Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 11. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Tomaž Lisec, Suzana Lep Šimenko, mag. Andrej Rajh, Jelka Godec od 13. ure dalje, dr. Matej Tašner Vatovec 12. 30, dr. Franc Trček od 11. 30 do 17. ure, Igor Zorčič do 16. 30, Predrag Baković do 14. ure, Boštjan Koražija do 11. ure, Zmago Jelinčič Plemeniti. Vse prisotne še enkrat lepo pozdravljam! Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA – OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVAH STANOVANJSKEGA ZAKONA, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložil Državni svet. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Državnega sveta Bojanu Kontiču. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani poslanke in poslanci! Pozdravljeni pri obravnavi sprememb predloga zakona, ki bo pravzaprav odpravil pomanjkljivosti, ki jih ljudje v življenju čutijo in z njimi živijo. Do teh sprememb je prišlo zaradi tega, ker so nas ljudje opozarjali, da imajo velike težave pri odpravljanju arhitektonskih ovir, ki jih imajo v večstanovanjskih enotah, ki predstavljajo za njih pravzaprav zelo veliko oviro, ker ne morejo normalno dostopati do svojih stanovanj, onemogočeni pa so pri vgradnji dvigal oziroma odpravi teh arhitektonskih ovir. Danes je situacija takšna, da je potrebno za posege v stavbo, kjer potrebujemo gradbeno dovoljenje, 100 % soglasje vseh lastnikov, vseh etažnih lastnikov. Dogaja pa se, da nekateri v teh stavbah ne želijo oziroma ne sodelujejo pri tem, da bi vgradnjo dvigala dejansko tudi dosegli. Včasih gre zgolj za nagajanje, velikokrat gre pa za to, da iz bojazni pred velikimi finančnimi obveznostmi pravzaprav ne želijo sodelovati. Tisti, ki so želeli spremembe in vgraditi dvigala, so se znašli pred oviro, ki je bila za njih nepremostljiva. Zato je na mojo pobudo Državni svet začel obravnavo in tudi pripravil predlog sprememb zakona, s katerim bi omogočili, da zadošča 50 % etažnih lastnikov, zato da se lahko vgradi dvigalo v te stanovanjske objekte, ki so pravzaprav starejšega datuma in praviloma so pritličje plus štiri nadstropja. Zgodilo se je potem v obravnavi to, kar se je zgodilo – Vlada je vztrajala pri sistemski rešitvi in svojo podporo pogojevala z višjim kvorumom. Zakonodajno-pravna služba je opozorila na nekatere pomanjkljivosti, ki smo jih v predlogu sprememb imeli. Na tem mestu se seveda zahvaljujem Poslanski skupini Socialnih demokratov, predvsem sekretarju gospodu Miru Pretnarju, za uskladitvene amandmaje. Z njimi smo dosegli soglasje, ki se je izkazalo na Odboru za infrastrukturo, kjer je brez glasu proti bil sprejet amandma in tudi potem sprememba člena v celoti. Spremembe so torej v tem, da smo dvignili kvorum na 75 %, da smo zagotovili pravno varnost za vse tiste, ki ne želijo v projektu sodelovati, torej lahko v nepravdnem postopku izpodbijajo to odločitev zaradi pretirane finančne obremenitve ali pa zaradi posega v njihovo lastninsko pravico. Sodišče potem odloči. Seveda pa, če ostali etažni lastniki, ki so glasovali za to, da se dvigalo vgradi ali odpravi ovira za gibalno ovirane ljudi, stanovalce, lastnike teh stanovanj, je možno, da prevzamejo finančno izvedbo na svoja pleča, potem sodišče ne more sprejeti sklepa, da zaradi dodatnih finančnih obveznosti razveljavi sklep o izgradnji oziroma vgradnji dvigala. In pa seveda, dodatno smo pojasnili, kaj pomenijo arhitektonske ovire, torej mehanske dvižne naprave, stavbno pohištvo in pa, v našem primeru, predvsem dvigalo. Vse to je bilo s pomočjo amandmaja usklajeno, odpravljene pomanjkljivosti in doseženo soglasje tudi s strani pristojnega ministrstva, tako da je v tem trenutku zakon, ki je pred vami, usklajen. Kot vidim, tudi ni bil amandmiran. In vas resnično prosim, da podprete to spremembo zakona in omogočite ljudem, da v realnem življenju odpravljajo pomanjkljivosti, ki jih v tem trenutku pravzaprav bremenijo. Jaz se vam seveda za pozornost in za ugoden rezultat glasovanja že vnaprej zahvaljujem.
Hvala lepa. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku Edvardu Pauliču. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, kolegice in kolegi! Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor je na 12. seji dne 10. 9. 2019 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o dopolnitvah Stanovanjskega zakona, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo po skrajšanem postopku predložil Državni svet. V poslovniškem roku so bili vloženi amandmaji Poslanske skupine SD k 1. in 3. členu, ter sprememba amandmaja k 1. členu in pa Poslanske skupine SDS k 1. členu. Dopolnilno obrazložitev je podal predstavnik Državnega sveta in, podobno kot danes, predstavil bistvene poudarke njihovega predloga. Predstavnik Ministrstva za okolje in prostor je uvodoma poudaril, da je v normativnem delovnem programu Vlade za leto 2019 že predvideno sprejetje novega stanovanjskega zakona, ki bo vseboval tudi sistemske spremembe glede odstotka potrebnih soglasij za izvedbo različnih posegov. Izpostavil je, da pristojno ministrstvo na načelni ravni torej soglaša z idejo o znižanju potrebnih soglasij za gradbene posege, pri katerih je potrebno pridobiti gradbeno dovoljenje. Ocenil je, da bi nižanje soglasij z obstoječih 100 %, na predlaganih 50 % etažnih lastnikov, pomenilo prevelik poseg v zasebno lastnino. Ravno tako bi bilo nujno potrebno natančno opredeliti pojem arhitektonskih ovir, preglasovanim etažnim lastnikom pa bi bilo potrebno zagotoviti pravno varstvo. Na podlagi navedenega bi Vlada podprla predlog zakona, če se delež potrebnih soglasij poviša na 75 %. Zakonodajno-pravna služba je opozorila, da bi kazalo ponovno proučiti potrebno večino za sprejem odločitve in predlagano ureditev dodatno utemeljiti z vidika testa sorazmernosti. Poleg tega je podala določene pripombe h konkretnim členom, in sicer glede opredelitve arhitektonskih ovir in začetka uveljavitve zakona. V krajši razpravi članic in članov odbora so vsi razpravljavci izrazili podporo predlogu zakona. Ob tem so nekateri izrazili bojazen, da kompromisna rešitev, ki predvideva dvig deleža soglasij iz prvotno predlaganih 50 % na več kot 75 % etažnih lastnikov po solastniških deležih, ne bo dosegla intence predloga zakona. Problematika vgradnje dvigal je pereča zlasti v večstanovanjskih stavbah z največ štirimi nadstropji, kjer pa bo ob morebitnem nasprotovanju lastnikov zlasti v pritličju in v prvem nadstropju tudi predviden tričetrtinski delež soglasij zelo težko doseči. Po drugi strani pa so nekateri opozorili, da je kljub temu pomembno poskrbeti za ustrezno pravno varstvo preglasovanih etažnih lastnikov. Čeprav pogosto v takšnih primerih lastniki stanovanj ne dajo soglasja zgolj zaradi lastnih ozkih interesov, ker sami dvigala ne potrebujejo, pa v marsikaterem primeru ne dajo soglasja zaradi slabšega socialnega stanja, ker takšnih gradenj niso sposobni sofinancirati. Po razpravi je odbor sprejel amandma Poslanske skupine SD k 1. in 3. členu in nato v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval še o vseh členih predloga skupaj in jih sprejel.
Hvala lepa. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade Alešu Prijonu, državnemu sekretarju na Ministrstvu za okolje in prostor. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani poslanke in poslanci, lepo pozdravljeni! Danes obravnavamo dopolnjen predlog zakona o dopolnitvah Stanovanjskega zakona, s katerim bi se posebej opredelilo potrebna soglasja pri sprejemanju odločitev o gradbenih posegih in izboljšavah na večstanovanjskih stavbah, ki so povezani z odpravo arhitektonskih ovir in je zadnje treba pridobiti gradbeno dovoljenje. Predlagano soglasje več kot treh četrtin etažnih lastnikov po solastniških deležih. Znižanje zahtevanih soglasij bi po mnenju predlagatelja novele olajšalo sprejetje odločitev o gradbenih delih in izboljšavah, kadar gre za gradbene posege, ki zadevajo odpravo arhitektonskih ovir. Vlada obravnavani predlog podpira, saj ocenjuje, da bo predlagano rešitev olajšala izvedbo potrebnih investicij za zagotovitev neoviranega dostopa in uporabe večstanovanjskih stavb. Znižanje potrebnih soglasij za izvedbo gradbenih del in izboljšav za odstranitev arhitektonskih ovir na več kot 75 % etažnih lastnikov po solastniških deležih je skladno s predvidenimi določbami novega stanovanjskega zakona, katerega sprejetje je v normativnem delovnem programu Vlade Republike Slovenije za leto 2019. S predlagano novelo se vpeljuje ustrezno pravno varstvo pri glasovanjih etažnih lastnikov, ki imajo možnost izpodbijanja sklepa odločitve etažnih lastnikov v nepravdnem postopku. Prav tako je vključen podrobnejši opis odprave arhitektonskih ovir, ki je vezan na zagotovitev neoviranega dostopa in uporabe stavbe, terminološko pa je usklajen z gradbeno zakonodajo. Tukaj bi dodal samo še to, da so trenutno v postopku spremembe in dopolnitve Gradbenega zakona, kjer predlagamo, da se za vgradnjo notranjih dvigal za funkcionalno ovirane predlaga 50 % soglasje etažnih lastnikov, in za tako vgradnjo ne bo potrebno gradbeno dovoljenje, le izjava odgovornega inženirja, da je objekt varen. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališča poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov nam bo predstavil Aleksander Reberšek. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, poslanke in poslanci! Predlog zakona o dopolnitvah Stanovanjskega zakona prinaša spremembe 29. člena Stanovanjskega zakona, ki določa, da je za vse gradbene posege v večstanovanjskih stavbah, za katere je potrebno pridobiti gradbeno dovoljenje, potrebno soglasje vseh etažnih lastnikov. Po predlogu spremembe zakona bi odločitev za izvedbo gradbenih posegov za odpravo arhitekturnih ovir, na primer izgradnja dvigala, lahko sprejeli etažni lastniki, ki imajo več kot tri četrtine solastniških deležev. Na ta način bi se omogočila izgradnja dvigal v večstanovanjskih stavbah, kjer izvedbi največkrat niso naklonjeni stanovalci v pritličju in zato prilagoditev stavb, potrebna gibalno oviranim oseb, starejšim in družinam z otroki, ni možna. Gre torej za resen problem, ki onemogoča izvedbo investicij in modernizacijo stavb. Največji problem so stanovanjski bloki, zgrajeni za časa Jugoslavije, ko takratni standardi še niso predpisovali izgradnje dvigal ali jih tehnično sploh še niso vgrajevali. V Poslanski skupini Nova Slovenija – krščanski demokrati zakon podpiramo, saj izboljšuje obstoječe stanje. Je pa problem, da je 75 % soglasje vseh solastnikov za odpravo arhitektonskih ovir dokaj velik delež in obstaja velika verjetnost, da se v praksi še vedno veliko investicij ne bo dalo izvesti.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek bo predstavil Marko Bandelli. Izvolite.
Spoštovani poslanke in poslanke, spoštovani predsedujoči! Stanovanjski zakon, sprejet leta 2003, se je do danes spreminjal in dopolnjeval trikrat, vendar pa intenzivna individualizacija in nova družbena realnost zahteva konkretnejše spremembe. Novela zakona iz leta 2008 na podlagi 29. člena za posle, ki presegajo okvir rednega upravljanja večstanovanjskih stavb, predvideva soglasje etažnih lastnikov z več kakor tri četrtine solastniških deležev, medtem ko je bilo prej nujno soglasje vseh etažnih lastnikov. Danes imamo na mizi Predlog zakona o dopolnitvah Stanovanjskega zakona, ki ga je predlagal Državni svet in zasleduje cilj univerzalne dostopnosti večstanovanjskih stavb. Spremembe se tokrat vežejo na drugi odstavek že omenjenega 29. člena zakona. Ravno določba drugega odstavka 29. člena etažnim lastnikom povzroča precejšnje težave. V primerih gradbenih del in izboljšav, za katere je potrebno pridobiti gradbeno dovoljenje in soglasje vseh etažnih lastnikov, namreč močno otežuje odpravo arhitektonskih ovir. To osebam z manjšo gibalno sposobnostjo oziroma funkcionalno oviranim osebam izredno otežuje dostop do lastnih stanovanj. Vgradnja dvigal je predvsem v starejših večstanovanjskih stavbah nujna, saj zlasti starejšim omogoča, da so dlje časa neodvisni od pomoči drugih, s čimer zasledujejo tudi cilj dolgotrajne oskrbe. Predlog zakona gre v smer urejanja razmer za vzpostavitev optimalnega sožitja med stanovalci. Danes med stanovalci vedno pogosteje prihaja do različnih konfliktov, predvsem zaradi večnamenske uporabe prostora, katere del stanovalcev pogosto ne odobrava. Treba se je tudi zavedati, da je med etažnimi lastniki vedno več tistih, ki jim je vseeno za vzdrževanje bloka, tistih, ki za vsako ceno onemogočajo projekte in aktivnosti za dobrobit vseh lastnikov. Prav zato je znižana zahteva za sprejem odločitev, ki predvsem starejšim populacijam olajša bivanje, vsekakor dobrodošel in ustrezen ukrep. Skupni prostori v večstanovanjski stavbi so solastnina etažnih lastnikov posameznih delov, pri čemer je taka solastnina neločljivo vezana z lastnino posameznega dela. Lastniki stanovanj so tako avtomatično tudi lastniki skupnih delov zgradbe, zato je treba spremembe odstotkov glede potrebnih soglasij za izvedbo poslov, ki presegajo okvir rednega upravljanja, tehnično določiti. V Poslanski skupini SAB pozdravljamo vsakršne sistemske rešitve, ki državljanom in državljankam v tretjem življenjskem obdobju zagotavljajo varno in dostojno življenje. Odstranjevanje arhitektonskih ovir ne izboljšuje življenje le starejšim in invalidom, vendar pa je treba rešitev ponuditi predvsem tej družbeni skupini, ki se pri nas iz leta v leto povečuje. Starejši ljudje se srečujejo z oviranostjo na vsakem koraku življenja, zato podpora pri temeljnih dnevnih aktivnosti ne samo le zaželena, temveč tudi nujno potrebna. V Poslanski skupini SAB pozdravljamo znižanje zahtevane večine soglasij etažnih lastnikov za odpravo arhitektonskih ovir. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil Ivan Hršak. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovani državni sekretar s sodelavci! Spoštovani kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Desus smo vedno veseli, kadar smo vse poslanske skupine trenutne sestave Državnega zbora tako enotne, kot smo pri tem predlogu novele Stanovanjskega zakona. Predlog je bil namreč na seji matičnega delovnega telesa sprejet brez glasu proti. To nakazuje, da smo vsi skupaj prepoznali potrebo, da se novela čim prej sprejme in da se ne čaka na sistemsko rešitev, na katero se bo navkljub trudu pristojnega ministrstva čakalo še kar nekaj časa. Vsem nam je skupna tudi želja, da se na področju investicij v večstanovanjske objekte olajša izvajanje projektov, predvsem tistih, ki so namenjeni za odpravo ovir starejšim in mlajšim ljudem, ki imajo zaradi takšnih ali drugačnih vzrokov oteženo gibanje in bi želeli, da se tudi v njihovi večstanovanjski hiši zgradi, na primer, dvigalo, ki jim bo omogočilo, da bodo lažje odšli po nujnih opravkih, ki so jim zdaj pogosto oteženi oziroma celo onemogočeni. Predlog novele torej temelji na ideji, da se zmanjša višina potrebnega soglasja etažnih lastnikov za gradbena dela in izboljšave v večstanovanjskih stavbah, za katere je treba pridobiti gradbeno dovoljenje. Po veljavnem zakonu je namreč potrebno za take posege doseči soglasje vseh etažnih lastnikov, kar je pogosto ustavilo investicijo, saj se je velikokrat zgodilo, da potrebnega soglasja ni bilo mogoče doseči zaradi različnih vzrokov. Ni šlo vedno samo za nagajanje, pogosto, in tega je vedno več, si ljudje enostavno ne morejo privoščiti plačila svojega deleža, saj že tako ali tako težko preživijo iz meseca v mesec. Predlog novele torej po sprejemu amandmajev na seji matičnega delovnega telesa znižuje zahtevano večino za sprejem tovrstnih odločitev, če gre za gradbene posege, za odpravo arhitektonskih ovir iz 100 % na 75 % oziroma tri četrtine. S tem se po naši oceni, poslanske skupine, v večji meri zaščiti tudi poseg v lastninsko pravico in omogoča pravno varstvo etažnih lastnikov. Seveda bomo poslanci Poslanske skupine Desusa predlog novele podprli, vseeno pa bi želeli na tem mestu še enkrat poudariti, da ne smemo enačiti ljudi, ki si ne morejo privoščiti dodatnega stroška, ki ga takšna investicija predstavlja, ter tistih, ki namenoma ne dajo soglasja. Zato upamo, da bo pravno varstvo, ki bo po sprejemu predloga novele jasno zapisano v besedilu zakona, takim ljudem pomagalo, da se zaradi dobrih namenov ostalih ne bodo znašli v še večji socialni stiski. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Dušan Šiško. Izvolite.
Lep pozdrav vsem skupaj! Namen po dopolnitvi Stanovanjskega zakona je dober, in sicer gre za zagotovitev takšnega stanja večstanovanjskih stavb, da bo zagotovljena njihova normalna uporaba za vse. Navedbe Vlade, da predlagana novela ne ureja sistemsko tega področja in da bodo v letošnjem letu slednje uredila sama, po našem mnenju niso realne. Zakaj? Poznamo večje število direktiv, za katere je potekel rok za interpelacijo, za kar smo že dobili opomine s strani Evrope. Trditvam vladne strani, da bo sistemsko uredila Stanovanjski zakon, ne verjamemo, saj so na oblasti že več kot eno leto, pa sprememb še ni. Stanovanjska politika se je vrsto let zanemarjala. Gre za novelo, katera zaobjame veliko populacijo in državljanov in rešuje težave marsikaterega, bodisi etažnega lastnika bodisi uporabnika stanovanja. To novelo bomo podprli iz razloga, ker se bo pomagalo predvsem gibalno oviranim osebam, starejši populaciji, mladim družinam in še komu. Trenutno veljaven predpis, ki določa soglasje vseh etažnih lastnikov, če gre za arhitektonsko spremembo, za katero je potrebno gradbeno dovoljenje, je neživljenjski. Potrebno je zasledovati cilj funkcionalne prilagoditve stanovanj, ki se se izkazuje predvsem skozi socialno funkcijo lastništva nepremičnine – slednje je določeno tudi v 67. členu Ustave Republike Slovenije –, da lahko v praksi sploh zaživi predpisana socialna funkcija lastnine, in sicer s funkcionalnostjo stanovanj, je neživljenjsko, da trenutno veljavni zakon predpisuje soglasje vseh etažnih lastnikov, in sicer za odpravo arhitektonskih ovir. Stanovanjska politika se je vrsto let zanemarjala in prav je, da je Državni svet prevzel pobudo in predložil v obravnavo dopolnitve Stanovanjskega zakona. Upam, da je s svojo aktivnostjo predramil tudi Vlado, vsaj na odboru je bilo tako videti pri glasovanju. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke smo na terenu med etažnimi lastniki zaznali težave, in sicer glede predpisanega soglasja vseh etažnih lastnikov. S tem mislim predvsem na financiranje izvedbe fasad na večstanovanjskih objektih in dvigal in drugih zadev. Zato bomo vsako spremembo, ki bo omogočala reševanje življenjskih težav, tudi v bodoče podprli. Predlagana sprememba, in sicer po zagotovljeni tričetrtinski večini solastniških deležev za izvedbo gradbenih del, ki pomenijo odpravo arhitektonskih ovir, je dobra, zato bomo v Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke zakon podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil Marijan Pojbič. Izvolite.
Spoštovani! Vsakdo, ki je kdaj živel v večstanovanjskem objektu, se je že srečal z razpravami o skupnih investicijah v objektu, toda zelo pogosto so tovrstne razprave sprevržejo v velika nesoglasja in posledično v zastoje nujnih investicij. Temu botruje tudi aktualna zakonodaja, ki za sprejem odločitev o gradbenih delih in izboljšavah, za katere je treba pridobiti gradbeno dovoljenje, določa soglasje vseh etažnih lastnikov. Lastnikom v pritličju razumljivo ni prioriteta poprave strehe ali gradnja dvigala, tistim v višjih nadstropjih je morda odveč sanacija kleti. To pri posegih, ki odpravljajo arhitektonske ovire mora imeti v mislih predvsem dvig kakovosti bivanja invalidom, starejšim bolnikom, poškodovanim pa tudi družinam z majhnimi otroci. Tudi tisti, ki v danem trenutku nasprotuje investiciji, bodo morda po sili razmer kdaj uporabniki nove infrastrukture. Obstajajo seveda opravičljivi razlogi, zaradi katerih nekdo ne more sofinancirati investicije in zanj mora biti zagotovljeno pravno varstvo. Predlog zakona Državnega sveta, ki je bil na odboru dopolnjen tako, da bo po novem potrebno tričetrtinsko soglasje etažnih lastnikov za odpravo arhitektonskih ovir, v Slovenski demokratski stranki podpiramo. V Slovenski demokratski bomo predlog zakona podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca bo predstavila Lidija Divjak Mirnik. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, predstavniki Vlade, spoštovani kolegice in kolegi, lep pozdrav! Novela zakona, ki jo predlaga Državni svet, je usmerjena v prenovo tistega dela vsebine zakona, ki obravnava oziroma določa razmerja med solastniki večstanovanjskih stavb v povezavi s fizičnimi posege v stavbe, ki presegajo redna vzdrževalna dela in za katera je potrebno pridobiti gradbeno dovoljenje. Veljavni zakon in gradbena zakonodaja namreč eksplicitno določata, da se morajo z gradbenimi posegi in z izboljšavami, za katere je potrebno pridobiti gradbeno dovoljenje, strinjati seveda vsi lastniki stanovanj, kar dostikrat onemogoča nove investicije. Navedena določa se je v praksi velikokrat izkazala kot neizvedljiva, saj se določeni sostanovalci v tako imenovanih blokih iz upravičenih ali pa neupravičenih razlogov s tovrstnimi posegi seveda niso strinjali in na ta način svojega soglasja tudi zato niso dali. Državni svet je v noveli zakona tako predlagal, da bi odločitev o investiciji, ki bi odpravila arhitektonske ovire, sprejeli tudi stanovalci, ki imajo več kot 50 % lastniških deležev, ne glede na to, ali je za predmetno investicijo potrebno gradbeno dovoljenje ali pa ne. Vlada Republike Slovenije ter Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora sta po pregledu gradiva podali mnenje, da bi zmanjševanje lastniških deležev ne več kot 50 % tudi v primeru investicij, katerih izvedba ni možna brez gradbenega dovoljenja, pomenilo prevelik poseg v uživanje osebne lastnine preglasovanih lastnikov. Tudi v Poslanski skupini LMŠ, ko smo zadevo obravnavali v svoji poslanski skupini, smo imeli zelo podobne pomisleke pravzaprav. Zato je Vlada Republike Slovenije v svojem mnenju predlagala ter pozvala, naj v predlogu zakona predviden delež potrebnih soglasij opredelimo oziroma opredelijo na več kot 75 % etažnih lastnikov po lastninskih deležih, z dodatno določbo pa naj hkrati tudi zagotovijo ustrezno pravno varstvo preglasovanih etažnih lastnikov in natančno opredelijo pojem arhitektonskih ovir. Matično delovno telo je potem na svoji redni seji upoštevalo ta predlog in z amandmajem potrdilo mnenje Vlade ter Zakonodajno-pravne službe. Na ta način smo potem prišli do teh 75 %. V Poslanski skupini Liste Marjana Šarca bomo zato tudi predlog novele zakona potrdili, saj se zavedamo, da med ključne sestavine kvalitetnega bivalnega okolja sodi tudi univerzalna dostopnost do bivalnega prostora, ki je velikokrat omejena prav na področje večstanovanjskih objektov in se odraža v neustreznosti dostopov do stanovanj v višjih nadstropjih. To predvsem velja za starejše ljudi, za invalide in pa seveda tudi za mlade družine z vozički. Predlagana novela bo tako poenostavila upravne postopke, na podlagi katerih bodo stanovalci večstanovanjskih stavb premostili vse tiste arhitektonske ovire, ki slabšajo kvaliteto bivanja v njihovem življenju. Tudi iz tega razloga bomo v Listi Marjana Šarca predlog zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil Soniboj Knežak. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Predstavniki ministrstva, spoštovani kolegice, kolegi! Novela Stanovanjskega zakona je na poslanske klopi prišla na predlog oziroma pobudo Državnega sveta Republike Slovenije. Predlagani zakon prinaša rešitve, ki bodo olajšale življenje in bivanje mnogim stanovalcem večstanovanjskih stavb, kar Socialni demokrati pozdravljamo in podpiramo. Že vrsto let lahko v javnosti zasledimo, kako se stanovalci večstanovanjskih stavb srečujejo s problematiko, povezano z izboljšanjem oziroma olajšanjem dostopa do stavb ter nezmožnosti uporabe dvigal v njih. Kot že rečeno, izkušnje kažejo, da je največkrat vgradnja dvigala ali odprava drugih arhitektonskih ovir zavirana zlasti s strani lastnikov, ki nimajo interesa za reševanje tovrstnih težav, bodisi da dvigala ne potrebujejo ali pa jim arhitektonske ovire ne povzročajo težav. Dejstvo je, da je po trenutno veljavni ureditvi za vsako takšno investicijo oziroma poseg potrebno 100-odstotno soglasje lastnikov, kar pa je v praksi, zaradi različnih razlogov najpogosteje nemogoče pridobiti. Govorimo torej o izboljšavah, kot so klančine, dvigala in druga oprema, ki olajšajo stanovalkam in stanovalcem njihov vsakdanjik. Predlagatelji v svoji zakonski noveli zasledujejo cilj, da se etažnim lastnikom olajša sprejemanje odločitev o gradbenih delih in izboljšavah, kadar gre za gradbene posege za odpravo arhitektonskih ovir. Predlagatelji so prvotno predlagali rešitev, da bi lahko odločitev za odpravo arhitektonskih ovir sprejeli etažni lastniki, ki imajo več kot polovico solastniških deležev v večstanovanjski stavbi. Vlada in Zakonodajno-pravna služba sta v svojih mnenjih izpostavili, da je predlagana rešitev vprašljiva, ker dokaj močno posega v lastninsko pravico etažnih lastnikov, ki se z odločitvijo večine ne bi strinjali, obenem pa jim ne bi bilo zagotovljeno pravno varstvo zoper sprejeto odločitev večine etažnih lastnikov. V Poslanski skupini Socialnih demokratov smo zato vložili amandma, ki je polovični delež etažnih lastnikov zvišal na večinski delež 75 % in obenem zagotovil pravno varstvo etažnih lastnikov, ki se z večinsko odločitvijo etažnih lastnikov ne strinjajo. Takšna rešitev je življenjska in uravnotežena, saj po eni strani ob zadostnem soglasju etažnih lastnikov omogoča sprejemanje odločitev, po drugi strani pa nudi tudi ustrezno pravno varstvo zoper sprejeto odločitev večine. Odprava arhitektonskih ovir, kot so gradnja dvigal, klančin, ograj in podobno, izboljšuje kakovost bivanja vsem stanovalcem stavbe in zagotavlja univerzalno dostopnost okolice. Starejši, invalidi, dolgotrajno bolni pa tudi mlade družine z majhnimi otroki bodo poslej lažje dostopali in uporabljali večstanovanjske stavbe. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo novelo zakona podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavil Jani Möderndorfer. Izvolite.
Dober dan vsem skupaj. Naj tako na začetku povem, da smo bili v Stranki modernega centra v bistvu izredno zadovoljni z predlogom Državnega sveta, malo manj zadovoljni pa s samo spremembo amandmaja iz 50 % na 75 %, vendar smo jo sprejeli in bomo tudi predlog zakona oziroma spremembe podprli. Vendar naj obrazložim, kaj nas je pravzaprav vodilo k temu, da je to nezadovoljstvo seveda izraženo tudi danes tukaj pred spoštovanim zborom. Namreč, če je lastninska pravica pravica, ki je z ustavo zelo jasno določena, je tudi pravica vseh tistih, ki lastnino imajo, da se seveda odločajo, da spreminjajo arhitektonske ovire, še posebej takrat, ko imajo takšne ali drugačne težave, da težko dostopajo do svoje lastnine. Malo manj zadovoljni smo bili predvsem z obrazložitvijo in različnimi argumentacijami, da je ena od temeljnih človekovih pravic odločati o lastnini in da, kadar gre za večstanovanjsko hišo, kadar gre za več lastnikov, da se ta stopnja človekove pravice mora izraziti v 75 %. Človekove pravice se ne da deliti v procente. Človekova pravica – ali jo imaš ali je pa nimaš, samo to dvoje obstaja. Če bi temu res bilo tako, potem je ena od temeljnih pravic v demokratični družbi, ko gremo na volitve, potem bi bila to dvotretjinska večina, ki bi bila edina in zveličavna in pravična, ki bi povedala, kdo je pravzaprav izvoljen v Državni zbor oziroma na kakršnokoli drugo funkcijo, če gre za imenovanje. In enako velja tudi za vse ostale človekove pravice. Si predstavljate, da imate človekovo pravico do samoodločbe ali pa do samoopredelitve, ki se zopet meri v procentih? Ta sorazmernost in argumentacija sorazmernosti seveda preprosto ne pije čiste vode. Razumemo in sprejemamo, da imajo ljudje tudi, kadar imajo lastninsko pravico, lahko tudi finančne težave in da težje in, bom rekel, na nek način ni enostavno pristopiti k neki spremembi, za katero je večina. Vendar arhitektonska ovira, če govorimo v tem primeru in vemo, zakaj je takšen predlog bil predlagan, gre samo za dvigala, gre za klančine in vse tiste ovire, ki bi ljudem, ki težje dostopajo do lastnine, to lažje omogočile, je to seveda ena od tistih pravic, ki ne nastane samo s starostjo ali z invalidnostjo, to je nenazadnje tudi civilizacijska pridobitev v 21. stoletju, da vsak človek, kadar dostopa, da ima enostavnejši način. Nenazadnje, lahko smo stari 20 let pa samo zbolimo in imamo eno leto težjo možnost dostopati do svoje lastnine ali do svojega stanovanja. Lahko gre za ljudi, ki doživijo prometno nesrečo, lahko gre za karkoli drugega. In kar je najbolj pomembno, ta problem v glavnem nastaja v večstanovanjskih hišah do 4. nadstropja, ker se v prejšnjem sistemu dvigal v takšnih stanovanjskih enotah sploh ni gradilo. Marsikje, ko bo ta pravica uveljavljena, tudi s spremembo na 75 %, bo to še vedno ostal problem, pa ne zaradi finančnih problemov, vendar zaradi spomeniškega varstva ali pa zato, ker se preprosto fizično to sploh ne bo dalo izvesti, ne zunanjega ne notranjega dvigala. V Stranki Modernega centra bomo to podprli. Bomo pa seveda budno spremljali novelo Stanovanjskega zakona, ki bo kmalu prišel v javno razpravo in poskušali popraviti napako in s svojimi argumenti prepričati vse nas skupaj, da je dovolj 51 %. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavil Željko Cigler. Izvolite.
Spoštovani! V Levici podpiramo predlagano spremembo Stanovanjskega zakona, to je 29. člena, o čemer zdaj vseskozi govorimo, ki delež soglasij etažnih lastnikov za posamezne posege v večstanovanjske hiše spušča nad 75 % etažnih lastnikov, zlasti pri odpravljanju arhitektonskih ovir, to se pravi, da se lahko zagotovi normalna uporaba oziroma dostopnost stanovanj tako za starejše, obolele, mlade družine, invalide oziroma tistim, ki k vsem tem ljudem pridejo in jim nudijo različne vrste pomoči. Skratka, podpiramo to, da tistim, ki imajo stanovanja, se zagotovi dostop do njihovega stanovanja. Ob tem bi rad tudi jaz izpostavil, da smo v Levici dobili dosti pripomb, ki jih je potrebno upoštevati v spremembah Stanovanjskega zakona. En podatek je jasen tudi v Sloveniji – 60 % stanovanj je starejših od 40 let tudi pri nas. Vsa ta stanovanja oziroma poslopja, v katerih so, so potrebna obnove, od streh, fasad, energetskih fasad, ki se sedaj delajo, do odpravljanje arhitektonskih ovir in še bi lahko naštevali, vendar lastniki stanovanj so v zelo velikem delu finančno ne preveč bogati oziroma socialno šibki. In tukaj bo potrebno za njihove deleže, ko bo šlo za urejanje teh problemov, ki sem jih sedaj navedel, gradbenih, investicijskih, zagotoviti sredstva. Tukaj bodo verjetno potrebni določeni javnofinančni viri. O tem je treba razmisliti, ker ta problem, na katerega so pred menoj že predhodnice in predhodniki opozarjali, bo močno izstopil. Drugič, rad bi pa še to povedal, v Levici izpostavljamo, da govorimo o dostopnosti do stanovanja za tiste, ki stanovanje imajo. Kaj pa tisti, ki ga nimajo? Kje pa je ta dostop zagotovljen? Ta enotnost, ki sedaj danes govori ob spremembah vseh poslanskih skupin pri 29. Členu, mora biti zagotovljena tudi takrat, ko bomo spreminjali zakon v celoti, ko bomo govorili o tem, da je potrebno povečati delež bruto družbenega proizvoda, ki ga namenjamo zato, da povečamo fond javnih najemnih stanovanj, neprofitnih, da povečamo fond stanovanj za študente, ki študirajo pa se nimajo kje nastaniti in da povečamo fond za starejše ljudi oziroma domove upokojencev. Za to bo pač potrebno sprejeti poleg tega tudi ukrep, ki bo zagotavljal sredstva za to, in to je sigurno to, na kar Levica vseskozi opozarja – sprememba davčne zakonodaje, ki sredstva pobere s strani kapitala in premoženja. Iz teh sredstev se potem seveda zagotavlja tudi subvencioniranje funkcionalnih stroškov ljudi, ki bivajo v teh stanovanjih, ker večin prebivalstva v Sloveniji živi na nivoju povprečne plače oziroma krepko pod tem povprečjem, na pragu revščine ali celo pod pragom revščine. Vsem tem je treba zagotoviti normalne pogoje bivanja, se pravi dostopno stanovanje. Nenazadnje to je politika tudi na Dunaju, ki jo uspešno zagotavljajo, kjer je geslo Stanovanje za vsakega. Ne vem, zakaj ne bi za spremembo Stanovanjskega zakona to dosegli tudi v Sloveniji na ustrezen finančni in sistemski način. V Levici predlog spremembe Stanovanjskega zakona podpiramo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu z časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 11. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA TRETJO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVAH ZAKONA O SKUPNOSTI ŠTUDENTOV V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 25. poslank in poslancev s prvopodpisanim Danijelom Krivcem. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja Žanu Mahniču. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Spoštovani sekretar, kolegice in kolegi! Ne vem sploh, kaj še reči že v tretje, ko to obravnavamo, ker je bilo že praktično vse povedano. Zakon, ki smo ga pripravili v Slovenski demokratski mladini, v podmladku naše stranke, in ga potem za dobro študentk in študentov, hvala za pripravljenost predvsem poslanskima skupinama LMŠ in SD oziroma državnemu sekretarju, da smo uskladili tudi s koalicijo amandma in zakon privedli do neke točke, ki je sprejemljiv za vse poslanke in poslance, kakor je bilo rečeno v drugem branju. Upam, da se stališče ni spremenilo, da se danes v okviru glasovanj ta zakon tudi potrdi, kajti priča smo bili številnim zgodbam leta in leta, vse odkar je ta zakon bil sprejet. Ta popravek, ki smo ga pripravili, seveda ni idealen, ne bo rešil vsega, vendar pa je prvi korak k temu, da lahko rečemo, da se bo denar študentk in študentkov, dijakinj in dijakov, se pravi vseh tistih, ki se poslužujejo študentskega dela, dela preko študentske napotnice, vseh tistih, za katere je članstvo v študentskih organizacijah obvezno in plačujejo članarino, porabljal bistveno bolj transparentno. To je tudi namen. Kajti vemo, da so se dogajale številne nepravilnost, kraje študentskega denarja, izgube študentskega denarja, poslovanje, ki si ga ne bi privoščila niti državna podjetja, ki še tako razmetavajo z denarjem, kjer se krade vse povprek, ampak treba je nekje začeti. In menim, da je ta novela dober nastavek, da se lahko nekoč v prihodnosti tudi začnemo pogovarjati, kakšno obliko študentskega organiziranja si želimo v Republiki Sloveniji, ali bo še naprej to monopol ene organizacije ali bo šlo v spremembo. Sam osebno menim, da nikogar ne moreš prisiliti, da je članstvo nekje obvezno. Tudi pri zbornicah imamo različno, nekje je obvezno, nekje ni obvezno. Govorili so, kako bo ena od zbornic propadla, če članstvo ne bo več obvezno. Pa se je izkazalo, da temu ni tako. Je pa res, da ko finance niso več tako samoumevne, kot so nekoč bile, se organizacija začne obnašati drugače v smislu, da drugače troši finance, da si drugače prizadeva, da dobi te finance. Je povsem drugače, kot če ti nekaj pade z neba, beri iz prisilnega članstva oziroma iz državnega proračuna, če želite, ali iz naslova študentskega dela oziroma drugih oblik. Seveda se tudi program potem prilagaja temu primerno. To je dobro tako za Študentsko organizacijo Slovenije kot tudi za vse tiste, ki delajo za to, da se ta denar tukaj nakaplja, bodisi preko študentskega dela bodisi preko projektov, ki jih Študentska organizacija Slovenije lahko dobi na takšen ali drugačen način. Skratka, zavezujemo jih k nekaterim zakonom, Zakon o integriteti in preprečevanju korupcije, javna naročila. Potem dajemo tukaj tudi omejitev plač znotraj Študentske organizacije Slovenije. Seveda bodo sedaj podvržene nadzoru v smislu financ. Mi nismo zato, da se jih nadzira pri programih, kaj lahko delajo in česa ne smejo. Seveda se program nadzira takrat, ko se za določen program dobi finance, se pravi, če ti na razpis nekaj prijaviš, je logično, da se potem kontrolira, ali je bilo vse to, ta program, ki je bil prijavljen za to, da so se dobile neke finance, izveden v takšni meri, kot je bil prijavljen, ali ni bil. S temi, sicer malimi spremembami, ni veliko členov v tej noveli, vendarle prihajamo do nekih večjih sprememb, ki so nek začetek zato, da Študentski organizaciji Slovenije damo neko kredibilnost, da bomo imeli vpogled v to, kako se denar troši, predvsem pa, da se bo ta denar trošil zato, za kar je prvenstveno bil in tudi mora biti še naprej namenjen, to pa je za dobro študentskega organiziranja v Republiki Sloveniji. Upam, da bo danes ta zakon podprt. Že za nazaj in za naprej pa se zahvaljujem vsem, ki ste oziroma smo pri tem sodelovali. Upam, da še kdaj kakšno stvar tako skupaj naredimo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za uvodno predstavitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade dr. Jerneju Štromajerju državnemu sekretarju na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Danes imate pred sabo tretje branje novele Zakona o skupnosti študentov, potem ko je bil na drugem branju sprejet še zadnji amandma in pa zadnja tehnično in pravno urejena verzija zakona, ki ga imate pred sabo v odločanju. Uvodoma naj izrazim res iskreno zadovoljstvo in veselje in zahvalo predlagatelju za zelo konstruktivno in plodno sodelovanje pri pripravi in sami novelaciji tega predloga zakona. Kot veste, si je koalicija že v svojem koalicijskem sporazumu sicer zadala pripravo, preoblikovanje študentskih organizacij kot takšnih v pravne osebe javnega prava. S tem predlogom, ki je prišel s strani opozicije, s katero smo uspeli uskladiti vse amandmaje, tako vsebinske kot tehnične narave, to tudi ustrezno reguliramo. Se pravi, študentske organizacije bodo po tej novi ureditvi pravne osebe javnega prava sui generis, ki pa ohranjajo svojo vsebinsko in organizacijsko avtonomijo in samoupravno naravo. Na to je bilo tudi opozorjeno s strani študentov na Vladnem svetu Republike Slovenije za študentska vprašanja. Verjamem, da s to usklajeno zadnjo verzijo zakona to tudi določamo. Hkrati pa zakon jasno določa pravila igre oziroma zakonske podlage za javno-upravno subjektiviteto študentskih organizacij: Zakon o računovodstvu, v smislu kot se uporablja za javne zavode, zakonsko urejen dostop do informacij javnega značaja, ureditve v skladu z zakonom, ki ureja integriteto in preprečevanje korupcije, zakonska določila, vezana na področje javnih naročil in pa omejitve plač. Kot rečeno, zakon je bil že na drugem branju, če se ne motim, deležen soglasne podpore Državnega zbora. Veseli me, da smo skupaj Vlada, koalicijske poslanske skupine in predlagatelj, ki se mu v tem primeru zahvaljujem, uspeli uskladiti ta predlog zakona, ki po mojem na novo črta in postavlja urejanje skupnosti študentov v Republiki Sloveniji, za katero si lahko samo želimo, da bo še vedno konstruktiven in dober sogovornik in partner državi in študentom, predvsem pa seveda, da bodo njegova pravila igre in način delovanja jasno urejena, da ne bi prihajalo do, recimo temu, takšnih ali drugačnih nepravilnosti. Verjamem, da bo danes zakon z vaše strani dobil ustrezno podporo, za kar se vam vnaprej najlepše zahvaljujem.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališča Poslanske skupine stranke Alenke Bratušek bo predstavil Marko Bandelli. Izvolite.
Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani predsedujoči! Veljavni zakon o skupnosti študentov ureja položaj, delovanje in dejavnosti študentske organizacije Slovenije. Vse od sprejetja leta 1994 ta zakon še ni doživel potrebne in korenite prenove, skladne z družbenimi spremembami zadnjih dvajsetih let. V preteklosti je sicer prišlo do več neuspelih poskusov dopolnitve zakona. Največje razprave o novelaciji pa segajo v leto 2011, ko se je razpravljalo o javnopravni subjektiviteti Študentske organizacije Slovenije. Takrat je Upravno sodišče Republike Slovenije pritrdilo Informacijskemu pooblaščencu in odločilo, da ŠOS je pravna oseba javnega prava. Odločujoči kriterij za takšno opredelitev so način ustanovitve, namen delovanja, način financiranja, izvrševanje javnih pooblastil in način pridobitve statusa člana. Tako gre pri ŠOS in njenih organizacijskih oblikah za organizacijo, ki deluje v javnem interesu. Pomemben element za opredelitev pravne osebe javnega prava je tudi financiranje iz državnega proračuna in proračunov lokalni samoupravnih skupnosti. Argumentu Upravnega sodišča je kasneje v celoti sledilo tudi Vrhovno sodišče. Od leta 2011 naprej smo v vsakem mandatu poslanci vsaj enkrat deležni obravnave te problematike, bodisi na seji delavnega telesa bodisi ob obravnavi Zakona o skupnosti študentov. Tudi v času aktualne vlade ni nič drugače. Poslanska skupina SDS s spremembo omenjenega zakona jasno opredeljuje Študentsko organizacijo kot osebo javnega prava, ki bo odslej podvržena zunanjemu nadzoru poslovanja s strani Računskega sodišča. V poslanski skupini SAB smo že večkrat poudarili, kako pomembna je transparentna poraba javnega denarja, in tudi pri Študentski organizaciji ne bi smelo biti nič drugače. Več kot očitno je, da trenutni nadzorni mehanizmi znotraj študentskih organizacij ne delujejo. Poraba je slabo nadzorovana in dokumentirana, nihče tudi ne ve, na kakšen način študentske organizacije porabljajo javni denar. Na koruptivne prakse porabe javnega denarja ves čas opozarjajo tudi mediji. Da bi nekatera sredstva lahko porabili bolje in smotrneje, priča večletna analiza socialnega položaja študentske populacije Eurostudent 6, ki dokaže, da se kar 38 % naših študentov sooča z velikimi finančnimi težavami. Raziskava posebej poudarja, da imamo nadpovprečno visok delež študentov, ki se preživljajo s štipendijo, a se obenem soočajo s finančnimi problemi. Zato, naj še enkrat poudarim, v Poslanski skupini SAB podpiramo transparentno porabo javnega denarja, zato bomo predlog zakona, ki je pred nami in ki bo to omogočil, tudi podprli. Za konec moram pohvaliti še dialog in sodelovanje prav vseh poslanskih skupin, ki smo ju tekom zakonodajnega postopka dosegli. To se v naši hiši demokracije ne zgodi pogosto. Upam in želim si, da bi za dobro državljanov in državljank večkrat stopili skupaj in presegli nepotrebne delitve na vaše in naše interese. Hvala.
Hvala lepa. Stališča Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil Jurij Lep. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Državni sekretar, kolegice in kolegi! V zvezi s to točko dnevnega reda smo prišli danes do sklepnega dejanja, to je do potrditve besedila predloga novele Zakona o skupnosti študentov, ki je bila že dostikrat povedana, vendar nezaslišano dolgo pričakovana. Študentske organizacije so nedvomno ena izmed ključnih oblik vključevanja mlade populacije v politično sobivanje v državi. Na drugi strani se preko svojih oblik delovanja zavzemajo za uresničevanje in varovanje interesov in potreb študentov na slovenskih fakultetah, akademijah, visokih in višjih strokovnih šolah ter visokošolskih zavodih v tujini. Prizadevajo si za izboljšanje študentskih razmer in možnosti za študij, socialni položaj študentov ter za razvoj obštudijskih in interesnih dejavnosti. Glede na tako pomembno vlogo, ki jo imajo te organizacije, saj vključujejo ter predstavljajo skoraj 100 tisoč študentov in dijakov in upravljajo z večmilijonskimi sredstvi, ki so pridobljena večinoma iz državnega proračuna, proračuna lokalnih skupnosti in iz študentskega dela, je toliko bolj pomembno, da vse organizacijske oblike študentov delujejo odgovorno, gospodarno in transparentno. Vse to pa je možno le, če jih k temu na ustrezen način zavezuje zakonodaja. Danes je pred nami končna verzija besedila zakona, ki ga je sicer vložila samo ena poslanska skupina. Glede na vse sugestije, ki so se oblikovale med minulimi razpravami v Državnem zboru in na matičnem delovnem telesu, se je vsebina zakona v sodelovanju vseh poslanskih skupin ustrezno dogradila. K temu je pripomoglo konstruktivno sodelovanje krovnega ministrstva, Ministrstva za finance, in seveda sodelujočih poslank in poslancev. Opredelitev študentske organizacije kot osebe javnega prava in jasen zapis v samem zakonu je zato nujen. Predvsem je to pomembno zaradi nadzora Računskega sodišča, podvrženosti dostopu do informacij javnega značaja in upoštevanja protikorupcijske zakonodaje ter javnega naročanja. Vse to bo po prepričanju poslancev iz vrst Desusa pripomoglo k temu, da bo poslovanje in delovanje krovne organizacije in vseh njenih organizacijskih oblik transparentno, v interesu študentov in uresničevanja ciljev študentske politike. Bistvenega pomena je tudi izključna namenska raba finančnih sredstev, s katerimi razpolagajo te organizacije, saj ta sredstva pripadajo in so namenjena študentom, ki je v zakonu zagotovljeno z napotilom na uporabo računovodskih predpisov. V Poslanski skupini Desus smo prepričani, da predlagane spremembe in dopolnitve zakona ne posegajo v avtonomijo in samostojnost študentskega organiziranja in delovanja. Bodo pa po naši oceni prispevale k večji odgovornosti pristojnih funkcionarjev, da bodo pri samem poslovanju zasledovali izključen cilj dobrobitnosti za celotno študentsko organizacijo. Tudi nas v Poslanski skupini Desus zelo veseli, da smo ta zakon oziroma to novelo pripravili skupaj na pobudo Slovenske demokratske stranke. Takih vzorov in zaključkov bi moralo biti več. Naši poslanci bomo to novelo soglasno podprli. Hvala.
Hvala, gospod poslanec, za predstavitev poslanskega stališča. Gospod Dušan Šiško v imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Gospod poslanec, beseda je vaša, izvolite.
Spoštovani gospod predsednik, hvala za besedo. Spoštovani vsi prisotni! Začel bi z dejstvom, da je Študentska organizacija Slovenije organizirana po Zakonu o skupnosti študentov že od davnega leta 1994, v katerem si je avtonomno uredila svoje delovanje in nadzor nad porabo finančnih sredstev, kar seveda ni prav. Zakon do sedaj še ni bil noveliran. Sprašujemo se, zakaj ne oziroma kaj so pravi razlogi. Pristojni so verjetno pozabili na papirje, ki so jih odložili globoko pod mizo. Menimo, da je sedaj skrajni čas za dopolnitve Zakona. Pomembno se nam zdi, da pravice v Študentski organizaciji Slovenije pridobijo tudi državljani Republike Slovenije, ki imajo status študenta na tujih visokošolskih zavodih. Študentska organizacija Slovenije je pravna oseba javnega prava s pravicami, obveznostmi in odgovornostmi, ki jih določa ta zakon in njen temeljni akt. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke se nam zdi relevantno, da se izraz pravna oseba javnega prava nanaša izključno na poslovanje in nadzor nad delovanjem študentske organizacije, kot jih določa dotični zakon. Kristalno jasno namreč vidimo, da gre za nenamensko in netransparentno porabo javnih sredstev, saj Študentska organizacija Slovenije in njene organizacijske oblike niso dolžne spoštovati Zakona o javnih naročilih. Resnica je, da se na subtilen način norčujejo iz študentov, njihovih delodajalcev in vseh nas davkoplačevalcev. Se morebiti ne zavedajo, da glavni vir financiranja ŠOS predstavlja marljivih študentov in dijakov, kjer na letni ravni prihodki znašajo okoli 12 milijonov evrov, kar ni malo denarja? S spremembo 3. člena Zakona o skupnosti študentov pa bo sedaj vse drugače. Predpisi glede nadzora nad namensko porabo sredstev so prav tako pomanjkljivi in se ne izvajajo, redke zunanje revizije so prirejene, notranji nadzor izvajajo študentje brez ustreznih kompetenc in še bi lahko našteval vse pomanjkljivosti. Nihče izmed njih pa ni sankcioniran, ker jih verjetno nekdo nad nami ščiti kot kočevske medvede. Seveda vse poteka brez nadzora in brez odgovornosti, čemur ostro nasprotujemo. Če potegnem pod črto, je rezultat vsega skupaj, da vsake toliko časa brez sledi izginejo milijoni, kjer nihče ne ve, kam so šli. Zato je temu treba narediti konec in zadevo urediti na takšen način, kot je treba. Ne morejo pa recimo tudi 35 do 37 let stari študenti opravljati dela preko napotnice oziroma bivati v študentskem domu. Edino pravilno je, da Računsko sodišče revidira pravilnost in smotrnost poslovanja Študentske organizacije Slovenije in njenih organizacijskih oblik ter pravnih oseb, v katerih imajo Študentska organizacija Slovenije ali njene organizacijske oblike prevladujoč vpliv. Nekateri posamezniki imajo celo plačo, ki bi se lahko primerjala s predsednikom Vlade in drugimi direktorji. Rešitev vidimo v tem, da bi plačila zaposlenih morala biti omejena s plačilno lestvico v javnem sektorju za primerljiva dela. Ravno zaradi tega je nujno, da se jim malo pristriže krila ter da zaposleni, poslovodne osebe in člani organov vodenja in nadzora na Študentski organizaciji Slovenije dobijo takšno plačo, da najvišja bruto plača brez dodatka na delovno dobo ne presega dvakratnika povprečne bruto plače v Republiki Sloveniji. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke bomo podprli predlog zakona, ker menimo, da je skrajni čas, da se nekaj premakne v pozitivni smeri po 25 letih.
Hvala, gospod poslanec, za predstavitev stališča vaše poslanke skupine. Gospod Aljaž Kovačič v imenu Poslanske skupine Liste Marjana Šarca. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! S predlogom zakona, ki je pred nami, se po dolgih letih ureja študentsko organiziranje v Republiki Sloveniji. Zakon o skupnosti študentov je bil sprejet leta 1994 in je od takrat nespremenjen. Vsebuje vsega 14 členov, od tega so trije členi prehodne in končne določbe. Predlagatelj novele Zakona o skupnosti študentov je sprva želel urediti zgolj pravno subjektiviteto in nadzor Računskega sodišča nad poslovanjem študentskih organizacij in njenih organizacijskih oblik. V Poslanski skupini Lista Marjana Šarca smo v opravljeni splošni razpravi glasovali za sklep, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo, vendar smo se zavedali, da zgolj opredelitev študentske organizacije za pravne osebe javnega prava in določitev Računskega sodišča kot nadzornega mehanizma ni dovolj. Zato smo si skupaj s predlagatelji prizadevali za dopolnitev predloga zakona na način, da bomo nadzor nad porabo javnih sredstev v študentskih organizacijah učinkovito preprečevali finančne malverzacije nekaterih posameznikov. Želeli smo vpeljati ustrezen nadzor nad finančnim poslovanjem študentskih organizacij, bo hkratni ohranitvi njihove avtonomije, ki jo imajo na področju kreiranja mladinske politike. Nič ni narobe, če študentske organizacije razpolagajo z javnimi sredstvi, vendar pa je potrebno z njimi razpolagati odgovorno, transparentno in gospodarno. Med zakonodajnim postopkom smo uspeli pripraviti amandmaje, ki jih je skupaj s koalicijo vložil predlagatelj, matično delovno telo pa jih je sprejelo. S sprejetimi amandmaji smo uvedli naslednje ključne zadeve: študentske organizacije bodo sedaj pravne osebe javnega prava, kar pomeni, da bo za njih veljal enak nadzor, kot za ostale javne subjekte, izrecno pa se je zapisal nadzor Računskega sodišča. Študentske organizacije in njihove organizacijske oblike se bodo morale držati pravil javnega naročanja, dostopa do informacij javnega značaja, zakona, ki ureja integriteto in preprečevanje korupcije, in tako dalje. Člani vodenja in nadzora v teh organizacijah ne bodo smeli biti osebe, ki so bile pravnomočne obsojene na zaporno kazen, daljšo od šestih mesecev. Plača zaposlenih poslovodnih oseb ter članov organov vodenja in nadzora ne bo smela biti višja od dvakratnika povprečne bruto plače, izplačane v Republiki Sloveniji. Po dolgih letih je politika končno našla soglasje za uvedbo javnega nadzora nad porabo javnih sredstev, s katerimi razpolagajo študentske organizacije. S temi ukrepi bodo študentske organizacije nedvoumno zavezali k zakonitemu in bolj transparentnemu delovanju. Veseli nas, da bomo to storili s tako široko podporo celotnega državnega zbora. V Poslanski skupini LMŠ bomo predlog zakona podprli.
