjo opravili in verjamejo v zgodbo Evropske unije. Sam sem do zgodbe Evropske unije še vedno skeptičen. In prav z veseljem bom pričakal odgovor predsednika Vlade na to poslansko vprašanje [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]in takrat bo šele zanimivo videti, kdo, za katero državo in na kakšen način se je boril. Takrat bodo mogoče odgovori bolj na dlani. Govoriti o tem, da se je pa življenje ljudi v naši državi kakorkoli poboljšalo samo zato, ker smo mi predsedovali Evropski uniji Slovenija, je pa navaden larifari. Res smo mogoče kaj naredili na promociji države, ampak malenkost, sem vam že v uvodu povedal, kdo je kaj naredil, to je Urška Bačovnik, in noben drug.
Besedo ima gospod mag. Borut Sajovic.
Hvala lepa, predsedujoči. Jaz sem najbolj vesel, da se je predsedovanje Slovenije Evropski uniji končalo in to končalo na uspešen, dostojen način, katerega nas ni treba biti sram, zdaj je pa že kar nekaj dni drug dan, pred nami so novi izzivi, novi problemi. Nekateri ste citirali, kaj vse pravijo evropski tedniki, časopisi. Jaz bi vas opozoril na tistega današnjega, kjer piše, da ima Evropska unija najvišjo inflacijo v zgodovini, na tej neslavni lestvici smo pa v Sloveniji, če gledamo od zadaj, na častnem zadnjem mestu. Naše naloge niso ne v oblakih, ne v nebesih, naše naloge so tukaj in zdaj, boj, kako zagotoviti energetsko oskrbo, kako se soočiti s klimatskimi spremembami, kako se izogniti posledicam in sanacijam po neurju, kot je bilo zadnje, in še kaj bi se našlo. Enostavno na kmetih smo rekli: "Za mleko, ki se je polilo, se ne velja več sekirati." In to naj bo sporočilo, treba je gledati naprej, problemov imamo že brez Evrope doma na svoji zemlji za več kot dovolj in naša naloga je najprej, da rešujemo te. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Anton Kokalj. Prosim.
Hvala lepa. Po tako pomembnem projektu kot je predsedovanje Slovenije Evropski uniji, mislim, da je treba in državotvorno vzeti nekaj časa in narediti kolikor se le da objektivno oceno zato, da dejansko vemo, kaj smo dosegli za Slovenijo, da dejansko vemo, kaj smo dosegli za celotno Evropsko unijo, in da vemo, kako se zadeve lotiti takrat, ko bomo spet na vrsti, kajti personal se bo verjetno precej zamenjal. Sam bi zadevo lahko ocenili osebno z dveh plati, najprej kot član politične stranke Nove Slovenije - Krščanske ljudske stranke, ki prisega na evropsko orientiranost, se pravi v tem smislu na evropsko orientiranost, da Slovenija mora biti aktivna članica Evropske unije, aktivno sodelovati in po svojih močeh vplivati na nadaljnji razvoj. In ta mednarodna dimenzija Sloveniji kot majhni državi daje zagotovo večje možnosti, kot če bi živela kot izolirana država. Kot zmagovalka na prvih in do sedaj zadnjih evropskih volitvah sem ponosen na to, da lahko pri navedbi konkretnih rezultatov našega predsedovanja, ko se navajajo konkretne zadeve s strani Vlade, pri polovici zadev to povežem z našimi štirimi ministri. Tu bi izpostavil najprej tu prisotno gospo Mojco Kucler Dolinar, ki je pred slabim letom prevzela ministrsko mesto, in spomnim se razprave, kako bo kos v času predsedovanja, ker bo morala pokrivati štiri komisarska področja. Vendar lahko rečemo, da je kar nekaj konkretnih uspehov, od sredozemske univerze do pete svoboščine in tako naprej, povezanih s temi področji. Prej sem že naštel tudi vsebine, ki jih je pokrivala naša druga ministrica, gospa Cotmanova. Tudi s strani parlamentarcev, s katerimi se imam možnost srečati štirikrat na leto v okviru odborov za zadeve Evropske unije in kjer so ocene, bom rekel, bolj sproščujoče, kjer ljudje niso toliko zavezani striktno navodilom, ki jih dajejo posamezne vlade, se slišijo zelo pozitivne ocene. Se pravi, kot član Nove Slovenije tudi v parlamentu lahko ocenjujem, da smo tudi na tem segmentu ključno delo opravili tudi poslanci oziroma poslanca Nove Slovenije, seveda, s pomočjo - tu se strinjam s predhodniki -, z zelo dobro strokovno pomočjo kadra tukaj v Državnem zboru, tudi v povezavi s strokovnimi službami Vlade. In tudi sam bi se želel v tem trenutku zahvaliti vsem strokovnim sodelavcem, ki so konkretno na srečanju odborov za zadeve Evropske unije, kjer zadeve potekajo nekoliko manj predvidljivo kot mogoče na srečanjih različnih svetov Evropske unije, kjer so stvari v delovnih skupinah prej pripravljene, tam padajo amandmaji za tekst, ki ga je treba sprejeti soglasno in ki ga je treba potem objaviti v Uradnem listu, še na sami debati. Prvič sem bil soočen s to vlogo koordinatorja oziroma predsedujočega takemu sestanku. In moram reči, ne glede na to, da je bila situacija na trenutek kaotična, smo uspeli s pogovori z najvplivnejšimi članicami, ki vedno hočejo imeti zadnjo besedo, uskladiti tekst, tako da je bil sprejemljiv ne samo za 27 članic, ampak za 40 domov. Tam štejejo glasovi posameznih domov parlamentov, ker 13 parlamentov ima dvodomni sistem in se včasih zgodi, da se tudi dva domova iz tega parlamenta med seboj ne strinjata. Moram reči, da smo si dvignili ugled, kot Slovenija, tudi na parlamentarni ravni s tem, da smo uspeli doseči konsenz in kompromis pri čisto vseh predlaganih amandmajih. Prepričan sem, da je to tudi zelo velika dodana vrednost, ki si jo je uspela izboriti Vlada v času predsedovanja. Mislim, da se Slovenija sedaj že v času predsedovanja Francije zagotovo bolj posluša tudi na svetih Evropske unije, tudi na delovnih skupinah. Sam bi vsekakor rad, da bi to kondicijo vzdrževali tudi naprej. Tu bi pa izpostavil mogoče eno malo šibkejšo točko, ki sem jo kot poslanec doživel v času predsedovanja, to je nekoliko šibkejši stik z Vlado, se pravi med Vlado in parlamentom. Jaz upam, da bo sedaj to obdobje, sicer smo pred volitvami, vendar vseeno upam, da se bo situacija izboljšala, in škoda je, da se ni ta čas izkoristil za to, da bi se še več poslancev vključilo bolj vsebinsko na konference, ki so bile odlično organizirane na neministrski ravni. Sam moram reči, da bi bilo dobro, če bi naslednji mandat poslanci vseeno malo več zanimanja pokazali za evropske teme. Na koncu bi se dotaknil samo še kadrov. V tem času smo pridobili nabor odličnih kadrov, tudi dal pobudo - zahodni Balkan išče pomoč [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]po strokovni plati, ravno tako pa pozivam Vlado, da poskuša z Evropsko komisijo doseči dogovor, da se končno sprostijo kvote zaposlitve v okviru Evropske komisije, ki pripadajo Sloveniji. Hvala.
Hvala lepa. V imenu predlagatelja, gospa Borota, državna sekretarka. Prosim.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci. Dovolite, da se v imenu Vlade odzovem na določene izpostavljene pohvale, tudi kritike, ki so vedno dobrodošle, in da podam neko splošno oceno o teh dveh dokumentih, o katerih smo danes razpravljali. Ta dva dokumenta sta papir s črkami. To, kar pa smo dosegli in česar se ne da prešteti, pa v tem papirju ni. To govorim zato, ker so padali očitki, da nismo nič storili za Slovenijo. Storili smo veliko za tri zadeve. Prvič - ogromno smo storili za državo, za Slovenijo samo. Pridobili smo na kredibilnosti, s svojo profesionalnostjo, strpnostjo in prodornostjo smo na prefinjen način dosegli tisto, kar marsikdo ni pričakoval. Veliko je bilo skepse, veliko je bilo dvomov in na koncu lahko rečem, da kljub skromnosti, skromnemu začetku smo končali zmagovalno. Takšno argumentacijo in takšne odzive smo dobili tako od držav članic, kot od evropskih institucij, kot od evropskih kolegov po celi Uniji. To je prvo. Kot drugo smo veliko pridobili kot Slovenci, ponovno smo dokazali, da kadar nam gre za nohte, kadar moramo zagovarjati svoje interese, kadar želimo pozitivne rezultate, takrat znamo dati glave skupaj, takrat znamo delovati kot tim in to smo na tem projektu odlično dokazali. Delovali smo transparentno, nismo se spraševali, ali je noč ali je dan, kdaj so dopusti, pomembno je bilo, da dosežemo tisto, kar smo si zadali in to dobro. In tretje. Veliko smo profitirali in dosegli kot posamezniki, veliko smo se naučili, pridobili smo ogromno znanja, vzpostavili smo si široko mrežo poslovnih znancev in prijateljev, ki jih lahko vedno pokličemo, in to je velik kapital za prihodnost za lobiranje in za zastopanje naših interesov. To je zdaj kot nek splošen okvir, in na očitke in na pohvale. Zdaj, dovolite, da odgovorim še na bolj specifična vprašanja, na primer, glede kritike vodenja in neambicioznosti. Torej, ve se, da velika večina zadev v Evropski uniji je podedovanih, zato se zadeve odvijajo že po neki ustaljeni poti, so pa vedno dogodki in vprašanja, ki jih je treba sproti usmerjati in kjer igra veliko politična volja. Mislim, da tukaj smo to odlično dokazali. In premier je imel zelo prav, ko je rekel, da smo dosegli veliko tudi mimo pritiskov. Morda samo še odgovor na vprašanje, torej poslanke, ki je rekla, da ni treba imeti treme, vse je utirjeno. To ni čisto res, vedno so neka posebna presenečenja, na katere nisi nikoli pripravljen, enako je bilo glede, recimo, situacije pred junijskim evropskim svetom, ko smo se soočali, pa že marca v bistvu, s krizo na finančnih trgih in tudi z visokimi cenami hrane in nafte, kar je presenetilo celo Evropo in svet, to je bilo precej pravzaprav udarno na širokem spektru. Potem so tudi bile kritične razmere v Burmi, potres na Kitajskem in podobne zadeve. Kar se tiče kritike stroškov, Vlada je bila zelo realna pri planiranju stroškov in zato je tudi temu sorazmerno zastavila celoten projekt. Seveda bodo učinki vseh teh vlaganj prikazani in reflektirani šele v prihodnosti, teh trenutno ne moremo izmeriti, ampak zagotovo bodo veliki. Kar se tiče centraliziranega pristopa in očitka, da so bile vse zadeve organizirane na Brdu; dejansko, glavni dogodki so bili organizirani na Brdu, vendar spremljevalni dogodki so se odvijali tudi drugod. Tako so udeležence gostitelji ministri peljali praktično po celi Sloveniji, odvisno, katero lokacijo si je kdo izbral. Ampak zagotovo so si ogledali tudi Štajersko, Primorsko, Portorož, Kranjsko Goro, Maribor, dve konferenci sta bili v Mariboru. Tako ta očitek ne drži popolnoma. Potem kar se tiče zunanjepolitičnih vprašanj glede Kosova. Da se je pač zgodilo nekaj samo po sebi, kar se je pač Sloveniji kar tako zgodilo. V bistvu napovedi neodvisnosti ne bi mogli preprečiti, to je res. Je pa dejstvo, da je bilo treba pripraviti nek koordiniran odziv. In glede na težko politično situacijo v regiji in napetostjo razpoloženja v samih državah članicah to ni bilo enostavno rešiti. Lahko je govoriti, ampak potem ko dejansko usmerjaš vsa ta stališča in poskušaš na diplomatski način neko umirjeno politiko zastaviti, pa to ni tako enostavno. Ker predsedovati Svetu EU ne pomeni dirigirati in ukazovati, vendar usklajevati stališča držav članic, ki so suverena, in to zahteva precej diplomatske spretnosti. Kar se tiče zahodnega Balkana nasploh, je bil uspeh tega, da so bili zaključki tako ambiciozni na junijskem Evropskem svetu tako v političnem smislu kot v smislu priključitve aneksa k zaključkom kot posamezne deklaracije, nekaj res izjemnega. Lahko vam zagotovim, ko smo šli gledat predsedovanja nazaj, da podobno deklaracijo je imelo le grško predsedstvo s Solunsko agendo. In tudi ko smo se borili, da je ta deklaracija dejansko bila priključena, je bilo treba precej pogajanja na [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]], ko so države članice pravzaprav prvič videle rezultate projektov kot pomoč državljanom te regije in mislijo, da je to čisto nekaj novega. Takrat pa smo jim šele pravzaprav začeli razlagati, da je to nekaj, kar smo vzpostavili z velikim učinkom, in šele potem, ko smo vse to razložili, so končno sprejeli tekst in ga pohvalili, tako da to ni tako samoumevna zadeva. Ti projekti se pa tičejo marsikaterih praktičnih ukrepov, kot je sodelovanje na področju energetike, transporta, več štipendij, potem enotni finančni okvir za zahodni Balkan, ki se bo sedaj vzpostavil. Prej je bilo to razdeljeno na najmanj tri finančne institucije, tako da prispevek Slovenije kar se tega tiče, je kar znaten. Kritika na račun Tibeta, da se nismo odzvali. To ne drži, ker smo predali demaršo v Pekingu in v Ljubljani, in to takoj. O tem je potekala tudi razprava na neformalnem srečanju zunanjih ministrov, tako da reakcija slovenskega predsedstva je bila promptna in korektna. Kar se tiče Lizbonske pogodbe in tega, da morda nam ni uspelo doseči tega, kar smo si na začetku zastavili, to tudi ne drži, ker kar se tiče ratifikacij po posameznih državah članicah, to je stvar, na katero ne moremo vplivati. Smo pa lahko vplivali na razpoloženje in okolje, da se ni po nepotrebnem razburjalo s temami, ki niso ravno koristne v času ratifikacij v nekaterih državah članicah. Zahtevalo je veliko diplomatske spretnosti tudi to, tako da na samem junijskem evropskem svetu je sam premier in celotna administracija naredila veliko, da se je držalo vse skupaj v nekem okvirju, da niso bile reakcije posameznih držav članic preburne, da se kritike niso izpostavljale. Pozitivna energija je kljub slabemu začetku junijskega Evropskega sveta na koncu pravzaprav vzdržala in konsenz je bil res močan, da se nadaljuje z ratifikacijami, da se pusti Irski, da uredi situacijo doma, da ugotovi, kje so vzroki, in da pride nazaj s predlogi vsaj oktobra meseca. Torej, takrat smo rekli oktobra, sedaj kaže, da se lahko zgodi, da je lahko tudi morda malo kasneje. Kar se tiče Romov, torej to ni čisto res, da se ni nič dogajalo v zvezi s tem, zato ker je Evropska komisija že v času našega predsedovanja napovedala, da bo pripravila posebno študijo na to temo in jo je tudi pripravila 2. julija. Zato je tudi že takrat bil dogovor, da se bo pripravila posebna konferenca, bolj na EU nivoju, ker je to stvar, ki jo je treba rešiti in o kateri se je treba pogovarjati na EU nivoju in ta konferenca se bo verjetno odvila že zelo kmalu v jeseni. Seveda pa je bolje, da je prej pripravljena študija, da je neka vsebinska baza, na kateri se potem lahko daje tudi konkretne predloge in rešitve. Kar se tiče očitkov premajhne vključenosti Državnega zbora. Ne vem. Zelo smo se trudili, da smo prihajali v Državni zbor, kljub temu da je bilo zelo malo časa in celotna Vlada je bila zelo, zelo zasedena z vsemi konferencami, sveti in obvezami v okviru predsedovanja tako, da smo storili, kar se je dalo storiti, in prihajali po stališča vedno, kadar je bilo treba, in mislim, da se bo to korektno dogajalo tudi v prihodnosti. Kar se tiče dosežkov glede energije za Slovenijo. To je sicer malo čudno vprašanje, ker mi smo predsedovali Svetu EU, in se, mislim, nismo mogli direktno boriti za Slovenijo, ampak kljub vsemu smo v okviru pogajanj za podnebno-energetski paket precej prodorno dosegali tisto, kar se nam je zdelo, da Slovenija mora doseči. Tako na primer v okviru načela solidarnosti smo dosegli odločitev, da je Slovenija v okviru korekcij iz naslova pravičnosti dobila pravico do 108% kuponov za trgovanje z emisijami glede na leto 2005, in toliko, da vam bo bolj jasno, glede primerjave: bolj razvite države EU so prejele samo 90% pravico. Tako je to lep dosežek. To je samo eden, drugače jih je še veliko. Drugi dosežek pa je tudi liberalizacija energetskega trga, ki ne bo samo v korist Slovenije, ampak vseh evropskih državljanov. Sploh so vse te zadeve v korist vseh evropskih državljanov in bodo dolgoročno lahko povečale oskrbo energetskega trga in tudi znižali cene za potrošnike. Tako. Zdaj se mi zdi, da večjih vsebinskih vprašanj, žal, ni bilo. Jaz se na koncu vsem v imenu Vlade zahvaljujem za vse pohvale. Verjemite, da je bil to kot balzam za ušesa za vse moje kolege, tisoče kolegov, ki so včasih prav žalostni prišli iz Bruslja, ko smo se cele noči trudili za dobre dosežke, pa so potem opazili - glejte, niti na prvi strani ta dosežek ni omenjen, pa čeprav smo celo noč bdeli tam. Verjemite, nihče ni razmišljal, v katero stranko spada, želeli smo samo dober "image" in dobre rezultate za Slovenijo in za vse Slovence. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki so to želeli, ste dobili besedo. Ker čas določen za razpravo še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika še kdo razpravljati? Samo ena roka. Gospod Moge, izvolite. 5 minut.
Še preveč bo, gospod podpredsednik. Hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi. Nisem se hotel oglasiti, ampak v razgovoru je bilo toliko reči namenjenih opoziciji, tako da je treba reči nekaj besed o tem, o čemer smo bili izzvani. Rad bi rekel, da se tudi jaz osebno izredno zahvaljujem vsem tistim, ki so uspešno vodili ta proces predsedovanja Slovenije v Evropski uniji. Kot država smo lahko ponosni, da smo tako izpeljali ta velik projekt in to prvič, kar imamo svojo državo. Jaz sem pričakoval, da bomo na neki seji, ki bo imela večji pridih svečanosti, to stvar obravnavali, ampak žal je tako, da še premalo ljubimo svojo očetnjavo, kar se kaže na teh stvareh, ko imamo tudi svečane seje ob dnevu državnosti, kje je parlament napol prazen, kot je danes napol prazen. Niti ene tretjine poslancev nas ni tukajle, ministri, ki so odgovorni za te resorje ali šef Vlade - teh tudi ni tu, ter državni sekretarji, ki jih pač morate nadomeščati. Jaz vas nočem s tem žaliti, ampak s tem je ta pridih svečanosti nekje izgubil ta svoje lesk. Rad bi rekel samo naslednje. Veste, parlament je najvišja instanca, kar jih imamo v državi glede državnosti. Tu smo predstavniki vseh ljudi in mi smo izvolili vlado. In ko ste pripravljali to sejo in ko ste pripravljali dnevni red, bi po mojem morali narediti tako, da bi za 1. točko uvrstili to točko, naslednjo točko in na koncu tisto točko, kjer govorimo o odvetnikih. To, da si je pa Vlada vzela čas, da na veliko opravlja svojo sejo in da smo morali v Državnem zboru čakati na to, da je Vlada svojo sejo končala in da smo morali potem prekiniti sredi amandmaja, prekiniti sredi prijavljenih razpravljavcev za ta amandma sejo in tu mirno čakati, da bo prišel predsednik, premier sem in da bo imel uvodni govor, veste, to je pa po mojem mnenju hudo, hudo podcenjevanje parlamenta. Na tak način se tega ne dela. V starih partijskih sistemih, sem bil priča in sem tudi sodeloval, je bilo tako, da ko so imeli te svečane reči, je prišel generalni sekretar, je svoje reči odrecitiral, šel, potem pa, oprostite izrazu, so navadni ljudje lahko govorili in imeli besedo. In nekaj takšnega se je danes tukaj dogajalo. Mi nismo obstruirali govora premiera. Nismo, tega nismo javno povedali, ampak smo sedeli v svojih poslanskih klubih in smo ga poslušali, ampak smo mu hoteli pokazati, da se na ta način s poslanci Državnega zbora na tak način ne dela. Treba je imeti neko spoštovanje do teh ljudi, ki tukaj sedijo, in treba je to institucijo tudi spoštovati, ne pa jo imeti za zadnjega brata, ko bom imel pa pet minut časa, pa si bom vzel čas za parlament. Prvo si je treba, gospodje ministri, vzeti čas za parlament in potem za ostale stvari. Imate svoje namestnike, ničkoliko, in lahko namesto vas opravijo tisto delo takrat, ko parlament zahteva od vas, da bi tukaj sedeli. V tem smislu bi poskušal zaključiti to, da naj premislijo ljudje z Vlade, da se s parlamentom na tak način ne dela, naj se organizacija parlamenta in Vlade dogovorita na tak način, da bomo lahko brez poniževanja poslancev Državnega zbora takšne stvari izpeljali. To, kar se je danes dogajalo, je bilo po mojem mnenju, to je moje osebno mnenje, ponižujoče do parlamenta, zato smo rajši poslušali kje drugje kot tukaj. Biti pa samo zato tukaj, da premiera tukaj poslušaš, pa mu s svojo prisotnostjo daješ neko verodostojnost, potem pa on, ko odrecitira, nas ne posluša in gre stran zato, ker ima druge stvari. Veste, kaj takšnega se tudi v drugih parlamentih ne dogaja pogosto. Zaradi tega še enkrat, oprostite tej moji pridigi, ampak dosti je bilo o tem povedanega, še enkrat iskrena hvala vam, ki ste vse te stvari peljali, res je bilo lepo za prvo predsedovanje in mislim, da nas je tudi to nekaj naučilo, da bomo lahko ponosni na sebe, ne pa, da takrat, ko bomo tu - to, kar sem poslušal - z vedri in golidami polivali gnojnico eni po drugih za vse, kar se je delalo 10, 15 let nazaj, nikoli se pa ne bomo veselili uspehov, ki smo jih dosegli. Bodimo enkrat toliko čisti in zares temu, kaj smo dobrega naredili, dajmo pohvalo in nehajmo se polivati z gnojnicami, kot se je dogajalo to med to točko dnevnega reda. Hvala lepa.
Zaključujem razpravo. Državni zbor se je seznanil s Poročilo o predsedovanju Slovenije Svetu Evropske unije od 1. januarja do 30. junija 2008 ter sklepi evropskega sveta z dne 19. in 20. junija 2008. Zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA DEKLARACIJE O USMERITVAH ZA DELOVANJE REPUBLIKE SLOVENIJE V INSTITUCIJAH EVROPSKE UNIJE V OBDOBJU JULIJ 2008 - DECEMBER 2009. Predlog deklaracije je v obravnavo zboru predložila Vlada. Besedo dajem predsedniku Vlade. Izvolite, prosim.
