Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 19. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Erika Dekleva, mag. Mirjam Bon Klanjšček od 14. ure, gospa Iva Dimic med 16. in 21. uro, gospa Jelka Godec, gospa Vojka Šergan do 16. ure, Matjaž Hanžek, gospod Kamal Izidor Shaker, Miha Kordiš, gospod Franc Laj do 14. ure, dr. Franc Trček od 12. ure, dr. Bojan Dobovšek od 16. ure, mag. Anže Logar, gospod Andrej Čuš, gospod Jožef Horvat od 16. do 21. ure, Luka Mesec od 21. ure in gospod Branko Zorman do 12. ure. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA – PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O JAVNEM JAMSTVENEM, PREŽIVNINSKEM IN INVALIDSKEM SKLADU REPUBLIKE SLOVENIJE, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga dajem besedo predstavnici Vlade, ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anji Kopač Mrak.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Dobro jutro vsem! Spoštovane poslanke in poslanci. pred vami je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Javnem jamstvenem, preživninskem in invalidskem skladu Republike Slovenije, po katerem se predvideva pripojitev Javnega sklada Republike Slovenije za razvoj kadrov in štipendij k Javnemu jamstvenemu, preživninskemu in invalidskemu skladu Republike Slovenije. Maja 2015 je Računsko sodišče Republike Slovenije izdalo revizijsko poročilo o učinkovitosti ureditve financiranja in delovanja javnih agencij in javnih skladov. Na ministrstvu, ki ga vodim, smo priporočila Računskega sodišča skrbno proučili, tudi pozive o preverjanju upravičenosti obstoja posameznih agencij in javnih skladov in analiziranju stroškovnih vidikov njihovega poslovanja. Cilj predlaganih zakonskih sprememb je vsebinsko in organizacijsko preoblikovanje obeh javnih skladov, ki sta še edina v pristojnosti Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Zaradi sorodnih delovnih procesov se pričakuje, da se bo delo optimiziralo, dobre poslovne prakse enega sklada se bodo lahko prenesle na skupen organ. V delovno področje novega sklada bo po novem sodilo izvajanje vseh politik, ki spadajo v delokrog našega ministrstva. Po naši oceni pomeni združitev dveh javnih skladov pot k lažjemu delovanju in hitrejšemu uresničevanju postavljenih ciljev, k dinamični in uravnoteženi rasti strokovnosti in razvoja, večji varnosti in stabilnosti poslovanja, krepitvi ugleda in povečanju učinkovitosti poslovanja. Z združitvijo v en javni sklad se znižujejo tudi stroški poslovanja obeh skladov, posledično pa se zmanjšujejo javnofinančni odhodki. Poudarila bi, da pripravljeni predlog zakona vsebuje samo potrebne zakonske spremembe za združitev delovanja obeh skladov pod okriljem ministrstva in da aktivnosti v zvezi z združevanjem skladov ne bodo v ničemer vplivala niti na postopke uveljavljanja pravic niti na same pravice prejemnikov sredstev obeh skladov. V postopku priprave in obravnave zakona smo kot predlagatelj prisluhnili vašim opozorilom ter predlogom Zakonodajno-pravne službe, državnih svetnikov in predstavnikov obeh skladov. Na tej podlagi je bilo zakonsko besedilo z amandmaji še izboljšano, s podaljšanim rokom začetka uporabe zakona na začetek leta 2017 pa smo si tudi zagotovili dovolj časa, da se bosta sklada lahko temeljito pripravila in izvedla vse potrebne postopke za družitev in enotno poslovanje. Prepričana sem, da je pred nami priložnost za rast dveh javnih subjektov pod okriljem našega ministrstva, zato vas na koncu pozivam, da predlog zakona podprete. Hvala.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku gospodu Urošu Priklu.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Kolegice in kolegi, ministrica! Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je na svoji 22. seji kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Javnem jamstvenem preživninskem in invalidskem skladu Republike Slovenije, ki ga je Državnem zboru predložila Vlada. Na podlagi sklepa Kolegija predsednika Državnega zbora je bil zakon obravnavan po skrajšanem postopku. Predhodno je odbor prejel tudi mnenje Komisije Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide, ki predlagane spremembe zakona podpira. Uvodoma je bilo s strani predlagatelja povedano, da se po predlogu zakona pripoji k Javnemu jamstvenemu, preživninskemu in invalidskemu skladu tudi sklad za štipendije. Predlog zakona ne spreminja obsega pravic, kar je bistvenega pomena, ki so zagotovljene upravičencem, in sledi načelom vzdržanosti javnih financ, gospodarske rabe javnih sredstev, učinkovitosti, sorazmernosti in ne nazadnje tudi preglednosti. Leta 2015 je Računsko sodišče Republike Slovenije izdalo revizijsko poročilo o učinkovitosti ureditve financiranja in delovanja javnih agencij in javnih skladov, kjer je Vladi med drugim predlagalo, da prouči ustreznost obstoja posameznih javnih agencij in javnih zavodov ter da pri ustanavljanju novih oziroma pri oblikovanju obstoječih izbere takšno obliko, ki bo stroškovno in vsebinsko najbolj utemeljena. S predlaganim zakonom se zaradi zmanjšanja števila subjektov javnega sektorja zagotavlja racionalna organiziranost ter hkrati tudi racionalizacija dela, poenostavitev postopkov in procesov v javni upravi. Pričakuje se pozitiven učinek na javna sredstva, poleg tega pa tudi sinergija pri vsebinsko podobnih procesih, pri tem pa ne gre za nikakršno zmanjšanje pravic upravičencem. V razpravi, ki je sledila, je bilo pri predlogu zakona izpostavljeno načelno strinjanje združevanja sklada in racionalizacije dela v zvezi z gospodarno rabo javnih sredstev in vzdržnosti javnih financ. Postavljeno je bilo tudi vprašanje o resničnem prihranku države in zakaj priključevanje večjega sklada k manjšemu. Prav tako je razpravljavce zanimalo, kako bo potekalo poenotenje informacijskega sistema, kakšni bodo stroški in kaj bo z zaposlenimi. Kot odgovor na to: pripojitev ne bo vplivala na postopke in obstoječo vsebino pravic, vezanih na delovanje prej omenjenih javnih skladov, prav tako pa tudi ne na kadre, saj bo z dnem vpisa pripojitve novi sklad prevzel vse javne uslužbence, premoženje, sredstva, opremo, pravice, obveznosti, nedokončane zadeve in vse ostalo. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval najprej o amandmajih kot posledica pripomb oziroma mnenja priporočil Zakonodajno-pravne službe ter na koncu glasoval tudi o vseh členih predloga zakona ter jih tudi sprejel. Glede na vse povedano ter na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni, kot že rečeno, sprejeti amandmaji. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Jani Mӧderndorfer.
Pozdravljeni! Če ste pozorno poslušali ministrico in poročevalca, ste lahko pravzaprav dojeli namen samega zakona, saj sta ga zelo podrobno in natančno opisala. Bistvo pa je, da danes v resnici popravljamo neke določene odločitve izpred 15, 20 let, kar je sicer normalno in še en dokaz, da ko enkrat zakon sprejmeš, ne ostane takšen in je večen in zveličaven, ampak je v resnici na podlagi določenih izkušenj, ugotovitev in pa nekih delovnih procesov in ne nazadnje odločitev, ki jih sprejemamo vsak dan, potrebna tudi reorganizacija. Zato lahko temu zakonu danes lahko rečemo reorganizacijski zakon, ki združuje dva sklada. Dejstvo je tudi to, da smo, če boste pogledali samo zgodovino zakona, videli, da je doživel vsaj pet do šest resnih sprememb in pripeljal do te točke, da se danes pogovarjamo samo še o reorganizaciji, kar pa je smisel in cilj tistega, kar si pravzaprav vse stranke v parlamentu kar naprej prizadevamo. Res je tudi to, da nekateri nikoli niso zadovoljni s kakršnokoli reorganizacijo, ki se predlaga. Predvsem zato, ker se bojijo, da bodo izgubili delovna mesta, ker se delovna mesta optimizirajo in kar je še bolj pomembno, po navadi gre največkrat za vodilne funkcije. Tukaj je bilo tudi največ razprave; kateri direktor bo moral oditi in kateri ne, kar pa je za pomen in namen samega sklada, ki postane enovit, popolnoma nepomembno. Dejstvo je, da imamo danes v resnici pred nami zakon, ki je dober, kvaliteten in je vreden tudi podpore, zato ga bomo v SMC tudi podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Marijan Pojbič.
V Slovenski demokratski stranki predloga o spremembah in dopolnitvah Zakona o Javnem jamstvenem, preživninskem in invalidskem skladu Republike Slovenije ne bomo podprli. Še poseben razlog, zakaj tega zakona ne bomo podprli, je mnenje Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, ki opozarja, da se je področje delovanja sklada že večkrat pomembno vsebinsko nadgradilo, zato je po njihovem mnenju treba pretehtati, ali veljavni zakon vsebinsko in strukturno zasnovan za potrebe prvotnega področja urejanja še zagotavlja ustrezno in dovolj celovito podlago za delovanje sklada. Zakonodajno-pravna služba je mnenja, da bi bilo namesto dograjevanja z zgolj osnovnimi določbami o novih delovnih nalogah sklada v ta namen primerneje oblikovati novo zakonsko besedilo. Predlagatelj zakona se sklicuje tudi na odločbo Računskega sodišča Republike Slovenije, ki je izdalo revizijsko poročilo Učinkovitost ureditve financiranja in delovanja javnih agencij in javnih skladov, vendar v tem poročilu nikjer ni navedeno, da je treba združiti ta konkretna sklada. Poleg tega pa poročilo Računskega sodišča pri teh dveh skladih de facto sploh ne ugotavlja karkoli kritičnega. Pri pregledu zakona lahko ugotovimo velike pomanjkljivosti, saj menimo, da niso bile opravljene ustrezne analize, ki bi pritrjevale tej združitvi. Kaj je s skrbnim pregledom, ki bi zajel vse pomembne dejavnike poslovanja, na primer, kako je z operativnim načrtom pripojitve, kako je s programsko informacijsko opremo skladov, zakaj se tako mudi in tako hiti, saj je predlagan skrajšan postopek in tako dalje. Prav tako predlagatelj zakona govori o racionalizaciji in zmanjšanju števila subjektov javnega sektorja, a na drugi strani z novimi zakoni ustanavlja nove agencije. Torej je ta sprememba oziroma pripojitev oziroma združitev dveh skladov namenjena predvsem drugim ciljem, in to je odstavitvi sedanjega direktorja, ki dela zelo dobro, ampak ker pač ni iz vrst rdeče koalicije, ga je treba zamenjati in imenovati novega direktorja, ki bo iz koalicijske kvote. Ker očitno ni bilo na razpolago drugih možnosti, sta Vlada in koalicija izbirali slednjo, to je po naši oceni izjemno pritlehen način za izpeljavo ciljev političnega kadrovanja sedanje oblasti, zato tega zakona v Slovenski demokratski stranki ne moremo podpreti.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo mag. Julijana Bizjak Mlakar.
Hvala za besedo. Spoštovani! Naj že takoj napovem podporo Poslanske skupine Desus Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Javnem jamstvenem, preživninskem in invalidskem skladu Republike Slovenije, sicer pa gre za manj zahtevne spremembe zakona. Poslanska skupina Desus zagovarja racionalen in učinkovit sistem delovanja javnih sistemov, kar pomeni, da se zavedamo dejstva, da je možno združevanje različnih javnih institucij, vendar pa smo naklonjeni le takšnemu združevanju, ki ne okrni namena in poslanstva institucij, ki se jih združuje. Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti meni, da je to takšen primer. Naklonjeni smo združevanju pristojnosti in nalog posameznih institucij v primerih, ko se odpravlja nepotrebne finančne izdatke za njihovo delovanje, podvajanje del, odpravlja nepotrebne administrativne prepreke in podobno. Ministrstvo se pri vložitvi zakona sklicuje na revizijsko poročilo Računskega sodišča Republike Slovenije z naslovom Učinkovitost ureditve financiranja in delovanja javnih agencij in javnih skladov z dne 18. maja lanskega leta. V njem je Vladi med drugim predlagalo, da preuči ustreznost obstoja posameznih javnih agencij in javnih skladov ter da pri ustanavljanju novih oziroma pri oblikovanju obstoječih entitet izbere obliko, ki bo stroškovno in vsebinsko najbolj utemeljena. Tudi aktualen koalicijski sporazum stremi za zavezami po reorganizaciji organov javne uprave. Ministrstvo meni, da se povedano uresničuje s predlogom zakona, o katerem pravkar govorimo. S tem zakonom dajem pravno podlago za pripojitev Javnega sklada Republike Slovenije za razvoj kadrov in štipendije k Javnemu jamstvenemu, preživninskemu in invalidskemu skladu Republike Slovenije. Pomembno je, da se ob tem v ničemer ne bodo spremenile pravice prejemnikov iz kateregakoli izmed štirih področij, s katerimi se bo odslej ukvarjal enoten sklad. Prav tako je pomembno, da Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, pod čigar okrilje spada ta sklad, zagotavlja, da zaradi združevanja skladov odpuščaj delavcev ne bo. V Poslanski skupini Desus poleg finančnega prihranka pričakujemo tudi informacijsko in tehnološko racionalizacijo poslovanja. Slednje pa bo, tako verjamemo v Desusu, prineslo pozitivne učinke poslovanja, saj se bodo lahko uveljavljene dobre prakse posameznih področij prenesle na druga področja in lahko se bodo izboljšali ali poenotili posamezni sistemi delovanja. Po naši oceni so odveč nekatere dileme o združevanju, ki so se pojavile ob tem predlogu zakona glede na pretekle izkušnje že izvedene združitve jamstvenega in preživninskega sklada z invalidskim skladom, saj se je v preteklosti že izkazalo, da je ta združitev imela določene pozitivne sinergijske učinke, konkretno na primer pri izterjavi, in to ne glede na zelo različne vsebine, s katerimi sta se predhodno ukvarjala oba sklada. Glede na povedano bo Poslanska skupina Desus predlog novele zakona, kot je bilo že rečeno, podprla. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospa Marija Bačič.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik. Spoštovana gospa ministrica, kolegice in kolegi! Zakon, ki ga imamo pred seboj, na predlog Vlade po skrajšanem postopku predvideva združitev dveh skladov oziroma pripojitev Javnega sklada Republike Slovenije za razvoj kadrov in štipendije k Javnemu jamstvenemu, preživninskemu in invalidskemu skladu Republike Slovenije. Vlada na ta način skuša zagotoviti racionalno organiziranost in delo javne uprave ter poenostaviti postopke ter procese. Predvideva se pozitiven učinek na javna sredstva, med drugim tudi na podlagi izkoriščanja sinergij pri vsebinsko podobnih delovnih procesih. Po zagotovilih Vlade pripojitev ne bo vplivala na postopke in obstoječo vsebino pravic, vezanih na delovanje omenjenih javnih skladov, prav tako pa ne bo vplivala niti na kadre, saj bo nov Javni štipendijski, razvojni, invalidski in preživninski sklad Republike Slovenije prevzel vse javne uslužbence, premoženje, sredstva, opremo, pravice in obveznosti, nedokončane zadeve, dokumentacijo ter arhivsko gradivo Javnega sklada Republike Slovenije za razvoj kadrov in štipendij. Na matičnem delovnem telesu smo sprejeli tudi amandma, ki je prestavil rok za izvedbo pripojitve na začetek leta 2017, s čimer se zagotavlja več časa za pripravo. Prav tako bo po zagotovilih Vlade ustanovljena delovna skupina, ki bo poskrbela, da bo proces pripojitve stekel čim bolj gladko in organizirano, brez nepotrebnih zamud in zapletov. Sprememba zakona je torej bolj ali manj tehnične narave. Vse izražene vsebinske težave, na katere je bilo med razpravo opozorjeno, pa se bodo po zagotovilih predlagatelja reševale tudi s spremembami področnih zakonov. S strani različnih institucij in deležnikov večkrat slišimo pozive k racionalizaciji delovanja številnih javnih skladov in agencij v Republiki Sloveniji. Na to je pred enim letom opozorilo tudi Računsko sodišče Republike Slovenije, ko je izdalo revizijsko poročilo Učinkovitost ureditve financiranja in delovanja javnih agencij in javnih skladov in Vladi med drugim predlagalo tudi to, da preuči ustreznost obstoja posameznih javnih agencij in javnih skladov ter da pri ustanavljanju novih oziroma preoblikovanju obstoječih entitet izbere obliko, ki bo stroškovno in vsebinsko najbolj utemeljena. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Javnem jamstvenem, preživninskem in invalidskem skladu Republike Slovenije tem pozivom sledi in ga tako tudi v tem smislu smatramo za dobrodošlega, zato ga bomo v naši Poslanski skupini Socialnih demokratov podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Združene levice, zanjo Luka Mesec.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav! Namen tega zakona naj bi bila racionalizacija, delovanja sorodnih skladov v sestavi Ministrstva za delo. Predlagatelji so obljubili, da se pravice prebivalcev iz naslova preživninskega sklada, invalidskega sklada in sklada za štipendije z združitvijo ne bodo poslabšale. Hkrati je Vlada tudi obljubila, da v tem procesu nihče, razen direktorja štipendijskega sklada in članov nadzornega sveta, ne bo ostal brez službe oziroma dohodka. Pod temi pogoji bi v Združeni levici zakon brez problema podprli. Vendar pa se je v zakonodajnem postopku izkazalo, da teh zagotovil ni mogoče izpolniti. Vlada namreč pravi, da naj bi četrtina letnega prihranka izhajala kar iz ukinitve enega direktorskega mesta. Vendar se je izkazalo, da bi bilo treba direktorja vseeno nadomestiti z nekim vodstvenim delavcem, ki bo koordiniral delo pripojenega sklada za štipendije. Zdi se, da je taka koordinacija potrebna. Sklad bo po novem pridobival dodatna evropska sredstva in izplačeval novo vrsto štipendij za deficitarne poklice. Lani se je prvi razpis končal s fiaskom, za kar je bilo sicer bolj kot sam sklad odgovorno Ministrstvo za delo. Dejstvo pa je, da na prihranke iz tega računa ni mogoče računati. Druga luknja v tem načrtu je predvidevanje, da naj bi se stroški poslovanja štipendijskega sklada znižali za 5 %, in sicer na račun zmanjšanja podpornih služb, kot so kadrovska, finančno-računovodska služba ter piar. Ta predpostavka nekako ne gre skupaj z obljubo Vlade, da v tem procesu nihče ne bo izgubil službe, razen direktorja in članov nadzornega sveta. Kadrovska, finančna in računovodska služba so namreč notranje službe sklada, torej v njih delajo javni uslužbenci. Glavni strošek delovanja so njihove plače. Težko je torej verjeti, da bi dosegli znižanje poslovnih stroškov celotnega sklada za 5 %, ne da bi zmanjšali število zaposlenih v teh službah. Če pa ima trenutno sklad neupravičeno visoke stroške, pa se je treba vprašati, zakaj sta vodstvo sklada in ministrica za delo doslej dopuščala neracionalno delovanje. Zaradi navedenega tega zakona ne bomo podprli. Pripojitev je namreč zapleten proces, ki ima sam po sebi visoke stroške, hkrati pa zmoti delovanje skladov, ki že tako ali tako ni zgledno. Zastoji pri štipendijah, recimo, so kritični, zato bi spomnil na besede predsednika Odbora za delo, kolega Prikla, ki je dejal: "Pri organizaciji previdno, počasi, premišljeno." Ti pogoji tu niso bili izpolnjeni. Zdi se, da gre za racionalizacijo zaradi racionalizacije same, zato se bomo, kot rečeno, vzdržali.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije - krščanskih demokratov, zanjo gospa Iva Dimic.
Spoštovani predsednik, spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Nove Slovenije nismo naklonjeni pripojitvi javnega sklada Republike Slovenije za razvoj kadrov in štipendije k Javnemu jamstvenemu, preživninskem in invalidskem skladu Republike Slovenije. Gre za dve zelo različni področji dela. Večji in bolj kompleksen Sklad za razvoj kadrov in štipendij naj bi se pripojil k manjšemu, jamstvenemu. Ni jasno, v kakšnem času, na kakšen način in za kakšne stroške se bo izvedlo poenotenje dveh popolnoma različnih informacijskih sistemov. Tudi način je zaskrbljujoč. Občutek je, da nekdo želi na hitro doseči svoje in tudi politične cilje. Besedilo novele je bilo namreč slabo pripravljeno in pomanjkljivo. Predlog namreč sprva sploh ni predvideval financiranja iz kohezijskega sklada, ki pa je za Sklad za razvoj kadrov in štipendij izjemno pomemben vir sredstev, saj se iz njega financira projekt Tehnična podpora s kar dvanajstimi zaposlitvami. Na nedoslednosti sta v mnenju opozorili tudi Zakonodajno-pravna služba in Komisija Državnega sveta. Na seji matičnega odbora smo lahko slišali, da se zaradi nedodelanega načrta pripojitve lahko pričakuje zastoje pri rednem poslovanju Sklada za razvoj kadrov in štipendij. Pristojni so ministrstvo pozvali k čimprejšnjemu ukrepanju in dodelitvi postopka v delovni skupini obeh skladov. Šele po amandmajih opozicije in vseh opozorilih je koalicija nekoliko popravila besedilo členov v smer, ki bo omogočala vsaj normalen prehod v novo obliko delovanja. Krščanski demokrati, kot smo že omenili, ne vidimo utemeljenih razlogov za načrtovano pripojitev. Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnost govori o načrtovanem prihranku v višini 200 tisoč evrov na leto, kar pa po ocenah strokovnjakov ni realno. Naj opozorimo tudi na mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki se sprašuje o tem, ali veljavni zakon, ki že drugič občutno širi delovno področje jamstvenega sklada, sploh še zagotavlja dovolj celovito in ustrezno podlago za delovanje sklada. Če za konec povzamem: v Novi Sloveniji smo za znižanje birokracije, administracije, za poenostavitve v javni upravi in združitev različnih organov istega ali sorodnega področja. Nismo pa za združevanje vsebinsko popolnoma različnih področij, kot ga predlaga Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in invalide s to novelo. Zaradi vsega navedenega bomo glasovali proti.
Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo mag. Mirjam Bon Klanjšček.
Hvala lepa. Vsi prav lepo pozdravljeni! Spoštovani, v Poslanski skupini nepovezanih poslancev podpiramo rešitve, ki jih prinaša novela Zakona o Javnem jamstvenem, preživninskem in invalidskem skladu Republike Slovenije. V luči zmanjševanja števila agencij in skladov podpiramo pripojitev do zdaj samostojnega Javnega sklada Republike Slovenije za razvoj kadrov in štipendije k Javnemu jamstvenem, preživninskem in invalidskem skladu. Ta sklad ima že danes pristojnosti z različnih področij, saj je bilo osnovno delovanje sklada, in sicer izplačilo pravic delavcev v primeru insolventnosti podjetja, večkrat razširjeno. Najprej je sklad dobil pristojnost za odločanje o pravicah otrok v primeru neplačevanja preživnine, od leta 20104 pa sklad izvaja nadzor nad izpolnjevanjem kvote glede predpisanega števila zaposlenih invalidov. Kljub temu da osnovne rešitve podpiramo, pa se nam poraja nekaj vprašanj glede novele zakona. Do sedaj še nismo dobili odgovora na vprašanje, kakšni bodo končni stroški pripojitve, ki bodo nastali, na primer, zaradi selitve. Dobro bi bilo imeti tudi odgovor na vprašanje, ali so informacijski sistemi, ki jih danes pri svojem delu uporabljata oba sklada, kompatibilni, in ali bo pripojitev s tega vidika negativno vplivala na delo obeh skladov. Ker naj ne bi prišlo do zmanjševanja števila zaposlenih, nas zanima tudi, kaj se bo zgodilo z zaposlenimi predvsem v službah, ki bodo postale skupne, na primer kadrovska služba, računovodstvo in podobno. Iskreno pa upamo, da bo pripojitev uspešna in da bo novi skupni sklad lahko dovolj hitro začel z opravljanjem dela. Hvala lepa.
S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVAH ZAKONA O INŠPEKCIJI DELA PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlogu zakona je v obravnavo zboru predložila skupina šestih poslank in poslancev s prvopodpisanim Lukom Mescem. Predlog zakona je na 22. seji 4. 5. 2016 obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. Ker po končani razpravi odbor členov predloga zakona ni sprejel, je bila druga obravnava predloga zakona na seji delovnega telesa končana. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Marijan Pojbič.
V SDS Predlogu zakona o dopolnitvi Zakona o inšpekciji dela, ki ga je vložila v parlamentarno proceduro Združena levica, nismo nasprotovali. Prepričani smo namreč, da je treba čim prej urediti negativne učinke prikritih delovnih razmerij za trg dela in socialno ter ekonomsko varnost zaposlenih na podlagi takšnih razmerij. Prav tako smo prepričani, da ne gre čakati na sistemsko rešitev, ki jo predlaga ministrstvo, saj bi do takih rešitev najbrž težko prišli prej kot v pol leta. Vsi, ki poznamo delovanje Vlade in koalicije, vemo, da se ta koalicija in Vlada v glavnem ukvarjata sama s seboj, s svojimi problemi in škandali, ki jim ni videti konca. Zato je pač treba iskati drugačne poti, da bi pa vseeno pomagali tistim zaposlenim, ki so na tak ali drugačen način izkoriščeni. Ne glede na to, da predlog zakona morda ni sistemsko dovršen, bi ga bilo v nadaljnjem zakonodajnem postopku mogoče izboljšati in tako sprejeti cilje, ki jih zasleduje ta predlog zakona in so že uzakonjeni za primer dela na črno. Nepripravljenost Vlade in koalicije za reševanje primerov izkoriščanja delavcev po pogodbah ali delavcev, ki jih posreduje agencija brez dovoljenj, kaže zgolj na to, da Vlado in koalicijo problemi teh ljudi ne zanimajo.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Uroš Prikl.
Hvala lepa, predsednik. Še enkrat lepo pozdravljeni vsi prisotni. V Poslanski skupini Desus se z namenom predlagatelja sicer strinjamo, saj vidimo in ugotavljamo vsakodnevno, da je zlorabljanje delavcev kljub dokaj ali pa zelo intenzivnemu delu Inšpektorata za delo in inšpektorjev Finančne uprave še vedno mnogo preveč. Ugotavljamo in zavedamo se, da so delodajalci zelo iznajdljivi, delavci pa že v izhodišču kot šibkejša stran izpostavljeni dobesedno igri: vzemi ali pusti in tako posledično podvrženi možnosti izkoriščanja in zlorab. Ko je pod vprašajem osnovna eksistenca ali pa celo preživetje človeka in njegove družine, se mnogi ne sprašujejo, ali bodo vzeli delo preko takšne ali drugačne agencije, preko espeja ali kaj podobnega, ampak enostavno delo vzamejo, ker jim drugega kot to praktično ne preostane. Pa ne gre samo za ti dve skupini, pač pa za evidentno ugotovljeno množično kršenje delavskih pravic pri vseh vrstah oziroma oblikah dela. Kršitve delavskih pravic se stopnjujejo, celo kršitve temeljnih človekovih pravic in svoboščin, zato je po oceni poslank in poslancev naše poslanske skupine nujno ukrepanje na zakonodajnem področju ter dosledno izvajanje že obstoječe zakonodaje. Da se razumemo, ne gre metati vseh ponudnikov dela v isti koš, imamo namreč mnogo poštenih, korektnih delodajalcev, ki ne samo da spoštujejo zakonodajo, ampak spoštujejo tudi svoje delavce in jih ne izkoriščajo ter v njih ne vidijo zgolj stroška, ki ga je treba čim bolj in čim prej zmanjšati, temveč jih primerno tudi plačajo in nagrajujejo ali pa kako drugače nagradijo in dobro poskrbijo za njihovo zadovoljstvo v podjetju. So tudi takšni delodajalci, ki se zavedajo, da pomeni zadovoljen delavec tudi zadovoljno in uspešno življenje podjetij. Poleg ukrepanja na zakonodajnem področju – nujno je, da se k temu čim prej pristopi, ne glede na to, da imamo nekakšno mini reformo z nekaj pozitivnimi učinki iz preteklih dveh let – je v naši državi potreben tudi miselni preskok, miselni premik predvsem v naših glavah. Te so že predloga leta napačno negativno postavljeni. Dokler se ne zgodi enkrat preobrat v miselnosti tistih, ki imajo večjo moč od ostalih, se takšnim in drugačnim zlorabam in kršitvam v naši državi žal ne bomo mogli izogniti. Kar se tiče konkretnih predlaganih dopolnitev Zakona o inšpekciji dela, so strokovni sodelavci naše Zakonodajno-pravne službe povedali svoje, prav tako je podala negativno mnenje Vlada, ki pa ni indiferentna do te pereče in zelo kompleksne problematike. Zavedajoč se, da samo s tem zakonom ne bom pripomogli k izboljšavi težav na področju trga dela, smo v naši poslanski skupini že na matičnem delovnem telesu povedali svoje oziroma predlog zavrnili. Pa še to. Pred kratkim smo se podrobneje seznanili s problematiko tako imenovane prekarnosti dela, ki ga je pripravilo resorno ministrstvo. Izkoriščeni ukrepi, ki so nam bili predstavljeni v tem dokumentu, po naši oceni gredo v pravo smer, so sicer še stvar dogovarjanj in pogovarjanj med socialnimi partnerji, mi poslanci pa bomo zadnji v verigi odločanja, ki bo stvar potrdila ali zavrnila. Vedno in zmeraj bomo imeli v glavah to, kar je dobro za ljudi, je dobro tudi za državo in tudi za našo poslansko skupino, če hočete. Bistveno se nam zdi pri vsem tem, da se doseže konsenz med vsemi sodelujočimi, torej delodajalci in sindikati. Ko bo ta konsenz dosežen, je etapna zmaga dosežena in smo na dobri poti, da izboljšamo obstoječe stanje. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Jan Škoberne.
Spoštovani gospod predsednik, kolegice in kolegi! Pri oblikovanju in prilagajanju delovne zakonodaje je ključnega pomena ustrezno razmerje med varnostjo in prožnostjo, ki morata biti zagotovljena vsem akterjem na trgu dela. Ob globalnem strmenju, da se zagotavlja prožnost za delodajalce, je tako ključno, da se v enaki meri zagotavlja tudi ustrezen nivo varnosti zaposlenih, porušeno razmerje na eni ali drugi strani pa ustvarja negativne učinke na razvoj gospodarstva in družbe kot celote. V Sloveniji je zadnja reforma dela v veljavo stopila leta 2013, spremembe pa so bile namenjene predvsem nadgraditvi sistema varne prožnosti z zagotavljanjem ustreznejšega varstva pravic zaposlenih, z zniževanjem stroškov dela, poenostavitvijo postopkov zaposlovanja in odpuščanja ter učinkovitejšim izvajanjem nadzora in sodnega varstva. Dve leti po sprejemu reforme lahko tako ugotovimo, da so bili učinki večinoma pozitivni. Podjetja danes tako pogosteje kot pred reformo zaposlujejo za nedoločen čas, povečano zaposlovanje v tej kategoriji pa je najbolj izrazito, in to nas najbolj veseli, med mladimi. Enega izmed najaktualnejših izzivov na trgu dela pa kljub vsemu trenutno predstavlja vse večji razkorak med atipičnimi oblikami dela in delom na podlagi pogodbe o redni zaposlitvi. Socialni demokrati smo zato v letošnjem letu pripravili dokument z naslovom Dostojno delo za vse. S slednjim želimo spodbuditi razpravo o vzrokih in posledicah uporabe teh atipičnih oblik dela in v socialnem dialogu oblikovati ustreznejše rešitve za obstoječe stanje. Predvsem skozi koncept dostojnega dela tako želimo postaviti okvir učinkovite ureditve problematike prekarizacije in drugih, treba je poudariti, nič manj problematičnih zlorab ljudi, zaposlenih, ki bi od svojega poštenega dela želeli predvsem dostojno živeti. Ključno za zagotovitev slednjega pa je nujno, da tako politične stranke kot tudi vlada in predvsem resorno ministrstvo skupaj uveljavljamo rešitve, usklajene v socialnem dialogu in po principu maksimalne uravnoteženosti varnosti in prožnosti, tako z vidika delodajalcev kot z vidika zaposlenih. Enkratni, parcialni ukrepi, ki so povrh vsega še neusklajeni s partnerji v socialnem dialogu, so tako nasprotje tega, kar zagovarjamo Socialni demokrati. Zato smo bolj kot inflaciji inšpekcijskih ukrepov naklonjeni dosledni uveljavitvi koncepta dostojnega dela za vse. Nujna je namreč trajnostna in dolgoročna rešitev bolj kot ukrepi, ki pridejo in odidejo. Za konec pa je najpomembnejše doseganje ravnovesja med varnostjo in prožnostjo, ki je v svojem jedru konflikt med kapitalom in delom. Socialni demokrati verjamemo, da je ta konflikt mogoče preseči. Orodje za to pa je lahko samo odgovoren in vključujoč socialni dialog. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Združene levice, zanjo Luka Mesec.