Hvala, gospod poslanec. Gospod mag. Marko Koprivc v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsednik, za besedo. Spoštovani državni sekretar, spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci! Naj na začetku poudarim, da Socialni demokrati podpiramo združevanje študentov v organizacije, ki skrbijo za pravice in interese študentov. Študentske organizacije so ena izmed ključnih oblik sodelovanja študentov pri pomembnih odločitvah države, preko različnih dobrih projektov pa skrbijo tudi za socializacijo in povezovanje mladih. S sprejetjem tega zakona, bo v zakonu sedaj jasno zapisano, da je Študentska organizacija Slovenije oseba javnega prava. Socialni demokrati pa smo že ob prvi obravnavi zakona opozarjali, da samo to ne bo dovolj, da bi bili zadovoljni, zato smo z dodatnimi usklajevalnimi amandmaji omejili tudi plače študentskim funkcionarjem. Prav tako smo študentske organizacije podvrgli nekaterim omejitvam, kot so nekatere določbe iz Zakona o javnem naročanju, Zakona o integriteti in preprečevanju korupcije in zakona, ki ureja računovodstvo. Vse to bo pripomoglo k večji transparentnosti in preglednosti delovanja študentskih organizacij, kar bo seveda posledično tudi pripomoglo k večjemu zaupanju ljudi v delovanje te organizacije. Od študentskega organiziranja in študentskih organizacij morajo imeti namreč v prvi vrsti koristi študentje. Ne glede na vse omejitve, ki smo jih postavili za študentske organizacije, pa smo z izrecno določbo v zakon poskrbeli, da bodo študentje ohranili določeno stopnjo avtonomije in samostojnosti, ko odločajo o svojih zadevah. Ključno je, da študentje še naprej sami volijo svoje predstavnike, sami izberejo ljudi, ki jih bodo zastopali in predstavljali v javnosti, in sami kreirajo vsebine, ki jih bodo zagovarjali v družbi. Na koncu bi želel posebej pohvaliti sodelovanje tako predlagatelja, koalicije kot tudi Vlade, da nam je skupaj uspelo uskladiti amandmaje in samo vsebino zakona. Socialni demokrati bomo seveda predlog sprememb zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Mag. Branislav Rajić v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite, gospod poslanec.
Hvala, spoštovani gospod predsednik. Dobro jutro vsem! V preteklih mesecih smo poslanci koalicijskih in opozicijskih strank dokazali, da je v luči iskanja konstruktivnih rešitev za javnopolitične in s tem družbene probleme sodelovanje med nami možno. In ko nam to uspe, je zelo dobrodošlo. Zakon o skupnosti študentov, ki ga je pred nekaj meseci v parlamentarno proceduro vložila Poslanska skupina SDS, je tak primer konstruktivnega sodelovanja in iskanja skupnih rešitev. Toliko bolje je, ker se dotika študentov, populacije mladih državljank in državljanov naše države, za katere je prav, da jih predstavlja dobro delujoča, odprta, demokratična in transparentna študentska skupnost. Navsezadnje se v Študentsko organizacijo Slovenijo in njene organizacijske oblike združujejo študenti zaradi urejanja vprašanj skupnega pomena in uresničevanja skupnih interesov ter solidarnega zadovoljevanja njihovih potreb. Z uzakonitvijo današnjih sprememb in dopolnitvijo temeljnega študentskega zakona bodo Študentska organizacija Slovenije in njene organizacijske oblike delovale kot pravne osebe javnega prava s pravicami, obveznostmi in odgovornostmi, ki jih določa Zakon o skupnosti študentov in temeljni interni akti študentskega organiziranja. To je še posebej pomembno z vidika poslovanja in nadzora nad njihovim delovanjem. Za njih bodo po novem še bolj okrepljeno veljale nekatere določbe Zakona o javnem naročanju, Zakona o dostopu do informacij javnega značaja in Zakona o integriteti in preprečevanju korupcije. Člani organov vodenja in nadzora študentskih organizacij ter pravnih oseb, o katerih imajo slednje prevladujoč vpliv, ne bodo smele biti osebe, ki so pravnomočno obsojene na zaporno kazen v trajanju več kot šest mesecev. Jasno in nedvoumno je zapisana pristojnost Računskega sodišča nad revidiranjem pravilnosti in smotrnosti poslovanja študentskih organizacij. Jasneje se določa vodenje poslovnih knjig in izdelava letnih poročil. In končno, omejena bo tudi najvišja bruto plača zaposlenim poslovodnim osebam ter članom organov vodenja in nadzora. V Poslanski skupini Stranke modernega centra bomo predlog zakona podprli, ker pričakujemo, da bodo te spremembe dejansko obrodile sadove v praksi. To je pravzaprav temelji cilj predlaganega, bolj demokratična, transparentna in odprta študentska skupnost, in naš prispevek k dokončnemu slovesu od študentskih baronov. Stališče Poslanske skupine SMC lahko sklenem kot aforizem. Smo za študentske bone, ne pa za študentske barone! Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Gospod Miha Kordiš v imenu Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. V Levici podpiramo spremembe Zakona o skupnosti študentov, konec koncev je predlagani zakon v ključnih delih prekopiran iz preteklih predlogov Levice, a žal ne v vseh delih. ŠOS kot vsako interesno združenje potrebuje za uspešno opravljanje svojih nalog precejšnjo stopnjo avtonomije, zato se je država tega področja, razumljivo, lotila z minimalnim zakonskim urejanjem. V pogojih prostega trga in prevlade partikularnih interesov nad skupnimi pa so se v dveh desetletjih in pol razvile številne problematične prakse politično nedemokratičnega, poslovno netransparentnega, v nekaterih primerih tudi nezakonitega delovanja študentske organizacije. Vse to je pripeljalo do nezaslišanih zaslužkov študentskih funkcionarjev in direktorjev posameznih zavodov, bogatenja nekaterih dobro povezanih posameznikov preko raznih svetovalnih in drugačnih pogodb, spornih in koruptivnih nepremičninskih poslov ter do ogromnega demokratičnega deficita znotraj organizacije. Pod črto je študentska organizacija danes vzorčni primer neučinkovite in nenamenske rabe javnih sredstev in okoriščanja na račun celotne študentske skupnosti. Sporna ravnanja ŠOS so dejansko neposredna posledica nedemokratičnih praks v študentskih organizacijah. Študentske organizacije sistematično omejujejo moč dejanskih študentov, da bi vplivali na delovanje organizacij, ki naj bi prav njih zastopala. Problem je kompleksen, zato se bom zadržal samo pri dobro dokumentiranih primerih ustrahovanja in nasilja na študentskih volitvah in dejstvu, da je trenutna garnitura ŠOS zasedla svoje položaje s 6-odstotno volilno udeležbo. Poleg tega lahko študenti izbirajo svoje predstavnike oziroma so jih izbrali samo na eni fakulteti, na preostalih fakultetah, ki so volilne enote, če potegnemo analogije, je namreč kandidiralo zgolj toliko kandidatov, kot je bilo razpisanih mest. Zato politična izbira v študentski demokraciji praktično ne obstaja. Organizacija, ki naj bi zastopala interese vseh študentk in študentov, je v očeh teh že zdavnaj izgubila vso svojo legitimnost. V Levici smo v preteklosti želeli omejiti sporne volilne postopke oziroma vzpostaviti ustrezen zakonski okvir, ki bi preprečil najhujše volilne nepravilnosti znotraj ŠOS in spodbudil participacijo med študenti. Žal se tokrat predlagatelj ni lotil tega problema. Zaenkrat pa tudi nič ne kaže, da bi opisane anomalije študentski funkcionarji odpravili samoiniciativno. Zakon, o katerem odločamo danes, bo nedvomno zagotovil boljši nadzor in transparentnost nad porabo sredstev in omejil najhujše koruptivne prakse. Navkljub sprejetim amandmajem ŠOS ostaja nezavezan k spoštovanju Zakona o javnih financah, kar kaže nasloviti v prihodnje. Zakon tudi ne predvideva nobenih sankcij v primeru neupoštevanja zapisanih ukrepov. Tako je povsem možno, da bodo dobronamerni predlogi, kot je na primer omejitev najvišje možne plače za vodilne funkcionarjev v višini dvakratnika povprečne mesečne prače, v praksi ostali neizvedeni. Pa vendarle, ta sprememba je korak naprej, čeprav le delen korak naprej, zato jo bomo v Levici podprli. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Gospa Tadeja Šuštar, imate izjemno čast, vaše stališče je zadnje stališče. Izvolite.
Hvala, predsednik, za besedo. Delovanje Študentske organizacije Slovenija v preteklih 25 letih, razen redkih izjem, nikakor ne more biti v ponos ne študentom ne državljanom, še manj pa ljudem, ki so to organizacijo vodili. V medijih smo lahko spremljali sume številnih hudih nepravilnosti in koruptivnih dejanj pri delovanju organizacije. Sumljivi nepremičninski in gradbeni posli, preplačana naročila in dobave, sumi koruptivnih poslovanj s povezanimi osebami, nakupi jaht in lokalov, nesramno visoki zaslužki študentskih funkcionarjev, ki so sicer še v zrelih letih, pri štiridesetih, pa so še vedno študenti. Nova Slovenija je ves čas zagovarjala, da ŠOS mora delovati etično, transparentno in da ga mora zavezovati zakonodaja, ki po anologiji ureja delovanje posrednih proračunskih uporabnikov. ŠOS letno prejme več kot 10 milijonov evrov iz naslova koncesijske dajatve študentskih servisov. Gre za denar študentov, ki so sami po sebi ranljiva družbena skupina, in seveda gre za denar, ki bi moral biti namenjen študentom, za nove študentske domove, za subvencije njihove prehrane, za to, da se študij omogoči tistim, ki si tega ne morejo privoščiti. Iz tega naslova se NSi zavzema za popolno transparentnost delovanja ŠOS: zavezanost javnemu naročanju, omogočanju revizij poslovanja s strani Računskega sodišča in možnost javnega dostopa do dokumentacije skladno z Zakonom o dostopu do informacij javnega značaja. Amandma, ki je bil sprejet na drugi obravnavi in govori o tem, da so tudi v ŠOS zavezani javnemu naročanju, pozdravljamo. Prav tako se strinjamo z revidiranjem pravilnosti in smotrnosti poslovanja Računskega sodišča. Potrebno je zagotoviti, da so funkcionarji ŠOS zavezani določbam Zakona o preprečevanju korupcije, poročanja o premoženju in prepoved poslovanja s povezanimi družbami. Verjetno ni potrebno posebej poudariti, da študentski funkcionarji ne morejo imeti višje plače od predsednika Vlade in ministrov, zato je tudi ta omejena na največ dvakratnik povprečne bruto plače, izplačane v Republiki Sloveniji v predpreteklem mesecu. S temi spremembami se strinja tudi ŠOS in v tem oziru predlaga tudi sprejem amandmaja k predlogu Zakona o skupnosti študentov. V Novi Sloveniji menimo, da je proračun ŠOS, ki znaša več kot 10 milijonov evrov, previsok. Denar, ki ga zaslužijo študenti, pripada študentom, saj so za ta denar namenjali svoj čas in energijo. Ni jim potrebno dajati deleža za plače študentskih funkcionarjev. Želimo, da se del denarja iz naslova koncesijske dajatve neposredno nameni za gradnjo študentskih domov in v sklad za štipendije za nadarjene in socialno ogrožene študente. Predlog zakona sledi stališčem Nove Slovenije in ga bomo podprli. V prihodnosti pa si želimo široke razprave o tem, kako delovanje ŠOS približati študentom in kako del sredstev iz naslova koncesijske dajatve nameniti neposredno študentom.
Hvala, gospa poslanka, za predstavitev stališča vaše poslanske skupine. S tem, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, zaključujemo predstavitev stališč poslanskih skupin. Hkrati ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 11. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVI ZAKONA O UKREPIH REPUBLIKE SLOVENIJE ZA KREPITEV STABILNOSTI BANK PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina devetih poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Lukom Mescem. Predlog zakona je na 15. seji 8. julija 2019 kot matično delovno telo obravnaval Odbor za finance. Ker po končani razpravi odbor členov predloga zakona ni sprejel, je bila druga obravnava predloga zakona na seji delovnega telesa končana. S tem prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Robert Polnar v imenu Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev. Izvolite.
Spoštovani gospod predsednik Državnega zbora, gospe poslanke in gospodje poslanci! Stanovanjskemu skladu Republike Slovenije je potrebno zagotoviti primerna zemljišča za izgradnjo stanovanj in uresničevanje ciljev opredeljenih v Resoluciji o nacionalnem stanovanjskem programu za leta 2015 do 2025. V zadnjih desetih letih je Stanovanjski sklad kot investitor zgradil 611 stanovanj, z nakupi je pridobil še dodatnih 844 stanovanj, skupno torej tisoč 455, poudarjam, v zadnjih desetih letih. Trenutna slovenska potreba po javnih najemnih stanovanjih je za ilustracijo več kot 9 tisoč 100 enot. Soočeni smo z dvema različnima načinoma, kako spodbuditi javno stanovanjsko izgradnjo. Oba temeljita na prenosu nepremičnin, zlasti zemljišč, primernih za ta namen, z Družbe za upravljanje terjatev bank na Stanovanjski sklad. V Poslanski skupini Desus ne vidimo težav, da se nepremičnine prenesejo na Stanovanjski sklad. Temeljni problem pa je način prenosa, odplačno ali neodplačno. Družba za upravljanje terjatev bank je bila namreč ustanovljena z namenom pomagati pri prestrukturiranju bank sistemskega pomena, ki so se znašle v težavah. Po prenosu terjatev na DUTB je njena poglavitna funkcija zagotoviti najvišji mogoči donos za državo in posredno za njene največje financerje, se pravi davkoplačevalce. Druga, prav tako pomembna naloga DUTB, je odplačati vrednost obveznic z državnim poroštvom, ki so bile izdane kot plačilo za prenesena sredstva, in ustvariti zahtevani donos na prvotno vplačani kapital s strani Republike Slovenije. V primeru neodplačnega prenosa Republika Slovenija ne bi bila poplačana. DUTB kot neodvisnemu poslovnemu subjektu bi odvzeli premoženje, ki je v njegovi lasti. Posledica bi bilo tekoče poslovanje z izgubo, kar bi vplivalo tudi na načrtovani presežek sektorja država, v katerega Družba za upravljanje terjatev bank nedvoumno sodi. Vlada kot skupščina DUTB je letos 15. junija sprejela sklep, s katerim je družbi naložila obveznost odplačnega prenosa najbolj primernih in primernih nepremičnin na Stanovanjski sklad. Pri tem je pomembno, da je primernost prenesenih nepremičnin identificiral sklad sam. Prenos se bo izvedel po oceni tržnih vrednosti. Zaradi teh operacij se vrednost premoženja DUTB ne bo zmanjšala. Vrednost nepremičnin bo nadomeščena z ustreznimi denarnimi sredstvi. V Poslanski skupini Desus ocenjujemo pristop Vlade z odplačnim prenosom nepremičnin z DUTB na Stanovanjski sklad kot poslovno in računovodsko tehnično primernejši od golega neodplačnega prenosa. Na prenesenih nepremičninah bo po okvirnih ocenah možno zgraditi okoli tisoč 950 stanovanj in nekaj nad sto vrstnih hiš. Časovna in finančna dimenzija izvedbe poslov sta odvisna od kapacitet javnega sklada. Prenos teh nepremičnin je predviden do konca leta 2019. Cilj, ki ga Vlada zasleduje glede prenosa nepremičnin z DUTB na Stanovanjski sklad, bo tako dosežen brez sprememb zakona in brez povzročitve izgub Družbi za upravljanje terjatev bank, ki je, to ni odveč poudariti, v 100 % državni lasti. Zaradi vsega navedenega nismo mogli dati podpore zakonu o dopolnitvi Zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnost bank, ki so ga predlagali naši kolegi iz Poslanske skupine Levica. Zakonodajni postopek se je z zavrnitvijo predlog na Odboru za finance končal. Posebej želim poudariti, da ima Odbor za finance 19 članov in članic. Zakonski predlog je bil zavrnjen z dvema glasovoma za in 14 proti. To pa, mislim da, tudi kaže na svojevrstno indikativnost konsistentnosti predlaganega zakonskega predloga. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec, za predstavitev stališča poslanke skupine. V imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke gospod Jani Ivanuša. Gospod poslanec, mikrofon je vaš.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem prisotnim, posebej gospodu predsedujočemu in državnemu sekretarju z ekipo! V Slovenski nacionalni stranki verjamemo, da ima stranka Levica dober namen glede prenosa stanovanj z DUTB na Stanovanjski sklad. Jaz nisem nikoli podpiral DUTB, ker gre za zelo sporno družbo z zelo spornim delovanjem. Ve se, katere politične stranke in kateri posamezniki so si postregli v tej samopostrežni restavraciji z izjemnimi popusti. DUTB je vse nepremičnine prodal pod ceno. To ni bil namen njegove ustanovitve. V preiskovalni komisiji se sedaj ugotavljajo sporni posli. Ljudje na zaslišanjih povedo, kaj vse se je dogajalo. DUTB bi se moral čim prej ukiniti, ker je povzročil preveliko škodo. Slovenski davkoplačevalci pa so bili še enkrat oškodovani, prvič z nezavarovanimi krediti in drugič pri zavarovanih kreditih s podcenjeno prodajo zavarovanih nepremičnin. Veliko bolje bi bilo, če bi nepremičnine prodajale banke same. Glede neprofitnih stanovanj je pa tako. Slovenci tako ali tako nikoli niso upravičeni do neprofitne najemnine. Slovenci ne jamrajo in jih je sram hoditi po centrih za socialno delo ali občinah ter fehtati za stanovanja. To počnejo tisti, ki so brezposelni in imajo čas. Če se dva Slovenca z minimalno plačo prijavita na razpis za neprofitno stanovanja, sta cirka 50. v čakalni vrsti, uradniki potem ugotovijo, da sta prebogata. Pred njima so namreč številni brezposelni tujci s kopico otrok, in to ni prav. V Sloveniji bi morali najprej stanovanje dobiti Slovenci. Če ne bomo poskrbeli za lasten narod, ne bo nihče. Slovenc lahko pride do lastne nepremičnine samo z lastnim delom in denarjem. To pomeni, da se zapufaš za 30 let, več tako ali tako ne gre, in živiš asketsko življenje. Če pa imaš to srečo, da te nategnejo še banke s krediti v švicarskih frankih, pa boš svoj kredit odplačeval do konca življenja. Slovenci bi imeli lahko že danes velik delež neprofitnih stanovanj, če ne bi bilo tistega Jazbinškovega zakona, ko so ljudje za drobiž kupovali družbena stanovanja. Slovenska tranzicija je bila v vseh pogledih katastrofa. To je bilo obdobje, ko je vsak kradel, kolikor je le lahko. In zdaj, ko so si nakradli, bi pa enakopravnost, pravno državo in človekove pravice. Včasih so delavcem posojila dajali celo delodajalci. Zanima me, koliko slovenskih delodajalcev bi svojim delavcem danes odobrilo posojilo. Obrestne mere med povezanimi osebami so izredno nizke, veliko bolj, kot so obrestne mere na bankah. Delodajalci pa bi s posojili delavce zadrževali v svojih firmah in ne bi hodili potem na delo v Avstrijo ali drugod. Zanima me tudi, ali ima Levica izračune, koliko neprofitnih stanovanj bi lahko zgradili iz skupnega zneska dolgov, ki so jih slovenska sodišča odpisala v postopkih poenostavljene prisilne poravnane. Imate? Vem, da nimate. Sredstev za neprofitna stanovanja v Sloveniji je več kot dovolj, vendar politične elite, ki odločajo o slovenskem proračunu, nimajo lastne potrebe po neprofitnih stanovanjih. Tisti, ki si želijo neprofitnih stanovanj, namreč ne morejo financirati volilnih kampanj, recimo Socialnih demokratov ali stranke SAB. Lahko pa jo financirajo tisti, ki bodo gradili drugi tir, pa tretjo razvojno os, pa predor Karavanke in še bi lahko našteval. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke ne bomo podprli predloga zakona samo zato, ker so neprofitna stanovanja v Sloveniji v večini namenjena tujcem in ne Slovencem. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala, gospod poslanec, za vaše stališče. Mag. Karmen Furman v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite, gospa poslanka.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani predstavniki Vlade! S predlogom novele Zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank je bilo predlagano, da Družba za upravljanje terjatev bank poleg svoje osnovne dejavnosti, to je izvajanje ukrepov za krepitev stabilnosti bank, uresničuje tudi javni interes na področju stanovanjske politike, in sicer po predlogu sprememb obravnavnega zakona z neodplačnimi prenosi nepremičnin slabe banke na Stanovanjski sklad Republike Slovenije. Dejstvo je, da se v Sloveniji soočamo s pomanjkanjem stanovanj. Slednje še posebej občutijo mladi in njihove družine, ki so pri reševanju stanovanjskega problema velikokrat močno omejeni. In tega se zavedamo tudi v Slovenski demokratski stranki, saj smo navsezadnje tudi že v prejšnjem mandatu pripravili zakonske rešitve za ureditev stanovanjske problematike, ki pa so bile, žal, z vaše strani zavrnjene. Za razliko od predlagatelja obravnavanega predloga novele v naši stranki želimo predvsem dolgotrajno delujoč stanovanjski trg, da bo lahko vsakdo prišel do svojega primernega stanovanja v skladu s potrebami in zmožnostmi. Zato pa je v prvi vrsti potreben gospodarski razvoj in regulacija cen stanovanj na trgu nepremičnin, da te ne bodo rastle v nebo ter bodo ljudem tudi dostopne. Prav tako pa predlagana rešitev v noveli ne sledi niti ciljem veljavnega zakon niti ni v skladu z načeli poslovanja Družbe za upravljanje terjatev bank, na kar navsezadnje s svojim mnenjem opozarja tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora. Zato glede na vse navedeno v Slovenski demokratski stranki takšnega predloga sprememb zakonodaje zagotovo ne moremo podpreti oziroma mu ne moremo biti naklonjeni. Hvala lepa.
Hvala, gospa poslanka, za vaše stališče. Gospa Andreja Zabret v imenu Poslanske skupine Lista Marjana Šarca. Gospa poslanka, izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani predsednik, predstavniki Vlade, poslanke in poslanci! Na julijski 15. nujni seji Odbora za finance smo člani Poslanske skupine Lista Marjana Šarca glasovali proti predlogu zakona. Dovolite mi, da naštejem nekaj razlogov za tako odločitev. Reševanje stanovanjske problematike mladih smo v koalicijski pogodbi stranke podpisnice izpostavile kot enega ključnih izzivov. Prenos nepremičnin DUTB na Stanovanjski sklad, ki predstavlja konkreten korak v to smer, smo zato tudi zapisali v sporazum o sodelovanju med strankami koalicije in Levico. Vse to pritrjuje prepričanju, ki ga izkazujemo že vseskozi, in to je, da je prenos teh zemljišč ključen korak v reševanju stanovanjske problematike mladih. V načinu, kako to storiti, pa s predlagatelji nismo našli skupne točke. Med obravnave se je pokazalo, da imamo do cilja dve različni poti. Najprej je treba povedati, da je Vlada kot skupščina DUTB že junija sprejela sklep, s katerim je DUTB naložila obveznost odplačnega prenosa nepremičnin na Stanovanjski sklad Republike Slovenije. V tem sklepu je omenjenih devet lokacij. Stanovanjski sklad je izbral tri lokacije kot zelo primerne, in sicer v izmeri 115 tisoč kvadratnih metrov. Od tega je ena lokacija v Ljubljani, po ena lokacija v Novi Gorici in pa v Novem Mestu ter šest lokacij v izmeri 128 tisoč kvadratnih metrov, ki so bile s strani Stanovanjskega sklada opredeljene kot primerne. Izbrane so bile lokacije, ki jih je sam Stanovanjski sklad izbral za primerne. Za doseganje cilja, ki ga želijo doseči predlagatelji zakona in kateremu smo zavezani tudi sami, je Vlada že sprejela zadostne ukrepe. To pa je storila brez poseganja v obstoječo zakonodajo, brez vplivanja na finančno stanje DUTB in s kontroliranim poseganjem v saldo sektor država. Dejstvo je, da je Stanovanjski sklad Republike Slovenije v sektorju država in da njegovi izdatki vplivajo na dolg oziroma stanje države. Zato je vladni predlog, da se povečajo namenska sredstva na Stanovanjskem skladu, ko se to zgodi, odkupi te nepremičnine, DUTB pa dobi sredstva in jih lahko vrne bankam. DUTB je namreč prevzel slabe terjatve, ki so bile zavarovane z različnimi nepremičninami. Njegova naloga je, da financira naložbe, ki jih ima, in z odprodajo teh naložb vrača dolg. To pomeni, da bi tako imenovani neodplačni prenos pustil konkretne posledice. Spoštovani, dejstvo je, da zadnje desetletje v naši državi na področju reševanja stanovanjske problematike mladih ni bilo narejeno nič. Je že res, da smo imeli vmes tudi krizno obdobje, a to ne velja za zadnjih nekaj let. Tudi zato smo v koalicijski pogodbi to določili za enega ključnih izzivov te koalicije. Verjamemo, da je način, na katerega je korak naprej na tem področju naredila Vlada, pravilen. Predvsem pa je dobro to, da kontrolirano posega v saldo sektorja država. Navsezadnje se z njim strinjajo tako pristojna ministrstva kot tudi Stanovanjski sklad. Seveda pa moramo od te točke naprej vsi skupaj ostati fokusirani na cilj, ki nam je s predlagatelji zakona skupen, in to je, da se v prihodnjih letih čim več mladih družin lahko preseli v neka normalno dostopna stanovanja, v katerih bodo lahko tudi kaj prihranili. Mladi so namreč pomemben del družbe in predstavljajo našo prihodnost. Hvala.
Hvala, gospa poslanka, za vaše stališče. Gospod Jani Prednik, v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Spoštovani predsednik, spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Zakon o ukrepih za krepitev stabilnosti bank predstavlja pravni okvir, s katerim je bila na vrhuncu finančne krize ustanovljena Družba za upravljanja terjatev bank, ki je od saniranih bank prevzela slabe terjatve, od države pa kapital in poroštva, da bi z upravljanjem terjatev in njihovo prodajo povrnila vsaj del velikanskega vložka, ki smo ga državljanke in državljani vložili v sanacijo bank. Portfelj DUTB, ki so mu zakonske spremembe v preteklem mandatu podaljšale delovanje do leta 2022, pa vključuje še precej zemljišč, stavb in drugih nepremičnin, ki bi jih bilo mogoče uporabiti tudi za reševanje vedno bolj perečega pomanjkanja stanovanj. Slovenija že vse od samostojnosti stanovanjsko politiko, zlasti pa stanovanjsko gradnjo prepušča trgu. Odsotnost jasnega načrta in stalno pomanjkanje javnih sredstev pomenita, da se stanovanjske nepremičnine gradijo za trg in za potrebe ozkega segmenta kupcev, z nadpovprečno kupno močjo. Vsi ostali so prepuščeni trgu in najemnim razmerjem. To je posledica pomanjkanja načrtov in pretiranega zaupanja v trg. Ustanova, ki je najbolj poklicana za gradnjo dostopnih stanovanj, republiški stanovanjski sklad, se je v zadnjih desetletjih bolj posvečala eksperimentalni gradnji za trg kot pa povečevanju fonda najemnih in dostopnih stanovanj. To je seveda logična posledica zakonskega okvira Stanovanjskega sklada in stalnega pomanjkanja tako denarja kot primernih zemljišč za gradnjo. Tudi zato je Stanovanjski sklad letos pomladi sam predlagal Vladi, da mu iz premoženja DUTB zagotovi določene nepremičnine, ki bi bile primerne za gradnjo večjega števila dostopnih stanovanj. Sklad je identificiral konkretne primerne nepremičnine, na katerih bi lahko v kratkem začel z gradnjo. Ta konstruktivni pristop pa je presekala odločitev predlagatelja, da vloži predlog zakona, s katerim bi na Stanovanjski skled prenesli vse stanovanjske nepremičnine, s katerimi trenutno razpolaga DUTB. Pri tem se niso ozirali na primernost posameznih nepremičnin za tovrstno gradnjo niti na potrebe, ki se po območjih razlikujejo. Zlasti pa so pozabili, da s prenosom zemljišč na drugega lastnika še nismo zagotovili tudi gradnje stanovanj. Za kaj takega je potrebno v skladu zagotoviti tudi finančna sredstva in preprečiti njegove nadaljnje izlete na polje tržnih stanovanj za premožne kupce, sicer mu nalagamo breme, ki ga ne bo zmogel nositi in tvegamo, da se bo sklad ukvarjal tudi s preprodajo zemljišč, kar pa ni njegovo poslanstvo. Seveda DUTB glede na svoje delovanje nikakor ni v položaju, ko bi si zaslužil, da njegove interese branimo politiki, zavedati pa se moramo, da je DUTB ustanovljen za to, da pokrije vložke državljanov v bančno sanacijo. Ta že tako težko dosegljivi cilj bo še manj možen, če bomo njegovo premoženje nekritično prenašali drugam. Socialni demokrati smo ves čas obravnave zakona opozarjali, da je z vidika čim prejšnjega začetka gradnje stanovanj najbolj smiselno, če se Stanovanjskemu skladu prenesejo tiste nepremičnine, za katere sam ocenjuje, da so primerne za to. Za kaj takega pa sprememba zakona ni potrebna, saj je odločitev vlade dovolj. V dialogu z vlado se je izkazalo, da je Stanovanjskemu skladu mogoče relativno hitro prenesti med štiri in devet primernih zemljišč, na katerih bi Sklad lahko hitro začel z gradnjo dostopnih stanovanj. Prenos vsega premoženja DUTB na Stanovanjski sklad v tem trenutku pa bi tako Skladu kot DUTB povzročil več težav kot koristi in obema otežil doseganje cilja, za katerega sta bila ustanovljena. Pristojni odbor je tako sprejel sklep, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. V Poslanski skupini SD pa dodajamo, da so za rešitev stanovanjske problematike pomembna predvsem javna vlaganja. Samo z dolgoročno zagotovitvijo javnega denarja za gradnjo stanovanj lahko poskrbimo, da se začnejo velikost, kakovost in dostopnost stanovanj končno izboljševati.
Hvala, gospod poslanec. Besedo imate gospa Mateja Udovč v imenu Poslanske skupine SMC. Izvolite.
Spoštovani! Na današnji plenarni seji Državni zbor se bo končala zakonodajni postopek za novelo zakona, s katero je Poslanska skupina Levica želela zagotoviti neodplačni prenos stanovanj in stavbnih zemljišč z DUTB na Stanovanjski sklad Republike Slovenije. Levica se je za vložitev novele odločila zaradi bojazni, da je sklep vlade o odplačnem prenosu najbolj primernih nepremičnin z DUTB na Sklad nezakonit in škodljiv. Vlada je 13. junija letos sprejela odločitev, da bo najbolj primerne nepremičnine, ki jih ima v lasti DUTB, odplačno in po tržni ceni prenesla na Stanovanjski sklad. Sklad je že identificiral tri lokacije najprimernejših nepremičnin za gradnjo javnih najemnih stanovanj. Ta prenos pa je predviden do konca tega leta. Za ostale primerne lokacije nepremičnin bo moral Stanovanjski sklad Republike Slovenije do konca leta 2019 pripraviti ustrezno strokovno utemeljitev prenosa in potreb po gradnji javnih najemnih stanovanj. Sklad je že aprila letos predlagal prenos zemljišč za gradnjo stanovanj na prednostnih območjih, kjer je potreba po stanovanjih največja. Ta zemljišča se bodo uporabila v projektih stanovanjskih zadrug in občinskih skladov, kjer bodo lahko sodelovali tudi zasebni investitorji. Cilj je urejeno dolgoročno zagotavljanje preskrbe s stanovanji. V Poslanski skupini stranke SMC predloga Levice nismo podprli, ker smo prepričani, da je vladna pot pravilna in vodi k opredeljenim ciljem. V zakonodajnem postopku se je izkazalo, da predlog Levice ni v skladu z načeli poslovanja DUTB in da otežuje izvajanje Nacionalnega stanovanjskega programa. Pri tem pa je Ministrstvo za finance opozorilo še na javnofinančna tveganja, ki jih prinaša ta predlog. Da je predlagana rešitev napačna, je posredno priznala tudi Levica z vložitvijo amandmaja k prvemu členu, v katerem ni bil več predviden brezplačni prenos na DUTB, temveč na državo in nato z države na Sklad, kar v prevodu pomeni dokapitalizacijo DUTB. Poslovanje DUTB ima vpliv na saldo sektorja države in je tudi pod nadzorom Evropske komisije. DUTB mora pripraviti podatke za izračun ocene primanjkljaja oziroma presežka po ESA metodologiji za tekoče leto. Predlog Levice bi poleg tega povzročil še več drugih zapletov. Tudi po predlogu amandmaja Levice sploh ne bi prišlo do brezplačnega prenosa, res da v prvi fazi ne bi prišlo do odplačnega prenosa, a bi zemljišča država morala vseeno poplačati z dokapitalizacijo slabe banke na podlagi cenitev. V zvezi s tem želimo opozoriti, da je odločitve vlade o odplačnem prenosu le prvi del dogovora, po katerem naj bi država v enakih vrednostih dokapitalizirala Stanovanjski sklad, resorno Ministrstvo za okolje in prostor pa bo moralo na podlagi cenitve pripraviti sklepe o dokapitalizaciji Sklada. Cilji ukrepov vlade so enaki ciljem Levice, le pot je različna. Tudi mnenje Zakonodajno-pravne službe potrjuje pravilnost ukrepov vlade. Dilemo okoli prepirov z Levico o pripravljenosti ukrepov še najbolj ponazori mag. Črtomir Remec, direktor Stanovanjskega sklada, ki je v svoji izjavi povedal, da ne vidi razlogov za sprejetje zakona Levice. V končni fazi v obeh primerih bo rezultat podoben, ker bo tudi v našem primeru denar iz te kupnine prišel preko slabe banke oziroma se bo vrnil v proračun. V stranki SMC ocenjujemo, da gre v tem primeru bolj za piar Levice kot za resen predlog. Državni zbor je v prejšnjem mandatu leta 2015, ko je bila Levica že parlamentarna stranka, na predlog poslancev razpravljal o Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o javnih skladih. Predlagatelji so takrat želeli DUTB in javnim skladom, ustanovljenih za izvajanje stanovanjske politike, omogočiti predkupno pravico za nakup nepremičnin, ki jih je DUTB pridobila v okviru izvajanja ukrepov za sanacijo bančnega sistema. Pri obravnavi tega poslanskega zakona se je izkazalo, da neodplačan prenos ni mogoč, zato je bila podana možnost predkupne pravice in nakup z novimi posojili. Vlada je omenjene nepremičnine DUTB izvezla iz nadaljnjega prometa in predvidela dokapitalizacijo Stanovanjskega sklada ter nakup s sredstvi iz naslova dokapitalizacije. Hvala lepa.
Hvala, gospa poslanka,za vaše stališče. Gospod Luka Mesec v imenu Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav! Mogoče ste opazili, prejšnji petek se je pred parlamentom popoldan zbrala skupina mladih, predvsem nekoliko starejših študentov, ki se postavljajo na svoje noge in ki so pred sebe razgrnili Parlament, kje bomo pa jutri spali? Ti študentje namreč nimajo kje spati zaradi nevzdržnih cen nepremičnin v Ljubljani in so protestno tisto noč prespali pred parlamentom. Bila je hladna in dolga jesenska noč, zato so si jo krajšali s poezijo. Poezija so bili oglasi z nepremičninskih portalov: enosobno stanovanje, 35 kvadratnih metrov v BS3, najemnina 590 evrov na mesec plus stroški; garsonjera, 25 kvadratnih metrov na Brinju, najemnina 350 evrov na mesec plus stroški. Ali pa, če ste slučajno mlada družina, dvosobno stanovanje na Brdu, 70 kvadratnih metrov, najemnina tisoč 100 evrov na mesec plus stroški oziroma več kot je povprečna slovenska plača. Kako smo prišli do tega? Britanski režiser dokumentarnih filmov Adam Curtis se je pred kakšnim desetletjem peljal skozi London s kamer in rekel: Poglejte, te stolpnice in to, kar vidite skozi okno pred menoj, to niso več stanovanja, domovi, to so v dobi financializacije Airbnb in velikih neenakosti postale naložbe, samo še kupi denarja. Te nepremičnine si lahko privoščijo samo še tisti, ki so globoko kreditno sposobni in imajo za sabo milijone evrov kapitala, ker so cene tako napihnjene, in potem seveda po še bolj napihnjenih cenah naprej ta stanovanja oddajo. In v tako stanje prihaja tudi naša generacija v Sloveniji. Politike, kot je politika te vlade, jo namreč vedno bolj deli na dve kasti; tiste, ki imajo – govorim predvsem o nepremičninah – in tiste, ki so spravljeni v najemniški položaj in obsojeni ali na doživljenjsko odplačevanje kreditov ali pa na doživljenjsko odplačevanje oderuških najemnin. Levica zato odgovarja, da je treba poskrbeti, da bo stanovanjska politika postala ena od temeljnih politik socialne države. Boste rekli, da je to socializem. Seveda je socializem, ampak tak socializem je normalen v Avstriji, Nemčiji, Skandinaviji, v vseh tistih državah, po katerih naj bi se Slovenija zgledovala. Tudi koalicija se je lani poleti strinjala, da je to treba postaviti za temelj socialne države in da je treba zagotoviti, da bo v naslednjih dveh mandatih zgrajenih 10 tisoč javnih najemnih stanovanj. V Levici smo letos poskušali tej politiki dati malo mesa in zagon. Z MOP pišemo nov stanovanjski zakon, ki pride v kratkem v javno razpravo. Za start pa smo predlagali zakon o prenosu nepremičnin s slabe banke na Stanovanjski sklad. Stvar je povsem enostavna; iz enega državnega žepa v drug državni žep. Namesto da stanovanja stojijo na slabi banki, bi prešla v namensko rabo, torej vanje bi se lahko naselilo 6 tisoč ljudi, med njimi seveda tudi tisti mladi, ki so prejšnji petek stali pred parlamentom. Sedaj je del koalicije na to odgovoril z novo poezijo, ki smo jo poslušali tudi danes – lahko jo mladi naslednjič berejo –, da je treba vedeti, da ima poslovanje DUTB učinke na saldo sektorja država, če se sploh zavedamo ESA metodologije in podobno. Ob tem vas samo svarim, da so točno taki tehnični izgovori razlog, zakaj se v stanovanjski politiki v zadnjih 10 letih ni premaknilo nič. In če se sprašujete, ali se v naslednjih desetih bo kaj, si že odgovarjate. Kljub temu da poslušamo, da imamo isti cilj, samo dve različni poti, namreč vlada naj bi namesto našega zakona stanovanja prenesla odplačno, obljubljeno je bilo, da bodo še letos poleti oziroma v jeseni prenesena tri. Sedaj so trije meseci okoli, te tri nepremičnine so še vedno na slabi banki, o prenosu pa ni ne duha, ne sluha. S tem mladim na nek način odgovarjate na vprašanje, ki so ga vam zastavili, nam zastavili v petek: »Kje bomo pa jutri spali?« Odgovor je, očitno še kar nekaj časa na Trgu republike. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Gospod Jožef Horvat v imenu Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani državni sekretar! Dragi kolegice in kolegi! Glede stanovanjskega vprašanja moramo biti zelo previdni in v Novi Sloveniji bi si želeli, da bi tukaj dosegli nek konsenz, ko gre za stanovanja, predvsem za mlade družine; podoben konsenz, kot smo ga dosegli pri prejšnji točki dnevnega reda te seje. Na predlog Levice, naj samo spomnim, ki je na nek način izsilila koalicijo, je bil pred časom tukaj sprejet Zakon o nepremičninskem posredovanju in eden od slovenskih dnevnikov piše, da so se zaradi te novele zakona najemnine dvignile. Toliko o tem. Kolegice in kolegi! Že nekaj časa, že nekaj let se v Sloveniji soočamo z akutno stanovanjsko problematiko. Še posebej za mlade družine so stanovanja izjemno težko dosegljiva. Žal lahko ugotavljamo, da ne prejšnja in ne sedanja vlada nista do danes uspeli v Državni zbor prinesti predloga stanovanjskega zakona, ki bi rešil stanovanjsko vprašanje. Ključen je torej stanovanjski zakon in ključen je proračun. Zakona še ni, proračuna pa tudi ne. Poslanska skupina Levica predlaga, da Družba za upravljanje terjatev bank poleg izpolnjevanja svoje osnovne dejavnosti uresničuje tudi javni interes na področju stanovanjske politike. Po noveli, ki jo predlaga Levica, bi morala Družba za upravljanje terjatev bank v 14 dneh po pridobitvi vsake nepremičnine Stanovanjskemu skladu Republike Slovenije posredovati podatke o pridobljeni nepremičnini, Sklad pa bi Družbo za upravljanje terjatev bank v enem mesecu obvestil, ali je nepremičnina primerna za prenos. Če je nepremičnina po oceni Sklada primerna za doseganje ciljev aktivne stanovanjske politike, jo mora DUTB v 14 dneh po prejemu obvestila neodplačno prenesti na Sklad. Primerne nepremičnine, ki jih DUTB že ima, mora na Sklad prenesti do 1. oktobra 2019. To se pravi, do torka. Tudi Nova Slovenija je pomagala k temu, da je bil zakon, hvala bogu, ustavljen že na matičnem delovnem telesu, to je na Odboru za finance. Ampak takšne rešitve, takšni predlogi pravzaprav pri nas postavljajo tudi vprašanje pravne države. V Novi Sloveniji smo trdno prepričani, da predlagana rešitev ni v skladu s cilji Zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank in z načeli poslovanja DUTB. V prvem odstavku 3. člena Zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank so cilji zakona naslednji: z ukrepi za krepitev stabilnosti bank zagotoviti stabilnost bank in finančnega sistema; omogočiti, kadar je to smotrno, učinkovito prestrukturiranje podjetij, katerih družbenik ali upnik je zaradi izvedbe ukrepov za krepitev stabilnosti bank postala DUTB; olajšati prepoznavanje nepravilnosti, ki so vodile do kreditov in naložb, ki so bile kot tvegane postavke prenesene na DUTB, in izvedba ukrepov za krepitev stabilnosti bank tako, da se zagotovi gospodarna uporaba sredstev proračuna in njihova povrnitev. Skrb za uresničevanje javnega interesa na področju stanovanjske politike z neodplačanimi prenosi nepremičnin na Sklad ni združljiva s cilji zakona. Pri tem, kot že rečeno, bi bilo treba upoštevati, da bi se predlagana ureditev uveljavila v več – torej to, kar predlaga Levica – v več kot šestih letih po ustanovitvi Družbe za upravljanje terjatev bank in tri leta pred njenim predvidenim prenehanjem, to je 31. 12. 2022. Treba je tudi pojasniti, ali in v kolikšni meri bo poseženo v pravice ali pravne položaje upnikov DUTB, zaradi tega izpostavljamo zlasti načelo zaupanja v pravo kot element načela pravne države in citiram eno od odločb Ustavnega sodišča iz leta 1999: »Prava država mora spoštovati načelo varstva zaupanja v pravo, pravno varnost in druga načela pravne države. Načelo varstva zaupanja v pravo zahteva, da so posamezne odločitve, ki so zakonite in sprejete brez vnaprejšnjih prekrškov ter po svoji naravi niso prehodnega značaja, stabilne. Pravo lahko uveljavlja svojo funkcijo urejanja družbenega življenja, če je v čim večji meri stalno in trajno.« Hvala lepa za pozornost in se opravičujem za prekoračitev časa.
Hvala. Pri opravičilu vas nisem želel zmotiti. Gospod Franc Kramar v imenu Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek. To je zadnja predstavitev stališča poslanske skupine. Izvolite.
Predsednik, hvala lepa za besedo. Spoštovani poslanci in poslanke! Predlagatelj, torej Poslanska skupina Levica, je v zakonodajni postopek vložil spremembo Zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank. Cilj, ki ga zasleduje predlagatelj, je neodplačni prenos vseh nepremičnin v lasti DUTB na Stanovanjski sklad Republike Slovenije s 1. oktobrom tega leta. Stanovanjski sklad naj bi nato stanovanja plasiral na trg oziroma, če gre za zazidljiva zemljišča, na njih zgradil stanovanjske objekte. Predlagana rešitev bi po mnenju predlagatelja praktično čez noč povečala število javnih najemnih stanovanj in s tem izgradnjo novih stanovanjskih enot. Reševanje stanovanjske politike je eno od prioritetnih nalog te vlade, saj izhaja tako iz Resolucije o nacionalnem stanovanjskem programu 2015–2025 kot iz koalicijske pogodbe. Gre za reševanje izziva, ki ga podpirajo vse koalicijske stranke in predlagatelj, toda za izvedbo določenih rešitev ni dovolj le ideja, temveč je za slednjo treba uzakoniti realno in uravnoteženo pot, ki bo skladna z obstoječo zakonodajo in ne bo porušila finančne stabilnosti države. Na prvi pogled je ideja predlagatelja zelo všečna; torej, da naj bi DUTB prenehal prodajati nepremičnine in jih prenesel na Stanovanjski sklad, od koder bi šle neposredno v roke državljank in državljanov. Po proučitvi predloga pa ugotovimo, da nepremičnine predstavljajo zemljišča in da je zavajajoče državljane preprečevati, da bodo na teh zemljiščih že kar bivali. Med obširno razpravo in sodelovanje vseh deležnikov in pristojnih ministrstev je bila sprejeta ugotovitev, da je vlada sprejela enake cilje za izboljšanje stanovanjske politike, kot jih zasleduje predlagatelj. Bistvena razlika je pa v poti do cilja. Predlagatelj želi, da bi vse nepremičnine prenesli na Sklad ne glede na to, ali so za Sklad uporabne ali ne. Na ta način bi na Sklad lahko prenesle ogromno finančno breme, ki ga terja lastništvo in vzdrževanje teh nepremičnin. Ugotovljeno je bilo, da je na Sklad primerno prenesti le tiste nepremičnine, ki jih Sklad oceni kot uporabne. Takojšen prenos bi za Stanovanjski sklad pomenil tudi obremenitev v smislu primernih sredstev in kadrov, s katerimi razpolaga DUTB, saj je naloga DUTB ta, da nepremičnine na trgu proda po najvišji mogoči ceni. Sklad pa v tem trenutku ne razpolaga z denarnimi sredstvi, saj gradi tisoč 628 stanovanjskih enot, za kar ima 152 milijonov evrov sredstev in kar 50 milijonov evrov najetega posojila. Če na Sklad prenesemo še breme vzdrževanja, upravljanja in prodaje teh nepremičnin DUTB, dejansko ogrožamo sredstva, ki so ta hip namenjena izgradnji tisoč 628 stanovanj. Druga ovira na predlagani pot je neodplačni prenos nepremičnin, saj ima ta negativni vpliv na finančno stabilnost DUTB in na njeno glavno nalogo, to je zmanjševanje dolga države. Zaradi vsega navedenega so neizogibne tudi negativne posledice za državni proračun. Vlada za prenos nepremičnin z DUTB ne potrebuje zakona, saj lahko slednje naredi že s sklepom. Vlada je to že storila in za neodplačni prenos nepremičnin sprejela primerne ukrepe, ki jih je Stanovanjski sklad za izvajanje stanovanjske politike ocenil kot primerne. Konkretno je Vlada kot skupščina DUTB tej naložila obveznost odplačevanja prenosa tistih nepremičnin, ki jih bo Sklad ocenil kot primerne. Letos bodo na Sklad prenesene tri nepremičnine, v prihodnjih pa še 9. Prav tako bo zaradi prenosa nepremičnin povečano tudi namensko premoženje Stanovanjskega sklada. Naloga Sklada pa je, da pripravi ustrezno investicijsko in poslovno dokumentacijo, ki bo omogočala ustrezno investicijo države za gradnjo stanovanj za končne uporabnike. Gre za premišljene in uravnotežene ukrepe Vlade, ki jih v Poslanski skupin SAB podpiramo. V SAB smo prepričani, da gradimo temelje za vzpostavitev prepotrebne stanovanjske sheme, ki bo mladim omogočala najem in odkup stanovanj v državni lasti po nižji ceni. Mladim moramo omogočiti lažje in hitrejše osamosvajanje, kajti danes povprečnemu zaposlenemu mlademu posamezniku ni omogočen niti dostojni najem niti nakup stanovanja. Stanovanjski položaj mladih je tako v veliki večini primerov skoraj povsem odvisen od njihovih staršev in to moramo spremeniti. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za Poslovnik z dne 9. decembra 2009 Državni zbor ugotavlja, da je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 7. TOČKO DNEVNEGA REDA – DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O POSTOPKU SODNEGA VARSTVA NEKDANJIH IMETNIKOV KVALIFICIRANIH OBVEZNOSTI BANK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zato dajem besedo predstavniku Vlade gospodu Metodu Dragonji. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovane poslanke, poslanci! Predlog zakona odpravlja pomanjkljivosti sodnega varstva vlagateljev v podrejene obveznosti in delnice, ki so jih izdajale banke pred uvedbo izrednih ukrepov v letih 2013 in 2014. Ustavno sodišče je v svoji odločbi oktobra 2016 ugotovilo, da vlagatelji nimajo možnosti učinkovitega sodnega varstva zoper odločbe Banke Slovenije o izbrisu teh instrumentov. Predvsem je Ustavno sodišče opozorilo na veliko nesorazmerje v dostopu do podatkov in informacij, na osnovi katerih je Banka Slovenije izračunala solventnosti prag in naložila potreben obseg kapitala in kapitalsko ustreznost, ki bi pokrivala kreditna in druga tveganja, katerim so bile izpostavljene banke v času globalne finančne krize. Pri pripravi zakona smo sledili v prvi vrsti cilju zagotoviti procesne določbe za ustavno skladno učinkovito sodno varstvo nekdanjim imetnikom. V postopku pred sodiščem bo treba ugotoviti, ali so bili izredni ukrepi zakonito in pravilno izvedeni. Ker je Ustavno sodišče določilo, da je dokazno breme na strani Banke Slovenije, bo ta morala dokazati, da posamezen nekdanji imetnik zaradi izreka izrednega ukrepa ni utrpel večje izgube, kot bi utrpel v primeru stečaja banke. Cilj zakona tako ni ugotavljati odgovornost za nastalo bančno luknjo ali dimenzijo bančne luknje. To bo po ustavni odločbi presojalo sodišče. Cilj zakona je omogočiti učinkovito varstvo pravic tako fizičnim kot pravnim osebam, za kar so v zakonu predvidena številna procesna dejanja: predvsem pravica in način dostopa do podatkov, možnost kolektivnega uveljavljanja sodnega varstva in opredelitev dokaznega bremena. Procesna dejanja bodo omogočala vsestransko osvetlitev izvedenih izbrisov in predvsem oceno, ali so bile metode za vrednotenje bančnih naložb in zavarovanj za posojila pravilno uporabljene. V pravdnem postopku se ne bo ugotavljalo zakonitosti upravne odločbe o izrednem ukrepu, ampak bo moralo biti izkazano, kot je naložilo Ustavno sodišče v 124. točki obrazložitve, zakaj je bil ukrep izbrisa v danih okoliščinah potreben. Kompleksnost zakonske materije se odraža tudi v zelo obširni javni razpravi in javnih polemikah, ki se vrstijo o tej problematiki. Obsežno mnenje je podala Zakonodajno-pravna služba. S strani predlagatelja so bila opravljena številna usklajevanja, tako da je bil velik del pripomb upoštevan tekom zakonodajnega postopka v matičnem delovnem telesu. Koalicija je podprla predloge amandmajev opozicijskih poslanskih skupin glede razkritja identitete tožnikov in dodelala obrazložitve k tem amandmajem, ki zagotavljajo njihovo ustavno skladnost. Zakon tudi ne posega retroaktivno v zakonsko normativno ureditev, ki je veljala v času izbrisa delnic in podrejenih obveznosti. Na to smo bili posebej pozorni. V tej luči niso bili sprejemljivi predlogi, naj zakon za nazaj – to je retroaktivno – določi način vrednotenja sredstev bank in zavarovanj za posojila. Zakon je tako v največji možni meri procesno naravnan in ne posega v materialne določbe, ki so veljale v času izreka ukrepov. Vlada predlaga, da zakonski predlog v drugem branju podprete, vključno s štirimi amandmaji, ki so jih vložile koalicijske poslanske skupine. Hkrati prosimo, da skladno z možnostjo, ki jo daje Poslovnik Državnega zbora, na 11. redni seji opravite tudi tretje branje in dokončno potrdite zakon. Hvala lepa.