Hvala za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Ko sem nekje decembra lani v Državnem zboru predstavljal program predsedovanja, sem izpostavil dva ključna izziva, ki sta pred Evropsko unijo, prvi je dokončno pridobiti nov institucionalni temelj, drugi pa postati bolj konkurenčna družba navzven, in sicer kot predpogoj za uspešnost navznoter. Ob koncu našega predsedovanja, ob tem, ko oblikujemo usmeritve za naprej in te usmeritve pišemo v to deklaracijo, pravzaprav ostajata oba izziva nespremenjena. Drugačna pa je v tem vloga Slovenije, ki se je ponovno znašla samo v vlogi ene izmed držav članic, nič več kot predsedujoča, s tem tudi manj obremenjena z iskanjem evropskega kompromisa med nacionalnimi stališči in je lahko bolj osredotočena na svoj nacionalni interes znotraj evropskih okvirjev. Vendar je ločnica med nacionalnim in evropskim interesom v dobi globalnih izzivov vse manj izrazita, odgovori na podnebne, demografske, gospodarske in druge spremembe so za nas toliko bolj koristni, kot so enotni in odločni na evropski ravni. In zato je pomembno, da tudi v naslednjem letu in pol podpremo strateške cilje Evropske unije, ki so opredeljeni v 18-mesečnem programu Sveta Evropske unije za prihodnje leto in pol. Čim bolj bomo prispevali k njihovi uresničitvi, tem bolje bomo uresničili tudi ključne interese Slovenije. Pomen proaktivnega delovanja v Evropski uniji razumemo po predsedovanju bolje kot kadarkoli prej, znotraj programa Sveta Evropske unije smo identificirali tri prednostne cilje, ki jih imajo prihodnja tri predsedstva oziroma tekoče in prihodnji dve predsedstvi in pri katerih se želimo še posebej udejstvovati. Najprej pri razvoju Evropske unije, v institucionalnem, širitvenem in operativnem smislu, potem pri kakovosti življenja in varnosti v Evropski uniji in kot tretje pri vlogi Evropske unije v globalnem svetu. Na teh treh stebrih temelji tudi deklaracija o usmeritvah, ki jih predlagamo za nadaljnje 18-mesečno delovanje Slovenije v institucijah Evropske unije. Nekaj glede prvega stebra, se pravi razvoja Unije. Razvoj Unije je temelj za učinkovitost in tudi podlaga za nadaljnjo širitev Unije, na spremembe po koncu hladne vojne je Evropska unija odgovorila s štirimi ukrepi: prvič, s širitvijo, potem z oblikovanjem skupnega monetarnega prostora, tretje z zagonom lizbonske strategije in četrto z institucionalno reformo. Trije so bili nesporno uspešni, tako širitev kot skupna evropska valuta, lizbonska strategija, dočim četrti zamuja, novo 18-mesečno obdobje bo zanj odločilno. Kot sem omenil že v poročilu z junijskega Evropskega sveta vlada med državami članicami široko soglasje, da je Lizbonska pogodba pravi instrument za premik naprej. Zato bo Slovenija tudi nadalje podpirala nadaljevanje ratifikacijskih postopkov v tistih nekaj državah članicah, ki jih še niso zaključile. Še naprej bomo spodbujali tudi širitveno politiko, ki je eden glavnih razvojnih katalizatorjev EU. Podpirali bomo nadaljnja pogajanja z obema obstoječima kandidatkama, pod pogojem seveda, da izpolnita vsa potrebna merila za članstvo. Tudi evropska perspektiva držav zahodnega Balkana ostaja zahvaljujoč slovenskemu predsedstvu visoko na dnevnem redu EU. Slovenija bo nadaljevala dosedanja prizadevanja, še posebej za pridobivanje datuma za začetek pogajanj z Makedonijo. Novim razvojnim smernicam primerno bomo podpirali pregled evropske kohezijske in kmetijske politike. V središču pozornosti bo tudi reforma evropskega proračuna, ob katerem se v EU že več let krešejo mnenja. Slovenija si bo prizadevala za prestrukturiranje, ki bo omogočilo bolj ustrezno financiranje razvojno usmerjenih ciljev EU in zagotovilo vzdržnost: javnih financ ob nadaljnjih širitvah. Drugi steber, ukrepi Unije za dolgoročno kakovost življenja in varnost. Kljub vsebinskemu, institucionalnemu in proračunskemu prilaganju aktualnim izzivom ostaja temeljni interes Evropske unije pravzaprav enak, kot je bil pred 50 leti, le širše okoliščine so spremenile. Ta temeljni interes pa je, zagotoviti varno in kakovostno življenje Evropejk in Evropejcev. Pri življenjski kakovosti in varnosti gre za dve plati istega cilja, ki se vzajemno krepita. Evropski odgovor nanju je zasidran predvsem v lizbonski strategiji in svežnju ukrepov na področju pravosodja in notranji zadev. Na področju lizbonski strategije bo naslednjih 18 mesecev posvečenih izvajanju in poglobitvi reform, ki so zajete v njenem marca zagnanem drugem triletnem ciklu. Nove smernice, ki smo jih potrdili marca letos, opredeljujejo tudi smer reform za Slovenijo. Na nedavnem obisku Evropske komisije smo bili deležni veliko priznanj glede: prvič, zmanjševanja administrativnih ovir, drugič, priprav podpornega okolja za mala in srednja velika podjetja ter tretjič, vključevanja zainteresiranih strani v pripravo reform. V prihodnje bo treba več pozornosti posvetiti vzdržnosti javnih financ in reformi politik na trgu dela, predvsem ko gre za vključevanje mladih in za tako imenovano prožno varnost. Tradicionalni štirje stebri lizbonske strategije tudi v tem 18-mesečnem obdobju ostajajo isti. Gre za spodbujanje inovativnosti in ustvarjalnosti, za spodbujanje podjetnosti, za skrb za ljudi in za skrb za okolje. Še posebej si bomo prizadevali za nadaljevanje procesov in programov, na katerih smo gradili kot predsedujoči v Evropski uniji. Z evropskimi partnerji bomo hkrati razmišljali tudi o nadaljevanju reformnega procesa po letu 2010, kot je to usmeritev nakazal marčevski Evropski svet. Skrbeli bomo za nemoten potek Ljubljanskega procesa in izgradnje evropskega raziskovalnega prostora. Peta svoboščina mora v tem času vse bolj postati realnost. Ni sprejemljivo, da samo 3 odstotke udeleženih pri raziskavah in razvoju deluje tudi izven nacionalnih meja in da veliko koristnih inovacij ne dočaka pretvorbe v tržni proizvod. Prizadevali si bomo, da v raziskovalne programe Evropske unije pritegnemo privatni sektor, tako mala in srednja, kot tudi multinacionalna podjetja, ki v veliki večini primerov posredujejo najnaprednejše znanje. V tem okviru podpiramo programe, ki vzpostavljajo javno-zasebna partnerstva, pa tudi skupne tehnološke pobude in evropski tehnološki inštitut. Na področju raziskav in razvoj bo Slovenija spodbujala tudi izobraževalni vidik. Za več inovativnosti in ustvarjalnosti si bomo prizadevali v okviru strateškega programa Evropske unije na področju izobraževanja in usposabljanja. Eden naših vodilnih interesov ostaja, kot že omenjeno, tudi satelitsko-navigacijski projekt Galileo, prizadevanja za pridobitev sedeža nadzornega organa so v poteku, vodi jih v ta namen oblikovana delovna skupina. Mala in srednja podjetja bodo še naprej visoko na dnevnem redu. Podpirali bomo sprejetje aktov, ki ustvarjajo zanje ugodno podjetniško klimo, tudi za mala podjetja, pobuda za bolje oblikovane predpisa, varstvo pravic intelektualne lastnine in razvoj vodilnih trgov. Hkrati bomo strmeli za čimprejšnjo izgradnjo notranje trga. Čas je, da v Evropski uniji prostor zaokrožijo tudi storitve, saj predstavljajo 75 odstotkov bruto domačega proizvoda Evropske unije in zaposlujejo 70 odstotkov delovne sile. Na področju socialnih zadev bomo sodelovali v razpravi o prenovljeni Socialni agendi, ki jo je 2. julija predstavila Evropska komisija. Prizadevali si bomo za varen, a prožen trg dela in za uravnoteženo rešitev v zakonodajnem predlogu o pravicah bolnikov v čezmejnem varstvu. V boju proti podnebnim spremembam ostaja naš cilj jasen: Sprejeti dogovor o energetsko podnebnem svežnju med Svetom Evropske unije in Evropskim parlamentom najkasneje do aprila naslednje leto. Na svetovni ravni pa decembra v Kopenhagenu še sporazum o postkjotskem režimu. Ključna bosta tudi sprejetje dogovora o notranjem trgu s plinom in elektriko ter proučitev zanesljivosti oskrbe z energijo v drugem strateškem pregledu energetike. Vse bolj intenzivno odpiranje Evropske unije v svet bo zahtevalo tudi okrepljene varnostne ukrepe, ki pa ne bodo vodili v protekcionizem. Podpiramo priprave Evropske unije na naslednjo večletno strategijo za vzpostavitev območja svobode, varnosti in pravice. Ob tem bomo posebej aktivni pri izvajanju ukrepov haaškega programa in pri pripravah na razvoj informacijskega sistema druge generacije. Tretji steber 18-mesečnega programa je dejavna vloga Evropske unije v globalnem svetu. V 21. stoletju postaja svet vedno bolj zgoščen in soodvisen, medtem ko je svetovno prebivalstvo potrebovalo na milijone let, da je leta 1840 doseglo prvo milijardo, je po ocenah OZN za drugo potrebovalo le še 123 let, za tretjo 33, za četrto 14, za 5 13 in za 6 12. Kljub sorazmerni upočasnitvi demografske rasti nas bo do leta 2050 na planetu predvidoma že 9 milijard. Temu primerno mora Evropska unija povečati svoje aktivnosti in solidarnost navzven, če želi ohraniti kakovost in varnost življenja navznoter. Pri tem ne gre zgolj za upoštevanje specifičnih interesov naših svetovnih partnerjev, gre za določitev in zagovarjanje splošnega interesa, obvarovanje ljudi pred revščino, terorizmom in posledicami podnebnih sprememb. Slovenija se bo v znanih odnosih Evropske unije prednostno usmerila v krepitev evropske sosedske politike na podlagi novih pobud Unije za Sredozemlje in sodnega partnerstva. Ključnega pomena bodo tudi pogajanja z Rusko federacijo o novem partnerskem sporazumu, kjer imamo sami velike zasluge za preboj. Podpirali bomo nadaljnjo krepitev evropskih partnerstev z ZDA, Japonsko, Kitajsko, Indijo, ASEANOM in latisnko-ameriškimi državami, reševanje krize na Bližnjem vzhodu in poglobljeno sodelovanje z mednarodnimi organizacijami. Zavzemali se bomo za nadaljnji razvoj evropske varnosti in obrambne politike, za večjo skladnost razvojnih politik in za postopno liberalizacijo svetovne trgovine. Na podlagi teh naštetih ključnih usmeritev, so v prilogi k deklaraciji opredeljene tudi prednostne naloge za delo v Svetu Evropske unije. Gre za dodelana stališča Slovenije do posameznih predlogov, ki se nahajajo v treh temeljnih evropskih dokumentih. V 18-mesečnem programu predsedovanja Francije, Češke in Švedske, ki predstavljajo aktualni trio, v zakonodajnem delovnem programu Komisije za leto 2008 in letni strategiji politik za leto 2009. Predlagana stališča tvorijo širši okvir, znotraj katerega bomo lahko ob vsakodnevnem delu v institucijah Evropske unije začrtali specifične poudarke. Potrditev deklaracije in prednostnih nalog je nujen korak na poti k našemu poglavitnemu cilju pri tem delovanju, torej jasni, pregledni in enotni politiki na področju evropskih zadev, razumljivi in učinkoviti tako za širšo slovensko kot tudi za evropsko javnost. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo ima predsednik Odbora za evropske zadeve oziroma za zadeve Evropske unije, kolega Anton Kokalj, izvolite.
Spoštovani gospod predsednik Vlade. Spoštovani ministrski zbor. Spoštovani kolegi in kolegice. Uvodno predstavitev predloga deklaracije je pripravila gospa Barbra Borota, državna sekretarka Službe vlade za evropske zadeve, ki je izpostavila, da gre že za peto deklaracijo zapored. Tudi ta deklaracija je, tako kot zadnja, pripravljena za obdobje 18 mesecev. Sistem je namreč prilagojen novim okoliščinam in gre za dolgoročno kontinuiteto. V razpravi so člani in članice odbora predstavnikom Vlade postavili nekaj vprašanj in podali svoje pripombe. Članico odbora gospod Majda Širca je zanimalo, kakšno je trenutno stanje projekta Galileo, ter kakšne možnosti ima Slovenija za sedež nadzornega organa. Poleg tega jo je zanimal predlog Evropske komisije v zvezi s trenutno ureditvijo znižanih stopenj davka na dodano vrednost, predvsem glede restavracijskih storitev in stanovanjske gradnje za trg ter obnovo kulturnih spomenikov. Minister za promet Radovan Žerjav je na prvo vprašanje odgovoril, da je projekt Galileo zelo uspešen in da si je Slovenija v času svojega predsedovanja intenzivno prizadevala za vzpostavitev sedeža nadzornega organa v Sloveniji. Pri tem bomo vztrajali tudi glede na dogovor, da naj bodo novi sedeži organov in institucij v novih državah članicah Evropske unije. Gospod Mitja Mauko z Ministrstva za finance pa je na drugo vprašanje odgovoril, da predlog Evropske komisije najnujnejših sprememb ureditve znižanih stopenj DDV obsega tudi vključitev restavracijskih storitev in storitev stanovanjske gradnje za trg. Glede vlaganj v obnovo kulturnih spomenikov pa je pojasnil, da gre tu za splošno vlaganje v kulturno dediščino. Gre za nasprotovanje preširokemu naboru storitev. Poudaril pa je, da bodo zakonodajni predlog predstavili tudi Odboru za zadeve Evropske unije, ko bo ta aktualen. Kot predsednik odbora sem opozoril, da je bila prejšnja deklaracija zaradi predsedovanja Slovenije Svetu Evropske unije na predlog Vlade sprejeta za obdobje 18 mesecev, ni pa bilo dogovorjeno, da bo tako tudi naprej. Izpostavil sem še, da bi deklaracija, sprejeta za obdobje 18 mesecev, morda onemogočila razpravo o vsebini na plenarni seji v novem mandatu, kar ne bi bilo v skladu z zakonom. Predlagal sem amandma, na podlagi katerega bi se pozvalo Vlado, da predlog deklaracije, glede na zakonodajni in delovni program Komisije za leto 2009, v skladu z zakonom in poslovnikom ustrezno dopolni, ko bo ta program sprejet. V 154.f členu Poslovnika je eksplicitno navedeno, da je podlaga za predlog deklaracije sprejeti zakonodajni program Evropske komisije, ki je sprejet za prvo tretjino predlaganega programa, za zadnji dve tretjini leta 2009 pa še ne. Gospa Borota je poudarila, da je sama zagovornica učinkovitosti in pragmatičnega pristopa, deklaracija je le politični okvir in mora biti fleksibilna, sicer pa Vlada redno hodi na seje Odbora za zadeve Evropske unije in drugih odborov, kjer predstavlja stališča, zato tu ne vidi nobenega problema in Vlada amandmajem nasprotuje. Član odbora mag. Tomaž Štebe je opozoril, da se z amandmajem ne strinja, saj pričakuje, da bo v primeru, če sprejeta deklaracija ne bo več aktualna, Vlada le-to dopolnila in poroča Državnemu zboru. Po končani razpravi je sledilo glasovanje o zgoraj navedenem amandmaju, ki pa ni bil sprejet. Iz predstavitve mnenja Državnega sveta je sledil predlog za amandma odbora na področju zdravstva, ki pa ga odbor ni želel prevzeti kot svoj amandma. Ker k Predlogu deklaracije o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije v obdobju julij 2008 - december 2009 na pristojnem delovnem telesu ni bil sprejet noben amandma Odbor za zadeve Evropske unije Državnemu zboru predlaga, da Predlog deklaracije o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije v obdobju julij 2008 - december 2009 sprejme v predloženem besedilu.
Hvala lepa. Besedo ima kolega Jože Jerovšek, predsednik Odbora za zunanjo politiko. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani. Na včerajšnji 97. nujni seji Odbora za zunanjo politiko je minister za zunanje zadeve dr. Dimitrij Rupel uvodoma predstavil predlog deklaracije. Poudaril je, da je le-ta pripravljena na podlagi 18-mesečnega programa predsedovanja tria - Francije, Švedske in Češke. Te države so kot ključna opredelile naslednja področja: razvoj Unije, ukrepi Unije za dolgoročno kakovost življenja in varnost državljanov ter globalno vlogo Unije v globalnem svetu. Glede razvoja Unije je dejal, da mora politika širitve ostati ena prednostnih nalog Evropske unije, predvsem v primeru evropske perspektive držav zahodnega Balkana. Slovenija si bo prizadevala tudi za uspešno nadaljevanje pristopnih pogajanj s Hrvaško in Turčijo, seveda ob spoštovanju in izvajanju evropske zakonodaje. Prav tako si bo Slovenija prizadevala za čimprejšnjo določitev datuma za začetek pogajanj z Makedonijo, pri tem pa bo treba doseči dogovor z Grčijo. Tako kot v obdobju predsedovanja Slovenije Svetu Evropske unije si bo Slovenija še naprej prizadevala za krepitev evropske sosedske politike ter za nadgradnjo odnosov s partnerskimi državami. Pri tem pa bo podpirala krepitev dvostranskega in večstranskega sodelovanja, tako vzhodne kot južne regije evropske sosedske politike. Potem je minister Rupel kot neposredni prispevek Slovenije posebej izpostavil ustanovitev Evro-sredozemske univerze s sedežem v Piranu, katere slovesna ustanovitev je bila junija letos. Slovenija bo tako kot Evropska unija podpirala tudi nadaljnji razvoj odnos s strateškimi državami in regijami. Tako se bo v skladu s podeljenim mandatom v času slovenskega predsedovanja v prihodnje začela pogajanja o uskladitvi novega sporazuma med Evropsko unijo in Rusko federacijo. Posebna skrb bo namenjena krepitvi strateškega transatlantskega sodelovanja, krepitvi odnosov z drugimi strateškimi partnerji, kot so Japonska, Kitajska, Indija, ASEAN, latinskoameriško države in Afriška unija. Slovenija si bo prizadevala za rešitev krize na Bližnjem vzhodu, nadaljevala bo politiko dveh tirov glede Irana, kajti po eni strani si Evropska unija prizadeva za diplomatsko rešitev, po drugi strani pa je sprejela skupaj z drugimi državami te določene sankcije zaradi dogajanj v zvezi z razvojem iranskega jedrskega programa. Slovenija si bo še naprej prizadevala za krepitev sodelovanja med Evropsko unijo in mednarodnimi organizacijami, zlasti z Združenimi narodi in Natom. Skupaj s partnerji si bo prizadevala za krepitev pravil in izvajanjem multilateralnega trgovinskega sistema, s poudarkom na potrebah držav v razvoju. Odbor se je seznanil tudi z mnenjem Odbora za obrambo, ki je predlog deklaracije obravnaval kot matično delovno telo, in mnenjem Komisije za mednarodne odnose in Evropske zadeve Državnega sveta. V krajši razpravi, ki je sledila, je predsednika odbora zanimalo, ali je prišlo v zadnjem času znotraj Evropske unije do dogovarjanja glede udeležbe visokih predstavnikov držav članic Unije na otvoritev olimpijskih iger v Pekingu, predvsem v luči prvotne zadržanosti. Ob tem je posebej izpostavil primer Francije. Dodal je še, da bi morda v prihodnje veljalo razmisliti, da bi bila deklaracija pripravljena v obliki, ki bi bila podobna izhodiščem za udeležbo na zasedanjih Sveta za splošne zadeve in zunanje odnose in bi bila stališča Slovenije skristalizirana posebej. Minister Rupel je odgovoril, da gre pri udeležbi visokih državnikov na olimpijskih igrah za premislek in politiko, ki bi jo bilo treba posnemati. Dejal je, da si Francija želi, dialoga z Dalajlamo in Tibetom oziroma želi spodbujati dialog med Dalajlamo in kitajskim vodstvom, prav tako pa si želi obdržati tudi odnose s Kitajsko na visoki ravni. Po glasovanju o predlogu deklaracije v celoti je član odbora Jožef Školč izrazil mnenje o nepotrebnosti obravnave te točke na izredni seji Državnega zbora. Predsednik odbora je takšnemu predlogu nasprotoval in pojasnil, da mora Državni zbor predlog deklaracije obravnavati v skladu z drugim odstavkom 5. člena Zakona o sodelovanju med Državnim zborom in Vlado v zadevah Evropske unije. V krajši razpravi, ki je sledila, sta temu predlogu nasprotovala tudi člana odbora Branko Grims in Milenko Ziherl. Ker k predlogu deklaracije ni bil sprejet noben amandma, je Odbor za zunanjo politiko predlagal Državnemu zboru, da deklaracijo sprejme v predloženi obliki. Hvala lepa.