Hvala za besedo še enkrat, gospod predsednik. Lep pozdrav! Pri preprečevanju navideznih zaposlitev imamo v Sloveniji dvojno prakso; na eni strani imamo davčno inšpekcijo. Če ima prekarno zaposlen ali pa zaposlen na črno srečo, bo inšpekcijo opravil davčni inšpektor. Ta namreč, če ugotovi, da je nekdo zaposlen na črno, izreče prepoved dela. Prepoved velja, dokler delodajalec delavcu ne izroči pogodbe o zaposlitvi, ga prijavi na vsa ustrezna socialna zavarovanja in poravna vse zapadle obveznosti. Za davčnega inšpektorja so prisilni espeji samo ena od oblik dela na črno. Posledice za delavca so praktično enake: delavec sicer ni brez zavarovanja, vendar večinoma zavarovan z minimalno osnovo; nima pravice do plačane bolniške, do plačanega dopusta in regresa; nima pravice do odpovednih rokov in do odpravnine. To pomeni, da imamo pri prisilnih espejih, pri tistih, ki so zaposleni preko fiktivnih agencij, in pri tistih, ki delajo na črno, praktično enako situacijo: oškodovan je delavec, oškodovana je država. Zato ponavljam, če ima tak delavec srečo, bo inšpekcijo opravil davčni inšpektor, ki bo delodajalcu naložil poplačilo vseh krivic; torej, ga prijavil v zavarovanja, ga zaposlil in tako dalje. Če pa ima delavec manj sreče, bo nadzor v podjetju opravil delovni inšpektor, kjer bo pa delavec pristal v bistveno slabšem položaju. Odločba delovne inšpekcije namreč v nasprotju z odločbo davčne inšpekcije delodajalcu dopušča dve možnosti, delavca lahko odslovi brez kakršnekoli odpravnine ali poplačila, lahko pa z njim sklene pogodbo o zaposlitvi. Ker delodajalci živijo od izkoriščanja delavcev, seveda po navadi delavca najprej ne odslovijo. Prisilijo ga, da podpiše novo avtorsko pogodbo, če ne pristane, ga zaposlijo preko agencije. Če ne pristane niti na to, ga zaposlijo za krajši delovni čas, razliko pa mu izplačujejo preko popoldanskega espeja. Tu je delavec močno oškodovan, enako pa je oškodovana država, ki ostane brez plačanih prispevkov. Če delavec zavrne tudi to, ga odslovijo, kar je groba kršitev Zakona o delovnih razmerjih. Delovno pravo namreč temelji na domnevi, da delovno razmerje obstaja, ko obstajajo elementi delovnega razmerja. Z našim predlogom, ki je danes, na žalost, zadnjič pred nami, bi se praksa delovne inšpekcije izenačila s prakso davčne inšpekcije. Torej, če bi našli delodajalca, ki krši delovno pravo, bi mu delovni inšpektor, tako kot sedaj stori davčni inšpektor, moral izročiti pogodbo o zaposlitvi in plačati vse prispevke. Kar predlagamo, je v bistvu realizacija ideje, ki jo je Ministrstvo za delo zapisalo v dokumentu za dostojno delo, citiram, "inšpektorat ob ugotovitvi elementov delovnega razmerja delodajalcu lahko naloži tudi obveznosti predložitve pogodb o zaposlitvi". Naš predlog je samo bolj univerzalen, ker zajeme tudi agencijske delavce iz nezakonitih agencij. Postopek je podoben kot pri espejih, samo da v tem primeru uporabnik pogodbe ne izroči, ampak mora ponuditi sklenitev pogodbe pod določenimi pogoji, delavec pa se odloči, ali se bo zaposlil pri uporabniku. Če zavrne, ostane zaposlen pri agenciji, seveda pa ne sme več delati pri uporabniku. Stališče Združene levice je, da sta koalicija in Ministrstvo za delo storila hudo napako, ko se nista vključila v zakonodajni postopek. Ministrstvo je dobilo pobudo sindikata novinarjev istočasno kot vse poslanske skupine. Še več, ministrstvo je k spremembi že lani pozval Inšpektor za delo in ministrstvo ve za svojo napako od leta 2014 naprej, ko jo je ta ista ekipa predlagala. Zaposlovalci so s tem, ko koalicija in Vlada nista podprli našega predloga oziroma nista niti hotela o njem govoriti, dobili jasen signal, da lahko nezakonito izkoriščanje nadaljujejo. To bo šlo v veliko škodo zaposlenih, saj pravkar v medijskih hišah poteka obsežna preiskava prikritih delovnih razmerij, samo na medijski hiši Delo so jih našli 49, sindikat pa ocenjuje, da jih je v celotni panogi še 600 takih zunanjih sodelavcev. Usoda vseh teh je sedaj pod vprašajem. Razlog pa je v tem, da nas koalicija in Vlada nista hoteli poslušati. Zdi se, da se ponavlja zgodba z odpisom dolgov, takrat smo mi predlagali predlog, ministrica Anja Kopač ga ni podprla, ker je zagotovila, da bo pripravila svojega, a zgodil se je fiasko [[…]]
Čas!
Takoj. Ministrstvo je računalo na 100 tisoč upravičencev, dolg so odplačali samo 3 tisoč 500. Bojim se, da bo tokrat enako. Se opravičujem.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije - krščanski demokrati, zanjo gospa Iva Dimic.
Spoštovani predsednik, kolegice in kolegi! Področje odkrivanja prikritih delovnih razmerij in ukrepanja po njihovem odkritju, ki ga želi urediti predlagatelj s to novelo zakona, je izjemno pereče. Vsi se spomnimo nedavno medijskih predstavljenih zgodb izkoriščanja šoferjev tovornjakov in delavcev v lesni predelavi. Krščanski demokrati se zavedamo, da so te zgodbe le vrh ledene gore. Ljudje – v velikih primerih so to tujci, ki so v Slovenijo prišli iskati boljše življenje – so s takim izkoriščanjem oropani vsakršnega dostojanstva človeka. Za nas je to nesprejemljivo. Te zgodbe so eno izmed področij, kjer je razvoj naše države po osamosvojitvi šel v popolnoma napačno smer. Čudimo se, kako je to mogoče, ko pa so pristojne institucije vodili in razvijali večino let ljudje iz strank, ki se imenujejo socialne. Te institucije z Ministrstvom za delu na čelu, delovno inšpekcijo in ostalimi so popolnoma odpovedale. Sistem se je tako povečal in zapletel, da je v praksi neučinkovit in neuporaben. Inšpektorji za delo nimajo primernih zakonskih podlag za učinkovite ukrepe, ki jih je premalo, in goljufi so vedno korak pred njimi. Sindikati na drugi strani ne opravljajo svoje funkcije. Spomnimo se primerov, ko delavke in delavci prevzemajo stvari v svoje roke in izkažejo nezaupnico sindikalistom. Upamo si reči, da sindikati dandanašnji za delavce naredijo premalo, veliko premalo. Krščanski demokrati se zavzemamo za vključitev evropskih standardov v našo delovno zakonodajo in v zvezi z zagotavljanjem delovnih razmer, delovnega časa, dopustov, varstva pri delu, pogojev za zaposlitev oziroma za prenehanje zaposlitve. Urejanje delovnih razmer, ki presegajo te standarde, pa mora potekati v dialogu med delodajalci in delavci oziroma njihovi združenji ali sindikati. Naša vizija družbe je močno in na znanju temelječe ekološko socialno tržno gospodarstvo, ki omogoča dostop do dela vsem državljankam in državljanom, dobro plačilo in zagotavljanje socialnih pravic. Novela, ki jo obravnavamo, sicer kaže v pravo smer, je pa predlagani način reševanja vsebinsko in postopkovno sporen, kot opozarja tudi Zakonodajno-pravna služba. Poslanci Nove Slovenije noveli ne bomo nasprotovali.
Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo mag. Mirjam Bon Klanjšček.
Hvala lepa. Spoštovani! V Poslanski skupini nepovezanih poslancev se strinjamo z oceno kolegov iz Združene levice, ki so pripravili novelo Zakona o inšpekciji dela, da je treba sprejeti ukrepe za zaščito delavcev, ki imajo "sklenjena prikrita delovna razmerja". Inšpektorji bi po naši oceni morali biti opremljeni z učinkovitimi pooblastili, ki bi zagotovila spoštovanje zakonskih določil. Kljub temu da je treba še naprej spodbujati samozaposlovanje v primerih, kjer ne gre za zlorabo tega instituta, je treba najti tudi učinkovite rešitve za primere, ko pride do zlorab. Zdi se nam, da je ena izmed možnih rešitev tudi obveza za sklenitev rednega delovnega razmerja, vendar je pri tem treba upoštevati vidike, na katere opozarja Zakonodajno-pravna služba. Kolegi poslanci iz Združene levice so pripravili tudi ustrezne amandmaje in bili pobudniki usklajevanja s koalicijo, da bi skupaj našli najboljšo rešitev. Na žalost v koaliciji tudi tokrat ni bilo posluha za dobre rešitve in je usoda novele Zakona o inšpekciji dela že znana. Kljub temu v Poslanski skupini nepovezanih poslancev na načelni ravni podpiramo rešitve, ki so jih pripravili v Poslanski skupini Združene levice in bi zanje tudi glasovali, če ne bi bile zavrnjene že na odboru. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospa Janja Sluga.
Hvala lepa. Novela Zakona o inšpekciji dela, ki jo danes obravnavamo, izpostavlja problematiko prekritih delovnih razmerij ter kršitev s področja zagotavljanja dela delavcev uporabnikov, ko delodajalci nimajo ustreznega dovoljenja oziroma niso vpisani v ustrezni register. Na navedeno problematiko opozarja tudi Inšpektorat za delo, ki je v letnem poročilu o delu za leto 2015 navaja, da trend opravljanja dela na podlagi pogodb civilnega prava v praksi dejansko narašča, vendar presojanje, ali elementi delovnega razmerja v konkretnem primeru obstajajo, v praksi ni enostavno. Delodajalci namreč iščejo vedno nove in nove načine, s katerimi bi to prikrili in zaobšli zakonsko prepoved. Predlagatelj glede obravnavane problematike predlaga dve zakonski rešitvi. Najprej predlaga, da odločba, ki jo inšpektor za delo izda v primeru, ko gre za opravljanje dela na podlagi pogodb civilnega prava in elemente delovnega razmerja, učinkuje kot odločba o obstoju delovnega razmerja med delavcem in delodajalcem. Če delodajalec ne dokaže drugače, se domneva, da delovno razmerje obstaja od dne, ko je delavec začel opravljati delo pri delodajalcu, in je sklenjeno za nedoločen čas za polni delovni čas. Predlagatelj predlaga tudi, da odločbo, ki jo izda inšpektor za delo, ko ugotovi, da je uporabnik sprejel napotenega delavca delodajalca, ki za to dejavnost nima dovoljenja, kot konstitutivno odločbo, s katero se vzpostavi delovno razmerje med uporabnikom in agencijskim delavcem. V Poslanski skupini SMC izpostavljamo, da inšpektorji za delo ne ugotavljajo obstoja delovnega razmerja. Ugotavljanje obstoja je v pristojnosti delovnega sodišča. Inšpektor za potrebe prekrškovnega postopka ugotavlja le elemente delovnega razmerja, če obstaja sum, da v pogodbenem razmerju takšni elementi obstajajo. V primerih, ko pa uporabnik sprejme napotenega delavca od delodajalca, ki za to dejavnost nima dovoljenja, je treba naprej upoštevati možnost zakonitega načina odprave nepravilnosti pri takšni ugotovljeni kršitvi. Primarni ukrep za odpravo je torej vpis delodajalca v ustrezen register ali evidenco za tuje delodajalce. Prav tako v Poslanski skupini SMC opozarjamo, da kršitev zakonodaje, ki ureja delovna razmerja in trg dela, nikakor ne moremo obravnavati individualno. Ko govorimo o nezakoniti uporabi atipičnih oblik dela, moramo v prvi vrsti skupaj naslavljati rešitve za učinkovitejši nadzor, informiranje zainteresirane in širše javnosti, odpravo vzrokov za uporabo atipičnih oblik dela, kar vključuje tudi vidik fleksibilnosti kot vidik stroškov dela. S tem namenom je Ministrstvo za delov v dokumentu Za dostojno delo tudi pripravilo izhodišča za spremembo zakonodaje, in sicer Zakona o delovnih razmerjih, Zakona o urejanju trga dela ter Zakona o inšpekciji dela in pripravilo ustrezne rešitve, ki bodo naslavljale oba problema, ki ju izpostavlja predlagatelj v danes obravnavani noveli. V Poslanski skupini SMC poudarjamo, da te rešitve, ki smo jih izpostavili tudi že na odboru in kot je državni sekretar obljubil, pričakujemo do jeseni. Zaradi navedenega v Poslanski skupini Stranke modernega centra predloga zakona ne bomo podprli.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. decembra 2009 Državni zbor ugotavlja, da je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O POKOJNINSKEM IN INVALIDSKEM ZAVAROVANJU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina petih poslank in poslancev s prvopodpisanim mag. Matejem Toninom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina enajstih poslank in poslancev s prvopodpisanim mag. Matejem Toninom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja predloga zakona mag. Mateju Toninu.
Dober dan! Spoštovane kolegice in kolegi, novela oziroma sprememba Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki smo jo pripravili v Novi Sloveniji, prinaša dve ključni novosti, ki bosta bistveno izboljšali poslovno okolje, in omogočili več delovnih mest. Prinašata, sicer omogočata dvojni status slovenskim državljanom in, druga točka, omejitev povračila Zavodu za pokojninsko in invalidsko zavarovanje zaradi posledic nezgod pri delu. Če se najprej dotaknem samega dvojnega statusa. Danes imate številne državljane, ki izpolnjujejo pogoje, da se starostno upokojijo, in bi že lahko prejemali polno starostno pokojnino, vendar pa zaradi različnih razlogov želijo delati še naprej. Želijo dejavnost, ki so jo opravljali do sedaj, opravljati tudi v prihodnje ali obstajajo kakršnikoli drugi razlogi, da tudi v pokoju želijo odpreti espe in delati določene druge storitve. Trenutna slovenska zakonodaja je takšna, da se morajo upokojenci odločiti, ali se bodo odpovedali delu svoje pokojnine, zato da bodo lahko opravljali svojo dejavnost še naprej. Mi mislimo, da je to največja neumnost, da na takšen način omejujemo državljane, in zato s to spremembo omogočamo, da lahko državljani dobijo polno, 100-odstotno starostno pokojnino in hkrati odprejo espe, plačujejo polne prispevke za polni delovni čas. Da je ta rešitev pravilna, nas opogumlja tudi zadnje mnenje Vlade v Beli knjigi o pokojninah, kjer jasno pišejo, da je to ena izmed rešitev, ki jo je treba v prihodnosti uveljaviti. Da je neuveljavitev dvojnega statusa za državljane škodljiva, povejo tudi zelo konkretni podatki. In sicer, samo januarja 2016 in februarja 2016 se je iz osnovnega registra izbrisalo tisoč 942 espejev. Po domače povedano, ko so imeli espejevci na voljo, ali bodo svojo dejavnost opravljali še naprej in dobivali samo 20 % svoje pokojnine ali pa bodo zaprli svojo dejavnost oziroma jo prenesli na kakega drugega sorodnika in dobivali 100–odstotno pokojnino, so se več ali manj vsi odločili za to drugo možnost. Na nek način je s tem država izgubila tisoč 942 posameznikov, ki so plačevali polne prispevke oziroma vsaj del prispevkov v pokojninsko in zdravstveno blagajno. S tem dvojnim statusom želimo uvesti nek princip, kjer bi bilo razumljeno, da je vsak zaposlen dvojna korist za državo; ker vplačuje v določene državne blagajne in ne pobira zgolj iz teh državnih blagajn. Druga točka, ki jo v tem zakonu spreminjamo, je omejitev povračil, ki jih lahko Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje zahteva od delodajalcev zaradi posledic nezgod pri delu. Tovrsten poskus smo v letošnjem letu že imeli, žal je bil neuspešen. V tokratnem poskusu smo ta zakon še nekoliko dodelali, ga še bolj jasno izpilili in zelo jasno zapisali, da kadar delodajalec povzroči nezgodo, nesrečo namenoma – poudarjam, namenoma –, mora v celoti prevzeti stroške vseh rent in zdravljenj v celoti sam. Če pa so te nesreče posledica nesrečnih okoliščin, pa postavljamo omejitev na 20-kratnik minimalne pokojninske osnove tako za pravne kot fizične osebe, kar pomeni nominalno približno 15 tisoč evrov. Torej, s podporo temu zakonu bomo naredili velik korak naprej k izboljšanju poslovnega okolja in k več delovnim mestom, zato vas vabim, da to spremembo podprete.
Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti gospodu Petru Pogačarju.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Vlada Republike Slovenije Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki ga je v zakonodajni postopek vložila skupina poslancev s prvopodpisanim mag. Matejem Toninom, ne podpira in meni, da ni primeren za nadaljnjo obravnavo. V zvezi s predlogom sprememb ZPIZ-2 izpostavljamo, da so bile podobne spremembe predlagane že v mesecu februarju, in sicer v zvezi z odškodninskimi oziroma regresnimi zahtevki Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje zoper delodajalce, pri katerih zaradi njihove malomarnosti ali celo naklepa delavec utrpi škodo. Nov predlog se od prejšnjega razlikuje zgolj pri omejitvi odškodnine navzgor, ki po novem predlogu sprememb ne bo več mogoč, če bo delodajalec tako ravnal namenoma. V mnenju Vlade so v zvezi s predlaganimi spremembami natančno obrazloženi razlogi, zakaj Vlada temu nasprotuje. Iz predlaganih sprememb glede ureditve regresnih zahtevkov in obrazložitev je razvidno, da predlagatelj ne razlikuje med odškodninsko odgovornostjo posameznika za škodo zavodu ter odgovornostjo delodajalca za škodo zavodu, temveč se oba sistema medsebojno prepletata. Razlikovanje med njima pa je nujno, saj se predpostavke odškodninske odgovornosti v obeh primerih razlikujeta, kar je treba upoštevati tudi v nadaljnjem postopku. Poudarjamo, da je odškodninska odgovornost za neizvedene ali pomanjkljivo izvedene ukrepe varnosti in zdravja pri delu posledica, ki lahko doleti delodajalca, s čimer se skuša zagotoviti tudi preventivna vloga sistema zagotavljanja varnosti in zdravja pri delu, saj se delodajalca z grožnjo plačila odškodnine zaradi kršitev pravil varnosti in zdravja pri delu odvrača od teh kršitev, s čimer se želi izboljšati tudi splošno raven varnosti in zdravja pri delu. V zvezi s predlogom sprememb dvojnega statusa samostojnih podjetnikov pa Vlada poudarja, da v zvezi s temi določbami, ki omogočajo kombinacijo ohranjanja statusa zavarovanca ob hkratnem prejemanju pokojnine, v tem trenutku že poteka presoja ustavnosti takšne ureditve, zato menimo, da je smiselno z nadaljnjimi odločitvami počakati do odločitve Ustavnega sodišča. Tudi v primeru morebitnega spreminjanja zakonodaje, na kar nakazuje tudi Bela knjiga o pokojninah, pa je treba ravnati preudarno ter predvsem uveljaviti ureditev, ki bo enaka za vse zavarovance pokojninskega sistema, ne samo za določeno interesno skupino. Poudarjamo, da so za to potrebne sistemske rešitve v okviru zakonodaje in problematike ni mogoče rešiti zgolj s spremembo enega člena, še posebej pa ne na predlagani način. Treba je izpostaviti, da ima predlog zakona zgolj pavšalno oceno o pozitivnih vplivih predlaganih sprememb na javne finance iz razloga povečanja prihodkov samostojnih podjetnikov, ki bi lahko ohranjali tako imenovani dvojni status. Predlagamo, da poslanci predloga zakona, ki ga je Državnemu zboru Republike Slovenije predložila skupina poslank in poslancev, ne podprete, saj predlog zakona nasprotuje pravilom odškodninske odgovornosti delodajalcev, pravilom varstva in zdravja pri delu ter obveznostim, ki jih delodajalcem nalagajo predpisi s področja delovna prava in varnosti zdravja pri delu, predlagana ureditev dvojnega statusa samostojnih podjetnikov pa je nesistemska, pomanjkljiva in vprašljiva z vidika načela enakost zavarovancev. Hvala.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Uroš Prikl.
Hvala lepa še enkrat, predsedujoči, in še enkrat lep pozdrav. Na kratko glede stališča Poslanske skupine Desus: ne bomo podprli predlagane rešitve. Z novelo pokojninskega zakona, katerega avtorji so kolegi iz Nove Slovenije, se odpira materija, katero smo obravnavali že dvakrat na 17. seji in na seji v mesecu decembra lanskega leta. Prvič. O regresnih zahtevkih smo govorili na 17. redni seji Državnega zbora in z večino glasov ocenili, da predlog ni primeren za nadaljevanje zakonodajnega postopka. Tako kot zadnjič tudi sedaj stojimo poslanke in poslanci Desusa na stališču, da predlog glede manjšanja odgovornosti delodajalcev v primeru regresnih zahtevkov v primeru, da nastane invalidnost, da nastane potreba po tuji pomoči in postrežbi ali celo smrt, ker nenamenoma ali zaradi velike malomarnosti niso bili izvedeni ukrepi za varnost in zdravje pri delu, je neprimerno. Posamezniku kot fizični osebi se naloži več odgovornosti od njegovega delodajalca, saj s tem predlogom dodatno glede na prejšnji predlog predlagatelji v celoti prelagajo odgovornost na delavca za primer, da je škoda povzročena namenoma. Razumemo sicer in vemo, da se delavci včasih na delovnih mestu obnašajo dosti neodgovorno, včasih tudi ne upoštevajo pravil varnosti, po drugi strani pa je treba povedati, da ima delodajalec pravico in dolžnost, da prepreči delavcu opravljanje dela, če ta ne izpolnjuje vseh varnostnih standardov. Dejstvo je, da je treba upoštevati celotno logiko odškodninsko pravnih razmerij, ki imajo splošna načela že od davnine, če hočete že od starega Rima, postavljene tako, da se za osebe, ki opravljajo dejavnost oziroma so delodajalci, zahteva višjo skrbnost, več se od njih zahteva kot pa za, bom rekel temu, laične osebe oziroma za posameznike in za delavce. Ne glede na to, da je regresnih zahtevkov oziroma kasnejših tožb relativno malo v primerjavi z zahtevki s strani Zavoda za zdravstveno zavarovanje, je pa treba poudariti tudi to, da bi izpad sredstev, ki bi nastal zaradi predlagane rešitve, predlagane spremembe, bilo treba kriti solidarno, kar pomeni, da bi morali razliko pokriti vsi zavarovanci, tudi če niso krivi, ter v končni fazi državni proračun. V tem vsebinskem delu predloga zakona smo bili in smo tudi zdaj kritični zaradi tega, ker se s tem predlogom ne nazadnje izniči še preventivna vloga sistema zagotavljanja varnosti in zdravja pri delu, saj je bistvo preprečevanja ravno v tem, da se z grožnjo plačila odškodnine odvrača od morebitnih kršitev. Verjetno ni odveč, da vas spomnim, da že v izhodišču razmerja delavec nasproti delodajalcu treba vzeti v obzir, da je delavec šibkejša stran, šibkejša stranka, če hočete. Ne nazadnje se nam poraja vprašanje, ali je res primerno, da ob vseh kršitvah delavskih pravic, ki se stopnjujejo, celo kršitve temeljnih pravic in svoboščin, čemur smo priča praktično vsakodnevno, in žalosti nas to, da bi v tem delu popuščali še enkrat več delodajalcem. Drugič. Druga tema sprememb se nanaša na tako imenovani dvojni status upokojencev. Glede tega so prav tako bile v Državnem zboru na matičnem delovnem telesu opravljene, realizirane, izvedene številne debate in diskusije. Tako smo o tem govorili decembra lanskega leta. Če se vrnem na pokojninsko reformo iz leta 2012 je tukaj treba povedati, da je malo zamolčano, glede dvojnega statusa je bila takrat zadeva usklajena, jasna in nedvoumna. Naravnana je bila in seveda tudi je v luči zagotavljanja enakosti med vsemi zavarovanimi zavarovanci, med vsemi upokojenci. Glede možnosti za njihovo nadaljnjo delo po upokojitvi, slednje pa je pomenilo, ali ostaneš zavarovanec ali pa postaneš upokojenec. Pri tem je bilo ukinjeno, sicer s prehodnim obdobjem, tudi dotedanje razlikovanje statusov pri samostojnih podjetnikih. Z novelo tako imenovanega ZPIZ-2B v tem mandatu je sedanja vlada, koalicija sprostila možnosti dela ob hkratnem uživanju pokojnine – torej gre za na nek način tudi za dvojne statuse –, ampak pri tem je bilo temeljno izhodišče, da so vse kategorije upokojencev izenačene, ne glede na podlago dela, ali gre za delovno razmerje, ali gre za opravljanje dejavnosti oziroma za drugo obliko opravljanja dela, kjer Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju določa obvezno zavarovanje. Vsi lahko ostanejo oziroma postanejo delovno aktivni in prejemajo 20 % pokojnine oziroma ostanejo delovno aktivno najmanj 2 uri, preostali čas pa se jim izplačuje ustrezen del pokojnine. Torej sorazmernost. Da zaključim. Za poslanke in poslance Desusa ta predlog, se pravi ta novela, ni sprejemljiva in zato je ne bomo podprli. Še enkrat pa želim poudariti, da tukaj nikogar ne silimo, da preneha z opravljanjem dejavnosti, nikogar ne omejujemo, kvečjemu stimuliramo ljudi, če želijo, če zmorejo, da ostanejo še naprej aktivni. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Jan Škoberne.
Spoštovani predsednik, kolegice in kolegi, cenjeni predlagatelji! Latinski pregovor v prevodu pravi, da je ponavljanje mati učenosti; to seveda ne velja za ponavljanje napak. Odveza delodajalca za odgovornost, ko iz lastne malomarnosti ne izvede predvidenih ukrepov za varnost in zdravje pri delu, zaradi česar nastane nesreča pri delu, je napaka. To napako Nova Slovenija ponavlja drugič, zato lahko iz predstavitve predlagatelja ugotovim dvoje: ali svojega lastnega predloga tudi v drugo niso ustrezno prebrali ali pa jim ga je naročil in pripravil nekdo drug v duhu transparentnega lobiranja seveda. Običajno o tem, kaj je predmet zakona, največ pove njegov naslov, tokrat je pred nami novela Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Seveda ne pove nič o pravi vsebini in namenu predlagane novele oziroma zakona. V resnici bi se ta predlog Nove Slovenije moral imenovati zakon o zagotavljanju nelojalne konkurence dobrim in vestnim delodajalcem ter zakon o zniževanju standardov varnosti pri delu in standardov doseženih delavskih pravic. Iz tega pravega naslova predloga Nove Slovenije lahko jasno in razvidno ugotovimo, da Socialni demokrati – upamo pa, da tudi drugi v tem državnem zboru – tega predloga zakona ne bomo podprli. Za to obstaja več razlogov, ki jih bomo podrobneje razložili tekom razprave. V jedru pa gre za osnovno težavo. Ko bomo dopustili, da se iz naslova konkurenčnosti dovoljuje malomarnost ali načrtno opuščanje zagotavljanja standardov varnosti pri delu, bomo najprej udarili po tistih delodajalcih, po tistih dobrih podjetjih, ki danes vse te standarde zagotavljajo, ki si ne dovolijo malomarnega ravnanja s svojimi zaposlenimi in jih iz lastnega nevestnega svojega dela ne želijo in nočejo postavljati v situacijo, kjer bi lahko prišlo do ogrožanja njihovega zdravja ali, kot bi verjetno dejal predlagatelj, bog ne daj tudi ogrožanja življenja. Regresni zahtevki so kot taki instrument, s katerim se skuša to preprečiti in hkrati dosegati dvig splošne ravni varnosti in zdravja pri delu. Dopuščanje kršitev tega koncepta nas vrača v neko drugo dobo. Lahko bi rekli celo predindustrijsko. Za leto, v katerem smo, je to povsem neprimerno. Kar pa se tiče dvojnega statusa, ki je novost v tem predlogu druge ponovitve napake Nove Slovenije z vlaganjem zakona, katerega naslov sem prej že prebral, pa je dvojni status. Ugotovimo lahko, da upokojitev kot taka ni obvezna. Zanjo se odloči vsak sam, lahko pa se odloči tudi, da bo svoje delo opravljal še naprej. Dejstvo pa je, da hkrati nekdo ne more biti upokojenec, prejemati pokojnino in biti hkrati še zaposlen, imeti espe, opravljati poslovodne funkcije v gospodarski družbi. Zakaj? Zato ker upokojitev sama po sebi pomeni, da so nastali pogoji, ko nekdo iz starostnih ali drugih razlogov ni več sposoben ali zmožen delati in je koncept kot tak namenjen tudi temu, da se ljudi zaščiti pred tem, da bi se iz teh in onih, večinoma socialnih razlogov, njihovo delovno aktivno obdobje podaljševalo, hkrati pa omogočalo nezagotavljanje ustreznega življenjskega standarda teh ljudi. Dejstvo pa je, da nekateri želijo iz takšnih ali drugačnih razlogov delati še naprej. Zato je odprt tudi pogovor in razprava o Beli knjigi o pokojninski reformi oziroma posodobitvah pokojninskega sistema. Vladni predlog, ki je na mizi, o njem se moramo resno pogovoriti in v tem okviru celostnih rešitev iskati odgovore na vprašanja, kako imeti bolj prožen trg dela. Vendar ne na račun varnosti in ne na račun zagotavljanja socialnega standarda ljudi. Napake Nove Slovenije Socialni demokrati ne bomo podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo Luka Mesec.