Gospod državni sekretar, hvala lepa. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za finance, zato za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku odbora gospodu Robertu Polnarju. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica Državnega zbora. Gospe in gospodje! Odbor za finance je na 12. seji 28. junija in na 13. seji 10. septembra kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o postopku sodnega varstva nekdanjih imetnikov kvalificiranih obveznosti bank, ki ga je Državnemu zboru predložila Vlada. Državni zbor je na podlagi 122. člena Poslovnika na 8. seji 21. maja letos opravil splošno razpravo in sprejel sklep, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Odbor je kot gradivo za obravnavo, poleg predloga zakona, prejel mnenja, stališča in predloge ter pripombe devetnajstih organizacij in institucij. V skladu s 129. členom Poslovnika Državnega zbora so amandmaje vložili Poslanska skupina SDS, poslanec Jože Tanko, poslanske skupine koalicije, Poslanska skupina NSi, Poslanska skupina SMC in Poslanska skupina SAB. Na 12. seji odbora 28. junija letos je v uvodni dopolnilni obrazložitvi državni sekretar na Ministrstvu za finance predstavil poglavitne rešitve predloga zakona in poudaril, da je glavni cilj uzakoniti postopek sodnega varstva nekdanjih imetnikov kvalificiranih obveznosti, upoštevaje obstoječo protiustavno pravno praznino v Zakonu o bančništvu. Pri tem je pojasnil, da se bo v postopku pred sodiščem ugotavljala pravilnost in zakonitost izvedbe izrednih ukrepov ter obstoj temeljev za morebitno izplačilo odškodnin. V nadaljevanju so svoja stališča in mnenja predstavili predstavniki osmih organizacij in institucij. V razpravi je bila uvodoma izražena kritika zaradi velikega števila vloženih amandmajev in izraženo mnenje, da je predlog zakona pripravljen nedomišljeno in površno. Glede vloženih amandmajev poslanca Jožeta Tanka je predlagatelj amandmajev pojasnil, da ti ustrezneje naslavljajo obravnavano problematiko in uvajajo rešitve, ki bi oškodovanim deležnikom omogočili, da enostavneje in hitreje dobijo povrnjeno pravično višino odškodnine. Nasprotno so drugi razpravljavci menili, da so predlagane rešitve sicer precej kompleksne in potencialno dolgotrajne, vendar upoštevajo odločbo Ustavnega sodišča in ustrezno urejajo postopek sodnega varstva. Na 13. seji odbora je predstavnica Zakonodajne-pravne službe, seja je bila 10. septembra, opozorila na nekatere pripombe službe iz pisnega mnenja, ki ostajajo aktualne kljub novim vloženim in predlaganim amandmajem različnih predlagateljev. Pri tem je izpostavila zlasti rešitve glede določitve krajevne pristojnosti sodišč, javne objave podatkov o tožnikih, omejitve višine odškodnin in morebitnega ogrožanja avtonomnosti Banke Slovenije. Po opravljeni razpravi je odbor v skladu z 8. odstavkom 131. člena Poslovnika Državnega zbora sprejel amandma za nov 16.a člen. Odbor je v skladu z 2. odstavkom 130. člena in 8. odstavkom 131. člena Poslovnika Državnega zbora obravnaval in sprejel amandmaje poslanskih skupin koalicije za 27 členov in za novih 11 členov. Prav tako je odbor sprejel amandmaje Poslanske skupine SAB k naslovu zakona in za nove štiri člene. Odbor ni sprejel amandmaja poslanca Jožeta Tanka k 1. členu, ni sprejel predloga za amandma odbora poslanca Luke Mesca k 3. členu in ni sprejel amandmaja Poslanske skupine SMC k 5. členu. Na ta način so brezpredmetni postali amandmaji poslanca Jožeta Tanka k 2. členu in do 33. člena, predlog za amandma odbora poslanca Jerneja Vrtovca k 12. členu, amandmaja Poslanske skupine SDS k 12. členu in predlog za amandma odbora poslanca Luke Mesca k 21. in 25. členu. Odbor za finance je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjeni predlog zakona je sestavni del tega poročila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker je zbor na 8. seji opravil splošno razpravo o predlogu zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni mogoča. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 23. septembra 2019. V razpravo tako dajem 8. člen ter amandma poslanskih skupin LMŠ, SD, SMC, Desus in SAB. Želi kdo razpravljati? Vidim samo eno dvignjeno roko. Več! Potem bomo odprli razpravo oziroma prijavo za razpravo. Prosim, prijavite se. Imamo dva prijavljena razpravljavca. Kdo se ni mogel zdaj prijaviti, se bo v naslednjem krogu, ko bom glede istega amandmaja odprla ponovni krog prijav. Najprej dobi besedo gospod Robert Polnar. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Razlastitev imetnikov obveznic in delnic pri sanaciji slovenskih bank v letih 2013 in 2014 je v resnici problem politično-ekonomske suverenosti Republike Slovenije v okviru Evropske unije. Politični okvir delovanja Evropske unije se odraža skozi pravno presojo, ali so mnenja Evropske komisije zavezujoč pravni vir za Slovenijo. Evropska komisija je namreč avgusta 2013 sprejela pravila za državno pomoč bankam, kjer odgovornost za sanacijo bank ne prevzema niti centralna banka kot zadnji posojilodajalec niti država, temveč prvenstveno lastniki. Podrejeni dolgovi morajo namreč biti odpisani ali pa spremenjeni v lastniške deleže. Jeseni leta 2013 je to priporočilo postalo del Zakona o bančništvu in na ta način smo tudi dobili sporni izbris. Tedaj je veljal za priporočilo, danes je to sistem delovanja bančne unije. Bistveno je, da je tako določanje meja državnih pomoči kot tudi potencialnih stečajev zmes nenavadnega političnega intervencionizma, ekonomskega voluntarizma in pravnega nereda. Pri sanaciji bančnega sistema v Sloveniji sta pomembni predvsem dve zadevi. Prva, ali je sama Evropska komisija v svojih sporočilih o bančništvu in postopkih glede državnih pomoči prekoračila pristojnosti evropskih pogodb in je torej zahtevala preveč na napačen način. In drugo, ali sta slovenska politična in monetarna oblast zaradi zagotavljanja stabilnosti bančnega sistema posegli po čezmernih ukrepih in nedopustno posegli v zasebno lastnino. Postopek za oceno ustavnosti se je nanašal na sklep o prenehanju obveznosti bank do svojih komitentov v posebnih okoliščinah in izrednih ukrepih Banke Slovenije. Ta ukrep namreč ne omogoča učinkovitega sodnega varstva zaradi izbrisov in tudi ni pravih možnosti za pritožbe zoper sklepe in ukrepe Banke Slovenije. Ključnega pomena je tukaj pravna država. Slovensko ustavno sodišče jo brani v imenu zaščite pravic razlaščenih imetnikov kvalificiranih obveznosti. Prav nič nenavadno pa ni, da se vedno znova zapleta na bančnem področju in pravnem neredu, ki spremlja evropsko monetarno unijo. Odločilno vprašanje je dejansko legitimnost, ekonomska, politična in procesna, vsiljenih evropskih rešitev, presoja nadrejenosti pravil, meja pravne in politične odgovornosti za posledice določenih odločitev Evropske komisije in Evropske centralne banke. Evropska unija namreč ni država, Slovenija pa je, zato je slovensko ustavno sodišče po logiki stvari njena zadnja obrambna črta. V primeru sanacije bančne krize je kajpada pomembna usoda izbrisa. Toda ključna je obramba ekonomske suverenosti države, temeljnih postulatov tržne ekonomije, kakršni sta, denimo, lastnina in obligacijska razmerja. Uzakonitev postopka sodnega varstva za nekdanje imetnike kvalificiranih obveznosti bank je temeljni namen zakonskega predloga. Zagotovitev popolnega vpogleda v listine v zvezi z izbrisom se nanaša predvsem na ocene vrednosti sredstev bank, na rezultate pregleda kakovosti sredstev in na rezultate testiranj odpornosti na makroekonomske šoke za vsako banko posebej. Na podlagi opravljenih vpogledov je zagotovljen zadosten čas za pripravo tožbenega zahtevka. Zakon ima vsega skupaj 34 členov, samo na pet členov ni bilo vloženega nobenega amandmaja v drugi obravnavi predloga zakona. Po dveh obravnavah na seji Odbora za finance sem prepričan, da bomo tudi v prihodnje pri obravnavi tega zakonskega predloga soočeni z različnimi alternativami, zlasti na naslednjih pomembnih področjih, ki jih zakon pokriva: uporaba pravil pravdnega postopka v gospodarskih spori, drugo področje – določitev izključne pristojnosti Okrožnega sodišča v Mariboru, tretje zelo pomembno torišče, kjer se deležniki razlikujejo, je vzpostavitev virtualne podatkovne sobe podatkov, ki bodo v njej objavljeni, in predvsem dostopa in načina do podatkov v virtualni podatkovni sobi. Mislim, da zdaj lahko rečem, da ne bomo mogli poenotiti stališč glede modalitet in rokov za vložitev tožb zoper Banko Slovenije, prav tako bo predmet spora ureditev določanja sodne takse, tudi ureditev skupine izvedencev. Tista dva segmenta, ki sta po moji osebni sodbi najpomembnejša, sta financiranje izplačila morebitnih odškodnin in obrestna mera zamudnih obresti, po kateri se obrestuje višina ugotovljene škode. Gospe in gospodje, pri odločanju o tako pomembnem zakonodajnem oziroma zakonskem gradivu ne smemo biti preračunljivi, ampak moramo iskati predvsem pravilno izbiro. Izvedba posamezne alternative vedno pomeni določeno tveganje, ki je sestavljeno iz obsega možnih posledic, ki jih prinese odločitev. Tako nastopi točka, ko imamo izoblikovano mnenje o alternativah in se znajdemo pred njihovo izbiro oziroma odločitvijo. Od tu dalje prevzemamo odgovornost nosilci odločanja; se pravi poslanke in poslanci Državnega zbora. Nemalokrat se zgodi, da sprejemanje odločitve pomeni zavezo k akciji, ki je do določene mere tudi tvegana, nikoli pa ne moremo vedeti, katera odločitev je prava oziroma pravilna. Če bi to želeli preveriti, bi morali vse alternative istočasno preizkusiti, kar nikakor ni mogoče. Zatorej je absolutna pravilnost odločitve le teoretični koncept. Bistveno je, da logika in jezik monetarne ekonomije ne smeta pri tem odločanju izpodriniti politike, politika pa ne sme izpodriniti prava. Tega gordijskega vozla tudi Ustavno sodišče ni presekalo. Zagata, s katero smo soočeni, je posledica nedorečenega prenosa suverenosti med državo in Evropsko unijo. Evropska unija je nastala kot odgovor na tveganje vojn in kriz, toda danes je sama največje tveganje za njene članice. In prav slovenski izbris podrejencev je dokaz, kako nevarno smo zgrešili v oceni, kaj je in kaj zmore Evropska unija. Zato je odgovornost slovenske politike nesporna in zato je naš imperativ omogočiti zakon v potrditev s sprejetjem na seji Državnega zbora. V nadaljnjih presojah, ki se jim ne bo mogoče izogniti in so tudi že gromoglasno napovedovane, pa se bo videlo, v kolikšni meri so izbrane alternative locirane med sprejemljivostjo in izvedljivostjo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo Jani Ivanuša. Izvolite.
Nisem se mislil oglasiti, pa vseeno. Bom nekaj stvari povedal, kaj mi leži na duši. Rekel bi takole. Pri tem zakonu, ki je potreben, vendar se pojavlja ena norost, pa to ni norost pesmi rokovske skupine iz Ormoža Pridigarji, ampak je to norost, kaj se je dogajalo s tem kupom amandmajev, ki so bili vloženi čez cel čas procedure. Sicer je gospod državni sekretar omenil samo štiri, ampak saj je cela skripta teh amandmajev, ki so prišli na Odbor za finance, celo eno sejo smo prekinili, ker so nas stalno zasipale stranke s temi amandmaji. Enostavno so te zadeve neobvladljive. Če sedaj ministra za finance vprašamo, koliko je bilo amandmajev vloženih; mogoče državni sekretar ve, koliko jih je bilo vloženih skozi celo proceduro. Nekaj čez sto, se mi zdi. Gospod Polnar je lepo povedal, koliko strank je vlagalo amandmaje. Me pa moti ena stvar; vladni predlog, vladni zakon je to. Vlada je dala zakon, to se pravi koalicija. Koalicijske stranke, ki ste v vladi ste pa dajali amandmaje. To je nejasnost, to je neka norost, ki se pojavlja. Čudi me, da ali ne sodelujete med seboj ali kaj vam je. Ne vem, zakaj ne sodelujete. Sodelujte, pa naredite zakon pa pridite pred Državni zbor. Ne pa tako, da imamo potem sto amandmajev in ne vemo več, koga naj poslušamo, pa koga naj beremo. To je ena zadeva. Stališče Slovenske nacionalne stranke poznate. Seveda, če je bila komu krivca storjena, jo je treba popraviti. Zakon je slab na nek način; enostavno, čas bo sicer pokazal, kaj bo ta zakon prinesel. To je slab zakon, čeprav je nujno potreben. Vendar glede teh amandmajev, ki bodo prišli skozi ali ne bodo prišli skozi, bomo videli čez čas, kaj to pomeni. To se bo komaj na sodišču potem ugotovilo, ali je zakon pravi ali ne, in sami ne vemo, kakšne se bodo potem posledice odvijale,. Kdo bo plačal škodo? Mislim, da naj jo plača Banka Slovenije. Ker odgovornost je zapisana v Zakonu o Banki Slovenije. Bom citiral 2. člen Zakona o banki Slovenije, ki pravi: »Banka Slovenije ter člani njenih organov odločanja so neodvisni in pri opravljanju nalog po tem zakonu niso vezani na sklepe, stališča in navodila državnih ali katerihkoli organov, niti se ne smejo nanje obračati po navodila ali usmeritve.« No, tukaj je pa gospod Jazbec napravil napako, da je podlegal takratni oblasti oziroma vladi, da se je vzelo to ljudem, kar se je vzelo – te podrejene obveznice, kakorkoli mi že temu rečemo –, čeprav je bilo to samo priporočilo Evropske komisije, ni pa to bil ukaz na nek način. Priporočilo. Tudi danes ne vemo, še vedno dvomimo, kolikšna je bila ta bančna luknja, ali je bilo treba tem ljudem to vzeti ali ne. To bo tudi čas pokazal, kdo je kriv in kdo ne. Tako bi rekel, teh Jazbecev imam že poln kufer. Enega smo imeli za Banko Slovenije, enega imamo na Ministrstvu za finance, pa še mislim, na SDH smo enega Jazbeca imeli, tako da dobi človek alergijo že okrog Jazbecev. Na koncu pa ta Jazbec – kje je zdaj? Ja. Če nategneš na tisoče Slovencev, potem dobiš odpravnino in si potem na boljši službi v Evropski centralni banki. Hvala lepa.
Hvala lepa za to razpravo. Ker ugotavljam, da je še interes za razpravo, bom odprla nov krog prijav. Prosim, prijavite se. Imamo štiri prijavljene razpravljavce. Prvi dobi besedo mag. Dušan Verbič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, podpredsednica. Lep pozdrav državni sekretar, poslanke in poslanci! Dovolil si bom tudi sam, glede na to, da sta moja predhodnika tudi šla izven tega koncepta. Začel bom s predstavitvijo spoštovanega državnega sekretarja, ki je v svoji uvodni predstavitvi navedel, da je cilj tega predloga zakona zagotoviti učinkovito varstvo pravic imetnikov vrednostnih papirjev. Odlično se sliši! Druga zadeva, da je obsežno mnenje Zakonodajno-pravne službe, tako je tudi izjavil in tudi res drži, vprašanje pa je, in se ni dotaknil, koliko od tega zakonodajnopravnega mnenja se je vkalkuliralo v nadaljnjem postopku na matičnem odboru z amandmaji in upoštevalo zakonodajnopravnego mnenja. Zaključil je, če zelo na grobo rečem, da je sam zakon procesno naravnan. Absolutno, tukaj se z njim strijam. Vendar tukaj moram izpostaviti sploh, zakaj je ta zakon potreben. Prvi govornik se je že nekaj dotaknil, ampak moram tudi sam izpostaviti, da je v prejšnjem mandatu bil v koalicijski fazi že vložen predlog zakona, ki je v neki smeri bil navezna okoliščina za odpravo te tako imenovane slabosti ali nepravilnosti, ki jo je ustavna odločba praktično odločila. Sedaj imamo pred seboj predlog zakona, ki pa je, če ga primerjamo, bistveno drugačen. Tukaj je temeljno vprašanje, v čem je ta bistvena razlika glede na to, da na Ministrstvu za finance, razen državnega sekretarja in ministra, obstaja ista ekipa, ki so strokovnjaki in gredo z drugim pristopom. Zato je meni načelno vprašanje, ali je ta zakon pisan v interesu tiste peščice državljanov ali subjektov, ki so kupovali te tako imenovane podrejene vrednostne papirje v državah Beneluksa, ali je ta zakon namenjen tistim 90 ali 100 tisočim ljudi, ki so na tak ali drugačen način bili ali zavedeni, hote ali nehote, ki so svoje prihranke ali depozite v bankah v državni lasti pretvarjali v vrednostne papirje. Kajti tukaj se je treba dotakniti še institucije Banke Slovenije. Dejstvo je, da samostojna institucija Banke Slovenije je institucija, v katero ne sme posegati nihče: ne zakonodajna ne izvršilna veja oblasti. In če iz preteklega mandata uporabim besedo spoštovanega poslanca, ki je zelo velikokrat govoril, da je nad sodno vejo oblasti zgolj modro nebo, se za institucijo Banke Slovenije izkazalo tudi v tem primeru, da praktično ne odgovarja nobenemu. Se pravi, očitno velja tudi za njih primerjava: zgolj modro nebo. Kajti poslanci smo v preteklem obdobju nekajkrat poskušali, da bi se to okostenelo institucijo, ki ima tudi organizacijsko strukturo narejeno iz davnega leta po osamosvojitvi, da bi nekako stvari se poskušale malce izboljšati, smo bili deležni velikih kritik tako s strani vodstva Banke Slovenije, preteklega, tudi s strani guvernerja, ki se je pač sam odločil, da odstopi, in je za nagrado tovrstne odločitve – v nadaljevanju bo prav gotovo o tem več besed – sprejel odlično delovno mesto svetovalca ali člana Sveta Evropske centralne banke in tudi ostali člani sveta banke. Kajti to moram izpostaviti, kajti z veliko težavo smo sprejeli, da se je lahko Računsko sodišče vključilo v pregled nekega dela za nazaj Banke Slovenije. Zaradi tega je ključno vprašanje in sploh rdeča nit tega zakona, da mi poslanci moramo sedaj ali zaradi nepravilne, nepopolne ali nenavadne odločitve Banke Slovenije sprejeti zakon na podlagi odločitve Ustavnega sodišča in s tem popravljati napake odločitve Banke Slovenije. Prav zanima me, koliko tovrstnih primerov se je v zgodovini Republike Slovenije zgodilo. To, kar je bilo rečeno, odgovornosti ne nosi nobeden! Očitno še nagrada posameznikom – odlično plačani položaji izven Republike Slovenije. Zakonodajno-pravna služba, ki jo izredno cenim, se je neverjetno, z vso širino in strokovnostjo očitno zakopala v ta predlog zakona in dala obilico pripomb. Sklicevala se je v svojih mnenjih in stališčih in tudi na samem matičnem odboru izpostavljala, da določene členi, vključno tudi z amandmaji, dobesedno kličejo po ustavno sporni ureditvi. Tukaj se bom dotaknil tako novih amandmajev od 3.a do 3.b člena, da ne govorim potem o, kot je bilo že omenjeno, 4. členu, 5. členu in potem o naveznih okoliščinah. Posebno poglavje je tisti tako imenovani 20., 21. člen, ki govori o izvedencih, in še bi lahko naštel. Dejstvo je, da se je praviloma stališče Zakonodajno-pravne službe s strani poslancev, tako so se odločili na matičnem odboru, očitno silno malo upoštevalo. Zato je moje skromno mnenje, da glede pripombe Zakonodajno-pravne službe lahko razumem naslednje. In sicer, da so posamezne določbe predloga zakona zapisane tako, da je velika verjetnost, da bodo vložene ustavne presoje morebitnega sprejetja tovrstne vsebine. To ni dobro. Na to je opozorilo tudi Ustavno sodišče v svoji obrazložitvi. Nadalje. Ali je skriti namen predlagatelja, v tem primeru izvršilne veje oblasti, da se vseeno ta zakon, ki ima marsikatero – po moji oceni – pomanjkljivost, vseeno izpelje skozi proceduro v Državnem zboru, realizacija tega zakona pa gre v daljna desetletja. Tu imamo navezno okoliščino, ki prav gotovo tako Državnemu zboru kot tudi izvršilni veji oblasti ni v ponos, da imamo še vedno odprte postopke Zakona o denacionalizaciji. Nima zveze s tem, ampak je prav gotovo zelo navezna okoliščina, ker je bilo tudi v predhodni razpravi že rečeno, da je nenavadno, da je toliko amandmajev vloženih s strani izvršilne veje oblasti skupaj s koalicijo. Sam sem tudi član koalicije, se strinjam, ampak se zavedam, da tudi poslanci moramo biti kdaj tudi kritični, takrat ko pridemo do določenih vsebin, in človek začne razmišljati skladno z ustavo. Zakaj ni v tem zakonu tudi dosledno upoštevana odločitev Ustavnega sodišča, na katero je eksplicitno opozarjala Zakonodajno-pravna služba? Vsi tisti v Državnem zboru, ki se velikokrat sklicujejo, da je treba spoštovati odločitve Ustavnega sodišča – zakaj se v tem primeru ne upošteva stališče Zakonodajno-pravne službe? Tisto, kar pa je zame na koncu najbolj izpostavljeno in je tudi prav, da se pove, pa je – in sprašujem državnega sekretarja –, koliko pravne praznine pa je v tem zakonu? Tudi za poslance Državnega zbora je prav, da se jih opozarja s tovrstnimi zadevami, kajti ravno na račun posameznih pravnih praznin se dogajajo nenavadne okoliščine, ki jih marsikdo legalno izrablja, vendar to ni namen zakona. In tukaj je vprašanje popolnoma na mestu. Kar se tiče samega 8. člena, se pravi amandmaja, pač, vložen je tako, kot je, in tudi postopki, ki jih sam zakon namenja za realizacijo. Prav gotovo tovrstne zadeve sledijo, vendar se moram dotakniti še ene zadeve, ki je tudi zelo vpijoča, in sicer pristojnost sodišča. Po eni strani Ustavno sodišče in tudi Zakonodajno-pravna služba zelo jasno zapiše, kako bi se v tej zadevi moralo urediti in enakomerno obremeniti sodišča v Republiki Sloveniji predvsem zaradi tega, da sodišče pravočasno rešuje prejete vloge. S tem, ko je koncentracija prenesena praktično, pa spoštujem tudi v tem delu sodišče v Mariboru, ampak da je krajevno pristojno sodišče v Mariboru, pomeni, da tudi tožena stranka, ki ima sedež v Ljubljani – da ne bom govoril o teh tako imenovanih na tisoče vlagateljev. Kaj se s tem povzroči? Stroške in tudi hitrost postopka, da ne govorim tudi o času, ki je potreben, da se udeležuješ tovrstnih sodnih postopkov. Še beseda glede izvedencev. Za ta člen, ki je v zakonu, si upam trditi, v tistem delu, da je posmeh marsikateremu poslancu, ki smo bili zelo kritični in smo še vedno, kar se tiče tistih oseb, ki so na tak ali drugačen način sodelovali pri tako imenovani bančni luknji. Kajti določba, da naj ne bi bil izvedenec oseba, ki je bil 12 mesecev pred odločitvijo Banke Slovenije, je resnično v posmeh. Tisti, ki se malce bolj spoznamo na te zadeve, vemo, da ključi problem, kar se tiče tovrstnih zadev, ki se je potem na koncu izkristaliziralo tudi s sklepom Banke Slovenije, se pravi guvernerja, so bile slabosti, ki so se odvijale najmanj od leta 2005. To se pravi uprave, nadzorni sveti, poslovni revizorji, svetovalci in podobno. Tukaj je govora, da vsi tisti, ki so v odločevalski funkciji dobesedno na veliko povzročali tako imenovano izgubo v bankah v državni lasti, praktično imajo možnost postati izvedenci. Skoraj sem siguren, da marsikdo od teh oseb je v tem času tudi pridobil status izvedenca. Popolnoma legalno in legitimno. Tako ne razumem, zakaj so tovrstne določbe v zakonu šle v to smer; po eni strani v bistveno zavlačevanje samega postopka kljub opozorilom Ustavnega sodišča, po drugi strani pa tudi v posmeh ugotovitvam parlamentarne preiskovalne iz preteklega obdobja. S tem bom tudi končal. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednja ima besedo gospa Andreja Zabret. Izvolite.
Hvala za besedo. Da na kratko osvetlim, o čem govorimo danes. Delničarji in lastniki potrjenih obveznosti petih saniranih bank so leta 2013 in leto kasneje še v Banki Celje čez noč stali brez svojih naložb, za katere so mislili, da so varne. Celoten izbris je znašal 960 milijonov in približno 640 milijonov od tega je bilo podrejenih finančnih instrumentov. Razlaščenih je bilo več kot 100 tisoč vlagateljev. Takrat je Banka Slovenija na podlagi stresnih testov in pregleda premoženja bank z odločbo o izrednih ukrepih izdala izbris teh vrednostnih papirjev. Leta 2016 je Ustavno sodišče presodilo, da je treba razlaščencem omogočiti izpodbijanje izbrisov na sodišču in da lahko zahtevajo odškodnino. Tako imamo danes z dvoletno zamudo predlog zakona na mizi. Moram povedati, da predlog zakona, ki ga danes obravnavamo, je še ena nerešena težava, ki bi morala biti že zdavnaj rešena in je tudi ena v nizu izvrševanja odločb Ustavnega sodišča, ki nas je pričakala na mizi, ko smo nastopili vlado. Predlog zakona bo omogočal, da bodo imeli izbrisani imetniki kvalificiranih obveznosti bank učinkovito sodno varstvo v skladu z odločbo Ustavnega sodišča ter da bodo razlaščeni vlagatelji lahko odškodninsko tožili Banko Slovenije v primeru, če se bo pokazalo, da je bila ocena o stanju bank napačna in da so bili prizadeti vlagatelji zaradi te odločbe na slabšem, kot bi bili, če te odločbe oziroma izrednega ukrepa ne bi bilo. Imeli smo sicer pomisleke glede predlaganih amandmajev Stranke Alenke Bratušek, ki omogočajo zunajsodno poravnavo za določeno skupino vlagateljev. Zato smo se pri glasovanju o tem na delovnem telesu tudi vzdržali. Zakonodajno-pravna služba je namreč opozorila, da predlagana ureditev odpira vprašanja skladnosti s splošnim načelom enakosti pred zakonom iz drugega odstavka 14. člena Ustave. Pravi, da izbrani predlog razlikovanja, ki omejuje izplačilo pavšalnega nadomestila zgolj na nekatere fizične osebe, ki so bile imetnice kvalificiranih obveznosti drugega in tretjega reda, in to še samo na tiste, katerih dohodki niso presegali povprečne plače v letu 2013, ni razumen razlog, ki bi utemeljil različno obravnavo teh imetnikov. Sicer pa bo morebitnih neskladnostih z Ustavo odločalo Ustavno sodišče, če se izkaže potreba po tem. V razpravi na Odboru za finance, na katerem so bili sprejeti vsi členi predlaganega zakona, je bil k amandmaju koalicije na 12. člen, ki določa javno objavo podatkov o tožnikih, ki bodo vložili tožbo v skladu s tem členom, vključno s podatkom o višini tožbenega zahtevka, izražen pomislek glede ustavne spornosti. Zato je bil sklenjen dogovor koalicije, da se člen še dodatno obrazloži z namenom, da se izognemo ustavni spornosti. V ta namen smo v koaliciji vložili amandma k 12. členu z ustrezno obrazložitvijo, ki po našem mnenju odpravlja pomisleke glede ustavne spornosti, predvsem zaradi naslednjih argumentov. Zakon, ki ureja varstvo osebnih podatkov, ne prepoveduje objave oziroma obdelave, zahteva pa, da je namen obdelave določen v zakonu. V tem primeru gre za prevlado javnega interesa nad varstvom osebnih podatkov, zahtevana odškodnina se namreč izplača iz javnih sredstev, kar je razlog, da javni interes prednjači in je močnejši od interesa varovanja osebnih podatkov. Glede bančne sanacije, ki je vključevala znatna javna sredstva, so se vršile številne razprave v širši javnosti in k razumevanju in osvetlitvi te tematike bo lahko pripomogla tudi javna objava teh podatkov. Mnenje informacijskega pooblaščenca pri konfliktu javnega in zasebnega interesa je, da javni interes lahko prevlada v primeru porabe javnega denarja, saj bi morebiti prisojeno odškodnino plačala Banka Slovenije in proračun Republike Slovenije. Javna objava podatkov o tožnikih je v javnem interesu tudi z vidika zniževanja tveganj pranja denarja in bo lahko prispevala k ustreznemu nadzoru davčnih organov. Namreč, tudi nekateri investitorji so sredstva vlagali preko fiduciarnih računov. Odškodninski zahtevki, ki jih bodo vlagali nekdanji imetniki kvalificiranih obveznosti, se bodo obravnavali po načelih zakonodaje o insolventnosti. V tem postopku je običajno, da se terjatve upnikov objavijo, tako da vsi upniki tekom celotnega postopka lahko ugotovijo obseg terjatev in njihov vrsti red oziroma prioriteto. Za pregledno poslovno okolje je transparentno in odgovorno delovanje pri ravnanju z javnimi sredstvi nujno potrebno in v tem primeru javni interes pravnih oseb, ki je povezan s preglednim prikazom porabe javnih sredstev, prevlada nad interesom pravnih oseb, ki izhaja iz svobodne gospodarske pobude. V Listi Marjana Šarca bomo predlog zakona podprli, ker se nam zdi, da je že čas, da se zadeve končno uredijo. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo dr. Anže Logar. Izvolite.
Hvala, predsedujoča. Danes razpravljamo o kuverti, ki je težka približno eno milijardo evrov, pa z nami ne sedi minister za finance, ampak pošlje državnega sekretarja. To že na simbolni ravni pove, kako minister za finance gleda na to zakonodajo in kako s svojim dejanjem neprihoda v Državni zbor v bistvu že vnaprej izreka nezaupnico. Za vse zakone, ki so sporni, boste vedno ugotovili, da pride zagovarjat gospod Dragonja. Očitno je na ministrstvu zadolžen za tovrstno zakonodajo. Moje sožalje. Ampak to, če pride gospod Dragonja, že vnaprej lahko rečemo, da bo očitno velik problem s to zakonodajo. Gre za zelo slab zakon in je v bistvu še ena katastrofalna in katastrofična posledica vlade Alenke Bratušek sprejemanja neustavnih zakonov tu, v državnem zboru, takšnih, ki ne preidejo ali ne preživijo ustavnosodne presoje. Približno v istem času, istega leta so sprejemali še drug zakon, kot veste, insolventno zakonodajo, ki je enako omogočila elitni dvestoterici, da se je znebila dolgov, eden od njihovih kolegov je bil tedaj in je še sedaj tudi načelu magistrata. Mene moti, ko v politiki sprejemamo odločitve kar naprej in kar naprej in se ne ozremo nazaj, kdo je kriv za te odločitve. Danes sedem poslancev, ki je tedaj glasovalo za to sporno odločitev, ki nas stane in nas bo lahko stala milijardo evrov, vnaprej podpira ta zakon, ki naj bi rešil to neustavno stanje. Štirje od njih so vodje poslanskih skupin: Maša Kociper, takrat glasovala za ta zakon, novelo ZBan, ki je odredil izbris, omogočil izbris; Golubović, vodja Poslanske skupine LMŠ, ki je takrat glasoval za – kot se je kasneje izkazalo – neustaven zakon; Matjaž Han, vodja Poslanske skupine SD, ki je takrat glasoval za neustavno rešitev, in kolega Jurša, vodja Poslanske Desus, ki je tudi takrat glasoval za to rešitev. In sedaj ti isti vodje poslanskih skupin bodo glasovali še enkrat za zakon, ki naj bi rešil neustavno stanje, pa če ste poslušali vse moje predgovornike, so že sedaj napovedovali, da bo zelo verjetno prišlo do ustavne presoje tudi te rešitve. Sedaj mi pa povejte, kdo zdravorazumski predlaga takšno zakonodajo, ki naj bi rešila neskladnost z ustavo, kjer se že v samem zakonu hkrati poudarja dvom v to, da je tudi ta zakon sploh ustavno skladen. Verjetno so neki drugi razlogi za to, da se s tem zakonom tako hiti, ko se v bistvu sploh ne hiti. Kot je bilo tudi že prej povedano, da se že več kot dve leti zamuja s to rešitvijo. Tukaj imam direktivo BRRD, ki smo jo prenesli v naš ustavni red z Zakonom o reševanju in prisilnem prenehanju bank. Ta direktiva v tretjem odstavku 85. člena piše: »Države članice zagotovijo, da imajo vse osebe, ki jih zadeva odločitev o sprejetju ukrepa kriznega upravljanja, pravico vložiti pritožbo zoper zadevno odločitev. Države članice zagotovijo, da je sodni postopek pospešen in da nacionalna sodišča kot podlago za svojo presojo uporablja zapletene gospodarske ocene dejstev, ki jih je pripravljal organ za reševanje.« Torej, državne članice zagotovijo, da je sodni postopek pospešen. Ali je sodni postopek pospešen? Kdaj je bila ustavna odločba? Koliko časa zamujamo? Direktivo sprejmemo v naš pravni red, rešitve, ki jo direktiva zahteva, pa ne rešujemo. Mi imamo na mizi predlog zakona, za katerega je eden od deležnikov, konkretno Banka Slovenije, že vnaprej povedala, da ga bo ustavno izpodbijala, če smo pravilno razumeli to, kar je ECB napovedala, pa da bo šla ta zadeva tudi na Evropsko sodišče za človekove pravice. Torej že v sprejetju zakona imamo dve napovedi sodnih postopkov, ki bodo podaljšali uveljavitev tega zakona. Banka Slovenije je napovedala, citiram, »vztrajanje pri ureditvi, ki ni skladna s pravom EU in obstoječim pravom Republike Slovenije, lahko pomeni, da bo zakon izpostavljen nadaljnji presoji s strani pristojnih sodišč, kar bo še dodatno odložilo reševanje sporov nekdanjih imetnikov kvalificiranih obveznosti«. Zdaj pa sprašujem stečajnega upravitelja Ministrstva za finance gospoda Dragonjo. Ali prihajate pred Državni zbor s tem zakonom zato, da podaljšate popravo morebitnih krivic tistim, ki so jim bili vrednostni papirji izbrisani, zato da se zadeve odloži na eno drugo vlado, ali iskreno prihajate z najboljšim, kar lahko zapišete oziroma sestavite na Ministrstvu za finance? Če je prvo, zlorabljate parlamentarno proceduro, za, oprostite, grde politične interese. Če je pa drugo, zamenjajte vodenje ministrstva. Namreč, če niste sposobni priti z zakonom, ki bi bil vsaj po mnenju Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora ustavno skladen, potem oprostite, manjka nekaj kvalificiranih uslužbencev na Ministrstvu za finance. Kolega Ivanuša je prej rekel, da naj kar Banka Slovenije plača izbris podrejenih obveznosti. Sliši se zelo privlačno. So vam prisluhnili na Ministrstvu za finance in odgovornost preložili na Banko Slovenije. Spet, ne vem, ali so to naredili zato, da bo Banka Slovenije izpodbijala in jim ne bo treba plačati v naslednjih treh letih, ali pa zavestno kršijo normativno podlago evropskega monetarnega sistema. Namreč, celo Zakonodajno-pravna služba vam je dala odgovor na to, zakaj to ni prava rešitev. Citiram, »zaradi tega opozarjamo, da je ECB že v mnenju z dne 15. oktobra 2013 o izrednih ukrepih, ki so bili uvedeni z novelo ZBan, navedla, da naloge, ki se dodelijo Banki Slovenije, ne bi smele vplivati na njeno zmožnost izvajanja nalog, ki so skladne z normativno podlago tako z operativnega kot finančnega vidika, in zaradi tega ne gre za naloge, ki bi bile v zvezi z denarno politiko«. To pomeni, da pristojnosti banke, ki so bile uveljavljene z novelo ZBan 1L, ni mogoče šteti za nalogo centralne banke. Z drugimi besedami, šlo je za politično odločitev. Politična odločitev, ki so jo sprejeli Alenka Bratušek, Dejan Židan, Gregor Virant in Karl Erjavec. Da je temu tako, naprej Zakonodajno-pravna služba, da ni mogoče spregledati vloge države, ki se je odločila, da bo, namesto da sistemske banke spusti v stečaj, preko izrednih ukrepov uredila možnost prenehanja kvalificiranih obveznosti in s tem omogočila državno pomoč bankam. Skratka, ta dama in trije možje so sprejeli politično odločitev, zdaj pa odgovornost pa posledice prelagajo na nekoga drugega, za katerega pa že vemo, da bo uporabil vsa pravna sredstva, da se bo tej obveznosti izognil. In kaj bo nastalo kot posledica tega? Ne bomo imeli dokončne odločitve in 102 tisoč in še nekaj Slovencev bo ostalo brez pravnega zadoščenja za denar, ki so ga vložili. Ali je to pravično, ali je to prav, ali je to v skladu z ustavno odločbo glede Zakona o bančništvu, novele 1L? Po moje ne. Strinjam se s kolegom Verbičem, ko je rekel, da se mu zdi, da so posamezne rešitve iz tega zakona napisane ravno tako, da bodo sprožile ustavni spor. Približno enako razmišljava. Celo kolegica Zabret je rekla v svojem eseju, ki ga je prebrala tu pred nami, »sicer pa bo o tem odločalo Ustavno sodišče«. Glejte, celo iz največje vladne stranke LMŠ, ki bodo podprli ta zakon, že v svoji uvodni predstavitvi povedo, da bo zadeva šla v ustavno sodno presojo. Zakaj pa vi to potem podpirate, če vam je že zdaj jasno, da bo prišlo do ustavnosodne presoje in do dolgoletnega odloga poplačila tistim, ki so jim morebiti bila neustavno, nezakonito odvzeta sredstva, ki so jih vložili v to? Še nečesa vam državni sekretar gospod Dragonja ni povedal. Postopki pred sodišči potekajo na več ravneh, potekajo tudi v upravnem sporu zoper samo odločbo Banke Slovenije, v upravnem sporu, ker drugega pravnega sredstva ni bilo, ker vlada Alenke Bratušek in kompanije ni omogočila drugega pravnega sredstva, so posamezni izbrisanci sprožili spor na Upravnem sodišču, tako kot jim to dovoljuje ustava. Veste, kaj to pomeni? Odprt spor in če bo na Upravnem sodišču odločitev taka, da je bila tisa uredba Banke Slovenije neskladna z normativno podlago, vse pade. Vse pade. Poplačilo in stroški sanacije bančnega sistema, bančne luknje pa bodo večji za celoten znesek izbrisa plus vse zamudne obresti. To je prva raven. Kot vemo, o tem smo bili obveščeni, dobro obveščeni investitorji, ki so težke milijone vlagali v podrejene obvezniške papirje, se lahko na slovenskih sodiščih, če so se pravočasno pritožili v odškodninskih sporih – zdaj tega ne morejo več narediti, ker je Ministrstvo za finance toliko odlašalo s to temo – priglasijo svojo izgubo, se razglasijo za neobveščene in podvojijo svoj vložek v to, kot je primer z višjega sodišča dveh odvetnikov v Celju. Glejte, tistim, ki so bili obveščeni in so imeli sredstva in so se pravočasno pripravili in iskali pravice preko rednega sodišča, preko odškodninskih sporov, bodo skladno s to sodno prakso podvojili svoj vložek, tisti, ki imajo že milijon, ki so ga lahko vlagali tako, malo za sproti, bodo podvojili vložek. Vseh ostalih 100 tisoč Slovencev, ki je pa svoje prihranke vložilo, pa bo zaradi aktivnosti ali pa neaktivnosti Ministrstva za finance in podpore koalicije še naprej čakalo desetletja na morebitno pravico v okviru kolektivnih tožb po predlaganem zakonu. Ali se ne zdi, da imamo spet prvorazredne, dobro obveščene, dobro situirane, polne denarja, ki bodo še oplemenitili na ta način preko sanacije bančnega sistema in nepooblaščene navadne državljane, ki bodo spet opetnajsteni. Spraševal sem se, zakaj Ministrstvo za finance tako hiti zdaj, kar naenkrat, da hoče sprejeti ta zakon. Malce sem še brskal, pa sem ugotovil, da poteka še en spor pred Evropskim sodiščem za človekove pravice, in sicer zaradi umanjkanja pravnega sredstva pritožbe. Ali vam je povedal to državni sekretar? Ali vam je povedal, da ima, mislim da, 18. 10. 2019 zagovor Slovenija pred sodiščem? In da ta zakon sprejema samo zato, da bo takrat lahko rekla, poglejte, mi smo sprejeli zakon, mi smo nekaj naredili. Mi smo sprejeli zakonodajno rešitev, ki zdaj ponuja kolektivni branik zoper morebiten neustavni izbris. Samo zato, samo zato, da bodo tisto kljukico naredili, za 102 tisoč Slovencev, ki so vložili svoje prihranke, pa jih očitno briga in je edini razlog današnjega predloga, da se tako hiti s postopkom, da se da zadevo z mize in se prepusti neki drugi vladi. Čim dlje bodo spori trajali pred različnimi sodišči, tem dlje bo lahko ta vlada v miru vozila in govorila, da je naredila vse, kar je v njenem interesu. Na vas, poslancih je pa to, ali boste to podprli, ali boste omogočili takšno prevaro ali pa boste vendar enkrat igrali funkcijo na nek način nadzornika izvršilne veje oblasti, potegnili ročno zavoro in zahtevali od vlade, da pripravi tako zakonodajo, ki je ustavno skladna in ki bo ponudila rešitve za tiste, ki so bili prikrajšani. Še enkrat, ne za tiste privilegirance, ki že zdaj najdejo pot, ne glede na to, kakšna zakonodaja je, ampak za tiste, ki so bili neinformirani in nevedoč so morali prispevati k sanaciji bančnega sistema. Če bo ta odločitev obveljala, sanacija bančnega sistema ne bo stala samo 5 milijard, že zdaj si upam napovedati, da bo tisto milijardo, pa verjetno potem tudi še zakonite zamudne obresti. Ampak še enkrat: krivec za to ne bo Metod Dragonja, krivci za to boste vi v Državnem zboru, ki boste dali glas za to zakonodajno rešitev. Hvala.
Hvala lepa. Kot zadnja v tem krogu prijavljenih ima besedo gospa Maša Kociper. Izvolite.
Hvala lepa. Ni hvaležno nadaljevati razpravo po takšnem retoričnem mojstru, kot je gospod Anže Logar, sploh, ker zna tako lepo vplesti in populizem in manipulacijo in narobna dejstva, in to vse zviti v eno tako logično celoto. Prav uživam, ko vas poslušam. Res gospod Logar! Ampak morda, ker imam to možnost, da sem ravno za njim, stvari le niso tako preproste, kot jih on hoče prikazati. Ali pa ta odgovornost – so odgovorni Alenka Bratušek, pa Dejan Židan, pa vi ste odgovorni, pa boste plačali. To je tako, gospod Logar, kot da bi jaz rekla: »Vi, gospod Logar, pa gospod Janez Janša, pa vaši kolegi ste odgovorni, ker zaradi Zujfa osem let upokojenci niso usklajevali pokojnine. Veste, koliko manjše pokojnine imajo upokojenci zaradi vas? Zdaj pa iz svojega žepa to plačajte. Sprašujem se, kdo bo upokojencem vrnil to, kar jim je odvzel Zujf. Kdo jim bo to dal nazaj? A bo to država? A bo to gospod Anže Logar, kajti njegova vlada je bila takrat, ko je bil sprejet Zujf, ki je vzel toliko pravic upokojencem, ki je toliko krivic naredil, ki je bil tolikokrat priznan za neustavnega na Ustavnem sodišču Republike Slovenije! Ni ga zakona, ki bi imel več protiustavnosti ugotovljenih od tega zakona. A se bomo tako šli? Sploh pa, ta protiustavnost, ki jo tako radi poudarjate – tudi gospod Tanko jo rad poudarja – nad Državnim zborom in nad vsemi sodišči je Ustavno sodišče in presodi, ali se mi zmotimo ali ne. Velikokrat mislimo, da imamo prav, pa oni ugotovijo, da nimamo. Velikokrat mislimo, da imamo prav, pa oni potrdijo – včasih pač [[…]]Zato imamo Ustavno sodišče, da to presoja. Kadar imamo tako specifično zakonodajo, kot je ta, ko je Ustavno sodišče samo prvič v zgodovini reklo, da gre za posebno vrsto odškodninske odgovornosti sui generis, je pač mogočih protiustavnosti kar nekaj. Ker še nikoli v življenju nismo imeli odškodninske odgovornosti, kjer ni bila protipravnost razlog za izplačilo škode. Kar te naučijo na Pravni fakulteti v Ljubljani v 2. letniku, je, da se škoda izplača pod temi, temi, temi pogoji odškodninske odgovornosti. Eden od teh pogojev je protipravnosti. Tukaj pa protipravnosti ni, ker kot ste zavajali gospod Anže Logar, Ustavno sodišče ni razglasilo tega zakona za protiustavnega, ampak je v ustavnem zakonu reklo takole, da potem, ko je bil Zakon o izbrisu imetnikov kvalificiranih obveznosti deležen ustavne presoje, je Ustavno sodišče kot najvišji organ sodne veje oblasti ugotovilo, da so določila, ki opredeljujejo zakonske pogoje za izrek izrednih ukrepov – za izbris po domače – v skladu z ustavnim redom Republike Slovenije. To je reklo Ustavno sodišče; da je ta ukrep v skladu z ustavnim in pravnim redom Republike Slovenije! Kot neustavno je spoznalo le določilo o sodnem varstvu razlaščencev, saj ne bi imeli ustrezne pravne zaščite. Za tiste, ki morda ne poznajo, v našem pravnem redu velja pravilo, da če ni drugega pravnega varstva, imaš možnost upravnega spora. Tukaj pa je Ustavno sodišče reklo, ne, ta možnost upravnega spora ni dovolj, zato ker so tu razlaščenci – če jih tako imenujemo po domače – v slabšem pravnem položaju in nimajo takšnih dostopov do informacij, kot jih ima Banka Slovenije, zato jim je treba ponuditi posebno obliko sodnega varstva in to je naredil ta zakon. Posebno obliko sodnega varstva ponuja zakon, ki ga je pripravilo Ministrstvo za finance pod vodstvom dr. Andreja Bertonclja. Pripravilo je zakon, ki tem ljudem v skladu z ustavno odločbo – točno tako, gospod Verbič, kot določa ustavna odločba –, ponuja pravico sodnega varstva in naslavlja točno tiste dileme, ki jih je Ustavno sodišče izpostavilo. Se pravi, kako naj pridejo do informacij, kako jim je treba informacije dati na razpolago, kako naj dostopajo do njih, v kakšnih rokih in dalo jim je dodatne pravice proti močnejši stranki Banke Slovenije. Ampak preden se dotaknem tega dela zakona, morda tudi jaz en korak nazaj. Zakaj je do te razlastitve sploh prišlo, za katero je kriva Alenka Bratušek in tako naprej? Zato, ker smo bili takrat v situaciji, ker čez nekaj mesecev ne bi bilo v državi več denarja za pokojnine, za plače učiteljev, medicinskih sester, zdravnikov, negovalcev, policistov, gasilcev [[…]]V situaciji, ko sta gospod Anže Logar in njegova stranka klicala trojko, naj pride – trojka, ki bi spet sekala pokojnine, socialne prejemke in tako naprej. Ena druga vlada se je takrat odločila drugače. Odločila se je, da se bo poslužila možnosti, ki jo je Evropska unija takrat dopuščala, to je, da se gre v razlastitev tistih, ki imajo določene vrste pravic pri upravljanju bank; tistih, ki, če bi te banke šle v stečaj – in tako ali tako bi –, itak ne bi nič dobili. Itak ne bi nič dobili! Kje pa je zdaj problem? Izpostavljali ste ga, legitimno, vse stranke v splošni razpravi. Tudi moja stranka. Problem je, da ob teh 102 tisoč ljudi, o katerih govori gospod Logar, je bilo pa 3 odstotke, 3 odstotke tistih, ki so pa res prišli na banko in rekli, da bi pa depozit vložili, pa mu je bančna uslužbenka rekla, gospod upokojenec ali pa gospa, ne vem, karkoli, ne v depozit, dajte te obveznice kupiti, se bolj splača. Tisti so pa res doživeli neke vrste krivico, ker niso vedeli, v kaj so šli. Čeprav, kajne, če smo čisto iskreni, vsak človek je odgovoren za to, kaj dela in kako razpolaga s svojim denarjem. Ampak recimo, da oni pa res niso imeli. Ampak veste, kaj? Ti ljudje imajo že po obstoječi zakonodaji možnost tožbe proti banki, ki jim ni tega razložila; tožbo zaradi tega, ker ni banka opravila svoje pojasnilne dolžnosti. To je tožba proti zasebni banki. In ko gospod Logar tako lepo splete vse, da so oni dobili en milijon nazaj, plus še en milijon obresti, ne pove ene malenkosti: da so to dobili od banke, ne od države. Ta malenkost, kajne? Ljudje pred ekrani mislijo, da so dobili 2 milijona od države; ne, dobili so od banke, za katere je sodišče v Celju ugotovilo, da ni opravila svoje pojasnilne dolžnosti. Ta malenkost. Se pravi, ljudje so že do sedaj imeli možnost sodnega varstva proti posamezni banki, zdaj pa v skladu z določbo Ustavnega sodišča ta država nudi še posebno obliko kvalificiranega sodnega varstva proti odločitvi Banke Slovenije, zato da bodo lahko preverili, da je ta odločitev bila legitimna in če je bila storjena škoda – osebno menim, da bo večinoma ugotovljeno, da jim ni bila, ker bi banka sicer šla v stečaj –, če pa bo to ugotovljeno, bojo pa dobili odškodnino. Tako gre za posebno obliko odškodninske odgovornosti sui generis in pri taki obliki odškodninske odgovornosti, s katero se srečujemo prvič, bo tudi ta zakon imel seveda določena tveganja – gospod Logar in ostali govorijo protiustavnosti –, ki jih bo pa lahko presodilo samo Ustavno sodišče. Bom povedala, razložila eno. Stranka SDS, stranka gospoda Logarja, Anžeta Logarja – gospod Anže Logar tako rad mene z imenom in priimkom kliče, da sem se sedaj odločila, da je edino fer, da jaz tudi njega z imenom in priimkom – je predlagala amandma, isto je naredila NSi, v katerem je želela, da se razkrijejo tožniki. Se pravi, da se razkrijejo tožniki, ki bodo vlagali te tožbe po tem zakonu, in to ne samo tožniki iz Slovenije, ampak tudi tožniki v tujini. To je bil amandma stranke gospoda Anžeta Logarja in stranke NSi – stranki, ki vedno pravita, da koalicija ne povzame vaših amandmajev. Ta koalicija je ta amandma povzela, prevzela njegovo vsebino, jo vložila kot svoj amandma, ampak gospod Anže Logar in gospod – ne vem, kdo pri NSi je to zagovarjal, Jernej Vatovec, Vrtovec, saj je vseeno. Skratka, se opravičujem zaradi napake v imenu. Zakonodajno-pravna služba je prav za to rešitev povedala, da je ena najbolj tveganih in da je mogoče protiustavna. Prav za to rešitev, ampak tudi jaz ne vem, če je protiustavna, ker na koncu bo Ustavno sodišče tehtalo, tako kot je bilo že danes razloženo, javni interes. Ali je javni interes, da mi v tej državi vemo, kdo bo dobil denar kot tožnik v teh postopkih nazaj in kdo so bili ti vlagatelji v Luksemburgu, ki so vlagali, ali je ta javni interes večji od javnega interesa oziroma od interesa teh strank – pardon, ne od javnega interesa, od interesa teh strank –, da se njihovi osebni podatki ne razkrijejo? V tej debati se mi je zdelo tukaj argumentacija ministrstva, da tudi v insolventnem postopku ali pa v postopku stečaja, ki se opravlja na kateremkoli okrožnem sodišču, se upniki javno objavijo. Zakaj se potem ne bi tukaj, ko bo plačevala država, če se celo tam? To je potencialno protiustavno. Druga možna protiustavnost v tem zakonu – omejitev najvišje višine odškodnine. Nekatere stranke iz koalicije se pogojevale podporo zakonu, če tega ne bo notri. Zakonodajno-pravna služba, ki za vsak slučaj opozori na vse mogoče protiustavnosti, zato da ji ne bi kdo kaj očital, Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora je opozorila, da je omejitev višine odškodnine verjetno, mogoče, protiustavna. Tudi jaz mislim, da je mogoče, da je, sploh, če se spomnimo zakona, ki smo ga morali sprejeti zaradi izbrisanih. Ampak ne vem. Zakaj pa ne vem? Ker imamo tukaj posebno obliko sui generis odškodninske odgovornosti, morda je tukaj pravilo drugačno. Ne vem, kaj bo reklo Ustavno sodišče, ne vem. Tretja protiustavnost je to, kdo mora plačati: država ali Banka Slovenije. Banka Slovenije je izvajala ta ukrep, Banka Slovenije je bila tista, ki je peljala celo proceduro, pridobila te stresne teste pa ocene in ne vem kaj vse. Meni kot poslanki in državljanom, ki podpirajo nas in našo stranko, se zdi logično, da to plača Banka Slovenije ravno po principu neke odgovornosti, da če nekaj narediš, si za to odgovoren. Ali je bilo to protiustavno ali ne, bomo videli, bo povedalo Ustavno sodišče. Jaz tudi tukaj ne upam reči. Zaključujem s tem, kar se je zdelo naši stranki, Stranki Alenke Bratušek, zelo pomembno. Mi smo se ves čas tega postopka intenzivno ukvarjali s tem, kar ste vse stranke omenile v splošni razpravi. Ali lahko tistim nekaj fizičnim posameznikom, ljudem, ki so prišli na okence in kupili obveznice tam, ali jim lahko ponudimo manj kompleksno sodno varstvo? Po hudem premisleku, po posvetovanju z raznimi strokovnjaki smo prišli do nekega predloga poenostavljene sodne poravnave oziroma poenostavljenega takega sistema sklenitve poravnave, po katerem bi bili samo tisti, ki so fizično, direktno na okencih kupili obveznice, imeli pravico do poenostavljenega postopka, kjer bi na koncu dobili pavšalno odškodnino. To pomeni, da ne bi rabili sodelovati v dolgih postopkih, ne imeli odvetnikov, imeti velikih stroškov in tako naprej. Kako to narediti? Seveda je treba te ljudi nekako omejiti. Mi smo rekli, naj bodo to fizične osebe, katerih letni prihodek v tistem letu ni bil večji od povprečne plače v Republiki Sloveniji. To gotovo ni nek bogataš. Sem padejo vsi upokojenci, sem pade cel javni sektor in tako naprej. Samo tisti imajo pravico, da vložijo ta zahtevek. Če vložijo ta zahtevek in če dokažejo, da so na tak način takrat kupili te obveznice in da nimajo dohodka, večjega, kot je takrat bila povprečna plača v Republiki Sloveniji, leta 2013, so upravičeni po tem poenostavljenem postopku, to je bil nek ratio tudi v predlogu amandmajev gospoda Tanka, se po tem poenostavljenem postopku potem upravičeni do nekega nadomestila, pavšalnega nadomestila v višini 80 % njihovega vložka, ki pa ne sme biti višji spet od povprečne plače v Republiki Sloveniji. Se pravi, omejitev je pri vstopu, kdo lahko dobi to pravico, in tudi koliko zneska lahko dobi, kar pomeni, da veliki vlagatelji za ta poenostavljen postopek ne bodo zainteresirani. Če to pavšalno izplačilo dobi, seveda, ni upravičen več po nobenem drugem naslovu, da to zahteva. To je bil predlog stranke SAB. Večina koalicijskih strank se je na koncu vzdržala, seveda, ker kalkulirajo, če bo slučajno tudi to pred ustavno [[…]], da ne bodo oni krivi, ampak bomo mi. Nič hudega, mi smo to odgovornost sposobni in pripravljeni prevzeti, zato ker mislim, da je to nekaj dobrega. Tistih nekaj ima še po tem zakonu eno dodatno možnost, da pridejo do pavšalnega nadomestila. Prepričana sem, da se bo ta zanimiva debata še nadaljevala. Se bom kasneje še oglasila. Zaenkrat toliko. Hvala lepa.