Kolega Jerovšek, hvala lepa tudi vam. Poročilo je bilo izjemno zanimivo. Mi pa prehajamo na predstavitev stališče poslanskih skupin. Kolega Jerovšek, ponovno vas vabim, da spregovorite v imenu Poslanske skupine SDS. Izvolite, prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Moram reči, da se zavedate, da poročila pripravljajo strokovne službe in da morajo odražati seje odbora. Spoštovani! Tokratni predlog deklaracije za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije je že peti po vrsti in predstavlja splošno izhodišče in ključne politične usmeritve za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije za naslednje leto in pol. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke se zavedamo, da po predsedovanju Evropski uniji Slovenija vstopa okrepljena v novo obdobje sodelovanja v institucijah Evropske unije. Uspešno izpeljano predsedovanje prinaša Sloveniji kot članici Unije novo večjo težo, ki jo mora v tem obdobju vnovčiti v institucijah Evropske unije tako za skupne evropske interese, še posebej pa pri zastopanju slovenskih interesov. Znanje in izkušnje, pridobljene, v času predsedovanja, pa mora uporabiti tudi slovenska javna uprava. V Evropski uniji obstajajo danes razmeroma široko politično soglasje glede politik Unije za uspešno soočenje z izzivi pred katere je postavljena. Te izzive po našem mnenju dobro odraža tudi tokratni predlog deklaracije, ki zrcali 18-mesečni program predsedovanja Francije, Češke in Švedske. Namen deklaracije ni le prispevati k jasni in pregledni politiki Slovenije v evropskih zadevah, ampak tudi seznaniti širšo javnost z odprtimi vprašanji, s katerimi se soočata Unija in Slovenija kot njena država članica, ter spodbuditi pravočasno razpravo, da bi lahko v čim večji meri uresničevali slovenske nacionalne interese in hkrati prispeval k skupnim evropskim ciljem. Predlog deklaracije izpostavlja kot strateška in tudi za Slovenijo ključna tri področja: razvoj Unije, ukrepi Unije za dolgoročno kakovost življenja in varnost ter dejavno vlogo Unije v globalnem svetu. V naši poslanski skupini se zavedamo izjemnega pomena nadaljnje usode Lizbonske pogodbe in s tem povezane institucionalne reforme ter vprašaja širitve, še posebej ob dejstvu, da nekatere države menijo, da je uveljavitev Lizbonske pogodbe nujni pogoj za širitev. Sloveniji je uspelo v času svojega predsedovanja v evropsko agendo kot prednostno nalogo vrniti zahodni Balkan, vzpostaviti mrežo stabilizacijsko - predložitvenih sporazumov, kar je dobra osnova za perspektivo držav tega območja in nadaljnjo širitev Unije. S tem se tudi širi območje miru, stabilnosti, blaginje, demokracije, človekovih pravic in pravne države. Po našem mnenju je Slovenija v času predsedovanja dosegla pomemben napredek pri reševanju podnebnih, energetskih vprašanj in je prav, da bo na tem področju dejavna tudi v prihodnje. Zato se strinjamo, da je treb doseči dogovor za sprejetje predloga podnebno - energetskega svežnja še pred koncem mandat Evropskega parlamenta. Prav tako je Slovenija v času predsedovanja zagnala nov triletni cikel prenovljene lizbonske strategije, ki bo tudi v prihodnje v središču politike Unije. V tem okviru je za nas pomembna skrb za več kakovostnih delovnih mest, posebej za mlade, za hitrejšo gospodarsko rast, za spodbujanje razvoja malih in srednjih podjetij. Zato si naj Slovenija še naprej prizadeva za uresničevanje in poglobitev reform v tej smeri. Slovenija mora biti tudi v prihodnje zelo dejavna na področju izobraževanja in usposabljanje, spodbujanja inovativnosti in ustvarjalnosti, saj gre za ključne dejavnike v podporo konkurenčnosti gospodarstva, trajnostnega razvoja in povezanosti družbe. Ker je leto 2009 leto inovativnosti in ustvarjalnosti, je pomembno, da smo aktivno vključeni v programe, ki so s tem povezani. Moramo si prizadevati, da bo dosežek našega predsedovanja, tako imenovani Ljubljanski proces, ki predvideva ustanovitev evropskega raziskovalnega prostora, primerno implementiran in da bo tudi dejansko zaživel. Prav z nedavno ustanovitvijo Evro-sredozemske univerze v Piranu je Slovenija dosegla pomemben uspeh in izkazala bistven prispevek tako na področju izobraževanja, raziskovanja kot tudi medkulturnega dialoga. Zelo poudarjamo tudi nadaljnja prizadevanja za pridobitev sedeža nadzornega organa Galileo, za kar je Slovenija gotovo najbolj upravičena. Podpiramo usmeritve na področja makroekonomskih vprašanj, kamor spada vprašanje finančne stabilnosti in vzdržnosti javnih financ. Za nas je izjemno pomembno tudi področje konkurenčnosti in oblikovanje notranjega trga, kjer si je treba prizadevati za nadaljnjo liberalizacijo in preglednejšo zakonodajo. Tudi področje azila, zakonitih in nezakonitih migracij, vizumske politike, upravljanja z zunanjo mejo in boja proti terorizmu so za EU in po našem mnenju tudi za Slovenijo pomembna vprašanja. V tem kontekstu je še posebej pomembna uvedba schengenskega informacijskega sistema SIZ 2 v dogovorjenem roku. Zavedemo se pomembnosti vloge EU na globalnem prizorišču, zato podpiramo slovensko stališče za krepitev evropske sosedske politike, tako v obliki Unije za Sredozemlje kot tudi tako imenovane vzhodne dimenzije. Poseben pomen pa vidimo v krepitvi transatlantskega zavezništva in strateškega partnerstva z Rusijo, saj je Svet Evropske unije v času slovenskega predsedovanja uspel potrditi pogajalski mandat za nov sporazum z Rusijo. Ta uspeh slovenskega predsedovanja mora Slovenija poudarjati tudi v prihodnje in s tem krepiti svoj mednarodni položaj. Naš mnenje je, da se mora Evropska unija v prihodnosti bistveno bolj zavedati izzivov, ki jih predstavlja naraščajoči vpliv novih globalnih akterjev, kot sta Kitajska in Indija, zato je pomemben čim večji napredek pri izvajanju skupne zunanje in varnostne politike, saj bo Evropska unija le tako lahko odigrala pomembno in nujno vlogo pri reševanju kriz na Bližnjem vzhodu, srednji Aziji, v Afriki in drugod. Spoštovani! Slovenija je prav s svojim predsedovanjem dokazala, da je enakovreden partner v Evropi in v svetu. Kot polnopravna članica Unije je zavezana evropskim vrednotam in ciljem, zato se tudi tokratni predlog deklaracije opredeljuje do vseh ključnih in aktualnih tem oziroma politik Unije. V Slovenski demokratski stranki menimo, da so usmeritve predlagane deklaracije in opredelitev prednostnih nalog v institucijah Evropske unije dobre, saj, kot rečeno, ne odraža le ključnih izzivov in politik, pač pa sledijo tudi siceršnjim usmeritvam Republike Slovenije. Zato bomo v Slovenski demokratski stranki Predlog deklaracije o usmeritvah za delovanje republike v institucijah Evropske unije v obdobju julij 2008 - december 2009 podprli. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Poslanka Darja Lavtižar Bebler bo predstavila stališče Poslanske skupine DS. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! V Poslanski skupini Socialnih demokratov, žal tudi ob tokratni obravnavi predloga deklaracije ugotavljamo, da je prišel v obravnavo v Državni zbor pozno in zato ni mogel biti deležen zadostne pozornosti in bolj temeljite obravnave. Očitno je bil tudi v posameznih matičnih delovnih telesih obravnavan pretežno formalno, v Odboru za zadeve Evropske unije pa smo ga obravnavali šele včeraj, torej že na dan uradnih parlamentarnih počitnic. Tudi tokrat se je pokazalo, da Vlada ne pričakuje in ni zainteresirana, da bi pridobila kakšne koristne sugestije in predlog s strani Državnega zbora. Na včerajšnji seji Odbora za zadeve Evropske unije predstavniki Vlade in večina koalicijskih poslancev niso bili pripravljeni sprejeti niti skromnega predloga amandmaja predsednika tega odbora, da bi pozneje, ko bo znan podrobnejši zakonodajni načrt Evropske komisije, deklaracijo dopolnili s tem načrtom. Tako tudi tokratna deklaracija ostaja zbir nekih zelo širokih in splošnih usmeritev, je zbir želja, seštevek sestankov informator teh sestankov v okviru institucij Evropske unije in bolj izjemoma je na katerem izmed resorjev zapisana jasna in konkretna usmeritev Slovenije. To velja zlasti za tiste resorje oziroma dosjeje, ki niso zahtevni v tem smislu, da bi države članice imele zelo različne poglede in bi si bile v teh stališčih daleč vsaka k sebi. Sicer pa, saj je jasno, da na primer ni sporno, da mora Evropska unija zagotoviti trajnostni in hiter odgovor na globalne izzive, kot so podnebne spremembe, oskrba z energijo, konkurenčnost v globalnih ekonomskih odnosih ter koherentno delovanje v mednarodnih odnosih. Prav tako je jasno, da bo Evropska unija še naprej prispevala k reševanju emigracijskih in demografskih izzivov, k prizadevanjem proti revščini, k ukrepanju proti novim pandemijam in k temu, da se zajezijo rastoče cene hrane in nafte. In še vrsta drugih smotrov je, ki jih Slovenija podpira in bo zagotovo pri tem tvorno sodelovala. Toda, v kakšni smeri bomo iskali te rešitve in s katerimi instrumenti, o tem odgovora praviloma ni. Vlada v tem predlogu deklaracije pove, katera so ključna in strateška vprašanja za Slovenijo v tem 18-mesečnem obdobju. To so razvoj Unije, ukrepi Unije za dolgoročno kakovost življenja in varnost ter dejavna vloga Unije v globalnem svetu. S tem seveda velja soglašati. Že pri razvoju Unije pa se, denimo, zaplete. Rečeno je, če bodo zaključeni ratifikacijski postopki vseh državah članicah, bo Slovenija sodelovala tudi pri nadaljevanju pripravljalnega dela za nemoteno uveljavitev Lizbonske pogodbe. Tako kot že v času našega predsedovanja, ni bil narejen načrt B za primer neuspešnega izida referenduma na Irskem in nas je ta izid presenetil, tako tudi zdaj situacija ni bistveno bolj jasna. Še več stvari je, ki bi jih veljalo na tem mestu izpostaviti, vendar naj sklenem s tem, da je sicer tako vseobsežna in splošna deklaracija nemara vendarle koristna in bo, ker je vse zbrano na enem mestu, tudi olajšala začetek dela novi vladi. Znova pa je treba poudariti, da obstaja določen deficit pri kvaliteti sodelovanja Vlade in Državnega zbora v zadevah Evropske unije. Pomembna gradiva Vlade prihajajo v Državni zbor praviloma prepozno. O njih praviloma ni mogoča poglobljeno razprava. Na odbore in tako imenovani veliki odbor Državnega zbora pogosto prihajajo nekompetentni in nepooblaščeni vladni predstavniki. K ne dovolj kvalitetni razpravi pa svoje prispeva tudi dejstvo, da so seje Odbora za zadeve Evropske unije praviloma zaprte za javnost. Zato bi bilo v bodoče treba zagotoviti višjo kakovost tega sodelovanja, seje Odbora za zadeve Evropske unije pa bi praviloma morale biti odprte za javnost. Sicer pa v Poslanski skupini Socialnih demokratov predlog deklaracije podpiramo. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Mag. Borut Sajovic pa bo predstavil stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi, predstavniki Vlade, sekretarji, ministrica. Deklaracija je seveda neka pozitivna zadeve s pogledom, usmerjenim predvsem naprej, kaj si v Liberalni demokraciji Slovenije želimo za našo širšo domovino - brez dvoma, da je uspešna in da bo v tej široki skupnosti uspešno in zadovoljno tudi življenje naših državljank in državljanov. Vendar, če hočemo iti naprej, potem moramo vedeti, kje smo zdaj in si brez dvoma naliti čistega vina. Za začetek, Evropska unija je po oceni našega zunanjega ministra dr. Dimitrija Rupla v dobrem stanju, odlični kondiciji. Francozi, ki so jo prevzeli za nami, so bolj realni in zmerni in francoski zunanji minister ugotavlja, da je Evropa v povprečnem stanju in tako je najbrž prav in tudi res. Spraševali se bomo, zakaj temu tako. Evropska unija se že dalj časa, nekateri pravijo, recimo, zadnjih 15 let, precej ukvarja sama s seboj. Do danes je šel ta proces skozi štiri medvladne konference, vmes je prišlo do dveh širitev, največja tista leta 2004, ko je v paketu vanjo vstopilo kar 10 novih držav, med njimi izredno velike medsebojne razlike, predvsem če jih primerjamo s starimi članicami, in zadnja, ko sta po mnenju nekaterih dokaj hitro, po mnenju drugih pa prehitro vstopili Bolgarija in Romunija. V tem procesu smo se soočali z vprašanji učinkovitega, demokratičnega, bolj odprtega delovanja in cilj je bil predvsem zmanjšanje razlik med članicami ter razkorak med institucijami Evropske unije in evropskimi državljani. Namreč dejstvo, da je bilo za delovanje in usklajevanje v času našega članstva, to je takrat, ko je bila Evropa še brez nas, samo petnajsterica, do zadnjih dveh širitev, veliko lažje, učinkovitejše kot pa danes, ko ima Evropska skupnost 27 držav članic. Opaziti je, da raste nezadovoljstvo z delovanjem Evropske unije in z njenimi politikami ter s procesi odločanja na ravni Evropske unije. To je povezano brez dvoma z vse bolj očitnimi razlikami med nekaterimi starimi in novimi članicami, z razkorakom med evropskimi državljani in političnimi elitami v EU ter z neenotnostjo držav članic, v kakšni smeri poglabljanja, predvsem institucionalnega, s ciljem večjih in nadnacionalnih sledi naj sploh gre EU. Prve težave so se pojavil že pri prejšnjih v večji meri nedokonačanih medvladnih konferencah, kar se je najprej pokazalo pri pogodbi iz Nice, katere ratifikacija je bila predpogoj za do danes največjo širitev EU. Takrat je, recimo kot zanimivost, pogodbo na referendumu zavrnila Irska. Največji udarec je EU doživela z zavrnitvijo ustavne pogodbe na Nizozemskem in v Franciji. Nekaj časa se je zdelo, da EU ne bo našla izhoda iz nastale krize. Nekateri to ocenjujejo, da je to največja intistucionanlna kriza v zgodovini EU. Ko je bil dosežen velik preboj statusa quo v časi predsedovanja Nemčije, ki je pripeljalo do nove Lizbonske pogodbe se je ravno v času predsedovanja Slovenije ponovno zataknilo pri ratifikacijah, tokrat na Irskem. Seveda temu mi nismo kriti, toda pravico se imamo vprašati zakaj. Najbrž zato, ker so se evropski voditelji ponovno ukvarjali predvsem sami s seboj oziroma s tem, kaj je za posamezno državo članico sprejemljivo in kaj bi želela, predvsem pa, kdo bo zasedel visoka mesta v institucijah in pa organih EU in pa ne z iskanjem odgovorov in ukrepov na aktualne dogodke v svetu, ki se dotikajo prav vsakega evropskega državljana. Tega namreč predvsem zanima, kje ali kako daleč smo še od obljubljene blaginje, kje so tiste prednosti in ugodnosti članstva v EU napram drugim velikim, kot so recimo ZDA, Kitajska, Indija in še kaj bi lahko dodali. Gre za vprašanje, na katero Unija, vprašljivo, ali reagira prepozno ali pa nimamo strategije, se pravi, da ni v pristojnosti, ali pa so voditelji držav članic težko dogovorijo med seboj, kaj šele, da bi v Evropi našli enotno stališče, kar bi nam napram drugim velesilam na svetu brez dvoma koristilo. Dokler bodo v EU prevladovali nacionalni interesi nad skupnimi cilji, je vsakoletno sprejemanje deklaracije o delovanju v institucijah zgolj zapis ambicioznih ciljev, h katerim naj bi po svojih močeh pripomogla vsaka država članica, da bo EU kot celota enkrat, in upamo, da v bližnji prihodnosti, verodostojen in odločilen globalni akter v mednarodni skupnosti. To pa bo brez dvoma šele takrat, ko bodo države članice oziroma njeni voditelji zmogli odgovoriti na vprašanje, kaj je najboljše za EU kot celoto in ne, kaj ustreza vsaki posamezni državi EU. In v skladu s tem bi bilo potrebno delovati in iskati ukrepe ter odgovore na aktualna vprašanja in težave, s katerimi se sooča ta svet. Zanimivo je, kaj sta recimo imela v mislih Schuman in Monnet kot ustanovna člana predhodnice EU, zgraditev nove Evrope preko dejansko doseženega nadnacionalnega režima, za kar je v prvi vrsti potrebna odpoved dela suverenosti, sicer pa v omejenem delu, a na ključnem področju ali pa področjih, ko gre za sprejetje odločitve, pa predvsem nikakršnih in pa nobenih izjem za posamezne članice. Za botra ali pa predhodnika bodoče Unije je bil projekt predvsem političen in ne toliko ekonomski. In medtem ko je ekonomska integracija že skoraj v celoti dosežena, pri politični integraciji še vedno ni konkretnega napredka oziroma odločilnega koraka tudi z Lizbonsko pogodbo ne, kateri so Irci na referendumu prav v času slovenskega predsedovanja izrekli zelo jasen ne. Vendar povedati je še enkrat treba, da nikakor in nikjer tu ne gre za nobeno krivdo Slovenije, pač pa najbrž tudi za samosvoja razmišljanja ali pa najbrž egoistične interese vsake posamezne državice. Mi in pa vsi skupaj evropski državljani lahko le upamo, da bodo evropski voditelji nekoč zmogli dovolj poguma in odločnosti, tako kot so ga imeli ustanovni očetje pri ustanovitvi predhodnice Evropske unije, za dosego vsem skupnega cilja, to je enotna navzven ekonomsko ter politično uspešna združena Evropa. In takšno Evropo si tudi v Liberalni demokraciji Slovenije želimo, se zanjo borimo in jo podpiramo, zato podpiramo in želimo srečo in veliko delovnih uspehov uresničenih obljub tudi tej evropski deklaraciji. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Anton Kokalj pa bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije. Izvolite.
Še enkrat lepo vsi pozdravljeni. Deklaracija o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije v obdobju julij 2008 - december 2009 je razdeljena v uvodnem delu na tri prednostne cilje, ki so v drugem delu natančneje razdelani v obliki prednostnih nalog za delo v Svetu Evropske unije v obdobju julij 2008 - december 2009. Deklaracija v celoti vsebuje kombinacijo povzetka stanja Slovenije v Evropski uniji, navaja okrog 300 različnih dokumentov, ki so ali bodo v tem obdobju aktualni ali se pričakuje, da bodo aktualni in glede nekaterih predlaga usmeritve Slovenije. V mnogih delih se sklicuje na predloge Evropske komisije v smislu podpiranja in izvajanja teh predlogov, v drugih pa pričakovanja predlogov, do katerih še ni mogoče zavzeti stališč. V poglavju Razvoj Unije, temelj za učinkovitost, podlaga za širitev je na področju nove Lizbonske pogodbe jasno opredeljeno politično stališče v primeru, da bodo vsi ratifikacijski postopki v vseh državah članicah zaključeni. Nikjer pa ni razvidna usmeritev Slovenije za slučaj, da se to ne bo zgodilo, kar je možen scenarij. Glede širitve Evropske unije je glede podpore približevanja držav zahodnega Balkana opredeljeno relativno ohlapno stališče predvsem glede Makedonije. Tukaj bi morda kazalo biti nekoliko aktivnejši in jasnejši glede prizadevanj Slovenije, da Makedonija dobi datum za začetek pogajanj do konca leta 2008. Pri podpori nadaljnji širitvi evroobmočja je zaznati poleg načelne podpore pomanjkanje jasnejših usmeritev do zakonodajnih pobud, ki se jih šele pričakuje od Evropske komisije. V poglavju Ukrepi Unije za dolgoročno kakovost življenja in varnost je na področju podnebnih sprememb nemogoče razbrati usmeritve Slovenije do zakonodajnih aktov, ki se jih s strani Evropske komisije šele pričakuje na podlagi bele knjige v letu 2009. Na področju konkurenčnosti je navedeno pričakovanje, da bo Evropska komisija v letu 2009 predstavila številne nove predloge za sprejemanje hitrih zakonodajnih ukrepov in predlogov za poenostavitev zakonodaje. Načelno stališče, da podpiramo poenostavitev zakonodaje, je premalo za učinkovito in aktivno sodelovanje pri oblikovanju stališč do konkretnih vsebin. To je le nekaj primerov, ki kažejo na to, da precejšnji del deklaracije sloni na predvidenih aktih, ki naj bi jih Evropska komisija predlagala v letu 2009 in bodo vsebinsko znani do konca leta 2008. Škoda bi bilo, da po dobro izpeljanem predsedovanju in s tem najbolj aktivnem nivoju delovanja v institucijah Evropske unije ne bi vzdrževali kondicije in v korist Slovenije in celotne Evropske unije ne bi še naprej učinkovito vplivali na odločitve, ki se dotikajo vsakega od nas. Če navedem samo nekaj konkretnih: delovni čas, višina davka na dodano vrednost, v končni fazi tudi zahteve glede izolacijskih materialov pri gradnji naših hiš, zahteve glede karakteristik osebnih avtomobilov, s katerimi se vozimo, in še bi lahko naštevali. Večji vpliv na te odločitve in s tem uveljavljanje naših in skupnih interesov pa Slovenija lahko vzdržuje samo z večjo sinergijo vseh nivojev v državi, torej tudi z večjimi in predvsem pravočasnejšim vključevanjem Državnega zbora v pripravo in obravnavo stališč. Pri tem pa si Poslanska skupina Nove Slovenije želi tudi odločnejše in aktivnejše podpore parlamentarnemu delu v zadevah Evropske unije tudi s strani ostalih poslanskih skupin. Nova Slovenija, Krščanska ljudska stranka bo deklaracijo podprla. Z vidika jasnejših usmeritev bi bilo dobro deklaracijo dopolniti z usmeritvami, ko bo zakonodajni program Evropske komisije za leto 2009 sprejet, zato v poslanski skupini dajemo pobudo že sedaj novi vladi, prihodnji vladi, da pride v novem mandatu v Državni zbor z dopolnitvijo deklaracije in s tem zagotovi nedvoumno spoštovanje procedure, ki pravimo, da je kraljica demokracije, in tako zagotovi nadaljnje dobro in kvalitetno delovanje Slovenije v institucijah Evropske unije.
Hvala lepa. Proceduralni predlog, kolega Zagorac.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči! Jaz bi vas kot tistega, ki vodi sejo, vljudno naprosil, sam imam pred sabo deklaracijo o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije. In piše kar na prvi strani, kdo vse bo sodeloval na seji Državnega zbora in sejah delovnih teles. Meni se zdi, da tukaj, ko poslušam predstavitve stališč poslanskih skupin, ne vidim nobenega od teh, ki je tukaj napisan. Državni zbor je prilagodil to izredno sejo delovanju Vlade, predsedniku Vlade zaradi njegovega časa. Danes nam je pri obeh točkah, na podlagi katerih smo danes tukaj zaradi njega, ne zaradi sebe, tudi sklicatelj ni Vlada, ampak največja vladna stranka, ga ni tudi pet minut, pride, pove in gre. Enako velja za ostale ministre, celo signalizirajo si med sabo, kdaj se dobijo zunaj. Zdi se mi nedopustno, zdi se mi nespoštljivo do poslank in poslancev. In če bi bilo v moči Poslovnika, bi celo predlagal, da se Državni zbor loti razrešitve predsednika Vlade, ker se 90 poslancev prilagaja njegovemu urniku, njegovemu času, zahtevali bomo njegove odgovore, njega pa ni. Moram povedati, da to, kar vidim tu pred sabo s strani Vlade, je premalo, da bi dobil konkretne odgovore, kaj si Slovenija resnično želi v 18-mesečnem obdobju v Evropski uniji, zdi se mi nedopustno. To je norčevanje iz Državnega zbora s strani Vlade Republike Slovenije. Hvala.
Hvala lepa za vaš proceduralni predlog. Kolega Zagorac, v okviru vašega proceduralnega predloga sem zasledil več vsebin. Prva, da bi Državni zbor začel s postopkom za prenehanje mandata predsedniku Vlade, drugi, da bi imeli prisotnih nekaj več ministrov, kar verjamem, da bi se spodobilo in bi odražalo kulturo Vlade. In vaš tretji proceduralni predlog?
Da. Če ne bomo zagotovili poslanci in vi kot predsedujoči na tej seji prisotnosti ministrov, da prekinemo sejo tako dolgo, da se zmenijo, kar se imajo oziroma se bomo še enkrat prilagodili njihovemu času, ko ga bodo imeli toliko, da bodo vsi tukaj in poslušali, kaj imamo za vprašati. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Če bo tovrsten proceduralni predlog prišel še iz katerekoli druge poslanske skupine, ga bom dal na glasovanje. Upam, da sem s tem ustregel vaši vsebini. Hvala. Besedo pa ima kolega Jakob Presečnik, predstavitev stališča Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani vsi prisotni! Predlog deklaracije o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije v obdobju julij 2008 - december 2009 predstavlja pomembne teme tako za EU kot celoto kot za našo Slovenijo. Širitev Unije zlasti na območju zahodnega Balkana predstavlja za Slovenijo velik pomen, saj ta trenutno predstavlja nekakšno mejo med EU in zahodnobalkanskim trgom. Širitev na to področje bo imelo pozitiven vpliv na gospodarstvo, zato je pomembno za Slovenijo, da podpira vključevanje teh držav. Velik pomen imajo tudi ukrepi Unije za dolgoročno kakovost življenja in varnost. Nekatere izmed tematik so še posebej aktualne. Izpostavi se lahko področje svobode, varnosti in pravice, in sicer v povezavi s civilno zaščito. Kot je razvidno iz predloga, letošnjo jesen pričakujemo drugo sporočilo Evropske komisije o okrepitvi zmogljivosti odzivanja Unije na nesreče, v katerem naj bi bili podani predlogi za ureditev preventive in boljšega povezovanja vseh faz obvladovanja nesreč. Ta tematika lahko predstavlja eno izmed prednostnih nalog, saj je bila zaradi nedavnih neurij, ki so divjala tako po Sloveniji kot tudi po drugih državah članicahh in potencialnih državah članica povzročena ogromna škoda. S tem je povezano tudi področje integrirane podnebne in energetske politike, in sicer glede podnebnih sprememb. Pomembno je čim prejšnje sprejetje podnebno energetskega svežnja, ki predvideva zmanjšanje emisij toplogrednih plinov. Projekt Galileo je eden izmed pomembnejših projektov, ki predstavljajo največji tehnološki izziv za EU do sedaj, in sicer je pomemben zaradi zagotovitve lastnega satelitskega navigacijskega sistema, hkrati pa pospešuje oziroma izboljšuje evropsko industrijo na tem področju. Slovenija se kot ena izmed 11 držav članic EU poteguje za sedež nadzornega organa v okviru tega projekta. Pomembna je tudi dejavna vloga Unije v globalnem svetu. Slovenija v okviru tega spodbuja nadaljnjo krepitev evropske sosedske politike in nadgradnjo odnosov s partnerskimi državami znotraj enotnega in celovitega političnega okvira. V okviru zunanjih odnosov predstavlja prizadevanja v odnosih EU-ZDA za brezvizumski režim eno izmed pomembnejših nalog, hkrati pa je pomembna tudi ukinitev vizumov za Kanado za vse država članice EU. Zaradi procesa globalizacije predstavlja postopna liberalizacija svetovne trgovine in njena krepitev velik pomen za vse, zato je pomembna skladnost politik za razvoj, ki posledično pripomorejo k boljšemu doseganju razvojnih ciljev. Pri vsem tem ima pomembno vlogo skupna trgovinska politika, ki mora biti oblikovana čim boljše. Za Slovenijo je bistveno aktivno sodelovanje in prizadevanje za oblikovanje pravil, ki bodo zagotavljala pravilno koriščenje uradno podprtih izvoznih kreditov, harmonizacijo nacionalnih sistemov izvoznih kreditov in spodbujanje konkurence med izvozniki. Predlog deklaracije o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v inštitucijah Evropske unije v obdobju julij 2008 - december 2009 je dobro osnovan in obravnava vsa pomembna področja ter daje primerno izhodišče za nadaljnjo razpravo, zato bomo ta predlog v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podprli. Hvala.
Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavila poslanka Majda Širca. Izvolite.