Hvala za besedo, gospod predsednik, in lep pozdrav še enkrat. Tudi v Združeni levici bomo, jasno, glasovali proti. Če bi bil ta zakon sprejet, ne bi bilo drugih posledic kot to, da bi se, prvič, drastično zmanjšala varnost pri delu in, drugič, dobili bi novo metodo socialnega dampinga. Namreč, odškodninski zahtevek, ki ga Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje izstavi delodajalcu, ki je odgovoren za poškodbo delavca, je ena od ključnih prisil, da delodajalci zagotavljajo varnost pri delu. Če bi to prisilo odpravili, hkrati pa še bolj omejili, bi najbolj tvegani delodajalci, jasno, zmanjšali skrb za varnost svojih zaposlenih. Ker se je po zadnjih podatkih Inšpekcije za delo število vseh delovnih nesreč, tudi smrtnih, lani povečalo, je tak ukrep popolnoma nezaslišan. Če bi sprejeli ta zakon, bi se pokojnine začele izplačevati tistim, ki jih evidentno ne potrebujejo; torej ljudem, ki so sposobni in pripravljeni delati za poln delovni čas in to na račun vseh drugih zavarovancev. S tem se ne bi samo povečali stroški Zavoda za pokojninsko zavarovanje, ki ima že sedaj premalo prihodkov za izplačevanje pokojnin. Zmanjšali in hkrati uzakonili bi socialni damping in nelojalno konkurenco. Kako bi lahko samozaposlena oseba, ki se preživlja samo z dohodki od espeja, konkurirala nekomu, ki bo vsak mesec prejemal rento v obliki pokojnine, samozaposlene osebe z rento, na primer odvetniki, bi lahko konkurirale drugim odvetnikom z dampinškimi cenami. Cena, ki bi jo diktirali samozaposleni novinarji, prevajalci ali gostinci, ki bi ob tem prejemali še rento, bo lahko tako nizka, da njihovi samozaposleni kolegi brez rente od svoje dejavnosti ne bodo več mogli dostojno živeti. To je posebej zaskrbljujoče v časih, ko se espeizacija Slovenije drastično povečuje. Podatki namreč kažejo, da smo konec leta 2007 po Sursu imeli približno 54 tisoč samozaposlenih, brez kmetov, februarja letos pa jih je bilo že 68 tisoč, torej 25 % več kot 9 let pred tem. Da je to ogromno, lahko vidimo, če vemo, da se je število zaposlenih v tem času na drugi strani zmanjšalo za 8 %. Se pravi, če povzamem; število samozaposlenih se je od leta 2007 do leta 2016 povečalo za 25 %, število zaposlenih pa zmanjšalo za 8 %. Z naraščanjem espeizacije se povečuje tudi konkurenca med vedno bolj prekarnimi espeji, zato je treba espeizacijo preprečiti, ne pa jo dodatno spodbujati. Naj preidem na posledice zakona. Prva je, kot sem rekel, zmanjšanje odškodninske odgovornosti. Odkar je predlagatelj nazadnje predlagal zmanjšanje odškodninske odgovornosti delodajalcev za poškodbe pri delu, so bili objavljeni podatki delovne inšpekcije za leto 2015. Glavna inšpektorica jih je povzela takole, citiram: "Razmere na področju varnosti in zdravja pri delu v Republiki Sloveniji v letu 2015 ocenjujemo," poudarjam, "kot neprimerne in nezadostne. Spodbudnega napredka glede zagotavljanja varnosti in zdravja delavcev na delovnih mestih na Inšpektoratu ne zasledimo. Število prijavljenih nezgod pri delu v letu 2015 glede na predhodno leto se povečuje." To so jasne ugotovitve delovne inšpekcije. Posebej zaskrbljujoč je podatek, da je lani zaradi nesreč pri delu umrlo kar 24 delavcev, kar je največ od začetka krize. Skratka, število nezgod se povečuje, Inšpektorat za delo pravi, da so razmere na področju varnosti pri delu neprimerne in da se stanje na nobeni točki ne izboljšuje. Krščanski demokrati so iz tega izpeljali sklep, da je treba omejiti in dodatno odpraviti odškodninsko odgovornost delodajalcev za nesreče pri delu. V Združeni levici iz istih razlogov izpeljujemo ravno nasproten sklep; torej, da je zaradi povečanja nesreč pri delu treba delodajalce z novimi ukrepi prisiliti v dosledno spoštovanje ukrepov za zdravje in varnost pri delu. Zato smo že pri sprejemanju rebalansa proračuna za leto 2015 in pri sprejemanju proračunov za leti 2016 in 2017 predlagali povečanje sredstev za delovno inšpekcijo. Od leta 2008 se je namreč število delovnih inšpektorjev zmanjšalo s 87 na 77, od tega je skoraj polovica socialnih inšpektorjev. Posledica odločitev druge Janševe vlade in dveh tako imenovanih levih vlad je, da imamo v Sloveniji samo dobrih 40 delovnih inšpektorjev, medtem ko se število poslovnih subjektov vsako leto povečuje. 40 inšpektorjev torej tako nadzira več kot 190 tisoč poslovnih subjektov. Že samo te številke povedo, da je njihovo delo praktično nemogoče in da ni mogoč nadzor, zato ni čudno, da se število izkoriščanja, hkrati pa število nezgod pri delu vsako leto povečuje in zaostruje. Ob tem lahko iz poročila Inšpektorata za leto 2015 razberemo tudi strukturo delodajalcev, pri katerih se zgodi največ nesreč s smrtnim izidom. Ti podatki kažejo, da je varnost najbolj ogrožena prav v majhnih podjetjih, torej tistih, ki se najbolj razraščajo. In prav ta podjetja so v tisti kategoriji podjetij, ki bi jih predlog krščanskih demokratov najbolj zaščitil z omejitvijo odškodninske odgovornosti. Kot rečeno, ponavljam, kolegi iz Nove Slovenije, lani se je zgodilo 24 smrtnih nesreč, od tega so bile samo 4 v podjetjih z več kot 250 zaposlenimi, kar 12 pa v podjetjih z manj kot 10 zaposlenimi, torej v mikro podjetjih. Skratka, varnost pri delu je prvič problem, tega ni moč zanikati. Še ob tem pa poudarjam, da je največji prav v najmanjših podjetjih. Državni zbor se ne bi smel igrati z zdravjem in življenjem zaposlenih, zato pričakujemo, da bodo Obrtno-podjetniška zbornica in njeni parlamentarni zastopniki nehali s takimi provokacijami, od koalicije pa pričakujemo, da bo ta predlog dosledno zavrnila. Zdaj, drugi problem, na katerega sem opozoril že prej, pa je dvojni status, torej prejemanje pokojnine v obliki rente. V Združeni levici zavračamo vse predloge, ne samo tega, ki upamo, da ne bo sprejet, ampak tudi vladne predloge, ki bi solidarni pokojninski sistem spreminjali v rentništvo. Pokojnina je namenjena tistim delovnim ljudem, ki se ne morejo več preživljati od svojega dela. Zakon pa predpostavlja, da ta trenutek nastopi z dopolnjenim 60. letom, če je delavec delal več kot 40 let, v drugih primerih pa pozneje. Če ima delavec možnost in sposobnost delati, se mu ni treba upokojiti, razen če je javni uslužbenec in izgubi službo po ZUJF. Če se delavec upokoji delno, je upravičen do delne pokojnine. Če se upokoji v celoti, lahko opravlja občasno delo, lahko je tudi prokurist svojega podjetja in podobno. Če hoče pa delati kot samozaposlena oseba in to za polni delovni čas, je to sicer hvale vredno, ne more pa biti to stanje, ob katerem si lahko še izplačuje pokojnino. Pokojnina namreč v našem sistemu ni renta za varčevanje v preteklosti, imamo solidarni pokojninski sistem. Zaposleni in samozaposleni nismo varčevalci, ki bi prostovoljno plačevali premije. Pri nas in v drugih sodobnih državah imamo pretočni sistem, v katerem se prispevki porabijo za tekoče pokojnine. Ker tekoči prispevki ne zadostujejo za izplačilo pokojnin, moramo razliko zagotavljati iz proračuna. Temu se reče medgeneracijska solidarnost. Vsaka oblika rentništva je v nasprotju s tem sistemom in ga spodkopava. Kot sem povedal že na začetku, je rentništvo posebej problematično zaradi tega, ker bi, če bi uvedli ureditev, po kateri bi lahko samozaposleni za polni delovni čas obenem prejemali še pokojnino, to pomenilo, da jih poslavlja v neenak položaj z ostalimi samozaposlenimi. Če imamo tako, recimo, samozaposlenega novinarja, ki dela polni delovni čas in ob tem prejema še pokojnino, na drugi strani pa samozaposlenega novinarja, ki ne prejema pokojnine, je ta drugi pač, jasno, v konkurenčni prednosti in lahko dela za nižjo ceno kot njegov kolega, ki ne prejema pokojnine. V tem je problem. Problem je v tem, da bomo s tem nižali cene, ki jih lahko samozaposleni novinarji brez rente podajo, in bomo uvajali neko obliko socialnega dampinga, s tem pa jih postavljali v nemogoč položaj, pa že zdaj njihov položaj ni ravno zavidljiv. Zato, kot rečeno, tega zakona v Združeni levici nikakor ne moremo podpreti. Razloga pa sta, kot sem povedal, prvič to, da ne podpiramo uvajanje tovrstnega socialnega dampinga, drugi pa, ne moremo prevzemati odgovornosti za zmanjševanje odškodninske odgovornosti delodajalcev, ki že zdaj očitno preslabo skrbijo za svoje zaposlene, saj smo imeli samo lani kar 24 smrtnih nesreč pri delu, in dodatno zmanjševati odgovornost delodajalcev bi bilo naravnost nezaslišano.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije - krščanski demokratov, zanjo gospa Iva Dimic.
Spoštovani predsednik, državni sekretar, kolegice in kolegi! Krščanski demokrati se v svojem temeljnem programu zavzemamo za vključitev evropskih standardov v našo delovno zakonodajo v zvezi z zagotavljanjem delovnih razmer, delovnega časa, dopustov, varstva pri delu, pogojev za zaposlitev oziroma za prenehanje zaposlitve. Urejanje delovnih razmer, ki presegajo te standarde, pa mora potekati v socialnem dialogu med delodajalci in delavci oziroma njihovimi združenji ali sindikati. Država mora več sredstev vložiti v promocijo zdravja na delovnem mestu, za ozaveščanje in informiranje delodajalcev in delavcev in rezultat tega bi moral biti manj nesreč in posledično manj stroškov za zdravljenje oziroma plačilo dajatev iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja. V Novi Sloveniji seveda podpiramo novelo Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki smo jo dopolnjeno ponovno vložili v parlamentarno obravnavo, saj obljubljene sistemske rešitev koalicije v tem času še ni bilo. Bistvene rešitve, ki jih novela prinaša, so: ureditev področje regresnih zahtevkov Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, ZPIZ, tako da delodajalec nosi odškodninsko odgovornost le, če krši predpise s področja varnosti in zdravja pri delu namenoma ali iz velike malomarnosti, ko je vzrok za poškodbo na strani delavca oziroma v primerih manjše malomarnosti pa ne. Zakonska omejitev višine zneskov odškodnine, in sicer na največ 20-kratnik najnižje pokojninske osnove, razen v primeru naklepa, in ureditev dvojnega statusa upokojencev. Regresni zahtevek Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje do delodajalcev je urejen v Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ZPIZ-2. Ureditev je podobna kot ureditev regresnih zahtevkov Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije do delodajalcev. O njih smo že razpravljali in takrat predlog Nove Slovenije žal ni bil sprejet. Težava s področja previsokih in nepredvidljivih regresnih zahtevkov ni od včeraj. Obrtniki in majhni podjetniki že leta opozarjajo nanje. Dejstvo je, da je trenutna zakonska ureditev in praksa takšna, da lahko ima konkretni delodajalec vzorno urejene interne akte, pravila in izobraževanje delavcev s področja varnosti in zdravja pri delu, tudi delavci so lahko dobro poučeni o vseh teh pravilih. Pa se lahko zgodi, zaradi neupoštevanje navodil, neuporabe varnostne opreme ali česar drugega delovna nezgoda in v najslabšem primeru lahko malega delodajalca, ki je praviloma tudi ekonomsko šibkejši, doleti tako visok regresni zahtevek Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, da je ogrožen njegov obstoj. Naj posebej opozorimo, da v primeru zaprtja obrti oziroma podjetja ostanejo brez dela in prihodkov vsi, tako delodajalec kot tudi delavci, v primeru samostojnih podjetnikov, ki odgovarjajo z vsem svojim premoženjem, pa so lahko ogrožene cele družine. Drugi bistveni predlog za podporo Nove Slovenije sprejemu zakona pa je dejstvo, da se z omejitvijo regresnih zahtevkov na največ 20-kratnik najnižje pokojninske osnove ureja podlago za to, da bodo komercialne zavarovalnice motivirane oblikovati zavarovalne produkte. Trenutno namreč obrtniki in podjetniki ne morejo zavarovati tveganja za regresne zahtevke pri komercialnih zavarovalnicah. Še glede ureditve dvojnega statusa upokojencev. Krščanski demokrati menimo, da je sedanja rešitev krivična in je povzročila neenakosti pred zakonom. Po našem mnenju mora imeti vsak zavarovanec možnost nadaljevati s svojo dejavnostjo kot samostojni podjetnik ali ustanoviti, ob tem pa prejemati polno starostno pokojnino, do katere je upravičen. Zakaj bi država onemogočala delati nekomu, ki bo to še želel tudi po upokojitvi? Govorimo o polni starostni upokojitvi. Ocenjujemo, da je za pokojninsko blagajno to lahko samo dobro, saj bodo polni prispevki teh zavarovancev dodaten priliv, ki se mu je z vladno novelo država odpovedala. Prav tako ocenjujemo, da je takšen način reševanja dvojnega statusa upokojencem primernejši od tistega, ki ga je pred kratkim uvedla Vlada Republike Slovenije, saj spodbuja zavarovance, ki bi želeli ostati delovno aktivni tudi po izpolnitvi pogojev za starostno in predčasno pokojnino, da to počnejo na legalen način. Poslanci Nove Slovenije bomo s svojimi glasovi predlog novele Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Saša Tabaković.
Spoštovani predsednik, ministrstvo, kolegice, kolegi! Različica novele Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki jo danes obravnavano, naslavlja dve rešitvi, o katerih smo v zadnjih nekaj mesecih v Državnem zboru že razpravljali. Prva rešitev naslavlja dvojni status zavarovancev oziroma samostojnih podjetnikov, s katero se predlaga, da bi vsak zavarovanec imel možnost nadaljevati svojo dejavnost in prejemati polno starostno pokojnino, do katere je upravičen. Druga rešitev pa naslavlja regresne zahtevke Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, ki se nanašajo na odškodninsko odgovornost delodajalca, ko pride do poškodbe pri delu ali poklicne bolezni zaradi neupoštevanja predpisov s področja varnosti in zdravja pri delu. Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje namreč lahko zahteva povrnitev škode od tistega, ki je namenoma ali iz malomarnosti povzročil invalidnost, telesno okvaro, potrebo po tuji pomoči in postrežbi ali smrt zavarovanca. Predlagatelj novele predlaga, da se v tem primeru izključi odgovornost delodajalca, če gre za lažjo malomarnost ter da se višina zneska odškodnine omeji navzgor na 20-kratnik najnižje pokojninske osnove. Omejitev odškodnine navzgor po novem predlogu zakona ne bi bila več mogoča, kadar je delodajalec ravnal namenoma, predlaga pa se tudi omejitev odgovornosti delodajalca do delavca, kadar je škoda nastala namenoma in jo je v tem primeru dolžan poravnati povzročitelj. Predlagane rešitve, ki se nanašajo na dvojni status samostojnih podjetnikov, naj bi po mnenju predlagatelja bile primerljive z ureditvijo v drugih državah članicah Evropske unije, čeprav lahko ugotovimo, da imajo članice Evropske unije to področje različno urejeno. Ponekod je dvojni status na nek način omejen z dobičkom iz opravljanja dejavnosti oziroma dodatnega zaslužka ob sočasnem prejemanju pokojnine, kot na primer v Nemčiji, ali z morebitno novo pogodbo o zaposlitvi, kot na primer na Poljskem, in ni razlik v obravnavi samostojnih podjetnikov ter delavcev v delovnem razmerju, kot na primer v Avstriji. Poudariti pa je treba tudi, da o materiji, ki se nanaša na dvojni status poteka postopek pred Ustavnim sodiščem in zato spreminjanje pokojninske zakonodaje v delu, ki naslavlja dvojni status, v tem trenutku ni primerno. Pri rešitvah, ki se nanašajo na regresne zahtevke moramo ponovno poudariti, da veljavna ureditev pokojninskega in invalidskega zavarovanja vključuje tako odgovornost za povzročeno škodo iz velike malomarnosti kot tudi navadne malomarnosti. Oblika krivde je določena skladno s 135. členom Obligacijskega zakonika. Od povzročitelja škode pa se zahteva, da izkaže, da je pri svojem ravnanju, s katerim je bila povzročena škoda, deloval s posebno skrbnostjo. Izpostaviti je treba tudi, da že po veljavni ureditvi delodajalec za škodo ne odgovarja, ko je odgovornost v celoti na strani delavca, saj je predpogoj za odškodninsko odgovornost delodajalca tudi vzročna zveza med nedopustnim ravnanjem oziroma protipravno opustitvijo in nastankom škode. Na koncu naj ponovno izpostavim, da se izdatki iz pokojninske in invalidske blagajne, ki nimajo kritja v vplačilih, krijejo s sredstvi iz državnega proračuna, ožanje odgovornosti in predlagana omejitev zneska odškodnine navzgor tako pomenita breme za druge zavarovance. Zaradi navedenega predloga zakona v Poslanski skupini Stranke modernega centra ne moremo podpreti. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratke stranke, zanjo gospod Marijan Pojbič.
Pred nami je zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki predlaga dve rešitvi. Prvič. Predlog o ureditvi dvojnega statusa zavarovancev za pokojninsko in invalidsko zavarovanje na način, da ima vsak zavarovanec možnost nadaljevati svojo dejavnost in prejemati polno starostno pokojnino, ko za to izpolni pogoje ali pa med prejemanjem pokojnine ustanovi novo dejavnost, ne da bi se mu že pridobljena pokojnina znižala. In drugič. Predlaga se, da bi bila odškodninska odgovornost delodajalca, ki jo uveljavlja Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovaje, sprejemljiva, če delodajalec krši predpise namenoma ali iz velike malomarnosti, v primerih, ko je pa vzrok za poškodbo na strani delavca ali v primerih manjše malomarnosti, pa ne. Zakon bomo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke v prvem branju podprli iz sledečih razlogov. Strinjamo se, da je pokojnina pravica, ki s jo pridobi ob izpolnjenih pogojih na podlagi vplačanih prispevkov. Iz tega sledi, da ima vsak, ne glede na dejavnost, ki jo opravlja, pravico do pokojnine, ko za to izpolni pogoje. Če prejemnik pokojnine še naprej opravlja dejavnost, to pomeni samo dodatno vplačilo v pokojninsko in invalidsko blagajno ter dodano vrednost za družbeni proizvod. Veliko prejemnikov pokojnin se ne odloči za opravljanje dejavnosti ali pa dejavnost opravljajo na črno ravno zato, ker bi se jim pokojnina nesorazmerno znižala glede na to, koliko dela bi morali opraviti, da bi izpad pokojnine nadomestili. Sedanja ureditev pomeni tudi možnost zlorabe pravice do delne pokojnine, saj je izplačilo delne pokojnine odvisno od opravljenega števila ur in ne dejanskega plačila za opravljanje dejavnosti. Predlagana rešitev si po našem mnenju zasluži nadaljnjo zakonodajno obravnavo, predvsem da se preverijo njeni finančni učinki, ki bi po izkušnjah iz drugih evropskih držav morali biti celo pozitivni. Druga rešitev, ki se jo predlaga s tem zakonom, pa je bila že obravnavana v Državnem zboru in ni naletela na zadostno podporo. Gre za to, da bi se delodajalca razbremenilo regresnega zahtevka s strani Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje v primeru, ko nastane škoda delavcu zaradi manjše malomarnosti delodajalca. Povsem se zavedamo, da so s širitvijo odškodninske odgovornosti prizadeti predvsem manjši obrtniki in manjši zasebni delodajalci, ki jim lahko takšen regresni zahtevek zavoda pomeni tudi zaprtje dejavnosti. Rešitev je za nas delno sprejemljiva, vendar le v primeru, ko se na drugi strani jasno določi, da bo delavec iz naslova invalidskega zavarovanja v vsakem primeru dobil povrnitev tudi za škodo iz naslova manjše malomarnosti delodajalca pri poškodbi v delovnem procesu. V nadaljevanju zakonodajnega postopka bi bilo mogoče razrešiti tudi to dilemo. Zato pozivam ostale poslanske skupine, da podrejo nadaljnji zakonodajni postopek in poskušamo skupaj najti rešitve, ki bodo sprejemljive za vse: delavce in delodajalce ter tiste, ki želijo s svojo dejavnostjo nadaljevati tudi po izpolnitvi pogojev za starostno pokojnino.
Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Besedo ima gospod Jožef Horvat, pripravita naj se mag. Bojana Muršič in mag. Lilijana Kozlovič.
Hvala za besedo, gospod predsednik Državnega zbora. Spoštovani državni sekretar, drage kolegice in kolegi! Nekateri pravijo, da je to napaka, ampak vprašanje je, čigava. Mi pač, Nova Slovenija – krščanski demokrati, želimo ustvariti v tej državi poslovno okolje, kjer bo lahko vsak razvil svoje intelektualne in druge sposobnosti v skladu z nekimi evropskimi vrednotami in evropskimi normami. Zato smo tudi za ta vprašanja, ki jih želimo izboljšati s svojo novelo zakona, poprosili za mednarodno primerjavo naš raziskovalni oddelek Državnega zbora, ki smo mu zelo hvaležni, da je to primerjavo naredil. To je izdelek, pa tudi veliko drugih je že takšnih njihovih izdelkov, ki so vredni nivoja kakšne doktorske disertacije – nočem zdaj pretirano hvaliti, ampak tako to jemljem, ker je to velik pripomoček pri našem delu. Ključno vprašanje je, ali mi želimo res delati to, kar zapišemo v svoje dokumente in jih sprejme Državni zbor z več kot ustavno večino. Na kaj mislim? Mislim na – saj veste, da sem, kako bi rekel, zagovornik tu sprejete Deklaracije o zunanji politiki Republike Slovenije, kjer smo rekli, da Evropska unija oziroma naše članstvo, članstvo Republike Slovenije v Evropski uniji, predstavlja naš osnovni politični in vrednostni okvir. Gospe in gospodje, ja, iz tega izhaja pravzaprav tudi ta novela zakona; kdor to razume, razume, kdor ne razume, mu še bog ne more pomagati. Ena od vrednot je tudi delo. Vlada in Ministrstvo za delo morata upoštevati in se morata zavedati, gospe in gospodje, da danes ne konkurirajo med seboj samo korporacije, ampak med seboj konkurirajo države. Kdo pa vodi države – vlada vodi državo. Mi vsi vemo, kakšna je konkurenčnost Republike Slovenije znotraj evropskega prostora in v globalnem smislu. Ni ravno, gospe in gospodje, pretirane gužve pred našimi vrati s strani tujih investitorjev. Vsaj takih informacij nimam. Slišal sem, da imamo rešitev, da tisti, ki pač izpolni pogoje za pokojnino, gre v pokoj in lahko dela še dve uri. Na prejšnji obravnavi sva s spoštovanim državnim sekretarjem, ki ga izjemno cenim, imela to polemiko. Ampak on ni član vlade, on nima političnega vpliva. Imela sva polemiko in se spraševala, kako pa sedaj zadeve v državi delujejo. Mene zanima, kako zadeve delujejo. Veste, kako to deluje, če imaš lahko obrt še naprej dve ure? To deluje tako, da obrtnik s 1. 1. 2016 zaklene svojo obratovalnico in reče, ne bom se več zafrkaval s temi vašimi fantazijami, ki so tam nekje daleč v Ljubljani deset metrov nad zemljo. Boste rekli, da govorim neresnico. Povabim celotno vlado v Prekmurje, če hočete bolj točno, v občino Kobilje, lepa zelena slovenska oaza, in tam boste ugotovili, da boste žejni in lačni, ker tam od 1. 1. 2016 ni več nobene gostilne. Nisem nek zagovornik gostiln, ampak gostilne imajo zelo različno poslanstvo, če hočete tudi sociološko, da se tam ljudje družijo, predebatirajo, tam je nek informacijski sistem tudi za lokalno raven in tako dalje; skratka nekaj, kar je dobro. To je občina, ki zaradi vas, drage kolegice in kolegi iz koaliciji, danes nima več gostilne. Boste rekli, ja pa kaj. Mene se je pa to dotaknilo, veste. Ampak to si morate pa vi sebi pripisati. Tudi to si morate pripisati sebi, da ko sem ministrico za delo spraševal, kaj se je zgodilo z osipom espejev, in sem spraševal posebej za obdobje januar 2016, imamo naslednje podatke, poroča ministrica: sklep o vpisu januar 2016 2 tisoč 875 espejev., sklep o izbrisu 4 tisoč 268. Ministrica pa se sploh ne sekira zaradi tega. Sam pa se sekiram. Zakaj govorim o evropskih vrednotah in mednarodni primerjavi? Dvomim, da je kdo to prebral, ker je bistveno lažje ugotoviti, kdo je predlagatelj zakona in se je bistveno lažje norčevati iz naporov, ki smo jih vložili in se norčevati tudi iz naporov, ki jih je vložil tudi Raziskovalni sektor – ker to delajo za nas, za ljudi, ne zaradi ne vem koga. Poglejte samo primer Švice. Zelo natančno razdelani: dve zadevi, dvojni status in regresni zahtevki. Švica – zaposlene in samozaposlene osebe v Švici po upokojitvi lahko še naprej delajo oziroma opravljajo dejavnost. Avstrija – dvojni status, lahko delajo naprej. Vsaj sam tako razumem, morda se motim, da je pokojnina pravica nekoga, ki je delal 40 let delovne dobe, plačeval prispevke za pokojninsko blagajno in je star, kolikor pač mora biti, ta je potem prišel do točke, ko se mu vklopi pravica, ki se ji reče pokojnina. Cela Evropa govori o tem, da moramo biti čim dlje časa aktivni, v Sloveniji pa ne. Lahko, ampak samo dve uri. To je taka teorija, da tega enostavno ne morem sprejeti. Naprej. Češka. Nekoč smo prehodili približno podobno pot. Danes so nas prehiteli po levi in desni. Politika se mora zamisliti. Tudi jaz. Prav. Sedaj imamo možnost, da to popravimo. Francija, če vam je všeč gospod François Hollande? Poglejte, kaj piše: Mogoče je neomejeno sočasno prejemanje pokojnine ter opravljanje dela, dejavnosti in tako dalje – ampak polni pogoji morajo biti. Nemčija, naša najpomembnejša politična in strateška partnerica: Tako zaposlene kot samozaposlene osebe lahko delajo in obenem prejemajo pokojnino, ko dopolnijo zakonsko določeno upokojitveno starost, le-ta se v Nemčijo postopoma povečuje s 65 na 67 let in tako dalj – nimam dovolj časa, da bi vam to prebral, ker itak lahko sami preberete. Potem Poljska, Luksemburg – ja, kar nekaj je teh držav, ki bi jim mi na deklarativni ravni želeli biti podobni, ampak ne, ta koalicija levosredinska pravi: Ne. Stop. Bolje je, da ne delaš. Saj tako tudi ljudje pravijo. Ljudje meni pravijo, zakaj bi pa hodil tja za neko mizerno, minimalno plačo delat, če pa lahko tukaj in tam kaj fušam, ker fušarji nimajo davčne blagajne, in dobim socialno pomoč in še kakšni otroški dodatek in si na boljšem, kot je minimalna plača. Ali je to prav, gospe in gospodje, ali je to prav? Sedaj ministrica dr. Anja Kopač Mrak je že kar nekaj let odgovorna za delo, ampak odgovornost pri nas se piše z zelo malo začetnico in v tem je problem. Mi, krščanski demokrati verjamemo in razumemo in smo prepričani, da denar ne raste na drevesu, da je socialno državo treba financirati, in vemo, kje raste denar. Prosim, ne imeti takšen mačehovski, celo sovražni odnos do delodajalcev – oprostite, takšen občutek imam včasih, da so delodajalci tisti grdi, ki nič drugega kot da ožemajo uboge delavce in tako dalje. Ko boste naredili 35 in več obiskov na terenu v štiriletnem obdobju, se srečali z realnim sektorjem, boste videli, kaj vam bodo povedali. Natančna navodila vam bodo dali, katere zakone in kako jih je treba spremeniti, zato da bo tej državi šlo boljše. Res prosim, dajte vložiti ta napor, ta razmislek, da bi vendarle ta zakon spustili v drugo obravnavo, tam oklestili, kar za vas koalicijo, ki ste najbolj odgovorni v tej državi, nikakor ni sprejemljivo, in da vendarle naredimo tukaj en korak naprej. Mi imamo izključno dobre namene. Res pa je, da smo pa mi naredili napako v zahtevi, ko smo jo pošiljali za mednarodno primerjavo, ko smo jo pošiljali Raziskovalnemu sektorju, da nismo navedli tudi Venezuele, da bi videli, kako te zadeve tam delujejo. Malo sem ciničen, ampak poglejte, deklaracija o zunanji politiki, članstvo v Evropski uniji – naš osnovni vrednostni okvir. Dajmo se malo zgledovati po tistih državah, ki so toplo vodo že odkrile in tukaj jih imate navedene. Preprosto ne delujejo kakšne vaše zakonske rešitve. Ali boste vi imeli gostilno dve uri na dan odprto? Ne gre. Poglejte, to je teorija, ki v življenju deluje tako, da se pač obratovalnica zapre in je konec in je potem navadno ta usoda zapečatena za večno ali pa za dolgo let. Hvala lepa.
Besedo ima predstavnik predlagatelja predloga zakona mag. Matej Tonin.
Zadnje dva dni sem z visoko vročino ležal v domači postelji in sem vas tako malo spremljal občasno na tretjem programu televizije Slovenije. Ne boste verjeli, kako drugače se vse skupaj zdi tam, preko trojke kot pa tukaj notri. Ko gledaš tam iz domačega naslanjača, se stvari včasih zdijo tako banalne in tako trapaste in ne moreš verjeti in se sprašuješ, kako da se fantje in dekleta, ki sedijo v isti dvorani, praktično med seboj ne poslušajo. Naj to priliko izkoristim tudi za to, da se zahvalim vsaj poslancu Trčku in gospodu Gantarju za njun razum in njuno podporo tistemu zakonu o petindvajsetkah, ker se je zdelo res nemogoče in nerazumno, da se vsi z rešitvami strinjate, so pa nekateri sanjali o nekih sistemskih zadevah, kako zadeve niso prave in kako bi se jih dalo bolj sistemsko urediti. Zdi se mi, da danes gredo zadeve v podobno smer. Če bi mi sami kot parlamentarci spoštovali to zakonodajno vejo oblasti kot eno izmed ključnih in se vedli bolj samostojno in ne samo gledali, kaj bo Vlada rekla in bili v vsem, govorim o koaliciji, odvisni od Vlade, potem bi morda tudi kakšno stvar naredili drugače. Počasi bo treba povedati ljudem, kakšno so sploh parlamentarni postopki. In prva obravnava, ki jo imamo danes v Državnem zboru, je namenjena temu, da si v načelnem izmenjamo stališča in poglede. Ko spustimo zakon naprej, imamo še obilo možnosti v drugi obravnavi, da ga amandmiramo na način, kot želimo. In glede na to, da ima koalicija večino v tem parlamentu, praktično lahko sprejme kakršnekoli amandmaje. Zaradi tega so res nesmiselne, bolne, neumne izjave, ko se govori, češ, mi bomo to zavrnili, ker je nesistemsko. Poglejte, bom spet povlekel vzporednico z zakonom o petindvajsetkah. V redu, vas motijo nekatere zadeve v zakonu, niso v redu urejene, tiste zadeve boste izključili, ampak pustili boste pa v zakonu tiste, s katerimi se strinjate in sodijo v ta zakon. Okej, če pogledamo danes, zopet nekateri vidite samo tisto, kar želite. Ampak ta zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki je danes pred vami, govori o dveh različnih rešitvah; ena je o dvojnem statusu in druga je o teh tako imenovanih regresnih zahtevkih. Pa če se najprej dotaknem dvojnega statusa. Resnično težko razumem socialiste, zlasti, recimo, kolega Mesca pa kolega Škoberneta, njuno podajanje stališč. Vendarle sem verjel, da je za socialiste 40 let delovne dobe tata-mata, da je to aksiom, mimo katerega oni ne morejo. Kadarkoli jih poslušam pri drugih razpravah, govorijo, 40 let delovne dobe. Pika! Takrat si je človek zaslužil pokojnino in jo mora dobiti. Če iz tega izpeljem današnjo razpravo, očitno ni več tako; ni več tata-mata 40 let delovne dobe. Rešitev, ki jo mi želimo uveljaviti, je, da ne kogarkoli privilegirati, ampak zgolj vzpostaviti neke normalne okvirje, ki ne bi bili značilni samo za Slovenijo, ampak tudi za druge zahodnoevropske države, s katerimi pa mi neposredno tekmujemo. Tisti, ki imate pripombe, kako bo to izkrivilo konkurenčnost in vse peljalo v napačno smer, dajte, samo malo pripeljite zraven ta primerjalni pregled, pa poskušajte odgovoriti, zakaj je to sprejemljivo v državah severno in zahodno od nas, v Sloveniji pa ne. Samo na to zelo preprosto vprašanje mi odgovorite, pa bom rekel: "Dobro, fantje, imate prav, usedem se dol, neham, ste me prepričali." Če pa ne znate na osnovno vprašanje odgovoriti, zakaj bi bilo nekaj, kar drugje funkcionira – in dobro funkcionira – pri nas bogokletno. Mislim, težko se pogovarjamo o takih zadevah! Če izhajamo z izhodišča, da je pokojnina pravica, in ko nekdo izpolni polne, poudarjam, polne pogoje za starostno upokojitev – recimo, 40 let delovne dobe, 65 let starosti –, mu najbrž pokojnina pripada tako ali drugače. In zdaj se vprašajte, kateri državljan, ko bo izpolnil neke pogoje za pokojnino, se bo pa odločil, da bo še naprej delal in dobival samo 20 % pokojnine, ne pa celotne. Zelo zelo malo je takih. Verjemite mi, ko danes govorite z državljani, vsakdo si želi dobiti pokojnino čim prej, takoj, ne jutri – danes! Problem je še to, da zaradi pokojninskega sistema, ki ga imamo, ki je nevzdržen, ko padajo odmerni odstotki in ko imajo ljudje občutek, da z vsakim dnem, ko se bodo pozneje upokojili, bo njihova penzija manjša, vsi čim prej želijo čim hitreje v penzijo. Zato rešitev, da bo nekdo delal še naprej in dobival 20 % pokojnine, ne prepriča veliko ljudi. Ta rešitev, ki jo mi predlagamo, bi bila blagodejna tudi za državni proračun. Prepričan sem, da to govorijo tudi zelo konkretni podatki, glejte, pa vam jih bom še enkrat predstavil. Samo v začetku letošnjega leta je espeje zaprlo skoraj 2 tisoč posameznikov, natančneje tisoč 942. Če to primerjate s preteklim letom, je bilo takih nekaj več kot 4 tisoč, torej samo v prvih dveh mesecih letošnjega leta je bilo zaprtih praktično polovica tistih espejev, ki se jih nekje v enem letu zapre. Kaj vam govori ta podatek? Ja, enostavno, ko so imeli ljudje na izbiro ali 20 % pokojnine ali 100 %, so seveda izbrali polno, 100 % pokojnino, espe dejavnost pa zaprli, prenesli na svoje žene, otroke in delali naprej, pač takšna je praksa, morda nekateri celo na črno. S tem država samo izgublja, s tem država izgublja, ne samo da jim mora dati 100-odstotno pokojnino, od teh ljudi je izgubila tudi vse prispevke, ti ljudje ne plačujejo več nobenih prispevkov. Na takšen način ni prihodka v pokojninsko in zdravstveno blagajno. Ne razumem, zakaj je to tako težko razumeti, da če v državi obstajajo posamezniki, ki želijo delati še naprej, da jim to omogočimo. Obstajata pa dva razloga, zakaj posamezniki želijo delati še naprej; eden je, ker so morda v čisto eksistenčni stiski, ker imajo morda tako nizko pokojnino, da le z dodatnim delom lahko normalno preživijo, in druga, boljša varianta je, da imajo tako dobro in vpeljano dejavnost, da želijo to zadevo voditi naprej, ampak je nerazumljivo s strani države, da z vidika poslovnega okolja to stvar onemogoča. In še ena zadeva, ki jo velja opozoriti, je ta, da je celo ministrstvo pri pripravi tako imenovane Bele knjige o pokojninah posebej izpostavilo, podčrtalo, da, celo predlagajo ureditev tega dvojnega statusa na podoben način, kot ga predlagamo mi. Mi želimo tukaj Vladi kvečjemu pomagati, da te stvari hitrejše realizira ne pa kakorkoli nagaja. Če zdaj ta prvi del rešitev, ki ga v zakonu predlagamo, zadovoljivo pojasnim, potem rečem tako, da tisti, ki se s to rešitvijo strinjate, pa s to drugo ne, jo boste potem v drugi obravnavi z amandmajem enostavno vrgli ven in bo samo ta rešitev, dvoji status, ostala notri, če vas druga tako moti. Katere pa ta prva rešitev moti, je pa na razpolago še druga, so pa tako imenovani regresni zahtevki. Že pri razpravi, ki smo jo imeli v preteklosti, je poslanka Murglova, mislim da, takrat pošteno odgovorila in povedala, da ta naš predlog ne znižuje standardov varnosti; in to bi lahko poslanca Škoberne in Mesec lahko vedela in ne manipulirala s tovrstnimi zadevami. Standardi varnosti se ne poslabšujejo, mi s tem zakonom nikamor ne posegamo, da bi zmanjševali kakršnekoli predpise, ki zadevajo varnost pri delu, v ničemer se ti standardi ne zmanjšujejo. Se pa dela ta sistem nekoliko bolj življenjski. Pa bom zdaj povedal v konkretnem primeru, ker pri zadnji obravnavi je bila debata, ali si mi te primere izmišljujemo ali realno obstajajo. Poglejte konkreten primer, o katerem se lahko pogovarjamo, in potem lahko poveste, ali se vam zdi to življenjsko ali ne. Pred seboj imam tožbo, ki jo je Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije vložilo na Okrajno sodišče v Cerknici. Lahko vam pa preberem, na primer, za kaj gre, da si boste približno predstavljali, kaj nameravamo postoriti. V tej tožbi med drugim piše, recimo, "kot že rečeno, je do nezgode prišlo zato, ker delavec, kljub temu da je delo opravljal na višini, ni bil ustrezno zavarovan". Opustitev dolžnega varovanja delovnega mesta na višini, kot ga določa uredba, je torej v vzročni zvezi s padcem delavca. Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje izpodbija tudi to, ali so imeli delavci pravilno varnostno pripravo. Delodajalec pritrjuje in zagovarja, da so imeli delavci na razpolago vse varnostne priprave. Dejstvo je, da delavec varnostnih naprav, na primer, varnostnega pasu ni uporabljal, bi pa ta lahko zadržal njegov padec. To, da ga ni uporabljal in da tudi ni bilo drugih varnostnih naprav na razpolago, so v kazenskem postopku potrdili vsi zaslišani. Da bi varnostne naprave uporabljal, pa je bilo dolžno zagotoviti podjetje. Tukaj je uporabljen zelo tak suhoparni pravniški jezik, ampak po domače povedano, nek delavec, ki je delal na višini, se je hudo ponesrečil, ker je padel s tega delovnega odra, se je pri tem ponesrečil, se delno upokojil in tudi mu je sodišče oziroma ZPIZ dal 398 evrov te poklicne rehabilitacijske pokojnine in to rento, 398 evrov na mesec, naložil delodajalcu, ker ni zagotovil, da bi bil ta delavec pripet na tem visokem odru. Zdaj imamo na eni strani izjavo delodajalca, ki trdi, da je o vseh teh stvareh obvestil pa varnostno pripravil delavca, kako mora te zadeve uporabljati, na drugi strani pa imata delavca, ki tega ni uporabljal. Zgodi se nesreča in sodišče odloči, da je seveda delodajalec dolžan pač postoriti vse, da je delavec pripet na taki varnostni višini. Kaj mi predlagamo? Mi ne predlagamo, tako kot nekateri v SD ali pa v Združeni levici govorijo, da zdaj pa so vsi te ljudje oproščeni vsega in podobne neumnosti, ampak govorimo zgolj o tem, če gre – in to smo zelo jasno zapisali –, če gre za naklep, potem je absolutno delodajalec dolžan plačati vso škodo, vse stroške zdravljenja in vse, kar spada zraven. Če pa gre za splet nekih srečnih okoliščin, ki se lahko zgodijo v številnih življenjskih primerih, v takih primerih so pa te odškodnine omejene na dvajsetkratnik minimalne pokojninske osnove, kar sem rekel, je tam nekje čez palec, 15 tisoč evrov. Kljub temu da se postavlja omejitev, bodo delodajalci v vsakem primeru kaznovani. Kaznovani. Če smo še nekoliko bolj natančni, je, mislim da, celo skupščina Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje sama sprejela neke omejitve, ki so postavljene, mislim pa, – ne me za besedo držati –, da na petdesetkratnik te minimalne pokojninske osnove. Torej, nikakor ne govorimo o tem, da bi delodajalce popolnoma razbremenili vseh odgovornosti, da bi jim odpisali kazni, ampak govorimo zgolj o tem, da bi te kazni postavili v neke razumne okvirje.