Hvala lepa. Repliko ima gospod Logar. Izvolite.
Hvala. Verjamem, da je težko velik krog spraviti v majhnega. Ampak rahlo nekorektno je, da je nekdo, ki je neposredno odgovoren za to neustavnost, večino časa obrnjen proti nekomu, ki sploh ni mogel glasovati o tem, ker ga niti v Državnem zboru ni bilo. In da naslavlja, češ, poglejte, bom jaz, saj znam enako dobro. Kot sem že enkrat rekel: Moj oče je močnejši kot tvoj. Kolegica, ki je, mislim da, pravnica, je rekla, da zakon ni bil protiustaven – ki so ga sprejeli, tista novela. Pa bom samo eno zadevo tu prebral iz ustavne odločbe, 128. točka: »Če ni izkazan ustavno dopusten cilj za poseg v pravico do sodnega varstva, je ta protiustaven.« Ustavna odločba Ustavnega sodišča. Če sem prav razumel kolegico Kociper, je vseskozi očitala, kako se mi postavljamo v vlogo Ustavnega sodišča in že danes vemo, da bo ta zakon padel na Ustavnem sodišču. Tega nisem rekel. Rekel sem samo, da bo deležen ustavne presoje. Če ste pozorno poslušali kolegico, je vseskozi in vseskozi večino govorila samo o tem, kaj je lahko neustavnega v tem zakonu, hkrati bo pa glasovala za ta zakon. In očitati Slovenski demokratski stranki ZUJF, ob tem, da je bila članica koalicije in vlade, ki je ZUJF ohranila, podaljševala, kasneje tudi vlada Mira Cerarja, je pa, oprostite, rahlo nenavadno. In daleč, da bi bil ZUJF najbolj neustaven zakon. Mislim, da je Ustavno sodišče popravilo samo nekaj v zvezi s tem borčevskimi pokojninami, ki so bile hudo hudo visoke, ker so se, mislim da, preveč selektivno uporabljale. Še nekaj! Me pa skrbi to, kar je rekla kolegica Kociper, da so se za ta ukrep odločili, zato ker drugače ne bi mogli izplačati plač, pokojnin in tako naprej. Ali veste, kaj je danes povedala? Da so se namenom torej odločili za to. Da so se ob polni zavesti namenoma odločili, da bodo neke druge generacije kasneje plačevale za to. Danes pa prizna, da bo šel zakon v ustavno sodno presojo, pa kljub temu bo glasovala za ta predlog.
Hvala lepa. Ker vidim, da je še interes za razpravo, bom odprla nov krog prijav, potem pa bo dobil besedo najprej gospod državni sekretar. Najprej prosim za prijavo k razpravi. Imamo tri prijavljene razpravljalce. Najprej dobi besedo gospod Dragonja, potem pa se pripravi gospa Monika Gregorčič. Izvolite, gospod.
Hvala lepa, gospa [[…]]
Če vklopite še mikrofon.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Najprej moram ugotoviti, da ta razprava daleč presega obravnavo tematike amandmaja k 8. členu, in opozoriti na to, da je bila splošna razprava opravljena v prvem branju, kjer je bilo zahtevano v skladu s poslovnikom, da smo dali obširna pojasnila o matičnem delavnem telesu in da se določene stvari pojavljajo. Zato bom nekatere tiste stvari, na katera smo dali pojasnila v splošni razpravi in tekom usklajevanja zakona v matičnem delavnem telesu, preskočil. Najprej bi postavil trditev, da predlog zakona odpravlja ustavno neskladnost v tistem delu, ki jo je v Zakonu o bančništvu ugotovilo Ustavno sodišče. Vendar je treba še enkrat povedati to, kar je v eni od diskusij bilo že poudarjeno, da je Ustavno sodišče za ustavno skladno priznalo dvanajst členov Zakona o bančništvu. Je pa samo za določbe 350.a člena Zakona o bančništvu v tistem delu, kjer niso omogočili nekdanjim izbrisanim imetnikom kvalificiranih obveznosti bank ustrezno sodno varstvo, naložilo, da se sprejmejo posebna procesna pravila v posebnem zakonu, ki bo naslovil ta problem. Ravno to ta zakon poskuša v najboljši možni veri in v dobri veri tudi praktično regulirati. Drugo, kar je treba reči, da ta zakon mora nadgraditi zakonodajo, ki je veljala v času izrednih ukrepov, vendar ne na način, da bo retroaktivno posegala v to zakonodajo, ker bi nekdanji imetniki, bivši investitorji v te instrumente takoj prerekali retroaktivno delovanje temu zakonu in retroaktivne določbe, ampak v glavnem nadgrajuje pravzaprav določbe, ki se nanašajo na procesne vidike vodenja teh sporov oziroma pravnega varstva, ki mora biti zagotovljeno nekdanjim imetnikom. Ustavno sodišče je, preden je izdalo odločbo, postavilo vprašanja Sodišču Evropske unije. Sodišče Evropske unije je o nekaterih od teh vprašanj, ki so bila postavljena, izdalo sodbo številka C526/14, v katerih je odgovorilo na vrsto dilem, predvsem v relacijah med evropskim pravom in nacionalnim pravom in kaj naj nacionalno pravo v tem delu regulira. Na ta način je potem tudi Ustavno sodišče izdalo ustavno odločbo. Ustavna odločba je zelo obširna, ima 75 strani, mislim, da je okoli 150 členov te ustavne odločbe. Pravzaprav je Ustavno sodišče dalo ključne usmeritve glede tega, kako naj se ta vprašanja uredijo. Na diskusijo gospoda Ivanuše, da je zakon ali pa zakonodajni postopek bil relativno nepregleden in dolgotrajen, je treba odgovoriti na sledeči način. Vlada je konec marca dala v zakonodajni postopek zakon, prvo branje je bilo opravljeno maja. Mnenje Zakonodajne-upravne službe pa je bilo izdano po prvem branju. To se pravi, je bilo izdano okoli 15. 6. Se pravi, da je preteklo dva meseca in pol od vložitve zakona pa do tega, da so se sploh lahko vsebinsko pretresle posamezne pripombe Zakonodajno-pravne službe, in v zelo kratkem roku je bilo treba vložiti amandmaje, ki so na ustrezen način sledile mnenju Zakonodajno-pravne službe. Poleg tega je treba povedati, da so ti številni amandmaji, ki so bili vloženi, na drugačen način uredili tudi dostop do podatkov, moderen tehnološki dostop, to se pravi, skozi računalniško dostopno virtualno podatkovno sobo oziroma podatkovne sobe za posamezne banke, in da je vmes prišlo tudi do zahtevnega procesa usklajevanja med institucijami, ki te podatke morajo zagotoviti, in med tistimi, ki bodo to podatkovno sobo in dostop do teh podatkov upravljali. Na to je bil vezan precejšnji del amandmajev. Bi pa želel poudariti, da so določbe glede dostopa do podatkov praktično 100-odstotno usklajene z vsemi deležniki, ki bodo sodelovali v tej prvi nalogi, ki jo je naložilo Ustavno sodišče. Tako bi še enkrat poudaril, da ta zakon poskuša odpravljati ustavno neskladnost v tistem delu, ki predvsem daje možnost učinkovitega sodnega varstva izbrisanim imetnikom. Na način pa, da ne posega retroaktivno v ureditev, ki je veljala v času izbrisa. Očitki, da bodo določbe ponovno lahko izpodbijane na Ustavnem sodišču, bi rekel, da to je realnost, katere se zavedamo tudi na Ministrstvu za finance in v Vladi, ker so materialni interesi, ki poganjajo te spore, tako veliki, da je treba računati, da se bodo nekdanji imetniki teh možnosti posluževali. Vendar smo ta tveganja učinkov protiustavnosti med zakonodajnim postopkom, vezano na priporočila Zakonodajno-pravne službe, v čim večji meri poskušali eliminirati ali pa jih vsaj minimizirati. Tako kar se tiče očitka potencialne protiustavnosti, smo sledili v okviru zakonodajnega postopka vsem priporočilom in mnenjem Zakonodajno-pravne službe. Obstoji odprto še priporočilo ZPS na 5. člen, to je pristojnost sodišča; se pravi, izključena pristojnost sodišča. V tem delu so bile opravljene obsežne konzultacije z Ministrstvom za pravosodje za sodno vejo oblasti, na matičnem delovnem telesu je bil prisoten tudi predstavnik Vrhovnega sodišča in ,je sodna veja oblasti preko Ministrstva za pravosodje predlagala tako rešitev. To je razumno, da se upošteva, glede na to, da bo sodna veja oblasti praktično potem tudi odločala o sporih, ki bodo potekali po tem zakonu oziroma po tej problematiki. Niso upoštevane pripombe Zakonodajno-pravne službe na 25. člen, to je na maksimiranje višine odškodnine, ki bo dosojena in če bo dosojena. Tukaj je bilo zelo jasno stališče tako opozicijskih kot pozicijskih poslanskih skupin, da lahko govorimo samo o izplačilu odškodnine, to se pravi o škodi, ki je vlagateljem nastala, ta škoda pa ne more presegati sredstev, ki so jih nekdanji imetniki vložili v podrejene obveznosti. Ravno zaradi enotnega pogleda na to problematiko tako koalicije kot opozicije smo dodatno obrazložili javni interes, ki je povezan s to problematiko in ki pravzaprav izhaja tudi iz same odločbe Ustavnega sodišča. Ustavno sodišče je jasno opredelilo, da vračilo v predhodno stanje ni mogoče. To se pravi, da izpodbijanje odločb Banke Slovenije v upravnih sporih ni pot, ampak da je potreben sui generis, posebno sodno varstvo, in da v poštev pride samo odškodnina; odškodnina se pa določi po posebnih pravilih glede odgovornosti, ki pa je bila opredeljena v Zakonu o bančništvu, ki je veljal v času izbrisa. Tretja točka, na kateri so tudi načelne pripombe in opozorila Zakonodajno-pravne službe, so na 26. člen, to je izplačilo odškodnine. To je eno od vprašaj, ali bo škodo izplačala Banka Slovenije ali bo škodo potencialno lahko izplačala tudi država Republike Slovenije in na ta način davkoplačevalci. V tem delu bomo podali nekaj dodatnih obrazložitev še v nadaljevanju. Četrta tema, ki je deležna očitka morebitne ustavne izpodbojnosti, se nanaša na 12. člen, to je na objavo podatkov o dolžnikih. Tukaj smo praktično samo nadgradili predlog opozicijskih poslanskih skupin v tistem delu, kjer je Zakonodajno-pravna služba opozorila na varstvo osebnih podatkov, in utemeljili javni interes, zakaj je sorazmerno oziroma ustavno skladno, da so ti podatki dosegljivi javnosti. V glavnem pa to izhaja iz tega, da se bodo za morebitno izplačilo odškodnin angažirala javna sredstva. ZPS je dal še pripombo na amandmaje Poslanske skupine SAB, Stranke Alenke Bratušek, glede tega pavšalnega nadomestila. Na ta del pa na Ministrstvu za finance nismo posebej odgovarjali. Ključni in centralni del očitane potencialne protiustavnosti se nanaša na razmerja in na opozorila Banke Slovenije in Evropske centralne banke. Predlog zakona v bistvu sledi odločbi Ustavnega sodišča glede odgovornosti za potencialno odškodnino, ki bo dosojena v teh postopkih. To vprašanje je bilo namreč ustrezno urejeno v 350.a členu ZBan-1. Takšno določilo je bilo skladno tudi s predpisi, ki določajo delovanje evropskega sistema centralnih bank. Konkretno gre za protokol številka 4 k Statutu evropskega sistema centralnih bank, ki določa, da je odgovornost nacionalnih centralnih bank določena v nacionalni zakonodaji. Zadnje pismo, ki ga je dala Evropska centralna banka 16. avgusta, govori v glavnem o tem, da je na drugačen način treba urediti odgovornost Banke Slovenije. Če bi sledili temu mnenju ali pa napotku Evropske centralne banke, bi morali retroaktivno posegati v takratno ureditev v 350.a člen ZBan in bi s tem dodatno še povečali tveganja ustavne skladnosti teh zakonskih rešitev. Kar se pa tiče same vsebine in očitkov poseganja v samostojnost Banke Slovenije, očitke monetarnega financiranja, je pa treba posebej poudariti, da imajo centralne banke več funkcij že po sami ureditvi Evropske centralne banke in sistema evropskih centralnih bank. Banka Slovenije je v času izbrisa izvajala funkcijo organa za reševanje in funkcijo organa nadzora. Ta funkcija je po teh pravilih ločena od monetarne funkcije Evropske centralne banke. Monetarna funkcija mora biti s kitajskim zidom ločena od ostalih obveznosti, medtem ko pa so te naloge, takratne, predvsem tudi naloge nadzorstvene vloge centralnih bank, pa podeljene Evropski centralni banki in centralnim bankam na nacionalni ravni s pogodbo med Evropsko unijo in Evropsko centralno banko. Zato so bili očitki o monetarnem financiranju v tem delu zelo skrbno preučeni; vendar še enkrat, trdimo, da je bila takratna ureditev ob sprejetju novele ZBan-1L deležna pozitivnega mnenja Evropske centralne banke. Kar pa se tiče poseganja v finančno neodvisnost Banke Slovenije, pa smo v določbah zakona predvideli v 26. členu poseben mehanizem, da Banka Slovenije ne bo takoj in neposredno izpostavljena potencialnim odškodninam, če bodo dosojene, ampak da se v bistvu v prvi fazi porabijo zadržani dobički, ki se bodo akumulirali od začetka letošnjega leta, da Banka Slovenije naredi vse, da kot tožena stranka dokaže, da je pravilno izvedla te postopke. Šele če bo obseg potencialno dosojenih odškodnin presegel sredstva, ki se bodo v času vodenja teh sporov nabrala kot namenske rezerve za te namene, šele takrat je potem predviden mehanizem, da se lahko uporabi del splošnih rezerv Banke Slovenije in da lahko tudi Republika Slovenija založi del teh sredstev za izplačilo teh odškodnin. To se pravi, smo s predlogom zakona uvedli mehanizem, ki po naši meri v celoti zagotavlja finančno neodvisnost Banke Slovenije pri izvajanju njenih monetarnih funkcij. Ne moremo je pa rešiti odgovornosti, ki izhaja iz izvajanja njenih nadzorstvenih funkcij in za nazaj spreminjati zakonske ureditve. Poslanec dr. Logar omenja tudi direktivo BRRD, ki pa v tistem času sploh še ni bila sprejeta in ni bila uveljavljena. Se pravi, če bi se ta izbris izvedel kasneje, v letu 2014 oziroma po prenosu te direktive bi se določbe te direktive lahko uporabile oziroma bi bile skozi določbe zakonodaje o reševanju bank lahko implementirane. Tukaj pa imamo situacijo, da je ta izbris bil izvršen, preden je bila uveljavljena bančna unija in preden so bili enotni mehanizmi za reševanje bank na evropskem nivoju sploh sprejeti in preden je potekel rok za njihov prenos v nacionalno zakonodajo. V tem delu bo potem pri delu sodišč zelo pomembno tudi, kako bodo sodišča ocenjevala, katere pravne podlage je uporabljala Banka Slovenije predvsem pri vrednotenju sredstev, pri cenitvah, in kaj je predstavljalo pravni ekspertni temelj za to, da so bile izdelane ocene o kapitalski neustreznosti bank oziroma so bile izvedene tako obsežne slabitve naložb in zavarovanj za posojilne izpostavljenosti, ki so jih imele banke takrat na svojih bilancah. S tem zakonom ne prejudiciramo nikakršne rešitve sodišč. Odpiramo pot, ki daje imetnikom vse možnosti, da svojo pravico uveljavijo, da dokažejo, da predstavijo argumente. Znotraj pravnega reda, ki je takrat veljal, bo moralo sodišče odločiti, ali so bili izbrisani imetniki oškodovani bolj, kot bi bili oškodovani v primeru stečaja finančnih inštitucij. To izhaja iz takratne ureditve. Stečaj, kot vemo, ni bila opcija, ker je šlo za sistemske finančne inštitucije. Mislimo, da imamo v tem delu tudi dovolj argumentov, če bo Evropska centralna banka v kakršnemkoli smislu izpodbijala skladnost tega zakona in predlaganih rešitev s pravili delovanja sistema evropskih centralnih bank ali pa če bo sprožena tudi dodatna ustavna presoja. Ocenjujemo, da smo na ustrezen način in na podlagi obsežnih usklajevanj večino pripomb ustrezno naslovili. Politične etikete, da gre za slab zakon, jasno ne moremo sprejeti. Zakon naslavlja odločbo Ustavnega sodišča po naši oceni na ustrezen način. Res pa je, da ta pot ne bo kratka, ta pot bo kar sorazmerno dolga, vendar je to pot začrtalo Ustavno sodišče z ustavno odločbo, v kateri je vse te elemente ustrezno ocenilo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Repliko ima dr. Logar. Izvolite.
Hvala. Državni sekretar Dragonja grdo zavaja. V nekem delu ima prav, ampak ni pa povedal celotne informacije. Direktiva BRRD, ki sem jo prej citiral, je bila sprejeta 15. maja 2014, uveljavljena. Izredni ukrepi, Banka Celje, 16. 12. 2014. 92 milijonov podrejencev je bilo takrat izbrisanih in v tem delu velja; moja poanta je bila pa v glavnem glede tega, da štiri leta niso kratek rok in vlada ni reagirala tako, kot bi morala, in v bistvu priti z rešitvijo takrat, kot je bilo treba. Hvala.
Hvala lepa. Sedaj pa ima besedo gospa Monika Gregorčič.
Hvala za besedo. Jaz sem glede na začetek razprave moje kolegice Maše Kociper za hip že pomislila, da smo na začetku volilne kampanje; ampak naj se vrnemo k današnji temi. Pred nami je Predlog zakona o postopku sodnega varstva nekdanjih imetnikov kvalificiranih obveznosti bank in tudi jaz se dobro zavedam, da so nekatere v njem zapisane rešitve daleč od tega, da bi bile idealne. Smo pa v SMC vseskozi konstruktivno sodelovali pri usklajevanju rešitev predloga zakona, kajti zelo dobro se zavedamo, da je ustavno odločbo treba implementirati. In nas veseli, da so bila nekatera naša opozorila in predlogi slišani ter tudi upoštevani. Še posebno pozornost smo namenili problematiki skritih lastnikov. Vztrajali smo, da se z dodatnimi varovalkami ustrezno nadgradi določba, ki predvideva razkritje dejanske identitete nekdanjih lastnikov. Nekdanji lastniki, ki bodo želeli vlagati odškodninske tožbe po tem zakonu, se ne bodo mogli več skrivati za fiduciarnimi računi v tujini. Smo pa v SMC vseskozi tudi opozarjali na nekatere, tudi po naši oceni, sporne določbe tega zakona, ki pa so žal do konca ostale neusklajene. Na Odboru za finance žal ni bil sprejet naš predlog amandmaja k 5. členu, ki bi krajevno pristojnost mariborskega sodišča razširil tudi na ljubljansko in celjsko sodišče. Po naši oceni, še danes smo prepričani, da bi takšna razpršenost prispevala k hitrejšemu in učinkovitejšemu sojenju. Nadalje so bili na seji Odbora za finance sprejeti tudi amandmaji, ki jih je predlagala Stranka Alenke Bratušek in s katerimi se za male nepoučene vlagatelje predvideva pavšalna odškodnina do višine 20 tisoč evrov. Po naši oceni to ni v duhu ustavne odločbe. Na to je opozorila tudi Zakonodajno-pravna služba, ki dvomi o ustavnosti zaradi splošnega načela enakosti pred zakonom. S temi amandmaji se je predlagateljica sklicevala na socialno dimenzijo, vendar v SMC vseskozi poudarjamo, kar je tudi danes kolegica Kociper potem korektno povzela, da so mali nepoučeni vlagatelji vseskozi imeli pravno varstvo in pravno podlago za vlaganje odškodninskih tožb po Zakonu o trgu finančnih inštrumentov zaradi neizvedene pojasnilne dolžnosti poslovnih bank. Ker poslovne banke niso izvedle pojasnilne dolžnosti oziroma svojim komitentom niso pojasnile, da zaradi obljub po nekaj višjih obrestnih merah prihaja tudi nekaj višje tveganje; je to osnova, da bi ti komitenti vlagali tožbe zoper poslovne banke, ki bi nato seveda bile tudi plačnice odškodnin. In te odškodnine potem ne bi šle v breme javnih sredstev, zato ni bilo nobene potrebe, da nepoučeni mali vlagatelji do danes čakajo na sprejetje tega zakona. Žal ugotavljamo, da so bili nepoučeni vlagatelji ponovno zavedeni s tem, ko niso bili spodbujeni k vlaganju zasebnih tožb zoper poslovne banke na drugi pravni osnovi. Naj na koncu izpostavim še eno ključno zadevo, to je neusklajenost zakona z Banko Slovenije, ki naj bi bila plačnik odškodnin razlaščenim imetnikom. Banka Slovenije se namreč ne strinja s tem, da bo ona glavni plačnik, kot razlog navaja prepoved monetarnega financiranja. Če poenostavljeno povem, Banka Slovenije naj ne bi smela financirati nalog države, poleg vsega pa tudi vsota možnih odškodnin presega trenutne rezerve Banke Slovenije, kar bi lahko resno ogrozilo njeno stabilnost in neodvisnost. Ni nepomembno, da temu mnenju Banke Slovenije pritrjuje tudi Evropska centralna banka, zato je pričakovati, da bo Banka Slovenije v nadaljevanju sprožila nadaljnje postopke, da se prepreči izvajanje tega zakona. In zato se bojim, da resnično oškodovani vlagatelji žal še dolgo ne bodo bližje pravici oziroma pravičnemu poplačilu odškodnine. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Jernej Vrtovec. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo in lep dober dan vsem skupaj. Iz nekaterih sodb je že seveda jasno, da bodo morale komercialne banke poseči in poplačati določen del izbrisanih imetnikov bančnih obveznic. To je bil primer Celja, ki se je zgodil, odločitve sodišča. Komercialna banka mora poplačati tema dvema zloglasnima znancema, ki sta bila nepoučena vlagatelja in sta vložila v podrejene obveznice reci in piši ne 100 tisoč evrov, ampak milijon evrov. Nepoučena sta bila in milijon evrov sta vplačala. Ampak to je ta pot, ko je breme na komercialnih bankah, to, kar je predhodnica govorila. Druga pot, ki pa bo veljala, pa bo veljala po tem našem zakonu, ki ga zdaj sprejemamo. In ravno ta zakon, če bo sprejet, je najbolj v interesu komercialne banke. Kajti če se bi izbrisani podrejenci odločili za tožbe preko komercialnih bank, bi bilo to breme komercialnih bank, vložek plus vse obresti. Na podlagi tega zakona pa bo to od zdaj naprej breme, kot vi pišete, Banke Slovenije. Zaradi tega trdim, da je ta zakon najbolj v interesu komercialnih bank. Morda tudi zaradi tega komercialne banke niso spodbujale izbrisane podrejence, da bi lahko vložili svoje zahtevke. Naprej. Škodo po tem zakonu bo poplačala Banka Slovenije. Pa nalijmo si čistega vina, da to nikakor ne more vzdržati, da bo škodo poplačala Banka Slovenije. Računsko sodišče ima omejene dostope do Banke Slovenije zaradi nadzorstvene funkcije ECB. Mi kot preiskovalna komisija ne dobimo dokumentov od Banke Slovenije, ker nimamo nič s tem in nam to ne dovolijo. Naprej, ta zakon je bil sprejet tukaj, v državnem zboru. O tem zakonu o izbrisu podrejenih obvezničarjev se je odločalo na eni posebni komisiji, reklo se ji je medresorska komisija. Tukaj navzoča gospa pozna, kako je to šlo. To je bila ena od sej oktobra meseca in pride minister notri in reče – Ali imate pripravljeno za izbris podrejencev? In so potem pripravili. Prej pa to ni bilo pripravljeno, prej se je samo govorilo, da so to priporočila Evropske komisije, in še to po 1. 8. 2013. Prej tudi v priporočilih Evropske komisije glede državnih pomoči tega določila sploh ni bilo omenjenega glede izbrisa imetnikov. Zakaj to govorim? Ker govorim o tem, da je šlo za politično odločitev in ne za odločite Banke Slovenije. Minister je bil tisti, medresorska komisija je imela večino politikov. Večina jih je bila tam iz vlade, iz Ministrstva za finance, samo en predstavnik Banke Slovenije. In sedaj bi politično odločitev radi prestavili na odgovornost Banke Slovenije. Saj ni težave, lahko to naredimo, ampak na Ustavnem sodišču, kot piše Zakonodajno-pravna služba, ne bo vzdržalo. Ampak kdo bo na slabšem v tem trenutku? Tisti mali vlagatelji, ki bodo še vedno čakali, da bodo poplačani, ker so lahko dali tudi svoje prihranke na okenca, da so položili depozite v podrejene obveznice. Odgovornost je izključno politična in to ne bo vzdržalo, zaradi tega je težko ta zakon podpreti. Ali je bil ta ukrep nujen? Nihče ni rekel, da je ta ukrep nujen. Bile so oddaje pa kazenska ovadba se je napisala, da je razlika; da smo prišli do neke bančne luknje, so pa bili podrejenci. To je blef. Kakšna višina bančne luknje je bila takrat, ko se je sprejela odločitev na medresorski komisiji, takrat skrben pregled bank ni bil narejen, stresni testi tudi še niso bili znani; ampak vi pravite, da je bil ta ukrep nujen. Sedaj pa podrejenci, tri skupine. Prvič, investitorje, ki so kupovali podrejene obveznice na okencih bank, bi lahko že davno poplačali, gospe in gospodje. Če bi bila politična volja, bi te male vlagatelje podrejenih obveznosti že zdavnaj poplačali; pa jih nismo. Zakaj? Zaradi te glavne tretje skupine podrejenih obvezničarjev, ki so odpirali fiduciarne račune v Luksemburgu, Dublinu. Pa sem že to prevečkrat omenil, gospod Dragonja, nočem še enkrat omeniti. Jaz teh ljudi, tudi v okviru tega zakona, da ne vem, od kje jim denar, da so to lahko naredili, ne želim poplačati. Mislim, da država teh ljudi, dokler ne pokažejo izvora svojega premoženja, ne sme poplačati. Spet bomo naredili zmešnjavo, če bomo prišli do tega. Saj v zakonu drži to, amandmirali smo, da tisti, ki so bili lastniki, da se bodo pred sodnim postopkom zglasile le tiste pravne osebe, ki so bile razlaščene, le tisti se morajo tam zglasiti. Vse v redu in prav, ampak dodatna varovalka bi bila, da bi se tisti, ki so kupovali preko ruske VTB banke, morali zglasiti na sodišču. To bi bila dodatna varovalka. Vmes so lahko kapital preselili v okviru kateregakoli sklada v Luksemburgu ali kjerkoli drugje, imeli so dovolj časa, od leta 2007, ko je Abanka preko ruske VTB banke izdala 120 milijonov evrov podrejenih obveznic, pa do leta 2012, 2013. Saj to se je na veliko govorilo, da bo prišlo do izbrisa in ti ljudje so zelo dobro vedeli, da so pravočasno uredili s svojim kapitalom. Posledice odločitve sodišča; pa še eno, o čemer nismo nikoli govorili v tej dvorani, niti na odborih. Po tem zakonu imamo določilo, da se bo presojalo, ali bi bili podrejenci na boljšem v primeru stečaja. To potegne za seboj eno posledico, izračunajmo na podlagi metodologije, za katero so zmešnjave, katera je na koncu obveljala, ampak o tem bomo na naši preiskovalni komisiji več govorili. Bomo računali bančno luknjo, skrbne preglede banke na podlagi takratnih vhodnih podatkov in delali stresne teste? In kdo bo odgovoren za to? Koliko časa bodo trajali ti postopki? Kadar vi sanirate bančno luknjo pa je nekaj milijard v igri, je 150 ali pa 200 milijonov evrov takoj razlike. Predstavljajte si, da pride do odločitve, ne vem sicer koga, kdo bo lahko računal bančno luknjo, ampak da pride do odločitve, da bančna luknja, in to potrdi sodišče, ni bila takšna, kot je bila leta 2013. Se pravi, da ni v takšnem obsegu. To pa potem pride v eno drugo zgodbo, ki se ji reče – Kdo bo to plačal? Ne samo to, da bo problem pri podrejencih ali pa da bodo podrejenci lahko prišli do svoje zgodbe; ampak zakaj potem državni proračun ne bi bil deležen svojega zneska, če je do njega upravičen. Če pa bančna luknja ni bila takšna, smo torej preveč plačali v bančno luknjo. No, to se bodo šla naša sodišča. Jaz bi rad videl to zgodbo, kako bo prišla do konca. Ukvarjajo se s tem resne revizijske družbe kot sta Ernst & Young, Deloitte in tako naprej. Mi pa bomo, mislim da, v tem postopku brcnili v temo. Mislim, da zakona, ki je sestavljen na način, da ima v osnovi problem, kajti je problem ustavnosti, kdo bo to poplačal, človek ne more podpreti. Sicer drugače ne vem, zakaj imamo v tem državnem zboru Zakonodajno-pravno službo. Zaradi tega, da ji malce prisluhnemo; ali zaradi tega, da rečemo, saj oni včasih naredijo nekaj na zalogo. Ampak kar večinoma takrat naredijo na zalogo, po vaše, se na koncu izkaže, da je prav. Zakaj imamo Zakonodajno-pravno službo in zakonodajna telesa, če reci in piši se požvižgamo na njihova mnenja?! Saj vendarle imajo izkušnje, imajo znanje in so pravniki. Še nekaj glede izvedencev. To je ena stvar, ki mene tudi skrbi, gospod Dragonja. Podprli smo pa tudi amandma glede mariborskega sodišča, pa žal ni bil sprejet. Tudi to obžalujemo. Pri tem zakonu se je nabralo tako veliko stvari, da ga kljub upoštevanju našega prvotnega amandmaja, da se razkrijejo ti posamezniki, človek ne more podpreti v takšni obliki, kot je sedaj predlagan in ga danes obravnavamo.
Hvala lepa. Kot zadnji prijavljeni v tem krogu ima besedo gospod Jože Tanko. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. V uvodu je gospod Polnar povedal, da so bili vsi členi tega zakona, razen petih, amandmirani. Ni pa povedal, da ima ta dopolnjen predlog zakona 12 členov več kot osnovni zakon, ki ga je vložila Vlada, 12 členov več. Gospod Dragonja oziroma Vlada Republike Slovenije, nihče v opoziciji ni sposoben pripraviti tako slabega zakona, ki bi doživel toliko dopolnitev in sprememb, kot jih je vaš zakon. Ampak ko mi vlagamo zakone, se vedno napiše, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo, ga koalicija ne podpira. Ta zakon pa koalicija podpira, čeprav ste, razen ene razpravljavke, vsi govorili o tem, da je na več mestih zakon tudi s temi popravki ustavno sporen in da je pričakovati ustavne presoje. Če torej poenostavim, Vlada je predlagala zakon, ki ne prinaša nobene kratkoročne rešitve. Koalicija je sprejela spremembe, ki ne sanirajo tega. In glede na naravo teh sodnih postopkov je pričakovati, da se realizacija po tem zakonu, tudi če bo do nje prišlo, ne bo zgodila prej kot v petih ali desetih letih. Vlada in koalicija zavestno sprejemata zakon, ki bo imel posledice ad calendas graecas, kot je včasih dejal nekdanji predsednik Vlade, ko je podpisoval sporazum o arbitraži oziroma pristop za arbitražo. Se pravi, ob svetem nikoli. Če vse to vemo, če vse to vemo, da se bo to zgodilo, potem lahko ocenim samo to, da je ta predlog zakona, ki je v zakonodajnem postopku, napisan špekulativno, z namenom, da do pravočasnih in dobrih odločitev v primernem času sploh ne pride. Sploh ne pride. Če dodam še naprej, pri izpeljavi tega zakona, tudi če ne bo nobenih posledic za tiste, ki so upravičeni, bodo zaslužile samo razne revizijske hiše, pravne pisarne in še kdo; nihče drug. Kajti če ne bo prišlo do poplačila večine upravičencev, kot je bilo na seji odbora povedano, in to je povedal gospod Dragonja ter Maša Kociper, potem bodo zaslužili na suho: revizijske hiše, razni elaborati, tisti, ki so sodelovali v pritožbenih postopkih, ki bodo izpodbijali ene izračune z drugimi izračuni, in tako naprej. To je bilo povedano na odboru. In če poenostavim, da velika večina tistih, ki bi bili upravičeni do poplačila, ne bo dobila sploh nič ali pa ne bo upravičena ničesar zahtevati ali pa dobiti, potem se sprejema zakon za približno 50 do 100 oseb, verjetno tistih največjih vlagateljev. Verjetno je med njimi tistih 50 do 100 oseb, ki ima približno 97 % vseh terjatev v tem postopku. Ne bomo odpisali tistih 101 tisoč, ne glede na to, kakšno klavzulo ste napisali notri, ampak se zakon pripravlja samo za tiste največje, ki so bili v teh postopkih razlaščeni. Gledati na to, kako bi to sanirali, z vidika vlade, je, milo rečeno, čudno. Mi imamo nekaj primerov poplačil v evropski praksi, imamo primer Nizozemske, imate primer Španije, Cipra in Avstrije recimo. To so države, kjer so z urejenim kapitalizmom ne glede na obliko vladavine, tudi če socialistična, ampak so kapitalistične države; in tam je tisti, ki je izgubil premoženje, dobil poplačilo v vseh državah. Že leta 2013, ko se je ugotovilo, da je ta postopek sporen, so države ali pa banke z vlogo države zagotovile poplačilo tem ljudem, ki so bili razlaščeni. Pri nas pa imamo obliko etatizma, kjer je država najprej, ne glede na to, koliko je kdo oškodovan v vseh teh postopkih. V teh primerih, ko obravnavamo ta zakon, tukaj bistveno odstopamo od evropske prakse, bistveno. Nepojmljivo je, da je samo Slovenija država, ki ne zagotovi ustrezne sanacije zadev, ki so bile storjene v tem postopku. Tukaj je bilo nekaj govora tudi o evropski in slovenski trojki. Verjetno tisti, ki ste se ukvarjali malo z zgodovino, verjetno veste, kakšna je bila razlika med evropsko in slovensko trojko. Evropska trojka je sestavljena iz predstavnika ECB, Monetarnega denarnega sklada in Evropske komisije, bi pač ta postopek sanacije bančnega sistema speljali in istočasno tudi zagotovili sredstva po izjemno nizki obrestni meri, 1 ali 2 odstotni točki. Mi smo šli s slovensko trojko, kjer se ni nič uredilo; dobili smo pa denar po sedemodstotnih obrestnih merah na evropskem ali pa svetovnem bančnem trgu. Zdaj pa sprašujem – Katera sanacija je cenejša? Ali ta, ki bi imela eno- ali dvoodstotno obrestno mero, ali ta, ki je imela sedemodstotno obrestno mero v tistih časih? Milijardo ali še več evrov smo na ta račun samo preplačali za obresti. Milijardo ali več. O tem bi bilo treba tudi najbrž kdaj kakšno besedo reči. In da se je to zgodilo, gre politična odgovornost tistih, ki so se takrat za tak postopek odločili, da se je v bančnem sistemu vse prikrilo, da se ni v bančnem sistemu nič razkrilo, da ni v bančnem sistemu noben gremij nič odgovoren, ne tisti, ki so vodili banke, ne tisti, ki so nadzorovali banke; razlastilo se je pa nekaj ljudi, ki niso imeli nobenega vpogleda v dogajanje v bančnem sistemu. Nikogar, nikogar se ni saniralo. [[oglašanje iz dvorane]] Koga? Lahko naštejete? Kdo je bil na Ljubljanski banki suspendiran? Je kdo izgubil licenco? Je bil kdo kaznovan? Je bil kdo materialno odgovoren? Se je ugotovilo, zakaj je nastala bančna luknja v Ljubljanski banki ali v kakšni drugi banki? Ni se ugotavljalo. Taka sanacija bančnega sistema, kjer ni nihče nič kriv, je, milo rečeno, provokacija. Zdaj pa še nekaj o neodvisnosti Banke Slovenije. Če je bil guverner Banke Slovenije del tiste slike slovenske trojke, ki je bila posneta v vladnih prostorih, potem Banka Slovenije ni neodvisna, ker je sodelovala pri postopku od začetka naprej. Banka Slovenije je bila aktivni akter, Vlada Republike Slovenije pa je prevzela politično odgovornost, ker je predlagala zakon; in tista koalicija je ta zakon tudi sprejela. In zdaj se skrivati za tem, kdo je neodvisen pa nad kom je kakšno modro nebo, je problem; ker ljudje, ki so pri tem sodelovali in so ta postopek speljali, so soodgovorni. Če ne bo prišlo do personalnih ugotovitev odgovornosti, potem se v teh postopkih ni naredilo popolnoma nič. Vlada Republike Slovenije obvladuje tudi preiskovalne organe in jih je dolžna, bi bila dolžna sprožiti in pritisniti, da te postopke sprožijo. Ne zgodi se nič. Bančniki, direktorji bank so svoje 100 tisoč evrov ali več plače pobrali, so se morda malo preselili, zdaj so svetovalci, sodelovali bodo potem kot revizorji v teh postopkih ocenjevanja škode in tako naprej. Tisti, ki so bili pa dejansko razlaščeni, ki so dejansko nastradali zaradi te bančne luknje, ne bodo dobili pa nič ali pa skoraj nič. Kakšen obraz ima ta vlada, ki to počne? Kakšen obraz? Ne glede na to, kaj gospod Dragonja tu govori, ne glede na to, kaj govori, gre za prvovrsten škandal, da se predlaga zakon, za katerega se vnaprej ve, da gre v napačno smer in da se bodo postopki na sodiščih izpodbijali, na Ustavnem sodišču in morda še kje. To je škandalozno. Nobeno opozorilo, ki je bilo izrečeno, ne v razpravi vseh poslancev, razen Maše Kociper, nobeno opozorilo, ki ga je izrekla Zakonodajno-pravna služba, ni zaleglo. Vlada se je lepo postavila na pozicijo, da pač oporeka mnenju Zakonodajno-pravne službe, ker ima ona tako prav. Ampak to pomeni, da se bo ta neracionalna razlastitev, ki se je zgodila, vlekla še 10 ali 15 let. In toliko časa tisti, ki so ta postopek sprožili, ne bodo politično odgovorni, ne bodo. Če bi bili postopki kratki, bi lahko hitro rekli – Spoštovana gospa Alenka Bratušek, vi ste ta postopek nezakonito ali kakorkoli izpeljali in ste zato politično odgovorni. Ker se to vleče, ne bo nobene politične odgovornosti. Da je problem še večji, so v teh postopkih nekateri že dobili dvakratnik vložka, nekateri ne bodo dobili nič, nekateri naj bi dobili nekaj, to, kar je predlagala SAB, to je stranka gospoda Dragonje; ampak tistih, ki so na povprečni plači in so vložili ne vem kaj, je strašno malo, strašno malo. 50 večjih in 50 malih, tistih, ki so imeli minimalno plačo, če bo do tega sploh prišlo. Zato menim, da je bil mnogo boljši predlog tisti, ki sem ga sam predlagal, ko sem predlagal, da bi prišlo do poplačila podrejencev in tistih, ki so imeli delniški kapital v teh bankah, kajti razlaščeni so bili z ukrepom o podpori Banke Slovenije, z ukrepom, z zakonom, ki ga je predložila Vlada Republike Slovenije. Prepričan sem, da če se je z zakonom to brez kakršnihkoli cenitev, brez kakršnihkoli revizijskih hiš, brez kakršnihkoli pravnih pisarn, 100 in več tisoč imetnikom odvzelo, se jim lahko na isti način to vrne. Gospod državni sekretar, vaš minister ali pa predsednik Vlade to najbrž mora vedeti. Nekaj, kar je koalicija vzela z zakonom, se lahko z zakonom tudi vrne. V normalni državi bi, če bi bila država normalna in oblast normalna, se to zgodilo. Ker imamo deformirano vlado, ker živijo najbolje v tej državi lobiji, ki se pasejo po posameznih resorjih, ki pišejo študije, raziskave in tako naprej, namesto da bi se karkoli naredilo v taki državi, je denarja za tiste, ki so oškodovani, vedno premalo, vedno premalo. Za povračilo škode vedno premalo. Moram reči, da se mi zdi tako ravnanje bivše vlade ali pa bivših obeh vlad, to je vlade Alenke Bratušek in vlade Mira Cerarja, ter tudi sedanje vlade škandalozno, škandalozno. Špekulirati s tem, koliko se bo potem to reševalo v sodnih postopkih, je neodgovorno. Če se gre zavestno v postopke, kjer bodo tekli sodni spori, že to se pove tudi v obrazložitvi zakona, potem je to neodgovorno od predstavnikov oblasti, predstavnikov vlade. Hvala lepa.
Hvala lepa. Repliko ima gospod Dušan Verbič. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, nimam replike; še en krog bi prosil.
Če pa nimate replike, bomo pa odprli. Gospod Tanko ima najprej postopkovni predlog. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. V skladu s tretjim odstavkom 73. člena predlagam, da se pred odločanjem dobi nesporno ustno mnenje Zakonodajno-pravne službe glede skladnosti zakona, o katerem odločamo, z odločbo Ustavnega sodišča in tudi nasploh z ustavnopravnim redom.
Hvala za vaš postopkovni predlog. Ne vem, kdo naj bi zagotovil? [[oglašanje iz dvorane]] Zakonodajno-pravna služba. Preden bomo prišli na glasovanje, bomo odločali o tem postopkovnem predlogu. Odpiram nov krog prijav za razpravo. Prosim, da se prijavite. Imamo tri prijavljene razpravljavce. Prvi dobi besedo mag. Marko Pogačnik. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, hvala za dano besedo. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Vlada zamuja s tem zakonom več kot dve leti. Jaz osebno tega zakona ne bom podprl, ne bom ga pa podprl iz več razlogov. Osebno sem prepričan, da je ta zakon pripravljen zelo slabo, mogoče z drugimi besedami – katastrofalno slabo. Dejstvo je, da v tem primeru, če bo danes šel ta zakon skozi zakonodajni postopek, obstaja velika verjetnost, da bo sledila ustavna presoja temu zakonu. In prepričan sem, da vlada ne sledi odločbi Ustavnega sodišča, ki je narekovala, da se mora vsem izbrisancem omogočiti kvalitetno sodno varstvo, pri čemer pri samem izpisu podrejenih obveznic temu ni bilo tako. Ne moram podpreti takšnega zakona, ko vem, da ga je pripravljala ista ekipa, ki je pripravljala zakon o izbrisu podrejenih obveznic. Taista ekipa je tudi v prejšnjem mandatu, v vladi Mira Cerarja pripravljala ta zakon in ni šel skozi. Zdaj ponovno isti obrazi, ista ekipa pripravlja ta zakon. Dejstvo je, da verjetno tukaj nekdo ima nekako figo v žepu in da poskuša samo pripeljati zadevo do te mere, da nihče ne bo nikoli nič dobil. Jaz sem osebno prepričan, da se je tukaj naredila velika škoda. Govorimo o škodi približno več kot eno milijardo evrov in da je izbris obvezničarjev zelo spominjal na neko nacionalizacijo. Vemo, koliko je nacionalizacija stala slovenske davkoplačevalce, in tukaj me skrbi, da bo zadeva podobna. Sem eden od tistih, ki je leta 2013 glasoval proti sprejetju takšnega zakona, ki bi omogočil izbris podrejenih obveznic, kajti po mojem osebnem mnenju način, ki se ga je lotila takrat vlada, ni bil pravi. Temu je delno pritrdilo tudi Ustavno sodišče. Ampak ta zakon, ki ga je pa sedaj pripravila vlada, pa mislim, da ne pelje nikamor in da gre zgolj v smeri, da se zadeva začasno zapre še za nekaj let. Dejstvo je tudi, da predvsem nekateri poslanci koalicije niso sledili predlogu, ki ga je predlagala Slovenska demokratska stranka na Odboru za finance, ki je obravnaval ta zakon, in sicer da se obravnava prekine, da je napisan zakon slab. Vendar argument nekaterih poslancev koalicije je bil takšen, da je treba zakon ne glede na to, kakšna je vsebina, spraviti s parlamentarnih klopi. In mislim, da je to velik velik odgovor vsemu temu, kaj bo sledilo tudi v nadaljevanju. Koalicija tukaj ne rešuje vsebine, koalicija ne rešuje napake, ki jo je takrat naredila vlada Alenke Bratušek; ampak rešuje zgolj sebe, da bo to dveletno zamudo, ki jo ima, spravila z mize. Kakšne bodo pa posledice kasneje, se pa seveda ne sprašuje. Ustavno sodišče tudi nekako prepoveduje ločiti izbrisance na dobro poučene in na manj poučene vlagatelje. Zato se mi zdi nesmiselno, da se zdaj vrine z nekimi amandmaji zgodba o tem, da bi bili pa tisti, ki so obveznice kupovali na bančnem okencu, predhodno poplačali; pri temu pa še dodatni kriterij, da letno ne smejo imeti takšnih in drugačnih prihodkov. Mislim, da takšna pot je napačna, predvsem pa da bo ta napaka, ki jo danes dela koalicija, davkoplačevalce mogoče ne danes ali jutri, prepričan sem pa, da čez nekaj let, veliko stala. Vprašanje je tudi, zaradi česa se zdaj toliko sledi stališču tudi Evropske centralne banke. Spoštovani kolegi, predstavniki Vlade, predstavniki Ministrstva za finance, zakaj leta 2013 niste sledili mnenju Evropske centralne banke? Predsednik Evropske centralne banke Draghi je leta 2013 ostro nasprotoval stališču Evropske komisije, da se hibridni inštrumenti rešujejo na način, kot se jih je. To je treba poudariti. Ampak ne, takrat ste vi rekli, Evropska centralna banka – ne; pomembno je stališče Evropske komisije, ki pa tudi ni odločala v taki smeri ali pa narekovala Sloveniji, kot ste vi mogoče dali, da je Slovenija to morala narediti. Ampak poudarjam, Evropska centralna banka, predsednik Draghi je leta 2013 nasprotoval načinu reševanja hibridnih inštrumentov, ki ga je predlagala takratna Evropska komisija. Dejstvo pa je, Banka Slovenije je pri tem postopku odigrala aktivno vlogo. Zame osebno več kot aktivno. Bila je prisotna na vseh odborih, ki so obravnavali ta zakon v Državnem zboru. Prepričan sem, da tudi Banka Slovenije bi v enem delu morala nositi svojo odgovornost. Še enkrat, pripravljen zakon je slab, zakon je s strani Vlade pripravljen zgolj zato, da se ga da iz mize, ne glede na samo vsebino. Jaz takšnega katastrofalnega zakona ne morem podpreti, vsekakor pa bomo z zanimanjem spremljali, kaj se bo v nadaljevanju tukaj dogajalo. Prepričan sem pa, da ta zakon ne bo prinesel pozitivne strani za tiste, za katere je tudi Ustavno sodišče naročilo, da jim je bila kratena pravica do kvalitetnega sodnega varstva. Predvsem pa se mi zdi, da se bo posledica sprejetja današnje zakonodaje predvsem poznala v praznih žepih davkoplačevalcev, kajti enkrat bo verjetno to napako, ki je bila narejena, treba tudi plačati.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Dušan Verbič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Moral sem se na podlagi dosedanje razprave vseeno oglasiti, kajti nekatere zadeve je treba še enkrat zelo jasno in eksplicitno izpostaviti. Sam zakon in verjamem, da je tudi namen pripravljavca zakona, da v marsikateri zadevi dokaj solidno in tudi z dobrim namenom te določbe sledijo ustavni določbi; nikakor pa ne morem razumeti, da se s strani predlagatelja dopušča oziroma se tudi soglaša, da se je v postopkih amandmajev v neki smeri razširil ta nabor členov, da ne govorim potem še najverjetneje, morda so to močne interesne skupine, ki bi želele na tak ali drugačen način vplivati, da se v bistvu ta zakon nikakor ne uresniči, predvsem v tisti želji, v interesu teh tako imenovanih 100 tisoč vlagateljev ali imetnikov vrednostnih papirjev. Tudi Zakonodajno-pravna služba je zelo jasno zapisala, da se v nobenem primeru ne sme razločevati imetnikov vrednostnih papirjev. Razredi so tisti, ki v neki smeri pogojujejo. In preprosto ne morem razumeti, da se je dopustilo, da se je čez te razprave do sedaj praktično opredelilo posamezne določbe, ki prav kličejo po tem in opozarjajo nas, poslance, vsaj nekatere, da bo zakon v primeru, da se bo sprijel, dobesedno po hitrem postopku spet na Ustavnem sodišču. In upam si trditi, da to je posmeh nam, kajti Ustavno sodišče bo moralo spet odločati o isti zadevi, kar je nenavadno. Res je, v razpravi se je izkazalo, da imamo poslanci različen pogled in si različno razlagamo ustavno odločbo. Zato jo bom še enkrat prebral, ker ni bilo decidirano, razen kakor si vsak po svoje razlaga. Ustavno sodišče je v odločbi iz leta 2016 ugotovilo obstoj protiustavne pravne praznine v Zakonu o bančništvu zaradi odsotnosti posebnih procesnih pravil za odškodninske spore imetnikov izbrisanih ali konvertiranih kvalificiranih pravic proti Banki Slovenije. Ugotovilo je, da je bilo sodno varstvo zaradi razlogov, navedenih v 120. do 125. točki obrazložitve Ustavnega sodišča, neučinkovito. Zato je naložilo zakonodajalcu, se pravi nam, Državnemu zboru, sprejem posebnih, naravi spornih razmerij prilagojenih pravil pravdnega postopka. O tem praktično ni sploh bilo govora in tukaj nima nobene veze ne ZUJF, ne preteklost, leto 2013 in podobno. Razumem, to je pač politična razprava, ki je sestavni del dela poslancev. In ravno iz te ugotovitve, kaj je Ustavno sodišče odločilo, preprosto sploh ne vidim, kako je lahko prišel člen 3a do 3b v ta zakon. Na podlagi katere usmeritve Ustavnega sodišča? Ko je pa Ustavno sodišče predlagalo ravno zaradi tega, da je enakomerna obremenitev sodišč, da se spoštuje hitrost postopka, relativno, ob pravičnosti in podobno; ne, o tem pa praktično ni nobenega govora ali posluha, da bi temu sledili. Trmasto se vztraja na mariborskem sodišču, za katerega po nekih zapisih, kolikor sem uspel videti, je ena od obrazložitev Vrhovnega sodišča, da je zaradi statističnega popravka dela sodišča dobro, da je ta pripad v Mariboru. Vemo pa nekaj, da so tovrstni spori v kategoriji izredne zahtevnosti po vsebini. Edino sodišče v Sloveniji, ki se vsaj kolikor toliko s tem ukvarja, je ljubljansko sodišče. Sami priznavajo, da tudi v takih primerih to ni tako enostaven zalogaj. Posledično lahko sklepam kot poslanec, da je že ta določba v zakonu zato, da se ne rešuje tistih 100 tisoč ali tistih nekaj 10, ki predstavljajo večino, recimo temu tako imenovanih izbrisancev; predvsem z namenom, da se postopke zavlačuje. Ne morem razumeti razmišljanja, da se stališče Zakonodajno-pravne službe praktično negira ali ne upošteva. Sam se zavedam, da je Zakonodajno-pravna služba organ ali enota v sklopu Državnega zbora, ki je v izključno pomoč nam poslancem, če imamo kakršnekoli dileme in probleme v zvezi z neko pravno razlago, tolmačenjem in podobno. Tudi sam sem na stališču, da ni obvezno biti na njihovem stališču. Če pa Zakonodajno-pravna služba decidirano zapiše, da določena ureditev dobesedno kliče po neustavnosti, potem pa mislim, da bi za poslance v takih primerih tako zapisana določba pa morala biti dovolj rdeči znak, da se začnemo tudi nekoliko drugače pogovarjati. Ko sem že ravno pri teh členih 3.a do 3.d. Zakonodajno-pravna služba je dosledno sledila ustavni odločbi in je zelo jasno zapisala, da naj bi namen pravne ureditve bilo sodno varstvo vseh nekdanjih kvalificiranih obveznosti. Tisto, kar nas zavezuje, vsaj osebno tako gledam stališče Zakonodajno-pravne službe, pa je naslednje: zakonodajalec se mora izogniti očitku arbitrarnega razlikovanja med imetniki kvalificiranih obveznosti in tako naprej. Ravno v tem delu nas opozarja, da kršitev tega načela praktično predstavlja kršitev 14. člena Ustave. Tukaj moram priznati, da ne razumem razmišljanja, da se ne pogovarjamo o tovrstni vsebini, ampak se pogovarjamo o tako imenovani socialni sferi. Ko smo pri socialni sferi, je Zakonodajno-pravna služba šla še korak dalje. Moram priznati, da sem hvaležen za njihovo poglobljeno analizo in tudi zapis. Tukaj moram priznati, da čeprav vas malce morim, ker najverjetneje vsi niste prebrali njihovega stališča; in ga bom prebral v zvezi s 3.a do 3.d členom: »Predlagana ureditev s tem, ko zavezuje k izplačilu pavšalnega nadomestila Banko Slovenije, obenem pa iz nje izhaja, da gre za ukrep socialne politike, ki je v domeni države in je namenjen reševanju socialnih posledic tudi zaradi povrnitve zaupanja v finančni sistem; in da gre za izplačilo, ki ni vezano na odškodninsko odgovornost po odločbi Ustavnega sodišča, neposredno krši prepoved denarnega financiranja.« Moram priznati, da ne razumem določena razmišljanja, ki se pojavljajo pri poslancih. To je tisto, kar želim izpostaviti. Mi potrebujemo zakon in smo dolžni in tudi v prejšnjem mandatu bi morala vlada tovrstno zadevo [[...]]Odgovornost; kdo pa sploh odgovarja danes v izvršilni ali zakonodajni veji oblasti? Morda mi, ko ne prideš na volitvah v nov poslanski mandat. Ampak tovrstne zadeve, kot je bilo že v razpravi rečeno, se pogovarjamo najmanj o milijardi evrov. In ko je bilo malce s strani rečeno, kdo bo to plačal; vedno bolj se nagibam k temu, da najverjetneje, tudi če v tovrstnih zakonskih določbah po takem in drugačnem načinu sprejeto, Banka Slovenije; v čigavi lasti je, kakšen subjekt pa je Banka Slovenije? Na koncu gre to spet na davkoplačevalce. Z vso resnostjo, tukaj ne bi z levo roko človek zamahnil, samo da je zakon sprejet in podobno; ga pa potrebujemo. In tukaj pričakujem, da se v tovrstnih ali podobnih zadevah pripravljavci zakona resno zavedajo opozoril. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Verbič, nisem vas prekinjal zaradi tega šundra. Zdaj pa prekinjam sejo za 10 minut, da se te stvari uredijo, preden nadaljujemo. Nadaljujemo ob 13.40. (Seja je bila prekinjena ob 13.31 in se je nadaljevala ob 13.40.)