Hvala lepa. Poročilo o predsedovanju Slovenije je trajalo približno 5 ur. Programirano je bilo na 5 ur. Samo deklaracijo bomo obravnavali ali naj bi obravnavali 3 ure. Vlada si je za deklaracijo, to se pravi za preučevanje predstavitev in diskusijo o temeljnih strateških usmeritvah v naslednjih 18-ih mesecih, Evropske unije in sooblikovanje Slovenije teh politik, vzela 20 minut. Gospod Janša je govoril malo manj kot 20 minut, poročilo o predsedovanju je bilo v okviru vladnega terminskega plana razširjeno na eno uro. Kaj je bolj pomembno: govoriti o tem kaj smo delali ali govoriti o tem, kaj bomo delali, oziroma ali bomo sodelovali v teh smernicah, kot so sedaj zastavljene, predvsem pa na kakšen način? Čisto vsem gre ta diskusija [[...]]Vsi nekaj šepetate, nekaj jih spi, malo se jih zabava, anekdote, vsi gledate na uro. Ampak to so vendarle temeljne usmeritve, ki se ne dotikajo zgolj članic, ampak se dotikajo tudi nas, naše vloge, predvsem pa načina, kako bomo te cilje dosegali in ali nas zanimajo. SDS si je za poročilo, se pravi za slavospeve in za vse grafikone notranjepolitičnih situacij, vzela 70 minut, medtem ko si je za deklaracijo, se pravi za proučevanje nekih strateških ciljev vzela 30 minut, če jih bo sploh potrebovala. Ta diskusija bi potrebovala več sape, ni smiselno, da se jo obravnava znotraj izredne seje. Zagotovo bi potrebovala širšo diskusijo, več časa, več pozornosti in več poglobljenih razmišljanj. Ali je vlada, ko je pripravila ta dokument, vprašala civilno družbo kaj meni, kakšno stališče ima do, recimo, energetskih sprememb, ki so sedaj dogovorjene in združene v tej deklaraciji, do širitve, do oskrbe z energijo, do podnebnih sprememb? Ali si je zapomnila samo to, da bo Evropa delila v šolah sadje, SDS pa jabolka? Ali je bila kakršnakoli diskusija o naših skupnih usodnih in manj usodnih, ampak zagotovo pa strateških pogovorih, ciljih in usmeritvah? Predvsem pa o načinu, na kakšen način bodo recimo ti cilji, ki so tukaj zapisani in s katerimi se vsi strinjate oziroma kar strinjamo, na kakšen način se bodo uveljavljali. Ali bo Slovenija tako spoštovala moč velikih držav in uklanjala glavo, kot mnogokrat počne? Člani odbora za Evropsko unijo pač to doživljamo, drugi vidimo. Ali bo agresivnejša, ali bo imela močnejše lobistične prijeme, ali bo za to vlagala več moči? In konec koncev, ali bo tudi Državni zbor v bodoče celotno politiko in oblikovanje stališč, odnosov, ciljev in agend zajemal bolj resno kot sedaj, ko so zaprte seje? In ker niso spektakularne, tudi več ali manj nobenega kaj dosti ne zanimajo, vključno s poslanci in poslankami. Jasno, te seje je potrebno odpreti, kjer se lahko, predvsem pa dajati določene teme ne samo na Odbor za Evropske zadeve, ampak tudi na druge odbore, ki se recimo v dosedanjem mandatu tako rekoč niso dotikale ključnih odločitev, ki potem povratno ali kakorkoli že pridejo vedno nazaj v lastno državo. Skratka, izključevanje dialoga civilne, strokovne populacije pri ključnih usmeritvah Slovenije in njene vloge pri njenih vrednostnih konceptih, načinih, kako bo te koncepte dosegala, ni primerno, in podcenjujoče je tudi to obravnavanje, ko vsi več ali manj čakajo, da bo te točke konec, ker jo je pač potrebno zadnjo sekundo spraviti skozi. Meni se zdi, da v teh usmeritvah ni toliko vprašanj o ciljih, govorim o diskusijah, ki smo jih imeli skupaj, ampak da so velik vprašaj tudi načini, kako do njih priti oziroma kako se cilji dosegajo. Naj dam za primer eno vprašanje, o katerem smo v imenu stranke Zares razpravljali že znotraj matičnega odbora. Evropska unija se pripravlja k drugačni ureditvi davkov na dodano vrednost oziroma predlaga najnujnejše spremembe ureditev znižanih stopenj. Vemo, da se pripravlja evalvacija oziroma raziskava, mogoče je že končana, ki bi poiskala najboljše možne odgovore za enostavno, nekomplicirano, učinkovito in poenoteno obliko obdavčevanja. Ampak v teh dokumentih zasledimo, da se bodo uveljavljale določene olajšave oziroma možnosti nižjih stopenj, ki bodo vključevale restavracijske storitve in storitve stanovanjske gradnje za trg. Tudi za trg. Sprašujemo se, kje so tiste oziroma kako se je Slovenija opredelila do tistih predlogov, ki so prišli na mizo in so posegali dlje kot zgolj v stanovanjsko gradnjo, ampak so nekatere države Evropske unije, tiste, ki se nekoliko več upajo in ne kimajo vedno velikim državam,predlagale tudi rešitev za nižje stopnje oziroma za olajšave za vlaganje v obnovo spomeniških kulturnih investicij. Sedaj tega ni nikjer več. Tudi Slovenija, mimogrede, je takrat nasprotovala. Zakaj je Slovenija nasprotovala manjšim obdavčitvam za vlaganje v obnovo spomeniške in kulturne dediščine, ko ima največ težav na tem področju in ko en spomenik 25 let obnavlja? Iz teh dokumentov recimo ne razumemo, zakaj recimo Slovenija ne gre v tisto smer, ki bi tudi njej koristila. Tukaj ni odgovora. In zakaj pristaja na to, da sakralnim objektom ja, tam dati olajšave, ostalim kulturnim spomenikom pa ne. Recimo. To so vprašanja, ki so vredna diskusije in na katerih bi moralo danes sodelovati to omizje, če bi bilo to razmišljanje oziroma obravnava deklaracije, kolikor toliko smiselna oziroma če bi imela kakšen učinek. Sedaj pač vsi kimamo tistim načelnim opredelitvam, ki v načelnih pogledih seveda so smiselni. Konec koncev tudi v Zares podpiramo cilje za boljšo ureditev klimatskih, energetskih razmer, se pa sprašujemo, kako bo Slovenija v naslednjih 18-ih mesecih ali pa že jutri, ali pa že danes, ali kako je včeraj reagirala na rešitve migracijskih represivnih ukrepov, ki si jih je dovolila Italija. Kaj je rekla Slovenija na to? Kaj je rekla Slovenija na novo Berlusconijevo vlogo znotraj migracijskih, dobesedno nedopustnih za naše videnje oziroma za videnje Zaresa, nedopustnih štetij prstnih odtisov? Kaj je rekla Slovenija na to? Ko tako zagovarja človekove pravice, varnost in seveda tudi ščiti določeno migracijsko politiko, ki ne bi ogrožala človekovih pravic. To so vprašanja, za katera se mi zdi, da bi bilo, ne se mi zdi, sem prepričana oziroma smo v Zares prepričani, da jih je smiselno razpirati v Državnem zboru. Ampak Državni zbor in posledično tudi širša javnost enostavno o njih molči zaradi tega, ker so potisnjena tja v nek elitni geto določenih ljudi in ne doživljajo nobenih vrednotenj, kritičnih presoj znotraj prostora, ki bi se ga morala dotikati. Seveda se strinjamo, če nadaljujem, s prizadevanji Slovenije, da pridobi sedež nadzornega organa Galileo. Ta prizadevanja so dolga in ta zaveza, da pride do tega sedeža, mora biti za Slovenijo toliko večja, ker smo se na račun tega sedeža odpovedali enemu drugemu sedežu, sedežu za urad oziroma center ali inštitut za enake možnosti, ki je potem spolzel izpod naših prstov, ker smo hoteli oziroma se videli v tem projektu. Resnično nismo niti na zaprtih sejah, kjer je možnosti diskusij več in kjer lahko pricurljajo na dan tudi tiste informacije, ki so mogoče za javnost preuranjene, če so na odprti sceni. Kakšne mehanizme tukaj Slovenija uporablja, da si bo ta sedež zagotovila oziroma kakšne poti v tej smeri vodi? Kar se tiče vprašanj na kulturnem področju, kulturi in avdiovizualni politiki. Kultura ima zelo utečene in pravzaprav tako rekoč iz ene deklaracije ali iz enega mandata v drug mandat enake ali zelo sorodne teme. Res je, da naj bi se v prihodnosti bolj posvečali varnosti na medspletnem omrežju, varnosti dostopa do prepovedanih oziroma nekoristnih ali škodljivih vsebin predvsem za mladostnike in za otroke. Ampak drugih drznejših in v svetu trenutno zelo aktualnih in problematičnih zadev pa ni na agendi. Varnejši internet plus, v redu, ne vemo, ne znamo presoditi, s kakšnimi orodji se sploh Evropa spravlja na tako kompleksno, tako problematično področje, kot je varovanje dostopa nekaterim do informacijskih tokov, ko pa vemo, da je medmrežje tako rekoč že neobvladljivo. Kaj bo Slovenija za to naredila? Kaj dela tudi v svojem lastnem, domačem prostoru? Teme so znane in vendarle mogoče bodo dopolnjene ali obogatene ali pa bo Slovenija prisiljen več spregovoriti šele ob tisti temi, ki si jo je izmislil, kot sem danes enkrat že povedala, francoski predsednik, ko je v svoji dosti včasih hudomušnih, zagotovo pa nagajivih in vpadljivih, da ne rečem spektakularnih, temah izpostavil še načine sofinanciranja oziroma financiranja javne RTV, ki je za njega oziroma za državo problematična, za našo pa tudi. Ampak tudi v dodatnem gradivu, ne govorim samo o tem ožjem tekstu, ki se veže na deklaracije, ni pristopov, ni vidnih stališč. In ko se boste ali se bodo ali se bomo v prihodnjem mandatu znotraj matičnega odbora srečali z materiali, kako se bomo srečali, saj vemo, z levo roko. Na odbor redko, ponavljam, prihajajo najpomembnejši predstavniki ministrstva, stališča so zelo ozko in strogo povzeta, načini kako in orodja, kako se službe pogajajo, kakšne možne alternative uvajajo pri določenih konkretnih primerih, pa so več ali manj neznane. Zagotovo mislim, da bo v prihodnosti potrebno več energičnosti, več lobiranja, več moči in tudi več vnovčenja, konec koncev, tudi dosedanjega predsedovanja zunaj in tudi v sami državi, v Sloveniji, ker drugače se bomo še zmeraj počutili, da je Evropa daleč in da je mi ne sokreiramo, ne sooblikujemo njene politike. In še huje je to, da bomo na ta način bolj podrejeni moči velikim silam, ki postajajo morebiti preveč ali vse bolj merodajne pri odločitvah, ker so druge preveč poslušne in ubogljive. Kot pravim, teksta v ključnih usmeritvah seveda ne velja zavračati, je smiseln. Evropa gre, gremo v smer, na kakšen način, je potrebno razmišljati, še posebej, če izpostavim na prvem mestu podnebne spremembe in vprašanje energije in širitve. Ampak potrebno si je vpisati v zavest, da načini, kako pristopati do odgovorov in kako sooblikovati odgovore in iskanje odgovorov, pa so še premalo dozoreli. Je pa res, da smo imeli dokaj malo časa za to. Hvala.
Hvala lepa. Kolega Franc Žnidaršič pa bo predstavil stališče Poslanske skupine DeSUS. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! V predlagani deklaraciji so predstavljene ključne usmeritve in okvirji za oblikovanje stališč Slovenije do skupne evropske politike in delovanje v inštitucijah Evropske unije. Bistvenih pripomb na podane usmeritve nimamo, kljub temu, da so nekateri menili, da so preveč okvirne in široko zastavljene. Nasprotno, mislimo, da je to dobro, ker je mogoče, ko bo treba to uresničevati, potem s strani stroke marsikaj prilagoditi trenutnim potrebam in seveda pričakovanjem. Pozornost v tej deklaraciji moramo po našem mnenju posvetiti dvema poglavjema, za katere mislimo, da so vredna in potrebna temeljite obravnave zaradi večje občutljivosti področja, zaradi neugodnih demografskih in inflacijskih trendov, ki so v preteklem obdobju bistveno zaznamovali Evropsko unijo kot celoto. Gre za področje doseganja ciljev zaposlovalne in socialne politike iz Lizbonske strategije, kjer pa se bojimo, da plujemo namesto v mirnejše in varnejše vode naravnost v poplavo, še večje socialne krize, večanja množice ljudi, ki živijo pod pragom revščine, še večjega socialnega razslojevanja in ustvarjanja še bolj neugodnih in nestabilnih življenjskih razmer mlajšim generacijam. Bojimo se, da je Evropa izkoristila možnost pozitivne soodvisnosti med konkurenčnostjo gospodarstva z zaposlovanjem in socialno varnostjo, zgolj v luči varne prožnosti področja delovnega prava z vidika delodajalcev. Žal je pri tem pozabila na spoštovanje in uresničevanje obljub o večjih možnostih učinkovitega usklajevanja poklicnega z družinskim življenjem in o ugodnejši stanovanjski politiki. Vprašanje, ki se torej ob tem poraja, je, ali je prevladujoča miselna orientacija v smislu neoliberalne variante, ki sledi zgolj interesu povečevanja kapitala, predvidela vse posledice družbenih razsežnosti, ki jo občuti v prvi vrsti najbolj obremenjujoče generacija delovno aktivnih ljudi. Poslanci DeSUS-a se namreč bojimo, da je tako evforično in optimistično sledenje takim konceptom spregledalo socialno dimenzijo vrednotenja življenja. Pri tem se pozablja na odvisnost dveh generacij od delovnoaktivnega prebivalstva, mlajše generacije, ki je v fazi izobraževanja, izobraževalnega procesa in neposredno po njegovem zaključku v veliki meri finančno odvisna od svojih staršev, ter upokojencev, katerih prihodki se jamčijo iz danes ustvarjene produktivnosti delovnoaktivnih ljudi. Temeljna obravnava bodoče razprave o prenovljeni socialni agendi po našem prepričanju mora vključevati medgeneracijski pristop reševanje problematike demografskih značilnosti, ki prinašajo resne posledice za delovanje sistemov pokojninskega pa tudi zdravstvenega in socialnega varstva oziroma zavarovanja in s tem nedvomno pomembnih odločitev za stabilnost javnih financ. Socialna politika na skupni evropski in posameznih nacionalnih ravneh mora delovati kot produktiven dejavnik, krepiti mora zaposljivost in zaposlenost, pri čemer naj bo večji poudarek, kot na prožnosti dan na varnosti in stalnosti zaposlitev, vključevati mora mehanizme, ki omogočajo usklajevanje poklicnih in družinskih obveznosti, zagotavljati učinkovite socialne storitve splošnega pomena ter vključevati tiste elemente, ki so ključni za brzdanje in zmanjševanje pojavnosti revščine. Po naši oceni so to prioritete, ki smo jih v prizadevanjih po ohranitvi socialne in pravične Evrope dolžni vtkati v prizadevanja za ekonomsko uspešnost Evropske unije, saj vidimo podlago za trajno in stabilno gospodarsko rast tudi v blagostanju in uravnoteženem materialnem in duhovnem razvoju vseh generacij in vseh družbenih plasti prebivalstva znotraj socialnega miru. Če tega ne bomo vzeli resno in se v tem smislu ne bomo borili za tako Evropo, ki bo upoštevala tudi socialo, potem bodo posledice hujše od tistih, ki jih marsikdo pričakuje, [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]pa bistveno dražja od pričakovane. Pri tem moram povedati tudi to, da je obdobje velikih uspehov Slovenije pri vstopanju v evro-atlantske povezave pravzaprav izčrpano. Mi smo uspešno izvedli referendum o vstopanju. Takrat so ljudje podprli eno in drugo v pričakovanju in ob seveda znanem dejstvu, da so vse države nove članice napredovale v Evropski uniji in se je tam standard popravil. To je tudi pri nas spodbudilo ljudi, da so podprli zadevo. Uspešno smo vstopili v Nato, potem v Unijo, potem smo razmeroma hitro postali kandidati za vodenje Evropske unije, potem smo hitro stabilizirali javne finance do mere, da smo lahko vstopili v evro območje. Vse to so pozitivni premiki. Potem je prišla še ugodna gospodarska rast in "hej Slovani" - Slovenija je uspešna država in se lahko kiti z marsičem, kar je seveda res. Od danes naprej, od tukaj, ko smo končali uspešno predsedovanje, ki ga mnogi hvalijo, pa bodo ljudje začeli samo še to spraševati: Kdaj bo nastopil tisti trenutek, ko bomo živeli bolje zaradi tega, ker smo vstopili v Evropo? In sedaj se za nas pravzaprav začnejo težave in resne odločitve, kako bomo zastopali svoje državljane, svojo državo pri odločitvah v Evropski uniji, ki lahko ne bodo vedno prijazne ne do nas, kljub temu da smo aplavdirali vsej zadevi in smo tudi danes za širitev in tudi podpiramo širitev in seveda Evropo kot takšno. Mislim, da je do sedaj bilo razmeroma lahko vzdrževati visoko podporo ljudi do evropske integracije, ker so ves čas živeli v pričakovanju, da se bo začelo tisto boljše. Če se ne bo začelo, potem bodo težave, kot so se začele na Irskem, kjer gospodarska rast pada, kjer se srečujejo z vedno večjimi problemi, ki so zelo hitro obrnili trend razmišljanja ljudi v negativno smer, kar se je izkazalo pri referendumu glede pogodbe za Evropo. Sam pričakujem, da bomo s skupnimi močnimi uspeli zaščititi naše interese, tudi tako, da bomo več prostora pustili delovanju stroke pri odločitvah. Sedaj so bili naši sestanki zaprti. Ni dobro da o evropskih zadevah odloča samo politika. Ta se na vse pač ne spozna. In če hočemo, da bo tudi v prihodnje država od tega res kaj imela in da bomo nenazadnje neto prejemniki evropskih sredstev, ne zgolj neto plačniki, potem lahko mirno podpremo to deklaracijo in mi bomo to tudi danes pri glasovanju storili. Hvala lepa.
Spoštovane prisotne poslanke, poslanci! Jaz iskreno upam, da boste naslednje moje izvajanje vzeli dobronamerno, v zaščito Državnemu zboru, v zaščito suvereni veji oblasti. To čemur smo priča danes, oprostite, ampak to je sramota za demokracijo. V dvorani Državnega zbora sedi vsega skupaj 13 poslancev, od tega se trije igrajo na računalniku, en se igra po nosu, oprostite izrazu, trije so v polsnu, niti eden ni konkretno poslušal. Je pa res, da ni imel kaj poslušati. Prvi govorniki predstavitve stališč Poslanskih skupin, pa bom kar našteval: kolega Jožef Jerovšek - je bral z lista papirja, kolegica Darja Lavtižar Bebler - je brala z lista papirja, kolega Borut Sajovic - je bral z lista papirja. Kolega Anton Kokalj - je bral z lista papirja. Ali ne bi [[...]]Kolega Jakob Presečnik, se opravičujem, da ga ne bom izpustil, je bral z lista papirja. Ali ne bi bilo bolj smiselno, da natisnemo en bilten, da ne tratimo časa ne tistih nekaj predstavnikov Vlade, ne našega, in na ta način nadaljujemo s sejo Državnega zbora. Kolegica Širca, naslednja, ki je bila, je v svoji desetminutni razpravi zahtevala komunikacijo. Po tem, ko je zahtevala razpravo, je zapustila sejo Državnega zbora oziroma plenarno zasedanje Državnega zbora. Predstavniki Vlade, niti enega ministra ni z nami, enkrat se nam je za nekaj minut pridružil gospod Bajuk, odkar vodim sejo jaz, to je od 18. ure naprej. Komu namenjamo mi besede ali poročila, ki jih pišejo svetovalci v okviru zelo pomembne točke, to je Deklaracija o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v inštitucijah EU v obdobju 2008-2009? Jaz iskreno upam, da ste moje besede vzeli dobronamerno. Jaz pa ne bom vodil seje Državnega zbora, dokler se nam ne pridružijo vsaj nekateri ministri Vlade Republike Slovenije. Če komu to ni všeč, poznate, kakšne so vaše možnosti za mojo zamenjavo. Jaz bom poskušal nadaljevati sejo ob 19. uri in 30 minut. Če tudi takrat ne bo prisotnih predstavnikov Vlade in vsaj nekaj zainteresiranih poslank in poslancev Državnega zbora, bom tudi takrat odredil pol ure odmora. Hvala.
Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Preklicujem prekinitev seje. Nadaljevali jo bomo čez dve minuti. Prosim vse poslanke in poslance, ki so v preddverju, da se vrnejo v dvorano.
Nadaljujemo sejo zbora. Besedo ima gospod Bogdan Barovič, ki bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Hvala za besedo, gospod predsednik, kolegice in kolegi! Deklaracija pomeni obvezo in dolžnost države Republike Slovenije do velike države EU, v kateri smo po lastni volji in po lastni želji. Bistvo te deklaracije je zapisano v uvodu v drugem odstavku, kjer jasno piše, da poleg izpolnjevanja normativnih določb želi Vlada s tem gradivom prispevati, prvič, k jasni in pregledni politiki Slovenije v evropskih zadevah, drugič, seznaniti širšo javnost z odprtimi vprašanji, in tretjič, spodbuditi pravočasno razpravo, da bi v čim večji meri uresničili slovenske nacionalne interese. To je bistvo. Jasna in pregledna politika Slovenije v tej deklaraciji je. Je zaradi tega, ker vsepovsod, kjer piše, kaj se je zavezala EU, kaj bo storila EU, kaj načrtuje EU, je tudi obveza te države, ki se je, še enkrat pravim, odločila prostovoljno za vstop. Seveda pa bi bilo prav, da bi bilo povsod tam, kjer so bistvene tri naloge ali usmeritve države Republike Slovenije, to je razvoj Unije, ukrepi Unije za dolgoročno kakovost življenja in varnost in vloga Unije v globalnem svetu, da bi bilo tam zapisano zelo konkretno tudi, kakšen je tisti konkretni cilj države Republike Slovenije za državljanke in državljane Republike Slovenije. Od vseh poglavij, ki jih bom na hitro pretekel, najprej razvoj Unije. Izraženo je, da podpiramo Lizbonsko pogodbo, da bomo lahko, ko bo ta stopila v veljavo, posvetili svoje delo globalnim izzivom. Toliko o videnju Slovenije. Podnebne spremembe. Podpiramo pravično sprejetje mednarodnega sporazuma za prilagajanje podnebnim spremembam. Tudi zelo prav. Ampak kdaj po letu 2012, s kakšnimi ukrepi v in za državo, žal tudi v drugem delu, ki sem ga tudi prebral, ne najdem. Področje energije je zelo pomembno. Slovenija pravi, da bo v letu 2008 ključno doseganje končnega dogovora zakonodaj, ki ureja notranji trg z elektriko in zemeljskim plinom in da je za Slovenijo pomemben konkurenčen in enoten notranji trg. To vse drži in se sklicujemo na drugi strateški pregled energetike. Zdaj bi pa vprašal, kdo ve, kaj je bistvo tega drugega strateškega energetskega pregleda. Bistveni poudarek je na spremembi energentov in predvsem na biogorivih, na bioenergetiki, kar je za zmanjšanje globalnega onesnaževanja, za doseganje ciljev boljšega in kvalitetnejšega življenja in zdravja sicer po eni strani dobro, po drugi strani pa nihče ne omenja, nihče ne piše, nihče ni naredil analize, koliko bo in je bioenergija, koliko so in bodo bioenergenti podražili hrano. So jo, dokazano s strani znanstvenih institucij v Evropi in v svetu. Pred dnevi je bila ta študija narejena. In jo bodo. Še en zelo pomemben element, kjer je Slovenija zelo sicer striktna: udejanjenje trajnostnih gospodarskih in socialnih reform v okviru prenovljene lizbonske strategije za rast in delovnih mest, Slovenija je prepričana, da je vzporedno s tem procesom treba začeti razmišljati o strategiji za ekonomske in socialne reforme v Evropski uniji po letu 2010. Ampak kakšnih? Ne piše, pa bi zelo rad, da piše. Za ekonomske in socialne reforme v EU. Moralo bi pisati: Slovenija si bo prizadevala za omejevanje cen, ki veljajo v enotnem notranjem trgu Evropske unije, in si bo prizadevala do leta 2015, če želite, na pamet povedano, za izravnavanje plač delavk in delavcev v Evropski uniji v notranjem trgu. Vsepovsod prebirate: za Slovenijo je pomemben notranji trg, za Slovenijo je pomembna enotnost na notranjem trgu, za Slovenijo je pomembna enotnost na tem trgu, ki je notranji trg, in tako naprej. Ampak pri plačah, ampak te plače si nisem izmislil jaz, te plače, da so sramotno nizke za tako priden narod, to so ugotovili evropski državljani in državljanke drugih držav. Na žalost, to ni moja izmišljotina. In nazadnje se bom dotaknil samo še enega segmenta. Jaz moram reči, da se je z nastopom nove ministrice za zdravje marsikaj premaknilo. To je ena največjih in najhujših obtožb državljank in državljanov Evropske unije za eno od slabosti v Sloveniji, da je slabo urejeno zdravstvo nasploh. Tu ne gre kritika zdaj na ministrico, ampak nasploh. Govorim o tem. Nekateri v Evropi, konkretno Belgijci, si ne znajo predstavljati, da živijo, konkretno v Cerknem, in morajo, če zbolijo, ne vem kako deleč v bolnico. Drugič, ne morejo si predstavljati takšnih čakalnih dob, kot so pri nas. Pa so samo iz Belgije, iz flamske dežele. In tretjič, ne morejo si predstavljati, da nimamo zdravnikov. In tukaj pri zdravju in potrošnikih, na strani 38, lepo piše, da je težišče novega predloga na večji pravni varnosti in jasnosti glede dostopa do zdravstvenih storitev. Trajnostno delovanje nacionalnih sistemov zdravstvenega varstva. Svobodni pretok storitev na notranjem trgu pri zdravstvenih storitvah in skupen pristop k obvladovanju posledic pomanjkanja in mobilnosti zdravstvenih kadrov. Piše, da je to usmeritev Evropske unije. Kakšna pa je usmeritev Slovenije, pa ne piše. Zakaj to pravim? Ker v naslednjem odstavku, ko govorimo o darovanju in presajanju organov, pa je Slovenija lepo zraven in omenjena, da si Slovenija v tem primeru želi [[...]]Nekaj želi. Slovenija je že podprla tesnejše sodelovanje. Ko govorimo o poročilu Komisije o varnosti bolnikov. Slovenija bo tem pobudam posvetila posebno pozornost. Ko govorimo - hvala Bogu, da tu je Slovenija - o obvladovanju raka. Za Slovenijo bo to zagotovo ena prednostnih tem. Prav. Ampak bistveni problem ta trenutek je pomanjkanje zdravnikov dolge čakalne dobe. Po drugi strani pa se Slovenija zavzema za notranji trg, enotni notranji trg zdravstvenih storitev. Tujec v Sloveniji, državljan druge države Evropske unije ali Slovenec v tuji državi imata enake pravice in enake pogoje. Jih bosta imela? Očitno ne. Jaz bi zelo rad vedel, kljub, še enkrat pravim, trudu nove ministrice, ki je malo po mizi udarila in zna, ali bomo mi to direktivo, ki naj bi se pa začela leta 2008, torej letos, zdaj v drugi polovici, ali jo bomo mi dosegli ali ne bomo. Kaj bomo mi storili, kako bomo mi od Evrope zdaj pridobili ali navodila, ali denar, ali druge zdravnike, ali šli v izmenjavo, ali bomo spremenili pogoje za izmenjavo zdravnikov, kaj bomo naredili? Kaj? Mi podpiramo nekaj, ampak čakalne dobe imamo pa dolge. Mi smo čisto iz sistema Evrope, pa tako govorim, kako moramo biti v sistemu. Še enkrat pravim, to so obveznosti in pravice države Republike Slovenije, zapisane so za leto 2008 in 2009. Nekdo bo nosil odgovornost za vso to vsebino. Nekdo. Bojim se, da če nekdo, ki je sedaj, da ga potem ne bo, bo rekel, saj to ni moja skrb. Tisti drugi bo rekel, saj tudi moja ni, saj nisem jaz tega napisal. Ne smemo tako gledati. Mi moramo vedeti, da moramo to izpolniti. To, kar je tukaj zapisano. Ko in če bomo to deklaracijo sprejeli. Zato smo danes tudi tukaj.