Hvala lepa. Dober dan. Za besedo je prosil predstavnik Vlade gospod Peter Pogačar, državni sekretar na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Izvolite besedo.
Hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Sicer sem se želel kasneje oglasiti pa pokomentirati vse navedbe iz današnje razprave, kar bom tudi storil, vendar glede na razpravo spoštovanega poslanca mag. Tonina, pa se tukaj vendarle moram odzvati, kajti gre za navajanje napačnih podatkov. Še enkrat. Glede zaprtja espeja je uvodoma treba poudariti: Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki ste ga decembra 2012 sprejeli v Državnem zboru, je ukinil izjemo, ki so jo bili samostojni podjetniki pod določenimi pogoji deležni od leta 2000, in sicer se ji je reklo izvzem iz zavarovanja. Se pravi, samostojni podjetnik, ki je dopolnil 63 let, ki je imel najmanj eno osebo zaposleno in ki je imel pred upokojitvijo najmanj šest mesecev prej odprto dejavnost. To je bila izjema. Novi zakon jo je ukinil in določil prehodno obdobje, do katerega morajo, pravniško suhoparno se reče, uskladiti status, do katerega so se morali ti posamezniki, ki so bili kot izjema, odločiti, ali bodo ohranili dejavnost ali se bodo upokojili. Samo to se je zgodilo 31. 12. 2015 po dvakratnem podaljšanju roka. So bili predlogi, tudi na Ekonomsko-socialnem svetu ni bilo soglasja. Pa poglejmo številke. Spoštovani poslanec mag. Tonin je govoril o tem, koliko jih je zaprlo espe. Podatki Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje so: 31. 12. 2015 tisoč 447 samostojnih podjetnikov je bilo izjema. Od teh se je 659 odločilo in ohranilo dejavnost, 753 jih je zaprlo dejavnost in se upokojilo v celoti, 35 pa jih je svojo dejavnost preneslo na drugo osebo. To je vendarle treba poudariti. Omenili ste Belo knjigo o pokojninah. Me veseli, da jo citirate, da ta predlog je podan v Beli knjigi, je o njem tudi treba razpravljati, ampak – kaj je bistvo tega predloga? Za razpravo določa predlog možnosti dvojnega statusa za vse zavarovance enako, ne samo za eno interesno skupino. Drugo, določa možnost dvojnega statusa po izpolnitvi polnih pogojev za upokojitev. Ne 60 – 40, kot izhaja iz vašega predloga. In tudi ko se sklicujete na mednarodne primerjave, je treba pogledati primerjavo celotnega sistema, kakšen ta sistem je. Pri nas sistem temelji na medgeneracijski solidarnosti. Če pa gre za sistem, ki temelji na drugem stebru, na principu rente, potem pa je to drugo vprašanje. Morda samo še glede omejitve, ki jo je sprejel Svet Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Tukaj gre za omejitev za fizične osebe, posameznike, ne za delodajalce. Svet zavoda ima za to pooblastilo v zakonu. Omejitev je postavil na 50-kratnik od osnove okoli 37 tisoč evrov. Nikakor pa ni razpravljal in predlagal omejitev za delodajalce. Toliko v kratko pojasnilo. Na ostale navedbe pa bom odgovoril še kasneje. Hvala.
Hvala tudi vam. Predstavnik predlagatelja mag. Matej Tonin, izvolite, beseda je vaša.
Državni sekretar, hvala lepa za vaš odziv. Te zadeve, ki sem jih citiral, so na podlagi odgovora vaše ministrice, ki jih je podala na naše poslansko vprašanje. Torej, ona je napisala, da je bilo januarja 2016 izbrisanih 880 espejev, februarja 2016 tisoč 62 espejev, to je skupaj tisoč 942 – za primerjavo v prvih dveh mesecih leta 2016, v celotnem letu 2015 pa 4 tisoč 268. To so pač konkretni podatki, ki se jih nismo izmislili mi, ampak smo jih zgolj pridobili na podlagi poslanskega vprašanja s strani vaše ministrice. Če se strinjate, državni sekretar, verjetno je vsaj v tem delu to tematiko na nek način treba na primeren način urediti. Če prav vem, ste bili vi eden izmed avtorjev Bele knjige o pokojninah. Tam o tovrstnih rešitvah pišete. Če vi ocenjujete, da je sedaj ta naša rešitev v določenih delih nedodelana, imate relativno enostavno nalogo. Enostavno v drugi obravnavi preko amandmajev vašo koalicijo prepričate, da vloži določene popravke na te naše predloge. Ko govorite o tem, da delamo samo za eno skupino in da v celotnem delu izločujemo samo eno skupino, to ne drži. Mi to planirano ali pa ta predlog je napisan praktično za vse. Zato pa je bila tudi ustavna presoja vložena, ker so se znašli v neenakem položaju tisti, ki so, recimo, espejevci, in tisti, ki so, recimo, zaposleni v javnem sektorju. Ker ti ob določenih pogojih tudi ko izpolnijo starost, veva kakšni so določeni pogoji, lahko svoje delo nadaljujejo naprej, espejevci so pa bili potisnjeni pred izbiro: to ali ono, in v tej smeri je šla tudi ustavna presoja. Zato, vsaj kot si mi predstavljamo, bi moral ta dvojni status biti v prihodnosti urejen za vse enako v smislu, da tudi nek javni uslužbenec, ko dopolni pogoje, starostne pogoje, da se upokoji in če želi še naprej delati, enostavno mu ne bi mogli več podaljšati delovnega razmerja v javnem sektorju, ampak bi se moral upokojiti, dobiti 100-odstotno penzijo, odpreti espe, plačevati polne prispevke in potem ga lahko spet ta javna ustanova najame naprej, da dela stvari, ki jih želi, da jih naredi za njih. Samo na takšen način lahko vse državljane izenačimo, v vseh nasprotnih primerih so pa eni lahko ves čas v boljšem položaju.
Hvala lepa. Besedo dajem ponovno državnemu sekretarju Petru Pogačarju. Izvolite besedo.
Hvala za to razpravo. Spoštovani poslanec, samo eno pojasnilo. To, kar vi predlagate, da bi v javnem sektorju javni uslužbenec se moral upokojiti, odpreti espe, potem pa ga naj ta organ državne uprave, javni zavod najame, je tipična kršitev delovnopravne zakonodaje. Če so podani elementi delovnega razmerja, se mora delo opravljati na podlagi pogodbe o zaposlitvi, ne pa na podlagi lažnega espejevstva, na kar vi v vaši razpravi napeljujete. Hvala.
Ponovno predstavnik predlagatelja. Mag. Matej Tonin, izvolite.
Samo potem bomo imeli vedno dvojne statuse, dvojne statuse v smislu, da nekaj bo veljalo za javni sektor, ker bodo imeli vedno boljše izhodišče kot pa tisti, ki so samozaposleni oziroma espe. Tudi lahko priznam, da te stvari niso zrasle na mojem zelniku; te stvari so zrasle na zelniku, če hočete, Obrtne zbornice Slovenije, ki so stvari premleli, predebatirali in nekako prišli do ugotovitve, da ko nekdo izpolni pogoje za upokojitev za starostno penzijo, če želiš vse te ljudi, ki tudi po tej časovnici želijo delati naprej, izenačiti, potem druge možnosti in druge variante tukaj enostavno nimaš, če želiš, da bodo vplačevali polne prispevke in da bodo imeli enake možnosti. Če vi imate kakšno boljšo, jo z veseljem sprejmem in poslušam, tako da s predlogom na dan.
Gospod državni sekretar, beseda je vaša. Izvolite.
Res zanimiva razprava, ampak tukaj vam vendarle moram povedati, tukaj ste izpostavil primerjavo, da so javni uslužbenci v privilegiranem položaju. Nasprotno! Javni uslužbenci so tisti, ki jim po ZUJF, ko izpolnijo polne pogoje za upokojitev, preneha veljati pogodba o zaposlitvi. Po ZUJF! Vse ostale zaposlene, espeje in vse ostale zaposlene, pa nihče ne sili v pokoj, nihče jim ne prepove opravljati dejavnosti, nihče jim v gospodarstvu ne odpoveduje pogodbe o zaposlitvi ob izpolnitvi pogojev. Nasprotno, Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju jih stimulira, da nadaljujejo z delom vse pod enakimi pogoji. Kaj mu daje? Za vsako leto ekstra dopolnjene, če želite, delovne dobe 41, 42 dobi bistveno višjo odmero pokojnine; če ostane zaposlen, lahko tudi espe po novem zakonu z zadnjo spremembo prejema, tako kot vsi ostali, še 20 % pokojnine poleg svoje plače. Vsi pod enakimi pogoji, samo javnim uslužbencem po ZUJF, ko izpolnijo polne pogoje za upokojitev, jim pogodba o zaposlitvi preneha veljati. Samo v pojasnilo. Hvala.
Hvala tudi vam. Plodno razpravo bo nadaljevala mag. Bojana Muršič. Pripravi naj se mag. Lilijana Kozlovič in za njo gospa Ljudmila Novak. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovani državni sekretar, spoštovane kolegice in kolegi! Res je burna razprava, zelo zanimivo je poslušati državnega sekretarja in predlagatelja. Moram moram pohvaliti napore predlagatelja, da poskuša slediti predlogu Obrtno-podjetniške zbornice, da ponovno vlaga ta zakon, že drugič po dobrih dveh mesecih, s to dopolnitvijo ureditve dvojnega statusa. Naj se najprej osredotočim na dvojni status. Vsi skupaj si želimo, da bi bilo čim več zaposlenih, temu vsi pritrjujemo, tako mladi kot starejši. Mladi si želijo čim prej vstopiti na trg dela, starejši pa čim dlje časa ostati delovno aktivni, seveda zgolj tisti, ki se čutijo še delovno sposobne, ker vedo, da so pokojnine dokaj nizko odmerjene in, kot je rekel državni sekretar, s podaljšanjem delovne dobe se tudi pokojninska osnova dviguje. Do tu vse lepo in prav. Torej, upokojitev ni obvezna, razen v javnem sektorju, kjer to po ZUJF velja in sama pogodba o zaposlitvi preneha. Se pravi, vsak samostojni podjetnik se samostojno odloča, ali bo nadaljeval s svojo dejavnostjo, ali bo svojo dejavnost prenesel na katerega izmed zaposlenih, ali pa bo, na žalost, zaprl svojo dejavnost. V našem pravnem sistemu sedaj velja, da prejemanje pokojnine in status zavarovanca nista združljiva. To pomeni, da upokojenec ne more prejemati pokojnine in biti še dodatno zaposlen. Težava lahko nastane tudi po tem predlogu predlagatelja v primeru, da se nekdo odloči, da bo v delovnem razmerju in prejemal pokojnino. Tu gre za starejše osebe, po 65. letu starosti se velikokrat zgodi, da pride do večjih zdravstvenih težav in – kaj se zgodi. Po predlogu predlagatelja bi takšen zavarovanec prejemal pokojnino, lahko bi se zgodilo, da bi bil nezmožen za delo, prejemal nadomestilo za čas nezmožnosti za delo – se pravi, bil bi v neenakem položaju kot ostali zaposleni, kar je zame nesprejemljivo. Lahko bi se teoretično zgodilo tudi to, da bi bil do konca svojega življenja v bolniškem staležu, se pravi, prejemal bi nadomestilo za bolniški stalež in pokojnino. Ali je to prav? Zame ne. Takšna sprememba, ki jo predlaga predlagatelj, bi pomenila poseg v obvezno zdravstveno zavarovanje, mislim pa, da bi rušila tudi sistem politike aktivnega zaposlovanja. V našem pravnem sistemu velja tudi to, da je pokojnina pravica iz naslova minulega dela in je namenjena zagotavljanju materialne in socialne varnosti. Vaš predhodnik, poslanski kolega gospod Horvat, je omenil, da se nekateri samostojni podjetniki odločajo za zaprtje espejev. Ja, seveda, tudi to je res, ampak poznam kar nekaj primerov, kjer so se samostojni podjetniki, ko so se upokojili, odločili, da svojo dejavnost prenesejo na enega izmed zaposlenih. Seveda so sklenili določeno pogodbo, s tem ohranili zaposlene v tem podjetju oziroma pri samostojnem podjetniku in delovna aktivnost vseh zaposlenih se je s tem nadaljevala. Vlada oziroma mi v Državnem zboru smo sprejeli tudi kompromisni predlog, ki velja od 1. januarja 2016, s katerim se zasleduje cilj tega dvojnega statusa za vse zavarovance, ki izpolnjujejo pogoje za upokojitev ter želijo nadaljevati z delom in hkrati prejemati pokojnino. Torej, samostojni podjetnik, če se upokoji ter prejema polno pokojnino, lahko nadaljuje z dejavnostjo, če dopolni 63 let starosti in 40 let pokojninske dobe brez dokupa in je opravljal dejavnost najmanj 12 mesecev pred upokojitvijo. V času upokojitve, ko nadaljuje z dejavnostjo, zaposluje najmanj eno osebo za nedoločen čas s polnim delovnim časom, če ima ves čas dvojnega statusa poravnane vse prispevke in davke za svoje zaposlene kakor tudi zase. Potem imamo tukaj tudi ostale kategorije možnost pridobitve 20-odstotne predčasne ali starostne pokojnine za vse, ki izpolnjujejo pogoje za pridobitev starostne ali predčasne pokojnine. To možnost imajo vsi, ki izpolnjujejo pogoje po starih predpisih. Še naprej pa imajo zavarovanci možnost, da se delno upokojijo ali delno reaktivirajo, ponovno za dve uri dela dnevno. Vsi ti zavarovanci, ki izpolnjujejo takšne pogoje za upokojitev, imajo torej možnost prejemanja 75 % pokojnine pod pogojem, da se za dve uri reaktivirajo in vključijo v zavarovanje. Potem še imamo tukaj upokojence iz 406. člena ZPIZ-2. Vsi, ki so uveljavljali iz zavarovanje po ZPIZ-1 in se jim je že dvakrat podaljšal ta rok za uskladitev dvojnega statusa, bodo še naprej lahko opravljali dejavnosti in prejemali pokojnino. Po novem pa bodo morali plačevati višji pavšalni prispevek kot do sedaj, in sicer v višini polovice polnega prispevka po prostovoljnem invalidskem zavarovanju od najnižje pokojninske osnove. Torej, kompromisni predlogi so. Na drugi strani predlagatelj navaja tudi odškodninsko odgovornost. Tudi tukaj sledi predlogu, kot sem že omenila, Obrtne-podjetniške zbornice in enostransko mimo dogovorov urediti področje odškodninskih zahtevkov na način, da se omeji odškodninska odgovornost delodajalcev. Kot vemo, delodajalec je dolžan zagotoviti varnost in zdravje vseh delavcev v zvezi z delom, izvajati mora vse ukrepe in nekateri delodajalci temu zelo sledijo. Tudi v Državnem zboru smo temu bili priča. Nedavno tega so se zgodile kar nekaj nezgod na delu in delodajalec, Državni zbor, je poskrbel, da so se vse stopnice v Državnem zboru, vsi tisti vozlički, ki so nastajali na tepihih odstranili. Ženske imamo sedaj boljše pogoje oziroma imamo manj težav pri hoji po stopnicah, kajti zgodilo se je nekaj nevšečnosti v zadnjem času. Torej, delodajalec skrbi za to, da imamo dobre pogoje za delo. Treba je tudi zagotavljati s strani delodajalca, da delodajalec zagotavlja osnovne pogoje za delo, to se pravi, zagotavljati mora zaščitna sredstva in pri tem se kaj kmalu tudi ustavimo. Nekateri delodajalci temu zelo dobro sledijo, nekateri pa kar nekaj časa svoje delavce pustijo v nevzdržnih razmerah, ne zagotovijo nove zaščitne opreme, kajti zaščitna oprema, kot so čevlji, rokavice, delovni plašči, čelada – čelada ima nek daljši čas, trajna malce bolj dolga, ampak čevlji in rokavice se pa uničijo in so nujno potrebni za delo, vendar delodajalec ni poskrbel za to. Tu se mi zdi ta odškodninska odgovornost, ki bi se potem delila tudi na delavce, neprimerna. Vsekakor mislim, da predlagana rešitev v zvezi z odškodninskimi zahtevki nehote zbuja občutek, da gre za edini cilj ekonomske zaščite delodajalcev. Vsekakor je potrebno vedeti, da v razmerju delavec in delodajalec je vedno delavec najšibkejša stranka v tem postopku. Verjamem pa, da se delavci tega zavedajo, upoštevajo vse varnostne ukrepe na delu in da je teh nezgod tudi čim manj. Vsekakor pa temu predlogu zakona, ki ga podaja predlagatelj, nasprotujemo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Lilijana Kozlovič, za njo pa gospa Jelka Godec.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Pri vprašanju, ki ga imamo danes pred seboj, predvsem pri dvojnem statusu, se sprašujem, zakaj se danes pogovarjamo o espejih. Torej samo o espejih. V resnici nimam prav nič proti. Sami navajate, da imamo že eno privilegirano skupino, da so to profesorji. S tem bi v bistvu ustvarili še eno novo privilegirano skupino, čeprav smo že odločali in na nek način smo ji dali ugodnost, da se lahko upokojijo in opravljajo naprej delo dve do sedem ur in s tem tudi ustrezno plačajo prispevke. Želela sem se navezati prav na javne uslužbence, pa ste ta dialog z državnim sekretarjem opravili. Namreč, javni uslužbenec, ki je v naši družbi tako osovražen in tudi vi ga ta tak način prikazujete, ni privilegiran, ne samo z vidika da njemu preneha delovno razmerje, ko izpolni pogoje za upokojitev. Tu je še en drug moment. Javni uslužbenec, ko prejme plačo, je njegov dohodek jasno razviden. Od celotnega dohodka plača vse prispevke, ki jih mora plačati. Torej, ne more zatajiti niti enega centa, za razliko morda včasih v realnem sektorju. Tako nekako, ko vas poslušam, se mi zdi bolj pravično – in vsekakor je to sedaj na Ustavnem sodišču in bo o tem odločalo – veliko bolj pravično bi bilo, če bi rekli, da tisti, ki prejema pokojnino, nižjo od zajamčene plače, mu dovolimo, da opravlja delo, pa naj ga opravlja do višine povprečne plače. Tukaj pa ustvarjamo neenakosti. Seveda je lažje priti do pokojnine, da ti država da celotno pokojnino in potem še opravljaš celotno dejavnost. Torej, opravljaš od dve do sedem ur, prijaviš za dve uri, vse ostalo pa gre, kamor gre. Zdi se mi nekako, ko gledam ta vaš koncept predlogov, ki jih imate, zagovarjate, da se ukinejo davčne blagajne, kasneje se bomo pogovarjali o vavčarjih. Tukaj ravno tako, se pravi, dobiti pokojnino, potem pa prijavim, kolikor prijavim. Nekako me to spominja na to, kako mi državljani razumemo državo. Če vprašamo naše državljane, ali ste za javno šolstvo, ali ste za javno zdravstvo, bomo vsi rekli: da. Če pa bomo naše državljane vprašali, ste za to, da plačate davke, bo odgovor: ne. Tukaj pa nas bo država uničila, če bomo plačali davke. To je tisto primerjalno, zakaj je v sosednji državi to mogoče, v naši pa ni. Zaradi tega, ker tam državo tako razumejo, da imajo od nje na eni strani pravico in tudi po drugi strani do nje tudi dolžnost. Vsekakor je pravičnejša ta rešitev, ki je trenutno veljavna, da tisti, ki nadaljuje z delom, prejema 20 % njegove predvidene pokojnine. Kar pa se tiče regresnega zahtevka, ki ga ima Zavod do delodajalca – skoraj ne morem verjeti, da ste ga ponovno vložili v parlament. Nazadnje smo vam vse poslanske skupine povedale, da tega ne sprejemamo in ne podpiramo, kajti ne drži teza, da to ne bo šlo na račun varnosti in zdravja pri delu. S tem ko rečemo, da iz razloga, se pravi tudi malomarnosti, delodajalec ni odgovoren, podpirate ravno to, kar je rekel vaš kolega prej, da je v naši državi odgovornost napisana z malo črko. To je pravica delavca, da ima varstvo in zdravje pri delu, delodajalec pa bo malomarnost, ne vem, ne bo opravil servisa nekega stroja, pač bo rekel, da je pozabil in nekdo bo iz tega naslova postal invalid. Kako lahko te zadeve sploh primerjamo? Ali se zavedamo, kaj pomeni, če nekdo postane invalid, če ima družina tako osebo doma, če mora skrbeti za njega? Kako lahko te zadeve sploh primerjamo? Strinjam pa se, da je morda Zakon o varstvu in zdravju pri delu tako napisan, da je treba preveriti, če ni v njem veliko logističnih oziroma nekih interesov. Preveriti, ali je kot tak učinkovit, glede na to, da vidimo, koliko je poškodb pri delu in koliko smrti je pri samem delu. Če pa pogledamo, o čem se pogovarjamo, ker pravite, da v bistvu se bodo uničila mala in srednja podjetja. Na dan 1. 3. 2016 smo imeli štiri zahtevke za regres za mala in srednja podjetja in 9 tožb; torej to je tisto, pravzaprav število, od katerih zahteva država povračilo zaradi njihove odgovornosti – z veliko črko pisano. Verjamem pa, da boste jutri ali pa naslednji dan prišli s predlogom zakona, s katerim boste ščitili invalide. Zame bo to licemerstvo. Hvala.
Hvala tudi vam. Besedo ima gospa Ljudmila Novak. Za vami pa Saša Tabaković in gospa Iva Dimic.
Hvala za besedo. Sem že mislila, da ste me izključili zaradi včerajšnjega incidenta. Hvala za besedo. Najprej bom ugovarjala gospe Lilijani Kozlovič, ko ste rekli, da nam država da pokojnino. Mi vplačujemo v pokojninski sklad in iz tega sklada potem država izplačuje pokojnino, res pa je, da mora država letno dodati, mislim da, tisoč 500 milijonov ali nekaj podobnega – to bo gospod državni sekretar imel natančnejše podatke –, ker je enostavno premalo vplačanih prispevkov, ker je premalo ljudi zaposlenih. Jaz se ne spoznam na vse te podrobnosti in mislim, da se malo ljudi v tej državi spozna na vse te podrobnosti v zvezi z upokojevanjem, ker smo ta sistem grozno zakomplicirali in za ene velja tako, za druge velja drugače, enkrat tako, drugič drugače. Verjamem, da te podrobnosti gospod državni sekretar pozna najbolje. Nekaj mi je pa kristalno jasno, če je nekdo delal polno delovno dobo, potem mislim, da je upravičen do pokojnine, vem pa – in to prosim vas, gospod državni sekretar, da poveste podatek, koliko odstotkov ljudi, ki gre v penzijo, torej se upokoji, pa ima 100-odstotno izpolnjene vse pogoje. Mislim, da zelo malo. In mi govorimo o tej skupini ljudi, ki želijo naprej delati in ki so bili samostojni podjetniki; torej tisti, ki so si sami ustvarili zase delovno mesto in ki morda ustvarjajo še delovna mesta še za nekaj ljudi. Prej smo pa rekli, da mora za to država dodajati svoja sredstva v pokojninsko blagajno, ker je premalo ljudi zaposlenih, ki vplačuje prispevke. Vemo, da imamo v Sloveniji premalo delavnih mest, zato mladi odhajajo v tujino, ker ni delavnih mest. Mi pa sedaj hočemo povedati, da teh delovnih mest ne potrebujemo, ker želimo v prvi vrsti onemogočiti tistega, ki si je zaslužil pokojnino in ki želi delati še naprej. Lahko dela, ampak naj pozabi pokojnino. Zakaj pa bi jo moral pozabiti, če jo je zaslužil, če je vplačeval za to pokojnino svoj denar? To pa meni ni logično. Še manj mi je logično to, zakaj se bojimo ljudi, ki nekaj znajo, ki ustvarjajo delovna mesta, ki bistveno pripomorejo k temu, da ta država funkcionira. To mi ni jasno. Bom povedala dva primera, ki sta zame zelo sveža, in podobne primere srečujem v Sloveniji, ko obiskujemo podjetja, družinska podjetja, kako pomembno je, da se to znanje iz generacije v generacijo prenaša. In zdaj, ko sem bila na obisku Slovencev v Argentini, sem obiskala dva slovenska podjetnika, ki sta začela iz nič; eden je star 90 let, trije bratje so 88, 84 in te starosti, imajo že naslednike, ki pa že vzgajajo spet naslednike. Kako pomembno je, da se to znanje prenaša, da se mreža prenaša, da se odgovornost do podjetja prenaša; in ne boste verjeli, v največjem podjetju za tetrapak v Argentini gospod Zupan, star 90 let, vsak dan pride na delovno mesto, pa verjamem, da ni potrebno, da bi lahko počival, ampak zato, ker spremlja svoje podjetje. Zato si ne znam predstavljati, zakaj nekdo, ki ima toliko znanja, izkušenj, pa morda nima naslednika, da bi mu predal, če hoče imeti pokojnino, se mora temu odpovedati, zapreti ali pa dve uri delati, kar je pa velik nesmisel. Ko bomo mi ta odnos do ljudi, ki so sposobni, ki znajo delati, ki so nekaj ustvarili, spremenili in bomo videli, da so ti ljudje nujno potrebni, pomembni – hvala bogu, in upam, da bo takih čim več –, potem bomo imeli v Sloveniji tudi boljše razmerje glede zaposlovanja. Ko pa take ljudi razglašamo za skorajda državne sovražnike, izkoriščevalce, tiste, ki črpajo državne pokojnine in ne vem kaj še vse, to je pa sramota. Potem marsikdo reče, zakaj se bom pa matral, potem bom pa šel v penzijo, pa se samo še s svojimi konjički ukvarjal. Tako bi pa lahko svoje znanje prenašal naprej, imel delovna mesta še za druge ljudi. Meni gre najbolj za to, da lahko ljudje delajo. Srečujem take ljudi, ki pravijo, naš šef bo šel v penzijo, mi bomo pa na cesti. Pa ne gre z veseljem. Z davčnimi blagajnami smo še marsikomu pomagali do tega, da bo šel raje v penzijo. Glejte, takšne neumnosti se mi gremo. Ob 25-letnici samostojne Slovenije, ki smo jo, hvala bogu, dosegli, svoje sanje uresničili, imam jaz naslednje sanje, ki bi se jim rada približala z našo državo – da bo v Sloveniji delo cenjeno, da bodo cenjeni tisti ljudje, ki delajo, da bo pošteno delo pošteno plačano in da bomo ljudje vsi skupaj znali prevzeti odgovornost za to državo, vsak na svojem področju. V Beli knjigi ste zapisali, da je ta dvojni status upokojencev treba urediti – mi vam dajemo možnost, da to uredite. Želim si, da bi se v Sloveniji res ta odnos do gospodarstva, ne samo do zaposlenih, ki so pomembni, ampak zaposleni morajo najprej biti nekje zaposleni, torej potrebujemo tiste, pa tujcev ne maramo, domače zatremo – ja, ali bo res ustvarjala država delovna mesta, ampak to ni naloga države. Mi, institucija, kot je parlament, moramo ustvarjati pogoje, seveda, vlada pripravlja zakone, mi ji pomagamo reševati probleme, ki so v Sloveniji, tudi na ta način, da poslušamo ljudi, kaj je narobe v naši družbi, in najdemo rešitve. Žal pa vedno slišimo, da to ni sistemsko, kot smo že včeraj večkrat slišali, to bomo mi bolje uredili, to je tako, tega se ne da in tako naprej. Ta jara kača se vleče v nedogled. Jaz pa vendar sanjam, da bomo tudi ta cilj v Sloveniji nekoč dosegli, in upam, da bo Nova Slovenija pri tem odigrala pomembno vlogo.