Spoštovani kolegice in kolegi, nadaljujemo s prekinjeno sejo. Se opravičujem za prekinitev in za ta hrup zaradi prenove male dvorane Državnega zbora, ki se je zgodil. Naslednji ima besedo Jožef Horvat. Izvoli.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Hvala, da ste omogočili nadaljevanje dela Državnega zbora. Lep pozdrav, kolegice in kolegi! Lep pozdrav državnemu sekretarju gospodu Dragonji s sodelavci! Smo pri razpravi o amandmajih na dopolnjen Predloga zakona o postopku sodnega varstva nekdanjih imetnikov kvalificiranih obveznosti bank. Pričakoval sem, da bodo ti amandmaji šli v tej smeri, da bodo zakon bistveno izboljšali, kar pa vsi vemo, da praktično to ni mogoče v tej fazi. Naj samo ponovim in spomnim, da je Nova Slovenija pri prvi obravnavi tega zakona glasovala za to, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Imeli smo veliko upanja in veliko smo pričakovali od drugega branja, da se bo zakon bistveno bistveno izboljšal, kot je prišel s strani Vlade v Državni zbor. Mi smo konstruktivno sodelovali v drugem branju, predlagali tudi amandma in dovolite mi, da ga preletim. K 12. členu smo predlagali še deveti odstavek, ki se glasi: »Sodišče v osmih dneh po vložitvi tožbe na svoji spletni strani javno objavi podatke o tožnikih, ki vlagajo tožbo v skladu s tem členom. Javno objavljeni podatki morajo vsebovati ime oziroma firmo, naslov oziroma sedež in višino tožbenega zneska. Če si tožnik postavitev zahtevkov o višini pridrži v skladu s 24. členom tega zakona, mora sodišče podatek o višini tožbenega zahtevka objaviti v osmih dneh po postavi zahtevka o višini.« Mi smo užaljeni, da ta naš amandma ni bil sprejet, smo pa na nek način zadovoljni, in to pozdravljam, da je vlada oziroma koalicija povzela ta naš amandma in, kot pravi vlada, ga je boljše razložila. Seveda smo tukaj takoj na udaru, češ da so to osebni podatki in tako dalje. Jaz imam počasi že dovolj teh osebnih podatkov, ker tukaj gre dejansko za problem, kjer mi socializiramo približno 1 milijardo in jo vržemo na vse davkoplačevalce. Zato se nam zdi nujno, da mora biti natančno navedeno, kdo so tisti upravičenci, ki bodo poplačani, ker se jim je pač zgodila krivica v procesu sanacije bančne luknje. Nekateri pravijo, da je to tudi pravno sporno, da bo lahko Ustavno sodišče oporekalo in tako dalje; jaz upam, da sta tukaj vlada in koalicija dovolj močno podkrepili, razložili, da tukaj gre dejansko za javni interes. V tem primeru bi zadeva lahko šla pozitivno čez tudi na recimo Ustavnem sodišču. Še eden amandma smo podprli, in sicer amandma SMC k 5. členu. Nam ni razumljivo, zakaj se v zakonu določa krajevna pristojnost sodišča, in sicer Okrožnega sodišča v Mariboru, ki je meni sicer geografsko bližje kot Ljubljana; ampak če je to decentralizacija, potem se naj ne zgodi. Enostavno ne vemo, zakaj to sodišče. Tudi nimam pravice ocenjevati dela tega sodišča, morda je sodišče, ki dejansko še nikoli ni z višje stopnje dobilo kakšne sodbe zavrnjene ali vrnjene. Tudi Nova Slovenija je bila tista, ki leta 2013 ni podprla oziroma je glasovala proti izbrisu, o katerem danes govorimo; ampak ta izbris je bil ukrep države. To ni bil ukrep Banke Slovenije, pa nisem odvetnik Banke Slovenije. To bom najbrž danes še večkrat ponovil. Dejstvo je, da je sanacija bank tista rana, ki je dejansko razvoj Republike Slovenije zaustavila za najmanj eno dekado, deset let, za desetletje. Vse tiste države, ki so bile daleč za nami leta 1991, iz tistega vzhodnega, če hočete, socialističnega bloka, ki so bile daleč za nami leta 1991, vse te države so nas tudi zaradi sanacije bančne luknje prehitele po levi in po desni. In danes cepetamo in enostavno ne moremo doseči nekega razvojnega preboja v neko moderno srednjeevropsko družbo. Tema je seveda izjemno zahtevna. Davkoplačevalci, ki bodo nosili breme, če bo ta zakon sprejet, verjetno vsaj v veliki večini ne razumejo, kaj se spet v državnem zboru dogaja, o čem govorimo, zakaj govorimo o eni milijardi. In ko smo mi že mislili, da je ta bančna luknja zaključena, da govorimo o petih milijardah, lahko tudi o treh pa pol zaradi mene, suma sumarum pa je bilo pet milijard, če vse dokapitalizacije seštejemo. In to je praktično več kot polovica trenutnega proračuna Republike Slovenije, zato je toliko bolj utemeljeno, ko govorim o tem, da nas je sanacija bank razvojno pahnila oziroma zabremzala za najmanj deset let. In kot rečeno, ko sem že mislil, da je ta dimenzija bančne luknje zaključena, zapisana, knjižena, če hočete, pri petih milijardah zdaj vidimo, da to še ni; in da ta bančna luknja pravzaprav še kar narašča. Če govorimo o podrejencih, povejmo za javnost, po naši oceni, po oceni Poslanske skupine Nove Slovenije, jih moramo dati v tri predale. Naprej so to investitorji, ki so kupovali podrejene obveznice na okencih bank, na okencih bank. Potem so to investitorji, ki so kupovali podrejene obveznice na sekundarnem trgu, in lastniki podrejenih obveznic, tudi sam bom povedal, ki se skrivajo v Dublinu, Luksemburgu pa še kje. Od tod sledi ta motiv za naš amandma k 12. členu, ki je govoril o tem, da je treba javno objaviti podatke vseh tistih, ki bodo, če bodo, ki bodo poplačani, da vendarle davkoplačevalci vedo, za koga in komu smo pravzaprav dali denar. In seveda smo v tem času brali tudi nekaj evropske literature, ker nismo edini v Evropi, ki smo imeli te težave. In če bi samo prevedli italijansko zakonodajo, ki ureja pravice izbrisanih podrejencev, bi bila prva skupina podrejencev, se pravi tistih, ki so kupovali na bančnem šalterju, že zdavnaj poplačana. Nikoli pa druga skupina in tretja skupina. In tu je ravno problem. Ti dve skupini preprečujeta, da bi bila prva skupina poplačana, hkrati pa to ustreza tudi vladi, ker ji vsaj za zdaj ni treba poplačati podrejencev iz proračuna. To velja za katerokoli vlado, tudi prejšnjo, mi je žal, da ne bom kritiziral oziroma omenjal samo sedanje vlade. Kolegice in kolegi, povsem normalno je, da ustreza tudi, kot rečeno, tej vladi, saj ji ni treba uporabiti proračunskih sredstev za poplačilo, čeprav natančno ne vemo časa, datuma, kdaj bo ta poplačila treba izvesti. Ali bi morali ta sredstva rezervirati že v proračunu za naslednje leto in leto 2021 ali kdaj kasneje, ne vemo. In zato tudi neumnosti z zakonom, ki naj bi omogočil sodno varstvo izbrisanih lastnikov podrejenih instrumentov. Druga in tretja skupina podrejencev namreč ne moreta izpolniti prve zahteve, ki ju določa italijanski predlog, o le-tem govorim še vedno, ta pa pravi: Dokažite, da ste kupili podrejene obveznice v primarni izdaji. Tako je ta situacija podobna pradoksu, ki se je zgodil – pazite, grem spet v zgodovino, mi ni všeč, ampak moram, neke paralele pa lahko potegnemo – ob kraji sefov SKB banke kar nekaj let nazaj. Kar nekaj lastnikov sefov ni zahtevalo poplačila vsebine sefov, ker bi na ta način morali dokazovati izvor svojega premoženja. Predvsem tretja skupina obvezničarjev, ki se, kot rečeno, nisem edini, ki o tem govorim, skriva za skrbniškimi računi v Dublinu in Luksemburgu, ima s tem najbrž kar nekaj težav, namreč z dokazovanjem izvora premoženja. In gotovo obstaja dovolj dokazov in dokumentov, da se to vsak trenutek dokaže. KDD ima spiske prve in druge skupine podrejencev, na Abanki pa vedo, kdo so lastniki njihovih papirjev v Luksemburgu. Tukaj je še nasprotovanje temu zakonu s strani Banke Slovenije, pa še enkrat, nisem odvetnik Banke Slovenije, ampak sanacijo bank je izvedla država. Tukaj so se sprejemali zakoni, ki so dejansko takratni vladi leta 2013 omogočili, da je sanacijo bank izvedla, kot si jo je zamislila. In še enkrat, Nova Slovenija je takrat glasovala proti izbrisu teh, o katerih danes govorimo, podrejencev. In če je po tej logiki, če je država izvedla sanacijo bank, potem mora tukaj odgovarjati država, Vlada, Državni zbor oziroma proračun. Seveda je to težko, težko je zdaj v proračunu zagotoviti sredstva ali pa vsaj del sredstev, ki jih bo treba enkrat izplačati tem podrejencem. In zato je najlažje prevaliti to finančno breme na Banko Slovenije. Saj je res, nekdo je že rekel in se strinjam, suma sumarum smo vedno davkoplačevalci tisti, ki bomo to milijardo morali skupaj spraviti, po domače rečeno. Zaradi tega imamo visoke davke, dohodnino in tako dalje. In spet je to neka razvojna cokla, ki nam enostavno ne da dihati. Vsak si lahko prebere pripombe Evropske centralne banke. Mi velikokrat pozabljamo, da smo mi del evrosistema, da imamo skupno evropsko valuto, ki se ji reče evro; in da znotraj tega evrosistema veljajo neka pravila, da seveda veljajo tudi pravila o finančni samostojnosti, avtonomnosti Banke Slovenije. Kaj se bo tu zgodilo, če bo ta zakon sprejet? Midva z gospodom Dragonjo sva imela v moji pisarni zelo korektne pogovore. Moja bojazen, ki sem mu jo izrazil, zdaj jo tudi tukaj javno artikuliram, je ta – vprašanje je: Ali bo lahko Evropska centralna banka tožila Republiko Slovenijo, če bo Banka Slovenije morala izplačati te podrejence? Pravno osnovo ima, Evropska centralna banka ima pravno osnovo, da toži Republiko Slovenijo. Ali morda Vlado ali koga, ne vem, nisem pravnik, Republiko Slovenijo, kakorkoli že obrnemo. In tukaj imamo mi problem. Vse to, kar zdaj govorimo, pri ljudeh zbuja neko nelagodje, nek dodaten evroskepticizem, češ kaj je zdaj ta Evropska centralna banka, kaj zdaj Evropska komisija, kaj nam pa morejo. Ampak mi smo se v drugem nacionalnem konsenzu odločili, da bomo postali člani Evropske unije. In potem smo se odločili, da bomo prevzeli skupno evropsko valuto – evro. Ključna pripomba Evropske centralne banke je na zakon, ki zahteva, da mora Banka Slovenije plačati nadomestilo za škodo v skladu s tem predlogom zakona in da je ta zahteva, ta določba zakona neskladna, poudarjam, je neskladna s prepovedjo denarnega financiranja, če bi zaradi nje Banka Slovenije prevzela obveznost Republike Slovenije, ter pripombo o posledicah te zahteve za finančno neodvisnost Banke Slovenije zaradi možnega vpliva predloga zakona na finančna sredstva Banke Slovenije. To si lahko laik takoj predstavlja, da bomo tukaj najbrž imeli problem z Evropsko centralno banko. Seveda se mi znamo takoj postaviti v neko opozicijo in reči – Poglejte, grda Evropska centralna banka. Morda bo nekdo v naslednjem koraku rekel – Gremo ven iz evroobmočja, vrnimo evro, tolar smo imeli rajši. Žal je klima, stanje duha, če hočete, v tej državi takšna. In to je krivda tudi politike, ne samo medijev, tudi politike, da ustvarjamo eno takšno čudno klimo. In potem je povem normalno, danes sicer ni tema te točke dnevnega reda, ampak potem si znam razlagati, zakaj kar 48 % ljudi, ki so odgovarjali na vprašanja Evrobarometra, pravi, da bi bilo boljše, da bi mi bili samostojna država, če hočete, izolirana država, da ne bi bili člani Evropske unije. Kar 48 % jih tako meni. Po tem odstotku smo rekorderji v Evropski uniji. To me zelo skrbi. Še več je razlogov, ko sem jih kar nekaj naštel, da mi enostavno potem, ko smo zakon v prvem branju podprli in rekli okej, naj gre v drugo obravnavo, sicer ga ne moremo adaptirati in je ta problem treba rešiti, tega se zavedamo; ampak sedaj smo dejansko dobili zakonske rešitve, ki za nas niso sprejemljive. Glasovali bomo proti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Smo pri amandmaju k 8. členu. Želi še kdo razpravljati? Ne vidim želje po razpravi, zato zaključujem razpravo o amandmaju k 8. členu. [[oglašanje iz dvorane]] Oprostite, gospod Verbič, potem bomo anulirali odločitev. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa za besedo. Ker smo še v tem sklopu splošnega dela, kjer je dovoljeno, si zaradi pomembnosti vsebine posameznih določb, se nekako izkazuje, da nasprotujem posameznim določbam, čeprav trdim, da zakon bi moral biti sprejet v taki vsebini, kot sledi Ustavnemu sodišču, sem se prej dotaknil razmerja 3. in 3.d člena. Že uvodoma v moji razpravi sem omenil, da je tudi nesprejemljiva določba v 22. členu, ko govori o skupini izvedencev. Kajti v določbi ni sporno to, da oseba, ki je bila v obdobju 12 mesecev pred iztekom izrednega ukrepa ali časa izvajanja izrednega ukrepa, naj ne bi bila v statusu izvedenca, za katerega je ključno pristojno sodišče, da ga imenuje. Tukaj to ni sporno. Sporen pa je čas. In sprašujem predlagatelja, kaj pa pred dvanajstimi meseci. Prej v razpravi sem omenil, da praktično se je ta tako imenovana bančna luknja dogajala od leta 2005 brez politike, kajti to so bile banke v državni lasti, ki so samostojno odobravale, vemo, posojila brez zavarovanj, pa da ne bom še naprej govoril. Zakaj sem odločno proti temu? Kajti s tako določbo se odpira možnost tistim osebam, ki so bile praviloma člani uprave in nadzornih svetov bank v državni lasti, ki so bile zaslišani pred parlamentarno preiskovalno komisijo za ugotavljanje odgovornosti 5 milijard. Moram priznati, na presenečenje vseh, z redkimi izjemami, so bili vsi po vrsti praktično sklerozni, sploh niso vedeli, kaj se je v preteklosti dogajalo oziroma kaj so odločili. S to določbo mi odpiramo tem osebam možnost, da se bodo pojavile po odločitvi sodišča legitimno kot strokovnjak ali izvedenec, da bo pomagal sodišču pri odločitvi, presoji dokazov glede teh tako imenovanih izbrisanih. Mislim, da je to nedopustno, tudi ni higienično, da zakonodajni organ z neko določbo odpira možnost osebam, ki so v preteklosti praktično povzročile to, kar imamo. Dotaknil se bom pa samo še 22.a člena, ker menim, da je ta člen tudi naknadno prišel notri, govori pa o tem, da sodišče lahko na predlog stranke zaprosi Evropsko centralno banko in tako naprej. Kdo pa je predstavnik iz Republike Slovenije v Evropski centralni banki? Če me spomin ne vara, ravno guverner, ki je sprejel to odločitev, si je s tem zagotovil, predvidevam, ker je tudi nekako projektno tisto direktivo uveljavil leta 2013 v Sloveniji, ki ni bila zavezujoča, ker še ni imela statusa direktive, je bilo pa priporočilo. In ker je očitno Republika Slovenije takrat bila kot projektna, se je tako odločilo, v škodo teh lastnikov vrednostnih papirjev. Kaj pomeni ta člen? Če laično gledam, da dobesedno ima možnost predlagati, posredno, on samemu sebi, da bo sodišču obrazložil, zakaj je prišlo do tega. To je tudi poseg v sodno pristojnost neodvisnosti sodišča, kajti sodnik v Zakonu o upravnem postopku se mora držati načel Zakona o pravdnem postopku. In ta pravi, da sodi in vodi po načelu proste presoje, skladno z načelom ekonomičnosti postopka ter tudi hitrosti. Praktično tako določilo dobesedno daje človeku razmišljanje, da so notri elementi, da se bodo v nedogled ti postopki zavlačevali. Daleč od tega, da bi sodišče potem mirno in s tistimi temeljnimi načeli sodilo pravično in pravočasno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za besedo je zaprosil predstavnik Vlade, državni sekretar Metod Dragonja. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Vseh pojasnil detajlno nisem uspel podati tekom moje predhodne intervencije, pa bi zdaj predvsem gospodu Verbiču odgovoril na ta konkretna vprašanja, ki so bila podana glede skupine izvedencev. Glede skupine izvedencev velja poudariti, da na splošno se bodo te pravde vodile po Zakonu o pravdnem postopku. Ta zakon vsebuje samo specifične določbe in dodatne kriterije, ki jih izvedenci, ki bodo tvorili to skupino izvedencev, morajo izpolnjevati; oziroma omejitve in konflikte interesov. Vendar imajo v skladu z Zakonom o pravdnem postopku vse stranke, ki bodo sodelovale v postopku, tožena stranka, tožeče stranke, stranski intervenient, možnost zahtevati izločitev določenih ekspertov, če bodo smatrale, da bodo pri svojem delu pristranski. Izločitev izvedenca kot tak inštrument je na razpolago in te določbe so bile usklajevane z Ministrstvom za pravosodje, Zakonodajno-pravno službo in lahko rečemo, da so bile usklajene. Drugo, kar ste omenjali, da se posamezna kategorija kvalificiranih obveznosti ne sme razlikovati glede na njihove imetnike. Kar se tiče teh členov od 3.a do 3.d, te člene je predlagala ena od poslanskih skupin. Usklajevali so jih z Zakonodajno-pravno službo, tako da Vlada glede tega ni intervenirala in ni predlagala nekih dodatnih obrazložitev ali pa recimo izboljšav teh določb. Vse, kar je vezano na te določbe, pavšalne odškodnine, lahko povem samo to, da smo jo načelno podprli, da skrajša postopke, da daje neko bližnjico posameznim imetnikom, vzpostavlja drug pravni temelj ta zakon, kot je 350.a člen in odločba Ustavnega sodišča. Bodo pa lahko te določbe predmet izpodbijanja na Ustavnem sodišču. To je tveganje, na katerega Zakonodajno-pravna služba opozarja. Pomembno pa je, da ne glede na to, če bodo bodisi te določbe tega specifičnega mehanizma, se pravi pavšalne odškodnine, bodisi katerekoli druge določbe izpodbijane pred Ustavnim sodiščem, bodo imeli izbrisani imetniki na razpolago pravna sredstva, tako da se bodo ti tožbeni zahtevki lahko vlagali, da bodo imeli dostop do podatkov, da bodo lahko svoje tožbene zahtevke utemeljili. In to samo po sebi, če bo kateri od členov predmet nadaljnje ustavne presoje, ne bo preprečilo sodnega varstva izbrisanim imetnikom kvalificiranih obveznosti. To tudi velja za tiste določbe, o katerih ste govorili, ki se nanašajo na izplačilo odškodnine, to je 26. člen. Tudi če bodo obstajala velika nesoglasja še naprej glede implementacije ali pa načina izvrševanja teh določb, bodo ti postopki tekli vzporedno z uveljavljanjem odškodninske odgovornosti nekdanjih izbrisanih imetnikov. Če bodo take pobude vložene, se bo o njih odločalo, tudi če se bo o tem odločalo na evropskem nivoju. Sem omenil v prejšnjem nastopu, da imamo vrsto strokovnih argumentov v specifični situaciji, v kateri so bili v Sloveniji izvedeni izredni ukrepi izbrisa kvalificiranih obveznosti, da to lahko ustrezno utemeljimo. Predvsem je treba izhajati iz situacije iz normativno-pravne ureditve, ki je veljala v času izbrisa; ne pa iz neke ureditve, ki je nastopila kasneje in za katero bi ena ali druga stran rada videla, da velja, oziroma da se retroaktivno posega v ureditev, ki je veljala takrat. Če bi enkrat poudaril, da je ustavno odločbo treba izvršiti. Glede tega se najbrž vse poslanske skupine in celoten parlament strinja. Tudi to je cilj vlade. Zakon odpira možnost za sodno varstvo izbrisanim imetnikom kvalificiranih obveznosti. Če jih bo katera od določb preveč omejevala, bo lahko predmet ponovne ustavne presoje. Mi bomo pač te rešitve branili in jih pojasnjevali, vendar nobena od teh očitanih potencialnih neustavnosti ne bo ustavila nadaljnjega uveljavljanja pravic nekdanjim imetnikom. Kar se tiče odgovornosti, sem poudaril v svojem nastopu, da retroaktivnega posega v odgovornost, tako kot je bila urejena v Zakonu o bančništvu, vlada in Ministrstvo za finance ne moreta in ne želita sprejeti. V tem delu bo morala svoj del odgovornosti sprejeti Banka Slovenije, kot je bila opredeljena v ZBan-1. Tudi vlada sprejema svoj del odgovornosti v tistem delu, kjer je sodelovala pri teh ukrepih, ker je vzpostavljen mehanizem, ki bo predstavljal neko vrsto delitve bremen, če bo prišlo do situacije, da bodo ti zahtevki nekdanjih imetnikov v sodnih postopkih tudi ugodno rešeni. Ne glede na te kritike, ki smo jim tukaj izpostavljeni, glede rešitev iz predloga zakona, predlagamo, da se ustavna odločba izvrši in da se omogoči, da bodo nekdanji imetniki čim prej lahko uveljavljali sodno varstvo v tistem delu, v katerem menijo, da so oškodovani oziroma bili prikrajšani s temi ukrepi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ne želi. Zaključujem razpravo. V razpravo dajem 12. člen ter amandma poslanskih skupin LMŠ, SD, SMC, Desus in SAB. Želi kdo razpravljati? Ne vidim želje po razpravi, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 25. člen ter amandma poslanskih skupin LMŠ, SD, SMC, Desus in SAB. Želi tukaj kdo razpravljati? Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 32.a člen ter amandma poslanskih skupin LMŠ, SD, SMC, Desus in SAB. Želi tukaj kdo razpravljati? Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 11. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DAVKU NA DODANO VREDNOST. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki Ministrstva za finance gospe Nataliji Kovač Jereb. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! V nadaljevanju bom predstavila poglavitne rešitve Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku na dodano vrednost, ki ga je Vlada predložila Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje po rednem postopku. Glavni namen tokratnih sprememb zakona je prenos dveh evropskih direktiv, ki ju je treba sprejeti do konca letošnjega leta, uveljaviti pa ju je treba s 1. januarjem leta 2020. Prva je direktiva 2018/1910 glede harmonizacije in poenostavitve nekaterih pravil v okviru davka na dodano vrednost. Določa pravila pri obdavčenju specifičnih transakcij in omejitev možnosti zlorab ter izogibanju plačila davka na dodano vrednost pri dobavah blaga med državami članicami z namenom izboljšanja usklajenosti nacionalnih pravil ter zagotovitve večje pravne varnosti davčnim zavezancem. Pri čezmejnem trgovanju se uvajajo nova pravila, pravila v okviru ureditve skladiščenja na odpoklic in zaporednih verižnih dobavah, saj se trenutna pravila po državah članicah razlikujejo in otežujejo čezmejno poslovanje davčnim zavezancem. V zvezi z uporabo oprostitve pri dobavah blaga v drugo državo članico pa se identifikacijska številka za DDV pridobitelja blaga določa kot vsebinski pogoj za uveljavitev oprostitve pri dobavi blaga v trgovanju znotraj Evropske unije. Druga direktiva je direktiva 2019/475 glede vključitve italijanske občine Campione d'Italia in italijanskih voda Luganskega jezera v carinsko območje Unije. To sta dve enklavi na ozemlju Švice. Od 1. januarja 2020 bi v carinsko območje Unije in v ozemeljsko uporabo Direktive 2008/118/ES o splošnem režimu za trošarino ti dve italijanski enklavi bili izključeni iz uporabe sistema DDV. Zakon tudi uveljavlja možnost uporabe znižane stopnje davka na dodano vrednost na elektronske publikacije in se s tem le-te izenačuje s tiskanimi publikacijami. Trenutno se nižja stopnja uporablja za dobavo knjig, časopisov in periodične publikacije na vseh fizičnih nosilcih; ne pa tudi za publikacije, ki se dobavljajo elektronsko. Med drugim se s predlogom zakona odpravlja tudi obveznost popravka odbitka davka na dodano vrednost pri uradno dokazanih tatvinah. Naslednji in zadnji sklop sprememb, ki je vključen v predlog zakona, je pa posodobitvi celotnega poglavja o kazenskih določbah, ki zasleduje splošno usmeritev postopne prenove davčnih prekrškov in enakopravnejšo obravnavo storilcev prekrškov. V večini primerov se znižajo maksimalno zagrožene globe in njihova višina se prilagodi ekonomski moči storilcev prekrškov; hkrati pa se na novo razporedijo prekrški na običajne in hujše. Predvideno je, da se bo zakon začel uporabljati s 1. januarjem 2020, razen nekaterih manjših popravkov zakona, ki se bodo začeli uporabljati z dnem uveljavitve zakona, se pravi petnajsti dan po objavi v Uradnem listu Republike Slovenije. Spoštovani poslanci in spoštovane poslanke, v zvezi z navedenim predlagam, da se zakon podpre. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za finance. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku Robertu Polnarju. Izvolite.
Gospod podpredsednik, hvala za besedo. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Odbor za finance je na prvem nadaljevanju 13. seje 11. septembra letos kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku na dodano vrednost. Odbor je poleg predloga zakona prejel naslednja gradiva: mnenje komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance ter mnenje Zakonodajno-pravne službe. V skladu s 129. členom Poslovnika Državnega zbora so amandmaje k predlogu zakona vložile poslanske skupine koalicije, in sicer k petim členom. Seji odbora so prisostvovali predstavnice in predstavniki Ministrstva za finance, Zakonodajno-pravne službe in direktorica Javne agencije za knjigo. V uvodni dopolnilni obrazložitvi je državna sekretarka na Ministrstvu za finance pojasnila namen predloga zakona, ker gre za prenos dve direktiv Evropske unije, in ju v nadaljevanju podrobneje predstavila. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je povedala, da je v svojem mnenju opozorila predvsem na pomembnost vsebinskega prenosa direktiv ter na sklice na posamezne zakone. Ob tem je povedala, da so bile pripombe službe z vloženimi amandmaji upoštevane. Uvodoma je svoje mnenje predstavila tudi direktorica Javne agencije za knjigo, ki je kot pozitivni primer zniževanja davčne stopnje davka na dodano vrednost na knjige izpostavila primer Norveške. V razpravi je bila izražena podpora predlogu zakona. Izpostavljena so bila vprašanja glede davka na dodano vrednost na tako imenovane brezplačne publikacije, na oglaševanje in videovsebine. Posebej je bilo izpostavljeno vprašanje glede davka na dodano vrednost na elektronske medije, kjer se stopnja zmanjšuje z 22 na 9,5 %, vendar kljub temu ostaja višja, kot je z bodočim zakonskim predlogom predvidena stopnja za knjige v fizični obliki. V norveškem primeru je bilo pojasnjeno, da ta država ni članica Evropske unije, kar Slovenija je. Slovenija kot članica mora spoštovati pravila Evropske unije glede enotnega sistema davka na dodano vrednost. Izpostavljeno je bilo tudi vprašanje, na kakšen način bodo spremembe vplivale na učinkovitost pobiranja navedenega davka. Med razpravo in po njej je državna sekretarka odgovorila na zastavljena vprašanja in podala dodatna pojasnila. Odbor je v skladu z drugim odstavkom 130. člena Poslovnika Državnega zbora obravnaval vložene amandmaje poslanskih skupin koalicije in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjen predlog zakona je sestavni del tega poročila. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Jani Ivanuša bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvolite.
Lep pozdrav še enkrat vsem prisotnim, še posebej državni sekretarki pa seveda podpredsedniku Državnega zbora! Glede prenosa direktive Evropske unije tokrat ne bom razpravljal, saj je že vse povedala Zakonodajno-pravna služba. Direktive se vedno prenašajo vsebinsko in ne dobesedno; no, naj bi se. Glede skladiščenja na odpoklic menim, da bo ureditev sicer primerna za nekatere poslovne subjekte, a prinaša tudi dodatno administracijo, nove evidence in nove vrstice v RPO. A hkrati me skrbi, da ne bo takšna odložena davčna obveznost omogočala tudi zlorabe. Če si zamislim konkretni primer, se lahko zaradi takšnih ali drugačnih razlogov prejemnik blaga v enem letu tudi spremeni, lahko pride do stečaja, lahko pride do likvidnostih težav, lahko pride tudi do zaprtja poslovnega subjekta. Tudi prepoved glede sedeža dejavnosti ali stalne poslovne enote je nejasna. Ali to pomeni, da ju ne sme biti na začetku odpošiljanja blaga ali ju ne sme biti na koncu? Kaj če davčni zavezanec odpre sedež dejavnosti po šestih mesecih? Ali imate odgovore na to? Najlažje je napisati, da si morajo poslovni subjekti prilagoditi evidence. Povejte mi, kdo bo to nadziral. Področje DDV je v Sloveniji povzročilo že toliko škode, da si novih lukenj v zakonu res ne smemo več dovoliti. Dodatna obveznost glede poročanja o dobavah blaga na daljavo v druge države članice naj bi omogočala večji pregled nad dobavami. To je dobro, a samo v primeru, če bo ta poročila kdo nadziral. Če želite z novim administrativnim ukrepom zgolj bremeniti gospodarstvo, ga raje ne sprejmimo. Upam, da ste glede tako imenovanih zaporednih ali verižnih dobav upoštevali zadnje odločitve Evropskega sodišča. Strinjam se tudi z dopolnitvijo člena o oprostitvah plačila DDV pri dobavi blaga v drugo državo članico. V računovodstvih imajo vse več težav s tistimi poslovnimi subjekti, ki poslujejo zgolj preko speta. Med poslovnimi subjekti se pri nekaterih poslih računi sploh ne pošiljajo več. Poleg tega je zelo težko najti davčno številko tujih subjektov. Čeprav imamo VIES, kjer se davčne številke preverijo, mnogi dokumenti nimajo davčnih številk. Sam naziv poslovnega subjekta pa ni dovolj za iskanje davčne številke. Tudi dopolnitev člena o popravku odbitka DDV, ki ga v primeru tatvine ni treba popraviti, je dobra rešitev. S predlogom zakona se uvaja tudi rok za zavezance, ki pridobijo novo oziroma rabljeno prevozno sredstvo iz druge države članice. Zavezancu je vsekakor v interesu, da se prevozno sredstvo čim prej registrira. Davčni zavezanci poročajo, da imajo vse več težav s tem, da jim Finančna uprava zapleni originalne dokumente tudi po več mesecev ali let. Za kaj takega nimajo nobenega pooblastila. Finančna uprava naj raje preveri vsa prevozna sredstva, ki se s tujimi registrskimi oznakami stalno vozijo po slovenskih cestah brez plačila slovenskega DDV. Ne vem, koliko vpliva bi lahko imela znižana davčna stopnja za elektronske publikacije, menim pa, da bi bilo vseeno bolje in za oči bolj prijazno, če bi ljudje publikacije brali v tiskanih izdajah. Na koncu pa se še dotaknemo prekrškov. Slovensko davčno pravo je že tako ali tako brez teoretične podlage. Najhuje pa je na področju prekrškov. Finančna uprava te dni globi vse, ki niso vpisali podatkov o dejanskem lastniku v register. Globa je 6 tisoč evrov za družbo in 400 evrov za odgovorno osebo. Kaj to pomeni v praksi? Kdor ustanovi nov d. o. o., mora dejanski lastnik v osmih dneh v register vpisati, da je on lastnik d. o. o., čeprav je ta podatek že v poslovnem registru in ga lahko vsak dan in kadarkoli preveri vsak preko spleta. Finančna uprava je te ljudi oglobila. Finančni uslužbenci bi lahko te ljudi vsaj poklicali, ne pa da govorijo – Mi samo izvajamo zakon, sprejemajo pa ga poslanci. Ali ni to žalostno?! Potem pa direktorico Finančne uprave vprašamo, kdo je lastnik ELECTE Holding, d. o. o., ali Glanz, d. o. o.; pa ne ve. Pa bi morala vedeti, glede na višino dolgov, ki jih imata; no, se opravičujem, ki sta jih imeli obe družbi. V Slovenski nacionalni stranki smo absolutno proti visokim globam za prekrške, pri katerih se ljudje sploh ne okoristijo. V zakonu o DDV bi se lahko vsem globam črtala ena ničla, saj gredo globe že v absurd. Kako lahko zdrav človek v zakon zapiše, da znaša globa do 150 tisoč evrov? Ali se mi sploh zavedamo, kakšne globe predpisujemo kot zakonodajalci? Tisti, ki pa služijo milijonske dividende od umazanega denarja v tujini, pa dobijo globo 240 evrov, če svojih dohodkov ne prijavijo. Ali je to v skladu z načelom sorazmernosti? Zakonodajalec mora sprejeti globe glede na obveznosti tistih, ki jih izrekajo. Vsi inšpektorati v Sloveniji bi morali najprej stremeti k temu, da se izpolnjujejo zakonske obveznosti. Naprej je preventiva, šele nato, če opozorilo ne zaleže, naj sledijo globe. Pa še nekaj, Slovenci smo dobri ljudje. Ja, dobri ljudje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Andrej Šircelj bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik. Predstavnice Vlade, kolegi in kolegice! Mi vsako leto najmanj dvakrat spreminjamo zakon o davku na dodano vrednost z namenom, da vključimo v ta zakon direktivo Evropske unije. Pri teh direktivah je osnovno vprašanje in dejanska osnovna težava oziroma problem v tem, da jih prepogosto samo prepisujemo, ne da bi jih v določenih primerih seveda tudi razumeli. Še manj, da bi jih dejansko prilagodili našemu davčnemu zavezancu, našemu sistemu, da bi bil sistem čim bolj enostaven in čim bolj pregleden. Na to vprašanje stalno opozarja tudi Zakonodajno-pravna služba. In tudi pri prenosu te direktive oziroma smernice se ni kaj dosti spremenilo. Naslednje vprašanje, ki se nanaša na to smernico, je, da se s to smernico območju Evropske unije, italijanskemu območju Evropske unije zagotavlja poseben položaj. Tukaj govorimo o turističnem območju, govorimo o Luganskem jezeru, območju okoli Luganskega jezera, kjer se davek na dodano vrednost ne plačuje. Zaradi tega je argument o tem, da govorimo o skupnem davku, seveda nekoliko nedorečen, predvsem zaradi tega, ker v Evropi imamo številna območja, ki so izključena iz obdavčitve z davkom na dodano vrednost. Ko je bilo vprašanje, ali tudi v Sloveniji lahko izključimo določeno območje iz sistema davka na dodano vrednost, je bilo s strani takratne vlade, prejšnje vlade, rečeno – Ne, to pa ni mogoče, ker tega pa ne dopušča direktiva. Sedaj pa imamo primer, ko dopušča direktiva, da se določeno območje izključi iz obdavčitve z davkom na dodano vrednost. Kar z drugimi besedami pomeni, da se takratna vlada vsekakor ni dovolj potrudila, da bi šla čez celoten postopek v Evropi, kajti možno je, da določeno območje izključimo iz davka na dodano vrednost. In to bi bilo možno in za razmisliti tudi za določeno območje v Sloveniji. Ne bom nobenega sedajle povedal, ker potem bi bilo vedno vprašanje, zakaj ne nekega drugega. Vendar mislim, da bi bila to stvar Državnega zbora tudi v tem, da se to dejansko naredi. Naslednje vprašanje je seveda to, da se izenačijo elektronske informacije glede obdavčitve s tako imenovanimi tiskanimi informacijami. In tukaj vsekakor ja. Navsezadnje je tukaj vprašanje, zakaj pa nismo tega naredili že prej, zakaj pa evropska birokracija ni tega naredila že prej. In drugo vprašanje je, zakaj je ta naša stopnja še zmeraj tako visoka? Nižja stopnja – 9,5. In tukaj ne gre za noben sistem, da je to neka sistemska ureditev. Sistem določa minimalno stopnjo, ki mora biti, to pa je 5 %. Zakaj imamo mi 9,5 in zakaj vlada nikoli ne pritrdi predlagateljem, da bi te stopnje znižala, je pa seveda drugo vprašanje. In tega ta vlada dejansko nikoli ni naredila. In ni sistemsko vprašanje višina stopenj, posebej vseh tistih stopenj, ki so nad 5 %, tako določa Evropska unija oziroma evropska pravila. Tukaj je vprašanje, ki ga tukaj ta vlada ne naslavlja in bi ga dejansko morala. In naslednje vprašanje je; res je, da se kazni znižujejo, vendar so še vedno enormno visoke. Finančna uprava Republike Slovenije ne išče davčne osnove, ne išče davka pri davčnih zavezancih, ampak jih enostavno kaznuje. Pri človeku, ki je pomagal daljnemu sorodniku, ni ugotavljala, koliko je davčna osnova, koliko je njegov dohodek iz tega naslova, ampak je rekla – Tisoč evrov, gospe in gospodje. In predvsem takšna dejavnost davčne uprave je sigurno v nasprotju, če ne drugega, z davčnimi pravili in seveda v nasprotju tudi s človečnostjo. V Slovenski demokratski stranki glede na te rešitve ne bomo nasprotovali temu zakonu.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca bo predstavil Jože Lenart. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, kolegice in kolegi! Glavni namen predlaganega zakona je prenos dveh evropskih direktiv, ki ju je treba sprejeti do konca letošnjega leta. Uveljaviti pa ju je treba s 1. 1. 2020. Z njima se bodo v naš pravni red prenesla določena pravila transakcij in omejitev možnosti zlorab ter izogibanja plačila davkov na dodano vrednost pri dobavah blaga med državami članicami. Ker se trenutna pravila po državah članicah razlikujejo in otežujejo čezmejno poslovanje, se uvajajo nova pravila v okviru ureditve skladiščenja na odpoklic in pri verižnih dobavah. Tako zasledujemo cilj usklajevanja nacionalnih pravil ter zagotovitve večje pravne varnosti davčnim zavezancem pri čezmejnem trgovanju. Hkrati se s predlogom novele v Sloveniji uveljavlja možnost uporabe znižane davčne stopnje na dodano vrednost na elektronske publikacije in s tem izenačitev teh s tiskanimi publikacijami. Trenutno se nižja stopnja uporablja za dobave knjig in periodičnih publikacij na vseh fizičnih nosilcih, ne pa tudi na publikacije, ki se dobavljajo elektronsko. Možnost uporabe znižane davčne stopnje DDV tudi za elektronske publikacije je državam članicam omogočila sprememba direktive 2006/112/ES glede stopenj DDV, ki se uporabljajo za knjige, časopise in periodične publikacije, ki je bila uveljavljena decembra 2018. V Poslanski skupini Liste Marjana Šarca podpiramo tako rešitev in pričakujemo, da bo kmalu obravnavana že naslednja novela Zakona o DDV. Z njo bomo dodatno znižali DDV za 5 % za knjige, časopise in druge periodične publikacije, s čimer bomo naslovili težke razmere, ki so v zadnjem obdobju doletele tiskane medije in knjižne založnike. In naj spomnimo, gre za redko videno enotnost, ko je svoj podpis k predlogu zakona prispevalo 90 poslancev. Hvala.
Hvala lepa. Samo Bevk bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik, Spoštovani zbor! Velika večina vsebine tega predloga zakona predstavljajo določbe, ki v slovenski pravni red prinašajo prenovljene evropske direktive. Sistem davka na dodano vrednost je namreč v povezanem evropskem gospodarskem prostoru treba stalno dograjevati, da se prepreči davčno izmikanje, utaje in agresivno davčno načrtovanje, s katerim si zavezanci neupravičeno znižujejo davčno osnovo. Usklajena davčna zakonodaja je tu ključnega pomena, zato tudi v Poslanski skupini Socialnih demokratov podpiramo predlagane spremembe. Za nas in za slovensko pisano besedo pa je pomembno predvsem novo določilo, s katerim se odpravlja nesmiselna ureditev, po kateri so knjige in tiskovine obdavčene z nižjo, 9,5-odstotno stopnjo davka na dodano vrednost, medtem ko so knjige in publikacije, izdane v elektronski obliki ali objavljene na spletu, vsa ta leta obdavčene z višjo, 22-odstotno stopnjo davka na dodano vrednost. To je onemogočalo razvoj slovenske ustvarjalnosti, zato nas, socialne demokrate veseli, da se je končno našla rešitev, ki bo vsa književna in publicistična dela obdavčila z enako in znižano stopnjo DDV, ne glede na to, ali so izdani v papirnati ali elektronski verziji. Prizadevanje za davčne ukrepe, ki bi razbremenili slovensko pisano besedo, je cilj, ki presega politične in strankarske delitve. Poslanke in poslanci vseh strank smo že večkrat jasno izrazili svoje prepričanje, da bi za izdajanje knjig in časopisov zaradi njihovega velikega družbenega pomena in varovanja slovenskega jezika morali uvesti najnižjo možno stopnjo obdavčitve. Tudi zato smo poslanci vseh strank podpisali predlog drugega zakona, s katerim bi Slovenija uvedla tako imenovano super znižano davčno stopnjo DDV v višini 5 %, s katero bi bile obdavčene vse knjige in publikacije, ne glede na svojo fizično obliko. Zato nas je ob obravnavi tega zakona na odboru neprijetno presenetilo razmišljanje predstavnice finančnega ministrstva, ki je menila, da bi bilo smiselno po uvedbi dodatno znižane stopnje DDV to uporabiti le za knjige v tiskani obliki; ne pa tudi za njihove elektronske verzije. S tem bi ponovno ustvarili nesmiselno razliko, ki jo danes po dolgih letih končno odpravljamo. Socialni demokrati smo prepričani, da mora biti slovenska pisana beseda obdavčena z najnižjo možno stopnjo, ne glede na fizično pojavnost. Ta cilj bomo zasledovali še naprej. Zato bomo v Poslanski skupini Socialnih demokratov podprli današnji predlog, ki po dolgih letih zagotavlja enako in znižano obdavčitev knjig in časopisov. Tudi ob obravnavi poslanskega predloga zakona bomo vztrajali, da se dodatno znižana davčna stopnja davka na dodano vrednost uporabi na tiskanih in elektronskih knjigah ter tako vsaj minimalno podpre slovenske ustvarjalce in založnike. Hvala lepa za pozornost.
Hvala lepa. Jani Möderndorfer bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik. Tudi v Poslanski skupini Stranke modernega centra bomo podprli današnjo spremembo, kot že večkrat povedano, s katero spreminjamo in znižujemo davčno stopnjo za tiskane in elektronske medije. Tisto, kar pa je za nas bolj pomembno, pa je seveda to, da je to šele prvi korak. Drugi korak sledi s poslansko novelo, ki jo pričakujemo in s katero bomo znižali davčno stopnjo na dovoljeno, seveda tudi z direktivo možno, samo za tiskane medije. Mi smo sicer na odboru opozarjali na različne špekulacije, ker se pojavljajo tudi tiskani mediji v slovenščini, ki v več kot 50 odstotkih predstavljajo reklamno oglaševanje; ne pa tistega, kar si želimo, to pa je spodbujati slovensko besedo, se pravi literaturo, in širjenje ter ohranjanje slovenske besede. Ne glede na to, je za nas pomembno predvsem to, da se človek danes vprašuje, zakaj šele danes to spreminjamo in zakaj nismo že prej. Dejstvo je, da nam predhodna direktiva tega ni omogočala, saj je na nek način zapovedovala enotno davčno stopnjo. Z novo direktivo pa se stvari spreminjajo. V Stranki modernega centra bomo te spremembe sprejeli in podprli in ter s tem tudi omogočili založnikom, da lažje in bolje tudi tržijo s slovensko besedo; v pozitivnem smislu, da se slovenska beseda ohranja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavil Boštjan Koražija. Izvolite.
Spoštovani, hvala za besedo. Spremembe zakona, ki so danes pred nami, prenašajo v naš pravni red določila dveh direktiv Evropske unije, ki s seboj prinašajo tudi nekaj sprememb. Te spremembe si prizadevajo bolje zapolniti vrzeli, ki so se pokazale pri poslovanju in s katerimi se skuša zajeziti obvode na področju davka na dodano vrednost. Prenesene spremembe na področju obvezne predložitve identifikacijske številke za DDV pri dobavah blaga v drugo članico, spremembe na področju skladiščenja, na odpoklic v drugi državi članici, obvezno dokumentiranje dogodkov za dokazovanje dobave v drugo članico bodo vsaj nekoliko prispevale k večji pravičnosti na ravni predpisov in omogočile sankcioniranje kršiteljev, za kar se ureja tudi področje davčnih prekrškov in sankcij. Zlasti so dobrodošla jasnejša določila o možni opustitvi pregona zaradi prekrška, in sicer v primeru predložitve popravljenega obračuna, se pravi v primeru samoprijave. Z vidika birokracije pa nekih velikih olajšav ni ter tudi večjih dodatnih bremen ni. RTV-prispevek bo zdaj po vsej Uniji oproščen davka na dodano vrednost, opozoriti pa je treba, da se v Sloveniji DDV na RTV-prispevek že sedaj ne obračunava. Kar nas v tem pogledu posebej zanima, je področje knjige in knjigotrštva. Sledeč Direktivi Sveta (EU) 2018/1713, ki državam članicam dovoljuje uporabo nižje stopnje DDV za knjige, časopise in periodične publikacije, se s predlogom zakona določa, da se za elektronsko dobavljene publikacije lahko uporablja enaka stopnja DDV, kot se uporablja za publikacije na fizičnih nosilcih. Tako se s predlogom zakona po novem uvaja nižja, 9,5-odstotna stopnja DDV za elektronsko dobavljene publikacije. Pri tem pa so izvzeta gradiva, ki so v celoti ali v pretežnem delu, nad 50 %, namenjena oglaševanju, ter tudi tista, ki vključujejo nad 50 % glasbe, filmov in iger, vključno z igrami na srečo in loterijo, in tudi predvajanje in prireditve s področij politike, kulture, umetnosti, športa, znanosti in zabave. V Levici nas tudi skrbi, da nimamo dovolj varovalk za preprečevanje zlorab pri dobavi oglaševalskih vsebin in video-avdio vsebin, ki jih znižana stopnja ne zadeva, pri ponudnikih in distributerjih digitalnih publikacij, ki le-te ponujajo proti plačilu. Priznati je treba, da je znižana stopnja davka iz 22 % na 9,5 % vsekakor dobrodošla, čeprav pravni okvir Evropske unije dopušča tudi najnižjo stopnjo na višini 5 % oziroma celo ničelno stopnjo, za kar pa mora država izpolnjevati določene pogoje in za kar se že tudi ves čas zavzemamo in borimo v Levici, in sicer da bi vse publikacije obdavčili po najnižji možni stopnji oziroma ničelni stopnji, kar bi bila prava pot k dostopnejšemu branju, spodbuda naši bralni kulturi, razvoju in vseučeče se družbe. Predlagatelj v oceni posledic znižanja DDV na elektronsko dobavljene publikacije navaja, da bodo gospodarski subjekti, ki zagotavljajo elektronsko dobavljene publikacije, pri svojih dobavah uporabili nižjo stopnjo DDV, kar bo ob ustreznem odzivu gospodarskih subjektov omogočilo lažji dostop javnosti do elektronsko dobavljenih publikacij. Učinek znižanja DDV na dobavo za elektronske publikacije se bo torej odrazil v ustreznem znižanju končnih cen, s čimer bi imeli koristi potrošniki, ne le knjigotržni oziroma založniški sektor. V Levici bomo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku na dodano vrednost podprli, čeprav se nam zdi smiselno uvesti, sploh na elektronsko dobavljene publikacije in publikacije na fizičnih nosilcih, najnižjo možno stopnjo, po možnosti ničelno stopnjo davka; za kar pa si bomo še naprej prizadevali, da bo ničelna stopnja v kratkem zapisana v enem od prihodnjih predlogov sprememb Zakona o davku na dodano vrednost. Hvala.
Hvala lepa. Jožef Horvat bo predstavil stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi, spoštovana državna sekretarka! Dejstvo je, da pogosto spreminjanje davčne zakonodaje pomeni davčno nestabilnost; in to ni dobro. Ampak ker gre za v večji meri implementacijo evropskega pravnega reda v slovenski pravni red in ker bi naj sodelovali pri snovanju evropskega pravnega reda tudi predstavniki slovenske vlade, lahko zaključim, da tisto, kar je dobro za EU 27, je dobro tudi za Slovenijo. Na Odboru za finance sem podprl predlog zakona, ki ga Vlada predlaga, in danes bo to storila tudi celotna poslanska skupina Nove Slovenije. Glasovali bomo torej za. Še eno pripombo bi tukaj imel, ki jo večkrat slišimo s strani Zakonodajno-pravne službe; in to je, da preveč naših slovenskih zakonov dejansko direktivo razume kot preprosti prepis direktive v slovenski zakon. To ni dobro. Direktiva je zgolj neka usmeritev. Predlagamo in pričakujemo, da se bodo v prihodnje ta opozorila Zakonodajno-pravne službe tudi upoštevala. Ne bom našteval vseh dobrih strani, ki jih ta zakon predlaga; seveda se bom pa tudi sam dotaknil, kot večina mojih predhodnikov, znižane stopnje davka na dodano vrednost za publikacije na papirju in v digitalni obliki. Tukaj bi želel, kolegice in kolegi, spomniti na Direktivo Sveta (EU) 2018/1713 z dne 6. novembra 2018, ki spreminja Direktivo 2006/112/ES glede stopenj davka na dodano vrednost, ki se uporabljajo za knjige, časopise in periodične publikacije. Tudi sam sem na Odboru za finance problematiziral nek kratki stik med Vlado in med poslanskim zakonom, ki pa, kot smo že slišali, ga je podpisalo vseh 90 poslancev. Ta poslanski zakon govori o 5-odstotni stopnji davka na dodano vrednost na tiskane publikacije, torej tiste na papirju. Ta direktiva, ki jo omenjam, pa v skladu s Sporočilom Evropske komisije z dne 6. maja 2015 o Strategiji za enotni digitalni trg za Evropo in zaradi omogočanja sledenja tehnološkemu napredku v digitalnem gospodarstvu daje možnost državam, da bi države članice imele možnost, da stopnje DDV za elektronsko dobavljene publikacije uskladijo z nižjimi stopnjami DDV za publikacije, ki so dobavljene na fizičnih nosilcih, to je na papirju. Zdaj imamo tukaj eno disonanco. Vlada predlaga 9,5-odstotno stopnjo DDV; poslanski zakon predlaga 5-odstotno, ampak v redu, recimo da je to prvi korak. Ko bomo obravnavali poslanski zakon, naj že kar sedaj napovem – slišim, da imamo tukaj nekaj sogovornikom – da bo poslanska skupina naredila vse, da bodo tako publikacije na fizičnih nosilcih kot tudi publikacije v digitalni obliki v skladu z digitalno strategijo in enotnim digitalnim trgom v Evropski uniji imele isto super znižano stopnjo to je 5 %. Res je, velikokrat so nas zgolj polna usta, kaj pomeni slovenski jezik, materni jezik, ampak imamo priložnost, kolegice in kolegi, da sedaj tudi s svojimi odločitvami naredimo nekaj, kar bo po moje, po naše vsaj malo prispevalo k temu, da bo dostopnost publikacij in knjig nekoliko lažja – beri cenejša. Letos ob 100- letnici združitve prekmurskih Slovencev z matičnim narodom lahko najbolje razumemo, kaj pomeni materni jezik. Ena skupina Slovencev, okrog dobrih 100 tisoč prekmurskih Slovencev, se je ohranila pod neko tujo oblastjo skoraj tisočletje, točneje več kot 900 let, in to izključno in na podlagi tega, kar jih je povezovalo. In povezoval jih je skupni jezik, prekmurski knjižni jezik. Hvala lepa.
Hvala lepa. Marko Bandelli bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek. Izvolite.