Gospod Zagorac bo predstavil stališče [[...]]Imate proceduralno? Izvolite, gospod Peče.
Spoštovani predsednik, doktor Cukjati! Jaz sem prej prosil, da bi prisotni poslanci vzeli mojo prekinitev dobronamerno, dobronamerno v smislu spoštovanja ustave Republike Slovenije, ki govori o samostojnosti veje oblasti. Gospod predsednik doktor Cukjati, vi ste kršili Poslovnik Državnega zbora, konkretno 73. člen, ki govori, da predsedujoči, ne predsednik, predsedujoči lahko med sejo prekine delo Državnega zbora in določi, kdaj se bo delo nadaljevalo. Jaz sem bil na podlagi seznama za vodenje sej določen za vodenje danes med 18.00 in 19.00 uro. Ni naša naloga, ni naloga Državnega zbora, da je servis vladne službe. Gospod predsednik, jaz iskreno upam, da boste dojeli to, kar hočem povedati, in pa seveda vsi prisotni poslanci. Mi ne smemo sodelovati v rušenju kredibilnosti Državnega zbora. Mi smo samostojna veja oblasti. In če bomo pristajali na to, da je tri četrt prazne dvorane, da z nami ni ministrov, ki so najavili svojo prisotnost, da z nami ni tistih ljudi, ki so še zjutraj zahtevali, kdaj se naj seja oziroma točka začne, da bodo lahko prisotni [[...]]
Gospod Peče, proceduralni predlog, prosim.
Proceduralni predlog je ta, da upoštevate, kar je predsedujoči povedal, da se seja Državnega zbora nadaljuje takrat, ko bo Državni zbor sklepčen, in takrat, ko bodo z nami tudi predstavniki Vlade, ki so predlagatelji gradiva. Hvala.
Napačno ste citirali oziroma napačno razumete 73. člen. Prosim, da ga še enkrat preberete, sami zase, in premislite, kaj ste rekli. Drugič, jaz sem prekinil vaše predsedovanje in sem ga prevzel. In tretjič, spoštovani, ne samo ministri, vsak državni sekretar je enakovreden predstavnik Vlade. In zahtevati, da so vsi ministri tukaj ali tudi predsednik Vlade pri posamezni točki, je v nasprotju s poslovnikom. Če bi tako sklenil Državni zbor na proceduralni predlog, bi to lahko storili. Vi pa ste to storili samovoljno. Gospod Zagorac, izvolite, v imenu Poslanske skupine Lipa.
Predsedujoči lahko med sejo prekine delo Državnega zbora in določi, kdaj se bo nadaljevalo. Če boste pogledali obrazložitev poslovnika, boste videli, da je samo predsedujoči in ne predsednik tisti, ki tolmači Poslovnik Državnega zbora v času vodenja seje Državnega zbora. Zato govoriti o kakršnemkoli napačnem tolmačenju, lahko samo beremo tisto, kaj piše, in v tej smeri bom nadaljeval. Bral bom samo tisti, kar piše. Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik. Spoštovani ministrski zbor, se opravičujem, saj ta država ga nima. Čestitke, gospod Podobnik, vi ste si vzeli čas in tukaj predstavljate kot najvišji funkcionar Vlado Republike Slovenije. Predlog deklaracije o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije je tako pomemben dokument, da trenutno predlagateljev za izredno sejo ni nobenega v dvorani. Tudi predlagatelja Jožeta Tanka ne, tudi kolega Grimsa, ki je najbolj skimaval z glavo, in tudi tistih ne, ki so zahtevali od nas danes, da tukaj sedimo, kljub temu da so parlamentarne počitnice. Niti enega od vladajoče koalicije pred nami in državljankami in državljani Republike Slovenije - se opravičujem, od največje vladne stranke, od vladajoče koalicije imamo dva prisotna, tudi podporniki so šli. Pred seboj imamo dokument, ki bo za 18 mesecev zaznamoval življenje državljank in državljanov v tej državi. Tako pomemben dokument, da je moral iti na nujno sejo. Tako pomemben dokument, da ga Vlada Republike Slovenije ni uspela spraviti na redno sejo, ker si je vzela še dodatni čas in nam ga je dala na nujno sejo. Na prvi strani tega dokumenta piše pod drugim odstavkom, bral bom samo to, kar piše - Vlada Republike Slovenije na podlagi 235. člena Poslovnika Državnega zbora določa, da bodo kot njeni predstavniki na sejah Državnega zbora sodelovali naslednji Janez Janša, predsednik Vlade, dr. Andrej Bajuk, mag. Andrej Vizjak, Mojca Kucler Dolinar, Zofija Mazej Kukovič, Dragutin Mate, dr. Dimitrij Rupel, dr. Lovro Šturm, dr. Gregor Virant, mag. Radovan Žerjav, Marjeta Cotman, Janez Podobnik - vse čestitke - dr. Vasko Simoniti, dr. Milan Zver, Karl Erjavec, Iztok Jarc in dr. Ivan Žagar. Državni sekretarji dr. Janez Pogorevc, Gregor Kranjc in mag. Boštjan Vasle. Od naštetih, spoštovane dame in gospodje, cenjene državljanke in državljani, ni tukaj nič ljudi. Enostavno se norčujejo iz vas in iz nas. In dokler tukaj ne bo prisotnih dve tretjini tistih, ki so se pisno zavezali Državnemu zboru, da bodo sodelovali na seji Državnega zbora, Poslanska skupina Lipa pri tej točki ne bo sodelovala. Hvala.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev o predlogu deklaracije. Besedo ima gospod Žnidaršič.
Lepa hvala. Glede na že povedano poslanska skupina meni glede uresničevanja zavez v deklaraciji - na vsak način odpreti seje odbora za evropske zadeve v naslednjem mandatu. Odpreti seje za evropske zadeve, pa morda tudi za zunanjo politiko širši strokovni javnosti, kajti ni dobro, da o rešitvah odloča zgolj politika in da državljani premalo vedo o tem, o čem se razpravlja, kakšna stališča zavzema vlada in kaj parlament pri tem podpira. Mislim, da bi na ta način dosegli višjo kvaliteto tudi naših zahtev in boljša stališča, ki bi tekla v smeri boljšega izplena glede rešitev v EU, ki zadevajo naše državljane, kar zadeva njihovo življenje. Ena izmed usmeritev je tudi podpora javno-zasebnemu partnerstvu. Mi temu ne nasprotujemo, opozarjamo pa, da javno-zasebno prartnerstvo na vseh področjih praviloma in pravici na ljubo sploh ne bi smelo priti do veljave. Denimo, mi ne moremo imeti javno-zasebenga partnerstva na sodišču, v policiji, mislim, da tudi v zdravstvu ni dobro, tudi v šoli ni dobro, zato ker gre za nacionalni interes in pravice, ki zadevajo najširši krog državljanov na področjih, ki morajo biti pregledno vodena s strani države, s predpisanimi pravicami in z vsebino. Medtem ko zasebniki, seveda, v vsakem partnerstvu pričakujejo dobiček, ne pa delovanja z pozitivno nulo. Ena izmed posledic je tudi področje gradnje domov, denimo. V javno-zasebnem partnerstvu kmalu ne bo, razen tistih z najvišjo pokojnino, nikogar, ki bi lahko to plačevali. In moramo ohraniti tudi druge oblike tudi seveda financiranja teh kapacitet s strani države, drugače bo vsaj na tem področju varstva starejših [[...]] [[Opozorilni znak za konec.]] država zagotovo izgubila svojo socialno noto in seveda svojo nujno socialno vsebino in obveznost. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Sušnik.
Hvala. Dovolite mi samo nekaj poudarkov oziroma podporo zapisanemu v deklaraciji, ki predstavlja usmeritev za delovanje Republike Slovenije v institucijah EU za naslednje 18-mesečno obdobje, to je do januarja 2010 oziroma decembra 2009. Tukaj bi se ustavil na vsem, kar je povezano z izvajanjem skupne kmetijske politike oziroma s pregledom stanja na tem področju. Treba je in želim poudariti, da ne gre za reformo, da gre samo za pregled, potrebno revizijo in usmeritve za prilagoditev te tako pomembne politike Evropske unije aktualnim političnim izzivom z edinim ciljem, ki ga podpiram - to pa je izboljšati delovanje in odzivanje kmetijske politike in tekoče odgovarjati na izzive in navsezadnje tudi na priložnosti s ključnim poudarkom, to pa je poenostavitev kmetijskih politik in kmetijske zakonodaje na vseh področjih. Rad bi izrazil podporo zapisanemu v deklaraciji, prilagoditvam skupne kmetijske politike, vendar tudi temu, kar ste zapisali, da se podpirajo le takšne prilagoditve, ki ohranjajo okvir, sedanji okvir skupne kmetijske politike, kar se mi zdi pomembno poudariti, zato ker je stabilnost, znani pogoji delovanja za kmetijstvo in za razvoj podeželja en najpomembnejših in potrebnih pogojev. Vse te ukrepe in spremembe kmetijske politike podpiramo s ciljem doseči potrebno stabilizacijo in utrditev kmetijskih trgov, ker bi moral biti zadovoljiv odgovor na vse večje cene hrane na svetovnem trgu. Cilj je tudi povečati konkurenčnost, produktivnost, ker predstavlja, po mojem prepričanju, prav odgovor na grozeče podnebne spremembe, na odnos do biogoriv, navsezadnje tudi na varovanje okolja, ki je še kako povezano s kmetovanjem v vseh oblikah in na celotnem področju Evropske unije, s ciljem zagotoviti vsekakor večjo prehransko varnost. Ni treba posebej poudarjati, da podpiramo projekt Evropske unije sadje v šole. Verjamem, da bo tu prišlo do solucije, ki bo sprejemljiva za vse, in tudi ukrep pomoči v hrani iz blagovnih zalog za vse tiste prebivalce Evropske unije, ki jih podražitve hrane najbolj prizadenejo. To je za tiste najbolj ogrožene sloje. Prepričani smo, da je to tudi eden od pravih odgovorov na to dilemo, s katero se soočamo. Glede na to, da ima Slovenija kar 85 oziroma 86% površin z omejenimi dejavniki, podpiram tudi zapisano usmeritev v smer prilagajanja politike nadaljnjim podporam tem področjem. Cilj politik podpor področja z omejenimi dejavniki je vsekakor pravilen, gre pa za ohranitev podeželja, za ohranitev produkcijske sposobnosti in za ohranitev obdelovalnih površin oziroma kmetijskih zemljišč v vseh pogledih. Ni treba posebej poudarjati, da sta podpora kakovosti, tržni usmerjenosti tudi tista dva zapisana prioritetna cilja, ki ju je treba zasledovati. Glede na to, da so gozdovi naše bogastvo, da je vsekakor treba posvetiti vso potrebno pozornost, podpiramo tudi zapisano usmeritev trajnega gospodarjenja z gozdovi in nasprotovanja nezakoniti in nenadzorovani sečnji, zato bi podprl tudi zapisane predloge ukrepov s tega področja. No, zelo pomembno z vidika zagotavljanja prehranske varnosti pa se mi zdi tudi naša napovedna podpora uredbi o dajanju fitofarmacevtskih sredstev v promet in v povezavi s tem izražena skrb za okolje in za večjo prehransko varnost. Navsezadnje je to aktualna problematika, s katero smo se soočili tudi v prvih 6-ih mesecih delovanja Državnega zbora v tem letu tako v zvezi s pomorom čebel kot z izrabami ali zlorabami, ki so posledica neracionalne uporabe fitofarmacevtskih sredstev. Vsekakor želim še enkrat povedati, da si želim, da bi bili ukrepi, ki jih naša država podpira, s področja kmetijstva takšni, ki bi težili k čimbolj stabilnim in znanim pogojem kmetovanja, kar je eden od imperativov za to, da se na dolgi rok izboljša ekonomski položaj našega, od pred kratkim tudi evropskega kmeta ter je pogoj za to, da se posledično lahko pričakuje tudi pomladitev oziroma povečati interes mladih za kmetovanje, kar je vsekakor, po mojem, največji problem podeželja in kmetovanja na sploh. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospa Uhanova.
Hvala lepa za besedo. Jaz moram reči, da sem vesela, da ste, predsednik, prevzeli vodenje današnje seje, ker se mi zdi, da je šel pa podpredsednik preko vse meje lepe olike tudi do poslancev, ki smo pozorno poslušali današnjo razpravo, in z vsem spoštovanjem tudi do vseh predstavnikov Vlade, ki že celo popoldne poslušajo tudi takšnega predsedujočega, ki bi bil včasih za v kakšno šolo ne pa za v Državni zbor. No, jaz se bom omejila tudi na področja kmetijstva, kot bi se zmenila z gospodom Sušnikom, ni pa čudno, saj sva oba v odboru za kmetijstvo Državnega zbora. Gre za usmeritve delovanja Slovenije v evropskih institucijah za letošnje in za prihodnje leto. Jaz moram reči, da tudi Nova Slovenija in sama podpiram te usmeritve tudi na področju kmetijstva, kjer si bosta Slovenija in Evropska unija prizadevali za učinkovitejšo skupno kmetijsko politiko, za poenostavitev zakonodaje. Ugotavljamo, da je zakonodaja velikokrat zelo zakomoplicirana, velikokrat smo tudi v Sloveniji bili bolj papežki od papeža in dodali še kaj zraven in tako še pripomogli k večji nekonkurenčnosti slovenskega kmetijstva, ki je že obremenjeno z drugimi zgodovinskimi, družbenimi pa tudi naravnimi razmerami. Slovenija si bo prizadevala za stabilizacijo kmetijskih trgov, povečanje konkurenčnosti in produktivnega kmetijstva, tako piše v tej deklaraciji. To je vse lepo in prav, kot tudi to, da si bo prizadevala za kakovostno proizvodnjo živil, za večjo tržno usmerjenost kmetijstva, da se bo uvedla zelena knjiga, večja kakovost, da se bo delalo več na kakovosti pridelkov, na zagotovitvi višje stopnje varnosti za potrošnika na področju gensko spremenjenih organizmov, fitofarmacevtskih sredstev in tako dalje. Podpiramo seveda tudi prizadevanje oziroma ta projekt sadja v šoli, to je že v preteklih letih bilo, sicer takrat financirano s strani ministrstva za šolstvo - žal nam je, ker se je to ukinilo. Sedaj pa tudi Evropska unija in pa tudi Slovenija podpira ta projekt, da bi se uvedlo v šole sadje in bi bilo to sofinancirano s strani Evropske unije, pa upam, da tudi s strani Slovenije. Trajnostno gospodarjenje z gozdovi - o tem smo veliko govorili, nam je po eni strani žal, ker nismo šli z zakonodajo na tem področju v smeri Evropske unije, in sicer na tistem področju, ko daje več pravic tudi lastnikom zemljišč, da bi imeli tudi oni možnost koriščenja gozdov tudi iz naslova lova, recimo, ali pa dajanje državnih gozdov lastnikom večjih zemljišč in tako naprej. Deklaracija govori, da bo več pozornosti namenjene tudi visoki ravni zdravja živali, počutje živali - to je tudi prav. Skratka, deklaracija je zelo dobra in jaz upam, da ne bo ostalo samo na deklarativni ravni, ampak da se bo to učinkovito izvajalo. Žal moram reči, da kljub sorazmerno velikim sredstvom, ki se dajejo kmetijstvu tudi v Sloveniji, najsibo neposredna plačila ali pa tudi sorazmerno lep delež iz naslova programa razvoja podeželja, pa še ni viden v rezultatih, in sicer na področju samooskrbe Slovenije s prehrano. Slovenija je žal padla že pod 50% samooskrbe in po mojem bo prehranska varnost ena glavnih tem, tudi slovenske vlade prihodnje, pa tudi celotne Evropske unije. Število prebivalstva se neprestano povečuje. Resursi oziroma proizvodne zmogljivosti za pridelovanje hrane pa se zmanjšujejo tudi na račun podnebnih sprememb, ekoloških zahtev, zmanjševanje kmetijskih površin, tudi na račun malomarnega odnosa do kmetijske zemlje, pozidave in tako naprej. Skratka, to bo še tema vseh prihodnjih vlad in več bi morali delati tudi na promociji domače hrane, ne samo z negativnimi aferami, kot so bili kloramfenikol, nore krave, pa pomori čebel in še kaj. Vse to je zelo negativno vplivalo tudi na slovenskega kmeta, ki počasi opušča kmetovanje. In zelo me skrbi, iz dneva v dan imam občutek, da je več zemlje zaraščene, vse več je gozdov, vse manj pa je rodne kmetijske zemlje in pa lastne pridelave slovenske hrane.
Hvala. Besedo ima gospod Drobnič.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani kolegici in kolegi, predstavniki Vlade! Mislim, da je ta dokument zelo potreben. Večkrat je bilo poudarjeno, da bi resno pristopili k njemu. To je zaveza, ne samo za to koalicijo, za to vlado, ki sedaj pač je v iztekanju, ampak tudi za naslednje generacije. Dotaknil se bom samo nekaterih vprašanj, ki se mi zdijo pomembna, pa niso morda zapopadena tako, kot sem si jih tudi sam zamišljal. Konkurenčen notranji trg. Glede konkurence imamo v Evropi, pa tudi v Sloveniji kar nekaj problemov. Videli smo, s trgovci imamo probleme, še večji je telekomunikacijski trg, ker je monopolen tudi v Evropi. Če imate razlike v cenah 1:10 - sedaj je vprašanje gostovanj - , potem so zagotovo pet-do desetkratne razlike in rezerve in nekateri operaterji, ki imajo status monopola, pošteno lupijo državljane, seveda tudi nas. Niso samo tukaj tajkuni, ampak so tudi v Evropi. Z določitvami cen za gostovanja ne bomo kaj daleč prišli, je pot za normalizacijo, ampak trg mora delovati; ravno tako za hrano. To je prispevek k višanju inflacije. Evropa se je srečala s tem zaradi posledic monopolov. To je zagotovo en vpliv. V dokumentu, če že grem naprej, ni kakšnega govora, kako se bo Evropa spopadla s to kugo - inflacijo. Slovenija ima visoko inflacijo, Evropa se na tem robu giblje. Kar se tiče Slovenije in Evrope, nima odgovora. Danes beremo v časopisih, da na evropski ravni ni pravih inštrumentov, ni pravih orodij za to, kako bi se ustavili, in predlagajo nacionalnim državam in nacionalnim regulatorjem, naj to počno. Naslednje, vključevanje Turčije v EU. Zakaj vendar, kdo pa za to navija? Saj imamo vhodne države, ki so po kulturnem mišljenju mnogo bolj primerne, da se vključujejo v EU. Kdo za vraga ves čas pritiska na to, da mora biti Turčija v EU? Ali je to v smislu kulturnega dialoga, da dominira islamski sistem - pazite, civilizacijski ne religiozni. Jaz se zavzemam za pluralizacijo, vendar pod tem se prodaja nekaj drugega. Oprostite, to zame ni pravi odgovor in ne vidim razloga, zakaj posebej izpostavljati Turčijo. Morda Anglija to želi, ker ima dobre poslovne in trgovske odnose. Raziskave - zagotovo - in seveda izobraževanje. Če pogledamo razmerja, koliko da Evropa in Amerika in razviti svet za raziskave, je razmerje, recimo, Slovenija 40 evrov, Evropa 70, Amerika in razvite države od 200 do 300 evrov na prebivalca. Takšne so razlike, ampak ne bo to z zagotovitvijo iz proračunskih sredstev. Če pogledamo druge države, so razvile strategije, da se iz zasebnih sredstev veliko vlaga v raziskave, razvoj in izobraževanje. Socialna integracija, prosti pretok delovne sile, prosti pretok prebivalcev - vse lepo in prav. V Evropi, zlasti v Franciji, imajo resne težave z vključitvijo tretje generacije, ki že živi, da bi se vključila v normalno okolje. Ali je tukaj kakšen pameten odgovor - recimo, za vsakega, ki se priseli obvezna vključitev v individualni program socialne integracije. Ali o tem Evropa kaj razmišlja? Nič! Njo zanima neka rast delovnih mest kar tako, pri čemer pa se spopada s kroničnim pomanjkanjem delovnih mest. 5 milijonov delovnih mest v Evropi. Seveda to je zahteva in želja evropske komoditete, da bomo uvozili malodane zastonj delavce iz eksotičnih krajev, ki bodo delali namesto nas. Zato je še kako pomembno, da bi se lotili programa demografije. V Sloveniji je to nekje v predalu, v Evropi pa za to ni nobenega posebnega interesa. To je povezano s strategijo trga dela in prožne varnosti. Prožna varnost, države naj bi že sprejele nacionalne programe do konca leta 2008. V Sloveniji, ne vem, ali je to pripravljeno ali ne, je pa to zagotovo zelo, zelo pomembno. Torej, za koga potem vendarle graditi Evropo, če ni veselja [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]do življenja, če ne vemo za koga bomo to gradili. In tukaj je treba najti odgovor in dokument na vsa ta vprašanja ne daje pravega odgovora, ga bo seveda treba dopolniti.