Hvala lepa. Gospod Saša Tabaković, beseda je vaša, za vami gospa Iva Dimic in gospa Marinka Levičar.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Danes ponovno obravnavamo pobudo s strani opozicije, ki smo jo v tem sklicu že obravnavali in smo jo tudi že utemeljeno zavrnili. Predlagatelj je v svojem stališču utemeljeval, da so pilili, pilili, pilili predlog zakona in da imamo danes na mizi nekaj popolnoma drugega, kot smo imeli pred nekaj časa. S tem se enostavno ne morem strinjati, če je predlagatelj kaj pilil, je lahko pilil samo besedno igro, zato ker je vsebina oziroma kontekst predloga ostal popolnoma enak oziroma isti. Tako verjetno kar velja slovenski rek, da volk dlako menja, narave pa nikoli. Na žalost gospoda Horvata ni v dvorani, vendar moram replicirati na njegovo žgečkljivo izjavo, ko je rekel, kako zelo ga je prizadelo, ko se je v nekem lokalnem okolju zaprla neka gostilna, ki naj bi bila po njegovem nek ključen informacijski center, ki povezuje skupnost. Moram reči, da bi mene veliko bolj skrbelo, če bi zaprli kakšen kulturni dom ali pa kakšno šolo, ker mislim, da sta to ti dve instituciji, ki sta nek skupni center, ki nekako informacijsko povezuje skupnost, in da moramo nekako preiti čase, ki veljajo, da smo se lahko za šankom vse zmenili. Enostavno ne morem pristati na to, da neka gostilniška debata velja, sploh pa ne v politiki. Kot sem že v stališču razložil, gre za predlog, ki naj bi zaščitil delodajalce na način, da kadar se v nekem določenem podjetju zgodi neka nesreča, da kadar ta nesreča ima neke katastrofalne posledice za delavce, da takrat naj bi bil delodajalec pri tem odškodninsko nekako omejen pri tej odgovornosti, češ da naj bi šlo za take odškodnine, ki bi delodajalce pahnile v neko zapiranje podjetja ali pa v nek stečaj in podobno. Že na zadnji razpravi, ko smo obravnavali to temo, sem že zelo jasno poudaril, da v Poslanski skupini SMC globoko verjamemo v visoko kulturo podjetništva, ki za svoj temelj enostavno jemlje delavske pravice, delovno-pravno zakonodajo in da spoštuje ustvarjanje takšnega podjetniškega okolja, ki bo lahko tako s strani delavcev kot tudi s strani delodajalcev razvijal ves potencial, ki ga seveda neko podjetje s svojim kolektivom predstavlja. Verjamemo, da sta v tem procesu obeh strani enakopravni, tako delavci kot delodajalci. Rečeno zelo preprosto: zadovoljen delavec, zadovoljen seveda tudi delodajalec. Odškodninska odgovornost, o kateri govori predlagatelj, ki jo sicer problematizira. Zgodilo se je namreč to, da smo v preteklosti to besedno zvezo veliko malomarnost pač spremenili v malomarnost. To pa zato, ker je popolnoma vseeno, kako interpretiramo oziroma vrednotimo to malomarnost že zaradi 135. člena Obligacijskega zakonika, kjer mora obdolženi izkazati, da je pri nekem nesrečnem dogodku ravnal po pravilih, aktih in da je s posebno skrbnostjo zagotavljal varen delovni proces. Tako ponavljam, ni bistvena interpretacija malomarnosti, temveč vprašanje, kaj je delodajalec naredil, da do nesreče ne bi prišlo. Namreč, ker če bi začeli interpretirati oziroma vrednotiti ali kakorkoli ocenjevati to malomarnost, potem bi tudi porušili hierarhijo standardov s področja varnosti in zdravja pri delu, ki so seveda med seboj enakopravna oziroma enako pomembna. Tukaj bi poudaril, da ne gre za neke pretirane, kompleksne, obvezujoče predpise, ampak za neke minimalne standarde varnost in zdravja pri delu, ki se enostavno morajo spoštovati, sploh oziroma še posebej pa glede na neko dejstvo, ki nas čaka v prihodnosti, to je vprašanje podaljševanja delovne dobe, ki jo seveda v Poslanski skupini SMC razumemo kot nujo, če že. Verjamem pa, da nekdo drug v tem sklicu državnega zbora kot neko morda odkrito ali pa celo, ne vem, skrito, odkrito željo. Tako razumem, da v Poslanski skupini Nove Slovenije dajejo prednost kapitalu, ampak morajo enostavno razumeti, da pa v Poslanski skupini SMC smo do tega razmerja nekako bolj sorazmerni. Konec koncev smo sredinska liberalna stranka. Kar se tiče dvojnega statusa oziroma dela upokojencev. Že danes obstajata dve rešitvi, ki smo ju tudi že obravnavali na seji delovnega telesa, ko smo obravnavali to temo. Ena rešitev je, da delo posameznik lahko nadaljuje in seveda prejema 20 % pokojnine, ali pa, da omejeno dela od dveh do sedem ur in potem sorazmerno potem prejema tudi delež pokojnine. Tako ni res, da smo v razumevanju dvojnega statusa v Republiki Sloveniji ekskluzivni, ali kot je bilo že rečeno s strani predlagatelja, da imamo pač neko neumno ureditev. Namreč, med državami članicami je ta ureditev različno urejena. Ponekod je omejena z dobičkom iz opravljanja dejavnosti ali pa je ta status omejen z novo pogodbo o zaposlitvi. Tako dejstvo je tudi, da predlagatelj niti ni podal, kakšna bo imela ta pobuda, njegova pobuda, kakšne posledice bo imela za javne finance, pa tudi konec koncev, je vprašanje zdaj odprto pred Ustavnim sodiščem. Mislim, da smo mi v svojih razpravah svoje stališče povedali. Zdaj je seveda ta odločitev prepuščena Ustavnemu sodišču, ki bo odsodilo oziroma prisodilo, kdo je v tem primeru imel prav. Kar se tiče našega stališča, smo že pojasnili, da to stališče izhaja iz razumevanja, da ta pokojninski račun, o katerem govori predlagatelj, ni zgolj varčevalni račun, ampak da razumemo pokojnino kot nek koncept solidarnosti in da razumemo pokojnino kot neko socialno pravico, če želite, da kadar nek posameznik ni več sposoben opravljati delo, da seveda lahko to pravico izkorišča. Mislim, pa, da bi bilo še posebej najbolj prav, če bi se v resnici do tega vprašanja veliko bolj konkretno opredelili na Ekonomsko-socialnem svetu, pa se niso, kar seveda pomeni, da gre v tem smislu tudi za vprašanje nekega vrednostnega sistema, ki je zagotovo zapleteno in ne tako preprosto ali neumno, kot je že omenil predlagatelj. Toliko zaenkrat. Hvala lepa.
Gospod Horvat, replika. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Rad bi repliciral spoštovanemu kolegu Saši Tabakoviću [[...]]
Gospod Horvat, se opravičujem, časa vam je zmanjkalo, me opozarjajo. Ne morete govoriti več. Se opravičujem.
Hvala za opozorilo. Ne bom zlorabljal [[...]]
Predstavnik predlagatelja mag. Matej Tonin, beseda je vaša.
Glede na to, da je splošna razprava, če vas mogoče moti naslov predlagatelja ali pa če vas motijo kakšne konkretne določbe zakona, ki jih imate možnost še izboljšati v drugi obravnavi, pa dajmo se pogovarjati o načelnih izhodiščih tega zakona. Najprej, če rečemo glede samega dvojnega statusa, ki ga lahko uveljavljajo državljani, bi to utemeljil na treh točkah. Prvič, ali se strinjamo s tem, da je pokojnina pravica in da nekdo, ko izpolni vse pogoje za starostno pokojnino, tako delovna doba kot starost, da je upravičen do pokojnine. Prva točka. Naša ocena je, da ko nekdo izpolni te pogoje, je upravičen do pokojnine. Druga zadeva. Ko nekdo izpolni pogoje za upokojitev, se seveda upokoji in na takšen način izprazni mesto za mlajše kadre za nove nadobudne posameznike. Tudi to je lahko simpatično načelo, s katerim se mi strinjamo. Tretja točka, vsi tisti državljani, ki pa kljub vsemu da imajo vse pogoje za upokojitev, da dobivajo pokojnino, želijo še naprej delati, potem je prav, da plačujejo polne prispevke, ne zmanjšane, ampak polne prispevke zaradi tega, da niso v kakršnemkoli privilegiranem položaju oziroma da niso nelojalna konkurenca obstoječim zaposlenim. Če vi sprejemate te tri elemente urejanja dvojnega statusa, potem bi mi morali na nek način priti skupaj v drugi obravnavi. Če pa s tem tremi točkami imate probleme, potem pa to jasno izpričajte, povejte, ne iščete nekih nesmiselnih razlogov, ampak povejte, da zato ker ste opozicija, vas ne podpiramo. Drugače pa jasno povejte, izmed teh treh točk, ki sem jih naštel, nas moti to in mi nismo za to, da ko nekdo izpolni vse pogoje za pokojnino, da jo tudi lahko dobi, če želi še naprej delati. Samo o takih zadevah se lahko jasno pogovarjamo. Druga zadeva, glede teh regresnih zahtevkov. Spet v treh točkah. Mi smo za to, da morajo delodajalci zagotoviti vse pogoje za varno delo. Ta država ima tudi standarde in predpise, ki urejajo, kakšni naj bi bili ti pogoji za varno delo. Te pogoje je treba izpolniti, ker v nasprotnem primeru te ta država kaznuje in s tem nimam problema. Druga zadeva. Kaznujmo vse tiste, ki zaradi naklepa ne zagotovijo primernih pogojev – tudi nimamo problema. In tretja točka, smo pa za to, da pa omejimo kaznovanje na neko primerno raven, da ne potopimo delujočega podjetja. Ta primerna raven se nam zdi 15 tisoč evrov čez palec – vi lahko rečete, da je to absolutno premila in premajhna kazen. O teh stvareh se lahko čisto elementarno pogovarjamo, ker vse ostalo pa plavamo spet v neki opozicijski, koalicijski retoriki. Včasih izjemno težko razumem koalicijo, ko ji opozicija želi pomagati z nekim zakonom in bi imela res koalicija tako enostavno nalogo ta predlog posvojiti, v drugi obravnavi predelati po svoji obliki in svojih željah, si za to pripeti zasluge in kreditne točke, opozicija iz tega ne bi mogla niti političnega dobička kovati, tako pa koalicija nemalokrat vztraja na svojih okopih in s tem samo še spodbuja nek dodaten konflikt v parlamentu. Tukaj ne vidim nobenega pretiranega uspeha in spodbujam koalicijo, da začne govoriti o teh elementarnih zadevah, kje v izhodišču vas motijo naši konkretni predlogi.
Besedo ima gospa Marinka Levičar, za njo dr. Jasna Murgel in gospod Žan Mahnič.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice, kolegi, spoštovana predstavnika ministrstva! Meni se zdi nesmisel, da bi ponavljala vse, kar sem že rekla o regresnih zahtevkih oziroma o predlogu zakona, ki ga predlaga Poslanska skupina Nove Slovenije. V tem ponovljenem postopku niso povedali nič bistveno novega, razen to, kar se meni zdi še manj sprejemljivo kot v prvi obravnavi tega njihovega predloga zakona, to, da naj bi večjo odgovornost za povzročene nesreče prenesli direktno na delavca, vsaj če ta – po njihovih besedah – to nesrečo povzroči zaradi svoje malomarnosti. To pa se mi zdi še bolj nesprejemljivo, kajti jasno nam je vsem, da za varnost pri delu morajo tako pri espejih kot tudi v vseh drugih organiziranih oblika dela skrbeti delodajalci; delodajalec je odgovoren za to in mora poskrbeti, da ima delavec zaščitna sredstva. O tem smo tudi že veliko razpravljali, takrat ko ste prvič vložili te spremembe v zakonodajno proceduro. Zato res ne razumem, zakaj ponavljate, saj vendar vam je lahko vsaj približno jasno, da bomo vsi vztrajali pri svojih prvotnih stališčih, ki smo jih že izrazili ob tem. Tako tudi glede dvojnega statusa, tudi to samo ponavljate, takrat smo tudi, ni še tega dolgo, decembra lansko leto smo tudi jasno povedali, da si želimo, da bi bil ta dvojni status enako urejen za vse zaposlene oziroma za vse upokojence, da lahko nadaljujejo s svojim delom pod enakimi pogoji vsi. Ne vem, zakaj bi zopet samo izpostavljali tiste, ki imajo svoje espeje ali ki so lastniki podobnih oblik organiziranega dela. Zato tudi jasno tega predloga ne morem podpreti in se mi zdi popolnoma sprejemljiva rešitev takšna, kot je v sedanji ureditvi. Vi na primer ste v svoji razpravi poudarili, da bi imela pokojninska blagajna več od tega, če bi ti, ki so zaposleni pri espejih oziroma imajo svoje espeje, še naprej plačevali prispevke, ne da bi koristili pokojnine oziroma da bi tudi koristili pokojnino. Če pogledamo samo to: prispevki so bistveno nižji, kot je pokojnina in ne moremo reči, da bi pokojninska blagajna enako višino prispevkov dobila, da ne bi bila oškodovana. Vsi pa vemo, v kakšnem stanju je pokojninska blagajna. Veliko ste razpravljali tudi o pokojninskem sistemu. Mislim, da je danes to malo preuranjeno oziroma da ni potrebe, kajti o tem bi lahko res veliko, na široko razpravljati prav vsi, tudi jaz v svoji razpravi, pa se ne mislim zdaj na to osredotočati, ker imamo še veliko drugih točk dnevnega reda. Prav bi bilo, da bi enkrat posebno razpravo namenili samo pokojninskemu sistemu, tudi tej pripravi na spremembo pokojninskega sistema, saj veste, da so nas tudi opozorili iz Evropske komisije, da je prepozno, da bomo pokojninsko reformo začeli šele po letu 2020 oziroma naj bi začela šele po letu 2023 veljati. Torej imamo še precej časa, da se o tem poglobljeno pogovorimo in prediskutiramo. Rada bi nekoliko komentirala izjavo, ki jo je dal kolega Tabaković. Zadovoljen delavec, zadovoljen delodajalec – tako je namreč rekel. To bi bilo v načelu zelo v redu, žal pa ugotavljamo, da je današnje stanje ravno obratno – nezadovoljen delavec, zadovoljen delodajalec. Žal je tako. Ne vem, kaj bi morali storiti na tem področju, da bi bilo bolje, nekaj pa gotovo, da bi šli v to smer, kot je predlagal oziroma kot je rekel kolega Tabaković. Predlogov Nove Slovenije nikakor ne bom mogla podpreti, kajti vztrajam na svojem prvotnem stališču, ki sem ga povedala že v prejšnjih razpravah. Hvala.
Besedo ima predstavnik predlagatelja mag. Matej Tonin.
Še enkrat hvala poslancem Desusa za včerajšnjo podporo zakonu, zaradi vas je šel ta zakon skozi, tako da hvala lepa. Da ne bo kdo rekel, da Desus samo kritiziram. Poslanka Levičar, poglejte, zakaj bi imela državna blagajna več, če bi bila sprejeta naša rešitev – zaradi tega, ker današnja ureditev je taka, da espejevcem ponudijo, plačujte prispevke naprej, mi vam bomo pa dali 20 % pokojnine. Seveda se nihče za to ne odloči, vsi zaprejo espeje, nehajo plačevati prispevke in dobijo polno, 100-odstotno pokojnino. Se pravi, danes imate rešitev, 100-odstotna pokojnina pa nič prispevkov, če pa bi bil sprejet naš zakon, bi pa bila 100-odstotna pokojnina plus polni prispevki. In bi država dobila, česar danes ne dobi. Glede regresnih zahtevkov. Glejte, strinjava se, da morajo delodajalci zagotoviti varne pogoje. Se strinjava. Strinjava se, da je treba delodajalce, ki naklepno ne zagotovijo ustreznih delovnih pogojev, brez milosti kaznovati – absolutno! Temeljno vprašanje pa je, ali ste vi za to, da je 15 tisoč evrov dovolj velika kazen za nekoga, ki morda ni do vsake pikice natančno poskrbel za delovno okolje. Naša ocena je, da je 15 tisoč evrov dovolj velika kazen. Vi zatrjujete, da je 15 tisoč evrov premila kazen.
Besedo ima dr. Jasna Murgel, za njo pa Žan Mahnič in gospod Uroš Prikl.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem tudi v mojem imenu! Ko sem videla ta predlog spoštovanih predlagateljev, mi je padla na pamet ena izjava – in vsi smo ugotavljali, da smo o tem že razpravljali –, če se spomnite neke nadaljevanke: "Listen very carefully, I shall say this only once." Ne strinjamo se s predlogom predlagateljev. Prvič, kar zadeva dvojni status upokojencev, je na Ustavnem sodišču, o tem bo Ustavno sodišče svoje reklo. Kar pa zadeva standarde varnosti pri delu, so ti urejeni v Zakonu o varnosti in zdravju pri delu, s katerim je – o tem smo že govorili, o tem sem tudi sama govorila – prenesena v naš pravni red direktiva Evropske unije, ki govori o tem področju. In, ja, dragi kolega Horvat, mi moramo spoštovati pravni red Evropske unije in torej tudi to direktivo, ki smo jo s tem zakonom prenesli v svoj pravni red, pa tudi Deklaracijo o zunanji politiki je v skladu s tem in to smo tudi naredili s tem zakonom. V skladu s to direktivo, povedala sem že, se delodajalčevo odgovornost za zagotovitev varnega in zdravega delovnega okolja lahko izključi le, če gre za nenavaden ali nepredvidljiv dogodek; skratka tisti, ki ga delodajalec ne bi mogel predvidevati, ga pričakovati ali se mu izogniti, skratka, neka višja sila. Zato menim, da je ureditev, ki jo imamo zdaj v svojem notranjem pravnem redu, urejena, vključno s tem, kar je urejeno v 190. in predvsem 191. členu ZPIZ, ki se nanaša na odgovornost delodajalca. Kar zadeva Obligacijski zakonik, določa standard, ki se ga mora držati delodajalec, in to je skrbnost dobrega strokovnjaka in to je tudi odraz tega načela tudi v sedanjem veljavnem ZPIZ. Skratka, tega ne smemo znižati in izključiti. Vesela sem, kolega Tonin, ko se sklicujete na mene, da sem nekaj rekla in potem je moje pravno mnenje enkrat za vas relevantno in pomembno, ampak jaz sem sicer rekla, da se z vašim predlogom ne znižuje standardov o varnosti pri delu, ampak rekla sem pa tudi, da se znižuje standard odgovornosti, rezultat pa je isti. Potem bi bil za delavca rezultat isti. Kaj se s tem zakonom v bistvu določa? Regresna odgovornost delodajalca – za katere primere? Tukaj sem tudi opozorila, da za najhujše primere; takrat ko gre za invalidnost delavca, če je to posledica poškodbe pri delu, ali če gre za takega delavca, ki zaradi poškodbe potrebuje potem tujo pomoč, torej ne more samostojno več funkcionirati, ali pa celo za smrt delavca. Samo v tem primeru ima ZPIZ potem pravico do regresnega zahtevka od delodajalca. Kar zadeva ta dodatek, ki ste ga zdaj dodali naklep, ni potreben sploh, ker je v Obligacijskem zakoniku tako ali tako vedno možnost regresa, če je pač nekdo naklepno povzročil škodo. Res pogovarjamo o tem, da tukaj ta zakon ureja najhujše oblike škode, do katerih lahko pride, ki se lahko zgodijo nekemu delavcu, in ne morem si predstavljati, da bi zdaj za te primere zniževali potem odgovornost delodajalca. Skratka, kako bi lahko potem opravičili to pred temi ljudmi, ki bi pa to škodo lahko eventualno utrpeli. Nimam argumenta, da to opravičimo, ker potem na koga se pa [[…]]Znižamo to odgovornost in rečemo delavcem, da pač tudi za tiste najhujše poškodbe in eventualno za smrt bomo malo znižali to odgovornost delodajalca in bo vse boljše in bo gospodarstvo zaradi tega cvetelo. S tem se ne moremo strinjati in zato pač tega predloga ne moremo podpreti. Kot pravim, ne moremo zniževati standardov odgovornosti delodajalca. Kvečjemu lahko, kot je kolegica povedala, razmislimo o ureditvi morda standardov za varnost pri delu, če je tu treba urediti, ampak to je pač drugo področje in ni predmet tega zakona. Zato predloga tega zakona ne bom podprla. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Uroš Prikl, za njim gospod Jan Škoberne in kot zadnji gospod Marijan Pojbič. Izvolite.
Hvala lepa. Dosti časa mi ni ostalo, tako da me to dejstvo sili v to, da bom zelo kratek. Ker se je kolega Tonin tako lepo zahvalil in povedal, da je na račun Desusa bil Zakon o varstvu v cestnem prometu sprejet. Seveda, mi smo s tem dokazali, da glede na to, kdo je predlagatelj, se pač ne odločamo, kaj bomo podprli, ampak nas vodi enostavno vsebina in ocenili smo, da je treba tak zakon sprejeti, tukaj pa seveda ne bomo tega zakona podprli iz mnogih razlogov. To, da smo o tem že govorili, kot Santa Barbara se mi zdi, da se včasih pojavlja ta zadeva – bom tudi jaz malo tako slikovit kot kolegica Murglova – in se nam ne zdi prav. Regresni zahtevki. Delavec – šibkejša stran napram delodajalcu. Seveda ga je treba zaščiti z vsemi sredstvi, z vsemi štirimi! In ne prelagati tukaj odgovornosti na fizične osebe oziroma nesorazmerne obremenitve napram delodajalcu. Uvodoma sem že bolj na dolgo in široko razložil, kaj si o tem v Poslanski skupini Desus mislimo, in ne želim tukaj ponavljati. Razen seveda to, da tukaj ne gre za vsako malenkost, ki se lahko zgodi pri delu, ampak gre za tiste krucialne, se pravi nesreče pri delu, ko pride do trajnih posledic, do trajnih okvar, do smrti in tako dalje, do doživljenjske pomoči pri življenjskih funkcijah posameznika. Mislim, da je tukaj delodajalec odgovoren in delodajalci morajo in pravi, odgovorni delodajalci že zdaj naredijo vse, kar je treba, pa še več, da do tega ne pride, kar je fino. Vedno pa ni tako, včasih moraš pri zakonodaji pri preventivnih ukrepih, težko mi to gre z jezika, tudi poleg korenčka še malo palčke pokazati, pa ne takoj udariti. Tako smo tukaj neomajni in ne mislimo več ponavljati in verjamem, da ne boste naslednji mesec ali čez dva meseca zopet prišli s to idejo, da je treba zadevo modificirati, ker o tem smo že govorili. Druga zadeva. Dvojni statusi. Madonca, tu se pa res včasih počutim kot papiga, Matej, najbrž tudi ti, ko to zadevo zagovarjaš. Tukaj vidimo Desus napram NSi, pa če hočeš, Uroš napram Matej čisto diametralno nasprotno sliko. Seveda pa to v končni fazi nič ni narobe. Izhajamo, prvič, iz pokojninske reforme 2012 in potem še sprememba, modifikacija ZPIZ-2, ZPIZ-2B. Rekli smo, da želimo tukaj enakost in enakopravno obravnavanje vseh zavarovancev, vseh upokojencev. Tukaj ne vidim nobenega razloga, da bi ena parcialna skupina ljudi imela neko dodatno boniteto, da bi lahko to počela in izkoriščala tako imenovani dvojni status nasproti tem, ki tega ne morejo. Mislim, da se nam zdi – ne, se nam ne zdi, prepričani smo, da je ta rešitev, takšna kot je, in nikogar ne silimo, nikogar ne omejujemo, nikogar ne selimo v penzion, če želi, zmore in je sposoben delati, hkrati pa ne bi radi, da so v inferiornem položaju tisti, ki ne zmorejo iz zdravstvenih ali takšnih ali drugačnih težav, da se počutijo zapostavljeni. Pa še res nekaj sekund, ker mi več ni ostalo, o pokojninski reformi. Bilo je – ne vem, kdo je to povedal, da je v Beli knjigi predvideno, da se bo dvojni status rešil. Mislim, da je dvojni status rešen, v Beli knjigi marsikaj piše; v Beli knjigi je tudi nekaj idej, nekaj izhodišč, ki so za Desus absolutno nesprejemljive in bomo to skozi razpravo poudarili. Ne nazadnje se nam tudi obdobje let za obračun same pokojnine ne zdi sprejemljivo, ampak v naslednjih treh, štirih letih bo zadosti časa, da o tem bolj podrobno spregovorimo. Mi vaših rešitev ne bomo podprli. Hvala.
Gospod Jan Škoberne, beseda je vaša. Za vami pa gospod Marijan Pojbič.
Najlepša hvala, spoštovani gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Drugič v dveh mesecih obravnavamo isto tematiko z dopolnitvijo, pravzaprav je to nenavadno glede na dejstvo, da niti nismo v mlinu, da nihče od nas ni izgubil spomina, da je odločitev jasna in da vendarle ob vseh stvareh, ki jih ta teden še imamo na meniju, če se smem tako izraziti, verjetno res ni potrebe, da ponovno govorimo o nečem, kar smo že v mesecu marcu spoznali za nesmiselno in nepotrebno. Pa vendar, da ne bo pomote in ker magnetogramov očitno ne beremo, pa potem ponavljamo iste stvari. Zdi se mi pomembno, da razčistimo eno reč, namreč malomarnost, nezagotovitev opreme, namerna opustitev ali pa še kaj, to niso nesrečne okoliščine. Če se nesreča na delovnem mestu zgodi zaradi nesrečnih okoliščin, pa je delodajalec poskrbel za vse, za kar je bilo treba poskrbeti, seveda do regresnega zahtevka ne more priti. Ker pač ni razloga za to, ker so vsi standardi bili spoštovani! In malomarnost, neopravljanje svojega vestnega dela, ne poskrbeti za zdravje in varnost zaposlenih, to ni nesrečna okoliščina, to je dejstvo, na podlagi katerega se ugotavlja, da je treba vložiti tožbo oziroma regresni zahtevek. Drugi mit današnje razprave, pa tudi tiste pred njo, pa je to, da s tem rešujemo ne vem kak blazen problem. Če prav razumem, je 9 tovrstnih zahtevkov ta trenutek vloženih proti mikro podjetjem in espejem in 25 proti vsem ostalim. K sreči lahko iz tega zaključimo tudi to, da v Sloveniji so dobri delodajalci, ki skrbijo za varnost in zdravje svojih zaposlenih, in lepo bi bilo, da tako tudi ostane. Seveda se zgodi, kot je kolega Tonin v svojem konkretnem primeru iz sodbe tudi ugotovil, da ni bilo ustrezne zaščitne opreme, da ni bilo ustreznih zaščitnih orodij, ampak se ne sme zgoditi in odgovornost tega državnega zbora je, da so stori vse, da se to ne bo dogajalo. Kako pa to lahko resna podjetja preprečijo? Obstaja ena zabavna reč, ki se ji reče izobraževanje, upravljanje z viri, tudi človeškimi, kadrovski menedžment, če hočete. Delodajalci so seveda dolžni tudi ustrezno usposobiti svoje zaposlene, ko prehajajo na nevarna dela, to je njim lastnim v interesu, zato da delo lahko opravijo bolje. To, da nekdo, ki dela na višini in opravlja nevarno delo, ne uporablja zaščitne opreme, ni bil ustrezno podučen in poučen o nevarnostih, ki jih to prinaša – če pustimo ob strani dejstvo, da ga vodja del tako ali drugače ne bi smel brez zaščitne opreme spustiti na gradbišče – je vendar stvar in interes delodajalca. In ne; to izobraževanje in družbena odgovornost ni strošek, ni breme, je ključna prednost najboljših podjetij in podjetnikov. Zato mi nikakor ne gre v glavo, da imamo na mizi ponovno predlog, ki v svojem bistvu počne samo dvoje: ovira poštene delodajalce in dobre in vestne zaposlovalce in posredno bistveno lahko vpliva na znižanje standarda varnosti pri delu. Tega, verjamem, si tudi kolega Tonin ne želi – mimogrede, upam da ste bolje, da vročina ni bila prehuda. Dovolil si bom zaključiti, čeprav morda ni najbolj prikladno, ampak ker me resnično nervira ponavljanje istih tematik, o katerih smo že odločali, z biblijsko prispodobo, morda vam bo tokrat bližje in lažje. Iz delokroga lahko izpeljemo vsaj tri za to razpravo relevantne stvari: ne spodobi se lagati o pravih namerah in učinkih predlaganega zakona, ne spodobi se ubijati konkurenčnosti in položaja dobrih in zdravih zaposlovalcev in vsekakor se ne spodobi ljudem ukrasti doseženih standardov varnosti pri delu in pravic, ki jih imajo. Če ta refleksija kakorkoli pomaga k razmisleku, sam sem pa seveda kot vedno pripravljen, če bi se bolje počutili, ponoviti cel krog razprave še enkrat, poudariti vse, kar smo povedali, in v izogib temu, da bi ne govorili, da zavračamo vse, kar predlagate, zakon podpreti v tej obravnavi, zato da lahko vse člene tega predloga črtamo na odboru. Ampak, ker proces sam sebi ni namen, ampak je cilj rezultat, se mi zdi smiselno, da zakon, ki je enkrat že bil zavrnjen in ki več kot očitno ne prinaša nič dobrega ne za ljudi ne za dobre in poštene delodajalce, zavrnemo tudi tokrat. Socialni demokrati ga bomo. Hvala lepa.
Predstavnik predlagatelja, izvolite, beseda je vaša.
Ponavljanje je mati modrosti in če je ta razprava komu pomagala, da večkrat pogleda v biblijo, je tudi narejen korak naprej, ki se ga ne sramujem. Iz današnje razprave lahko konkretno potegnemo naslednje zadeve. Jasno je, da naš predlog zakona ne znižuje standardov varnosti, to je ugotovila tudi koalicijska poslanka. Drugič, da naš zakon kaznuje v polni meri vse delodajalce, ki naklepno ne zagotovijo ustreznega varnostnega okolja. In tretjič, da se seveda zaradi takšne ali drugačne malomarnosti pojavljajo tudi nesreče in da je za tovrstno malomarnost treba delodajalca kaznovati, naš predlog je, da se postavi limit na 15 tisoč evrov. Delodajalci bodo kaznovani, ampak bo postavljen limit na 15 tisoč evrov. Koalicija pravi, da je to mnogo preveč, da bo zaradi tega praktično padlo pol Slovenije. Ampak, vprašam vas pa naslednje, dajte si odgovoriti še na vprašanje [[…]]Ja, imate prav, nekomu, ki dela na višini, bi najverjetneje moral delovodja reči, da ne bo šel na oder, če ne bo pripet z vrvjo. Ampak življenjske okoliščine so pač takšne, da nekdo je šel gor, je padel in zgodila se je nesreča. Naš predlog je, da takega delodajalca kaznujemo s 15 tisoč evri. Koalicijski predlog je, da je to odločno premalo. Mi samo pri tej zgodbi izpostavljamo tudi še en vidik, to pa je, da če pretiravamo s kaznijo, potem zraven potopimo tudi podjetja. Vprašajte se, če zaradi takšnega spleta nesrečnih okoliščin oziroma kot vi pravite malomarnosti pri zagotavljanju varnosti pri delu se zgodi taka nesreča, ker lahko in bom povedal en konkreten primer, ki so ga nam poslali iz obrtne zbornice, izhaja pa iz volilnega okraja poslanca Škoberneta, kjer od podjetnika hoče zavod 70 tisoč evrov. 70 tisoč evrov! Ta regresni zahtevek bo seveda potopil to podjetje in zraven odnesel še pet delovnih mest. Država si naj pač dolgoročno izračuna, kakšna škoda bo to za državo in za vse te zaposlene. Na ta vidik ste praktično popolnoma pozabili. Še na eno stvari bi želel opozoriti. Številni obrtniki in podjetniki pravijo, da vajeništvo v polni meri ne bo nikoli zaživelo, dokler ne bodo ti limiti uveljavljeni, ker je za podjetje preveliko tveganje vzeti te majhne in neizkušene mlade delavce, ker se nesrečo lahko zelo hitro dogodi. Dokler teh limitov ne bo, ni neke resne možnosti, da bo vajeništvi zaživelo.
Replika, gospod Jan Škoberne. Izvolite.
Hvala, spoštovani gospod podpredsednik. Ali gospod Tonin to, kar govorimo na koalicijski strani, namenoma razume in predstavlja drugače, težko sodim, ampak dejstva, ki jih navaja, so vsaj pri tej razpravi bistveno drugačne od njegovih zaključkov. In ne, ne da se zaključiti tega, kar ste zaključili na podlagi razprave, ki je bila. Mene pravzaprav žalosti, da vam je 15 tisoč evrov lahko povsem zadostna sankcija, če je pač nekdo dovolil, da se gre na neko visoko konstrukcijo brez zaščitne opreme in je pač nekdo padel dol, lahko se je končalo s smrtnim izidom. Življenje je vredno 15 tisoč evrov. Resno?! Mislim, to je neverjetna interpretacija, ampak tudi take obstajajo. Po drugi strani zaradi tega, ker nek delovodja ni izpolnil svojih predpisanih nalog, dolžnosti in odgovornosti, bomo sedaj vsi drugi davkoplačevalci plačevali razliko do škode, ki je nastala. Kaj je tukaj vaša in moja odgovornost? Če nekdo ni poskrbel za nekaj, kar je dolžan, in s tem, ko te odpustke dajemo, sporočamo točno to. Ni problema, saj v resnici ne rabite zaščitne opreme, jo boste pozabili ali pa je ni treba vzdrževati, se pač zgodi, to so nesrečne okoliščine, saj bodo vsi ostali pokrili škodo, ki pri tem nastane. Predsedujoči, jaz sem poslušal, če bo mogoče zagotoviti, da se to enako počne s spoštljivo mero. Ja, mi moramo zagotavljati tudi to, kot je prej kolega Prikl povedal, da zakon da jasno vedeti, da se malomarnosti, ki lahko ogrozi človeško življenje, ne sme dopustiti, da to niso nesreče okoliščine, ampak da gre za opustitev dolžnega ravnanja na nek način. Da to, da je nekdo oslepel, ker nekdo ni zagotovil zaščitnih očal – o tem sva nazadnje razpravljala –, to ni nesrečna okoliščina. To, da modela vajeništva ni mogoče v polni meri izpopolniti ali pa izvesti v Sloveniji, morda, jasno, ampak to se v ničemer ne veže na sistem notranjega izobraževanja, ki ga lahko ima tudi mikro podjetje. Dopuščati ali pa dovoliti, da so izobraževanja o varnosti pri delu nekaj, kar se opravi samo zato, da se potem podpiše dokument, da je bilo izvedeno in da si seznanjen z ukrepi varnosti pri delu, nihče pa se ne poglobi v to, da bi s tem preprečili tako gospodarsko kot zdravstveno škodo, to ne gre. Socialni demokrati tega ne moremo in ne bomo podprli.
Hvala lepa. Še kot zadnji razpravljavec v tem delu. Gospod Marijan Pojbič, beseda je vaša.