Spoštovane poslanke in poslanci, podpredsednik! Cilj predloga zakona je uskladitev z evropskimi direktivami in uveljavitev posebnih rešitev za poenostavitev in poenotenje praks med državami članicami glede obdavčevanja pri specifičnih transakcijah. Takšne zakonske ureditve v nacionalnih zakonodajah bodo omejile možnost zlorab ter izogibanja plačil v DDV pri dobavah med državami članicami. V Poslanski skupini SAB pri dobavah med državami članicami pozdravljamo to ureditev, ki prenaša večjo pravno varnost in večjo konkurenčnost za domača podjetja na evropskem trgu. Prva evropska direktiva iz leta 2018 v slovenski pravni red vnaša posebno ureditev skladiščenja na odpoklic in zaporednih dobav. Skladiščenje na odpoklic pomeni, da samo prenos blaga v drugo državo članico ne bo štet kot dobava tega blaga. Do dobave pride šele takrat, ko blago prispe h končnemu uporabniku. To pomeni, da šele takrat nastane obveznost plačila za DDV. Na tak način poenotimo in poenostavimo poslovanje gospodarskih subjektov na območju Evropske unije. Direktiva odpravlja neenotno prakso zaporednih dobav blaga med državami članicami. S predlagano novo zakonsko rešitvijo se v slovensko zakonodaja prenaša enotno pravilo. Veljalo bo za vse države članice, v skladu z njim pa se bo lahko jasno določila transakcija, h kateri se bo prevoz blaga pripisal. Direktiva iz letošnjega leta pa ureja vključitev italijanske občine Campione d'Italia in italijanskih voda Luganskega jezera v območje Unije in na ozemlju uporabo direktive iz leta 2008. Direktivo moramo v slovensko zakonodajo prenesti zaradi pravilne in enotne določitve območja uporabe pravil EU o davku na dodano vrednost. Ob upoštevanju dejstva, da je državam članicam dovoljena uporaba nižje stopnje DDV za knjige, časopise in periodične publikacije, je cilj predloga zakona ta, da se za elektronsko dobavljene publikacije, ki nudijo enako bralno vsebino, uporablja enaka stopnja DDV kot za publikacije na fizičnih nosilcih. Zakon tako uvaja nižjo stopnjo davka na dodano vrednost za elektronske publikacije v višini 9,5 %, ki sedaj že velja za tiskane publikacije. V Poslanski skupini SAB menimo, da je to pot v pravo smer, saj izenačujemo davčno obravnavo tiskanih elektronskih publikacij in tako kot država omogočimo večjo dostopnost obeh vrst publikacije bralcem. Kot država smo odgovorni in tudi v prihodnje zmožni sprejeti ustrezne ukrepe, ki bodo državljanom in državljankam še bolj približali slovenski jezik in besedo. S tem bomo prispevali k dvigu bralne kulture, ki je v zadnjih letih v Sloveniji strmo upadla. Poleg prenosa direktiv zakon posodablja in usklajuje kazenske določbe z obstoječo že veljavno zakonodajo, denimo z Zakonom o prekrških in Zakonom o davčnem postopku. Na področju prenove kazenskih določb se s poenotenjem razponov zagroženih sankcij in drugimi spremembami želi doseči enakopravna obravnava davčnih zavezancev po različnih davčnih predpisih. Z določitvijo kriterijev, kdaj se šteje, da je narava prekrška posebej huda, pa se povečuje pravna varnost zavezancev in hkrati omejuje diskrecijska pravica davčnega organa, in to je dobro. V SAB novelo zakona podpiramo. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Robert Polnar bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospe in gospodje! Primarni cilj davčne politike je realizacija načrtovanih proračunskih prihodkov. Višina davčnih prihodkov v strukturi celotnih prihodkov je odločilnega pomena v funkciji doseganja proračunskih ciljev, v konkretnem primeru ustvarjanja proračunskega presežka in zmanjševanja zunanjega dolga države. Korekcija davčnega sistema na področju davka na dodano vrednost je potrebna ne le za voljo prenosa evropskih direktiv v slovensko prakso, marveč zavoljo pomena, ki ga ima pobrana količina davka na dodano vrednost pri izvajanju vseh proračunskih funkcij države. Davek na dodano vrednost je v celoti prihodek državnega proračuna. Letni obseg prihodkov iz tega naslova znaša več kot 8 % bruto domačega proizvoda, v letu 2017 3, 5 milijarde evrov, v letu 2018 3 milijarde in 760 milijonov evrov. Instrumenti za poenostavitev postopkov obračuna davka na dodano vrednost ter instrumenti za preprečevanje izogibanja plačilu DDV v trgovanju med državami članicami, so v središču funkcionalne namembnosti evropskih direktiv, ki jih danes obravnavamo. Poenostavitev postopkov in poenotenje praks se nanaša na naslednja področja delovanja. Posebej se ureja skladiščenje na odpoklic, določitev posebnih pogojev, pod katerimi se opravlja prenos blaga iz ene države članice v drugo, ne da bi se ta prenos štel za dobavo blaga. Obveznost poročanja glede opravljenih dobav blaga na daljavo v druge članice. Poenotenje pravil obdavčevanje prometa blaga v primeru več zaporednih dobav. V primeru dokazane tatvine premoženja zavezancu ni treba popravljati prej uveljavljenega odbitka DDV, zato ne bo več tovrstnega finančnega bremena za zavezanca. Veljalo bi dodati tudi tisto, kar se je morda spregledalo. Potrebno bo poročanje o pridobitvi novih in rabljenih prevoznih sredstev v elektronski obliki davčnemu organu v 15 dneh od dneva pridobitve. Prenovljene so kazenske določbe, določeno pa je tud,i kdaj se lahko opusti pregon zaradi prekrška, če zavezanec odpravi kršitev s predložitvijo obračuna ali popravljenega obračuna v okviru samoprijave. Najodmevnejša predlagana sprememba bo omogočila uporabo znižane stopnje DDV za elektronsko dobavljene publikacije. Tako se bo za njih obračunavala 9, 5-odstotna stopnja davka, kot se to uporablja denimo za knjižnično izposojo, knjige na vseh fizičnih nosilcih, časopise in periodične publikacije. Ali bo znižanje davčne stopnje pospešilo zanimanje za uporabo elektronskih publikacij, po najbolj optimističnih prognozah celo pripomoglo k dvigu bralne kulture – tega danes ne vemo. Lahko samo upamo, da bo tako. Edino kar je jasno, je, da bo v prihodkih od davka na dodano vrednost zavoljo tega na letnem nivoju za 1 milijon evrov manj. Obvladljivo in nadomestljivo. V Poslanski skupini Desus podpiramo uvajanje naštetih direktiv v pravni red Republike Slovenije, zato bomo podprli Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku na dodano vrednost. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora, opravili danes v okviru glasovanj pol ure po prekinjeni 11. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVAH ZAKONA O PRAVILIH CESTNEGA PROMETA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina sedmin poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožefom Horvatom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina desetih poslank in poslancem s prvopodpisanim Jožefom Horvatom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja Jožefu Horvatu. Izvoli.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Dragi kolegice in kolegi! 17. junija letos smo dobili pobudo za spremembo zakonodaje, pod katero so se podpisali Univerzitetni klinični center Ljubljana, Reševalna postaja, Zbornica zdravstvene in babiške nege Slovenije, Sekcija reševalcev v zdravstvu. Praktično takoj za tem, 20. 6. je Nova Slovenija vložila Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o pravilih cestnega prometa. Najprej naj navedem, kaj piše v tej pobudi za spremembo zakonodaje prej omenjenih subjektov: »Spodaj podpisani dajemo pobudo, da se voznike vozil s prednostjo, vozil za spremstvo in vozil v spremstvu ne kaznuje za prekršek v primeru, da se zapletejo v prometno nesrečo med uporabo modrih luči in sirene. Menimo, da so denarne kazni in kazenske točke nepotrebne in škodljive.« In nadaljujejo v obrazložitvi: »Zakon o varnosti v cestnem prometu v svojem 101. členu predpisuje, da voznikom vozil s prednostjo, vozil za spremstvo in vozil v spremstvu ni treba upoštevati prometnih pravil in prometne signalizacije, vendar morajo voziti na tak način in s takšno hitrostjo, da ves čas obvladujejo vozilo in da ne ogrožajo drugih udeležencev cestnega prometa ali njihovega premoženja.« Kaj zasledujemo poslanci Nove Slovenije v Predlogu zakona o dopolnitvah Zakona o pravilih cestnega prometa? Z dopolnitvijo zakona želimo doseči, da vozniki vozil s prednostjo in vozil za spremstvo na nujnih vožnjah ne bi bili kaznovani zaradi kršitve prometnih pravil in prometne signalizacije. Ne smemo pozabiti, drage kolegice in kolegi, da ti vozniki, ko so na tako imenovani nujni vožnji rešujejo človeška življenja. In kaj je več vredno kot človeško življenje? V predlogu dopolnitve zakona v prvi vrsti zasledujemo spoštovanje načela sorazmernosti in pravne države. Če zakon voznikom vozil s prednostjo in vozil za spremstvo dovoljuje, da ne upoštevajo prometnih pravil in prometne signalizacije, ne morejo biti v primeru prometne nesreče za to kaznovani. V tem primeru gre tudi za kršitev načela medsebojne skladnosti pravnega reda. Zakon vozniku vozila s prednostjo ali vozila s spremstvom omogoča neupoštevanje prometnih pravil in prometne signalizacije. V primeru nesreče, ko gre za nenaden dogodek, na katerega on nima neposrednega vpliva, pa je za svoje ravnanje kaznovan. Hkrati gre za obče človeško in etično vprašanje, saj ne more biti nekdo, ki rešuje življenje, za to na koncu koncev kaznovan. Dopolnitev zakona vsem voznikom vozil s prednostjo in vozil za spremstvo, na katerih se za izvršitev določenih nujnih nalog uporabljajo posebni svetlobni in zvočni znaki, prinaša, da zaradi kršitve prometnih pravil in prometne signalizacije tudi dejansko ne bodo več kaznovani. Ta izjema velja za nujne vožnje, s katerimi se rešuje življenja ljudi, premoženje ali če gre za izvajanje nujnih nalog za zagotovitev javne varnosti in spoštovanja pravnega reda Republike Slovenije. Še dodatno pa se določa, da voznik vozila na nujni vožnji ne sme biti pod vplivom alkohola, prepovedanih drog, psihoaktivnih zdravil in drugih psihoaktivnih snovi. V Novi Sloveniji želimo, iskreno želimo z dopolnitvijo zakona odpraviti sedanjo resnično popolnoma neživljenjsko rešitev. Kolegice in kolegi vabim vas h konstruktivni razpravi. Gotovo besedilo dopolnitve zakona ni idealno. Zato imamo možnost, da v drugi obravnavi zakon izboljšamo. Ampak do tja moramo priti s pomočjo večine vaših glasov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Bojan Podkrajšek nam bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Spoštovani gospod predsednik, hvala za dano besedo. Državna sekretarka, kolegice in kolegi, spoštovani vsi, ki spremljate to današnjo sejo! Pred nami je Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o pravilih cestnega prometa. Spoštovane poslanke in poslanci, ko pride zakon o varnosti v cestnem prometu v Državni zbor, so prav gotovo vse poslanke in poslanci tega državnega zbora še kako pazljivi, kajti tu gre za varnost v cestnem prometu. V cestnem prometu je v tempu, ki ga danes živimo, večina državljank in državljanov vpletenih vsakodnevno. Še posebej moramo biti pozorni, ko je pred nami predlog sprememb zakona za vozila, ki uporabljajo svetlobne in zvočne znake. Vsi, ki pokličemo za intervencijo teh vozil, največkrat štejemo sekunde in pričakujemo od teh voznikov oziroma posadke, ki je v tem vozilu, da so čim prej na cilju in da so čim bolj strokovni. Še ne tako dolgo nazaj smo v Državnem zboru sprejemali zakon o umiku z voznega pasu, ki smo ga z veliko večino sprejeli, ampak še vedno ugotavljamo, da ko nekaj sprejmemo v Državnem zboru, kar nekaj časa traja, da pride do vseh uporabnikov v prometu. Ko se dotikamo predloga sprememb zakona, ki je danes na mizi Državnega zbora, moramo imeti v mislih tudi vse tiste ljudi, na tisoče ljudi, ki nam želijo in so nam pripravljeni vsakodnevno pomagati, ko se zgodijo nesreče, manjše pa tudi težje. Že obstoječi zakon v 101. členu govori, da vsem tem voznikom, ki so na tej nujni vožnji, dejansko ni treba upoštevati pravil cestnega prometa, ampak ko se zgodi prometna nesreča, so pa za to vsi ti odgovorni osebno in tudi s svojim premoženjem. V Slovenski demokratski stranki bomo dali danes glasove, da je ta predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Trdno smo prepričani, ko smo ga temeljito preučili, da ga vsi skupaj še dopolnimo, da bo najboljši, ko bomo za njega glasovali tudi v drugem branju. V Slovenski demokratski stranki želimo, da bi ta zakon bil čim boljši, do tistih, ki vsakodnevno rešujejo državljanke in državljane, do tistih, ki pomagajo, pa tudi do vseh udeležencev v cestnem prometu. Hvala za vašo pozornost.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca bo predstavil Robert Pavšič. Izvolite.
Hvala predsedujoči. Spoštovane kolegice, kolegi. Vsi smo zelo občutljivi, ko gre za vprašanje reševanja življenj. Z veliko mero skrbnosti smo zato v Poslanski skupini Lista Marjana Šarca obravnavali predlog Nove Slovenije o spremembah Zakona o pravilih cestnega prometa. Zaupamo v dobronamernost Nove Slovenije, verjamemo, da v praksi vožnje vozil na intervencijah prihaja do različnih situacij ter vprašanj in verjamemo, da se nam veljavne zakonske ureditve večkrat zdijo nelogične. Vendar predlog dopolnitev zakona Vlada ne podpira, saj zakon predlagano izjemo že vsebuje. Ta pravi: »Voznikom vozil s prednostjo, vozil za spremstvo in vozil v spremstvu ni treba upoštevati prometnih pravil in prometne signalizacije, vendar morajo voziti na tak način in s tako hitrostjo, da ves čas obvladujejo vozilo in da ne ogrožajo drugih udeležencev cestnega prometa ali njihovega premoženja.« Kakšna je dejanska praksa, govorijo mnoge izjave strokovnjakov in tudi reševalcev, gasilcev, policistov in drugih. Naj jih navedem samo nekaj. Janez Marolt, inštruktor AMZS v centru varne vožnje in gorski reševalec: »Seveda je treba na vsaki intervencijski vožnji voziti z glavo, saj nimamo absolutne prednosti, temveč voznike s signali prosimo za prednost. Ne izsiljujemo, tega ne smemo, in to dejstvo velja za vse reševalce na intervencijskih vožnjah.« Potem je tukaj Primož Velikonja, reševalec iz Zdravstvenega doma Kočevje: »Na takšnih nujnih poteh zagotovo veljajo pravila defenzivne vožnje, a tudi nesreče so del te zelo tvegane službe. Še toliko bolj velja to za motoriste, ki morajo predvideti, kako se bodo čim bolj varno pripeljali do točke, kjer nekdo potrebuje njihovo pomoč.« In potem še zelo močna izjava Andreja Finka iz Reševalne postaje Ljubljana: »Slovenska zakonodaja je zelo podobna tisti v drugih državah. tu ni licence za ubijanje. Nekateri kolegi bi si želeli take licence, a to ni to. Vožnja reševalnega vozila pod nujno je zelo zahtevna naloga, ki vozniku nalaga tudi, da varno pride do bolnika in nazaj.« Že izjave iz prakse nam govorijo, da je treba do te tematike pristopati zelo odgovorno, ker ima lahko hude posledice. V zakonu je še več določil in načel, ki podpirajo to dejstvo. Najbolj pomembno pa je to, da je zagotavljanje varnosti v prometu univerzalna norma, ki ne pozna izjem. Organi, ki izdajajo kazni, pa te uveljavijo šele po presoji okoliščin in dejstev, ki so povezani s posamezno nesrečo. Treba je torej videti celotno sliko in šele nato ocenjevati stopnjo odgovornosti. Globoko spoštujemo vse na nujnih vožnjah tudi zato, ker vidimo, da se njihova odgovornost širi. Ne samo reševanje, pomembna je tudi lastna varnost in seveda varnost drugih. Velja pa v nadaljevanju razmisliti, kakšna je vloga vseh ostalih udeležencev v prometu. Ko na primer ne damo prednosti vozilom na nujni vožnji, ko posamezniki zlorabijo intervencijsko vozilo na avtocesti in mu sledijo, ker se tako izognejo gneči. Takšne primere namernega in skrajno neprimernega ravnanja je treba sankcionirati, predvsem pa imeti več strpnosti in pozornosti v samem prometu. Do nesreč bi namreč prihajalo veliko redkeje, če bi se vozniki in ostali udeleženci posvetili le prometu, ampak to je pač odločitev posameznika. Tako imamo zdaj na eni strani moralno dilemo za nekoga, ki je tvegal svoje življenje za reševanje drugega, na drugi strani pa predpise, ki sicer ščitijo intervencijska vozila, ampak ne dajejo absolutne prekrškovne imunitete, nalagajo pa odgovornost vsem, ki smo na cesti. In to je bistveno izhodišče. Hvala.
Hvala lepa. Jani Prednik bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Podpredsednik, gospa državna sekretarka, kolegice in kolegi! Predlagatelji v Novi Sloveniji bi s to novelo spreminjali pravila, ki veljajo za voznike vozil s prednostjo, kadar so na nujnih vožnjah. Predlagajo, da vozniki vozil s prednostjo, kadar so na nujnih nalogah in uporabljajo posebne svetlobne in zvočne učinke, ne bi bili kaznovani zaradi neupoštevanja cestnoprometnih predpisov in da ti vozniki niso dolžni upoštevati cestnoprometnih predpisov. V Poslanski skupini SD pozdravljamo dobre namere predlagateljev, a se zavedamo, da že sedaj velja, da voznikom vozil na nujni vožnji ni treba upoštevati cestnoprometnih predpisov. To velja tako za profesionalne voznike vozil s prednostjo kot tudi za neprofesionalne voznike vozil s prednostjo, kot so na primer prostovoljni gasilci. Slovenija je leta 1992 nasledila mednarodno konvencijo o cestnem prometu, kjer v 101. členu določa, da voznikom vozil s prednostjo ni treba upoštevati prometnih pravil in prometne signalizacije, vendar morajo voziti na tak način in s takšno hitrostjo, da ves čas obvladujejo vozilo in da ne ogrožajo drugih udeležencev cestnega prometa ali njihovega premoženja. Sopodpisnice omenjene mednarodne konvencije v cestnem prometu so vse članice EU in tudi druge države. Slovenija ima Zakon o pravilih cestnega prometa, ki je napisan na podlagi in v skladu z mednarodno konvencijo o cestnem prometu, kar pomeni, da imamo zakonsko urejeno podobno, če ne enako kot vse članice EU. Poslanska skupina SD pozdravlja dobre namere predlagatelja, a meni, da je mogoče morebitne težave, ki se v praksi očitno dogajajo, uspešneje reševati že ob obstoječi ureditvi in zato zakonska sprememba ni potrebna.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavila Janja Sluga. Izvolite.
Nova Slovenija z našim predlogom spremembe zakona predlaga, da se vozniku vozila na nujni vožnji, ki je udeležen v prometni nesreči, ne izreče globa za prekršek. Predlog kolegov je posledica prometne nesreče, ki se je zgodila v začetku junija letošnjega leta in v kateri je bil udeležen reševalec na motorju. Reševalcu naj bi bila za storjen prekršen izrečena višja globa v primerjavi z voznikom avtomobila, ki temu istemu reševalcu na nujni vožnji ni odstopil prednosti. Nedvomno je izjemnega pomena, da gasilci, reševalci in policisti na kraj nesreče pridejo v najkrajšem možnem času in k temu v veliki meri prispevajo drugi udeleženci v prometu tako, da jim odstopijo prednost in jim omogočijo prosto pot. Ko se zgodi prometna nesreča, je pomembna vsaka sekunda in tega se moramo kot udeleženci v prometu vsak trenutek tudi zavedati. Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra je, da morajo biti rešitve v zvezi z vozili na nujni vožnji vsekakor usmerjene k skrajševanju časa reševanja poškodovanih v nesrečah, vendar pa nikakor in v nobenem primeru na račun varnosti preostalih voznikov in pešcev. Zato smo v prejšnjem mandatu podprli predlog zakona strankarskega kolega, s katerim se je omogočila bolj učinkovita, hitra in varna vzpostavitev reševalnega pasu za intervencijska vozila na avtocestah in hitrih cestah v primerih zastoja in ustavljanja. Od takrat dalje je namreč voznikom dovoljeno, da se v takšnih primerih umaknejo tudi na odstavni pas in s tem intervencijskim vozilom omogočijo dovolj širok reševalni pas. Sedaj veljavni zakon že predvideva, da voznikom vozil na nujni vožnji ni treba upoštevati cestnoprometnih predpisov, vendar pa pri tem ne smejo ogrožati ostalih udeležencev v prometu. Varnost vseh udeležencev mora biti naša skupna skrb in vsi si moramo prizadevati za zmanjšanje najhujših posledic prometnih nesreč. Odgovornost nas poslancev je, da s sprejemanjem ustreznih zakonov to tudi omogočimo. Žal pa v primeru danes obravnavanega zakona ne moremo trditi tako. Rešitev, ki jo predvidevajo kolegi, odpira več vprašanj, kot pa daje odgovorov. Seveda lahko razumemo, kakšen je namen, vendar pa dvomimo, da bi s tako zakonsko spremembo dosegli kaj pozitivnega. Namreč predlog uvaja popolno prekrškovno imuniteto voznika vseh vozil na nujni vožnji. Ko se vprašamo, kam nas bi pripeljala takšna sprememba, ne moremo mimo vprašanja morebitnih zlorab. Če vzamemo samo zelo znan primer kranjskih policistov, ki so samo en mesec po prej omenjeni prometni nesreči med nočno patruljo prevažali mladoletnico ter med tem pili in kadili. Dekletu so za konec, preden so jo pripeljali domov, pokazali še, kako izgleda nujna policijska vožnja s prižgano lučjo. Samo predstavljajte si, kakšne negativne posledice bi lahko takšna prekrškovna imuniteta imela v primeru, če bi ti policisti povzročili nesrečo. V SMC si ne želimo, da bi se predlagana sprememba v praksi izkazala za neprimerno, celo nevarno, zato predloga zakona ne moremo podpreti. Bi pa na tem mestu pozvali Ministrstvo za infrastrukturo, da v resnici preuči možnost določitve ustreznejše globe za tiste voznike, ki vozilu na nujni vožnji ne odstopijo prednosti.
Hvala lepa. Željko Cigler nam bo predstavil stališča Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Spoštovani, spoštovana gospa državna sekretarka Nina Mauhler! V Levici smo podrobno proučiliPredloga zakona o dopolnitvah zakona o pravilih cestnega prometa in z dopolnitvijo se določa, da se voznikom vozil s prednostjo ne more izreči kazen za kršitev v cestnem prometu – to je bistvena zadeva – če so na nujni vožnji, če so na izvajanju nalog za zagotovitev reda in miru oziroma če policist pri preverjanju psihofizičnega stanja voznika takega vozila ugotovi, da voznik ni vozil pod vplivom alkohola in prepovedanih drog. To, kar se v noveli zakona dodaja v členu glede upoštevanja radarskih testov, velja že do zdaj. Problem je, da radar tako ali tako ne zazna za gasilsko, policijsko ali reševalno vozilo, ali je na nujni vožnji ali ne. Tudi v primeru vozil na nujni vožnji voznik dobi kazen in se potem mora osebno pritožiti, tako kot je že sedaj. Se pa namen predloga spremembe razbere iz obrazložitve člena. Bi pa rad rekel tole. Opozarjam pa, na kar so opozarjale tudi moje predgovornice oziroma predgovorniki, da sprememba in dopolnitev zakona vsem voznikom vozil s prednostjo in vozil za spremstvo, na katerih se za izvršitev določenih nujnih nalog uporabljajo posebni svetlobni zvočni signali, določa, da zaradi kršitve prometnih pravil in prometne signalizacije ne morejo biti kaznovani. To pa pomeni, da bi bili vozniki na nujni vožnji nekje zunaj zakona, tudi ko povzročijo prometno nesrečo, ne morejo voziti tako, da povzročijo prometno nesrečo in da na koncu niso krivi oziroma bom povedal drugače, reševanje življenja ni razlog za ogrožanje ali celo za morebiten odvzem življenja nekomu drugemu. Kar se pa tiče radarjev, kar sem že prej omenil, ki jih na nujnih vožnjah vozniki prevozijo. Tu gre predvsem za problem pri reševalcih, iz posnetka radarja pa ni razvidno, ali je bil reševalec na nujni vožnji. Kazni so poslane reševalcem in ti morajo potem v individualnih postopkih dokazovati, da so bili na nujni vožnji. Sprejemljiva rešitev bi bila, da namesto njih postopek opravičevanja in dokazovanja, da je bila nujna vožnja, da se zato prevozil radar, delajo administrativne inštitucije, od koder izhajajo. To se pravi zdravstveni dom, reševalna postaja ali bolnišnica. Sigurno pa ni rešitev, ki jo predlaga ta zakon, da vozniki ne bi bili kaznovani, tudi ko povzročijo prometno nesrečo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Blaž Pavlin nam bo predstavil stališča Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci! Večkrat smo priča tragičnim usodam voznikom vozil s prednostjo, to so reševalci, policisti, gasilci, ki na nujni vožnji, ko rešujejo človeška življenja ali premoženje, povzročijo prometno nesrečo in so zato kaznovani. Veljavni zakon o pravilih cestnega prometa v 101. členu določa vozila s prednostjo in vozila za spremstvo kot motorna vozila, na katerih se za izvršitev določenih nujnih nalog uporabljajo posebni svetlobni in zvočni znaki. Četrti odstavek omenjenega člena določa, da voznikom vozil s prednostjo, vozil za spremstvo in vozil v spremstvu ni treba upoštevati prometnih pravil in prometne signalizacije, vendar morajo voziti na tak način in s takšno hitrostjo, da ves čas obvladujejo vozilo in ne ogrožajo drugih udeležencev cestnega prometa ali njihovega premoženja. Vozila s prednostjo, ki na nujnih vožnjah uporabljajo znake za prednost, so vozila reševalcev, gasilcev, civilne zaščite in policistov ter intervencijska vozila, ki rešujejo življenja ljudi in premoženje. Vemo, da pri tem štejejo sekunde in da je čas prihoda na kraj nesreče največkrat odločilnega pomena za ponesrečence in zagotavljanje varnosti vseh drugih udeležencev v prometu. Zato omenjena določba četrtega odstavka 101. člena tem vozilom v prometu daje prednost, medtem ko morajo ostali udeleženci v prometu znake vozil s prednostjo, zvočne in svetlobne, dosledno spoštovati. To pomeni, da jim takoj varno odstopijo prednost. V primeru, da na nujni vožnji pride do prometne nesreče, je voznik vozila s prednostjo odgovoren za prometni prekršek in je kaznovan za kršitev cestnoprometnih predpisov. Poleg denarne kazni so mu lahko izrečene kazenske točke, kar v skrajnem primeru pomeni, da mu grozi odvzem vozniškega dovoljenja in svoje službe ne more več opravljati. V praksi torej prihaja do paradoksalne situacije. Voznik na nujni vožnji, ki rešuje človeška življenja in je udeležen v prometni nesreči, je obravnavan kot kršilec cestnoprometnih predpisov in zato tudi ostro kaznovan. Voznik vozila, ki ne upošteva določil 101. člena zakona in vozilu na nujni vožnji ne omogoči proste poti, pa je kaznovan zgolj z globo v višini 160 evrov in tremi kazenskimi točkami. Gre torej za spoštovanje načel sorazmernosti pravne države in ne nazadnje tudi občečloveških in etičnih vrednot. Predlagatelji menimo, da ne more biti nekdo, ki rešuje življenja, zato na koncu kaznovan. V javnosti še vedno močno odmeva nesreča z začetka junija letošnjega leta, ko stana križišču Slovenske in Dunajske ceste v Ljubljani trčila reševalec motorist na nujni vožnji in voznik avtomobila. Reševalec je bil na poti na kraj nesreče drugega motorista. Z modrimi lučmi in sireno je pripeljal v križišče, ki ga je verjetno prečkal skozi rdečo luč, kar mu veljavni zakon tudi omogoča. Z nasprotne smeri je drugi voznik pri zavijanju levo reševalcu zaprl pot, saj ga je očitno spregledal. Po trku je reševalec padel in obležal na cesti s hudimi telesnimi poškodbami, njegovo okrevanje bo dolgotrajno. Voznikom vozil s prednostjo sicer ni treba upoštevati prometnih pravil in prometne signalizacije, a morajo voziti na tak način in s takšno hitrostjo, da ves čas obvladujejo vozilo in ne ogrožajo drugih. A pravila veljajo tudi za ostale udeležence v prometu, saj morajo ti vozilu na nujni vožnji odstopiti prednost. Po nesreči reševalcu grozi kazen zaradi vožnje v semafor pri rdeči luči, ki se kaznuje s kaznijo 250 evrov in petimi kazenskimi točkami, tisti, ki ne odstopi prednosti, pa si prisluži globo v višini 160 evrov in tri kazenske točke. Z dopolnitvijo zakona želimo doseči, da vozniki vozil s prednostjo in vozil za spremstvo na nujnih vožnjah ne bi bili kaznovani zaradi kršitve prometnih pravil in prometne signalizacije. V predlogu dopolnitve zakona v prvi vrsti zasledujemo spoštovanje načela sorazmernosti in pravne države. Če zakon voznikom vozil s prednostjo in vozil s spremstvom dovoljuje, da ne upoštevajo prometnih pravil in prometne signalizacije, ne morejo biti v primeru prometne nesreče za to kaznovani. V tem primeru gre tudi za kršitev načela medsebojne skladnosti pravnega reda. Zakon vozniku vozila s prednostjo ali vozila s spremstvom omogoča neupoštevanje prometnih pravil in prometne signalizacije, v primeru nesreče, ko gre za nenaden dogodek, na katerega on nima neposrednega vpliva, pa je za to svoje ravnanje kaznovan. Hkrati gre tudi za obče človeško in etično vprašanje, saj ne more biti nekdo, ki rešuje življenje, za to na koncu kaznovan. Dopolnitev zakona vsem voznikom vozil s prednostjo in vozil za spremstvo, na katerih se za izvršitev določenih nujnih nalog uporabljajo posebni svetlobni in zvočni znaki, prinaša, da zaradi kršitve prometnih pravil in prometne signalizacije tudi dejansko ne bodo več kaznovani. Ta izjema velja za nujne vožnje, s katerimi se rešuje življenja in premoženje, če gre za izvajanje nujnih nalog in za zagotavljanje javne varnosti in spoštovanje pravnega reda Republike Slovenije. Še dodatno pa se določa, da vozniki vozila na nujnih vožnjah ne smejo biti pod vplivom alkohola, prepovedanih drog, psihoaktivnih zdravil in drugih psihoaktivnih snovi. V Novi Sloveniji želimo z dopolnitvijo navedenega zakona odpraviti to popolnoma neživljenjsko rešitev.
Hvala lepa. Marko Bandelli bo predstavil stališča Poslanske skupine stranke Alenke Bratušek. Izvolite.
Spoštovani! Pred nami je predlog zakona, pri katerem se zdi stvar na prvi pogled izjemno preprosta. Le kdo ne občuduje in ceni reševalcev, ki med reševanjem tujih življenj tvegajo svoje. In le kdo bi lahko nasprotoval spremembi, ki bi jim zadeve olajšala. Toda podrobnejši pregled razkrije, da stvari niso tako preproste. Za začetek se za hip ustavimo pri navedbah predlagateljev, da je voznik vozila s prednostjo, če pride do prometne nesreče, odgovoren za prometni prekršek in kaznovan na kršitev cestnoprometnih predpisov. Na drugi strani naj bi bil voznik vozila, ki vozilu na nujni vožnji ne omogoči proste poti, kaznovan zgolj z globo v višini 160 € in tremi kazenskimi točkami. To preprosto ne drži. Voznik, ki se ni umaknil vozilu s prednostjo, res da prejme nižjo globo, vendar gre pri tem zgolj za izhodiščni znesek. Če prekrškovni organ presodi, da je bil posameznik zaradi neumika dejansko kriv za nastanek prometne nesreče, ga glede na posledice prometne nesreče kaznuje še z vsemi preostalimi pripadajočimi globami. Se pa v Poslanski skupini SAB s predlagateljem strinjamo, da bi morala biti globa višja. Tako menimo tudi zato, ker se v praksi prepogosto dogaja, da se vozila reševalnim vozilom ne umikajo ustrezno. Glede na dejstvo, da se je prenove Zakona o pravilih v cestnem prometu lotilo tudi pristojno ministrstvo, pričakujemo, da bo to problematiko ustrezno naslovilo. Po mnenju Poslanske skupine SAB so problematične in deloma zavajajoče tudi navedbe, ki jih predlagatelj poda v prikazu ureditve v drugih pravnih sistemih. Na primeru Nemčije denimo pojasnjuje, da se kršitve cestnoprometnih predpisov kaznujejo, a pri tem obstajajo izjeme za določene primere. Med njimi so tudi nujne situacije, v katerih se rešuje življenja ljudi ali premoženja. To drži, vendar je v 35. členu nemškega zakonika jasno opredeljeno, da se te posebne pravice lahko uveljavljajo le ob upoštevanju javne varnosti, kar je pravzaprav druga ubeseditev naše dikcije, ki voznikom vozil s prednostjo dovoljujejo neupoštevanje prometnih pravil in signalizacije, a obenem zapoveduje vožnjo na način in ob hitrosti, da ves čas obvladujejo vozilo in ne ogrožajo življenj ali premoženja ostalih udeležencev. Enako velja za Avstrijo. Predlagatelj navaja, da voznik na nujni vožnji ni zavezan spoštovanju prometnih pravil in omejitev hitrosti, a da pri tem ne sme ogrožati življenja in zdravja ljudi ter premoženja. Mar ne velja povsem enako tudi za veljavno slovensko ureditev? Tako v Avstriji kot pri nas vozniki na nujni vožnji ne smejo ogrožati oseb ali poškodovati stvari in lahko torej vozijo po drugačnih pravilih kot ostali udeleženci, še vedno pa tudi zanje določeni vidiki teh pravil veljajo. Podobno lahko ugotovimo pri pregledu hrvaškega zakona. Ta voznikom vozil s prednostjo prav tako nalaga, da so na nujni vožnji vedno dolžni skrbeti za varnost drugih udeležencev v cestnem prometu. In od kod izvirajo takšne podobnosti med ureditvami? Iz enega od temeljnih aktov, ki urejajo to področje, to je mednarodne konvencije o cestnem prometu. Ratificirale so jo vse aktualne države članice Evropske unije, in to jih zavezuje, da njene določbe dosledno spoštujejo. 7. člen te konvencije določa, da se morajo vsi udeleženci brez izjem in odstopanj v prometu izogibati vsem dejanjem, s katerimi bi povzročali nevarnost ali ovirali promet, spravljali v nevarnost ljudi ali povzročali škodo javnemu in zasebnemu premoženju. Ko se zgodi prometna nesreča, je prekrškovni organ dolžan izvesti postopek o prekršku. Pomembno dejstvo pri tem pa je, da je to dolžan vedno storiti tako, da se presojajo vsa dejstva in okoliščine, v katerih je bil prekršek storjen. To pomeni, da reševalec na nujni vožnji ni a priori kriv. Nasprotno. Če se ugotovi, da je bil pri vožnji dovolj pazljiv in bi ga moral drugi voznik opaziti, prekrškovni organ ne izda odločbe o prekršku, posledično pa ne izda in izreče globe in stranskih sankcij. V Poslanski skupini SAB zelo spoštujemo delo vseh voznikov, ki na nujnih vožnjah tvegajo ogromno, pogosto tudi svoje življenje, se izpostavljajo in za sočloveka dajo vse od sebe. Prav zato, kot že omenjeno, od ministrstva pričakujemo, da v noveli zakona, ki jo pripravlja, naslovi tudi to področje. Zakon, ki je danes pred nami, pa zaradi navedenih argumentov ocenjujemo kot neprimeren za nadaljnjo obravnavo in bomo tako tudi glasovali.
Hvala lepa. Ivan Hršak nam bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovana državna sekretarka, spoštovani kolegice in kolegi! Dovolite mi, da takoj na začetku povem, da smo v Poslanski skupini Desus še vedno neopredeljeni glede podpore predlogu novele Zakona o pravilih cestnega prometa. Kakšno bo naše glasovanje, se bomo odločili šele po končani razpravi. Dejstvo je, da gre za izjemno všečen predlog novele, ki ga je predlagatelj povzel po predlogu, ki so ga spisali na Zbornici zdravstvene in babiške nege Slovenije, sekcija reševalcev in reševalna postaja UKC Ljubljana. K temu jih je spodbudila prometna nesreča, v kateri je bil udeležen reševalec na motorju, ki je bil na nujni vožnji. Temu ponesrečenemu reševalcu je takrat grozila kazen zaradi prometnega prekrška v višini 250 evrov in 5 kazenskih točk. V Poslanski skupini Desus se strinjamo s pobudniki, torej sekcijo reševalcev, da je kaj takšnega nedopustno. Človek, ki je hitel reševati življenje, se je znašel v prometni nesreči in na koncu koncev lahko dobi visoko kazen. To je kratko in malo nezaslišano in nesprejemljivo. Vendar pa v Poslanski skupini Desus vseeno pogledamo vsak predlog novele zakona z več vidikov, ne samo z vidika, všečnega za državljane. Zato smo tudi pri tej noveli ravnali enako in se prav zaradi tega znašli v precepu, kako glasovati glede primernosti predloga novele za nadaljnjo obravnavo. Trenutna zakonska ureditev je takšna, da četrti odstavek 101. člena veljavnega zakona o pravilih v cestnem prometu določa, da voznikom vozil s prednostjo, vozil za spremstvo in vozil v spremstvu ni treba upoštevati prometnih pravil in prometne signalizacije, vendar morajo voziti na tak način in s takšno hitrostjo, da ves čas obvladujejo vozilo in da ne ogrožajo drugih udeležencev cestnega prometa ali njihovega premoženja. Kadar je takšno vozilo udeleženo v prometni nesreči, pristojni organi po uradni dolžnosti presojajo vse okoliščine v skladu s prekrškovno zakonodajo. Kadar je bil voznik na nujni vožnji ob uporabi zvočnih in svetlobnih signalov dovolj pazljiv in bi ga drugi udeleženci morali opaziti, se prekrškovni organ odloči, da odločbe o prekršku ne bo izdal in ne bo izrekel globe. Hkrati pa je v zakonu predvidena tudi kazen za tiste, ki se vozilu na nujni vožnji ne odmaknejo. Na tem mestu bi apeliral na ministrstvo, da naj razmisli o dvigu kazni takšnim voznikom, še posebej če s to ignoranco povzročijo prometno nesrečo, v kateri je udeleženo tudi vozilo na nujni vožnji. Hkrati statistika, ki je na voljo, kaže, da vozniki na nujni vožnji skoraj nikoli niso kaznovani, in toprav zaradi prej navedenih vzrokov. Kaznovan bi bil samo v primeru, kadar bi bil tak voznik pod vplivom alkohola in drugih substanc oziroma kadar bi uporabljal svetlobne in zvočne signale za namene hitrejšega preboja skozi promet. Kot sem že omenil na začetku, se bomo v Poslanski skupini Desus glede podpore predlogu novele Zakona o pravilih cestnega prometa odločili po končani razpravi. Hvala.
Hvala lepa. Dušan Šiško nam bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvolite.
Lep dober dan vsem skupaj! Pred seboj imamo novelo zakona, ki je kratka in jedrnata, a hkrati zelo pomembna. Živimo v času, kjer naj bi se čim več predavalo o varni vožnji. Vemo namreč, da je vožnja z reševalnim vozilom zelo stresna, adrenalinska, v primeru reševanja z motorjem, pa se vznemirjenje le še stopnjuje. Vozniki, ki imajo dolgoletne izkušnje pripovedujejo, da jim srčni utrip naraste med 150 in 200 udarcev. Slednje v praksi zahteva še več samonadzora in koncentracije na bistvene zadeve, ki se jim lahko pripetijo v prometu, ki ni nikoli predvidljivo. Četrti odstavek 101. člena določa, da voznikom vozil s prednostno, vozil za spremstvo in vozil v spremstvu ni treba upoštevati prometnih pravil in prometne signalizacije, vendar morajo voziti na tak način in s takšno hitrostjo, da ves čas obvladujejo vozilo in da ne ogrožajo drugih udeležencev cestnega prometa ali njihovega premoženja. Ali se tukaj prisotni zavedate, da so reševalci motoristi kljub intenzivnemu usposabljanju še bolj podvrženi raznim telesnim poškodbam kot tisti v reševalnem vozilu? Vsem nam je še dobro v spominu ostala huda nesreča v začetku junija. Dejstvo je, da morajo pravila upoštevati tudi ostali udeleženci v prometu, saj morajo ti vozilu na nujni vožnji odstopiti prednost. Sramotno in nedopustno dejanje se nam pa zdi, da po nesreči reševalcu grozi kazen zaradi vožnje v semafor pri rdeči luči 250 evrov in dobi še zraven 5 kazenskih točk, medtem ko tisti, ki ne odstopi prednosti, dobi 160 evrov kazni in samo 3 kazenske točke. Ne zdi se nam humano oziroma človeško, da se kaznuje reševalec, ki je želel rešiti življenje osebi, ki so ji štete sekunde življenja, ki tvega svoje lastno življenje tudi z morebitno smrtjo, na koncu pa bi ga vi za nameček še kaznovali zaradi rdeče luči. Sprašujem se, ali je svet narobe postavljen. Ali je današnja pamet skregana z logiko? Ali mislite, da je našim mladim rodovom v interesu, da se bodo odločali za poklic reševalca, če je že vnaprej jasno, da bodo oglobljeni z visokimi kaznimi, ki niso opravičljive. Tehten in opravičljiv razlog je, če bi bil voznik vozila na nujni vožnji pod vplivom alkohola, prepovedanih drog in vseh drugih stvari, to bi bila to druga pesem. V naši sosednji Avstriji posebna omejitev velja v 3. členu pravil v cestnem prometu, kjer mora tudi voznik vozila na nujni vožnji posebno pozornost nameniti ranljivim udeležencem v prometu. Govorimo o otrocih, slepih in slabovidnih, gibalno oviranih in invalidih. Soglasno se strinjamo, da bi bilo treba nujno vožnjo reševalca upoštevati kot olajševalno okoliščino, kjer za prekršek ne bi smel biti kaznovan. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke se tako zavzevamo za dopolnitev zakona o pravilih cestnega prometa, ki sledi tudi pobudi sekcije reševalcev postaje Ljubljana. Naj omenim tudi nekatere druge udeležence v prometu, ki pred semaforji v križišču niso skoncentrirani. Večina jih bulji v prepametne telefone, pišejo razne SMS in samo čakajo, da jim nekdo od zadaj potrobi, da lahko pritisnejo na gas s hitrostjo, kolikor pač gre. Apeliral bi tudi na udeležence v prometu, naj bodo še posebej pozorni, kadar reševalci uporabljajo modre luči. Naj vam tudi povem, da je varnost cestnega prometa zelo zastarela. Vozniki naj bi imeli v avtomobilih rezervno luč, sedaj pa vi meni povejte, pri katerih sodobnih avtomobilih lahko sami zamenjamo te luči. Kmalu bo prišel na mizo tudi predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o pravilih v cestnem prometu, kjer se med drugimi novostmi dvigujejo kazni za uporabo mobilnega telefona. Zatorej ko vozimo, bodimo vedno z glavo in z mislimi na cesti in ne na mobitelu ali pa še kje drugje. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke bomo podprli predlog zakona, kajti menimo, da za empatično delo ne smeš biti kaznovan, prej pohvaljen in nagrajen.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Pred tem dajem še besedo predlagatelju gospodu Jožefu Horvatu. Izvolite.
Hvala lepa gospod podpredsednik. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Vsem hvala najprej za vaša mnenja. Mi nismo užaljeni, če se je koalicija odločila delno, da zakonu ne prisluhne, ali, bolje rečeno, da ne prisluhne neživljenjskim določbam, ki danes veljajo za reševalce. Zelo pomenljivo je, pa bom uporabljal zelo prijazne besede tako kot skoraj vedno, da Vladani prijavila niti ene minute, tako da zdaj lahko samo čakam, da bo spoštovana državna sekretarka z neverbalno komunikacijo pokazala, da je zakon okej. Ne more, ker nima niti minute. Poslanska skupina LMŠ je povedala v svojem stališču, da Vlada zakona ne podpira. Gospod podpredsednik, tukaj imam jaz problem in prosim, da to mnenje Vlade zagotovite. Jaz, ali sem naroden, jaz tega mnenja ne najdem. Koalicija ima sestanke in se pogovarjajo kaj podpreti, kaj ne podpreti. Ampak to pa mora vedeti slovenska javnost, zakaj Vlada tega zakona ne podpira ali pa morda podpira. Ali sem jaz kaj spregledal, prosim strokovne sodelavce, da še enkrat preverijo, ali imamo stališče Vlade ali ga nimamo. Če ga pa res nimamo, potem pa ga Vladani sprejela in potem pričakujem s strani največje vladne stranke opravičilo za zavajanje javnosti. Lahko opozicijo ignorirate, kolegice in kolegi, lahko Vlada opozicijo ignorira, jaz s tem nimam prav nobenih težav. Ne morete pa ignorirati reševalcev na nujni vožnji, ki rešujejo človeška življenja in premoženje. Ne morete in ne smete, ker ni moralno. Še nekaj. Mi smo zakon sami napisali. Sami smo ga napisali, kolega Hršak, ni napisal tega zakona nekdo drug. Jaz sem hvaležen za vaše mnenje, da se boste odločali tekom razprave glede podpore ali nepodpore, kar je ne nazadnje korektno, da tukaj soočimo vse argumente pro et contra temu zakonu. Mi smo zakon napisali sami. Res je, žal se je zgodila prometna nesreča, kar nekaj kolegov je to omenjalo, huda nesreča v Ljubljani v začetku junija. Po tej nesreči reševalcu, kot je kolega Dušan Šiško povedal, grozi kazen zaradi vožnje v semafor pri rdeči luči 250 evrov in 5 kazenskih točk. Torej reševalec, 250 evrov in 5 kazenskih točk. Tisti, ki pa ni odstopil prednosti, pa si prisluži globo samo 160 evrov in samo 3 točke. Vi pravite, da je to normalno, da je to življenjsko. Po naši oceni ni. Reševalec je bolj kaznovan kot tisti, ki reševalcu ne odstopi prednosti, pa bi jo moral. Ja, saj teh številk si nismo mi izmislili. Mi smo veliko delali na tem, vam kar povem, v času počitnic in povod za zakon pa je bila pobuda, ki sem jo povedal na začetku v vlogi predlagatelja. Pisal nam je torej Univerzitetni klinični center Ljubljana, Reševalna postaja, Zbornica zdravstvene in babiške nege Slovenija, Sekcija reševalcev z zdravstvu. Pismo so napisali 17. junija, pravzaprav kmalu po prej omenjeni nesreči v Ljubljani. V Državni zbor je prišlo 19. 6. Naslednji dan smo mi zakon vložili, ker smo ga začeli pravzaprav pripravljati takoj po tej hudi nesreči in ko smo ugotovili, seveda prek medijev, to vam gre zahvala, da imamo tukaj neživljenjske zakonske rešitve, ki jih je treba rešiti. Jaz sem razočaran, še enkrat, da Vlada ni prijavila niti ene minute, da bi vsaj povedala, da to, kar rešujemo mi s tem zakonom, da bo identično ali pa, upam, boljšo rešitev prinesla Vlada v Državni zbor in kdaj. Nekateri ste omenjali, pripravlja se zakon, jaz ne vem, kateri, o varnosti v cestnem prometu ali ta isti, ki ga mi zdaj dopolnjujemo. Mi v opoziciji tega ne vemo in najbrž nismo niti vredni, da bi to informacijo s strani Vlade dobili. In oprostite, kolegice in kolegi, spoštovana vlada, to ni korektno. To ni korekten odnos do opozicije, ki poskuša z dvema členoma oziroma z enim vsebinskim členom rešiti neživljenjske rešitve, ki jih imamo danes sprejete. Mi smo 22. avgusta 2019, v času počitnic organizirali sestanek v prostorih naše poslanske skupine, kamor smo povabili predstavnike generalnega policijskega urada in tudi predstavnike reševalne postaje Ljubljana. Prisoten je bil tudi piar UKC Ljubljana. Saj ne vem, ali lahko imena povem ali ne, nikoli ne vem, kako je to z osebnimi podatki. Če vas zanima, tukaj je zapisnik tega sestanka in tudi sklepi sestanka, 9 sklepov. Pa dovolite, da jih na kratko preletim. »V primeru nesreče vozila s prednostjo ali vozila za spremstvo na nujni vožnji se lahko vozniku globa in stranska sankcija kazenskih točk izrečeta zaradi kršitve Zakona o pravilih cestnega prometa, na primer neprilagojena hitrost, vožnja skozi rdečo luč. 101. člen Zakona o pravilih cestnega prometa sicer ne predvideva posebne sankcije za prekrške vozil na nujni vožnji. Po veljavni zakonodaji o krivdi presodi policist, ki obravnava prometno nesrečo,imamo poročilo, zapisnik o ogledu prometne nesreče. Zoper poročilo in plačilni nalog lahko vsak posameznik vloži zahtevo za sodno varstvo. O zahtevi lahko odloči prekrškovni organ oziroma sodišče. Vsak udeleženec ima zoper odločitev prekrškovnega organa možnost uveljavljanja sodnega varstva.« Problem je, da pogosto prekrškovni organ vozniku na nujni vožnji izreče mandatno kazen, tudi kazenske točke. Vozniki na nujni vožnji pa morajo potem zahtevati sodno varstvo, tako da sodišče presoja o vseh okoliščinah prometne nesreče. V praksi je večina postopkov na sodiščih potem ustavljenih, vseeno pa je za voznika na nujni vožnji to obremenjujoče, sodne obravnave, negotovost, bil si na sodišču in tako dalje. Ali je to korektno? Ni korektno. Naš cilj bi moral biti, da bi bilo zahtev za sodno varstvo čim manj in bi prekrškovni organi že v prvi fazi ustavili prekrškovne postopke zoper voznike vozil na nujni vožnji. Predlog skupine, ki sem jo prej imenoval, je: Prometne nesreče vozil na nujni vožnji bi se morale razdeliti na tiste, v katerih je nastala zgolj materialna škoda, in na tiste, kjer je prišlo do telesnih poškodb. Za prometne nesreče z materialno škodo bi se prekrškovni postopki takoj ustavili, za ostale prometne nesreče pa skladno s kazenskim zakonikom. Policija preda poročilo o prometni nesreči tožilstvu, ki po presoji okoliščin in dejstev lahko nadaljuje z vodenjem postopka. Naslednji sklep: Treba je prisluhniti zahtevam reševalcev, gasilcev in tudi policije, da se voznikom na nujnih vožnjah ne bi izrekale mandatne kazni in kazenske točke, ostala pa bi njihova materialna in kazenska odgovornost. Krivda za povzročitev prometne nesreče bi se ugotavljala, saj je to pomembno za udeležence nesreče in poplačilo njihovih odškodninskih zahtevkov. Tukaj imam v mislih zavarovalnice. Predstavnik Reševalne postaje Ljubljana je opozoril, da v Reševalni postaji Ljubljana resno razmišljajo o sprejetju internega pravilnika, ki bi reševalcem na nujnih vožnjah dovoljeval preseganje najvišje dovoljene hitrosti za maksimalno 20 %. Sedaj je vprašanje, če to lahko oni s svojim pravilnikom dosežejo. Za pravila v cestnem prometu imamo zakon, ki ga ravno sedaj dopolnjujemo, kar pomeni, da bi reševalec lahko po Ljubljani, večinoma je omejitev 60 kilometrov na uro, lahko peljal 72 kilometrov na uro. Naslednji sklep: Preveri se, če je možno postopke obravnave prometnih nesreč poenostaviti, tako da bi policija o nesrečah, v katerih so bila udeležena vozila na nujni vožnji, lahko izdala zgolj uradni zaznamek oziroma poenostavljeno poročilo. Pa še eden od sklepov: Predstavnika policije sta opozorila tudi na nerazumne birokratske postopke, ki jih mora voditi policija in močno otežujejo postopke v zvezi s storilci prekrškov. Prav tako v vseh evropskih državah prometne nesreče obravnavajo sodišča in ne policija.Jaz sedaj upam in želim, da bo Vlada ob tej napovedani spremembi zakonodaje vse to upoštevala, da bo prisluhnila reševalcem, da bo prisluhnila tudi policistom pa tudi gasilcem. Kolegice in kolegi, ključno vprašanje pa je in normalno je, da poslanci zakon želimo spremeniti, ko vidimo, da ne deluje tako, kot mi mislimo, da deluje. Ministrica za pravosodje menda že spreminja insolvenčno zakonodajo zaradi primera Janković in 29 milijonov, je takoj šla v akcijo. Hvalevredno, ampak prepozno. Opozicijska Nova Slovenija – krščanski demokrati smo šli v spremembo zakonodaje zaradi pobude prej omenjenih zelo pomembnih subjektov, če smem tako reči, organizacij, zbornice, kliničnega centra, reševalne postaje, Sekcije reševalcev v zdravstvu in na podlagi tega, kar smo brali o tej nesreči v začetku letošnjega junija, in neživljenjskem, kolegice in kolegi, neživljenjskem obravnavanju tega reševalca, ki se je poškodoval in sedaj bo še, po domače rečeno, oprostite, fasal kazen takšno in drugačno. In potem, ne daj bože, da se ti zgodi, da ti v enem časovnem obdobju, v enem letu, v pol leta dobiš toliko in toliko kazenskih točk in si ob službo. In sedaj se jaz sprašujem, kdo bo še reševalec. Ali se bo kdo od poslancev, ko enkrat morda ne bo izvoljen, pa mu tega ne želim, odločil za reševalca, ko ve, kaj ga čaka? Sedaj, ko ima možnost, da bi to popravil, pa ne popravi. Res obžalujem, lahko tudi razumem, da je ignoranca opozicijske stranke s strani Vlade, ne zamerim, da pa gre za eklatantno ignoranco do reševalcev, da Vlada tukaj v tej areni v tem našem ringu ne reče niti ene besede o reševalcih, je pa nezaslišano in nedopustno. Obžalujem in se jim v imenu Vlade opravičujem, čeprav nisem del in nočem biti del te in takšne vlade. Hvala za sedaj.
Hvala lepa. Najprej odgovor na vaša vprašanja, gospod poslanec. Po informacijah, ki jih imamo, Vlada ni podala mnenja o Predlogu zakona o dopolnitvi Zakona o pravilih cestnega prometa. Vsaj v Državni zbor tega nismo prejeli. Druga zadeva, kar vam želim tukaj povedati, je na drugi odstavek 116. člena Poslovnika, kjer piše, da Vlada lahko na predlog zakona poda mnenje. Izvolite, gospod predlagatelj.
Gospod podpredsednik, hvala da ste to pojasnili slovenski javnosti. Jaz to tudi vem, ampak bilo je povedano s strani največje vladne stranke, da Vlada tega zakona ne podpira, kar pomeni, da je Vlada ta naš predlog zakona obravnavala na svoji seji. Kako pa naj drugače sprejme stališče? Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi razprava poslancev. Besedo ima Blaž Pavlin, pripravi naj se Edvard Paulič. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Poslanci Nove Slovenije smo po odmevni hudi nesreči motorista reševalca z vozilom v zakonodajni postopek vložili predlog sprememb 101. člena Zakona o pravilih cestnega prometa. S spremembo omenjenega člena, ki ureja nujne vožnje, bi člen spremenili tako, da vanj izrecno napišemo, da se voznikom vozil s prednostjo in vozil za spremstvo in vozil v spremstvu ne morejo izreči kazni zaradi kršitve prometnih predpisov in signalizacije, ko ti na nujni vožnji rešujejo življenje ljudi in premoženje. To v veljavnem zakonu ni izrecno napisano. Voznik na nujni vožnji lahko sedaj, kadar pride do nesreče, odgovarja za prometni prekršek in je potem še kaznovan za kršitev cestnoprometnih predpisov. Poleg že omenjene denarne kazni se mu za prekršek lahko izrečejo tudi kazenske točke, kar v skrajnem primeru, kot je bilo danes že večkrat povedano, lahko pomeni, da se mu odvzame vozniško dovoljenje in posledično zaradi odvzema vozniškega dovoljenja ne more opravljati službe, tako lahko posledično izgubi tudi službo. Mogoče malo razmišljanja, kako bo v prihodnosti. Verjetno enkrat v prihodnosti glede tega ne bomo imeli težav, saj bomo imeli z uvedbo boljše digitalizacije in pametnih mest, ko bomo imeli centralna pametna prometna vozlišča, ki bodo vozilom s prednostjo na nujni vožnji – vsaj tako si jaz to predstavljam – avtomatično prižigala zeleno luč na semaforju, do takih nesreč z vožnjo v rdečo luč ne bo več prihajalo. Do takrat pa menim, da potrebujemo spremembe zakona, ki ga predlagamo v Novi Sloveniji. Hvala.