Hvala. Besedo ima dr. Gaber - se odpoveduje. Naslednji od prisotnih je gospod Rezman, čeprav je bolj malo časa. To se pravi - se tudi odpoveduje. Gospod Kokalj - ga ni. Gospod Jerovšek - ga tudi ni. Gospod Ziherl, izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Veseli me, da ste prevzeli vodenje seje in naredili nekaj redu, ker ne vem, ali je delovni elan "padel čisto dol". Morda je moral vaš predhodnik na kakšen nujen opravek, morda je skočil na Cestno podjetje Maribor ali kam drugam, to je njegova zasebna stvar. No, sedaj pa na temo. Ne vem, zakaj je toliko razburjenja o neki resoluciji, ki je pač za nek daljši časovni rok. Ta časovni rok v bistvu dovoljuje samo, da Slovenija zaključi predsedovanje oziroma se še naprej angažira pri akcijah, ki jih je zastavila v času predsedovanja. Nekako tak ton je bil tudi na odborih, na katerih sem bil prisoten, kjer ni bilo daljših razprav. V glavnem so se strinjali s tezami. Recimo, na Odboru za zdravstvo - velik pomen programa boja proti raku, ki ogroža že skoraj vsakega 4 prebivalca Evropske unije in je tudi vzrok smrti. Morda bi nekaj več o temah, pri katerih sam sodelujem. Nekoliko več razprave je bilo o lizbonski strategiji. Pravilna usmeritev, ki jo podpiram, podpiranje inovativnosti in podjetništva. To so nova delovna mesta, inovativnost nam prinaša priložnost na čisto novem področju novih energentov, novih energetsko učinkovitih strojev, naprav, zgradb. Dobro je, da se je lizbonska strategija obrnila tudi na ljudi, da s to socialno komponento, predvsem pa s peto svoboščino poskrbi, da je boljša izmenjava med študenti in raziskovalci, torej tistimi, ki naj bi nosili razvoj. Pomembno je, da še naprej v okviru lizbonske strategije oziroma tudi kot posebno poglavje dajemo pomen okolju. Skoraj vsako leto tudi Slovenijo prizadene kakšna katastrofa. Ni še leto okrog, ko so bile poplave in plazovi s smrtnimi žrtvami, tudi sedanja neurja so, škoda je šla v visoke vsote. Treba, prvič, ublažiti posledic klimatskih sprememb, drugič pa pričeti odpravljati vzroke. Morda bi se nekoliko ustavil pri nekaterih trditvah, ki so jih podali kolegi. Hrana se ni tako podražila samo zaradi tega, ker gre velik delež surovin v bigogoriva, ampak tudi zaradi tega, ker se je podražila nafta, ker so bile v lanskem letu slabe letine zaradi večjih naravnih katastrof v deželah, ki pridelujejo žitarice, bodisi da je bila to suša ali pa poplave. In cena žita se je letos ustalila pri 20 dolarjev, nižji ceni, in zgleda, da bo letina normalna. Sam sem načeloma za to, da se neka manjša količina teh surovin še vedno uporabi za pridelavo biogoriv, kajti, če bo del industrije biogoriva uporabljal oziroma se bo v zvezi s proizvodnjo tudi nadaljeval razvoj. Vsekakor pa pričakujem več od biogoriv druge generacije. In tukaj je tisti izziv. Ta biogoriva druge generacije pa, kot vemo, so iz odpadkov, ki nastanejo pri predelavi hrane bodisi na poljih bodisi v industriji. Bili so tudi pomisleki okrog širitve, predvsem okrog širitve na Turčijo. Nekaj bi opozoril, cela turška obala je v bistvu industrializirana. Mlada generacija ima filozofijo Evropejcev, morda edini naš zadržek, da spadajo v drugo versko kulturno področje, vendar tudi ta zadržek ravno v luči multikulturnega dialoga odpade. Turčija je že zdaj pomemben gospodarski partner; italijanske firme, nemške, v bistvu iz cele Evrope, pa predvsem ZDA so zainteresirane za vstop Turčije predvsem, ker imajo trimilijonsko armado na zelo nestabilnem področju, na mehkem južnem trebuhu Rusije, v bližini nemirnega Kavkaza, v bližini srednjega Vzhoda in tako naprej. Turčija je morda tudi za Slovenijo vzor kapitalizma, kajti naši veliki kapitalisti, morda tipa Jankovič ali kdo drug, se težko merijo z družino Sabanci. Da je res v Turčiji medkulturni dialog, naj povem, da družino Sabasnci vodi gospa Sabanci, ne možakarji. Torej, velik del Turčije je odprt za Evropo in če jim mi dajemo podporo - oziroma če bo v Evropi na koncu le prevladalo mnenje, da jim je treba dati podporo za vstop v EU. Seveda je pa vmesna rešitev mediteranska unija, ki je ravno sedaj zaživela. Veliki projekti, zasledil sem seveda na tujih televizijah, ne na naši, eden od projektov je avtocesta od Kaira do Casablance. Če pogledamo, čez katere države gre, vidimo, da gre čez države, ki imajo hermetično zaprto mejo, recimo, maroško-alžirska je enkrat hermetično zaprta, druga hermetično zaprta meja je Alžirija-Libija in tako naprej. Torej, resolucijo kaže podpreti in kot tako jo bom sam tudi podprl. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Horvat, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Lep pozdrav še enkrat vsem, ki vztrajate. To zelo cenim. Rad bi tudi povedal, da zelo cenim, da je Vlada na današnji seji zelo hitro odreagirala na neurje, ki smo ga v Sloveniji doživeli praktično od vzhoda do zahoda. Verjamem, da to niso edini in tudi ne zadnji ukrepi. Res mi je žal,da je Slovenija doživela to tragedijo. Bi nam pa sedaj, sem prepričan, prav prišlo, da bi tudi v tem polletju predsedovali EU. Naj še enkrat spomnim, da ob nesreči v Železnikih je takratni ECOFIN spremenil proračun EU za leto 2008 in zagotovil sredstva iz solidarnostnega sklada za sanacijo poplav v Železnikih. Jaz sem prepričan, da je EU dobro informirana o tragediji, ki nas je doletela, in da bo pomoč prišla tudi iz Evrope. Moja razprava bo morda nekoliko drugačna. Kolegice in kolegi, predstavniki Vlade so eksaktno in podrobno že predstavili dokument, ki ga danes obravnavamo. Predvsem bi želel, da je naše delovanje, delovanje Republike Slovenije v inštitucijah EU usmerjeno v to smer, da dejansko državljanke in državljani EU to Unijo tudi začutimo. Mislim, da je zaenkrat prevelika distanca med institucijami EU in med njenimi državljani. Zaradi tega se nam je morda zgodil tudi irski referendum. Ob irski zavrnitvi Lizbonske pogodbe mi v Novi Sloveniji poudarjamo, da mora Evropa ponovno odkriti svoje korenine ter osnovo svojih vrednot in identitete. Drugače ne bo Evropska unija šla naprej, to je naše prepričanje. Nas mora zanimati projekt Evropske unije, v kateri lahko sodelujemo, moramo sodelovati, pri zagotavljanju večje stabilnosti in večje edinosti evropske celine in tudi drugih delov sveta. Posebno skrb pa moramo gojiti do velike Evrope in njene zgodovine in kulture. Evropa mora, kot rečeno, ponovno najti svoje korenine in temelj vrednost. Evropa potrebuje neko svojo identiteto, vizijo in neko idejo, smo prepričani v Novi Sloveniji. Mi vsi vemo, da politika v predstavah naših ljudi pomeni, žal, nekaj slabega. To za nas, politike gotovo ni dober signal. Kaj pomeni izraz politika in kaj pomeni politikantstvo - vemo vsi. Politika pomeni delo za javno dobro, politikantstvo pomeni delo za lastne interese v imenu politike. Kdor dela skoraj izključno za svojo korist, ponavadi uporablja politiko kot orodje za doseganje čim večjega družbenega vpliva in pridobivanje osebnega bogastva. Očetje Evrope, očetje Evropske zveze so bili politiki z veliko začetnico, politiki v pravem pomenu besede. Delali so dobro za vso Evropo. Nepomirljive narode so združili v gospodarsko zvezo, v kateri ni bilo prostora za prerekanje, spore in vojne. Očetje Evropske zveze so najbolj zaslužni, da na evropskih tleh ni spet izbruhnil kakšen spopad. Zagotovili so gospodarski in kulturni napredek, kljub blokovski hladni vojni. Njihovo življenje je bilo delo za blagor evropskih narodov. Velika škoda je, da nimamo več takih evropskih politikov. Sedanjim evropskim politikom, torej tudi nam, morda manjka dar modrosti in dar previdnosti, ki je bil tako viden pri očetih Evropske zveze. Vsa Evropa bi se morala zahvaliti tem možem. Hvala lepa.
Hvala. In še v imenu predlagatelja gospa Barbra Borota, državna sekretarka. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Večji del razprave se je tudi v tem delu, razprave o deklaraciji, ponovil, tako ne bi šla v preširoko razlago določenih odgovorov. Morda bi najprej odgovorila na očitek, da je deklaracija presplošna. Torej, tako kot je Vlada to predstavljala že prejšnjikrat, mislim, da je to zdaj že petič, je tudi ta okvir splošen političen okvir, ki daje dovolj manevrskega prostora, da se sproti lahko prilagajajo odločitve in stališča Vlade Republike Slovenije. Vsekakor bomo še vedno redno hodili na vse odbore, tako kot smo doslej, in iskali podporo in vas obveščali v zvezi z vsemi stališči, preden odpotujemo v Bruselj in jih predstavimo. Tako, v tem pogledu Vlada ne vidi problema. Poleg tega je ta program prilagojen novemu poslovniku Sveta EU, ki pokriva 18 mesecev, to je leto in pol, in upošteva tudi zakonodajni delovni program Komisije za leto 2008 in upošteva tudi letno strategijo politik za leto 2009. Verjemite, da odstopanja tudi potem, ko bo Komisija konec leta sprejemala pač nek nov okviru zakonodajni, ne bo bistvenih sprememb, ker so vse usmeritve nekako že nakazane tudi v tej deklaraciji. Potem bi odgovorila na očitek, da je bila deklaracija pripravljena prepozno in da ni bilo dovolj posvetovanj. Naj opozorim na to, da je 18-mesečni program Sveta bil pripravljen šele 16. junija, tako da je Vlada, kljub temu da smo predsedovali, še uspela uskladiti med resorji vsa stališča in predstaviti zadevo na vseh odborih Državnega zbora. In upam, da boste poslanci danes ta dokument tudi sprejeli. Kar se tiče Makedonije in očitkov, ki so bili podani že prej, pa sem v prvem delu 1. točke pozabila odgovoriti, naj odgovorim tokrat, da v deklaraciji se zavzemamo za to, da dobi Makedonija čim prej datum za začetek pogajanj. Upamo, da se bo to zgodilo decembra na Evropskem svetu. Da ne gre očitat Sloveniji, da tu ni uspela, ker so zadeve bile blokirane na strani druge države članice, dobro veste, Grčije, v ozadju je bilo usklajevanje imena in podobnih zadev, tako da Slovenija je tu storila, kar se je dalo in se tudi precej pogajala pri tej smeri. Kar se tiče direktive o znižanih stopnjah DDV, je bil praktično šele pred kratkim predstavljen predlog, tako da je bil vsebinski odgovor na to vprašanje podan tudi na včerajšnji seji Odbora za EU zadeve in da bo Vlada pripravila stališče in s stališčem tudi pravočasno prišla na obravnavo v Državni zbor, tako da bo tudi to usklajeno z vami. Potem ste omenili tudi različna področja, kot so rasti cen hrane. To so vse zadeve, ki so se sprožile pravzaprav pod našim predsedovanjem in se bodo verjetno dogajale še dolgo časa in bo treba dovolj fleksibilnosti na vseh nacionalnih nivojih, na nivoju Unije in na globalnih nivojih. Tako, da dati kakšne bolj konkretne tekste v deklaracijo niti ne vem, če bi bilo smiselno. Kar se tiče soočanja z delovnimi migracijami to je problem, in predlog direktive o pogojih vstopa in bivanja visoko usposobljenih delavcev tretjih držav je trenutno prioritetni dosje na področju zakonitega preseljevanja v EU. Tako kot je omenil gospod Drobnič, mora Evropa postati privlačnejša tudi za visoko kvalificirane delavce, ki jih primanjkuje. Verjamemo pa, da je modra karta dober inštrument, ki bo omogočil vsem visoko kvalificiranim delavcem delati v EU in pod dobrimi pogoji. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, naj zaključim, da je vsakokratno pripravljanje deklaracije kar naporno delo, da ni pripravljeno na "ad hock" bazi, ampak ga skrbno usklajujemo, tako da prihajamo z resnimi nameni in z resnimi stališči, čeprav se vam zdijo ohlapni, verjamem, da so vredni, da se jih potrdi. Poglobljene vsebinske razprave pa lahko opravimo takrat, ko so dosjeji na vrstnem redu in ko je zadeva aktualna. Veliko vas je izpostavilo vprašanje o bolj odločnem zastopanju slovenskih interesov, vendar verjamem, da smo s končanim predsedovanjem pridobili na samozavesti, pridobili na izkušnjah, pridobili na svoji prodornosti in pridobili na svoji kredibilnosti in upam oziroma prepričana sem, da bomo tudi bolj samozavestno zastopali svoja stališča v naslednjem letu in pol, ki so predstavljena v tej deklaraciji. Pri tem pa seveda upamo tudi na vaše sodelovanje in medsebojno razumevanje. Hvala lepa.
Hvala. Ker pa čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika še kdo razpravljati. Ja. Odpiram prijavo, prijava teče. Gospa Potrata, 5 minut, izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani predstavniki Vlade. Spoštovana gospa sekretarka. Prepričana sem, da imajo državljanke in državljani Slovenije do Evropske unije pozitiven odnos. Danes je bila citirana neka Evrostatova anketa in ravno, če bi natančno brali odgovore, potem bi iz glavnega odgovora lahko razbrali, da imajo pozitiven odnos do življenja v Evropski uniji. Tudi drugega ankete govorijo o tem, da državljanke in državljani Slovenije nadpovprečno dobro poznajo funkcioniranje Evropske unije in če s tega stališča gledamo na stvari, potem bi verjetno kazalo povedati drugo stvar, da pa so bistveno manj optimistični, ko gledajo v prihodnost, na inflacijo, na gospodarskih razvoj, ko se primerjajo glede kupne moči, in še iz številnih drugih podatkov, tako da bi bilo dobro zadeve v celoti pogledati, kaj nam ti podatki kažejo. Ampak tisto, kar bi v zvezi s tem kazalo reči, je še to, da verjetno tudi zaradi tega pričakujejo, da bi se nekatere stvari vsebinsko bolj temeljito mogle videti prej, preden so sprejete in preden imamo deklaracijo v takšni obliki, na kakršno ni mogoče več vplivati. In tu je treba iskati tudi vzroke za to zakaj se danes dogajajo nekatere stvari v tej dvorani, pa bi bilo prav, da se ne bi dogajale na tak način. Tudi način razprav na delovnih telesih, kjer je pravzaprav težko poslušati kakršnokoli razpravo. Jaz se bom samo detajlčkov dotaknila v zvezi s tem, kar je v deklaraciji zapisano, kar pa čutim kot izkušnjo v delovanju, ker to je vendarle deklaracija o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v inštitucijah EU. In tukaj na 33. strani berem pri izobraževanju, da je treba kaj storiti za prožno varnost, usposabljanje, izobraževanja za to; ampak poglejte, pri prožni varnosti poznamo podatke, da je pri zaposlovanju zlasti mladih Slovenija že dosegla nadpovprečne evropske odstotke pri zaposlovanju mladih, prvih iskalcev zaposlitve, zlasti pa žensk za določen čas. In ko to povezujem z demografsko sliko, o kateri je bilo danes tudi govora, se ve, da je ravno stalnost zaposlitve, rešeno stanovanjsko vprašanje in dobro plačilo za delo troje temeljnih razlogov, ki vplivajo na to, ali se mladi odločajo za družino ali ne. In ko govorimo o prožni varnosti, bi vsaj kar zadeva ženske, rada opozorila na to, da po vseh kazalnikih zaposlovanja za določen čas smo primerljivi z Evropo. Ko pa govorimo o samozaposlitvi žensk, smo pa pod povprečjem in pod povprečjem pri vseh tistih oblikah zaposlovanja žensk, ki bi omogočale združljivost družinskega in poklicnega življenja. Ko se bomo enkrat pripravljeni soočiti s konkretnimi ukrepi za izvrševanje politik Evropske unije, potem bomo imeli tudi kakšno upanje, da se bo kakšna stvar spravila na bolje. Poglejte, izobraževanje za večjezičnost, ki je ključnega pomena. S poslansko pobudo sem se obrnila na Ministrstvo za šolstvo, da bi med nabor jezikov uvrstila tudi španščino. Nemogoče, so rekli. Španščine se želijo otroci v osnovni šoli učiti zaradi španskih nadaljevank. Ja kje pa je podatek o tem, da je število govorcev španščine v svetu izredno veliko? To je tisto, čemur kar je treba prisluhniti in če je interes za učenje tujega jezika, ga je treba spodbujati, ne pa z nekimi nepreverjenimi argumenti to zavračati. Jaz sem si označila tu še stran enakost spolov in nediskriminacija. Vse, kar je tukaj zapisano na 38. strani, je samo prepis splošnih ugotovitev in dokumentov, ene konkretne stvari ni, kaj bo Slovenija v okviru tega naredila. In je vmes tudi ta znamenita težava v razlikah v plačilu žensk in moških. [[...]] [[znak za konec razprave.]] [[...]]Nedavno od tega sem prebrala podatek o 5evrski razliki ali odstotni razliki, pa ni res. Ker če gledate po posameznih segmentih, je razlika v plačilu bistveno višja, zlasti pri višje izobraženih. In tako bi se lahko [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala. Želi še predstavnica Vlade? Izvolite. 5 minut.
Bom manj kot 5 minut. Spoštovana poslanka, večkrat ste slišala, da naš paradni konj je tudi nov cikel lizbonske strategije. In ravno na vse te zadeve, na kar ste opozorili, opozarja tudi novi cikel. Ta cikel se bo implementiral in spremljal ravno v tem obdobju deklaracije. Tako se bodo vse te zadeve sproti prilagajale. Tudi kar se tiče glede enakosti spolov je pravzaprav Socialna agenda, je Komisija šele po deklaracije objavila dokument Socialne agende, ki vključuje tudi to področje. Socialna agenda ne vključuje samo tega, ampak cel spekter zahtevnih zadev, ki čakajo države članice za pogajanja. To ne bo lahko, ker so to področja, ki sodijo v politike držav članic, vendar želi EU, tudi te zadeve urejati na nek demokratičen, transparenten in pravičen sistem, način. Kar se tiče vprašanja žensk, tudi tu poskuša prenovljena lizbonska strategija nekako umestiti pravično razmerje med družinskim življenjem, zaposlovanjem in tak naprej. Skratka, to so široke zadeve, ki se sproti razvijajo. Zdaj, stališča pa Slovenija temu primerno sproti oblikuje glede na dokumente, ki se objavljajo. Hvala lepa.
Hvala lepa. S tem zaključujem razpravo. Pristojni delovni telesi nista sprejeli nobenega amandmaja k predlogu deklaracije. Zbor bo zato odločanje o predlogu deklaracije v skladu s časovnim potekom seje zbora opravil danes v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na nadaljevanje 1.a točke, in sicer gre za Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o odvetništvu. Mi smo še sredi razprave o 2. členu in amandmaju k temu členu. Ker v elektronski obliki ni več prisoten seznam razpravljalcev, ki še niso razpravljali, jih bom naštel, in sicer: gospod Školč, Drobnič, Pojbič, Gatar, Moge in Gulič. Gospod Drobnič, izvolite. Imate besedo.
Hvala lepa za besedo. Glede konkurenčne klavzule lahko povem, da seveda namera Vlade s tem zakonom je v bistvu prava, vendar pa sama izvedba se mi ne zdi sorazmerna. Zato ne bom podprl takšne odločitve, tej odločitvi pa tudi ne bom nasprotoval. Kaj v zvezi s trajnim mandatom? Mislim, da sodniki kot takšni, bi lahko imeli trajni mandat, vendar pa zaposlitve bi se lahko izvajale za določen čas, tako da bi sodniški mandat bil kot licenca, in potem seveda so zaposlitve. To bi pravzaprav pomenilo tudi pravo rešitev za to, kar se nam dogaja v Sloveniji. In ko je toliko besed, kakšen status naj imajo sodniki, kakšne plače. Jaz predlagam, da imajo sodniki takšen režim, kot imajo poslanci, zakaj pa ne. Se vsake štiri leta potrjuje njihovo - če to želijo, ker to vedno poudarjajo. Tej njihovi nameri ne nasprotujem, se pa seveda sprašujem, ali je to tudi konec koncev prava rešitev. Obstajajo klavzule za nekatere druge poklice, vendar v tem primeru bi bila klavzula primernejša za obratno: pri prehodu iz odvetniškega poklica v sodniški poklic, da v primeru, ko bi sodnik sodil v tej zadevi, ker je prej seveda bil v vlogi odvetnika, da je seveda to neskladno in nezdružljivo, ker bi v tem primeru deloval lahko proti interesom, kajti kot odvetniku je bilo zaupano vse, torej vse informacije, osebne informacije, ki bi jih lahko v sodnem procesu izrabil. Ampak, kakorkoli že, da ponovim, imamo nekaj pomislekov v zvezi s tem predlogom. Namera je nekako - torej, razumem namero v pravi smeri, vendar pa je ukrep po mojem mišljenju nesorazmeren.
Hvala. Besedo ima gospod Moge.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Tudi sam osebno, kot poslanska skupina, mislim, da zakon ni primeren za to, da bi o njem odločali in ga potrdili. Prva stvar, ki me moti pri tem je hitrost pri sprejemanju tega zakona. Poslanci nismo pravniški geniji in potrebujemo tudi na mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je bilo podano, strokovno pomoč, da bi pripravili kvalitetna stališča, na podlagi katerih bi lahko tukaj odločali. Včeraj smo dobili na mizo od Zaonodajno-pravne službe zakon, včeraj smo kar na vrat na nos odločali, danes smo dobili zakon na mizo, en amandma - in sedajle bomo odločali. Mislim, da je taka priprava zakona popolnoma nekvalitetna priprava zakona in zakon, takšen kot je, je tudi nekvaliteten. Po drugi strani, kaj so nam pa naredili naši sodniki, da tako delamo z njimi. Poglejte, nikjer v tem pregledu, ki ga je vlada dala, v Evropi ni te konkurenčne klavzule. In poglejmo še, recimo, kaj so napisali za naše kolege tukajle čez mejo. Pravijo, tako imenovane konkurenčne klavzule za sodnike in tožilce, ki prestopijo v odvetniški poklic v Avstriji ne poznajo, "urbi et orbi". Torej, mi bomo našim rekli, da morajo, da bodo imeli z zakonom, Avstrijci pa tega nimajo. In ko bodo Avstrijci vprašali našega kolega, ko se bodo srečali, zakaj so pa vam to dali. Ali mislite, da bo on šel naštevati štiri ali pet imen, ki so bila vedno tukaj citirana zato, da naj tak zakon "spravimo skozi". Figo! Ljudje, ki so to "urbi et orbi" o živečih ljudeh govorili, so kršili en del kodeksa poslanske etike. Zakaj? Ljudje, ki ste jih tukaj omenjali, niso bili nikoli pravosodno obsojeni - prvič. Drugič, ko so jih omenjali, se nikoli ti ljudje niso mogli braniti. In tretjič, velja, da pri množici 1.200 sodnikov in odvetnikov se omejiti in zakon sprejeti za štiri ali pet primerov s takšno omejitvijo, je po mojem grozljivo. Po drugi strani se mi zdi pa grozljivo to, spoštovane kolegice in kolegi; poglejte, mlado dekle, ki je prišla, recimo, iz Trebnjega in šla študirat pravo, je tu doštudirala, ni dobila druge zaposlitve, kot da je šla na sodišče, v odvetništvo ni mogla, čeprav si je to od srca želela. Ali pa druga, ki je prišla iz Tolmina, je šla tudi študirat, imela je rada pravo, je šla za sodnika, pa je videla, da ji to ne leži, da ljudi obsoja, ampak bi 100% rajši v teku življenjskih izkušenj, da bi ljudi branila in bi šla med odvetnike. Kaj so nam naredili vsi ti primeri teh žensk, v resnici jih je 90% pri sodiščih prve stopnje, da smo jih ožigosali s tem, da štiri leta potem ne bodo mogle iti naprej in delati ničesar drugega? Meni se zdi, da je pri tej ogromni masi in množici ljudi, ki opravljajo poklic, je ta stvar izredno diskriminatorna in ni vredna presoje, da bi morali zaradi štirih ali petih ljudi to stvar narediti tako, kot pač danes tukaj počenjamo. Jaz mislim, da bi morali zakone sprejemati tako, da bi jih ljudje sprejeli za svoje ali pa jim vsaj omogočiti, da povedo, kaj je narobe. Ali je lahko Sodni svet kaj govoril - nič. Ali je lahko Odvetniška zbornica kaj povedala - nič. Ali je lahko Sodniško društvo kaj reklo - nič. Mi za tretjo vejo oblasti zdaj z vsemi vatli delamo, da bi pokazali, kako ni nič vredna. Lotevati se tretje veje oblasti na tak način, se vsiljuje plačni sistem - oprostite, do kod je to pripeljalo? Do tega, da imamo v državi, kar se tega tiče, velike probleme. Ljudje na ta način dati, da jih nagrajujemom po učinku - tretjo vejo oblasti po učinku! Ali sta izvršna in naša zakonodajna oblast po učinku plačani? Koliko nas tu sedi, koliko smo govorili, nismo. In še ta konkurenčna klavzula je še ta tretja reč tako, da mislim, da se zdajšnje vodstvo ministrstva loteva sodnikov z neko politično gorjačo in si jih hoče podrediti na ta način, da bi lahko z njimi lažje manipuliralo, ko jih bo pač imelo v svojem objemu. Zaradi tega seveda tega zakona sam ne bom podprl in mislim, da bi bilo pametno, da bi odložili mi, dobili mnenje pristojnih teles in bi potem lahko s tem končali. Hvala lepa.