Hvala lepa za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Potem ko sem poslušal to levičarsko zgodbo, moram reči, da sem resnično zelo razočaran nad temi ljudmi in bi najprej vprašal. Ali je kdo izmed teh ljudi, ki danes tukaj na tak način razpravljajo o zadevah, ki jih tu rešujemo s tem zakonom, kdaj v življenju imel espe, s katerim bi se moral na trgu srečati? Naj mi kdo izmed vas pove, da ni bil obešen in zapikan na državne jasli. Na to naj mi kdo izmed vas odgovori. Tisti, ki tega niste nikoli doživeli, nikoli tega počenjali, izjemno težko razpravljate na, bom rekel, kompetenten način, ker enostavno si upam trditi, da ste daleč od tistega, kar je prava resnica in kar je realnost. Daleč od tistega. Vaše razprave so neka teorija, ki je pač nekje napisana, ali si jo zapišeš ali si jo zamisliš, ali si bil tako naučen, in nikakor ne izhaja iz prakse. Ne razumem, da ne razumete ničesar, resnično. Danes sem poslušal, pa sicer se nisem imel namena oglasiti, ampak razprava gre preko vsake meje. Kolega Škoberneta poslušam. Poglejte, to so čisti pridigarji, pridigarji v partijskem sistemu, moram reči, ne tisti za prižnico. Neverjetno, na kakšen način s kakšno lahkotnostjo in kako peljete te vaše razprave in v kakšno smer in na kakšen način poskušate z vašimi, bom rekel, takimi in drugačnimi posegi, besednimi zvezami zmanipulirati slovensko javnost in delavce, podjetnike in tako dalje. Se bom osredotočil na ta dvojni status. Bom nekaj besed rekel na temo dvojnega statusa. Zelo dobro je vsem nam jasno, v kakšnem stanju je ta država, v kakšnem stanju je večina upokojenk in upokojencev. In na koncu jim še onemogočamo, da bi si še lahko poleg tiste tako ali tako mizerne pokojnine – večina v tej družbi ima tam 400, 500 evrov – zaslužili nekaj zraven, hkrati plačevali v državno blagajno, v pokojninsko blagajno in tako dalje, v zdravstveno blagajno in sebi omogočali, da bi lahko mogoče malce bolje živeli Tudi stanje v tej državi bi se morda pa več takih stvari izboljšalo, da bi ljudje tukaj, tudi naši upokojenci, živeli boljše in lepše. Desus je eden izmed tistih ključnih ljudi, ki temu nasprotujejo. Niti enega resnega razloga danes nisem slišal, zakaj takšne rešitve ne bi podprli. Niti enega resnega! Sramota Desusove stranke v parlamentu. Namesto da bi zagovarjali interese upokojencev, vseh takih in drugačnih in različnih, se pod neko pretvezo govori, češ, vsi moramo imeti enake možnosti. Vsi upokojenci v naši družbi so pomembni. Ampak nekaterim, se pravi, tisti, ki so privilegirani, ki imajo borčevske penzije, ki imajo, ne vem koliko sto dodatkov, za njih ni nobenega problema! Tisti, ki so pa imeli espe in morda komaj preživeli, ker se pač borijo, ker pač espeji – tisti, ki pozna stvari - niso vsi bogataši. Eni so celo življenje garali in si na koncu izposlovali to, kar so si izposlovali, tisto majhno penzijo, pa bi še sedajle želeli delati, njim pa je treba to omogočiti. Se pravi, privilegiranci. Vse jim je na našo pobudo sodišče vrnilo, Ustavno sodišče takrat pripisalo, da so vsi ti privilegiji normalno ustavno zakonito in tako dalje, lahko imajo vse, lahko imajo vse, lahko imajo izjemno velike penzije, lahko imajo izjemno velike dodatke. Za te majhne ljudi pa zgodba ne velja. Delate točno to, na kar vseskozi poskušamo opozarjati v Slovenski demokratski stranki; delate razliko med ljudmi, delate razliko med upokojenci, kar je nedopustno in skrajno neodgovorno. Bi pa to svojo razpravo podkrepil tudi s tem, kar je zapisala Obrtno-podjetniška zbornica Slovenije. Citiral bom to, kar je pomembno, ko govorimo o dvojnem statusu: "Na Obrtno-podjetniški zbornici Slovenije vsebinsko podpiramo predlagano spremembo pri lažjem uvajanju dvojnega statusa. Nesmiselno in večplastno družbeno škodljivo je postavljati zahtevo, da mora obrtnik oziroma podjetnik svojo dejavnost kot espe zapreti, če hoče uveljavljati polno pokojnino, kar je še posebej nepotrebno, v kolikor ima zaposlene delavce, ki jim na ta način zagotavlja tudi socialno eksistenco in zanje odvaja ustrezne prispevke v blagajne javnih zavodov. Tako ministrstvo, pristojno za delo, kot tudi druge institucije večkrat izpostavljajo in nagovarjajo starejše, da je treba ohraniti aktivnost v čim višji starosti. Zaželeno bi moralo biti, da se ta aktivnost pozna tudi v materialnem smislu. Novela Zakona o urejanju trga dela je to omogočila upokojencem, ki v odvisnem razmerju lahko brez škodljivega vpliva na pokojnino zaslužijo do 6 tisoč 356,79 evra. Podobno je brez škodljivega vpliva na pokojnino moč opravljati funkcijo prokurista ali direktorja na podlagi civilnopravne pogodbe o poslovodenju; in to ne glede na višino zneska; po starem ZPIZ-1 je veljala omejitev do minimalne plače. Prav tako tudi intelektualci preko avtorskih pogodb lahko brez škodljivega vpliva na pokojnino prejemajo honorarje, in to brez limita. Podobno je tudi z zaslužki upokojencev na podlagi podjemnih pogodb. Večina zavarovancev namreč pokojnino razume kot pravico, ki jim pripada, ker so v ta namen 40 let, oziroma ženske do izteka prehodnega obdobja leta 2018 malo krajše obdobje, plačevali namenske prispevke. Četudi je novela ZPIZ-2B razširila institut delne upokojitve na način, da je možno uveljaviti tri četrtine pokojnine in plačati iz naslova nadaljnjega opravljanja dejavnosti zgolj četrtino prispevkov, takšna rešitev dvojnega statusa ne zadostuje, ne zadovoljuje pričakovanj naših članov, ki želijo imeti polno pokojnino. Glede na navedeno podpiramo predlog za uzakonitev takšne sistemske zakonske rešitve, ki bi vsem upokojenim podjetnikom takoj po izpolnitvi siceršnjih pogojev za starostno upokojitev omogočila uživanje celotne pokojnine, kljub temu da ob tem še naprej opravljajo svojo samostojno dejavnost, iz naslova katere v izogib očitkom o nelojalni konkurenci plačujejo še naprej predpisane dajatve, davke in prispevke. In za zaključek, rezultat take rešitve bo več sredstev v proračunu, več davkov iz naslova dohodnine, DDV, več prispevkov za ZPIZ in ostale institucije, večja bo socialna varnost upokojencev, večje bo njihovo zadovoljstvo, ko bodo videli, da lahko sami še vedno koristno in aktivno soustvarjajo tudi v starosti, manj bo sive ekonomije in obratno. Spoštovane kolegice in kolegi koalicije, ali je kdo izmed vas to prebral? Je kdo prebral to? Če je kdo to prebral, temu praktično nima kaj dodati. Kako lahko takim rešitvam nasprotujete! Ne razumem, resnično ne razumem tega. Ali se je res že vsem zavrtelo; morda od privilegijev?! Morda od privilegijev, da se vam vrti od privilegijev, ker vem, kakšna zbrana družba ste, od kod prihajate, kje ste bili zaposleni, kaj ste delali, kako ste lepo na račun te uboge države živeli praktično celotno življenje. Večina vas, večina, tiste, ki niso, izvzemam iz tega konteksta. In vi takim ubogim upokojencem, ki imajo 500 ali 600 evrov pokojnine, odrekate pravico, ki jo tu poskušamo z zakonom urediti. In pravi član Desusa: "Mi ničesar ne omejujemo, mi z ničemer ne omejujemo." Pri svetem bogu, ali razumete sploh, kaj govorite?! Ali razumete?! In zdaj so vsi pobegnili ven, poglejte. Ubogi gospod, vidim, da je [[…]]Hvala bogu, imamo še ljudi, ki poslušajo, vsaj to, to zelo cenim. Ampak rad bi tudi, da se nekaj naučimo, da se nekaj naučite in začnete razmišljati malo drugače. Ne socialistično, ne misliti, da lahko preživi ta država samo, da boste obešeni na državne jasli in vedno znova in znova črpali, si denar izposojali, milijardo za milijardo, in živeli kot mali bogovi. Ti ljudje pa morajo vse to plačati. Temu bo prišel enkrat konec, državnih jasli bo enkrat konec. In vsi tisti, ki ste bili zdaj prilepljeni na njih, upam, da boste začeli razmišljati v kontekstu, o katerem govorim, da je treba ustvarjati pogoje za to, da bo država lahko funkcionirala; da bodo podjetniki, obrtniki lahko ustvarjali, da se bo v proračune vplačevalo, da ne bomo imeli vsako leto milijardo ali pa milijardo in pol minusa v proračunu. In kako dolgo bo še treba tem socialistom dopovedovati, da se od boga nič ne zgodi, na tak način, kot poskušate vi to predstaviti. Treba je ustvarjati, treba je delati. Mi pa smo dolžni, da ustvarjamo pogoje, da bodo lahko ljudje funkcionirali, tudi espeji, zaposleni in tako dalje. To, kar sem na koncu prebral, zaključek, če bi to vsak izmed vas, ki ste danes diskutirali, prebral, mislim, da bi se mu malo vsaj kakšno kolesce obrnilo v glavi pa bi začel razmišljati v pravo smer. V smer naših državljank in državljanov, v smer tistih, ki držijo pokonci to državo, ki držijo pokonci tudi tiste privilegirance, lopove, kradljivce, ki poberejo čisto vse, kar si država sposodi. Pokradejo vse in se nič ne zgodi. Jaz mislim, da mora priti do začetka, vsaj začetka ali pa zametka nekega drugačnega razmišljanja in pristopa, če želimo to državo peljati po neki drugi poti. In želimo, moramo jo peljati po drugi poti, če vprašate ljudi, večina državljank in državljanov vam bom povedala, da to, kar dela sedanja koalicija in vlada, je absurd vseh absurdov. Tako slabo slovenskim državljankam in državljanom nikoli še ni šlo kot gre zdaj, nikoli. In nič se ne zgodi. Tam se postavljajo povezave, sploh Stranka modernega centra, moram vas posebej izvzeti. Kadrovski cunami, vsepovsod, kar je mogoče, vse zamenjate samo zato, da si postavite ljudi tja, da boste vnaprej imeli zaključen krog. To je vaša primarna in ključna naloga, na vse ključne pozicije ste postavili ljudi, kar nekaj je takšnih, ki imajo madeže na sebi. In tisti, ki jih postavlja, ta politika iz ozadja, ki jih postavlja, jih ima tudi za kaj držati. Potem so pridni, poslušni in tako dalje in niso takšni kot Marijan Pojbič, ki me nimate za kaj držati. In hvala bogu, da se nisem nikoli, niti nobenemu stricu ali komurkoli, prodal za noben cent. Žalostna resnica te današnje družbe, da smo tako daleč prišli v naši družbi. To je pa resnično žalostna resnica. Upam, da bo do neke spremembe enkrat prišlo. In morajo se te cevi, ki tečejo v posamezne lobije, te levičarske zgodbe, enkrat presekati. Motorko prinesti pa prerezati te cevi, nimaš druge rešitve, sicer ne bo nikoli drugače v tej družbi. In vse dobre rešitve, ki jih predlagamo – ali Nova Slovenija, ali mi, ali katerakoli opozicijska stranka –, se zavrne s takšno lahkotnostjo. Vas nič ne zanima, ker niste nikoli v življenju občutili, kako je biti na trgu in denar na trgu služiti. Mogoče vi gospod, sem rekel, da tiste, ki so, izvzemam; ampak večina pa ne. Ker vem, od kod večina prihaja in kako so kot mali bogovi živeli na račun državnih jasli pa na račun tistih ubogih siromakov, espejev in teh, ki se prebijajo iz meseca v mesec, pa teh ubogih upokojencev, ki imajo 400, 500 evrov penzije. Tukaj pa sedijo gospodje, deset poslancev Desusa v parlamentu in namesto da bi se borili za njihove pravice in jim pomagali, da jim izboljšajo status, da bodo lažje živeli, da bodo lažje funkcionirali v tej družbi, vse tisto, kar predlagamo dobrega, še skupaj s koalicijo pomagajo zavrniti. In to je neokusno, nedopustno in jaz mislim, da bodo na volitvah ljudje tudi Desusu na naslednjih volitvah povedali svoje, kar mu pripada; in zadnji čas je, da do tega pride. Desusu in Stranki modernega centra pa tako ali tako, tu pa ni kaj dodati. Ker danes je en gospod iz Stranke modernega centra govoril, da so nekateri bolj nagnjeni – stranke, ki predlagajo pametne rešitve – h kapitalu. Kdo je najbolj nagnjen h kapitalu? V tem trenutku je h kapitalu najbolj nagnjena Stranka modernega centra. Pa vi točno veste, zakaj to govorim. Vse ključne pozicije imajo v svojih rokah in vse držijo, državna podjetja. Poglejte si problem Ljubljanske banke, kar se zdaj dogaja in tako dalje, ne bom odpiral ta vprašanja. V glavnem katastrofa, stvari gredo v popolnoma napačno smer. Prosim vas, enkrat začnite razmišljati drugače, sicer bo v tej državi še zelo slabše. Hvala.
Hvala lepa. Postopkovno, izvolite, gospa Sluga.
Gospod predsedujoči, jaz bi resnično vas pozvala, da kolega Pojbiča opozorite, namreč tukaj vstaja, gleda k nam proti desni in govori o nekih privilegijih, o uživanju privilegijev, o tem, kako smo vse do tistega trenutka, ko smo vstopili v ta državni zbor, živeli od državnih jasli in ne vem kaj. Gospod Pojbič, če to govorite, potem povejte konkretno z imeni. Jaz ne morem pristati na to, da rečete, saj veste, kdo je pa kdo ni. Ne, ne vemo, povejte. Če govorite o tem, potem vstanite zdaj, ta trenutek in povejte konkretno imena in priimke, kdo je to. Ker na takšno diskusijo ne pristajam. Prosim, predsedujoči, opozorite kolega.
Gospa Janja Sluga, hvala za opozorilo, bom vzel na znanje. Repliko ima gospod Marijan Pojbič, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Mislim, da o teh imenih, o katerih je zdaj kolegica govorila, ne rabim govoriti, ker vsi se zelo dobro med seboj poznamo, da točno vemo, kdo je prilepljen na državne jasli. Točno. Bom pa naslednjič prinesel spisek, kdo je bil iz Stranke modernega centra v kateri službi do zdaj; pa da vidimo, kdo je prilepljen na državni jasli, bom to poimensko prebral, ker je to gospa Sluga zahtevala. To bom naredil na naslednji seji, da bom uslugo naredil tistim, ki so.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobi besedo še predstavnik Vlade, državni sekretar na Ministrstvu za delo gospod Peter Pogačar. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Moram reči, da si bom sedaj vzel nekaj več časa za obrazložitev te kar zanimive diskusije, v kateri je bilo izpostavljenih kar nekaj dobrih vprašanj, o katerih bo treba v prihodnosti govoriti. Če mi dovolite, bi šel po dveh sklopih. Najprej glede vprašanja regresnih zahtevkov. Zdi se mi pomembno, da vam, poslancem, predlagatelju in slovenski javnosti pojasnimo, za kakšen red velikosti govorimo. Po naših ocenah, vmes sem kar nekaj podatkov pridobil, imamo trenutno v Sloveniji okoli 23 tisoč samostojnih podjetnikov, ki zaposlujejo najmanj eno osebo, ker o teh tukaj govorimo. Od tega Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje vodi 95 regresnih zahtevkov zoper delodajalce, 91 zoper pravne osebe, štiri zoper samostojne podjetnike in hkrati ima vloženih 34 tožb. Moramo vedeti, da najprej pride do regresnega zahtevka, potem pa zavod presodi, ali je vzročna zveza in ali bo sploh šel v tožbo. V nasprotnem primeru do tega sploh ne pride. Še nekaj bi rad opozoril. Danes je bilo rečeno, mi predlagamo omejitev kazni na 15 tisoč evrov. Ne gre za kazen, gre za škodo, ki je nastala Zavodu za pokojninsko in invalidsko zavarovanje ali, če hočete drugače, pokojninski blagajni. Gre za škodo, ne za kazen. Če je ne bo poravnal ta delodajalec, ta samostojni podjetnik, jo bo nekdo drug. Ta drug pa so tisti delodajalci, ki plačujejo prispevke za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, ter tisti zavarovanci, ki plačujejo prispevke za invalidsko zavarovanje. Navajali ste konkreten primer. Jaz tega konkretnega primera ne poznam; tudi mislim, da ga nihče razen vas ne. Kot sem razbral, človek je danes invalidsko upokojen, je invalid, delodajalec mora plačati škodo, ki je nastala zavodu; rento, če sem prav razumel. Mene ta delodajalec toliko ne skrbi, meni je hudo za tega človeka, ki je invalid. Za njega mi hudo in sem vesel, da imamo sistem socialne države, da imamo sistem pokojninskega in invalidskega zavarovanja, ki je temu delavcu, ki je utrpel nesrečo pri delu, zagotovil ustrezno socialno varnost. Ni pa prav, da zagotovi to socialno varnost na račun vseh ostalih in ne na račun tistega, ki je škodo povzročil. Tukaj ste navajali, da je šlo za deljeno odgovornost, da je delodajalec vse zagotovil. To presoja sodišče v okviru pravdnega postopka, ko ugotavlja vzročno zvezo, ko ugotavlja krivdo in prispevek za oškodovanca k nastali poškodbi. Praksa tukaj kaže, da sodišča to redno počnejo. Takšna ureditev, kot jo predlagate vi, sklicevali ste se, da je svet Zavoda za pokojninsko zavarovanje sprejel sklep, da se odgovornost fizičnih oseb zavarovancev omeji na 50-kratnik najnižje pokojninske osnove za fizične osebe. Vaš predlog je, da bi se za delodajalce to omejilo na 40-kratnik pokojninske osnove. Se pravi, da vi predlagate nižjo odgovornost delodajalca, kot je v primeru fizične osebe. Sedaj bi šel morda na vprašanje dvojnega statusa. Še enkrat bi želel povedati, pravica dvojnega statusa je bila ukinjena z Zakonom o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, sprejetim leta 1999. Ohranjena je bila samo izjema za tiste, ki so takrat imeli odprt status samostojnega podjetnika, ki so bili stari najmanj 63 let in so imeli najmanj eno osebno zaposleno, da so lahko do zadnjega pokojninskega zakona, sprejetega leta 2012, imeli ta status odprt. Leta 2012 pa je bil sprejet zakon, ki pa je prav tem espejem – to, kar prej ni bila možnost, prej te možnosti ni bilo – omogočil, da se delno upokojijo in delno imajo odprto dejavnost. Z zadnjim predlogom lansko leto smo šli še naprej. Ne več samo polovico; vse, kar rabi samostojni podjetnik, da ohrani svojo dejavnost, je, da ohrani dejavnost za četrtino delovnega časa, za šest ur; za tri četrtine pa lahko prejema pokojnino. In ni res, da kogarkoli silimo, da se upokoji. Nasprotno. Rečeno je bilo, da silimo ljudi v upokojitev, da ne omogočamo, da poleg nizkih pokojnin [[...]]; jaz se tukaj strinjam z gospodom poslancem. Dejansko so pokojnine nizke, dejansko so nizke. In zato je prav, da imajo vsi upokojenci pod enakimi pogoji možnost zraven zaslužiti, ne da bi to vplivalo na njihovo pokojnino. Vsi upokojenci, ne glede na to, ali so bili med svojo aktivno kariero espeji, zavarovanci, javni uslužbenci, v zasebnem sektorju. Ko so upokojenci, so upokojenci in pod enakimi pogoji lahko opravljajo začasno in občasno delo upokojencev, vse je delo po civilnopravnih pogodbah. Kaj pa je bistvena razlika? Bistvena razlika je, da se tisto delo lahko opravlja začasno, da se ne opravlja s polnim delovnim časom in trajno. To je bistvena razlika. Spoštovana poslanka gospa Novak me je vprašala: Koliko pa je tistih upokojencev, ki imajo izpolnjene pogoje pokojninske dobe? Jaz sem vmes pridobil podatke glede na vaše vprašanje. Poglejte, tako je. Na podlagi zadnje pokojninske reforme leta 2012, po novem zakonu ZPIZ-2 ima v letu 2015 90 % starostnih upokojencev, ki so se upokojili po novem zakonu, v celoti izpolnjen pogoj polne pokojninske dobe – 40 let, in mislim, da je bilo 39 let za ženske, je še v prehodnem obdobju; 90 %. Splošna slika po vseh ostalih zakonih – vi ste vprašali, koliko jih ima izpolnjene pogoje za upokojitev – vsi imajo izpolnjene pogoje za upokojitev, samo kakšne. Tisti, ki so se po novem zakonu v lanskem letu, 90 % jih ima izpolnjene pogoje polne pokojninske dobe, ker je bil to eden izmed ključnih elementov pokojninske reforme. Na splošno v skupini upokojencev, ta podatek je zelo na hitro vzet med razpravo, okoli 26 % starostnih upokojencev v Republiki Sloveniji ima izpolnjen pogoj polne pokojninske dobe. In vas sedaj sprašujem, vaš predlog pa gre v smeri, da se vsem upokojencem omogoči dvojni status, tudi tistim 74 %, ki niso oddelali polne pokojninske dobe, to je v vašem predlogu. Zato pravim, da stvari niso enostavne. Tukaj je potrebna kar malo daljša razprava. Strinjam se z gospodom poslancem Toninom, ko je rekel, da enostavno ne drži, če se nekdo upokoji, da potem pa mladi pridejo do dela. To seveda ne drži, tukaj se strinjam. Količina dela nikoli ni fiksna, delo mora opraviti. Avtomatično upokojitev nekoga še ne pomeni, da mlajši pridejo do dela. Tukaj se v celoti strinjamo. Želel pa bi morda, da vas ne utrujam predolgo, ker bi o tem res lahko dolgo časa govoril, ko se iščejo rešitve v pokojninskem sistemu, se iščejo rešitve med različnimi interesnimi skupinami. Vedno se išče minimalna stopnja družbenega konsenza. V javnosti odmeva vedno samo – pogajanja s sindikati, ali bo 60, 61 let; kar je eden od pomembnih elementov, ampak polno je interesnih skupin. Vedno pokojninski sistem, zlasti zadnja pokojninska reforma, dejansko odraža soglasje vseh socialnih partnerjev, soglasje vseh poslanskih skupin tedanjega sklica parlamenta, neko minimalno stopnjo konsenza med različnimi interesnimi skupinami. Poseganje v to ravnovesje tega sistema na račun samo ene interesne skupine, ki nekaj zahteva na račun drugih, je zelo nevarno. Morda na koncu samo še to, predlog za razpravo v Beli knjigi, ki je podan, se strinjam, treba se je opredeliti do tega vprašanja, ampak bo treba tudi odgovoriti, kaj je pravica do starostne pokojnine po naši zakonodaji. Ali je to renta na podlagi 40 let vplačila; je to pravica iz socialnega zavarovanja, ki nastopi takrat, ko zakon domneva, da zavarovanec po določeni starosti ne more več s polnim delovnim časom opravljati svojega dela neke svoje dejavnosti? To so debate, ki jih moramo odpreti; in iz tega vejejo tudi mednarodne primerjave, kakšen pokojninski sistem mi želimo, za kakšnega se odločimo. Predvsem pa mora biti naš skupni cilj, da vse zavarovance in vse upokojence obravnavamo enako. Hvala.
Hvala državnemu sekretarju Petru Pogačarju. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika zbora še kdo razpravljati? Pred prijavo vas želim opozoriti, da se lahko k razpravi prijavite s pritiskom tipke za vklop mikrofona. Če želita razpravljati tudi predstavnik predlagatelja predloga zakona mag. Matej Tonin ter predstavnik Vlade, prosim, da se prav tako prijavita s pritiskom tipke za vklop mikrofona. V tem primeru dobita besedo kot zadnja, in sicer najprej predstavnik Vlade in nato predstavnik predlagatelja. Prosim za prijavo. Vsak razpravljavec ima na voljo 5 minut časa. Gospod Jožef Horvat, beseda je vaša.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Dragi kolegice in kolegi, spoštovani državni sekretar! Obrtniki, mikro podjetja, mala podjetja, srednja podjetja so hrbtenica slovenskega in evropskega gospodarstva, se strinjamo? Se strinjamo. Ali je to kapital? Ni kapital. Mi, krščanski demokrati pravimo, da je največji kapital človek, zato na naslovnici našega programa piše – socialno-tržni model gospodarstva. Še stokrat bom ponavljal, ker preprosto si nekateri tega ne zapomnite, pa bi bilo dobro, da bi si. Nadaljujem, Bled 2015, lansko leto, slovenski obrtniki in podjetniki predsedniku Vlade Miru Cerarju predstavijo deset zahtev za izboljšanje poslovnega okolja. Predsednik Obrtno-podjetniške zbornice gospod Branko Meh je med temi izpostavil problem regresnih zahtevkov za plačilo odgovornosti delodajalcev, saj iz pravnega mnenja ljubljanske pravne fakultete izhaja, da je ureditev ustavno sporna. Pravna fakulteta, Univerza v Ljubljani pravi, da je ureditev ustavno sporna; spoštovana vlada, koalicija in vsi pravniki v njej. In to pravno mnenje so obrtniki takrat tudi poslali v kabinet predsednika Vlade. Premier Cerar je obrtnikom takrat povedal, citiram, "da iščejo rešitev, kako iz krize in tudi kako ohraniti družbo na dobri poti." In predsednik Vlade tudi pravi, da moramo spremeniti miselnost, pravi, da pogreša več zdrave pameti v družbi. In nadaljuje, "vi naredite prvi korak, bodite odločni, pokažite, kaj se da; in ne, česa se ne da; bodite zgled." Tako premier Cerar. In jaz sem na njegovi strani, mi iščemo rešitve, ker smo dobili nalogo, namig s strani predsednika Vlade in te koalicije. Mi v Novi Sloveniji to spoštujemo. Zato imate zdaj sedem naših zakonov v parlamentarni proceduri. In sprašujem vlado, kako se bo odzvala na deset Zahtev slovenske obrti in podjetništva 2016, zdaj so že objavljene. To vprašanje bom ponavljal, zelo dolgo bom ponavljal in povem, ko bomo mi na oblasti, potem bomo mi ta vprašanja, ki jih obravnavamo v tem zakonu danes, rešili. In to bo eden prvih naših ukrepov. To pri vsej odgovornosti sporočam slovenski javnosti, mi bomo to naredili. Ker naši ljudje želijo delati, pravica, pokojnina pa se mora vklopiti takrat, ko nastopijo vsi pogoji. Spoštovanemu kolegu Saši Tabakoviću pa sporočam naslednje – očital mi je gostilniško debato. In sem se spomnil razprave dva dneva nazaj, ko smo govorili in razlagali mi Stranki modernega centra, kaj je kolo, kolo s pomožnim motorjem in tako naprej. Treba je ločiti, kaj je razprava o gostilnah kot poslovnih subjektih in kaj je gostilniška razprava. Če bi volivci ocenjevali mojo razpravo kot gostilniško, tukaj ne bi bil že deveto leto, najbrž, tako si vsaj razlagam. Ja, tudi jaz se sekiram, da se na Kobilju, kjer sta se zaradi koalicijskih slabih rešitev zaprla dva poslovna subjekta, dve gostilni, se jaz močno sekiram, da bo naslednji korak tam zaprtje osnovne šole. Ker je ena občina, ena vas, en šolski okoliš. Zakaj? Ker je vsako leto tam manj učencev, mi je nerodno povedati, koliko jih je danes tam. Jih je 38 in so zlata vredni davkoplačevalci in naši prihodnji državljani, ki bodo morda kdaj tudi prevzeli vodenje te države. Res pa je, da kolega Tabaković iz ljubljanskih višin ne vidi na periferijo, do roba. Do ljudi na robu se pač iz ljubljanskih višin ne vidi. In tu je problem in priporočam prakso Nove Slovenije, vsak mesec obisk Poslanke skupine Stranke modernega centra in ostalih koalicijskih strank po Sloveniji. Vsak mesec kakšna mikro regija, veliko se boste naučili in boljše boste delovali za to Slovenijo. Hvala lepa.
Besedo ima predstavnik Vlade, državni sekretar gospod Peter Pogačar. Izvolite.
Hvala še enkrat za besedo. Kaj dodati? Morda samo glede deset zahtev Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije, ki so jih javno predstavili in jih bomo tudi skupaj s kolegi z Obrtno-podjetniške zbornice obravnavali na Forumu obrti in podjetništva, ki se ga bom tudi udeležil. Med temi desetimi zahtevami slovenske obrti in podjetništva do Vlade Republike Slovenije je na prvem mestu navedena ureditev vprašanja regresnih zahtevkov. Od 23 tisoč samostojnih podjetnikov, ki zaposlujejo ljudi, je ključna težava obrti in podjetništva devet tožb Zavoda za pokojninsko zavarovanje za regresni zahtevek. Če je to osnovna zahteva do Vlade Republike Slovenije, potem mislim, da samostojnemu podjetništvu ne gre tako zelo slabo. Hvala.
Hvala tudi vam. In kot zadnji razpravljavec ima besedo predstavnik predlagatelja mag. Matej Tonin. Izvolite.
Ko bi se le včasih več poslušali in bolje razumeli. Marsikaj v tej hiši bi bilo popolnoma drugače, če bi imeli ta občutek za posluh in če bi se poskušali v drugega vživeti in neke zadeve skupaj rešiti. Tudi glede največje vladne stranke, je vsaj pred volitvami ogromno obetala, kako se bo lotila drugačnih parlamentarnih standardov, pa mislim, da je kar zelo hitro razumela, doumela in se jih tudi oprijela klasičnih starih parlamentarnih standardov, da se opozicijskih predlogov največkrat ne sprejema. Poglejte, kakšne težave so bile že pri zelo enostavnih zadevah, kot je čelada in kolo z motorjem, kaj šele pri bolj kompliciranih zadevah. Nekdo mi je na Facebook napisal, če se glede čelade ne morete v tem parlamentu dogovoriti; kako pa se boste pri drugih, bolj pomembnih zadevah, pa najverjetneje ima kar prav. Zato bom poskušal še enkrat zelo jasno povedati, česa naš predlog ne prinaša in kaj zares prinaša. Predlog zakona, ki je pred vami v splošni, prvi obravnavi, ga je še možno popravljati in amandmirati v drugi obravnavi, rešuje dve zadevi. Ena so regresni zahtevki in druga je dvojni status upokojenca. Pri tako imenovanih regresnih zahtevkih bi zelo jasno rad poudaril, da ne znižujemo standardov varnosti. Zaradi tega zakona se standardi varnosti po državi ne bodo zmanjšali. Zaradi tega zakona tudi ni ogrožena pokojnina ali zdravljenje kateregakoli delavca. Vsak delavec, ki bo poškodovan, ki je zavarovan, bo deležen primernega zdravljenja in, če je potrebno zaradi hujše poškodbe, tudi invalidske upokojitve. Ta zakon zgolj naslavlja vprašanje, kdo bo plačal to zdravljenje oziroma kdo bo plačal to invalidsko pokojnino. In kaj prinaša ta zakon? V primeru, da gre za naklepno delo delodajalcev, slabo vzpostavljanje standarda varnosti v celoti, ni važno, kakšno je to breme, prevzame delodajalec, pa temu lahko rečete kazen. Sicer se državni sekretar s tem ne strinja, pa bom bolj točen izraz uporabil in bom rekel – stroški zdravljenja ali invalidske pokojnine. Če gre za naklep, ni omejitev. Če pa gre za nesrečo, ki ni bila povzročena namerno, ampak je bila splet okoliščin, ki so pripeljali do tega, ker so bili morda premalo uveljavljani standardi varnosti, da se je delavec poškodoval, v takem primeru pa mi predvidevamo, da bi delodajalec, ki je za to odgovoren, moral plačati 15 tisoč evrov kazni ali stroškov, kakorkoli želite. Seveda je za nas človeško življenje neprecenljivo. Je pa kljub vsemu ta družba na nek način solidarna. In tukaj se mi pač sprašujemo, kje je ta koncept solidarnosti, da se vprašamo, kje je tista meja, do koder kateremu delodajalcu naložimo stroške invalidske penzije ali zdravljenja, da tega podjetja ne potopimo. Ne smemo pozabiti, da ta podjetja več let tudi vplačujejo v pokojninsko in zdravstveno blagajno. Če bodo delovala tudi naprej, bodo plačevala to tudi v prihodnje; in nekje je pač treba zbalansirati. Ne bi želel biti tak demagog kot poslanec Škoberne. Saj veste, tudi v kazenskem pravu nimamo smrtne kazni, pa bi jo za nekatere zločine najverjetneje potrebovali. V določenih primerih ta družba postavi nekatere omejitve. Morda je primerjava neprimerna, ampak želim zgolj poudariti to, da se nam zdi smiselno v nekaterih delih zaščititi tudi prihodnjo delovanje podjetja. In še glede dvojnega statusa. Naša želja je zelo preprosta, da vsi upokojenci, ki izpolnjujejo pogoje za starostno pokojnino, to pokojnino tudi dobijo. In če želijo delati naprej, potem plačujejo polne prispevke, kot bi bili zaposleni v primeru espeja. Jaz mislim, da to niso pretirane zahteve in da bi vsaj v prvi obravnavi ti zakoni lahko ugledali luč sveta.