Hvala. Besedo ima Edvard Paulič. Pripravi naj se Zvonko Černač. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Trenutno veljavni Zakon o pravilih cestnega prometa v 101. členu določa voznikom vozil s prednostjo, vozil za spremstvo in vozil v spremstvu ni treba upoštevati prometnih pravil in prometne signalizacije, vendar morajo voziti na tak način in s takšno hitrostjo, da ves čas obvladujejo vozilo in da ne ogrožajo drugih udeležencev cestnega prometa ali njihovega premoženja. Republika Slovenija je podpisnica mednarodne konvencije o cestnem prometu, ki med drugim določa, da se od vsakega udeleženca cestnega prometa pričakuje, da pravočasno zazna morebitno nevarnost in ji prilagodi svoje ravnanje. Konvencija narekuje tudi enako obravnavo vseh udeležencev v prometu tudi pred zakonom. Po predlogu Nove Slovenije, o katerem govorimo danes, se predlaga apriorni spregled prekrška za vozila na nujni vožnji, kar ni v skladu s konvencijo. Naj omenim še, da imajo vse države podpisnice že omenjene konvencije ureditev, ki je podobna ureditvi v Republiki Sloveniji. Že danes pri obravnavi prometne nesreče prekrškovni organ ugotavlja vsa dejstva in okoliščine, ki so nastala pri predmetnem prekršku. V primeru, da je bil voznik na nujni vožnji dovolj pazljiv in bi ga moral drugi voznik opaziti, se odločba o prekršku ne izda, ne izda se globa in tudi ne kazenske točke. Po mojem mnenju predlog Nove Slovenije ne bi pripomogel k temu, da bodo vozila na nujni vožnji vozila učinkoviteje in varneje, kar pa bi moral biti naš namen. Če že kaj, bi k temu morda pripomoglo povišanje globe za voznike, ki ne upoštevajo prednosti vozila na nujni vožnji. Ta globa znaša trenutno 160 evrov in ravno v ta namen je bil podan predlog na pristojno ministrstvo, da razmisli o morebitnem povišanju predmetnih glob. Za konec mi dovolite, da preberem izsek izjave enega od strokovnjakov s tega področja, ki je zapisal, citiram: »Vožnja reševalnega vozila pod nujno je zelo zahtevna naloga, ki vozniku nalaga tudi, da varno pride do bolnika in nazaj.«Poudarjam, varno pride do bolnika in nazaj. »Če bi bila naša zakonodaja takšna, da bi imela vozila na nujni vožnji absolutno prednost v prometu, da voznik ne prevzema nobene odgovornosti, bi bilo teh dogodkov, tudi tragičnih, zagotovo več.« Glede na povedano predloga Nove Slovenije ne bom podprl.
Hvala lepa. Besedo ima Zvonko Černač, pripravi naj se Janja Sluga. Izvolite.
Jaz moram reči, da smo lahko vsi začudeni nad tem, kar danes govori tukaj Šarčeva koalicija. Gre za eno od zadev, glede katerih bi z novelo morala priti rada,po tistem, ko je bilo ugotovljeno, da zakon ne deluje. Mi smo v medijih junija brali: »Reševalec na nujni vožnji prevozil rdečo, zato bo dobil kazen.« Brali smo: »Za zdaj še ni jasno, ali bo reševalec, ki je v sredo hitel pomagati ponesrečenemu motoristu, dobil kazen samo za neupoštevanje rdeče luči, kar znaša 300 evrov in 5 kazenskih točk, ali še kazen za povzročitev prometne nesreče, za kar je zagrožena kazen 200 evrov in 5 kazenskih točk.« Precej nenavadno pa je, da lahko on dobi višjo kazen kot voznik, ki mu ni odstopil prednosti, za to je namreč zagrožena kazen 160 evrov in 3 kazenske točke. Razmišljanje koalicije gre v tej smeri, aha, zadeva je neustrezno urejena, zato moramo povišati tisto drugo kazen. Popolnoma zgrešeno razmišljanje. To je nekaj podobnega kot pred časom, ko je gradbena inšpektorica izdala odločbo, da naj se do 15. avgusta poruši na novo urejen pristan v Mlinem pri Bledu za pletne, ker je bil prejšnji lesen dotrajan in je bil nevaren za turiste in za ljudi ter je predstavljal splošno nevarnost. Ko sem postavil poslansko vprašanje pristojnemu ministru, kdaj se bodo te norosti prenehale in kdaj se bo to uredilo, kajti več stoletij že stoji tam tisti pristan in ne potrebuje nobenega gradbenega dovoljenja za ureditev, potem sem dal primer, da bistveno večje infrastrukturne posege v tej državi delamo brez gradbenih dovoljenj, mi je minister odgovoril: »Aha, ja, ja, res je. Za tiste bomo pa zdaj razmislili o tem, se pravi za rondoje in vse ostalo, kar zdaj delamo brez gradbenih dovoljenj, bomo uvedli gradbena dovoljenja.« Popolnoma zgrešeno razmišljanje. Kot je zgrešeno tudi v tem primeru. Vaše stališče v tem primeru, ko ne želite novelirati novele, ki je očitno škodljiva in slaba in ne pomeni nobenega povečanja prometne varnosti zaradi tega, kakršna pač je, gre točno v nasprotni smeri. Vi boste v bistvu s tem povzročili samo to, da bodo v bodoče tisti, ki bodo na nujni vožnji, še bolj pazljivi in zaradi tega zna ugasniti kakšno življenje več. Ker tisti, ki bo potreboval pomoč, je ne bo dobil pravočasno. Spomnite se nekega propagandnega filmčka pred leti, ki je pokazal, kako zaradi zabasane avtoceste reševalec ne more priti pravočasno do ponesrečenega in je utripalka oziroma bitje srca počasi prenehalo biti. Po tistem se je zgodila neka civilna iniciativa s strani enega od gasilcev,mislim, da iz Logatca. Prejšnji minister gospod Gašperšič je tej iniciativi sledil in uzakonil sredinski pas. Dolgo časa se ni dalo nič narediti. »To je nemogoče, to se ne da narediti,« ste rekli. Potem se je pa našel nekdo, ki je ugotovil, da se tudi da, da ljudje to razumejo in je bilo to uzakonjeno. Nekaj podobnega je zdaj s to novelo, kjer moram reči, da jaz osebno tega ne razumem. Citirate 101. člen zakona in pravite, da je to že urejeno. Ja, seveda je, ampak očitno ga vsak operativec, beri policist, bere po svoje. Ker zakon pravi: »Voznikom vozil s prednostjo, vozil za spremstvo in vozil v spremstvu ni treba upoštevati prometnih pravil« – tukaj pa govorimo o tem, da bo ta reševalec kaznovan, ker je prevozil rdečo luč – »in prometne signalizacije, vendar morajo voziti na tak način in s takšno hitrostjo, da ves čas obvladujejo vozilo in da ne ogrožajo drugih udeležencev cestnega prometa ali njihovega premoženja.« Zame je tudi ta člen jasen, ampak očitno za tiste, ki ga izvajajo, pa ni. In če za tiste, ki ga izvajajo, ni jasen, ga je treba zapisati tako, da bo ta člen jasen. Mene ne zanimajo tisti, ki spremljajo funkcionarje. Tudi če zamudijo h kakšnemu ministru ali pa k Putinu, recimo, ker itak so njegove zamude stalnica, po tri ali več ur ga je treba čakati. Me pa tangirajo ljudje, ki rešujejo človeška življenja, reševalci in gasilci,in tem je treba omogočiti normalno delo. Če pogledamo statistiko zadnjih 10, 15, 20. let, lahko ugotovite, da je teh primerov zelo malo. Se pa seveda take nesreče dogajajo. Nesreče, v katerih so vpleteni tisti, ki hitijo na pomoč ponesrečenim in ki rešujejo življenja. Hvala bogu jih je malo, ampak s tem, ko bodo zaradi tega še kaznovani, ne bo pravna varnost v tem delu nič boljša in nič večja. Citiram izjavo vodje ljubljanske reševalne postaje, ki pravi: »Včasih mogoče koga ob določeni hitrosti res spregledamo, včasih pa tudi kdo spregleda nas, ampak kazen, ki je stranskega pomena, je popolnoma nepotrebna, ne bežimo pa od odškodninske odgovornosti.« Ne bežijo od odškodninske odgovornosti, in to je bistvo. Seveda pa se nesreče dogajajo. Ampak kaznovati ljudi, ki v takih ali drugačnih okoliščinah, jaz sem prepričan v 99,9 % primerov ne po lastni krivdi, ker gre za usposobljene ljudi, ki vedo, kaj delajo, in vozijo previdno tudi ko vozijo skozi rdečo luč, v takih primerih kaznovati te ljudi, je pa popolnoma v nasprotju z nekim zdravim razumom in popolnoma daleč od nekih načel, ki naj bi jih zakon s penalizacijo zasledoval. Pa ne samo na tem področju, da ne bo nesporazuma. Zadnjič sem se pogovarjal z nekom, ki veliko potuje, v Italiji, Avstriji, in na avtocesti se zelo hitro zgodi 5 ali pa 10 kilometrov preko omejitve. In ker veliko potuje, dobiva tudi kazni. Najnižje kazni, kar se tega tiče, govorim za manjše prekrške, so v Republiki Avstriji, potem v Italiji, pri nas so pa enormno visoke, kljub temu da so bile v preteklosti že znižane. In zdaj govorimo o tem, da se bodo v določenem segmentu še povečale. Jaz ne vem, če bo res to prispevalo k izboljšanju prometne varnosti. K izboljšanju prometne varnosti na slovenskih avtocestah bo prispevalo to, da te avtoceste ne bodo več stoječe, tako kot so danes.To bo vplivalo k izboljšanju prometne varnosti. Kajti trenutno največjo prometno nevarnost in največ nesreč povzročajo zastoji. Povzroča to, da sehitrost s 130 zmanjša na 100 ali pa 80. Gre za te situacije, ki pomenijo nalete. In poglejte statistiko, večina prometnih nesreč nastaja zaradi tega, ne pa zaradi drugih okoliščin. Namesto da bi razmišljali v tej smeri, da bi zagotovili čim boljšo in čim večjo pretočnost avtocest, ki zdaj, žali bog, to več niso, gre to razmišljanje v ravno nasprotno smer. Nekaj podobnega je tudi, ko se nek dogodek zgodi in se ne odpravijo posledice v nekem razumnem, čim krajšem roku, ker logistika odpravljanja posledic ne deluje, se zgodijo zaradi tega dogodka še drugi dogodki na isti trasi. Zadnjič, recimo, ko se je zgodil nalet na vrhniškem klancu in je bila dolga kolona stoječih vozil od Vrhnike do Ravbarkomande, se je zgodila druga nesreča zaradi te prve, ne zaradi drugih okoliščin. Ampak razmišljanje oblasti gre pa popolnoma v napačno smer. Večja penalizacija, večje kazni in tako naprej. In nekaj podobnega je tudi v tem primeru. Predlagatelj je uvodoma povedal, splošna razprava, lahko še izboljšamo določbe. Jaz ne vem, kaj je treba tukaj dosti razpravljati in izboljševati. Gre samo za to, ali se strinjate s tem, da ljudem, ki pomagajo reševat človeška življenja in kjer so odločilne sekunde, omogočimo, da to delo v bodoče nemoteno izvajajo, ali pa ste proti temu. Z vašo odločitvijo, ki ste jo napovedali, ste proti temu. Vsi ti, ki se zavedajo, da so lahko zaradi nekaj kilometrov večje hitrosti kaznovani, bodo v bodoče vozili bistveno bolj previdno. Mogoče bo kdo od njih celo čakal, da se bo pokazala na semaforju zelena luč, da ne bi bil v prekršku, ker je prevozil na nujni vožnji rdečo luč. To je vaše razmišljanje, oprostite, in jaz ga ne razumem. Še je čas, da si premislite in da se ta zakon oziroma ta novela potrdi.
Hvala lepa. Besedo ima Janja Sluga. Pripravi naj se mag. Matej Tonin. Izvolite.
Hvala lepa. Ko sem se pripravljala na to razpravo, sem se tako kot se vedno najprej za mnenje obrnem k tistim ljudem, ki se na te stvari spoznajo. V tem konkretnem primeru sem se obrnila na prometne policiste, na gasilce, na ljudi ki delajo na centru za obveščanje in imajo zelo širok pregled nad tem, kaj se dogaja. So mi rekli, mi ti bomo seveda povedali, kaj si mislimo, ampak ne vemo, kako boš ti to povedala. Zakaj? Zato ker je predlog tako zelo populističen. Ker je res težko razpravljati, kadar gre za tak predlog in kadar se v razpravah predhodnikov vidi ta populizem in to zavajanje. Če je to zavajanje namerno ali nenamerno, o tem ne bom sodila. Ampak res je težko. Jaz sem rekla, vi mi kar povejte, kaj si mislite, jaz bom pa tudi povedala naprej, kaj si jaz mislim. In, ja, mogoče se bo komu zdelo, da smo zdaj proti reševalcem, kot je to razlagal kolega Černač. Opozicija si vedno jemlje to pravico, da razlaga, kaj misli koalicija, ko pritisne določen gumb na glasovalni napravi. Ampak tokrat temu ni tako. Naj najprej preberem tisto, kar je predlagatelj navedel kot razlog za predlagane spremembe. Citiram: »Predlagatelj meni, da je trenutna situacija paradoksalna, saj je voznik na nujni vožnji, ki rešuje človeška življenja in je udeležen v prometni nesreči, obravnavan kot kršilec cestno prometnih predpisov in je za to tudi kaznovan.« Ni. Ni. Jaz, ki sem se pozanimala in sem pogledala statistične podatke, sem ugotovila, da temu ni tako. Konkretno na Celjskem se niti ena takšna nesreča ni zgodila, kjer bi bil voznik na nujni vožnji kaznovan. Ja, uvede se postopek, potem se pa v vsakem postopku preverja, kakšne so bile okoliščine, kaj se je zgodilo. Niti za en tak dogodek ni bil nihče kaznovan. Ni bil. Zdaj pravite, da se sklicujemo na zakon. Seveda se sklicujemo na zakon. Četrti odstavek 101. člena, ni dolžan upoštevati predpisov. Je pa res, da se za kršenje uvede postopek avtomatsko. Ampak kot sem rekla, potem se preverja, kakšne so bile okoliščine. Prej je bilo v nekaterih predstavitvah stališč poslanskih skupin rečeno, kaj storiti v primeru, pa ne govorim zdaj, da je temu tako, če je voznik na nujni vožnji pod vplivom prepovedanih substanc. Jaz mislim da je v tem trenutku zadeva ustrezno urejena ravno zato. Bom povedala primer. V Celju, nujna vožnja, ker je šlo za rop banke v trgovskem središču. Po najbolj prometni celjski cesti se v enem osebnem avtomobilu peljejo štirje policisti na nujni vožnji. Pridejo v semaforizirano križišče, komplicirano semaforizirano križišče, ker gre za dvopasovnico v vsako smer. Zaradi gneče na cesti najprej prevozijo rdečo luč in potem ugotovijo, da ne morejo zaviti in nadaljevati poti po dvopasovnici, ki je namenjena prometu v smer, kamor grejo. Zavijejo na nasprotni vozni pas, in to na dvopasovni cesti. Prvemu avtu se izognejo, drugemu avtu se izognejo, tretjemu se ne. Čelno trčenje. Čelno trčenje. V njem so poškodovani vsi štirje policisti in voznik tistega vozila, v katerega so trčili. Nihče ni bil kaznovan. Nihče. Zato govoriti o tem, kako so kaznovani, res ni korektno. Posamezne posledice je treba presojati, treba je tudi razlikovati med tem, kakšne posledice nastanejo. V določenih primerih se zadeva obravnava kot prekršek in se ugotavljajo dejstva, v določenih primerih je to celo postopek pred sodiščem. Ampak v vsakem konkretnem primeru se dejstva ugotavljajo. In se ugotavlja tudi to, ali je bil voznik na nujni vožnji ali ne, kakšne so bile vse ostale okoliščine tega dogodka. Zato ne zavajati, da so kar kaznovani. Niso. Niso. Se pa lahko strinjam, da je mogoče obremenjujoče, kjer stojijo stacionarni radarji in se je treba na vsako položnico, da tako rečem, pritožiti, da do kazni ne pride. In ne pride. Se je pa treba pritožiti. To pa, žal. Ni mi všeč, kadar se posluša samo ena stran. Sem prebrala vse, kar ste predlagatelji zapisali, zakaj ste se tako odločili, kdo je to predlagal. Ampak vedno je treba vprašati tudi drugo stran in se vprašati, kaj bo to pomenilo, dati na tehtnico stvari, kaj bo to pomenilo za vse ostale udeležence v prometu. Jaz, konkretno ,sem se na to nesrečo junija ravno pripeljala, ko sem šla v službo, in sem videla, kaj se je zgodilo. Vedno je treba imeti v glavi tudi varnost tistega, ki je na nujni vožnji. Ali bo on zdaj brez vsakih zavor, ker je pod stresom, ker ta vožnja je nevarna, ker si želi priti prvo sekundo, ko je možno, na kraj, kjer bo posredoval, kjer bo nekomu drugemu pomagal, ali bo tudi on na tej vožnji varen. Ali bo na tej vožnji varen nekdo, ki se mu rešuje življenje in leži v reševalnem vozilu? Kot smo prej rekli in je bilo predstavljeno v stališču Poslanske skupine LMŠ, se mi zdi, s svetlobnimi signali prosijo za prednost. In ta prednost je odvisna od vseh ostalih udeležencev. Od vseh. Vedno je treba imeti v glavi tudi to, da mogoče obstaja nekdo, ki ne vidi, ki ni pozoren, ki ja, kot je bilo rečeno, šari notri po mobilnem telefonu. In ravno zato je ta majhna rezerva, s katero gredo ti reševalci v križišče, še kako potrebna. Tista majhna rezerva, da je kljub vsemu malo bolj previden, da kljub vsemu ima v mislih, da se lahko kaj zgodi. Ker s tem pazi sebe in na koncu koncev, če gre brez zavor, brez vseh omejitev,v rdečo luč, v križišče in se mu kaj zgodi, ga tisti, ki ga tam potrebuje, ne bo dočakal takrat, ko bi ga moral. Ko vzameš vse to v obzir, mislim, da rešitev, ki jo predlagate, tako kot smo povedali v stališču poslanske skupine, prinaša še več odprtih vprašanj, na katera pa tu ni odgovorov. Zato menimo, da je trenutna ureditev ustrezna. Zagotovo pa je treba presoditi sorazmernost kazni, ki so bile že danes izpostavljene. Ne nujno s povišanjem ene, lahko znižanjem druge, kakorkoli. Sorazmernost ali je primerno, da je za nekoga, ki je na nujni vožnji, določena ena kazen, za tistega, ki se ne umakne vozilu na nujni vožnji, pa takšna, kot je. Tu pa apeliramo na eno presojo po pameti. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Černač ima repliko. Izvolite.
Poslanka Janja Sluga je rekla, da vsak, ki se ujame v stacionarni rada, torej tudi reševalec na nujni vožnji in vozi prehitro, ga ta radar ujame, mu pošljejo potem kazen, se mora pritožiti. Vi podpirate rešitev, po kateri se reševalcem, ki so na nujni vožnji in zaradi tega prekoračijo dovoljeno hitrost, pošiljajo mandatne kazni zaradi prekoračitve hitrosti in podpirate, da je ta rešitev v redu in da se morajo tisti, ki take položnice dobijo oziroma takšne kazni, pritožijo. Jaz mislim, da to pa res ni v redu.
Hvala lepa. Postopkovno, gospa Janja Sluga.
Hvala lepa. Gospod podpredsednik, lepo prosim, da opozorite kolega. Jaz sem že v svoji razpravi povedala, da si ne dovolim tega, da opozicija razlaga, kaj jaz mislim, ko nekaj rečem. Tega jaz zagotovo nisem rekla, ne podpiram nečesa, kar je gospod si zdaj izmislil. Tako da lepo prosim, da ga opozorite.
Hvala lepa. Gospod Černač, postopkovno.
Najprej pričakujem, da boste poslanko opomnili, ker zlorablja postopkovni predlog. Jaz pa predlagam, da naredite pavzo za 5 minut, da pridobimo magnetogram in da vidimo, ali je poslanka Janja Sluga rekla to, kar sem jaz povedal. Namreč, dejala je: »Vsak, ki ga ujame stacionarni radar, se mora torej pritožiti. In če ujame reševalca na nujni vožnji, ker je zaradi tega prehitro vozil, se mora pritožiti reševalec na nujni vožnji.« Lepo vas prosim, smo nori ali kaj?! Zadnji čas je, da to razpravo prekinemo in da Vlada spremeni svoje mnenje, ker ga očitno do sedaj ni sprejela – prej smo poslušali neko laž iz vrst koalicijskega poslanca LMŠ, da je Vlada mnenje sprejela glede tega zakona – in da to zadevo uredimo po neki normalni kmečki logiki in se prenehamo ukvarjati s stvarmi, ki bi morale biti popolnoma zdravorazumsko vsakemu jasna. Ljudem, ki opravljajo te stvari, je treba omogočiti, da lahko normalno delajo.
Hvala lepa, gospod Černač. Vaša replika ni bila v resnici replika. Niste rekli, da ste bil narobe razumljeni. Ko ste imel še repliko na prejšnje izlaganje se to nanaša, zato predlagam, da gremo, kar naprej. Besedo ima mag. Matej Tonin, pripravi naj se Boris Doblekar. Izvolite.
Drage poslanke in poslanci, dober dan! Ko govorimo iz teh parlamentarnih klopi, da je nekaj ustrezno urejeno, se marsikomu morda to zdi res. Ampak koliko od tukaj prisotnih v tej dvorani pa je že bilo kdaj voznikov na nujni vožnji? Govorimo o gasilcih, govorimo o reševalcih, govorimo o policistih. Zdi se mi nekorektno, da tako pavšalno nekateri poslanci in poslanke razpravljajo in govorijo, da ta zakonska materija je ustrezna, nič ni narobe. Če pa tisti, ki se s tem stvarmi vsakodnevno srečujejo, opozarjajo, da stvar ni v redu. Konkretno primer Janez Kramar, vodja Reševalne postaje Ljubljana, pravi: »Zakon torej pravi, da če voziš na primer v rdečo moraš biti dovolj previden, da se nikomur nič ne zdi. Če pa se, si avtomatsko kriv, plačaš nekaj 100 evrov kazni in dobiš kazenske točke. Mislim, da tega avtomatizma ne bi smelo biti. Treba bi bilo upoštevati tudi olajševalne okoliščine vsakega primera posebej. Resnično težko je vsak dan delati pod takšnim pritiskom. Lahko imaš tudi po 10 nujnih voženj na dan v strahu, da boš za nekaj kriv.« To govori človek, ki se dnevno ukvarja s temi stvarmi. Ampak nekateri poslanci še vedno pravite, da je ta primer in to področje ustrezno urejeno in ko pride Poslanska skupina Nove Slovenije s predlogom, ki odgovarja na konkretne potrebe, ki so se zgodile v družbi, smo označeni za populiste, da je populistični predlog in podobne stvari. Zdi se mi, da ko zmanjka argumentov, ko zmanjka nekih resnih tehtnih argumentov, potem je vedno pri roki argument ste populisti, govorite tiste, kar je všečno. Ampak govorimo in delamo tisto, kar ljudje potrebujejo za normalno delo. Če gremo še nekoliko bolj v podrobnosti, potem je bilo danes tukaj v razpravi večkrat rečeno, češ, pustimo to, to je sedaj opozicijski predlog, itak pa bo vse te stvari uredil kot po navadi sistemski zakon. To je standardna mantra vladne koalicije. Še ena stvar. Na Ministrstvu za infrastrukturo so pred kratkim v medresorsko usklajevanje poslali obsežen predlog novele Zakona o pravilih cestnega prometa, ki pa se pravil nujne vožnje ne dotika. Ta stvar, da bo te zadeve v zvezi z nujno vožnjo uredil neki sistemski zakon, najbrž sodi v tisto rubriko, kot je bilo danes rečeno, da je Vlada glede tega izdelala neko mnenje. V čem je problem? Problem je v birokraciji. Ta naš predlog zakona poskuša debirokratizirati nesmiselne postopke. Vozniki na nujni vožnji ne bežijo pred materialno in kazensko odgovornostjo. Jasno je, da če se je neka nesreča zgodila, je za to nesrečo nekdo odgovoren že po tej plati,kdo bo zdaj to škodo kril. To je potrebno že zaradi zavarovalnic in pokrivanja stroškov škode določiti nekega krivca. Zato pravim, da tudi po pogovorih, ki smo jih imeli s temi ljudmi, ki vozijo na nujnih vožnjah, ne bežijo pred materialno in kazensko odgovornostjo. Želijo pa debirokratizirati ta postopek, da ko imaš neko nesrečo na nujni vožnji, greš avtomatsko v neke sodne mline presojanja, ali si vozil dovolj previdno. Verjamem, da vsakdo, ki vozi na nujni vožnji, vozi na meji, na robu, ker si vedno želi priti do kraja dogodka čim hitreje. In četudi, kot ste nekateri razpravljali, ni bilo veliko kazenskih točk in glob izrečenih voznikom na nujni vožnji, tisto, kar izpostavljajo ti vozniki, da je najbolj obremenjujoče, so ti konstantni sodni postopki. Konstantni sodni postopki. Eden od pametnih predlogov, ki jih dajejo, je, da enostavno v tovrstnih nesrečah razdelimo nesreče, ki imajo zgolj materialno škodo, in na tiste, kjer je prišlo tudi do kakšne telesne poškodbe. Če bi iz vseh teh sodnih postopkov izločili zgolj nesreče, kjer se je zgodila, hvala bogu, damo materialna škoda, bi naredili že veliko korak naprej. Mi lahko tukaj govorimo ure in ure, ampak najverjetneje koalicije ne bomo premaknili. Je pa škoda, da v tem parlamentu včasih ne more prevladati zdrava kmečka pamet, neka normalnost, da če gre za nek zakonski predlog, ki zgolj olajšuje neko življenje in nima nobenih za državo katastrofalnih finančnih posledic, potem se res ne bi smeli preštevati na koalicijske in opozicijske vrste, ampak bi morali kot samostojna veja oblasti, kot parlamentarci enostavno zbrati toliko poguma in zakone, ki so v korist družbi in ljudem, enostavno sprejeti. Jasno je, da bom jaz ta zakon podprl in lahko samo upam, da ga bo tudi večina.
Hvala lepa. Besedo ima Boris Doblekar, pripravi naj se Iva Dimic. Izvolite.
Spoštovane poslanke, poslanci, predsedujoči, hvala lepa za besedo! Pred nami je danes en tak zanimiv predlog, sicer dopolnitev zakona, ki bi vsem voznikom intervencijskih vozil, reševalcem, policistom in vsem ostalim pač omogočil, da svoje delo opravljajo lahko še hitreje in z manj strahu, kot ga opravljajo zdaj. Vemo, da gredo v službo ti vozniki vedno zelo zamišljeni, kaj pa bo danes v službi, ali bom lahko zvozil ali ne bom zvozil, ali bom naredil prekršek ali ga ne bom, ali bom kaznovan, ali bom prišel pravočasno. Mi se moramo zavedati, da je to delo zelo odgovorno in zelo stresno, zato bi jim s tem predlogom, ki je danes pred nami, lahko omogočili, da bi šli bolj sproščeni v službo, kar tudi pomeni, da bi morda tudi bolj varno vozili. Mene tudi žalosti, da sicer ni mnenja Vlade. Jaz ga nisem slišal. Smo pa slišali s strani Poslanske skupine LMŠ, da je Vlada proti takemu predlogu. Jaz sicer ne bom nič rekel, ker ne vem, ampak zdi se mi pa, da glede na to, da je koalicija dokaj usklajena pri tem predlogu, da morda je takšno mnenje dejansko res bilo tudi sprejeto ali pa je takšno mnenje. Ne vem. Mislim, da bi morali vsi mi poslanci in poslanke takšno dopolnitev tega zakona sprejeti, potrditi, kajti s tem ne bi nič ogrožali varnosti v prometu, ker niti ni finančnih posledic. Če samo malo pomislimo, da se v bistvu mi vsi konkretno srečujemo s temi reševalci vsakodnevno. Dobesedno vsak državljan in državljanka je lahko podvržen ukrepom teh ljudi, ki se trudijo kot kaskaderji po teh zelo slabih cestah, slabi infrastrukturi in pa dokaj slabo urejeni tudi ostali prometni infrastrukturi, kot so semaforizirana križišča, kjer ni zelenih valov, krožišča so marsikje dokaj razbita, ob tem da vozniki dostikrat kršijo cestnoprometne predpise, so v avtomobilu nezbrani, uporabljajo telefon, poslušajo glasno glasbo v avtomobilu, imajo slušalke na ušesih in tako naprej. Časi se zelo spreminjajo in jaz mislim, da je za voznike, ki vozijo ta intervencijska vozila s prednostjo, to še toliko težje. Problem, ki ga jaz vidim, je to, kar je že tudi Slovenska demokratska stranka predlagala v letu 2017 za gasilce, tako poklicne, predvsem pa prostovoljne, ki gredo na intervencijo, da pridejo do gasilskega doma. Verjetno vsi poznate te fante in punce, ki gredo od doma, kako vozijo po cesti. Prižgejo vse štiri smernike in črta. Vse mu iz rok pade in gre, ker gre reševat ljudi, življenja. In mora iti in gre hitro. In vsi vemo, aha, sedaj pa gre, ne vem, Čebinov Jure na intervencijo. Vsi vemo, da gre, in to cenimo, spoštujemo. Mi pa ne omogočimo z enim majhnim popravkom v zakonu, pa ne bi to nobenega nič stalo , da bi omogočil tem voznikom, da jih ne bi več kaznovali, da ne bi plačevali kazni za radarje in višje globe od tistih, ki spregledajo reševalno vozilo, pa imajo nižjo globo in manj kazenskih točk kot voznik intervencijskega vozila, kar je res katastrofalno. In tudi to, da se morajo potem pritoževati zaradi radarjev in tako naprej, kar smo prej poslušali duel med našim poslancem in poslanko. To so stvari, ki bi jih morali dejansko res vsi podpreti. Vsi vidimo rešilce, kako vozijo po cesti, kako se trudijo po Ljubljani, ko je vse zabito, vse stoji. Kam greš? Zapelješ na bankino, umikaš se, kakor se lahko. Lahko pa pride tudi do prometne nesreče. Sicer je zelo malo prometnih nesreč. Jaz sem gledal na strani Agencije za varnost prometa, ki med drugim tudi ni dala nobenega mnenja na to, pa je neka glavna ustanova, ki bi se morala opredeliti do takega predloga. Teh prometnih nesreč z vozniki intervencijskih vozil je dokaj malo oziroma zelo malo. Tiste, ki pa so, pa znajo biti tudi zelo tragične in zelo krute. Zato smo mi tukaj, da omogočimo, da ne bodo ti ljudje potem kaznovani. Seveda če niso pod vplivom alkohola, psihoaktivnih snovi, prepovedanih drog in tako naprej. Če so trezni, če so zbrani, če gredo v akcijo za življenje, za našo varnost, za pravno zaščito države in ne vem, kaj vse imamo, dajmo tem ljudem to omogočiti. Že to je vprašljivo, ko imamo notri pomešana vsa vozila s prednostjo, reševalce, gasilce, vozila s prednostjo, vozila s spremstvom, vozila v spremstvu in tako naprej. Zame na primer je reševalno vozilo ali gasilsko vozilo tisto najbolj pomembno. Mnogo bolj kot tisto vozilo za spremstvo, ki na primer spremlja delegacijo nekih pomembnežev, ki jim pred tem umaknejo vse s ceste, pa zaprejo eno uro prej in potem se oni lepo peljejo po prazni cesti. Mogoče je tam mnogo lažje, kot je za enega gasilca, ali pa reševalca, ker se mora v tistem trenutku soočiti s težkimi razmerami na cesti. Ne pozabimo na nevihte, na sneg, na dež, na mraz. Ne samo misliti, da je poletje, palme pa kokakola. Tukaj je še marsikaj drugega. Mislim, da bi morali vsi skupaj prijeti in v tem prvem branju, ki ga danes imamo, to podpreti in potem,, če bi bilo treba, še kakšne stvari spremeniti oziroma gremo na roke tem ljudem, ki so prosili za to. Za to so prosili reševalci in mislim, da je prav, da vsi skupaj tukaj staknemo glave in jim omogočimo, da bodo imeli boljše pogoje za svoje delo. Čisto na koncu bi povedal samo še en primer, ko gre gasilec od doma, ko dobi poziv, ko mora hitro v gasilski dom, pa je kolona na cesti, vse stoji, on mora hiteti. Potem pa se mimo pripeljejo lučke, vozilo s spremstvom, notri v enem dobrem avtomobilu pa lepo sedi eden ali sedita dva, ker se pač mudi na nek sestanek ali na neko večerjo. Gasilec, ki bo šel reševat življenje, bo stal ob cesti pa čakal, oni se bo pa mimo peljal. To je skregano z vso pametjo in logiko. Glede tega bi morali še marsikaj razmisliti pa hitro ukrepati. To, kar smo mi predlagali leta 2017 za modre lučke za gasilce, da bi šli lahko hitro pomagat, je reklo ministrstvo oziroma vlada, da potrebuje čas za premislek. Leto 2019 je, dve leti je mimo, čas za premislek bi se lahko že iztekel. Toliko z moje strani, da ne bom kradel preveč časa še ostalim. Jaz bom to dopolnitev z veseljem podprl, pa upam, da tudi vsi ostali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Iva Dimic, pripravi naj se Robert Pavšič. Izvolite.
Hvala lepa. Tudi jaz sem se pripravila na današnjo razpravo, kako bi začela. Pa bom začela v smislu, da bomo Slovenci srečni čez 30 let, 3 mesece, 8 dni, 1 uro, 19 minut. Sekunde se pa odštevajo. Seveda govorim o projektu prejšnje vlade Vizija Slovenije 2050 – kako bo vse lepo in v Sloveniji bodo živeli srečni ljudje. Ampak kje je kakšen podukrep, kakšna izvedba? Od takrat do danes nič. Ko želimo v Novi Sloveniji pripeljati, da bo vendarle se družba razvila in da bomo vendarle lahko pomagal v najbolj kritičnih trenutkih tistim, ki dejansko pomoč potrebujejo, se enostavno Vlada ustavi na tistem mestu, kjer je februarja 2017 obljubljala, da se bo zgodilo – da bomo v Sloveniji živeli srečni ljudje. Ne vem, kje je ta 88 strani dolga in pol milijona evrov vredna raziskava obležala, ali bo zaživela ali je obležala v predalu, boste povedali vladni poslanci, pa vendarle se mi zdi, da bi morali delati na tem, da bi vendarle prišli do neke pametne Slovenije, tako ali drugače, pametne v nekih razumnih, normalnih zakonih ali v neki posodobljeni pametni digitalizaciji, o kateri je bilo danes tukaj že govora, kako bi morala delovati celotna infrastruktura v Sloveniji. Tudi sama imam z infrastrukturo izkušnje, prijetne in tudi manj prijetne, predvsem pa je zame osebno nerazumno, da določenih predlogov Nove Slovenije vendarle ne upoštevate. Veste, ko je bil leto in pol nazaj sprejet zakon o razvrščanju na avtocestah, ga je predlagala Nova Slovenija. Res je, predlagali so ga logaški gasilci, Nova Slovenija pa je imela edina posluh, da je treba tukaj nekaj premakniti. Tako ima tudi ob današnjem zakonu Nova Slovenija posluh, da je treba tistim, ki rešujejo naša življenja, omogočiti, da bodo delali dobro in da zaradi tega, ko bodo reševali eno življenje, ne bodo sebe spravljali v kakšen neroden položaj, zaradi katerega bi dobili še kakšno kazen. Pa kot kaže, temu ni tako. Pa naj se še sama dotaknem te posodobljene družbe, ki bi že morala biti. Kaj smo naredil, ko smo v Novi Sloveniji predlagali, da bi morali s svetlobnimi signali opozarjati, da je na nasprotnem pasu na avtocesti nasproti vozeče vozilo? Ali smo kaj naredili? Nova Slovenija je rekla, da imamo možnost, da vse vhode in vse table, ki so ob cestah, digitalno opremimo, da opozarjajo, da je na našem pasu nasproti vozeče vozilo. Mi še vedno nismo tega zmožni. Mi rečemo, ne, ne, mi tega ne rabimo, mi dobro obveščamo prek radijskih valov. Koliko ljudi pa posluša? Koliko ljudi ima ugasnjene radie in kako naj ljudje vedo za ta dogodek? Ko smo govorili, kako je treba opozarjati na nenaden pojav megle z nekimi digitalnimi svetlobnimi oznakami ob avtocesti, tudi ni bilo posluha, da bi se vendar to rešilo. Ampak rečemo, ne, ne, imamo dobre cestne talne oznake. V gosti megli smo imeli že primere tudi na slovenskih cestah, ko tudi tiste oznake niso pomagale. Ugotavljam, da enostavno za izboljšanje prometne varnosti, za večjo varnost vseh nas vpletenih v cestnoprometno zgodbo enostavno ni posluha, ne poslušate. Predlog, ki je danes pred vami, je enostaven in omogoča, da bi vendarle ljudje, ker na nek način jemljem njihovo delo kot humano, lahko tudi to humano delo opravljali. Pa slišim take argumente, da tega ni tako veliko. Seveda ni veliko izven Ljubljane. Največ semaforjev, največ takih nesreč se dogaja v Ljubljani, ki seveda ni tako daleč, da bi bila digitalizirana, da bi lahko z enim gumbom spremenila prometno signalizacijo. Pa pravijo, ja, kaj pa če je šofer pod vplivom alkohola. Tudi to opažam, da kljub vašim digitalnim napravam ne preberete zakona do konca. Ker tam bi videli, da se posebno določa, v kakšnem primeru se pravila iz zakona ne upoštevajo. Da voznik vozila na nujni vožnji ne sme biti pod vplivom alkohola, prepovedanih drog, psihoaktivnih zdravil in drugih psihoaktivnih snovi. Se pravi, imamo varovalko, imamo varovalo. Pa kljub temu se ne spremeni nič. Zato se je čas, da bo v tej Sloveniji lepše, že malo skrajšal in jaz upam, da boste šli v to tekmo s tem časom.
Hvala lepa. Besedo ima Robert Pavšič. Pripravi naj se Franci Kepa. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Sicer nisem mislil razpravljati, ampak sem bil kar izzvan, ker ta razprava v tej hiši se vedno znova sprevrže na eno in na drugo stran. Na bele in na črne, ne vem, ne bom izbiral barv. Na kocu vsi vemo, resnica je vedno siva. Nikoli ni črno-bela. Andrej Fink, ki sem ga že prej citiral, iz Reševalne postaje Ljubljana govori: »Ker so v preteklosti nekateri vozniki reševalnih vozil dobivali tudi izjemno visoke golobe, so na ljubljanski reševalni postaji uvedli hišno politiko, da vozniki vozijo defenzivno tudi na nujni vožnji ter da na nujnih vožnjah dovoljene hitrosti prekoračijo za največ 30 %.« A opažajo tudi deviacije, kot primer navaja, »da voznik na nujni vožnji v naselju, kjer je omejitev hitrost 50 kilometrov na uro, vozi tudi 130 ali 150 kilometrov na uro. To pa opravičuje z nujnim stanjem. To je samomorilsko dejanje in se ne sme dogajati, ne glede na to, kdo nas čaka.« Seveda so deviacije vedno prisotne. Ne govorimo o celotni masi ljudi reševalcev, gasilcev, policistov in vseh tistih, ki žrtvujejo svoje življenje, da pomagajo nam, kadar to pomoč potrebujemo. Ampak samo ponavljam za vami. Točno to. Gremo z neko banalizacijo problemov, samo da podkrepimo tisti svoj prav. In meni je zelo žal. Vaš predlog zakona ugotavlja, da pri tej stvari tukaj nekaj ne štima. Ampak koncept reševanja je napačen. Ne en člen, dva člena, ena vrstica, ki bi jo lahko popravili. Koncept je napačen. Prej sem slišal, da so najpogostejši vzroki prometnih nesreč na avtocesti zastoji. Kaj smo mi smešni? Zastoj pomeni, da nekdo stoji. Kaj pa alkohol, prevelika hitrost, telefoniranje, izguba pozornosti? To bomo pa vse zanemarili. V prometu je odgovoren vsak, ki drži volan v roki. Naj bo to reševalec, policist ali pa jaz. In če bi se vsi obnašali na cesti odgovorno, danes o tej zadevi sploh ne bi govorili, ker bi vsak opazil vozilo na nujni vožnji, bi se mu umaknil in bi lahko varno speljal mimo. Ampak na žalost nismo taki. Mi sami smo krivi. In danes so pozivi s te strani, dajmo prosim spustiti ta zakon skozi prvo branje, ga bomo potem naprej popravili. Ja, mi smo pa res znani oziroma ta hiša je znana po tem, da sprejema zelo dobre zakone ves čas. Zato smo danes, kjer smo, in imamo na desetine tisočev zakonov, ki se potem tepejo med seboj. Na koncu en revež, ki rešuje življenje, dobi kazen, in to ni prav, ampak tudi ta rešitev ni pravilna. Verjamem kolegicam in kolegom, ki so govorili, če že nekdo dobi kazen, se na to kazen pritoži in kazni ni. Presojajo se vse okoliščine, vse se presoja in teh kazni ni toliko, da bi to sedaj postal kar naenkrat sistemski problem. Ker mi tega sedaj ne podpiramo, pa pravite, da smo proti vsem gasilcem, proti reševalcev, češ, glejte jih, LMŠ je tisti, ki je kriv, da vas niso rešili. To ni fer od vas, ker ni res. Popolna prekrškovna amnestija na tem področju je nesprejemljiva in s tem ne rešimo nič, samo še dodatno spravimo ljudi v nevarnost. Ni problem, če kdo prevozi rdečo luč, če gre prehitro, dokler se komu kaj ne zgodi. Kaj pa, bog ne daj, da bi rešilec peljal na nujni vožnji mimo vrtca in povozil enega otroka. A, ha, saj pravim, bog ne daj, niti pomisliti si ne upam. Ampak po tem vašem predlogu ne bi bil, saj je vseeno, ali je kriv ali ni kriv. Pravzaprav je čisto vseeno, tisti človek, ki bi vozil tega rešilca, je uničen, jaz bi bil, starši na drugi strani so ravno tako uničeni, mi pa bi rekli, ker je bil pa na nujni vožnji, saj tista kazen ne bi čisto nič rešila, zato dajmo mi zdraviti bolezen, ne pa lajšati simptome, dajmo urediti promet v tej državi, tako da bomo vsi tisti, ki vozimo, odgovorni. Zato pa je ta hiša tukaj. Ne vem, kaj bo leta 2050, ne vem niti, kaj bo jutri. Vem pa sam, da danes, z vsem dolžnim spoštovanjem, sem tudi povedal, da smo zelo resno pregledali vaš predlog, se pogovorili tudi s predstavniki Vlade, danes jaz tega na žalost ne morem podpreti. Ne dovolim si pa tega, da se mi polaga besede oziroma celo misli v glavo, sedaj pa LMŠ ali pa kolegi tukaj iz SD ali pa iz SMC ste pa vi proti gasilcem, proti reševalcem, proti policistom, proti vsem tistim, ki skrbijo, da ta država še funkcionira, kolikor se funkcionirati da. Tega pa si ne bom dovolil z vsem dolžnim spoštovanjem. Se opravičujem, če sem bil preglasen, ampak res postanem čustven ob takih zadevah. Srečno!
Hvala lepa. Predlagatelj gospod Jožef Horvat, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Nobene zamere, spoštovani kolega, verjamem, vsakega kdaj zanese, da malo dvigni decibele, ampak tukaj v tem primeru mislim, da res ni potrebe. Nihče iz Nove Slovenije ni rekel pa mislim, da nihče iz opozicije ni rekel, da je LMŠ kriv. Kdo sem jaz, da bi vam sodil. Ampak vi vladate, zato imate bistveno večjo odgovornost kot opozicija. Ali je res? Je res. Vlada vlada, vi ste postavili vlado in vi ste del vlade. To abecedo sedaj že razumemo. Jaz sem mislil, spoštovani kolega Pavšič, da boste povedali, kaj je sedaj z mnenjem Vlade. Verjamem, da ste se vi pogovarjali. Jaz verjamem, zaupam, saj smo kolegi, prijatelji. Zaupam, da ste se pogovarjali z Vlado, ampak vi ste tukaj v imenu LMŠ rekli, da Vlada tega zakona ne podpira. To pomeni formalno, da Vlada ima ta zakon na dnevnem redu takšne ali drugačne seje in sprejme odločitev. Vlada odloča, je kolektivni organ. Gospod podpredsednik nam je povedal, da tega gradiva s strani Vlade ni. Še bolj je simptomatično, da Vlada ni najavila vsaj ene minute, vsaj pet minut recimo, da bi vsaj majčkeno nekaj povedala. Spoštujem, da je tukaj vsaj gospa državna sekretarka, da nas vsaj posluša. Ampak še enkrat, kolegice, kolegi, s strani koalicije je bilo tudi rečeno: »To bo vladni zakon prišel in bo te zadeve in še kakšne rešil.« Ne zavajati. Morda zavaja Dnevnik, ampak ni bilo zahteve za popravek. Še enkrat, kot je kolega Tonin povedal, normalno je, da so novinarji spraševali pristojno ministrstvo, kako zdaj s tem zakonom, kako bo ministrstvo oziroma vlada reševala te probleme, ki so po tej junijski nesreči – pa ni edina. In kaj piše ta slovenski Dnevnik: »Na Ministrstvu za infrastrukturo so pred kratkim v medresorsko usklajevanje poslali obsežnejši predlog novele Zakona o pravilih cestnega prometa, to je ta, katerega dopolnitev zdaj obravnavamo, ki pa se pravil nujne vožnje ne dotika.« To pišejo mediji in nimam razloga, da ne bi verjel, da ne bi zaupal. Da ne bom zdaj povedal, kako komentirajo dopolnitev zakona, ki ga je vložila Nova Slovenija, to zdaj ni pomembno. Vsak si lahko sam to prebere. Kar me je pa presunilo, pa je to, da Ministrstvo za infrastrukturo pravi, citiram: »Nimamo informacije, na podlagi katere določbe so bili vozniki intervencijskih vozil do zdaj sankcionirani.« Ta je pa huda. Ampak pustimo. Zdaj imamo novelo zakona, ki smo jo mi pripravili. Živeli smo v nekem prepričanju, da vendarle če se skupaj usedemo in se skupaj poberemo, da pa lahko takšno malenkost tudi rešimo recimo v drugem branju. Jaz sem uvodoma povedal, da najbrž to besedilo ni idealno, ampak kolegice, kolegi, če bi vsaj polovica vas iz koalicije prebrala ta zakon, tudi razlago členov, obrazložitev členov in tako dalje, potem bi razumeli, kaj pravzaprav s tem vprašanjem odpiramo. Kolegica Janja Sluga je govorila o celjskih policistih, če sem prav razumel. Da celjski policisti ne sankcionirajo reševalcev na nujni vožnji, tudi če naredijo prekršek oziroma prometno nesrečo, če sem prav razumel kolegico Sluga. Kapo dol ob tem, da uporabljajo zdravo pamet. Kršijo pa obstoječi zakon. Jaz tudi ne bom povedal, ker sem uvodoma že omenjal, da smo imeli sestanek z Generalno policijsko upravo. Jaz se enostavno bojim povedati imena, ker bodo morda pri tej siloviti kadrovski politiki odleteli gospodje, če bom jasno povedal, kaj so nam povedali. To je razlog, zakaj jih ne upam potunkati. Povedal pa sem, da policisti prosijo, da zmanjšamo to silovito birokracijo pri obravnavi recimo prometne nesreče oziroma pri prekršku v prometu. Toliko za zdaj. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Franci Kepa, pripravi naj se Tadeja Šuštar. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav kolegicam, kolegom. Podpiram to dopolnitev Zakona o pravilih cestnega prometa, da omenjena določba četrtega odstavka 101. člena tem vozilom daje prednost v prometu, drugi udeleženci jim odstopijo prednost. Če pa na nujni vožnji pride do prometne nesreče, je voznik s prednostjo odgovoren za prometni prekršek in zraven kaznovan. Zraven denarne kazni se mu lahko izrečejo kazenske točke, v skrajnosti lahko sledi tudi odvzem vozniškega dovoljenja in izgubi lahko službo. Z dopolnitvijo zakona se vpiše, da vozniki s prednostjo ne bi bili kaznovani v primeru kršitve prometnih pravil. Ta izjema bi veljala v vožnjah izvajanja nujnih nalog, s katerimi rešujejo življenje ljudi, reševanje premoženja ali če gre za kako drugo nujno vožnjo. Dodatno pa morajo biti vpisani tudi uzanci in kriteriji tudi za te voznike. To je, da voznik na nujni vožnji ne sme biti pod vplivom alkohola, psihoaktivnih zdravil, prepovedanih drog. Prav je, da ljudem, ki nam in našim najbližjim rešujejo življenja, premoženje, damo dodatne olajšave, ko opravljajo humana in zelo nevarna dela. Ob tem še tvegajo svoja življenja. Bi bilo pa treba v nadaljnji obravnavi upoštevati tudi vse pripombe, ki so bile danes izrečene. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Tadeja Šuštar, pripravi naj se Tina Heferle. Izvolite.