Hvala. K besedi se je javil gospod minister. izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik. Spoštovani gospod predsednik, spoštovane poslanke in poslanci Državnega zbora. Na kratko želim še dodatno obrazložiti predlog tega zakona. Kot sami že veste, kajti o tem smo govorili že včeraj na Odboru za notranjo politiko in pravosodje in tudi danes so bile že podane uvodne obrazložitve s strani državnega sekretarja, se je Državni zbor enkrat že ukvarjal s to problematiko. Državni zbor je že v 90-ih letih zaznal, da obstoja potreba po omejitvi prehajanja iz sodniških vrst v odvetniške vrste. Takrat je Državni zbor, zakonodajalec je sprejel ureditev, za katero je Ustavno sodišče presodilo, da ni v razumni zvezi z zastavljenim ciljem. Poglejmo najprej, kateri je zastavljeni in s tem tudi legitimni cilj zakonodajalčevega posega na to področje. V danem primeru imamo opraviti z dvema ustavnima pravicama. Na eni strani je ustavna pravica do svobodne pravice dela, morebiti tudi pravica do izvrševanja svobodne gospodarske pobude, kot dodatna ali vsekakor sekundarna - na eni strani tehtnice, na drugi strani tehtnice pa so pravice drugih, ki izhajajo iz 23. člena Ustave. Ta 23. člen Ustave je pa preslikava znamenitega 6. člena Evropske konvencije o človekovih pravicah, ki govori o pravici do poštenega sojenja. Tudi Evropsko sodišče je v svojih novejših odločitvah, mi smo jih že citirali, zadnja je iz leta 2007, opozorilo na pomen ohranjanja videza nepristranskosti sodišča, da se izloči vsak dvom o pristranosti sodišča pri odločanju. Legitimen cilj zakonodajalca je odvrniti dvom v nepristranost sodne veje oblasti, v nepristranost sodišča. In ta dvom je bil očitno med vami, med vašimi predhodniki v Državnem zboru že leta 1993, ko je bila prva takšna novela predlagana. In o legitimnosti cilja Ustavno sodišče v svoji odločitvi leta 1997 tudi ni podvomilo. Kajti prvi preizkus, ki ga Ustavno sodišče opravi, je preizkus legitimnosti zakonodajalčevega cilja. V legitimnost ni podvomilo. Naslednji preizkusi pa se vrstijo po naslednjem logičnem zaporedju, ki se vedno uporablja, kadar gre za uporabo načela sorazmernosti, zlasti strogega načela sorazmernosti, ta pa pride do veljave takrat, kadar gre za tehtanje dveh ustavno varovanih dobrin. In to je tudi primer v našem primeru. Prvi test sorazmernosti je tisti, kjer se najprej vprašamo, ali je sredstvo, ki ga je zakonodajalec uporabil za dosego svojega cilja v zakonu, sploh primerno za dosego tega cilja ali je s ciljem v razumni zvezi. Takratna omejitev je določala, da tisti sodnik, ki prehaja v odvetniške vrste, ne sme imeti sedeža svoje pisarne na območju sodišča, kjer je sodil. To pa se je seveda zelo hitro ugotovilo, da je to za dosego cilja, se pravi, da se odstrani dvom v nepristranskost sojenja nima nikakršnega pomena, kajti ni bilo prepovedano zastopanje, sedež pa se lahko da en kilometer od območja tistega sodišča, recimo, če gre za območje Ljubljane, pa ima sedež v Domžalah ali, če hočete, tudi na Škofljici ali v Grosupljem, tam so tudi znane odvetniške pisarne, in seveda potem lahko pri tem sodišču spet zastopa in opravlja vse to delo. Zato je Ustavno sodišče takrat ugotovilo, da je predpisana omejitev neprimerno sredstvo za dosego legitimnega cilja in je v tem pogledu zakon razveljavilo. Če gremo zdaj kar po vrstnem redu presoje sorazmernosti in se najprej vprašamo, ali predlagano omejitev lahko uresniči zasledovani cilj, vidimo, da ga uresniči. To, je v tem primeru primerno, ker je v razumni zvezi s ciljem, ki ga zakonodajalec zasleduje. Naslednji preizkus testa sorazmernosti je ta, če je sredstvo, ki je predlagano za dosego cilja, tudi nujno. Nujnost seveda ni v nikakršni zvezi s hitrostjo, kot je bilo tako med vrsticami razbrati iz mnenja Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora v njenem poročilu. Nujnost pomeni to, da je predlagano sredstvo potrebno. In če je sredstvo nujno in pomembno, pomeni, da ni na razpolago nobenega drugega sredstva. In če ni nobenega drugega sredstva, potem je pač to sredstvo, ki je predlagano, nujno in potrebno, ker drugega ni. Se pravi, vsakršen ugovor, da predlagano sredstvo ni nujno ali potrebno ne vzdrži presoje, če tisti, ki to ugovarja, ne predloži drugega milejšega sredstva, takšnega, ki bi manj utesnjeval predlagano zakonsko stanje ali ureditev. Drugega takšnega sredstva s strani predlagatelja ne vidimo in tudi ga nihče doslej ni predlagal v dosedanji razpravi. Tretji test sorazmernosti se pa nanaša na oceno, če ni teža predlaganega ukrepa, bom rekel, pretežka, preveč nesorazmerna s ciljem, ki ga zasledujemo. Ocenjujemo,da ni. V tem pogledu to opravičujemo tudi z naslednjimi argumenti. Na eni strani je treba upoštevati povprečni čas trajanja sodnih zadev, in to tako na prvostopenjskem sodišču, zlasti pomembnejših zadev, zlasti tudi zadev v kazenskih zadevah, kjer se odloča o pritožbah na višjih sodiščih. Povprečni čas zahtevnejših kazenskih zadev je, kot vam je verjetno, spoštovane poslanke in poslanci, znano, zanesljivo daljši od časovnega ukrepa, ki je v zakonu predlagan. Preden prvostopno sodišče odloči, preden odloči o pritožbi pritožbeno sodišče, ki potem zadevo razveljavi in vrne ponovno v vročanje prvostopenjskemu sodišču, preteče dalj časa, gotovo dalj časa. V povprečju pri zahtevnejših zadevah pa seveda še več, kot je predlagani časovni ukrep. Zato je s tega zornega kota ta predlagani ukrep upravičen. Zdaj si moramo pa pogledati še drugi razlog, poleg tega, poleg časovnega odločanja sodišč, ta pa je, v kolikem času izzveni dvom med ljudmi v to, ali bo nek sodnik ali nek tožilec, ki je odločal o neki zadevi na sodišču in bo prešel zdaj med odvetnike, koliko časa bo njegova prisotnost v odvetniških vrstah še lahko potencialno vplivala na dvom onepristranskost sodišča. Odgovor na to vprašanje je gotovo različen, v posameznih državnih ureditvah, glede na praktično izvajanje tega in glede tudi na dejanski položaj, ki se najde v različnih državah. V nekaterih bo ta dvom izzvenel prej, v nekaterih kasneje. V tistih državah, kjer ni sodnih zaostankov, bo gotovo ta dvom izzvenel prej. V tistih državah, kjer poznajo zelo uveljavljen način uporabe moralno-etičnega kodeksa, ki ureja pravila ravnanja vseh oseb v pravosodju, sodnikov, tožilcev, odvetnikov in notarjev, v teh državah je situacija nekoliko drugačna. Če pogledamo, če je takšno ravnanje normirano v nekem etičnem kodeksu, ki ga sprejme sodniško društvo ali odvetniška zbornica ali tožilsko društvo, potem se te stvari urejajo že tam in sploh ne prihaja do primerov, ki bi lahko povzročili dvom v nepristransko sodišče. V tujini imajo kodekse, ki so takole [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]], so znani etični kodeksi. Etični kodeksi, ki jih imajo pri nas naša strokovna združenja, so običajno takšne oblike, da ga lahko spraviš v enoprstni žep. Mnogih stvari ne urejajo. Strokovne asociacije sodnikov, tožilcev, odvetnikov, tudi o teh vprašanjih pogosto razpravljajo na svojih srečanjih. Pri nas, čeprav sem dal že nekaj pobud slovenskemu sodniškemu društvu, da bi bilo smiselno, ko bi razpravljali tudi o takšnih vprašanjih, doslej takšnih razprav nismo imeli In prehajanje sodnikov v tem primeru v odvetniške vrste ni edini način, ki je lahko sporen in na katerega lahko tudi ljudje opozorijo, ker jih bode v oči. In takšne stvari niso koristne. Zbujajo dvom v pristranskost sodišča. Naj omenim samo še nekaj takšnih vprašanj, ki so nerešena in ki se različno rešujejo v tujini in ki ponekod v tujini niso dovoljena. Denimo, ali je prav, da sta zakonca zaposlena na istem sodišču. Ali je prav, denimo, da sta zakonca, da je nekdo sodnik, drug odvetnik. Morebiti celo, da je kdo od njih predsednik sodišča, drug pa odvetnik. O teh stvareh bi bilo smiselno, ko bi se začela odkrita razprava, ko bi se ta razprava najprej začela v okviru prizadetih strokovnih asociacij, strokovnih združenj in ko nam tega ne bi bilo treba reševati z zakoni, ampak bi takšne primere rešili z etičnim kodeksom. Etični kodeks bi pa moral imeti takšno veljavo, bi moral biti tako spoštovan v teh strokovnih krogih, da bi imel moč celo večjo, kot jo ima zakon. Ker žal tega nimamo, smo predlagali naslednjo ureditev. Nenazadnje nas v takšno ureditev prepričuje tudi to, da po javnomnenjskih raziskavah, ki ji opravlja Politbarometer. Sodstvo ne uživa velikega spoštovanja v slovenski družbi. Jaz bi zelo želel, ko bi ga uživalo. Prav bi bilo, ko bi ga. In zelo se zavzemam za to, kajti sodniki opravljajo zelo pomembno delo, delo sodnika je več kot običajno delo, to je poslanstvo, to je poklicanost, to je predanost temu delu. Nenazadnje je tudi izjemno odgovorno. Sodniki odločajo o tem, kar je najpomembnejše po odločanju o življenju. Odločajo o svobodi. To je izjemno pomembno in odgovorno delo, zato bi temu ustrezno tudi želeli, da je tudi ugled in spoštovanje sodišč ustrezno visoko. Ukrepi, ki pripomorejo k temu, da izločimo dvom v nepristranskost sodišča, pripomorejo tudi k temu, da dvignemo ugled sodišča v očeh javnosti. In v takšnih primerih je možno računati tudi kasneje z nekim krajšim rokom, toda v danih pogojih, ko so, kot sem rekel, povprečni časi trajanja postopka v pomembnejših zadevah v povprečju zanesljivo daljši od predlaganega omejitvenega roka, ko sodišča žal še niso prišla do tolikšne stopnje zaupanja v javnosti, da bi bila nekje na samem vrhu institucij, ki vlivajo ljudem zaupanje in v katere ne dvomijo, je tudi ta rok utemeljeno podan v zakonu. To so argumenti, ki prikazujejo upravičenost tega roka. Sedaj pa še nekaj o primerjavi z drugimi ureditvami. Vzemimo za primer nekaj ostalih srednjeevropskih držav. Ne poznajo enotnega pravosodnega izpita tako kot pri nas. Potem ko pri nas kandidati opravijo pravniški državni izpit, gredo lahko poljubno, bodisi za sodnike, ali za tožilce, ali za odvetnike, ali za notarje. Drugje imajo poseben takšen izpit, posebej za sodnike, posebej za tožilce, posebej za odvetnike. Tisti, ki je opravil državni izpit za sodnike, ne more preiti med odvetnike, kajti nima opravljenega državnega izpita za odvetnike. V Nemčiji je tako. Poleg tega so tudi v Nemčiji bile poznane omejitve za določena območja sodišč, določena okrožja. In ta okrožja so bila praviloma dosti večja tako po obsegu kot tudi po številu prebivalcev, kot je velika Slovenija. Okoliščina, ki jo je treba pri tem upoštevati, je nedvomno tudi ta, da je Slovenija geografsko zaokrožena manjša celota in tudi ni številčna. Po številu prebivalcev navsezadnje je tolikšna, kot je München s predmestjem. To so seveda vse okoliščine, ki opravičujejo predlagani poseg. To so tudi argumenti, ki opravičujejo tudi tehtanje pri tretjem testu sorazmernosti. Pri testu, ki naj presoja težo predlaganega ukrepa. Toliko za enkrat. Hvala lepa.
Hvala. Izvolite, gospod Potrč. Proceduralni predlog.
Hvala lepa. Jaz ne bom komentiral, kako poteka današnja seja, čeprav me je na trenutke sram, kako poteka. Bom pa povedal,da je v delu, ki ga je vodil podpredsednik gospod Peče kot predsedujoči v zvezi s to točko bilo z glasovanjem sklenjeno, da vsi govorimo največ pet minut in enkrat. In na to je bil opozorjen tudi državni sekretar. Če vi niste vodili seje, to ne pomeni, da sklepi, ki so bili na seji v času vodenja drugega podpredsednika, dokler je še imel to pravico in mu je vi niste vzeli, niso veljavni. V Poslanski skupini Socialnih demokratov smo glasovali proti takemu sklepu, ker se nam je zdel nekorekten, ker smo na seji Kolegija opozorili, da bi nam bilo treba dati na razpolago za tako pomembno vprašanje dovolj časa, pa je Kolegij večinsko sklenil,da ne, da časa ne bomo prijavljali in da bomo govorili 5 minut. Jaz ne pričakujem, da boste vi na zadnji seji redno spoštovali vse pravice na enak način, vendar vsaj v minimalnem obsegu jih spoštujte, prosim vas pa, da poveste, ali bo na vsako razpravo, ki jo bo kdorkoli od nas še imel, ker pričakujem, da nam boste to pravico dali, gospod minister lahko govoril ponovno neomejen čas. Hvala.
Hvala. Gospod Potrč, omejitev, ki je bila izglasovana, velja samo za poslance, nikoli ni veljala tudi za predlagatelja. Če bi veljala tudi za predlagatelja, bi pomenilo, da lahko poslanci 450 minut govorijo, postavljajo vprašanje in različne dileme, predlagatelj pa bi moral samo v petih minutah in samo enkrat odgovoriti na vse dileme. V tem primeru sta dva predlagatelja, to se pravi gospa Lavtižar Bebler in predstavnik ministrstva, ki se lahko vključujeta v razpravo. Tako kot tudi sicer, ko imamo seznam razpravljalcev, pa vsak poslanec govori sam enkrat iz seznama. Mislim, gospod Potrč, da ne kršimo nobenega poslovnika s tem, ampak upoštevamo poslovniške določbe in tudi dosedanjo prakso. Sedaj ima iz seznama še besedo gospod Gulič. Izvolite.
Spoštovani gospod predsednik, cenjene kolegice in kolegi, gospod minister! Veliko stvari se je nabralo. Konec koncev teče razprava o amandmaju. In že zaradi tega, mislim, da ni bilo prav, kar se je dogajalo zadnjih 15 minut. To predavanje, ki ga je profesor Šturm sicer že večkrat imel, tudi na Odboru za notranjo politiko, seveda ima kar precej lukenj. To, da se tako imenovani Penkov zakon sprejema po nujnem, hitrem postopku, na nujni seji, se je pravzaprav sfižilo že z današnjo izpeljavo te seje. Najprej smo rekli, da je to nujna seja in nujno je bilo dodati nujno točko, 1.a. Ampak potem se je pokazalo, da ta nujna točka ni tako zelo nujno, ampak da so druge točke, ki so bile že prej, bolj nujne. In seveda zdaj, ne vem, po 6, 7 urah nadaljujemo razpravo o amandmaju k 2. členu, ki je pa tudi na nek način nelogičen. Še pred nekaj urami, recimo, da jih je bilo 24 nazaj, ali kaj več, je bilo slišati, da je ta štiriletni rok, ko tisti, ki zapuščajo sodišče ali pa tožilstvo, ne smejo opravljati odvetniške službe, optimum najboljši, ker se v štirih letih že nekateri ali pa večina primerov reši, in tudi zaradi tega, ker je pozabljenje v štirih letih že tolikšno, da se ne načenja videz nepristranskosti. Danes imamo pred sabo, v enem dnevu se je to skrajšalo na tri leta, se pravi za eno leto. Ni bilo utemeljitev ne prej in ni jih zdaj. Pravite, da se strokovna združenja s tem ne ukvarjajmo. Ampak kolikor sem jaz tako bežno zasledil, je o tem nekaj povedal predsednik Odvetniške zbornice, so povedali tudi tožilci oziroma njihovo stanovsko združenje, je povedala tudi vladna služba za zakonodajo in tudi naša služba v parlamentu. In nobena ni ploskala. Vse so tiste, ki upajo, so pač povedale bolj direktno, da je to slabo, tiste, ki so pa bolj previdne ali pa bližje Vladi, pa so izrazile dvome v to, da bi bil ta zakon primeren oziroma da bi reševal zadeve, ki jih hočete rešiti, gospod minister. Jaz zelo dvomim, da se bo s tem kaj rešilo v resnici. Argumenti, ki smo jih slišali že na prejšnji nujni seji, ko je bilo to samo tako nakazano, da se bo zgodilo, so bili tudi takšni, da odvetniki ne smejo vedeti tisto, kar morajo vedeti tožilci, sicer se lahko zgodi, da bodo stranke v postopku na boljšem. Pravičnost sojenja najbrž ni vezana na odvetnike in na tožilce, ampak na sodnike. In najbrž je naloga Državnega zbora, da zaščiti vse tiste stranke v postopku, vse obtožene: ali pred tem, da bi bili po krivem obdolženi in obsojeni, ali pred tem, da bi bili pretirano. To je najbrž tisto, kar je bistveno in tukaj se ne pogovarjamo o trikotniku odvetniki: tožilci: sodniki. Vedno in vseskozi. Pa greste lahko gledat magnetograme, pozabljamo na tiste ljudi, ki so potem vpleteni v te procese. Spoštovani gospod predsedujoči, ker se današnja seja vodi neznosno, ker so bili vsi postopki za obravnavo tega zakona kršeni, ker nismo mogli artikulirati vsega kar bi radi, in tudi javnost ne, napovedujem obstrukcijo za vsa glasovanja za vse točke do konca te izredne seje. Hvala lepa.
Gospod Gulič, poslanska skupina k posamezni točki napove tako, da boste, žal, morali po poslovniku pri vsaki točki posebej napovedati. Samo gospod Gaber je še dvignil roko. Želi še kdo? Odpiram torej ponovno prijavo. Lahko se prijavite vsi, ki želite in še niste razpravljali. Gospod Jerovšek.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, gospod minister. Tudi sam bom podprl amandma k 2. členu tega zakona, kajti menim, da nekaj je potrebno storiti, da bi se primeri, ki so se dogajali v našem sodstvu ali pravosodju, ne dogajali več in da bi sodstvo in pravosodje dobilo večji renome. Poglejte, danes sem prebral v Delu, da je sodni senat münchenskega sodišča včeraj na dosmrtni zapor obsodil hrvaškega državljana Krunoslava Pratesa, ki je sodeloval pri likvidaciji desidenta, nekdanjega direktorja trženja Ines Stjepana Đurekoviča. To je bila tako imenovana udbina likvidacija. In se sprašujem, ali je naše sodstvo, če bi imelo ta ali podoben primer, sploh v stanju pripeljati proces do konca. Kajti, glejte, naše sodstvo je v preteklosti preprečilo napisanje sodbe v primeru, ko je šlo tudi za razkrivanje udbe in paraudbe še v samostojni Sloveniji. In verjetno bi se v takšnem slučaju za zaščito našel tudi kakšen tožilec, ki bi se sestal z obsojencem in ukrepal. Sodstvo je tudi preprečilo preiskavo v primeru vojnega hudodelstva [[...]] [[Nemir v dvorani.]] [[...]]in seveda sodstvo mora naredi neke korake, da bo tudi javnosti, dobilo večjo veljavo, večji ugled. In zaradi tega se tudi čudim, da predsednica društva sodnikov pravi, da bo to pomenilo ne vem kakšen odhod sodnikov. Jaz verjamem, da večina sodnikov jemlje ta poklic kot poslanstvo in da ne bodo odhajali samo zaradi tega. To je izgledalo, kot da je sodnik poklic začasnega pribežališča. Jaz pa upam, da večina sodnikov jemlje poklic resno. In, v Sloveniji se je zgodilo, da so stvari obrnjene na glavo. Jaz mislim, da so novinarji pod pritiskom medijskih oligarhov in pišejo o tem, da je sedaj gospod Penko nacionalni junak, da ima visoke etične standarde, ko se je sestajal z osumljencem. To je na glavo postavljena logika in obrnjena. To je nekaj, se mi zdi, nemogočega. In hkrati tudi mediji objokujejo najbolj neuglednega direktorja v Sloveniji. Jaz ne vem, to so zelo čudne stvari. Jaz mislim, da glede na primere, ki jih imamo v preteklosti, da je treba storiti nekaj, da bodo ljudje lahko zaupali v sodnike pa tudi tožilce. Tudi na področju tožilstva se bo s tem situacija izboljšala. In vsak tak zakon, vsaka takšna sprememba, upam, da pelje v pozitivno smer. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Bajc, imate proceduralni predlog.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Res, da je pozna ura, 21., se pravi, je 12 ur, gospod predsednik, kar traja ta seja, ampak jaz bi vas prosil ali gospoda ministra, zgleda da ga nisem poslušal, ali pa kolega Jerovška. Če pogledam dnevni red, govorimo o spremembi zakona o odvetništvu, ne pa Zakona o sodniški službi. Edino če sem jaz sedel na ušesih, ne pa kolega Jerovšek.
Hvala. Gospod Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Saj bom prav zaradi pozne ure zelo kratek. Moram pa reči, da zelo težko sprejemam očitek, da se ta vlada ali ta koalicija z gorjačo spravljata na sodno vejo oblasti. Tu bi pričakoval v razpravah kolegov iz opozicije vsaj kanček poštenosti in objektivnosti. In z mano se boste vsi strinjali, da je prav ta vlada in ta koalicija s sprejemom proračuna zagotovila v tem mandatu največ sredstev za ureditev prostorov, v katerih dela sodna veja oblasti, in za popolnitev oziroma za boljšo kadrovsko zasedbo. Vse to je seveda povezano s finančnimi sredstvi. In ko se danes pogovarjam s sodniki, nazadnje sem bil na otvoritvi obnovljenih prostorov v Murski Soboti, in sam sem z zadovoljstvom sprejemal zadovoljstvo tudi in hvaležnost sodnikov, ki so resnično dobili dobre pogoje za delo. Prvo je gotovo to, da so ti pogoji dobri, prostori dobri, informatizacija dobra in tudi zadostno število kadrov. Lahko še enkrat samo to povem, kar sem tudi na odboru že povedal, ta zakon ni zakon "ad personam", to ni "lex Penko". Res pa je, tudi ponavljam, da pa je sestanek Penko-Zidar bil povod tudi za mene, da sem podpisal zahtevo za izredno sejo Odbora za notranjo politiko. Ta gospod Penko, za katerega vsi tako zelo navijate, on lahko kar v slovenski javnosti "čveka", da je nek minister te vlade dal neke tajne dokumente nekemu novinarju. Lepo vas prosim, debela laž. Debela laž! Hvala lepa.
Hvala. Gospod Koren.
Hvala, gospod predsednik za besedo. Lep dober večer poslanka, poslancem, ministru in ostalim prisotnim! Najprej kar se tiče tega amandmaja k 2. členu, s katerim se iz predlaganega štiriletnega obdobja nezdružljivosti opravljanja funkcije skrajšuje na tri leta, moram reči, da bom amandma podprl ne glede na utemeljitve, o katerih je včeraj gospod minister govoril, to pač iz enega preprostega razloga, ker je pač bilo preveliko nasprotovanje tej dobi štirih let. Drugače pa mislim, da je vseeno prav, da se še enkrat vprašamo, zakaj sploh sprejemamo ta zakon danes. Jaz mislim, da je edini in glavni razlog zato, da zagotovimo posameznikom pravico do poštenega sojenja, da zagotovimo tisto ustavno pravico, ki jo prinaša 23. člen Ustave. In to zagotovimo na tak način, da nobeden udeleženec v sodnem postopku ne bo imel niti suma ali pa pomisleka, da je sojenje nepošteno, da je sojenje pristransko. Ko sem zjutraj govoril oziroma podajal mnenje poslanske skupine, sem se predvsem ustavil ob ugledu sodišč, sodnikov, sodniške službe in sem povedal, da je žalostno, da je ta ugled na tako nizki ravni. In povedal sem, da za to prav gotovo niso krivi samo sodniki, da je kriv da na več subjektih, ne samo na sodiščih in sodnikih. Ko pa sem potem danes s pošto, sicer kasneje, kot smo tukaj začeli obravnavo dobil ta dopis Sodnega sveta, naslovljenega na Državni zbor, na predsednika Franceta Cukjatija, gre pa za mnenje Sodnega sveta k temu zakonu, pa moram reči, da je po tem dopisu, vsaj v mojih očeh, ugled Sodnega sveta ali pa ugled sodniške branže še manjši. Odgovor je tak, da sodni svet je kolektivni organ, ki sprejema svoje odločitve na sejah. Da so zaprosilo in predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o odvetništvu, nujni postopek, prejeli 15. 7. Prva seja, na kateri bo Sodni svet predlog zakona lahko obravnaval, pa bo predvidoma 11. 9. Ja, dobro jutro sodišča! Jaz bom rekel, ni čudno, da imamo take sodne zaostanke. Jaz bom rekel, če lahko v določenih primerih ima občina dovolj 30-dnevni rok, da se odzove na povabilo, in če je kaj v interesu Sodnemu svetu, ja, pa se menda lahko skliče tudi nujna seja, kot jo lahko skliče Državni zbor, ne pa, da bo to predvidoma 11. 9. S tem sem hotel ponazoriti, kaj so tudi tiste stvari, ki ugled sodišča zmanjšuje. Ob tem pa sem mislil reči, da je danes kar celotna razprava, celotno delo današnjega Državnega zbora tudi potekalo tako, da sem prepričan, da je ugled Državnega zbora po današnji seji Državnega zbora manjši, kot je bil prej. Pa tudi prej verjetno ni bil ravno zelo velik. Še nekaj argumentov bi želel reči, ki so bili danes in včeraj večkrat rečeni, da bo ta zakon povzročil novo pomanjkanje sodnikov. Jaz mislim,da to prav gotovo ne bo. Vemo, da je čakalna doba za opravljanje prakse na sodiščih bila 7 let, malce se sicer skrajšuje, ampak še vedno je večletno čakanja za opravljanje sodne praske. Tako teh 14 primerov, ki se zgodijo v štirih letih, prav gotovo ne bo povzročilo tega, da bi bilo zaradi tega pomanjkanje sodnikov večje. Hvala lepa.
Hvala. Proceduralni predlog. Izvolite, gospod Potrč.
Hvala lepa. Moram se poslužiti te možnosti, ker nam vsakih 5 minut menjate pravila ravnanja in vsakih naslednjih 5 minut imamo manj pravic. Ampak zgleda, da bomo tako končali to sejo Državnega zbora. In na koncu boste samo še vi, gospod predsednik, skupaj z vašo vlado, ki je v parlamentu pomembnejša od poslank in poslancev, ki bi radi predstavili svoja stališča, sedeli v tem parlamentu. In sporočam vam, da poslanke in poslanci Socialnih demokratov ne bomo več sodelovali v tej razpravi. Vsebinsko zaradi tega, ker smo na Kolegiju ugovarjali nujnemu postopku, ker smo na seji matičnega delovnega telesa vsebinsko obrazložili po našem prepričanju spornost predlaganega zakona, ker smo danes zjutraj predlagali, naj se točka dnevnega reda z zakonom o odvetništvu ne razširi, ker za to ni nobene potreb, ker smo, dokler nam je predsedujoči dal to priložnost, vsebinsko argumentirali, zakaj zakon ni primeren. In ker smo zdaj izgubili celo to pravico, da bi vsebinsko govorili, čeprav smo vas na Kolegiju opozarjali, da dodatne uvrstitve teh točk dnevnega reda zahtevajo tudi možnost, da se poslankam in poslancem oziroma poslanskim skupinam odredi potreben čas, ne pa, da se ta čas omeji. Zdaj pa najkrajše k vsebini. Zakon po nujnem postopku in kot nujen ukrep ni potreben. Gospod minister je v decembru tega leta, ko je bil predlagan prejšnji zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o advokaturi, vedel za primere, saj je na poslansko vprašanje našega kolega Kumra odgovarjal, da ni noben problem, če kakšen predsednik sodišča prestopa k odvetniku v zadevah, ki so bile podobno sporne in da je to neko normalno ravnanje, ki se dogaja in da zaradi tega ni treba sprejemati nobenega zakona. Če je bilo ravnanje v konkretnem primeru, zaradi katerega vsi modreci v tem parlamentu govorite, da je treba zakon spremeniti, kaznivo, potem naj se preganja. Ni mogoče pa reči, da zaradi tega velja za vseh 1080 sodnikov, preko 200 državnih tožilcev in njihovih namestnikov kazen, da ne smejo štiri leta, po novem tri, morda če bi odločali jutri, bi bilo dve in pol, ampak tako se v vaši vladi sprejemajo zakoni. Mi ne sprejemamo soodgovornosti za takšno vsebino zakonov in pri njegovem sprejemanju ne bomo več sodelovali. Hvala.