Hvala lepa. Zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 12. točki dnevnega reda. S tem prekinjam 13. točko dnevnega reda. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH ZAKONA O PREPREČEVANJU DELA IN ZAPOSLOVANJA NA ČRNO V PRVI OBRAVNAVI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 21 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 21 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici predlagatelja predloga zakona gospe Suzani Lep Šimenko.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovani državni sekretar, lepo pozdravljeni! Aprila 2014 je Državni zbor sprejel spremembo Zakona o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno, ki je med drugim za izvajanje osebnega dopolnilnega dela vpeljal sistem vrednotnic. V praksi to pomeni, da mora posameznik, ki opravlja osebno dopolnilno delo, le-to priglasiti ter si pridobiti vrednotnico. Cena vrednotnice znaša 9 evrov, od katerih se 7 evrov nameni za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, 2 evra za zavarovanje za poškodbe pri delu in poklicno bolezen. V posameznih primerih mora vrednotnico plačati naročnik. To je takrat, kadar izvajalec zanj opravi določeno delo, kot so varstvo otroka, pomoč pri gospodinjskih opravilih, inštrukcije in podobno. Plačati jo mora vsak naročnik posebej in za vsak mesec posebej, kar za izvajalca lahko pomeni več vrednotnic na mesec, odvisno od števila naročnikov. V primerih, kadar izvajalec izdeluje in prodaja izdelke domače in umetnostne obrti, ročna dela, nabira gozdne sadeže ali zelišča, melje žito in tako naprej, mora vrednotnico izvajalec plačati sam. Praviloma to pomeni eno vrednotnico na mesec. S tem sistemom naj bi delo potekalo zakonito, izvajalcu pa bi se s tem omogočila osnovna socialna varnost. Ena vrednotnica naj bi izvajalcu prinesla en dan pokojninske dobe. To velja za tiste, ki so v obdobju svoje delovne aktivnosti; za upokojence to ne pomeni dodatne pokojninske dobe. Sistem za njih torej ni prav nič spodbuden. Kakšne so bile napovedi ministrice dr. Anje Kopač Mrak ob uvedbi sistema vrednotnic? Napovedovala je, da se bo zmanjšalo delo na črno. Pa se je res? Poglejmo si podatke. Ministrica je napovedovala, da se bo število registracij osebnega dopolnilnega dela podvojilo, kar bi naj pomenilo okoli 18 tisoč registriranih izvajalcev osebnega dopolnilnega dela. Po podatkih s spletne strani Ajpes je na dan 18. 5. 2016 na seznamu posameznikov, ki opravljajo osebno dopolnilno delo, zgolj 6 tisoč 84 posameznikov, torej zgolj tretjina tega, kar je napovedovala ministrica. Več kot očitno je, da uvedba vrednotnic ni spodbudila posameznikov, da bi registrirali svoje osebno dopolnilno delo; ampak prej nasprotno. Ministrstvo si je obetalo, da bi, če bi bilo registriranih 18 tisoč izvajalcev osebnega dopolnilnega dela, v pokojninsko in zdravstveno blagajno dodatno priteklo 2 milijona evrov. Kakšna pa je realnost? V letu 2015 se je v omenjeni blagajni steklo zgolj 158 tisoč 500 evrov, od tega za pokojninsko zavarovanje okoli 123 tisoč in okoli 35 tisoč za zdravstveno zavarovanje. Po podatkih Ministrstva za delo so znašali stroški uvedbe sistema vrednotnic do konca leta 2015 200 tisoč evrov. Seveda pa je k temu treba prišteti še tekoče stroške, administrativne stroške, stroške dela po upravnih enotah, na Ajpesu, Finančni upravi in tako naprej. In kaj lahko iz tega vidimo – da se za uvedbo in delovanje sistema vrednotnic porabi bistveno več, kot se skozi prispevke vrne v pokojninsko in zdravstveno blagajno. Sistem vrednotnic predstavlja izjemno lahko priložnost za prikrivanje dela na črno, saj vzpostavlja okvir, ki se dejansko lahko zlorablja za povišanje sive ekonomije in dela na črno. Po obstoječem sistemu namreč ni pomembno dejansko delo in dejansko plačilo. Rečemo lahko le to, da je bil poskus uvedbe vrednotnic zelo slab poskus polnjenja proračunske luknje. In zaradi tega v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predlagamo njihovo ukinitev. Poglavitne rešitve, ki jih predlagamo, so naslednje. Prvič, da se črtajo členi, ki se nanašajo na zakonsko podlago sistema vrednotnic, in nadomestijo z ureditvijo, ki je veljala pred tem; ohrani se zgolj omejitev dohodka osebnega dopolnilnega dela. Drugič, predlagamo, da se osebam, ki opravljajo osebno dopolnilno delo, omogoči prostovoljna izbira glede pokojninskega in zdravstvenega zavarovanja; kar pomeni, da bi se oseba, ki izvaja osebno dopolnilno delo, lahko zavarovala za pokojninsko in invalidsko zavarovanje v višini, ki jo bo sama izbrala, vendar najmanj v višini sedmih evrov na mesec. Prostovoljno bi bilo tudi zavarovanje za poklicne poškodbe in bolezni v višini pavšala za zdravstveno zavarovanje. Hvala.
Hvala lepa. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti gospodu Petru Pogačarju.
Spoštovani, hvala za besedo. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Vlada Predloga zakona o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno, ki ga je v zakonodajni postopek vložila Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, ne podpira. Predlog zakona temelji na pavšalnih ocenah pomanjkljivosti dosedanjega sistema; predlagane nadomestne rešitve ob ukinitvi veljavnega sistema pa ne zasledujejo ciljev in načel, ki jih je vlada vpeljala z že veljavnim Zakonom o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno. Veljavni Zakon o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno je med drugim na področju osebnega dopolnilnega dela vpeljal vrednotnice, katerih ureditev Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke s svojim predlogom zakona črta. Vrednotnica je dokument, na podlagi katerega se lahko opravlja osebno dopolnilno delo, in hkrati predstavlja tudi potrdilo o plačilu prispevkov za pokojninsko in invalidsko zavarovanje in za zdravstveno zavarovanje. Sistem vrednotnic je urejen, zamišljen na podobnih ureditvah, kot so jih uvedle nekatere druge države članice Evropske unije – Belgija, Hrvaška, Italija, Francija; in je tudi v teh državah prinesel pozitivne učinke. Res pa je, da ne v prvih šestih mesecih. Namen prenove osebnega dopolnilnega dela v primerjavi s preteklo ureditvijo je bil narediti to obliko dela širše uporabno, olajšati nadzor nad opravljanjem osebnega dopolnilnega dela, omogočiti boljši nadzor nad izogibanjem neplačevanja davkov plačila prispevkov. Predvsem pa ne pozabimo – s plačilom prispevkov za pokojninsko zavarovanje osebam, ki opravljajo osebno dopolnilno delo, zagotoviti vsaj minimalne pravice iz pokojninskega sistema. Včasih se mi zdi, da predlagatelj tega zakona to spregleda. Naj izpostavim nekaj pozitivnih učinkov obstoječega zakona. Na dan 10. 5. 2016 je bilo na Ajpesu prijavljenih 6 tisoč 41 izvajalcev osebnega dopolnilnega dela in zanimanje še raste. Od vpeljave sistema dalje na ministrstvu kar naprej beležimo predlog s predlogom za širitev seznama del, ki bi se lahko opravljala kot osebno dopolnilno delo. Kot kaže, ljudje so zainteresirani. Po pridobljenih podatkih o vplačanih vrednotnicah je bilo do sedaj vplačanih 24 tisoč 61 vrednotnic za 30 tisoč 726 vrst dela, ena vrednotnica se namreč lahko nanaša na različne vrste dela. S prenovitvijo sistema osebnega dopolnilnega dela smo na ministrstvu želeli spodbuditi: opravljanje dejavnosti ali dela v legalnih oblikah dela namesto dela na črno, mislim, da je to naš skupni interes; zagotoviti večjo socialno varnost izvajalcem osebnega dopolnilnega dela ter zmanjšati izkrivljanje nelojalne konkurence na trgu. Menimo, da iz vpeljanega sistema že danes izhajajo pozitivni učinki osebnega dopolnilnega dela za gospodarstvo in posameznike. Predlog predlagatelja temelji na pavšalnih ocenah pomanjkljivosti dosedanjega sistema, vsekakor je za oceno v enem letu od vpeljave preuranjeno, predlagane rešitve predlagatelja ne zasledujejo ciljev in načela predloga zakona samega; predvsem pa so rešitve, ki jih kot alternativno predlaga predlagatelj, nesistemske, v marsičem nerazumljive in tudi neizvršljive v praksi. Vlada Republike Slovenije zato predlogu zakona nasprotuje. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Jan Škoberne bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik, kolegice in kolegi, ponovno dober dan! Delo na črno je ena izmed najbolj pogostih oblik sive ekonomije. Slednja je tudi v Sloveniji razširjena, še posebej pa je zaradi takšnih in drugačnih napak v sistemu najpogosteje razširjena v kmetijstvu, gozdarstvu, storitvenih dejavnostih, predvsem pa tam, kjer se soočamo z večjim obsegom gotovinskega poslovanja. Zadnja sprememba Zakona o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno je uveljavila paket zakonov za boj proti sivi ekonomiji. Med drugim je takratna sprememba uredila tudi osebno dopolnilno delo na podlagi vrednotnice. Vrednotnica kot taka omogoča večjo preglednost in nadzor nad temi vrstami dela; hkrati pa ima posameznik, ki delo opravlja, iz naslova teh vrednotnic tudi pravice po principu Vsako delo šteje. Na ta način se ureja večja transparentnost pri opravljanju dela in omogoča vsem deležnikom koriščenje osebnega dopolnilnega dela na preprost in legalen način, ki je hkrati tudi pošten. Predvsem pri točki preprostosti je nekaj dela še treba opraviti. Zadnje spremembe zakonodaje pa so po našem mnenju šle v pravo smer: razširitev pristojnih organov, višje globe, nova ureditev osebnega dopolnilnega dela, ki je že ob uvedbi kot takšna predvidela tudi uredbo spletne aplikacije, za katero je bil takrat zadolžen MJU. Ta naloga ostaja neopravljena in jo bo za učinkovitost ter ustreznost delovanja sistema vrednotnic čim prej treba tudi opraviti. Aplikacija ima namreč nalogo, da sistem poenostavi. Hkrati se je treba zavedati in poudariti, da začasno delo in občasno delo mora biti razlikovano in ustrezno ločeno od drugih oblik dela, ki so urejene v drugih zakonih, saj gre za alternativo, ki jo zakon – tudi ta, ki ga imamo na mizi – ponuja v izogib delu na črno. Gre za delo, ki ga opravljajo fizične osebe za fizične osebe. Takšen način je na nek način legalizacija tega dela, ki ga je pogosto spremljal izgovor, da so običajno postopki za zaposlitev in ureditev prezapleteni. Ureditev hkrati poenostavlja postopke in sledi principu Vsako delo šteje. Toleranten odnos do sive ekonomije je vsekakor zaskrbljujoč. Zavedanje, da tudi tisti, ki ne plačujejo davkov in prispevkov ter drugih dajatev in koristijo samo, pod narekovaji, usluge države, ki jih pošteno plačujemo vsi, bi moralo vzbujati pri vseh, tudi tistih, ki se tega poslužujejo, odpor do sive ekonomije in jo preprečevati; ne spodbujati. Zato je na nek način nenavadno, da Zakon o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno ukinja eno izmed možnosti za boj proti sivi ekonomiji oziroma eno izmed možnosti za legalno in pošteno opravljanje dela. Socialni demokrati iz tega naslova predloga novele zakona ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Matej Tašner Vatovec bo prestavil stališče Poslanske skupine Združena levica. Izvolite.
Hvala podpredsednik, lep pozdrav vsem! Predlog se, kot smo slišali, nanaša na opravljanje osebnega dopolnilnega dela. Večino tega dela se opravi kot pomoč v gospodinjstvu, vendar resnični družbeni problem pri osebnem dopolnilnem delu ni evidentiranje, ampak dejstvo, da so ga nekateri prisiljeni opravljati; in to pod kakršnimikoli pogoji. O tem nimamo uradnih podatkov, lahko pa sklepamo na podlagi življenjskih izkušenj. Naročniki takšnih storitev so praviloma gospodinjstva z nadpovprečnimi dohodki, gospodinjsko delo opravljajo večinoma ženske, zlasti brezposelne delavke, delavke z nizkimi plačami in upokojenke z nizkimi pokojninami. To delo opravljajo za slabo plačilo, večinoma na črno. Hkrati imajo vedno večjo konkurenco različnih čistilnih servisov, ki pogosto delujejo kot nezakonite agencije za posredovanje dela. Zato je prvi pogoj za to, da bo tudi osebno dopolnilno delo dostojno, torej primerno plačano in spoštovano, ureditev socialnega položaja žensk na robu družbe. Revščina je sicer kompleksen problem, vendar zanjo obstajajo preproste rešitve. Vse te rešitve so v pristojnosti Vlade in tudi Državnega zbora. Vse so izvedljive tukaj in zdaj, če se koalicija odloči, da bo zastopala interese socialno ogroženih prebivalcev. V grobem so ti ukrepi trije. Položaja dolgotrajno brezposelnih in upokojencev z nizkimi dohodki ne bo izboljšala nobena gospodarska rast, ampak denarni socialni prejemki. Odgovornost koalicije je, da te prejemke dvigne vsaj na raven minimalnih življenjskih stroškov. Kot je znano, so bili ti stroški nazadnje izračunani leta 2009 in so za samsko odraslo osebo znašali 385 evrov. Manj znano je, da je ministrica za delo dr. Anja Kopač Mrak lani v imenu Vlade podpisala socialni sporazum. S tem se je tudi zavezala, da bo še letos na novo izračunala minimalne življenjske stroške in da bo višino socialnih pomoči uskladila s tem izračunom. Kolikor je nam znano, ministrstvo izračuna ne namerava izvesti. Kljub temu pa je jasno, da bi morali minimalni dohodek dvigniti vsaj na 385 evrov mesečno. Znano je tudi, da je za to potrebnih nekje do 90 milijonov evrov sredstev na leto, kar je približno toliko, kot bi prinesel dvig stopnje davka na dobiček podjetij, ki ga je pripravilo finančno ministrstvo. Seveda je to uresničljivo pod pogojem, da bosta vlada in koalicija teh 90 milijonov namenili socialno ogroženim. Trenutno finančni minister predlaga, da bi teh 90 milijonov porabili za davčno olajšavo za približno 10 % zaposlenih z najvišjimi plačami. Kakorkoli že, položaj socialno ogroženih bi lahko bistveno izboljšali takoj in brez dodatnega zadolževanja države. V delo na črno, tudi v osebno dopolnilno delo, so pogosto prisiljeni ljudje, ki so sicer socialno ogroženi, vendar ne prejemajo socialnih pomoči. Pogosto so to upokojenci, zlasti upokojenke, ki se odrečejo socialni pomoči ali varstvenemu dodatku zaradi Pahor-Svetlikovih reform iz let 2010 in 2011. Kot vemo, je revščina pri nas najbolj razširjena med ženskami, starejšimi od 65 let, zlasti na podeželju. Leta 2010 je Pahorjeva vlada ukinila državne pokojnine, ki jih je prejemalo več kot 15 tisoč oseb. Drugi udarec je sledil leta 2012 z novim Zakonom o socialno varstvenih prejemkih. Od takrat je treba socialno pomoč in varstveni dodatek dosledno vračati. Lastniki nepremičnin so se zato množično odrekli socialnim prejemkom, zlasti varstvenemu dodatku. V takih okoliščinah je marsikdo prisiljen opravljati vsako delo pod kakršnimikoli pogoji. Pahorjeva vlada je torej uzakonila socialni damping. Če hočemo, da bo tudi osebno dopolnilno delo postalo dostojno, kot radi rečejo na pristojnem ministrstvu, je treba Pahorjevo reformo preprosto odpraviti. Naj spomnim, da je vlada v koalicijski sporazum zapisala, da bo prejemnike varstvenega dodatka, ki imajo v lasti nepremičnino v manjši vrednosti, razbremenila prepovedi odtujitve nepremičnine. V skoraj dveh letih od prihoda na oblast tega še ni storila. Tretji ukrep, ki bi bil nujen za izboljšanje položaja socialno ogroženih prebivalcev na sploh in ureditev osebnega dopolnilnega dela posebej, je spoštovanje delovnopravne zakonodaje. Recimo, da bomo izboljšali položaj oseb, zlasti žensk, ki opravljajo dopolnilno delo. Na ta način bo ponudb dopolnilnega dela manj in delavke ne bodo prisiljene delati pod vsakimi pogoji; vendar problema ne bomo rešili, dokler ne bomo preprečili nelojalne konkurence različnih čistilnih in podobnih servisov. In marsikje, tudi v javnem sektorju, lahko opazimo to, čemur se reče segmentiranost trga dela. Čez dan čistijo delavke, ki so včasih oblečene v uniforme in so zaposlene v določeni organizaciji, popoldne pride druga ekipa mlajših deklet, ki niso v uniformah, delajo pa z istimi sredstvi, verjetno preko nekakšnega čistilnega servisa. Morda so ponekod stvari kaj bolje urejene, ampak na splošno so čistilni servisi de facto agencije za posredovanje dela, čeprav nimajo dovoljenja za to. Podobno je z raznimi drugimi vrstami dopolnilnega dela, recimo kot sezonsko delo. Dokler ne bomo učinkovito preprečevali nezakonitega izkoriščanja, bo plačilo za tovrstno delo sramotno nizko. Ena od bistvenih rešitev je ureditev pristojnosti delovne inšpekcije, ki smo jo predlagali v Združeni levici; pa je koalicija seveda gladko zavrnila. Za konec se moramo opredeliti še do konkretnih rešitev. V podrobnosti se nima smisla spuščati, ker – če citiram mnenje Vlade – "rešitve niso niti sistemske, niti razumljive, niti izvršljive". Če bi se že lotili nadomestitve vrednotnic, bi bilo to treba narediti na nek drug način. Torej je bistveno vprašanje, ali bi bila ukinitev sploh smiselna. Analiza, ki jo povzemam sicer iz mnenja Vlade, kaže, da ne. Število oseb, ki aktivno opravljajo osebno dopolnilno delo, se je po uveljavitvi novega sistema povečalo najmanj za dvakrat. Torej so vrednotnice zajele določen segment oseb, ki so prej delale na črno. V prvem letu sta zdravstvena in pokojninska blagajna na račun vrednotnic prejeli približno 160 tisoč evrov. Stroški za uvedbo novega sistema so bili okrog 200 tisoč evrov. Treba pa je upoštevati, da so bili to enkratni stroški, ki se bodo izplačali šele na srednji rok. Za kakršnokoli večjo spremembo sistema bi bilo treba spremeniti informacijski sistem in prilagoditi postopke, za kar bi bilo treba zagotoviti dodatna finančna sredstva. Mogoče sistem vrednotnic ni najboljši možni sistem, vendar zdaj očitno deluje, tako da ga brez zelo dobrih razlogov in konkretnih alternativ ni smiselno spreminjati. Ko ocenjujemo učinkovitost sistema vrednotnic, moramo tudi upoštevati, da glavni namen vrednotnic ni zbiranje socialnih prispevkov, ampak legalizacija dopolnilnega dela. Ta sistem ne prinaša velikih prihodkov, ker je tudi promet razmeroma majhen. Koristi od legalizacije morajo imeti zlasti tisti, ki to dejavnost opravljajo. Po eni strani zato, ker naj bi se zmanjšala nelojalna konkurenca; po drugi strani pa zato, ker se jim ti dohodki vsaj minimalno priznajo pri pokojnini. Glede na zadnjo odločitev Ustavnega sodišča je jasno, da prostovoljna vključitev v obvezno pokojninsko zavarovanje ni nadomestilo za samodejno vključitev na podlagi vrednotnic. Ker je zakon torej po mnenju tistih, ki naj bi ga izvrševali, nerazumljiv in neizvršljiv in ker ni videti utemeljenih razlogov za ukinjanje sistema, ki je zdaj že utečen, bomo glasovali proti. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Ljudmila Novak bo predstavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov. Izvolite.
Spoštovani! Krščanski demokrati smo bili ob uvedbi vrednotnic za osebno dopolnilno delo zadržani. Opozarjali smo, da so vrednotnice nove birokratske ovire, ki bodo le dodatno obremenile tiste, ki koristijo storitve osebnega dopolnilnega dela, ter tudi tiste, ki ga izvajajo. Dejali smo, da je prav, da se vzpostavi red na tem področju; vprašanje pa je, ali bo to lahko doseženo z novimi papirji. Prav tako je vprašanje, ali se bo osebno dopolnilno delo po plačilu prispevkov za zdravstveno in socialno zavarovanje sploh še splačalo in ostalo zanimivo kot ena izmed alternativ. Takrat poslanci Nove Slovenije nismo podprli uvedbe vrednotnic. No, danes že imamo odgovore na svoje takratne pomisleke. Bera uvedbe vrednotnic je milo rečeno slaba, po domače bi rekli, da je v minusu oziroma v rdečih številkah. Stroški uvedbe in izdajanja vrednotnic so veliko večji kot pa izplen za blagajne socialnih zavarovanj in proračun. Koncept ni bil najbolj posrečen. Kolegi iz Slovenske demokratske stranke predlagajo, da se ukine vrednotnice kot podlago za izvajanje osebnega dopolnilnega dela in uvede nazaj ureditev, ki je veljala pred njihovo uredbo. Hkrati predlagajo tudi, da se osebam, ki opravljajo osebno dopolnilno delo, omogoči, da se prostovoljno pokojninsko in invalidsko ter zdravstveno zavarujejo za isti obseg pravic kot v sistemu vrednotnic. Ker nismo spremenili svojega stališča izpred dobrih dveh let in ker se zavzemamo za enostavne postopke ter nizke davke, bomo poslanci Nove Slovenije predlagano novelo podprli.
Hvala lepa. Gospa Janja Sluga bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Hvala lepa. Novela zakona o spremembah Zakona o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno, ki jo danes obravnavamo, primarno napotuje na razpravo o sivi ekonomiji in načelu Vsako delo šteje. Pri neprijavljenem delu ter tudi pri neprijavljenem prometu pridemo do skupne točke, to je osebno dopolnilno delo in vrednotnice. Vrednotnica je s 1. januarjem 2015 postala pogoj za legalno opravljanje dela, njena vrednost pa je določena v pavšalnem znesku devetih evrov. Z izenačitvijo različnih oblik dela in uvedbo prispevnih stopenj tudi pri osebnem dopolnilnem delu so v sistem socialne varnosti in obveznega zavarovanja vstopili tudi izvajalci osebnega dopolnilnega dela. Z uveljavitvijo načela Vsako delo šteje tudi pri osebnem dopolnilnem delu je poleg zagotovljenega pokojninskega in invalidskega zavarovanja, zdravstvenega zavarovanja ter zavarovanja za poškodbe pri delu in poklicno bolezen pomembno izpostaviti, da v praksi vrednotnica prinaša tudi pokojninsko dobo. S predlogom zakona pa se sedanji sistem vrednotnic ukinja in predlaga vzpostavitev posebnega načina prostovoljne vključitve v obvezno pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Osebe, ki opravljajo osebno dopolnilno delo, bi lahko v skladu z obravnavano novelo bile zavarovane za enak obseg, kot bo to po sedanji ureditvi, ki temelji na vrednotnicah. Predlaga pa drugačne osnove in drugačno priznavanje pravic, kot je določeno v splošni pokojninski zakonodaji in zakonu, ki ureja področje preprečevanja in zaposlovanja na črno. Predlagatelj določa še način vključitve v posamezno zavarovanje, to je pokojninsko in invalidsko zavarovanje, zavarovanje za posebne primere ter zdravstveno zavarovanje za poklicne bolezni in poškodbe pri delu. Pri tem pa v Poslanski skupini Stranke modernega centra pogrešamo definicijo obsega pravic. 3. člen veljavnega Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju na primer določa, da se z obveznim zavarovanjem zagotavljajo pravica do pokojnine, pravica na podlagi invalidnosti, pravica do letnega dodatka in pravica do dodatka za pomoč in postrežbo. Predlagana možnost izbire vključitve v zavarovanje za posebne primere pa se lahko izkaže za manj ugodno za izvajalca osebnega dopolnilnega dela, ker se zavarovanje za posebne primere zavarovanja ne šteje v zavarovalno oziroma pokojninsko dobo. S predlogom zakona bi se priglasitev osebnega dopolnilnega dela opravljala na upravnih enotah, ki bi tudi vodile seznam izvajalcev osebnega dopolnilnega dela; in ne več na Ajpesu kot do sedaj. Pri tem moramo izpostaviti, da bi s slednjo rešitvijo povzročili dodatne stroške vsaj z vzpostavitvijo novega informacijskega sistema na upravnih enotah. V Poslanski skupini Stranke modernega centra menimo, da je eno leto po uvedbi vrednotnic mogoče govoriti o pozitivnih učinkih obstoječega sistema. Od uvedbe sistema vrednotnic do maja letos je bilo namreč okoli 3 tisoč novih priglašenih izvajalcev osebnega dopolnilnega dela in dobrih 24 tisoč izdanih vrednotnic. Skupen znesek vplačil v letu 2015 pa je na podlagi vrednotnic znašal okoli 158 tisoč evrov. Dosedanje rezultate ocenjujemo kot dobre, vendar bomo šele v naslednjih nekaj letih lahko podali realno oziroma dolgoročno oceno uspeha sistema vrednotnic. Zaradi navedenega v Poslanski skupini Stranke modernega centra predloga zakona ne bomo podprli.
Hvala lepa. Gospod Tomaž Lisec bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala, podpredsednik, za besedo. Spoštovani državni sekretar, kolegi in kolegice, lep pozdrav! Želja po preprečevanju dela na črno je v praksi rodila nepravičen in birokratski sistem vrednotnic, ki ljudi ne spodbuja, da bi dodatno še delali, ampak jih samo še bolj omejuje. Poleg tega pa sistem vrednotnic v praksi vsebuje kup nesmislov. Zato predlagamo zakon, kot ga predlagamo, kajti zasledujemo naslednje cilje in načela zagotoviti manjšo birokracijo, manjšo birokratizacijo in vse ostale malenkosti pri opravljanju osebnega dopolnilnega dela. Želimo odpraviti rešitve, ki za javna sredstva predstavljajo nesorazmerno velik strošek glede na učinek. Želimo omogočiti izvajalcem osebnega dopolnilnega dela, da se prostovoljno pokojninsko zavarujejo za čas, ki ga sami izberejo. Želimo stimulirati inšpekcijske organe, da bodo preverjali dejansko delo, ne pa videla – kazala. Predvsem pa želimo ohraniti načelo Vsako delo šteje. S predlogom zakona se iz veljavnega zakona črta člene, ki predstavljajo zakonsko podlago za sistem vrednotnic iz leta 2013. Takšna ureditev se nadomesti z ureditvijo, ki je veljala pred tem, kajti danes smo imeli občutek, kot da je bilo prej osebno dopolnilno delo nekakšen bavbav, ki ga sploh ni nihče zaznal. Edina izjema je po našem predlogu zakona, da se omejitev dohodka zasebnega dopolnilnega dela ohrani na sedanji ureditvi, kar pomeni, da polletni prihodki iz naslova tega dela ne presegajo treh povprečnih neto mesečnih plač iz preteklega leta. Predlog zakona omogoča osebam, ki opravljajo osebno dopolnilno delo, da se lahko po svoji izbiri prostovoljno pokojninsko in invalidsko ter zdravstveno zavarujejo za isti obseg pravic kot po dosedanji ureditvi osebnega dopolnilnega dela preko vrednotnic. Spoštovani, zakaj predlog zakona? Zakon o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno je s 1. 1. 2105 za izvajanje osebnega dopolnilnega dela vpeljal vrednotnice, ki se sedaj kupijo pred samim izvajanjem dela za devet evrov mesečno. Iz tega zneska se krijeta minimalno pokojninsko in zdravstveno zavarovanje, zakon pa je bil predstavljen kot vrhunska rešitev, ki bo preprečila delo na črno. Spomnimo se vseh medijskih objav tedanje in tudi sedanje ministrice, ko je govorila, kako bo sistem vrednotnic ne samo zmanjšal, ampak ukinil delo na črno; ter kako se bodo ob tem, ko bodo ljudje delali, napolnile vse blagajne države. Po skoraj letu in pol od vpeljave vrednotnic pa se kaže, da gre za popoln fiasko ukrep, ki je imel za posledico še ogromno škodljivih posledic v praksi. V letu 2015 je bilo v sistem osebnega dopolnilnega dela prijavljenih dobrih 5 tisoč oseb, izdanih preko 17 tisoč vrednotnic, kar je v blagajno ZPIZ in ZZZS prineslo skupno slabih 160 tisoč evrov prihodkov. V javnosti so se po enem letu uporabe vrednotnic pojavili podatki o stroških sistema: strošek izdaje in kontrole za leto 2015 – 350 tisoč evrov, kjer se upošteva strošek dela – 220 tisoč evrov, strošek administracije Ajpesa v višini 24 tisoč evrov, strošek administracije Ministrstva za javno upravo v višini 24 tisoč evrov in strošek obdelave poročil, posredovanih Fursu, po večini 81 tisoč evrov; brez fiksnih stroškov, ki so bili potrebni za vzpostavitev sistema vrednotnic. Skratka, za učinek prvega leta v vrednosti 160 tisoč evrov so bili stroški 350 tisoč evrov. Ob vsemu bahanju sedanje in tedanje ministrice, kako bo sistem vrednotnic nek super sistem, govorimo o znesku 160 tisoč evrov, ki so jih tisti, ki so se odločili za to delo, preko vrednotnic dali v pokojninsko in zdravstveno blagajno. Ali je 160 tisoč evrov, spoštovani in spoštovane, dosežek?! Na drugi strani pa se straši ljudi. Že hiter finančni model pokaže, da sistem vrednotnic predstavlja bistveno večji letni strošek, kot je prihodkov. Po domače povedano, sistem vrednotnic je finančni in birokratski nesmisel. Kako zgleda ta sistem v praksi? Vrednotnice je mogoče naročiti osebno, na upravni enoti in preko spletnega portala eUprava. Pa si predstavljajmo enega starejšega, ki komaj čaka, da gre na upravno enoto, ali pa komaj čaka, da se registrira preko eUprave. Vsak dan čakajo takšne zadeve. Poleg stroška nakupa vrednotnice je treba mesečno in polletno oddajati Finančni upravi tudi poročilo o dohodku iz naslova, ki ga opravlja. Polletno poročilo pa je treba Finančni upravi poslati tudi v primeru, če v tem obdobju ni bilo nobenega prihodka. Skratka, poročila zato, da so poročila in da nekdo nekaj dela, ker ta oseba mora prijaviti, da nič ni delala. Ja, resnično gre za debirokratizacijo v smislu te vlade in ljudje še naprej komaj čakajo takšne rešitve, da bodo hodili od Poncija do Pilata tudi zato, če nič ne bodo delali. Takšne rešitve ljudi odvračajo od dela in ne zasledujejo cilja Vsako delo šteje. Vrednotnica ne predstavlja nikakršne dodane vrednosti, temveč zgolj obremenitev javnih sredstev in debirokratizacijo. Poleg tega pa ta sistem, ki je bil uveden, torej vrednotnice, predstavlja izjemno lahko priložnost za prikrivanje dela na črno v praksi, saj se vzpostavlja okvir, ki se lahko zlorablja za dejansko povišanje stopnje sive ekonomije. Cena vrednotnice je namreč fiksna, 9 evrov na mesec, in ni odvisna od višine dejanskega plačila dela. Kaj to pomeni v praksi? Zelo lahko se prikrije dejansko delo in plačilo preko meje, ki je določena z zakonom, saj za zakonito kritje tega dela zadostuje le vrednotnica, izdana v tekočem mesecu, ko se delo opravlja. Po starem sistemu, torej pred 1. 1. 2015 in pred uveljavitvijo vrednotnic, se je osebnega dopolnilnega dela posluževalo približno 9 tisoč oseb. Ministrica je pričakovala, da se bo številka z uvedbo vrednotnic podvojila; seznam posameznikov, ki je javno dostopen na Ajpesu, pa kaže na dan 7. 1. 2016 5 tisoč 444 oseb. Ob opombi, da ima ena oseba lahko navedenih tudi več del in vrednotnic, na kar se pozablja. Številka se torej v enem letu v nasprotju s piarovskimi blefi ni podvojila, temveč se skoraj za polovico zmanjšala. Pa dovolite za zaključek še glede mnenja Vlade. Tipično mnenje te vlade; naša odločitev je edina prava in zveličavna, vaša rešitev pa je nesistemska in neizvedljiva. Spoštovani, delo na črno je obstajalo pred 1. 1. 2015, tudi preganjanje tega dela je obstajalo pred 1. 1. 2015; zato je sistem vrednotnic nesistemska rešitev, neživljenjska in v praksi ponuja to, kar zakon ne zasleduje s strani vlade. Vlada pravi, da vsako delo šteje, v resnici pa se ljudi sili v sivo ekonomijo. Vlada nikakor ne dovoli niti razmišljanj o spremembi sistema, ki ga je predhodna vlada uvedla, čeprav prinaša več stroškov kot prihodkov. Skratka, naj stane, kolikor hoče, naša odločitev je prava. In ta zakon, torej sistem vrednotnic, ni posegel na področje preprečevanja dela na črno, ampak ga je v praksi še povečal, kar je dokazljivo s podatki s strani Ajpesa – namesto 9 tisoč dobrih 5 tisoč ljudi, ki so se odločili za to delo. Seveda pa je ta sistem vrednotnic prinesel nepotrebno birokracijo in predvsem strah, strah pri starejših ljudeh, ki so želeli delati, zakaj bi sploh delal, in čakajo, kdaj jih bo kdo ovadil. Enak ukrep kot davčne blagajne, sploh ni važen finančni ali kakršenkoli drug ukrep, važno je, da ljudi strašimo. Sistem vrednotnic je prinesel tudi ogromno problemov in nepotrebnih ljudi tu in tam, za 150 tisoč evrov letno, na drugi strani pa enkrat več stroškov. Smešno. Torej podoben ukrep kot davčne blagajne. Tudi davčne blagajne smo hoteli ukiniti, želimo ukiniti tudi sistem vrednotnic, v nadaljevanju bomo želeli ukiniti sistem prevoznic; sami neumni, nesmiselni ukrepi, ki so zgrešeni in, kar je ključno, naperjeni proti ljudem. Ampak to je enako kot sedanja vlada – zgrešena politika, ki je naperjena proti ljudem. Zato si namesto zdravorazumskih ukrepov izmišljujete nedomišljene ukrepe, ki pa jih koalicija prodaja kot sistemske. Sistemi, kot so vrednotnice, prevoznice, davčne blagajne, kažejo, da je razmišljanje Butal v polnem razmahu. Napačna politika.