Dober dan. Hvala za besedo. Reševalci, gasilci in policisti na nujni vožnji delajo za dobrobit vseh in glede na to, da rešujejo človeška življenja in materialne dobrine, nimajo res nobenega namena, da bi pri tem poslanstvu povzročali nesreče in škodo. Vendar je v cestnem prometu preveč tveganih dejavnikov, predvsem človeških napak, ki vplivajo na to, da se nesreče vozil na nujnih vožnjah vseeno dogajajo. Če se nesreča zgodi, po veljavni zakonodaji o krivdi presodi policist, ki obravnava prometno nesrečo. Zoper poročilo in plačilni nalog lahko vsak posameznik sicer vloži zahtevo za sodno varstvo. O zahtevi odloči prekrškovni organ oziroma sodišče in vsak udeleženec ima zoper odločitev prekrškovnega organa možnost uveljavljanja sodnega varstva. Prekrškovni organ presodi o vseh dejstvih in okoliščinah prometne nesreče, v kateri je udeleženo vozilo na nujni vožnji. Že sedanji zakon o pravilih cestnega prometa in zakon o prekrških omogočata, da prekrškovni organ oziroma sodišče postopek ustavi v skrajni sili, na primer če je vznik reševalec na nujni vožnji povzročil nesrečo z materialno škodo z namenom, da bi rešil osebo, ki je doživela srčni zastoj. Problem je, da pogosto prekrškovni organ vozniku na nujni vožnji izreče mandatno kazen in s tem tudi kazenske točke. Vozniki na nujni vožnji pa morajo potem zahtevati sodno varstvo, tako da sodišče presoja o vseh okoliščinah prometne nesreče. V praksi je večino postopkov na sodiščih potem ustavljenih, vseeno pa je za voznika na nujni vožnji to obremenjujoče – sodne obravnave, negotovost, pa tudi vsa ta birokracija. Naš cilj bi moral biti, da bi bilo zahtev za sodno varstvo čim manj in bi prekrškovni organi že v prvi fazi ustavili prekrškovne postopke zoper voznike vozil na nujnih vožnjah. Treba je prisluhniti zahtevam reševalcev, gasilcev in tudi policije, da se voznikom na nujnih vožnjah ne bi izrekale mandatne kazni in kazenske točke, ostala pa bi njihova materialna in kazenska odgovornost. Krivda za povzročitev prometne nesreče bi se ugotavljala, saj je to pomembno za udeležence nesreče in tudi za poplačilo njihovih odškodninskih zahtevkov. Zato bom predlog zakona podprla. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Tina Heferle. Pripravi naj se Gregor Perič. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Jaz bom v svoji razpravi zelo kratka, ker smo danes sploh pri tej točki slišali veliko visoko letečih in populističnih besed. To ni moj namen razprave. Bi pa rada poudarila, da se je zopet v različnih razpravah kolegov iz opozicije zavajala javnost. Ni res, da se kar vse povprek kaznujejo vozniki, ki so na nujni vožnji. To enostavno ne drži. Večina primerov, ampak res večina primerov so vozniki, ki so na nujni vožnji recimo ujeti na radar ali pa povzročijo kakšen drug prometni prekršek, že po zakonodaji, ki velja danes, oproščeni kazni za prekršek oziroma je prekrškovni postopek zoper njih ustavljen in ne pride niti do izreka kazni, niti do obveznosti plačila globe. Zato nehajmo zavajati javnost in povejmo stvari takšne kot so. Res pa je, da nimamo takšne ureditve, ki bi kar vnaprej odrekala odgovornost voznika, ki vozi vozilo s prednostjo, brez kakršnekoli presoje, smotrnosti ali pa upravičenosti takšnega spregleda odgovornosti. In mislim, da je prav tako, da takšne ureditve nimamo. Treba se je namreč zavedati vseh učinkov takšne ureditve. To niso samo učinki, kot predstavlja predlagatelj, hitrejša vožnja prednostnega vozila, recimo da bi reševalec hitreje prišel do poškodovanca, ampak bi bile lahko te posledice takšne ureditve, kot jo vi predlagate danes, v skrajnem primeru lahko tudi takšne, da bi prihajalo do več žrtev na cestah. Zato se z izjavo, da vaša ureditev pomeni izboljšanje prometne varnosti, kar je prej rekla kolegica iz NSi, enostavno ne morem strinjati. In to je skrajno populistična izjava. Kot rečeno, treba se je zavedati in pogledati celotno sliko nekoliko širše, kot jo skušata danes predstaviti predlagatelj in opozicija. Zaradi vseh pasti, ki jih takšna ureditev, kot jo predlagate, prinaša, menim, da to ni dobra rešitev, še manj učinkovita rešitev za cilje, ki jih predstavljate kot predlagatelji in zato danes vašega predloga ne morem podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Predlagatelj Jožef Horvat, izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Spoštovana kolegica Tina Heferle, jaz upam, da niste v mojem izvajanju zaznali – kako ste že rekli? – visokih političnih besed. Vi pravite, da potem tudi Univerzitetni klinični center Ljubljana, Reševalna postaja zavaja javnost. Potem vi tudi pravite, da Zbornica zdravstvene in babiške nege Slovenije zavaja javnost. Potem vi tudi pravite, da Sekcija reševalcev v zdravstvu zavaja javnost. No, vi tega ne pravite, ampak rekli ste, da mi zavajamo javnost. Mi pa smo rekli, da smo prisluhnili pobudi za spremembo zakonodaje s strani teh, ki sem jih sedaj naštel in so tukaj podpisani: mag. Janez Kramar, vodja Reševalne postaje UKC Ljubljana, Danijel Andoljšek predsednik Sekcije reševalcev v zdravstvu in potem, kot rečeno, Zbornica zdravstvene in babiške nege Slovenije, Sekcija reševalcev v zdravstvu. Mi smo dobili pobudo od ljudi, ki se s temi problemi ukvarjajo. Naloga zakonodajalca, kot jo mi razumemo, je, da prisluhne ljudem, da prisluhne njihovim problemom in, če je možno, te njihove probleme v zakonih tudi sanira, odpravi. Samo za to gre.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Gregor Perič, pripravi pa naj se dr. Franc Trček. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, podpredsednica. Kolegice in kolegi! Lep pozdrav! Razprava do sedaj je bila na momente tudi zelo glasna, tudi kakšna sirena se je vklopila. Hvala bogu, lučk še nimamo, razen teh rdečih. Jaz ta predlog razumem in ga vidim kot neke vrste dobronamernega. Bom pa pojasnil, zakaj mu ne morem dati svoje podpore. Ko smo se danes dotaknili takih zelo konkretnih primerov v praksi, ko se je zgodila nesreča oziroma ko sta se v nesreči znašli vozilo s prednostjo z vklopljenimi lučkami ali pa zvočnimi signali na nujni vožnji in nek drug udeleženec v cestnem prometu, se zgodi, če gledamo čisto pravno, zanimiv primer. V trenutni ureditvi imajo vozila na nujni vožnji neko relativno prednost. Torej ni nujno oziroma niso obvezani, da spoštujejo cestnoprometne predpise, jih pa morajo upoštevati na način, da ne ogrožajo ostalih udeležencev v prometu. Predlog, kakor sem ga jaz razumel s strani predlagateljev, gre pa morda korak dlje in od te relativne prednosti uvaja koncept absolutne prednosti vozil na nujni vožnji. Če to abstraktno gledam, pomeni, da imajo reševalci ali pa policisti, kadar so na nujni vožnji, absolutno prednost, torej lahko pod kakršnimkoli pogojem prevozijo neko križišče. Če se pripeti neka nesreča, je potem krivda na tistem drugem udeležencu. Kot rečeno, zelo abstraktno gledano. Takega abstraktnega gledanja, bomo zelo hitro ugotovili, ne bo sprejel nihče, ker vsi smo lahko tudi udeleženci v normalnem cestnem prometu in bomo lahko tudi nezmožni pravočasno ustaviti, če bo neko vozilo na nujni vožnji prevozilo križišče, kadar nima prednosti, na način, da ne bomo uspešni pri tem. Po drugi strani pa moramo upoštevati tudi to, da je težko vedeti, kaj se približuje, kdo upravlja vozilo, ki se približuje vozilu na nujni vožnji. Lahko je to nekdo, ki je mlajši, ki je komajda opravil svoj izpit, pa še ni toliko suveren pri vožnji, lahko je nekdo, ki je utrujen po dolgem delovniku, lahko je nekdo, ki ima zdravstvene ali kakšne druge težave, pa so njegove kognitivne sposobnosti nekoliko okrnjene in temu primeren je tudi reakcijski čas in se bo težko tudi na primeren način odzval. Da ne govorim o tem, da zlasti tisti, ki niso iz Ljubljane, kjer je teh možnosti, da pride do tovrstnih križanj prometa, veliko več, kot nekje na podeželju oziroma kjer so ceste drugačne, se lahko hitro znajde tudi v neki panični situaciji. Kot rečeno, težko pristanem na to, da bi vso odgovornost za nek tak zaplet oziroma za neko tako nesrečo prevalili zgolj na tiste normalne udeležence v prometu, in se mi zdi ta rešitev, ki je v tem trenutku v veljavi, da se vsak posamičen primer presoja posebej glede na težo situacije, torej na težo poškodb, če je do njih prišlo, ali pa same škode kot take, ker imamo v končni fazi neke korake. Večkrat smo že slišali danes v razpravi, če se je vozilo, ki je bilo na nujni vožnji, ujelo v radar zaradi prekoračitve hitrosti, potem mora podati, kadar pride neka globa na nek določen naslov, tudi skladno z zakonom v ustreznem roku ugovor na to globo in se vse te globe eliminirajo. Če pa se zgodi nek incident oziroma neka prometna nesreča, kjer pride tudi do materialne škode ali pa poškodbe take ali drugačne, se ugotavlja odgovornost, zlasti če so poškodovani v tem smislu ljudje. Če pride do lažje poškodbe, poteka prekrškovni postopek, če pride do težje poškodbe, pa poteka sodni postopek, kjer se razjasnijo čisto vse okoliščine. Od razjasnitve teh okoliščin je potem tudi odvisen sam izid. Dostikrat slišimo v Državnem zboru tudi predloge za določene pravice ali pa izvzetje tega, da bi nekdo moral spoštovati določena pravila na posameznem področju, če govorimo o prometu. Tudi o tem, da bi uporabo modrih luči razširili tudi na prostovoljne gasilce. Taki predlogi so morda na prvi pogled lahko všečni, po drugi strani pa moramo mi kot zakonodajalci upoštevati ne samo zgolj en vidik, torej v tem primeru reševalcev ali pa nekoga, ki gre na neko intervencijo, ampak tudi vse ostale udeležence konkretno v prometu. Jaz razumem pobudo vseh tistih predlagateljev, ki jih je kolega Horvat pred mano našteval, ampak kot zakonodajalci moramo vedno tehtati različne interese, v konkretnem primeru tudi ostalih udeležencev v cestnem prometu. Mene ta argument, da bi dali reševalcem absolutno prednost, v tem smislu ne prepriča. Še vedno menim, če pride do nesreče, imamo neke mehanizme glede na višino oziroma na težo poškodb ali škode, ko do nje pride, da se potem vklopijo ti različni mehanizmi in se potem vsak primer presoja posamično, ne pa da je to pavšalno urejeno z neko zakonsko določbo. V končni fazi smo tudi v preteklosti videli, da nekateri, ne vsi, in to bi bilo zelo narobe, da bi posamezni ekscesni primeri pri tistih službah, ki imajo možnost uporabe te intervencije na cesti, metali slabo luč na tiste, ki jo opravljajo korektno. Videli smo tudi na področju policije, da so nekateri zelo narobe razumeli svojo službo in v končni fazi svoje poslanstvo. Tukaj moramo biti vsi zelo previdni in po drugi strani, ko na eni strani govorimo o reševalcih ali pa policistih, ki hitijo na neko mesto, da bi rešili nek problem, moramo po drugi strani tudi zaščititi vse ostale udeležence v prometu, ki morda v tistem trenutku niso pozorni ali pa se enostavno niso uspeli pravočasno odzvati na neko situacijo v samem prometu. Slišali smo tudi nekaj glede višine globe in da je predlog povišanja te globe morda slaba rešitev. Po drugi strani pa globa zato, ker se nekdo v prometu odzove na neustrezen način in ne da prednosti vozilom na nujni vožnji, znaša 80 evrov, kar je primerljivo z nekom, ki parkira svoje vozilo na mestu, ki je rezervirano za invalide ali pa meče smeti iz avta. Mislim, da sta ti dve kršitvi vseeno težko primerljivi, zlasti odmetavanje predmetov iz vozila ali pa oviranje nekih vozil na nujni vožnji, tukaj ti dve zadevi težko primerjamo. Naj poskusim še zaključiti. Meni se zdi oziroma sem prepričan in tudi v prejšnjem mandatu je bilo tako, kadar dobimo nek predlog, ki je dober, ki upošteva številne ali pa večino vidikov neke realnosti, na področju prometa je bil takšen v prejšnjem mandatu ravno tako sprejet. Kolegi v Novi Sloveniji ste predlagali, da se implementira drugačno razumevanje intervencijskega pasu oziroma tega koridorja na avtocesti, da se uporabi lahko tudi tisti del vozišča na desni strani, ki se ni smel uporabljati, torej odstavni pas. In je bil tak predlog potem tudi sprejet. Vesel sem, da se tudi slovenska javnost, torej slovenski vozniki in voznice in tudi tisti, ki prečkajo Slovenijo, ki so v tranzitu, čedalje bolj zavedajo tega, kako koristno in pomembno je, da ta koridor potem, ko pride do nekega zastoja, tudi vzpostavimo. Tako da jaz bi rekel, če so predlogi dovolj dodelani ali pa ne odpirajo nekih dodatnih dilem, potem jih tudi v koaliciji z veseljem sprejmemo in potrdimo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Franc Trček ima naslednji besedo, pripravi pa naj se gospod Marko Bandelli. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Tam nekje v prvem letu, potem ko sem skoraj bolj po pomoti postal poslanec, mi je meni ljuba kolegica Ljudmila Novak, ki jo zelo pogrešam, priznam, nekako položila na srce, navsezadnje je tudi ona profesorica, pogosto me nekako ne ujame, da sem preveč podreden, da preveč vsega skupaj povem. Danes sem bil na urgenci, oziroma sem šel mimo urgence v Splošni bolnišnici Brežice. Seveda kot predsednik matičnega delavnega telesa je nekako tudi to opis mojih del in nalog in pridem nazaj v hišo, nisem mislil govoriti pri tej točki, prižgem televizor, delam gor tisoč in eno zadevo, izziv slovenskega zdravstva in potem mi malo ni jasno kaj dogaja. Pa nekdo govori o Putinu, ki zamuja, pa drugi govorijo o nekih pletnah na Bledu in privezu, pa tretji govorijo o kokakoli pa palmah, pa četrta govori o tem, kako Ljubljana ni že toliko digitalizirana, da bi na en gumb vse spremenili. In se nekako vprašam, pismo, Franjo, kdo je tukaj nor, verjetno ti. Jaz vedno nekako izhajam iz te pozicije. Kaj sem hotel reči? Mogoče ne bi bilo napačno, da se NSi malo začne zgledovati po tem predlogu, ki ga je meni dala Ljudmila Novak. Ta zadeva me zelo spominja, zdaj bo Bako fasal, ni kriv ni dužan, prejšnji mandat, kadarkoli je Levica kaj dobrega predlagala, je SD potem to praviloma izmaličil do nerazpoznavnosti zlasti na tistem tako imenovanem ministrstvu Kopačeve. V zadnjem času kadarkoli tako imenovana desnica nekaj, kar je mogoče v izhodišču dobro, prinese v parlament, potem pa toliko nanebulozite naokoli, da nekako izničite tudi dober namen tega, kaj v bistvu predlagate. Kar nekaj časa ima druga fusnota digitalizacija. Govoriti, bomo digitalizirani ali pa nas ne bo, to se je govorilo tam v letih 1983, 1985. Nezbitovi trendi, Castels in tako naprej, za številna področja sem laik, za ta področja sem pa izredni profesor pa doktor znanosti. Tako da, prosim lepo, kolegi, na takšen način se pogovarjati, so nekako bolj mašila. Predlagatelj kot fizik ve, kaj je v osnovi promet, fizika fluidov plus stohastične verige. Kvečjemu prej sistemi neenačb kot enačb. Veliko je bilo govora o odgovorni, neodgovorni vožnji. Mi, ki ne živimo za vogalom Državnega zbora, ker je pogosto javni potniški promet v stanju, kot je, spet je bila, gospa državna sekretarka, na istem križišču s polzapornicami nesreča pri Lavrici. Najraje bi se pogovarjal o tem, kdaj se bo to uštimalo. Enkrat sem bil tudi sam na vlaku, ko smo zadeli nek avtomobil. Se mi zdi, da je problem na neki drugi strani, da je problem na celi vrsti nas udeležencev v prometu. Sam se ne štejem za dobrega šoferja, pa se mi zdi, da je vsaj kakšna tretjina še izrazito slabših šoferjev od mene. Preštevilni si morajo kupiti osebno prevozno sredstvo oziroma avtomobil, ker smo tako razsuli javni potniški promet. Veste, pa v neki državi, kjer tri četrt ljudi zasluži manj kot povprečno plačo, kjer štiri petine upokojencev dobi manj kot 800 evrov penzije, je osebno prevozno sredstvo predrag strošek. Pa bi se o tem rad pogovarjal. Če se vrnem h konkretni temi, pa če se resno pogovarjamo o digitalizaciji. Na neko nujno vožnjo se ne gre kar tako, kot se nek polodgovorni politik spomni, češ, dajmo neko sejo sklicati na osnovi enega pa pol članka, kar ste probali pri odboru, ki mu predsedujem, ampak imamo neke protokole, se zadeva zabeleži. Imamo radarje. Imamo umetno inteligenco, ki vas zna prepoznati. Dajmo se tako resno pogovarjati o strategiji pametne specializacije. Navsezadnje se to da zelo jasno sprogramirati in se zelo jasno vidi, ali je Jože ali Franc, ki dela tam pa tam, s tem pa tem vozilom, s to pa to registracijo bil na nujni vožnji. Dobro, tukaj potem trčimo ob neko pooblaščenko, ki bo mogoče rekla, informacije gor in dol, ker tudi včasih malo pretiravamo, pa sem se dolgo nazaj ukvarjal s pravico do informacijske zasebnosti. Na takšen način bi se to rešilo v neki družbi, ki v 21. stoletju misli sama sebi. Drugo je seveda, ko se zgodi neka nesreča ali unfal, kot bi rekli na štajerskem koncu, takrat pa je nek protokol, kot mora biti. Jaz bi se raje pogovarjal o neki problematiki, ki sem jo načenjal prejšnji mandat glede nujne medicinske pomoči. Raje bi se pogovarjal o tem, da sem bil mimo tiste urgence, danes so pač v Brežicah slavnostno odprli CT, ki sicer že nekaj časa obratuje. Na tisto urgenco, tudi če dam na stran Računsko sodišče, smo mi pač bolj betonirali pa premalo mislili. Pred nekaj tedni sem bil na intenzivi v Brežicah, ki je približno toliko velika kot naša dnevna soba. In tam dobesedno čarajo. Pa se pogovarjamo, kje bomo v proračunu našli nek milijon pa pol, dva milijona. O teh zadevah bi se pogovarjal. Raje bi se pogovarjal, če se pogovarjamo o tej tematiki, da gre Šarec k Putinu, pa mora Američanom izstaviti račun. Pa bomo tam 50 milijonov dajali za neko orožje, namesto da bi premislili, kakšne helikopterje bi kupili, kako se bomo šli nujno pomoč. Navsezadnje bi se tudi pogovarjal, če smo že v Natu, pa poznate stališče Levice do tega, dokler ne bo drugače, zakaj se bolj ne specializiramo na medicinskem področju. Ampak mi imamo zdaj neko zadevo, kot je Robi lepo rekel, takoj pridemo na rdeče-črne šarkoperkaste gor in dol in neka tema, ki je resna, dejansko nekako zvodeni v tem. Pa imam velika ušesa, kot sem prej rekel, prižgem televizor pa rabim kar nekaj časa, da ujamem, kaj med palmami, kokakolo, pletnami in ne vem še čem se sploh pogovarjate v dvorani. Jaz osebno mislim, da si pri tej točki danes predlagatelji, z vsem dolžnim spoštovanjem, niso zaslužili mezde ali pa plače. Moram pa reči, da v šestem letu sem že malo tečen, mogoče sem v andropavzi, ne, gotovo sem v andropavzi, me tovrstna nebulozenja nekako spravljajo v napalm, če se tako izrazim. S tovrstnimi debatami ne bomo mi nikamor prišli. In navsezadnje ste tudi profesionalni politiki. Tonin je navsezadnje celo magister, z znanstvenim magisterijem politologije. Saj malo veste, kako je v politiki. Kaj pa je šlo v prvem mandatu od Levice čez? Pa smo se z glavo zabijali. Pa nimam tako blazno dobrega mnenja o tej vladi, ampak vlada je izvršilna oblast. Mi na to pozabljamo. Mi smo zakonodajno telo, ki mora neko drugo debato, upam, končno začeti ubesedovati, pa se mi zdi, da bo mene prej kakšen vlak povozil, preden se bo to v Državnem zboru zgodilo. Soodgovorni smo pa vsi, vseh 90. Ne to prelaganje, češ, mi pa nismo odgovorni, mi pač pridemo sem pa malo ponesrečene zajčke iz rokava spuščamo. Vseh nas 90 je soodgovornih. Navsezadnje so tudi predlagatelji moji predstavniki v Državnem zboru, če berem 82. člen Ustave in obratno. V tem smislu bi si želel dosti več resnosti. Dosti več resnosti tudi na strani izvršilne oblasti. Dosti več resnosti na strani konkretno ministrstva, ki ga to zadeva. Ker je neka gospa, predsednica neke stranke prej, Krleža bi rekel žabokrečina kot pa neko resno delo na ministrstvu. Mene, priznam, je osebno zelo sram, da sem sestavni del te ekipe, ki se gre to in takšno politiko. Navsezadnje ste moji sodelavci tako v Državnem zboru kot tudi v izvršilni oblasti. Tehnično plat tega sem pokazal. Tisto drugo plat je tudi kdo dovolj razumno povedal. So neka področja, kjer mogoče lahko malo tako osebno čez mero zganjamo populizem, ampak tovrstna, kot so področje zdravstva, področje nesreč, ujm in tako naprej, se mi zdi, da so preresna področja, da bi tako lahkotno politične cvetke ali pa neke, kot jaz temu rečem, nebuloze sadili. Ne bom pingpongiral na kakšne replike, ker je bilo že dosti sramotno, da sem moral ob delu v kancliji to poslušati. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo Marko Bandelli, pripravi pa naj se kot zadnji gospod Bojan Podkrajšek. Izvolite.
Hvala, predsedujoča za besedo. Jaz sem prepričan, da je bil namen Nove Slovenije dober, plemenit, bi rekel nobel. Ni slabo razmišljanje to, kar mislite vi ali pa tisto, kar tudi drugi podpirajo, ampak da bi mi lahko dali eno imuniteto tem šoferjem, ker je to v bistvu imuniteta, bi bilo pa nevarno, to bi bilo nevarno. Jaz sem prej prebral stališče naše stranke, ki je jasno povedalo, zakaj, komu gremo naproti in zakaj se ne strinjamo v tem trenutku s takim tipom zakona. Potrebna je regulacija, mislim, da je potrebna kakšna novelacija te zadeve ali kaj takega. Ampak zakon kot tak že obstaja. In zakon ni slab že tak, kot je. Eni pravijo, da je previsoka kazen za tistega, ki vozi reševalno vozilo, premajhna kazen za tistega, ki je udeležen in ne spoštujete pravil. To je relativno, kaj je visoka kazen, nizka kazen. Če poslušate Trčka, vsi, ki dobijo kazen 400, 500 evrov, da jim kazen pobere 50 % penzije, je to zelo visoka kazen. Že sedaj je visoka kazen, če imamo res podpovprečne plače. Tu je ena primerjava teh kazni, ker imamo ene najvišjih kazni, kar obstajajo na nivoju Evropske unije. Za višino plače, ki jo imamo, je takšna kazen popolnoma neprimerna. Sem vedno bil za to, da bi se znižale te kazni na splošno in te sankcije. Predvsem pri samem odvzemu izpita. Nikoli nisem razumel, zakaj ti morajo odvzeti izpit. Naj te kaznujejo – ampak izpit vzeti proč?! Izpit je neko znanje, ki ga pridobiš, to je znanje za celo življenje, tako kot je šola. Nihče ti ne more pobrati tvojega znanja, tudi izpita ne bi smeli vzeti, kar se mene tiče. Če grem k debati, ki jo imamo tukaj, zakaj se jaz osebno ne strinjam. Ker na primer voznik, ki bi imel tako imuniteto, kjer so vključene bonitete, ker praktično bi človek lahko vse naredil pa nikoli ne bi bil kriv. To je v razlagi, ki sem jo prebral, zelo natančno v vaši obrazložitvi tega zakona. Nikoli ne bi bil kaznovan, se pravi, da lahko karkoli stori, katerokoli dejanje naredi, on ne bi bil nikoli kaznovan. Sedaj pa pomislite, da gre on sedaj s tem reševalnim vozilom v eno peš cono, v eno cono 30, v eno kolesarsko cono otrok. Kako lahko en otrok razume, kaj je tisto reševalno vozilo, ki pride naproti? Jaz sem prepričan, otrok star 6, 7, 8 let, ki se začne voziti s kolesom po cesti, tudi če nima izpita – sedaj po novem morajo imeti tudi izpit – ampak kaj ta otrok ve, ko bo prišlo nasproti z vso hitrostjo eno reševalno vozilo – upravičeno, ker rešuje življenje, ponavljam, v redu, se strinjam – in potem povozi tega otroka? Ta človek z imuniteto ne bo popolnoma nič kriv. .Ta človek ne bo nič kriv, če bi sprejeli to varianto zakona. Kaj se zgodi, če zaradi nujnih primerov mora na avtocesto in gre v nasprotno smer? Lahko gre, lahko bi šel po sprejetju takega zakona. Na krožišču ne upošteva pravila, gre v nasprotno smer, pa nikoli ne bo kriv. Nikoli ta šofer ne bo kriv za nič. Se pravi, da mi vzpostavimo presedan, ki bo dal tem šoferjem možnost delati kar hočejo in se bodo čutili zelo zelo močni v sebe. In to ni prav, v tem smislu ni prav. Jaz mislim, da tukaj je potrebno, kar smo zapisali v svojem stališču, da bo ministrstvo, ker se pripravlja, če razumem neko zadevo v tem smislu, preštudiralo, na kakšen način in kako zaščiti enega in drugega, ker za to gre. Mi v primeru, če sprejmemo ta zakon, dobesedno mi ne zaščitimo obeh strani, zaščitimo samo eno stran. Pa sem stoprocentno za to, da se sankcionirajo ljudje, ki ne upoštevajo pravil, se ne odmaknejo in podobne zadeve. Ampak šofer mora prav tako gledati, ko pride na rdeč semafor, vsaj trenutek, da vidi, da ni nikogar tam zraven, da ne gre v nasprotno smer, v enosmerno ulico. To so pa taka pravila, ki tudi morajo biti napisana. Se pa strinjam, da rešuje življenje, da je to pomembna zadeva. Saj temu nihče ne osporava. Ampak v takem obsegu, na takšen način, kot je bilo zdaj tukaj predlagano, da bi morali to sprejeti, s tem se jaz ne strinjam. To je isto kot, da bi dali možnost, ne vem, Italija je sprejela en zakon, ki se imenuje legitima defesa. To pomeni samoobramba. Ti lahko ustreliš človeka, če ti pride na dvorišče, pa ne boš nikoli kriv, itak boš rekel, da je prišel krast. Tudi to ni prav. Ker tako postanemo vsi kavbojci. Ni prav in vemo, kdo je ta zakon sprejel, katera ekstremna stranka. Jaz se nisem nikoli ukvarjal s tem, ampak če ne zgrešim, celo policaji, če gredo na kakšno hišno preiskavo, ne morejo iti sami brez nekih prič. Se pravi, nihče nima tukaj absolutne imunitete. In to je tisto, zaradi česar se jaz ne strinjam z vašim predlogom pri tej točki. Mi bi odprli eno zadevo, en presedan, ki ga nima nihče, mislim, da nima nihče tega, kar sem prebral, ne Nemčija, ne Avstrija in sosednja Hrvaška, niti Italija, govorim o državah okoli nas, nimajo tega, da je človek popolnoma neodgovoren za katerokoli dejanje, ki ga napravi v tem smislu. Samo zaradi tega. Drugače pa jaz mislim, če bi to bilo regulirano na drugačen način, zaščita ene in druge strani drugače, bilo lahko šlo tudi v nadaljnjo obravnavo. V tem primeru, v takem obsegu, kot je ta predlog zakona sedaj pripravljen, pa ni za nadaljnjo obravnavo. Toliko z moje strani, predsednica. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlagatelj želi besedo. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Hvala za vašo razpravo, kolega Marko Bandelli. Ne gre za nobeno imuniteto. Imunitete nima nihče. Ta zakon, ki ga je pripravila Nova Slovenija, nobenemu vozniku ne daje nobene imunitete. Še enkrat: sprememba in dopolnitev zakona vsem voznikom vozil s prednostjo in vozil za spremstvo, na katerih se z izvršitev določenih nujnih nalog uporabljajo posebni svetlobni in zvočni znaki, določa, da zaradi kršitve prometnih pravil in prometne signalizacije ne morejo biti kaznovani, kadar gre za nujno vožnjo, s katero se rešuje življenje ljudi, premoženje in če gre za izvajanje nujnih nalog za zagotovitev javne varnosti in spoštovanje pravnega reda Republike Slovenije. Kot dodatni pogoj se navaja, da vozniki vozil na nujni vožnji v času neupoštevanja prometnih pravil in signalizacije ne smejo biti pod vplivom alkohola, prepovedanih drog, psihoaktivnih zdravil in drugih psihoaktivnih snovi. Že itak pa zakon, kolegice in kolegi, ohranja dikcijo, da mora voznik reševalec voziti zgolj s takšno hitrostjo, da obvlada prometno situacijo. Omenjali ste kolega Marko peš cono, okej, morda so primeri, da drvi reševalec tudi po peš coni, ampak samo s takšno hitrostjo, da obvlada vozilo oziroma da obvlada celotno prometno situacijo. Lepo prosim, treba je eksaktno v zakonu brati, ne gre za nobeno imuniteto. Ker sem pri besedi in še imam nekaj minut, jaz sem iskreno vesel, da se nam je pridružil doktor Franc Trček, ki ga izjemno cenim in sem vesel, da predseduje odboru za zdravstvu v našem državnem zboru. Verjamem, da je doktor Trček prebral tudi pobudo, bom rekel zdaj, če smem, njegovih zelo blizu sogovornikov, še enkra, in petič jih naštevam: Univerzitetni klinični center Ljubljana, Reševalna postaja, Zbornica zdravstvene in babiške nege Slovenije, Sekcije reševalcev v zdravstvu. Kaj piše reševalec? »Zelo pomembno je, da se pove, da vodstvo Reševalne postaje Ljubljana, resno razmišlja o sprejemu internega pravilnika, ki bo voznikom reševalcem na nujni vožnji dovoljeval prekoračitev dovoljene hitrosti za največ 20 %.« Zakaj pa to? Ker imajo dovolj sodnih postopkov in kazni. To oni pišejo, a vi pravite, da ni kazni. Jaz ne vem, zato sem pričakoval, da gremo v drugo obravnavo, kjer, kot veste, lahko povabimo vse akterje. Vse te, ki sem jih naštel – Generalno policijsko upravo, ministrstvo, eno, drugo in tretje, in tako dalje. In nas sprašuje, pravi, »vprašajte se, kaj to pomeni za ponesrečence«. Namreč ta hitrost. Če bi reševalec štartal v nekem trenutku in ima do ponesrečenca ali pa človeka, ki ima zastoj srca, recimo 3 kilometre, če pelje po Ljubljani po predpisih, predpisana hitrost po Ljubljani je na primer 60 kilometrov praktično skoraj povsod, zaradi lažjega izračuna, za 3 kilometre uporabi 3 minute. Mi pravimo, sekunde štejejo. Če bo zdaj vozil 20 % več, sicer ne vem, kdo bo ta pravilnik podpisal, ker to ni v skladu z zakonom, se pravi, da ta pravilnik bi naj reševalcu dovoljeval kršenje cestnoprometnih predpisov za 20 %, kar zadeva omejitve hitrosti. Če bo peljal 20 % hitreje, se pravi 72 kilometrov na uro, bo porabil 2 minuti in pol, to pomeni, da bo pridobil pol minute na relaciji treh kilometrov. Pol minute. Če sekunde štejejo, ja, je veliko. Če bo peljal 100 kilometrov, kar je najbrž zelo težko, na tej relaciji 3 kilometrov, spet po Ljubljani, bo porabil 1,8 minute, pridobil bo 1,2 minute, a če sekunde štejejo, je to veliko, je to lahko življenje. Torej nobene imunitete, oprostite, no, če je zdaj to naša napaka, rešpektiramo te ljudi, ki so nam vsem pisali. Samo za to gre. Mi bomo sprejeli kakršnokoli vašo odločitev, me pa preseneča, še enkrat, da Vlada ni najavila časa. Bilo je rečeno s strani največje vladne stranke, da Vlada ne podpira. Vlada našega predloga zakona ni obravnavala na svoji seji in bilo je tudi rečeno, da bo Vlada to problematiko, torej je problematika, reševala sistemsko, kot mediji poročajo, da Ministrstvo za infrastrukturo medresorsko usklajuje obsežnejši Predlog novele Zakona o pravilih cestnega prometa, ki pa se pravil nujne vožnje ne dotika. Tako pač imamo. In naj tako ostane. Se pravi, naj ostanejo neživljenjske rešitve.
Hvala lepa. Repliko ima gospod Bandelli. Izvolite.
Hvala, predsednica, za besedo. Kolega Jožef, veste, koliko vas cenim, z vašo kilometrino tukaj nas učite marsikatere postopke, zelo spoštujem te zadeve. Ampak glejte, besedilo členov, v 1. členu jasno piše, da za kršitev prometnih pravil se ne more izreči kazni, če gre za nujno vožnjo ali če gre za zagotovitev javne varnosti. Zdaj sem na hitro prebral v štirih stavkih tisto, kar piše v večjem obsegu. To je jasno napisano. Če mi damo tem ljudem to možnost, oni ne bodo nikoli upoštevali nič in ne bodo krivi, ampak to ne pomeni, da so nekrivi, ker so določene situacije, kjer je objektivna njihova krivda, tudi če ni njihova želja ali pa volja ali da pride do nesreče. Morda je tudi neprimerna vožnja v določenih situacijah, vemo, da pod psihoaktivnimi substancami ne morejo voziti, saj tega ne more nobeden, ampak tu gre samo za to. In to je problem tukaj. Samo tu je zdaj problem. Vsaj kakor ga vidim jaz. Ni prav, ker to ste rekli, da to ni imuniteta – to je čista imuniteta človeku. On lahko naredi in vozi tako, kot hoče, tako kot želi in nikoli ne bo za to kaznovan, nikoli, ker to piše v 1. členu. Evo, samo to je problem. Treba notri razdeliti to zadevo in dati vozniku določene odgovornosti, ne smeš iti v nasprotno smer, če si spregledal znak in šel v nasprotno smer, ker res pride do drugačne situacije. Samo to sem hotel povedati. Samo to je zadeva, ki me bega. Z vsem spoštovanjem in zelo spoštujem ljudi, ki rešujejo vsakodnevno ljudi na cesti.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Zadnji dobi besedo gospod Bojan Podkrajšek. Izvolite.
Spoštovana gospa podpredsednica, hvala za dano besedo. Danes popoldan že kar nekaj časa govorimo o dopolnitvi Zakona o cestnem prometu. Kot poslanec bom rekel, da težko razumem, pa že tudi v prejšnjem mandatu, en segment, ko ljudje na volitvah izvolijo 90 poslank in poslancev tega državnega zbora, takrat oni vplivajo, potem pa ne morejo vplivati na to, kdo je v koaliciji pa kdo je v opoziciji. Ne razumem pa tega segmenta, to mislim povedati, da ko tudi opozicija, skupina poslancev, desetih, petnajstih, dvajsetih, petindvajsetih, tridesetih, predlaga en zakon, življenjski zakon, ga niti vlada ne obravnava, niti ministrstvo nima nekega odnosa, niti stališča do njega. Komanda v koaliciji pa je največkrat, da se tak predlog ne sprejme. Poslanska skupina ali poslanec bo zelo težko prinesel na te poslanske klopi zakon, ki bo idealen. Vedno se da vsak zakon, bolj potreben, manj potreben zakon, ki se dotika večine državljank in državljanov, ali pa zakon, ki se dotika mogoče manjše večine, še dopolniti. Me pa vedno boli, ko je ignoranca več kot polovice poslancev, da je to nepomembno, da se zmeša hruške pa jabolka. Tudi en poslanec nam je danes povedal, kot da govorimo ne vem o čem, ko je bil zunaj Državnega zbora. Kot da smo padli z Lune. Pa konec koncev tudi mi, ki sedimo na tej moji levi strani, smo bili izvoljeni od državljank in državljanov Republike Slovenije. Naj se zdaj dotaknem tega zakona in teh ljudi. Ljudje, ki uporabljajo ta vozila s svetlobnimi in zvočnimi signali, jaz sem trdno prepričan, da so to eni najboljših voznikov v Sloveniji. Danes vleči neko statistiko ven, kaj se bo zgodilo, če bo ta voznik ali celo smo danes slišali, da lahko zlorabi ta voznik – ali ste že kdaj slišali, da bi gasilec zlorabil vozilo osmih ljudi, ki so v kombiju ali v večjem vozilu pa prižgal svetlobne in zvočne signale, jaz tega še nisem slišal. Danes pa smo to velikokrat slišali na tej seji Državnega zbora. Samo zamislimo si, če primerjamo čas, ne vem, deset let nazaj ali pa petnajst let nazaj, ko so se pogovarjali o tem zakonu, ko tudi mene osebno še ni bilo v tem državnem zboru. Verjetno je bilo manj nesreč na cestah, veliko manj prometa, veliko manj nesreč v tovarnah, pa tudi veliko manj nesreč v gorah. Način življenja, današnji tempo, hiter tempo vsem nam, ki živimo v tej državi, to narekuje, posledično se dogaja vedno več nesreč. In še enkrat ponavljam in trdim, da so to eni najbolj izurjenih voznikov. Samo zamislite si, ko neprofesionalni gasilec v zimskem času ponoči spi, se zbudi, niti ne ve, kakšno je zunaj vreme, ve samo cilj. Mi, ko smo ga pa poklicali, pa pričakujemo od njega, mu štejemo sekunde, da bo najhitrejši voznik in da bo njegova ekipa, ki je v vozilu, najbolj strokovna. Jaz mislim, da se tega danes vsi, ki ste razpravljali pri tej točki, niste zavedali. Jaz sem že v stališču poslanske skupine povedal, da smo v lanskem letu sprejeli tudi takrat na pobudo Nove Slovenije umik na avtocesti s pasu. Jaz mislim, da ogromno državljank in državljanov, ki uporablja avtoceste vedno več, še vedno tega ne upošteva in mora poleg gasilskega vozila na avtocesti na levi in desni strani stati gasilec, da merijo milimetre, ali bo to vozilo lahko šlo na kraj nesreče. Če bi se zgodilo, da ta šofer, ki največkrat dela tudi prostovoljno, enega poškoduje, bo po tem, kar vi zagovarjate oziroma kar je bilo nekoč sprejeto, tudi kaznovan. Jaz mislim, da je prav, da prisluhnemo temu predlogu, da spustimo to v drugo branje in da to še dopolnimo. Da bodo tisti ljudje, ki prostovoljno rešujejo naša življenja, jaz mislim, da zelo težko najdemo državo na svetu, ki ima toliko prostovoljcev pa toliko ljudi, ki želijo pomagati, ki hočejo pomagati, da jim olajšamo tisto pot najprej od doma do gasilskega doma, potem pa od gasilskega doma, ko vzame vozilo, pa do nesreče. Jaz predlagam, da ne mešamo hrušk in jabolk in da se zavedamo, da se je promet, pa tudi nesreče, izpred desetih ali petnajstih let zelo povečal. In da se bo tudi v prihodnje, ko nas ne bo več v tem državnem zboru, še močno, močno povečal. Hvala za vašo pozornost.
Hvala lepa. Prijavljeno imam reliko. Dr. Trček, izvolite.
Hvala. Moram replicirati kolegu Bojanu čisto za magnetogram. Strinjam se glede tega, da gre za ene od najboljših voznikov. Zadnje dve uri razprave sem odposlušal v bajti. Malo me nisi dobro poslušal. In seveda ne razpravljam pri zadevah, ki jih ne odposlušam. Gradivo za vse seje pa preberem. Če je kdo hruške in jabolka mešal, ste jih vi. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobi besedo še predstavnik predlagatelja gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Kolegice in kolegi! Ne glede na to, kakšna bo vaša odločitev, se zahvaljujem za pozornost in za razpravo. Naš zakon gre resnično v tej smeri, da želimo iskreno odpraviti neživljenjske rešitve. Še enkrat, mi nobenega dosedanjega določila v tem zakonu o pravilih cestnega prometa ne brišemo, samo dopolnjujemo, zato je zakon o dopolnitvah zakona. Največ pravzaprav pove prav 101. Člen. V četrtem odstavku 101. člena med drugim piše, da vozniki, vozniki reševalci morajo voziti na tak način in s takšno hitrostjo, da ves čas obvladujejo vozilo in da ne ogrožajo drugih udeležencev cestnega prometa ali njihovega premoženja. To ostaja, ja, povsem normalno. Ali kdo misli, da mi s tem hočemo uzakoniti, da naj reševalci divjajo? Lepo vas prosim! Vseeno, kolegice in kolegi, kot rečeno, hvala za vašo pozornost, za vašo razpravo. Vseeno je še dovolj časa, vas vabim k razmisleku, da v drugem branju pa vendarle poslušamo tiste, ki to dejavnost, reševanje človeških življenj in premoženja, izvajajo. Res je, se strinjam z dr. Trčkom, mi včasih zaidemo povsem morda na stranpoti v naših razpravah in razprave zelo razširimo. Ali smo toliko fer, da poslušamo, še enkrat, te ljudi in samo te, ki to dejavnost izvajajo? Pa ne rečem, ne želim reči, da moramo zakon napisati natančno tako, kot bi oni želeli, ker to gotovo ne bi bilo prav. Mi imamo celotno zakonodajo pred seboj. Moramo skrbeti za pravno državo in tako dalje in tako dalje. Ampak da bi pa vendarle si vzeli eno uro časa in bi v drugem branju poslušali te ljudi, ki sem jih danes že parkrat naštel, tudi policiste, morda bi se pa kaj naučili. In samo to je bila naša želja, torej drugo branje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker pa je čas določen za razpravo še ostal, sprašujem, ali želite na podlagi 71. člena Poslovnika Državnega zbora še razpravljati? Tukaj sprašujem tudi predstavnico Vlade. Ja. [[oglašanje iz dvorane]] Samo trenutek. Bom sprožila prijavo za razpravo in prosim, da se prijavite vsi, ki želite besedo. Ugotavljam, da je na monitorju prijavljen samo predlagatelj, ampak sem videla, da se je prijavila tudi državna sekretarka, tako da predlagam, da najprej dobi besedo gospa državna sekretarka in na koncu še predlagatelj. Izvolite.
Najlepša hvala. Spoštovana predsedujoča, spoštovane poslanke in poslanci! Ker žal s stališči Vlade ne razpolagam, dovolite, da zgolj podam stališče Ministrstva za infrastrukturo k Predlogu zakona o dopolnitvi Zakona o pravilih cestnega prometa. Želim pojasniti, da mednarodna Konvencija o cestnem prometu v prvem odstavku 7. člena določa, da se morajo vsi udeleženci v prometu izogibati kakršnemukoli ravnanju, s katerim bi povzročali nevarnost ali ovirali promet, spravljali v nevarnost ljudi ali povzročali škodo javnemu ali zasebnemu premoženju. Določba velja za vse udeležence v cestnem prometu. Splošna pravila mednarodne konvencije so v Zakonu o pravilih cestnega prometa uzakonjena kot temeljna načela varnosti cestnega prometa, in sicer kot načelo defenzivnega ravnanja, načelo zaupanja in načelo varstva šibkejših udeležencev cestnega prometa. Prvo načelo, torej načelo defenzivnega ravnanja določa, da mora vsak udeleženec ravnati tako, da poteka cestni promet nemoteno, da poteka umirjeno in da poteka varno. Od vsakega udeleženca cestnega prometa se pričakuje, da pravočasno zazna morebitne nevarnosti v cestnem prometu in temu prilagodi svoje ravnanje oziroma svojo vožnjo. Vsak udeleženec cestnega prometa je dolžan ravnati tako, da s svojimi ravnanji ne ogroža drugih udeležencev cestnega prometa oziroma da jim ne povzroča nobene škode. Drugo načelo, to je načelo zaupanja, določa, da sme udeleženec cestnega prometa pričakovati, da bodo vsi udeleženci prometa in tisti, ki so dolžni skrbeti za cestno in prometno ureditev na cestah, ravnali v skladu s predpisi o pravilih cestnega prometa, voznikih, motornih vozilih ter s predpisi o cestah. Tretje načelo, to pa je načelo varstva šibkejših udeležencev cestnega prometa, pa posebej poudarja dolžnost, s katero se nalaga vsem udeležencem cestnega prometa skrb za šibkejše udeležence v cestnem prometu, kot so na primer otroci, starejši ljudje, slepi, invalidi in druge osebe, ki v celoti niso sposobni za povsem samostojno udeležbo v cestnem prometu, na katere morajo biti torej udeleženci cestnega prometa še posebej pozorni zaradi njihove omenjene ranljivosti. Nadalje Zakon o pravilih cestnega prometa v četrtek odstavku 101. člena določa, da voznikom vozil s prednostjo, vozil za spremstvo vozil in v spremstvu ni treba upoštevati prometnih pravil in prometne signalizacije, vendar pa morajo kljub temu voziti na tak način in s takšni hitrostjo, da ves čas obvladujejo vozilo in da ne ogrožajo drugih udeležencev cestnega prometa ali njihovega premoženja. Skladno z navedenimi je protipravnost izključena le ob pogoju, da voznik vozilo s prednostjo za spremstvo in pa v spremstvu vozi na tak način in s takšno hitrostjo, da torej ves čas vozilo obvladuje, da ne ogroža drugih udeležencev cestnega prometa. Če voznik vozila s prednostjo, vozila za spremstvo in pa vozila v spremstvu povzroči prometno nesrečo, je obravnavan povsem enako kot drugi udeleženci v cestnem prometu glede na vzrok nastanka prometne nesreče, na primer hitrost ali alkohol, kar je skladno s splošnimi pravili mednarodne konvencije o cestnem prometu in temeljnimi načeli varnosti cestnega prometa. Vendar pa želimo posebej poudariti, da pri ogledu prometne nesreče in pa v postopku o prekršku prekrškovni organ izvede postopek po uradni dolžnosti po določilih 50. člena Zakona o prekrških, pri čemer se vedno presojajo vsa dejstva in vse okoliščine, v katerih je bil določen prekršek tudi storjen. V primeru, da je bil voznik vozila s prednostjo ali vozila s spremstvom pri uporabi posebnih zvočnih in svetlobnih znakov dovolj pazljiv in se v prekrškovnem postopku ugotovi, da bi ga drugi vozniki morali opaziti, prekrškovni organ odloči po določilih 51. člena Zakona o prekrških, da odločbe o postopku ne bo izdal in tudi ne bo izrekel globe ter stranske sankcije. To prekrškovni organ zaznamuje v spisu. Naj še samo omenim, da imajo podobno ureditev urejene nekatere sosednje države, na primer Avstrija, pa tudi druge, ne samo sosednje, Avstrija, Nemčija, Hrvaška, Italija in pa Madžarska. Hkrati se zahvaljujem vsem razpravljavcem za dobronamerne in konstruktivne predloge, ki jih bomo v nadaljevanju vsekakor skušali upoštevati, ker imamo celoten zakon odprt, kot ste že večkrat omenili. Doslej se pravil nujne vožnje nismo dotikali, to pa ne pomeni, da se jih ne bomo, če so predlogi konstruktivni. Hvala.
Hvala lepa. Gospod predlagatelj, gospod Horvat, izvolite.
Hvala lepa. Zdaj ste me pa razveselili, gospa državna sekretarka. Mi želimo pri tem zakonu sodelovati, kar pomeni, da ste ravnokar tudi povedali, da je treba te zadeve reševati. Zelo natančno ste prebrali zelo dober odgovor na poslansko vprašanje našega kolega Aleksandra Reberška, ki ga je podpisala ministrica mag. Alenka Bratušek, in to vse tako drži. Res, če črkobralsko gledamo tudi konvencijo in zakon, ampak moramo priznati, da reševalci pravzaprav ogrožajo varnost v cestnem prometu, ampak zato imajo posebne signale, ker opozarjajo, pazite, jaz sem tukaj, ogrožam, umaknite se. Zakaj? Zato ker ima prioriteto reševanje človeškega življenja in premoženja. Tako da vsaj ena pozitivna informacija, mi vas bomo držali za besedo, da boste vsaj poskušali te zadeve, ki so akutne, reševati. In če smem predlagati, če ne boste nas povabili, opozicijo, kar sicer ne bi bilo dobro, potem vsaj povabite te, ki so nam dali pobudo za spremembo zakonodaje, ki dejansko vpijejo, prosijo za spremembo zakonodaje. Prosim in predlagam, da pristojno ministrstvo, Ministrstvo za infrastrukturo, posluša, kakšno je dejansko stanje v praksi, v življenju. Če boste ugotovili, da ni problemov, okej, potem smo mi bili zavedeni. Ampak kot rečeno, iz pisne pobude in iz sporočil izhaja, in še enkrat, Reševalna postaja Ljubljana razmišlja, da bi v Pravilniku izvajanja reševalne službe, kakor se pač temu pravilniku reče, dovolili prekoračitev dovoljene hitrosti za 20 %. Zakaj? Kot pravijo, citiram, »ker imajo dovolj sodnih sporov, postopkov in kazni«. Torej ni res, da ni sodnih postopkov. Ni res, da ni kazni. So. Seveda, kot smo zapisali v zakonu, če voznik vozi pod vplivom alkohola, če vozi pod vplivom nedovoljenih substanc, kot se reče, drog, normalno, da je potem kriv, absolutno kriv. Ni debate. Ampak če kaj, potem je verjetno ta razprava vsaj malo spodbudila k intenzivnejšemu razmisleku. Ko imate ta zakon odprt, res, še enkrat, lepo prosim, da preštudirate skupaj z vsemi temi akterji tudi možnosti za izboljšanje te zakonodaje. Ali bo natančno takšna, kot smo mi predlagali, ali bo kakšna druga varianta, je pa vaša stvar oziroma stvar tudi Državnega zbora, in se veselim, da s tem zakonom pridete čim prej v Državni zbor. Hvala lepa.
Hvala lepa. S tem zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in 11. sejo zbora, ki jo bomo z glasovanjem nadaljevali ob 18.35. (Seja je bila prekinjena ob 18.05 in se je nadaljevala ob 18.35.)
Spoštovane kolegice poslanke, spoštovani kolegi poslanci, gospe in gospodje, nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Preden preidemo na postopek glasovanja, vas želim obvestiti, da bo Državni zbor glasovanje opravil po naslednjem vrstnem redu: 2., 6., 7., 8., 11., 13., 16. in 1. točka dnevnega reda. S tem spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na glasovanje zbora. Prosim vas, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 2. točko dnevnega reda, to je Predlog zakona o dopolnitvah Stanovanjskega zakona (SZ-1D) po skrajšanem postopku. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Hkrati vas obveščam, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 79, proti nihče. [[Za je glasovalo 79.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 6. točko dnevnega reda, to je tretja obravnava Predloga zakona o dopolnitvah Zakona o skupnosti študentov. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih v drugi obravnavi na matičnem delovnem telesu ali na seji Državnega zbora, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 81, proti nihče. [[Za je glasovalo 81.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 7. točko dnevnega reda, to je druga obravnava Predloga zakona o postopku sodnega varstva nekdanjih imetnikov kvalificiranih obveznosti bank v okviru rednega postopka. Pred odločanjem o amandmajih prehajamo na odločanje o postopkovnem predlogu poslanca gospoda Jožeta Tanka, da Državni zbor na podlagi četrtega odstavka 73. člena Poslovnika Državnega zbora pridobi mnenje Zakonodajno-pravne službe o dopolnjenem predlogu zakona, in sicer z vidika njegove skladnosti z odločbo Ustavnega sodišča oziroma ustavnopravnim redom. V skladu z 69. členom in tretjim odstavkom 72. člena Poslovnika Državnega zbora o tem predlogu ni razprave in obrazložitve glasu. S tem spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na odločanje o predlogu, da se skladno s četrtim odstavkom 73. člena Poslovnika Državnega zbora pridobi mnenje Zakonodajno-pravne službe, o dopolnjenem predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 32, proti 41. [[Za je glasovalo 32.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da predlog ni sprejet, zato nadaljujemo z glasovanjem o posameznih amandmajih. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 23. septembra 2019. Odločamo o amandmaju Poslanskih skupin LMŠ, SD, SMC, Desus in SAB k 8. členu. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 41, nihče proti. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin LMŠ, SD, SMC, Desus in SAB k 12. členu. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 41, nihče proti. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin LMŠ, SD, SMC, Desus in SAB k 25. členu. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 41, proti 1. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin LMŠ, SD, SMC, Desus in SAB k 32.a členu. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 41, nihče proti. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet in s tem smo zaključili z odločanjem o amandmajih. S tem zaključujem tudi drugo obravnavo predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona in ker je predlagatelj predloga zakona v uvodni obrazložitvi predlagal, da zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona, prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 45, proti 34. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 34.]] Po hitrem izračunu ugotavljam, da sklep ni sprejet. Ker predlagani sklep ni bil sprejet, bo zbor tretjo obravnavo predloga zakona opravil na naslednji seji. Na podlagi tretjega odstavka 137. člena Poslovnika predlagam zboru, da sprejme naslednji sklep: Predlog zakona za tretjo obravnavo pripravi Vlada. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 60, proti nihče. [[Za je glasovalo 60.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 8. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku na dodano vrednost v okviru rednega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predloga zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 57, proti 4. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 11. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o dopolnitvi Zakona o pravilih cestnega prometa. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o pravilih cestnega prometa je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 30, proti 49. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA – OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI DODATNEGA PROTOKOLA H KONVENCIJI SVETA EVROPE O PREPREČEVANJU TERORIZMA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delavno telo, ki je zboru pisno poročal. Ugotavljam, da prijavljenih k razpravi ni. Matično delavno telo v okviru druge obravnave predlogu zakona ni sprejelo nobenega amandmaja in s tem prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 71, proti 10. [[Za je glasovalo 71.]] [[Proti 10.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 16. TOČKO DNEVNEGA REDA – POTRDITEV URADNEGA PREČIŠČENEGA BESEDILA ENERGETSKEGA ZAKONA. Uradno prečiščeno besedilo je pripravila Zakonodajna-pravna služba Državnega zbora in ga zbor potrdi brez razprave. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Potrdi se uradno prečiščeno besedilo Energetskega zakona. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 79, nihče proti. [[Za je glasovalo 79.]] [[Nihče proti.]] Ugotavljam, da je zbor uradno prečiščeno besedilo navedenega zakona potrdil. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 1. točko dnevnega reda – Vprašanja poslank in poslancev. Glasovanje bomo opravili na podlagi pregleda predlogov sklepov poslank in poslancev za razpravo o odgovorih ministric in ministrov z dne 24. septembra 2019, ki je objavljen na e-klopi. Prehajamo na odločanje o predlogih sklepov. Prvi predlog sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za infrastrukturo mag. Alenke Bratušek na poslansko vprašanje gospoda Luka Mesca v zvezi s širitvijo Dolenjske ceste. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 37, proti 43. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Drugi predlog sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za okolje in prostor gospoda Simona Zajca na poslansko vprašanje dr. Anžeta Logarja v zvezi z imenovanjem novega direktorja okoljskega inšpektorata. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 32, proti 43. [[Za je glasovalo 32.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Tretji predlog sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti mag. Ksenje Klampfer na poslansko vprašanje gospoda Primoža Siterja v zvezi z določanjem standardov oskrbe v domovih za starejše. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 36, proti 43. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti 43.]] Sklep ni sprejet. Četrti predlog sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za notranje zadeve gospoda Boštjana Poklukarja na poslansko vprašanje mag. Branka Grimsa v zvezi z ukrepi za preprečevanje ilegalnih migracij. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 30, proti 50. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 50.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Peti predlog sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za notranje zadeve gospoda Boštjana Poklukarja na poslansko vprašanje gospoda Dušana Šiška v zvezi z vrnitvijo policijske uprave v Krško. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 32, proti 41. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Šesti predlog sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo odgovorov ministra za kulturo magistra Zorana Pozniča na poslansko vprašanje gospe Alenke Jeraj v zvezi s širitvijo zavezancev za plačevanje RTV prispevka. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 30, proti 43. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Sedmi predlog sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za infrastrukturo magistrice Alenke Bratušek na poslansko vprašanje Janija Ivanuše v zvezi s kadrovsko politiko. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 28, proti 43. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Osmi predlog sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za okolje in prostor Simona Zajca na poslansko vprašanje gospoda Borisa Doblekarja v zvezi s problematiko degradiranih območij v Sloveniji. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 35, proti 43. [[Za je glasovalo 35.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Deveti predlog sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za infrastrukturo mag. Alenke Bratušek na poslansko vprašanje gospoda Željka Ciglerja v zvezi z investicijsko zasnovo in programom za DPN F2-2 ter informacijo o zadnji vrednosti gradnje F2-2. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 37, proti 43. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Deseti predlog sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za okolje inprostor gospoda Simona Zajca na poslansko vprašanje gospoda Jožefa Horvata v zvezi zneživljenjskimi omejitvami uporabe geotermalne vode in geotermalne energije vSloveniji. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 30, proti 41. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Enajsti predlog sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za infrastrukturo mag. Alenke Bratušek ter ministra za okolje in prostor gospoda Simona Zajca na poslansko vprašanje mag. Marka Pogačnika v zvezi z izgradnjo obvoznic. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 30, proti 43. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Dvanajsti predlog sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za infrastrukturo mag. Alenke Bratušek na poslansko vprašanje gospoda Francija Kepe v zvezi s problematiko železniškega prometa. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 37, proti 42. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. [[nemir v dvorani]] Jaz nimam problema dati 10 minut pavze, da se sprostite. Smo pri trinajstem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti gospe mag. Ksenije Klampfer na poslansko vprašanje gospoda Bojana Podkrajška v zvezi z zaposlovanjem tujcev in zlorabami socialnih pomoči. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 30, proti 50. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 50.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Štirinasti predlog sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti gospe mag. Ksenije Klampfer na poslansko vprašanje gospe Anje Bah Žibert v zvezi z dvigom cen v socialnovarstvenih zavodih. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 30, proti 43. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Petnajsti predlog sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za okolje in prostor gospoda Simona Zajca na poslansko vprašanje gospoda Boštjana Koražije v zvezi z muljem v reki Dravi in Ptujskem jezeru. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 37, proti 43. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, smo pred zadnjim odločanjem v današnjem dnevu. Šestnajsti predlog sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za javno upravo gospoda Rudija Medveda na poslansko vprašanje gospe Nataše Sukič v zvezi z neizvajanjem določb o insourcingu s strani vlade in ministrstev. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 35, proti 44. [[Za je glasovalo 35.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. S tem prekinjam to točko dnevnega reda, ki jo nadaljujemo v torek, 1. oktobra 2019, ob 9. uri s poslanskimi vprašanji predsedniku Vlade. Prekinjam tudi 11. sejo zbora, ki jo nadaljujemo jutri ob 11. uri. Nasvidenje!