Hvala. Gospod Potrč, jaz spoštujem vaše stališče, spoštujem tudi vašo odločitev za obstrukcijo, bilo bi pa lepo, če se ne bi lagali, da jaz vsak trenutek spreminjam način razprave in pravila igre. Tudi jaz nisem odločal o tem, da bo vsak poslanec govoril samo enkrat pri tej točki. To je bila vaša odločitev oziroma odločitev Državnega zbora. Sedaj imamo prijavljena oba predlagatelja. Najprej ima besedo gospa Lavtižar Bebler, kot predlagateljica. Izvolite.
Najlepša hvala, gospod predsednik. Samo zdaj menda jaz tudi obstruiram to sejo. Hotela sem reagirati in mislim, da vseeno, preden obstruiram tudi sama to sejo, da je prav, da povem. Poslušala sem prej razlago gospoda ministra dr. Šturma, ki je rekel: "Žal nimamo v Sloveniji takšne ureditve, ko bi imeli posebne izpite tako za odvetnike, kot za sodnike, kot za tožilce." Poglejte, nedavno od tega smo sprejemali tudi dopolnitve zakona o pravniškem državnem izpitu. Niti slučajno takrat ni bilo slišati s strani predlagatelja, da bi uvedli takšne ločene sisteme izpitov. Nasprotno. V tem zakonu smo celo rahljali pogoje za to, kdaj lahko kdo nastopi delo kot odvetnik, kot sodnik ali pa kot tožilec. Torej je ta argument nekako odveč. Rekli ste, da so postopki v Sloveniji dolgi v povprečju štiri leta. Nekateri, ali pa mnogo jih je, pa so seveda še daljši. Poglejte, mi smo pred kratkim sprejeli zakon o pravdnem postopku. Namen teh sprememb, tega zakona o pravdnem postopku pa je bil, da bodo zaradi tega zakona bistveno, bistveno skrajšani postopki pred sodišči, ker bo že v pritožbi sodišče meritorno odločilo, če to zelo poenostavljeno povem. Tako ne morem videti drugače tega predlaganega zakona kot v funkciji, da gre dejansko za razkazovanje mišic izvršne oblasti napram sodni veji oblasti in da gre za namen kaznovanja, konkretno gospoda Penka, bivšega višjega tožilca. To si upam trditi tudi iz vsebine 5. člena tega zakona, kjer je bilo sporno in Zakonodajno-pravna služba je opozorila, da je nejasen ta 5. člen in da pravzaprav vsebuje neko prikrito retroaktivnost. Zdaj, ko se je izkazalo, da seveda ta retroaktivnost ne pride v poštev, pa ravno s sprejemanjem tega zakona zaradi gospoda Penka dobivate priložnost, da v javnosti očrnite ime gospoda Penka in še nekaterih drugih, ki so bili danes omenjeni. To je nesprejemljivo. In tudi gospod predsednik, ko so se nekateri poslanci oglašali o stvareh, ki nimajo zveze s tem zakonom, bi jih vi bili dolžni na to opozoriti. Jaz pa bom izrazila svojo veliko zaskrbljenost nad tem, ker nismo pri tako pomembnih predlaganih spremembah tega zakona dobili, uradnega stališča, smo sicer slišali posamezna stališča v medijih in jih tam prebrali, Sodnega sveta, ki je bistven pri tej zadevi, sodniškega društva, ki je bistven pri tej zadevi. Nismo slišali stališča tožilstva. Slišali smo nekaj mnenj v medijih strokovnjakov, tudi tistih, za katere ne bi mogli trditi, da so pristaši opozicije, pa vendarle to ministrstvo valja kot valjar in se ne ozira na nobene pripombe in na nobena tehtna opozorila. In zato se vam jaz tudi zahvaljujem za to dodano možnost na koncu, da lahko kot predlagateljica zakona, za katerega se je ta koalicija zelo potrudila, da ga je, v narekovajih rečeno in v grdem jeziku, "zvagonirala" čim prej iz te procedure, se vam zahvaljujem za to možnost in srečno vam želim, sprejmite si zakon, kakršnega si pač hočete. Če pa bomo mi kdaj imeli in vodili vlado, pa verjemite, tako kot je bilo že rečeno, da bo eden izmed prvih zakonov ta zakon. Ker nam gre v resnici za pravno državo. Hvala lepa.
Hvala. Še gospod minister, kot predlagatelj. Prosim.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Naj na kratko podam še nekaj dodatnih pojasnil. Najprej na očitke, mislim, da ga je izrekel spoštovani poslanec, gospod Gulič, da nismo odgovorili na stališča Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora. Moje prejšnje izvajanje je bilo namenjeno prav temu, da nanizam argumente, ki so po vsebini taki, da z njimi odgovorim na stališča omenjene Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora. Nisem se pa dotaknil tistega dela te vladne službe, v katerih je pa izhajala iz očitno napačnih stališč glede legitimnega cilja zakona. Zakonodajno-pravna služba je govorila celo o tem, da načelo nepristranskosti ne more veljati za odvetnike in je izrecno napisala, da odvetniki so pa po naravi stvari pristranski. S tem je seveda nehote pritegnila argumentom predlagatelja, ki so v tem konkretnem primeru morali seveda opozoriti, da je treba v teh primerih ohraniti videz nepristranskosti sodišča ali tožilstva, kjer je prej bil zaposlen nekdanji sodnik ali tožilec, tudi po tem, ko mu je ta funkcija prenehala. Ta del, ki ga zdaj posebej apostrofiram iz omenjenega stališča Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, je, če ga natanko pogledate, takšen, da priteguje argumentov predlagatelja. Toliko glede tega. Glede nadaljnje razprave pa naj povem samo še to, da če ste dobro spremljali moja izvajanja, ste videli, da res nikjer nisem govoril o civilnih sporih. Govoril sem o kazenskih sporih, govoril sem o pomembnejših zadevah, govoril sem o kazenskih zadevah. To so tudi tiste, ki najbolj odmevajo v javnosti in ki tudi povzročajo največ razlogov, da lahko nastane tudi ogromna pristranost ali nepristranost sodišča. V kazenskih sporih ni tovrstne olajšave postopka, ki ste jo spoštovani poslanci s sprejemom Zakona o pravdnem postopku že sprejeli in ki bo pomenila skrajšanje postopka v civilnih zadevah, v kazenskih zadevah tega nimamo. Gotovo pa je, lahko celo tako rečem, trdni namen te vlade, da v prihodnjem mandatu enako spremembo po potrebnih pripravah pripravi tudi na področju kazenskega postopka. Vendar zaenkrat so stvari še vedno takšne, kot so, in zaenkrat so roki še vedno takšni, kot so. Če se bo z razvojem pokazalo, da so roki reševanja vseh zadev, tudi kazenskih, resnično krajši, potem je to lahko tudi argument za skrajšanje tega roka, eden od argumentov. Eden od argumentov je čas trajanja postopkov, drugi pa, da izzveni dvom v nepristranost sodišča. Še to bi se rad odzval na trditev spoštovane gospe poslanke Darje Lavtižar Bebler, da gre v tem primeru za maščevanje Penku. Spoštovana gospa poslanka ni navadna poslanka, ampak je kvalificirana strokovnjakinja za to področje, je diplomirana pravnica in ve, da to ni res, kar je rekla. Gospod Penko je že med odvetniki, je v odvetniških vrstah in dobro ve, da ta zakon v tem primeru zanj ne bo veljal. Zato moram opozoriti na ta njen spodrsljaj. Hvala lepa.
Hvala. Besedo dajem še gospodu Gabru, ki je že prej dvignil roko, preden sem dal prijavo, pa je mislil, da je s tem že svojo prijavo opravil. Izvolite, gospod Gaber.
Najlepša hvala, gospod predsednik. Ne bi se oglasil, če ne bi imeli pred seboj ministra in njegov zakon, ministra torej, s katerim se sicer politično, kot sem že kdaj javno povedal, v 80% verjetno ne strinjava, sicer pa cenim njegov način dela. Oglašam se torej zato, ker me čudi, kako lahko človek, ki prihaja iz pravnih vrst, ki ima tudi v mojih očeh reputacijo konzervativnega človeka na področju prava, na področju zakonov, kot je ta v tem konkretnem primeru, v tem konkretnem dopolnilu ravna na način, na katerega ne ravna prav noben dober oče. Takrat, ko je ihta na delu, ko se je zgodilo nekaj, kar mu ni všeč, ve, da je potrebno počakati, premisliti in pogledati, kaj kaže narediti za to, da se tudi, ko mu kaj ni všeč, ne bi zgodilo več. Ne razumem, kako je mogoče izpeljati sklep, ki ga imamo zapisanega v zakonu, iz argumentov, ki ste jih naštevali. Poslušal sem vas pred, sedaj že dobre pol ure v vaši argumentaciji. Iz argumentov je izhajalo, da bi bilo treba zbrati skupaj stroko, pogledati, kaj je mogoče narediti za to, da do nekaterih situacij ne bi prihajalo in se po resnem premisleku odločiti. Da bi ta odločitev lahko bila trezna, bi moral miniti efekt jezne Barbare in nespoštljivega Penka. Ta efekt je v zraku. Mi se lahko sprenevedamo levo, desno, imate prav, za njega to ne bo veljalo, ampak pod tem efektom sprejemamo ta zakon. Ni ga mogoče sprejeti trezno. Vsakdo, ki se rahlo spozna na psihologijo ljudi, ve, da je temu tako. Zakaj ga torej sprejemamo? Jaz se bojim, da ga sprejemamo zaradi ihte, po eni strani, in zaradi tega, ker smo tik pred volitvami, ker je potrebno dokazati, da jim bomo že pokazali, da se že ne bo dogajalo, ne vem kaj vse pač že skupaj. Jaz, gospod minister, ne vem, če je to še mogoče, bi upal, da bi se Vlada se znala v tej točki samoomejiti. Volitve so pravzaprav sveta stvar demokracije. Ampak dobiti jih za vsako ceno, to pa ni sveta stvar demokracije. To je lahko ideja marsikoga. Samoomejiti se pri tovrstnih postopkih je stvar modrosti. In jaz tukaj cenim ta del vašega značaja, vašega posla, ob siceršnjih nestrinjanjih, bi predlagal, da resno premislite, ali bo ta zakon karkoli prinesel, razen nekega "šajna" političnega, predvolilnega. Bojim se, da mu bo sledilo zasedanje v eni od dvoran teh prostorov, da bomo imeli veto nanj, in kar je še huje za vas, kot strokovnjaka za to področje, jaz se bojim, da bo kot nesorazmeren doživel usodo, eno samo pričakovano usodo tudi na Ustavnem sodišču. Meni je žal, da sodelujemo v tem času pri tovrstnem početju. Tega dopolnila jaz ne morem podpreti, tudi zakona ne, zdi se mi, da prihaja v popolnoma nepravem času. Sporoča za pravno stroko popolnoma napačne stvari, pa se sicer strinjam s tem, da tako kot na področju drugih podsistemov je tudi na tem področju veliko tistega, kar kaže narediti. Jaz celo mislim, da ste kakšno od stvari ustrezno uredili. Te ne.
Hvala. Želi še kdo razpravljati, ki še ni razpravljal? Gospod minister, izvolite, kot predlagatelj.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci Državnega zbora! V tem trenutku moram opozoriti, da je zakon v rokah poslancev Državnega zbora, da Vlada z njim ne razpolaga več. To je prvo, kar lahko odgovorim na to. Drugo pa, da na včerajšnji seji Odbora za notranjo politiko in pravosodje so nekateri poslanci iz vrst opozicije govorili, prav ta izraz bom uporabil, o barabijah, ki se pojavijo in jih je treba preprečiti, vendar niso bili pripravljeni, da bi se jih preprečilo s takšnim zakonom. Poslanci, ki so predlagali sklic te seje Državnega zbora, so očitno tak namen imeli. In naj spomnim tudi na besede moje predhodnice, ministrice za pravosodje, ki je nekoč dejala, da je v Sloveniji lahko veliko svinjarij, prav to so njene besede, ampak ni vsaka velika svinjarija tudi kaznivo dejanje ali pa je ni mogoče preprečiti. Nekatera takšna dejanja smo že proglasili za kazniva dejanja s sprejemom novega Kazenskega zakonika, proti kateremu se je tudi postavila na noge vsa opozicija in ki je bil tudi v postopku veta pred Državnim svetom, vendar so tista dejanja, ki so bila prej samo velika svinjarija, niso bila pa kazniva, zdaj postala kazniva dejanja. Prepričan sem, da s tem zakonom pa preprečujemo tudi v bodoče določene nepravilnosti, kot jih je, da ne uporabim izraza, ki ga je včeraj na seji uporabil nek poslanec iz vrst opozicije in ga je je uporabila tudi moja predhodnica. Hvala lepa.
Hvala. Želi še kdo besedo, ki ni razpravljal? [[Ne.]] Potem zaključujem razpravo. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj čez pol ure. To je ob 10. uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali čez pol ure, to je ob 10. uri.
Spoštovane poslanke in poslanci! Nadaljujemo sejo, prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverijo delovanje svoje glasovalne naprave. Nadaljujemo s prekinjeno 1. točko dnevnega reda - to je z obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o dohodnini, po nujnem postopku. Ker v drugi obravnavi amandmaji niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Pardon. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine, gospa Barbara Žgajner Tavš. Prosim.
Hvala lepa za besedo, spoštovane kolegice in kolegi! Kljub pozni uri, mislim, da je smiselno o zadevi, ki je v tem trenutku na glasovanju, spregovoriti nekaj besed, na kratko obljubim. Jaz želim izraziti nezadovoljstvo, in prav je, da se ve, nad postopkom sprejemanja zakona o dohodnini. To je tisti zakon, ki ga je vložila skupina opozicijskih poslancev. To je tisti zakon, za katerega je bila razpisana splošna razprava in za katerega je predsednik Državnega zbora gospod France Cukjati sklical oziroma razpisal splošno razpravo v okviru že sklicane izredne seje. To je tisti zakon, ki je bil že pripravljen, da se bo obravnaval, govorim o opozicijskem zakonu, pa je prišla Vlada Republike Slovenije tik pred zdajci in rekla, da mora parlament obravnavati vladni zakon po nujnem postopku. To je tisti zakon, ki ga je predsednik Cukjati v nasprotju s Poslovnikom Državnega zbora uvrstil na današnji dnevni red izredne seje, negiral poslovnih, negiral delo opozicijskih poslancev, ker je Vlada Republike Slovenije tako zahtevala. Danes smo združili neke vrste hibridni zakon, ker si to lahko privoščimo. Zakaj? Ker smo v mandatu te vlade izgubili avtonomijo, ki jo je imela in bi jo morala imeti zakonodajna veja oblasti. Spoštovane kolegice in kolegi! To, kar počne, ne samo predsednik Vlade ali vlada Janeza Janše, to, kar si dovoli tudi predsednik Državnega zbora, je rušenje temeljev demokracije. V Poslanski skupini Lipa ne bomo podprli predlaganega zakona. Verjemite, da gre za pomemben razlog. In ta razlog je, podala sem ga, v rušenju demokracije in avtonomije zakonodajne veje oblasti.
Glasujemo. Navzočih je 56 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti nihče. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. Zaključitev zakonodajnega postopka za predloga zakonov, ki nista osnova za obravnavo. Prvič, Odbor za finance in monetarno politiko predlaga zboru, da sprejme naslednji sklep: Predlog zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o dohodnini, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila skupina poslank in poslancev, s prvopodpisanim gospodom Milanom Petkom ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev, za je glasovalo 41, proti 16. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 16.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Odbor za finance in monetarno politiko predlaga zboru, da sprejme naslednji sklep: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o dohodnini po skrajšanem postopku, ki ga je v Državni zbor v obravnavo predložil Državni svet, ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 56 poslank in poslancev, za je glasovalo 43, proti 12. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 12.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem vas tudi obveščam, da je zakonodajni postopek za oba dva zakona s tem končan. In s tem zaključujem tudi to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 1.a točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o odvetništvu, nujni postopek. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženih amandmajih. Moram vas obvestiti, da so že prej napovedale poslanske skupine SD, LDS in Lipa obstrukcijo. Prosim, gospod Gulič.
Samo, da bo jasno, obstrukcija še vedno velja, napoved obstrukcije še vedno velja.
Torej, velja pri tej točki oziroma obravnavi te 1.a točke obstrukcija poslanskih skupini SD in LDS. Je tako? Se strinjate s tem poslanci Lipe? Hvala lepa. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženem amandmaju k 2. členu. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi in SLS k 2. členu. Glasujemo. Navzočih je 46 poslank in poslancev, za je glasovalo 36, proti 3. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Gospod Zagorac, kaj želite? Prosim? Proceduralno.
Hvala za besedo. Pravkar sprejeti amandma, kot je bil predlagan s strani koalicijskih poslanskih skupin, je v bistvu do neke mere malo izboljšal to, kar je predlagala Vlada, ampak še vedno velja tisto dejstvo, da so sodniki oziroma tožilci in odvetniki ter sodniki v depriviligiranem položaju. Čudi me, da so ta amandma podprli tisti, ki pravijo, da je trajni mandat kriv za zaostanke. Mene bi bolj čudilo glede na to, da je praksa Vlade takšna, da zaposluje na določenih delovnih mestih tudi ljudi, ki niso kvalificirani, medtem ko ti ljudje so kvalificirani. Lahko vam povem samo to, da v Poslanski skupini Lipa pri tej točki v nadaljevanju, se pravi pri sprejemu zakona, ne bomo sodelovali. Želim vam veliko uspeha, spoštovana koalicija, da ta zakon spravite skozi skupaj z vašimi avtohtonimi podporniki. Hvala.
Hvala lepa. Ugotavljam, da je zbor v drugi obravnavi sprejel amandma k 2. členu dopolnjenega predloga zakona. Sprašujem kvalificirane predlagatelje, ali nameravajo k temu členu vložiti amandma oziroma amandmaje. Ker ugotavljam, da nobenega ni, verjetno tudi amandmajev ni, zato ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Obenem vas obveščam, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista obvestili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih v drugi obravnavi, predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasovanje teče. Navzočih je 43 poslank in poslancev. Zbor je nesklepčen, zato glasujemo drugič. Glasovanje teče. Ugotavljam, da je zbor ponovno nesklepčen - 43. Tretjič bomo glasovali čez 10 minut ob 22.20.
Spoštovane poslanke in poslanci! Nadaljujemo sejo in z odločanjem in s tretjim poizkusom glasovanja. Glasujemo. Ugotavljam, da v tretjem poskusu zbor pri glasovanju ni bil sklepčen, zato zaključujem to točko in o nadaljnjem poizkusu glasovanja, ki bo v prihodnje, ne danes, boste obveščeni. Obenem pa tudi sejo prekinjam za 5 minut, tako da bi lahko poslanci, ki so obstruirali, prišli v dvorano.
Nadaljujemo s prekinjeno 3. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga deklaracije o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije v obdobju julij 2008 - december 2009. Ker pristojni delovni telesi k predlogu deklaracije nista sprejeli nobenega amandmaja, prehajamo na odločanje o predlogu deklaracije. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine, gospod Zagorac. Prosim.
Spoštovani predsedujoči, nisva se razumela. Moj namen ni bil obrazložiti glas, to ste pač sklepali, glede na to, da sem dvignil roko, ampak roke dvigujemo tudi za proceduralno. Glede na to, da je danes že bil [[...]]
[[...]]gospod Zagorac, ali lahko povem svoje mnenje. Res sem sklepal, ker nisem vedel, kaj hočete, ker ste dvignili samo roko [[...]]
Itak.
Nadaljujte, prosim, in drugič povejte, kaj želite.
Saj sem takoj, ko sem dobil besedo.
Saj veste, da vedno vprašam.
Takoj, ko sem dobil besedo, sem tudi povedal. Glede na to, da je danes že bil kršen - in mislim, da grobo kršen - prvi odstavek 73. člena Poslovnika Državnega zbora, glede na to se mi zdi, da je bil s tem porušen tudi ali pa bo porušen temelj demokracije v tej hiši. Ta hiša se vedno bolj podreja tistemu, kar narekuje predsednik Vlade Republike Slovenije. V tej hiši se tudi kultura, se mi zdi, kultura govora spreminja glede na medklice iz Nove Slovenije. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] [[...]]V ta namen bi vas v skladu z drugim odstavkom 73. člena prosil za 45 minut odmora, kot to Poslovnik veleva in nam tudi dovoljuje - verjamem, da ga ne boste kršili - , zato da se v Poslanski skupini Lipa dogovorimo o nadaljnjih postopkih in o tem, kako bomo glasovali o predlagani deklaraciji. Hvala.
Želi še kdo obrazložiti svoj glas? Gospod Pukšič, izvolite. Želite obrazložiti svoj glas? Hvala lepa. Po predlogu poslanca zaključujem to točko in odrejam odmor. Prekinjam sejo za 45 minut. Nadaljevali pa jo bomo ob 23.10.
Nadaljujemo s prekinjeno 3. točko dnevnega reda po 45 - minutni prekinitvi. Sprašujem Poslansko skupino Lipa, ali želijo besedo. Ja. Izvolite, gospa Barbara Žgajner Tavš.
Hvala lepa za besedo. Dovolite, spoštovane kolegice in kolegi, da obrazložim odločitev, ki smo jo sprejeli v okviru Poslanske skupina Lipa na tem 45-minutnem posvetu pred glasovanje.
Oprostite, nisem vas razumel, ker je bil nemir. Vas lepo prosim, še enkrat.
Hvala lepa.
Besedo ima gospa Barbar Žgajner Tavš. Izvolite, prosim.
Upam, da bom dobila teh zadnjih - dobro, 3 minutke za to, da lahko obrazložim stališče poslanske skupine, ki smo ga sprejeli pred dokončnim glasovanjem o, verjamem, da enem zelo pomembnem dokumentu, ki se mu reče Predlog deklaracije o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije v obdobju julij 2008 - december 2009. Gre za prihodnje leto in vlogo Slovenije v okviru Evropske unije. Tako pomembna točka, da jo je morala vladna koalicija uvrstiti na izredno sejo Državnega zbora. Tako pomembna točka [[...]] [[Razprava v poslanskih klopeh.]] [[...]]- dovolite, tako pomembna točka, da je na seji Državnega zbora sodeloval samo en minister, minister Podobnik. Hočem povedati, če mi boste dovolili, bom verjetno uspela poseči v vaš svet ali pa razumevanje, kar verjamem, da je zelo težko, ker je marsikdo zelo omejen v razumevanju, sploh, če prihaja nekdo z druge strani, ima mogoče drugačen pogled na stvari. Gre za tako pomembno točko, da smo jo morali obravnavati na nujni seji; tako pomembno točko, da je bil prisoten samo en minister; tako pomembno točko, da je bilo prisotnih 13 poslancev; tako pomembno točko, da je sramota za Državni zbor, za zakonodajno vejo oblasti, da si je predsednik Državnega zbora dr. France Cukjati dovolil poseči v avtonomijo vodenja tega parlamenta. Zaradi takšnega početja, spoštovane kolegice in kolegi, v okviru Poslanske skupine Lipe, kot vodja poslanske skupine - po poslovniku imam to možnost - v tem trenutku napovedujem obstrukcijo [[...]] [[Smeh v dvorani.]] [[...]]za to točko dnevnega reda in za to sejo. Verjamem, spoštovane kolegice in kolegi, da ste s tem pokazali, kako nepomembna je današnja seja, kajti kulturni dialog, na katerega ste se sklicevali v eni od današnjih točk, je pač tista pomembna točka predsedovanja Evropske unije, ki jo pač koalicijskih poslanci niste uspeli osvojiti. In tudi to je en velik minus, spoštovane kolegice in kolegi.
Hvala lepa. Ker pristojni delovni telesi k predlogu deklaracije nista sprejeli nobenega amandmaja, prehajamo na odločanje o predlogu deklaracije. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine, gospod Aleš Gulič. Izvolite.
Spoštovani gospod predsedujoči. Že pred, ne vem, uro in pol sem napovedal tudi k tej točki obstrukcijo Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije in seveda pri tem ostajamo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še kdo? Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 47 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti nihče. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagana deklaracija sprejeta. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Zaključujem tudi 39. izredno sejo Državnega zbora in vas opozarjam, da spraznite klopi z materiali, kajti jutri je javna predstavitev. Hvala lepa. Lahko noč.