Hvala lepa. Gospod Uroš Prikl bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Spoštovane kolegice in spoštovani kolegi, ki vas sicer ni veliko v dvorani, predstavnik Ministrstva za delo! Na kratko o stališču Desusa glede Predloga zakona o spremembah Zakona o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno – ne bomo ga podprli. Siva ekonomija pomeni nelojalno konkurenco in poseg v ekonomsko državo, posledično pa tudi v socialno državo. Njen obseg je težko določljiv. Glede na razpoložljive podatke nekaterih mednarodnih analiz naj bi za Slovenijo veljalo, da se z okoli 25 % deleža v GDP uvrščamo v zgornjo tretjino držav. Po nekaterih drugih analizah in podatkih naj bi ocena sive ekonomije pri nas znašala okoli 10 % bruto domačega proizvoda. To je dejstvo, ki je neizbežno, ne velja ta deviantni pojav samo za Slovenijo, velja za vse države Evropske unije in tudi širše, kar pa ne olajšuje tega, da je siva ekonomija pri nas prisotna in, se bojim, tudi na nek način zakoreninjena. Kot rečeno, pojav sive ekonomije in s tem povezano delo na črno kot posledica tega je ekonomski problem, deviantni ekonomski problem, ki še bolj prihaja do izraza v času gospodarske krize. Je pa seveda tudi širši pereč družbeni problem, saj ga – sicer zavedajoč se, da je to negativen pojav – toleriramo, mnogokrat pa tudi sami spodbujamo. Logično, bi rekli, saj je neka storitev, nek izdelek v končni fazi za potrošnika cenejši, cenejša, izvajalcu pa plačilo na roko pomeni višji neto prihodek, višjo neto vrednost, bolj se človeku pozna v žepu. Dejstvo je, da je ta odklon možno zmanjšati ali pa tudi izkoreniniti, ampak to je mogoče doseči samo s spremembo kulture, spremembo obnašanja posameznikov; tisto, kar lahko k temu prispeva država, pa so primerni in ustrezni ukrepi, ki naj odpravljajo vzroke in spodbujajo pozitivno ravnanje. Premiki v glavi, preskok v miselnosti, o čemer smo govorili tudi pri točki inšpekcije. V boju zoper sivo ekonomijo smo v zadnjih letih sprejeli kar nekaj ukrepov; med njimi je bila tudi uvedba tako imenovanega vavčerskega sistema upravljanja osebnega dopolnilnega dela. Cilj uvedbe sistema vrednotnic je bil spodbujanje zakonitega, poudarjam zakonitega, opravljanja dela in v sklopu celovitega pristopa k davčnemu in prispevnemu poenotenju vseh oblik dela, vpeljanega po načelu Vsako delo šteje. Tisti, ki opravljajo osebno dopolnilno delo, plačujejo prispevke za socialno varnost, kar posameznikom prinaša določene pravice. Torej ljudem prinaša pravice, kar je bistveno, kar je prioritetnega pomena, vsaj za nas v Desusu; v končni fazi pa se tudi nekaj sredstev, pa ne tako malo, tudi steka v obe blagajni ter državni proračun. Poslanke in poslanci predlagatelja želijo vrednotnice ukiniti in obveznost vključitve v zavarovanja nadomestiti s prostovoljno odločitvijo o plačevanju prispevkov za pokojninsko in zdravstveno zavarovanje. To ni nič. To je v nasprotju z načelom Vsako delo šteje, slednje pa po naši oceni na svoj način pravzaprav pomeni poleg večje primerljivosti različnih oblik dela tudi nek doprinos, prispevek v boju zoper sivo ekonomijo. Z nakupom teh vrednotnic, ki jim tako nasprotujejo, namreč ni samo plačan prispevek za pokojninsko zavarovanje, za poškodbe pri delu, poklicne bolezni in tako dalje; pač pa vrednotnica tudi služi nadzorovanju opravljanja tovrstnega dela in nadzora v zvezi s prihodki od dela. Seveda pa ni to edini način, da se zoperstavimo sivi ekonomiji. Ukinitev vrednotnic pomeni nezmožnost tega nadzora, s čimer je zmanjšano tudi učinkovito bojevanje zoper sivo ekonomijo. Predlagatelji obravnavanega zakona, ki predlagajo ukinitev vrednotnic, menijo, da se ne vidijo učinki novega režima opravljanja osebnega dopolnilnega dela oziroma da so prilivi javne blagajne nižje od pričakovanih ter da stroški uveljavitve in delovanja sistema vrednotnic bistveno presegajo prihodke v pokojninski in zdravstveni proračun. V Desusu se s tem seveda ne strinjamo, prepričani smo nasprotno. V pičlem letu dni izvajanja zakona se je v tem delu število prijavljenih izvajalcev glede na prej veljavno ureditev namreč podvojilo. Izdanih je bilo preko 17 tisoč vrednotnic, kar je pokojninsko blagajno napolnilo za dodatnih skoraj 160 tisoč evrov, zdravstveno pa 35 tisoč evrov. Najpomembnejše pri tem pa je, da imajo po novem sistemu izvajalci pokrito socialno varnost, pravico ljudi, česar pred sedanjo ureditvijo ni bilo. Stroški – vemo, da je za vsako stvar, v vsak projekt treba vložiti nekaj sredstev za zagon. Glavnina stroškov, katerim predlagatelji zakona očitate, da so previsoki glede na učinek, je zgolj enkratnih. Verjamemo, da bodo odslej stroški bistveno nižji, nekaj pa jih seveda zagotovo bo tudi v prihodnje, saj je sistem treba vzdrževati in nadgrajevati. Vrednotnice so se za zdaj relativno dobro obnesle, kar pa še ne pomeni, da ne bi bilo treba področja osebnega dopolnilnega dela v marsičem še izboljševati, vsako stvar je treba izboljševati. Z zadnjo spremembo zakona smo namreč na seznam del, ki se lahko opravljajo kot osebno dopolnilno delo, že dodajali nekatere nove dejavnosti, ki so se na črno kar precej izvajale. Pa ne želim zdaj izpostavljati nobenega dela posebej, tako da v tem delu pri širitvi del v naši poslanski skupini tudi nadalje vidimo možnost za izboljšave. Učinki tega enega izmed mnogih ukrepov v boju zoper sivo ekonomijo – ob seveda preskoku miselnosti in preskoku v našem razmišljanju –, ki smo jih oblikovali v preteklem mandatu, so po našem mnenju kljub kratki časovni uporabi vidni in so pozitivni; vendar pa jih še ne moremo čisto relevantno ter dokončno oceniti in ovrednotiti. Pravi rezultat tega ukrepa bo viden šele na daljši rok, seveda ob ustreznem in ambicioznem nadzoru s strani pristojnih, to je Fursa; ter ob zavedanju javnosti, da delo na črno nikomur ne koristi; morda že na kratki rok, dolgoročno pa nikakor. Torej niti posameznikom, ki to delo opravljajo, niti koristnikom, uporabnikom, družbi, državi, Sloveniji kot celoti ne, saj izpad javnofinančnih sredstev zaradi sive ekonomije posledično pomeni manj pravic za vse; nas še posebej za tiste, ki so določenih pravic, določene finančne podpore iz proračuna najbolj potrebni. Naj zaključim, poslanke in poslanci Desusa stojimo trdno na tem stališču, da je predlog predlaganega predpisa nesprejemljiv in neustrezen, zato ga tudi ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima predlagateljica gospa Suzana Lep Šimenko. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Moram reči, da me na nek način stališča poslanskih skupin niso presenetila. Obžalujem sicer, da tistih, ki se zelo zanašajo na številke, ni prisotnih v dvorani, ker mislim, da na tem primeru pa resnično številke povedo vse tisto, kar bi morale. Zdaj govorimo o kratkem roku. Več kot dve leti je od tega, aprila 2014 se je v tej dvorani ta sprememba tudi uzakonila. V veljavo je stopila s 1. 1. 2015. Minilo je celo leto 2015 in zdaj smo že v letu 2016. Mislim, da smo v tem času resnično že lahko dobili dobre podatke in da več kot očitno ti podatki govorijo, da sistem vrednotnic niti najmanj ni prinesel tistega, kar je bil namen tega. Državni sekretar je omenil, da gre tukaj za neke pavšalne ocene. Strošek uvedbe je bil – vsaj po podatkih, ki sem jih prejela z Ministrstva za delo – 200 tisoč evrov. Navedeno je bilo, da tukaj še niso bile upoštevane posamezne posodobitve programske opreme; oziroma je to podatek, ki bi naj bil do konca leta 2015. Torej so že stroški uvedbe bistveno višji, kot pa je dejansko v enem letu v proračun priteklo. Ob tem pa se popolnoma zanemari dejstvo, da verjetno en tak sistem tudi nekaj stane. So že tukaj tekoči stroški vzdrževanja programske opreme, so tukaj zaposleni, ki morajo s tem upravljati, imamo zaposlene na upravnih enotah, imamo jih na Ajpesu, kjer vodijo te sezname, imamo tudi na Finančni upravi. Ne moremo zanemariti, da to pa nič ne stane. Seveda stane, tudi to stane. Na časniku Finance so dali neke izračune, ki so še toliko slabši za ministrstvo glede stroškov uvedbe vrednotnic, oni so ocenili, da je bil strošek uvedbe 300 tisoč, tekoči strošek izdaje in kontrole vrednotnic pa naj bi bil celo 350 tisoč. V redu, to so neke ocene in niti ne želim iz tega izhajati. Če pa pogledamo konkretne podatke, ki ste jih vi sami dali, povedo, da je popolnoma neupravičljivo glede na to, kaj mi dejansko s tem sploh dobimo. Kaj pomenijo neke minimalne pravice iz pokojninskega zavarovanja? Ja, drži, ena vrednotnica da en pokojninski dan, ampak vi ste v to skupino zmetali vse, sem ste dali upokojence, brezposelne in tiste, ki so zaposleni; torej kogarkoli, ki opravlja osebno dopolnilno delo. Vemo, kje so zakonske omejitve, koliko lahko z osebnim dopolnilnim delom v polletju oziroma v celotnem letu posameznik zasluži. To je jasno in nič ni spornega. Ampak ena vrednotnica – en dan pokojninske dobe upokojencu ne pomeni popolnoma nič, torej je na nek način solidaren do ostalih. Ja, je medgeneracijsko solidaren ali kako ste odgovorili na moje poslansko vprašanje. Dejansko koristi tistemu, ki je zaposlen. Ampak nekdo se recimo ukvarja z neko domačo obrtjo, dela neka ročna dela, v takem primeru si je sam dolžan kupiti vrednotnico, torej daje na mesec devet evrov za vrednotnico in to mu da en pokojninski dan. Letno ima stroška 108 evrov in iz tega dejansko dobi 12 dni. Kakšna je to spodbuda?! Kaj vi mislite, da ljudi s tem spodbudite, da bodo zdaj oni dejansko nekaj imeli od tega s tem enim dnevom?! Na drugi strani pa imate del tistih, ki jim vrednotnico kupijo naročniki, to pa je tista skupina, kjer kupujejo vrednotnico za razna varstva, inštrukcije, pomoč pri gospodinjskih in ostalih opravilih. Tak posameznik pa ima toliko vrednotnic, kolikor ima v enem mesecu naročnikov, lahko tudi 20. In tak posameznik lahko na mesec pridobi 20 pokojninskih dni. Koliko je zdaj tukaj sorazmerje? Vi zelo poudarjate, da vsako delo šteje; ja, se zelo strinjam s tem, vsako delo bi moralo šteti, še marsikje drugje, ne samo tam, kjer se ga izpostavlja z vaše strani. Kje je tu neka sorazmernost? Na eni strani lahko nekdo dela 100 ur na mesec z eno vrednotnico, ima en pokojninski dan, na drugi strani pa nekdo dela recimo 20 ur na mesec in ima 20 vrednotnic. Kje je tu sorazmernost? Ali se vam resnično zdi, da je ta sistem nek doprinos in dejansko ljudi spodbuja k temu, da bodo legalno opravljali tisto, kar opravljajo. Pri tem sistemu dejansko ni pomembno, koliko nekdo naredi; pomembno je zgolj, da ima to eno vrednotnico. Kako poteka nadzor tega na terenu, mi povejte. Nekdo si kupi vrednotnico, če pride inšpektor, mu pokaže tisto vrednotnico; ne glede na to, koliko on mesečno opravi in koliko dejansko prijavi Finančni upravi. Vi na nek način s tem še spodbujate delo na črno. Če bi samo pogledali številke – takrat, ko se je ta sistem uvedel, je bilo v sistemu registriranih okoli 9 tisoč ljudi. Pa boste rekli, da se takrat neaktivnih ni brisalo iz sistema. Zakaj pa je potem ministrica Kopač Mrak poudarjala, da se bo to podvojilo, in je sama omenila številko 18 tisoč, če je že takrat verjetno vedela, koliko od tistih jih je pa aktivnih. To je pač dober izgovor zdaj, ko se dejansko vidi, da ta sistem ne funkcionira. Danes jih imate v sistemu zgolj 6 tisoč. Bistveno manj, kot jih je bilo. Kje je ostalih 3 tisoč? Ali delajo na črno? Ali se ne vprašate, da je mogoče pa ta sistem spodbudil to, da ljudje delajo na črno. Poleg tega, osebno dopolnilno delo se lahko opravlja za tista dela, ki so na seznamu del. Omenili ste, da vas dnevno oziroma tedensko, mesečno ljudje pozivajo, da na ta seznam dodate še različna dela. Mene zanima, koliko pa je dejansko takšnih del, ki so ostala nekje v zraku, ki jih ljudje lahko delajo edino kot osebno dopolnilno delo. Ker tega dela na seznamu ni, ga on ne more registrirati, gre pa resnično za neko delo, ki ga ne moreš drugače uvrstiti. Ne more si privoščiti, da bo zaradi tega odprl s. p., ker ima takrat previsoke stroške, ki bistveno presegajo tisto, kar bi on dobil; in je osebno dopolnilno delo edino primerno delo. Ampak po tem vašem sistemu je enostavno izpadel iz tega sistema. Mene zanima, koliko je takšnih ljudi, kje je tistih 3 tisoč, ki dejansko manjkajo, in kje so vsi ostali, ki so prej bili nelojalna konkurenca in so delali na črno, siva ekonomija, kje pa so zdaj ostali, ki ste jih vi nameravali pridobiti s tem sistemom. Kolega gospod Škoberne iz SD je omenil, da je bilo takrat rečeno, da bo tukaj ena aplikacija, ki je še ni – dve leti sta minili, pa še vedno ni aplikacije –, ki naj bi debirokratizirala ta sistem. Zakaj pa je še ni in koliko bo ta aplikacija še dodatno stala? To pomeni, da to še vedno spada med stroške uvedbe. To pomeni, da bo ta znesek še bistveno narasel. In resnično me zanima, kako to, da tega še ni. Dve leti sta minili od takrat, ko se je vedelo, da se bo ta sistem uvedel. Ali resnično v tej državi nismo sposobni nečesa narediti v nekem bolj normalnem, kratkem času. Na nek način se nam celo poskuša očitati, da imamo mi toleranten odnos do sive ekonomije. Lepo vas prosim, s sistemi, kot je vrednotnica, se spodbuja siva ekonomija. Uvedli ste davčne blagajne pod pretvezo, da sedaj se bo pa zmanjšala siva ekonomija; pa nisem dobila še nikoli odgovora na to vprašanje, za koliko se pa je siva ekonomija zmanjšala; ker se ni. Zato, ker tistih, ki dejansko nepošteno opravljajo delo, tistih še vedno s takimi varovalkami ne dobite. Očitno bo treba narediti nekaj drugega kot to, da boste dejansko zajezili sivo ekonomijo. Jaz se strinjam, da je to problem, in dejansko to obsojam. In kot je bilo rečeno, ti so resnično nelojalna konkurenca podjetnikom in vsem ostalim. Nepošteno je do vseh nas, državljank in državljanov Republike Slovenije. Ampak s takimi vrednotnicami, davčnimi blagajnami, na tak način pa žal tega pač ne boste dobili. Kolegica iz Stranke modernega centra vidi pozitivne učinke. Mene resnično zanima, kolegi iz Stranke modernega centra, katere pozitivne učinke tega sistema pa vi vidite?! V predstavitvi stališča sem pričakovala, da jih boste našteli; bi pa potem prosila, da jih naštejete v nadaljevanju. Vemo, imamo manj osebnega dopolnilnega dela in zaenkrat samo breme za vse državljane Republike Slovenije zato, ker so stroški tega bistveno večji, kot pa je do zdaj na račun teh vrednotnic prišlo. Bistveno večji. Kje so tisti pozitivni učinki; povejte mi, lepo prosim, enega. Tudi prej osebno dopolnilno delo ni bilo nelegalno, isto ga je bilo treba priglasiti na upravni enoti. In tudi vrednotnice je treba priglasiti na upravni enoti ali preko sistema eUprava, kar pa žal, kolikor vem, ni veliko posameznikov tega tudi uporabilo. Kolega iz Desusa je rekel, da se z vrednotnico nadzira prihodke od dela. Saj to je ravno problem, z vrednotnico pa res ne morete nadzirati prihodkov. Kupi se ena vrednotnica, vi ne veste, koliko ur in koliko je zaslužil. Njegova poštenost je, da prijavi, kolikor pač prijavi; ampak zaradi sistema vrednotnic pa vi prihodkov ne morete nadzirati. Ne zavajati, lepo vas prosim, okoli tega. Ocenjujete, da so se relativno dobro obnesle. V redu, ampak mene resnično zanima, s čim. Podatki, številke kažejo nekaj popolnoma drugega. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Saša Tabaković, pripravi naj se gospod Marijan Pojbič. Izvolite, gospod Tabaković.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo! Menim, da je sistem vrednotnic dober, da je v neki meri tudi pravičen in da je prav, da izhaja iz miselnosti, da vsako delo šteje. Tudi ne menim, da je potraten za javne finance, zato predloga Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke ne morem podpreti, čeprav v osnovi verjamem, da je predlog zmanjšanja birokratizacije vedno dobronameren. S tem se popolnoma strinjam. Dejstvo je, da je bil strošek 200 tisoč, ki ga omenja predlagatelj, enkratne narave in ni bil strošek, ki bi javni servis stal vsako leto, da bi lahko sistem vrednotnic sploh lahko deloval. Gre za sistem, ki je bil uveden pred enim letom, in je v enem letu izkazal, da je bilo vanj vplačano okoli 160 tisoč evrov, kar pomeni, da je do danes verjetno ta številka veliko večja in da je v tem smislu tudi nekako prešla ta začetno vloženi strošek. Številka se bo v resnici izkazala za pozitivno šele v prihodnje in v nekem daljšem obdobju, ampak zaenkrat pa ta številka oziroma to, kar naslavlja predlagatelj, ni tako kritično, da bi se že zaradi tega odpovedali sistemu vrednotnic. Se mi zdi, da je to obdobje vsekakor prekratko, da bi bili lahko do njega na takšen način kritični. Tudi mislim oziroma tako kažejo podatki, da je sistem zaenkrat utečen in da se ne dogajajo neke procesne napake, da bi bilo treba že zaradi tega stališča a priori spreminjati zakonodajo ali pa na ta način ukinjati sistem vrednotnic. Iz načelnega stališča nasprotujem ideji, da bi se ukinil sistem vrednotnic, ker se mi ne zdi prav, da bi se zavarovanje prepustilo prosti volji posameznikov; ker to pomeni, da se verjetno zaradi različnih razlogov, ki jih bom tudi v svoji razpravi omenil, ti posamezniki ne bi več zavarovali. Z zdajšnjim sistemom pa je to zavarovanje omogočeno osebam, ki priglasijo svojo dejavnost oziroma dopolnilno delo. Nad tem znotraj svojih zakonsko določenih nalog bedi Furs, ki v primeru ugotovljenih nepravilnosti – ki se tičejo dohodkov in zlorab vrednotnic, ki jih problematizira in ima upravičeno pomisleke tudi predlagatelj – lahko ukrepa. Ne morem sprejeti dejstva, da sistem vrednotnic predstavlja priložnost za delo na črno, ker je bil sistem vrednotnic uveden ravno zato, da bi se na nek način poskušalo omejiti različne nelegalne oblike dela oziroma da bi se omogočilo izvajalcem sistemsko delati v neki legalni obliki dela, kar pomeni to, da se jim zagotavlja tudi plačilo prispevkov, in kar je zelo pomembno, da se zmanjšuje izkrivljanje konkurence na trgu. To je v resnici bistvo samega sistema vrednotnic, ker plačevanje prispevkov in sorazmerna obremenitev vseh oblik dela zagotovo zmanjšuje motiv, da bi delavci oziroma delodajalci potem izbirali določeno obliko dela izključno skozi prizmo stroškov. To je bistvo sistema vrednotnic. Če bi pa to počeli, če bi to odločitev prepustili tistemu posamezniku, ki opravlja dopolnilno delo, potem bi ta bojazen lahko bila upravičena, da se potem ti ljudje ne bi zavarovali in se tudi potem to ne bi štelo v pokojninsko dobo. Moramo vseeno replicirati tudi na stališča, ki so bila danes že podana. Predlagatelj pravi, da si želijo, da bi bilo zavarovanje življenjsko, če že mora biti; hkrati pa ima velik problem, kako potem te evidence voditi. Na eni strani imamo problem birokracije; na drugi strani pa sistem oziroma motiv vrednotnice. V tem smislu bi rekel, da je predlagatelj vseeno malo paradoksalen. Pa še na eno stvar bi opozoril, ker se mi zdi, da enostavno moram. Po eni strani sem presenečen, kako se je na današnji seji – pa ne mislim samo, kar se tiče te točke – dikcija Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke in Nove Slovenije neverjetno zbližala; čeprav mislim, da to ni izjema. Po eni strani v svojih stališčih govorijo oziroma se očita v koaliciji, da ne sliši in ne razume opozicije; hkrati pa sami razlagajo, kako so vsi tisti, ki se z njimi ne strinjajo, nekako neumni, ker podpirajo neumne zakone. Kakšen je inteligenčni kvocient posameznikov oziroma danes prisotnih na tej seji Državnega zbora, mislim, da ga ni poslanca v državnem zboru – in tudi v tem ali prejšnjem mandatu ne –, ki bi imel ta pooblastila pa tudi strokovno, da bi lahko sam presojal ali vrednotil inteligenčni kvocient poslancev. Na takšno diskvalifikacijo enostavno ne bom nikoli mogel pristati in tudi na njo ne bom pristal ter se od nje tudi distanciram. Se pa sprašujem, kdo potem s takšnim diskurzom oziroma s takšno demagogijo v resnici straši ljudi. To so neke stvari na načelni ravni; zdaj pa še bolj vsebinsko. Predlagatelj določa le način vključitve v posamezno zavarovanje, pri tem pa ne definira obsega pravic, kar pa je zelo pomembno. 3. člen Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju določa, da se z obveznim zavarovanjem zagotavljajo pravice do pokojnine, za invalidnost, do letnega dodatka, pravice do dodatka za pomoč in postrežbo. Ena vrednotnica pomeni en dan pokojninske dobe. Če pa to ureditev primerjamo z rešitvami predlagatelja, ki možnost zavarovanja razume kot zavarovanje za posebne primere, potem pa lahko hitro ugotovimo, da bi bilo to veliko slabše za samega delavca, ker se mu takšno delo ne bi štelo v pokojninsko dobo. Če zavarovalne dobe v tem smislu ni, potem tudi ni pravice do pokojnine. Ne gre za to, da s takšnim načinom oziroma s takšno obliko dela recimo posameznik pridobiva pokojninsko dobo; ker gre tu za dopolnilno delo. Ni bistvo sistema vrednotnic to, da bomo sedaj vsi delali po sistemu vrednotnic in bomo z eno vrednotnico na leto imeli deset dni pokojninske dobe; ker to ni poanta. Vi morate tudi vedeti, da nekateri posamezniki na takšen način dodatno pridobivajo pokojninsko dobo; in to je v resnici bistvo, da vsako delo šteje. Ta miselnost, da vsako delo šteje, pomeni, da je plačevanje prispevkov ob različnih oblikah dela enostavno obveza in mora ostati obveza. Če to ukinemo, se nam ponovi zgodba, ki smo jo imeli pred vrednotnicami, ko so si različne oblike, ravno zaradi tega stroškovnega vidika, o katerem govori predlagatelj, med seboj konkurirale. In to je bilo zelo slabo. In s tem sistemom vrednotnic se je enostavno to želelo odpraviti. Če pa sedaj odpravimo sistem vrednotnic, pa imamo sistem, kot smo ga imeli prej, ki žal ni bil pravičen. Kar se tiče izkrivljenega sistema, ki smo ga imeli prej, se je dogajalo to, da so delodajalci ta sistem izrabljali za lastno korist, za lastni strošek; na drugi strani pa so na to morali pristati tudi delojemalci oziroma tisti posamezniki, ki so se za neko določeno delo odločili, čeprav so vedeli, da to za njihovo pokojninsko dobo, tudi dodatno zasluženo pokojninsko dobo, pomeni najhujše. In zato je prav, da imamo sistem vrednotnic. Govorim zaradi miselnosti. Mi se lahko pogovarjamo o različnih stvareh, ali so stroški upravičeni – zaenkrat kažejo, da so –; takšna razprava se mi zdi upravičena. Ampak ukinjati sistem vrednotnic pa pomeni enostavno poskus ukinitve nekega miselnega koda naše skupnosti, da smo se odločili, da vsako delo šteje; in da smo v tem smislu bolj pravični. To je vse. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima predlagateljica gospa Suzana Lep Šimenko.
Hvala za besedo, predsedujoči. Tudi mi se zelo zavzemamo, da vsako delo šteje. In resnično mora vsako delo šteti, ampak osebno dopolnilno delo je pa vseeno bilo – in je tudi s sistemom vrednotnic – malo posebno delo, ki ni namenjeno temu, da se bo z njim okoriščal nekdo, ki opravlja neko dejavnost; ampak je to delo posameznikov, bodisi gre za pomoč, inštrukcije, za karkoli. Ampak če vsako delo šteje, naj šteje na način, da se šteje tudi, koliko dela nekdo opravi. In ravno to je problem. Vi ste dali v isti koš nekoga, ki en mesec dela z eno vrednotnico in lahko opravi na njo 100 ur; in nekega inštruktorja, ki ima v enem dnevu deset ur, deset različnih naročnikov ter v tistem enem dnevu dobi deset vrednotnic, ki mu jih plača tisti naročnik. Vsako delo šteje, ja, ampak neka sorazmernost pa mora biti, koliko nekdo naredi in v kolikšnem obsegu potem tisto delo šteje. To je tisto, kar je s tem sistemom sporno. Kar se tiče samih stroškov. Stroški uvedbe, jaz verjamem, da državni sekretar natančno ve, so že jasni. Vemo, da stroški nekih stornacij aplikacije v tistih 200 tisoč niso bili upoštevani; in neka aplikacija, ki jo je gospod iz SD napovedal, več kot očitno še tudi ni bila pripravljena, kar pomeni, da bodo stroški še dosti višji. Zelo veliki so glede na to, kaj smo dobili. Če bi dobili napovedana 2 milijona, potem bi bilo to čisto jasno. Potem verjetno danes o tem tukaj ne bi debatirali. Dobili smo pa niti ne 160 tisoč v celem letu uvedbe. In to je leto, ki je primerljivo. Nismo mi prišli lansko leto ob istem času s takšnim predlogom, ker resnično nismo imeli podatkov. Mi smo počakali, da je minilo več kot eno leto, da imamo jasne podatke, kaj se je v enem letu od uvedbe tega sistema dogajalo; in smo sedaj prišli s tem predlogom. Ne zato, ker je bilo brez zveze ali da mi ne bi podpirali tega načela Vsako delo šteje. Še marsikje drugje bi ga mogoče lahko uveljavili. Jaz se popolnoma strinjam s tem in je popolnoma pravilno. Kar se tiče prostovoljnega zavarovanja, ravno s tega vidika, ker ne upošteva statusa ljudi. Na eni strani osebno dopolnilno delo opravljajo upokojenci, ki jim dodatni pokojninski dan ne pomeni nič; na drugi strani pa opravljajo to tisti, ki so brezposelni, ki jim dejansko to nekaj pomeni. Ker pa je vseeno meja, koliko lahko opravijo v pol leta, to so tri neto povprečne mesečne plače. V okviru tega lahko ostaja, ampak morda bi si pa rad malo več dal za pokojninsko zavarovanje; in ravno zaradi tega smo rekli prostovoljno. Če ta naš sistem morda vsebuje kakšne napake ali kakšne pomisleke, saj danes je prva obravnava, dajmo o tem govoriti; ampak želim, da ugotovite, zakaj smo mi dejansko to sprožili, kje vidimo tiste probleme. In seveda ima tisti interes, da bi verjetno malo več pokojninskega zavarovanja vplačal. Nekdo, ki pa je zaposlen in zraven doma še korpe plete ter želi legalno to opravljati, njemu pa ni v interesu en pokojninski dan na mesec, on se pač za to ne bi odločil. Iz tega vidika mi želimo, da bi bilo to prostovoljno. Še vedno pa gre to za legalno obliko dela. Mi ne želimo, da je to nelegalno. Seveda, mora biti legalna oblika dela, saj tudi je, saj tudi mora biti registrirana ali priglašena, kakorkoli mi to imenujemo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marijan Pojbič, pripravi naj se dr. Jasna Murgel. Izvolite, gospod Pojbič.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Ponovno smo pred enim dejstvom, ki se nam pojavlja zelo pogosto ali pa vedno znova in znova, ko v Slovenski demokratski stranki predlagamo boljše rešitve, kot so bile sprejete v levičarski vladi, ki jo je vodil Borut Pahor. In ko predlagamo takšne rešitve, ki so boljše od tistih in evidentno ugotovljene – mi imamo evidentno ugotovljene argumente in razloge, zakaj tako trdimo, je kolegica Suzana izjemno in zelo kvalitetno pojasnila ter argumentirala, zakaj smo tak zakon vložili, s katerim želimo ukiniti vrednotnice –, karkoli naredimo, vse je zavrnjeno. To je neverjetno. Ali resnično imamo mi, ki smo na tej strani, tako nizki inteligenčni kvocient, da ne znamo nič razumeti; oziroma vse, kar predlagamo, je tako slabo, da vi z visokim inteligenčnim kvocientom ugotovite, da to, kar mi delamo, nismo naredili tako, kot vi mislite, da lahko samo vi, ki ste nekje tam zgoraj; in želite, da je samo tisto prav, kar vi počenjate oziroma kar vi zagovarjate. Suzana je zelo jasno povedala, zakaj smo se odločili za ukinitev vrednotnic. In bom spomnil na neke stvari. Na seji 3. aprila 2014, to je bila seja Državnega zbora, je gospod Levanič, ki je sedaj desna roka oziroma prvi človek ali pa eden izmed prvih ljudi SD, povedal naslednje – druga ključna sprememba, ki jo prinaša predlog Zakona o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno. Se pravi, druga ključna. Ali vi veste, kaj pomeni ključna stvar?! Vrednotnice so bile po njihovem mnenju takrat, ko so ta zakon predlagali, druga ključna stvar pri preprečevanju dela na črno. In je povedal naslednje: "Druga ključna sprememba, ki jo prinaša Predlog zakona o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno, je uvedba tako imenovanih vrednotnic za osebno dopolnilno delo, ki bo pogoj za legalno opravljanje te vrste dela; hkrati pa z uvedbo teh vrednotnic tudi na tem področju uvajamo načelo Vsako delo šteje in bomo osebam, ki bodo takšno delo opravljale, priznali pravico iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja ter zdravstvenega zavarovanja. Hkrati pa nov sistem ne prinaša večjih administrativnih ovir." obratno. To je povedal gospod Levanič. In danes ugotavljamo vsi skupaj, da je daleč daleč, daleč, od te resnice. S tem zakonom smo povečali administracijo. Povečali smo birokratizacijo. Povečali. In v nadaljevanju tiste 23. seje 3. aprila 2014 je moja takratna poslanska kolegica Romana Tomc v imenu poslanske skupine rekla naslednje: "Naše stališče", se pravi stališče Slovenske demokratske stranke, "do tega zakona, ki ga danes obravnavamo, in še posebej do vrednotnic, ki jih ta zakon na novo vpeljuje, je popolnoma jasno – vrednotnice so nepotrebna in nekoristna birokratska ovira, ki v nadaljevanju ne bo dala niti približno takih učinkov, kot si vlada oziroma ministrstvo obeta." To je znameniti stavek Romane Tomc. In pred kakšnim dejstvom smo zdaj? Sprašujem vas, pred kakšnim dejstvom smo? Ali ta stavek stoprocentno drži, kot je tukaj povedala? Stoprocentno drži. Iz vseh teh izkazov, ki jih imamo tukaj, iz vseh teh številk, ki jih imamo tukaj, je to absolutno dejstvo in resnica. Absolutno dejstvo in resnica. Resnično se mi ponovno postavlja vprašanje, kot se mi že velikokrat, sploh takrat, ko je bila tista vlada; ampak način, pogled in reševanje. Problem v tej državi je tudi ta vlada, ki je sedaj naslednica in približno enako razume stvari, kako ravnati do svojih državljank in državljanov. Zato med temi vladami ni neke velike razlike, vsi so državo izjemno zadolžili, povečali birokracijo v tej državi, podpirajo tiste lumpe, ki naprej kradejo, delajo, kar jim paše, ker ni noben pripeljan pred roko pravice. In postavi se mi vprašanje, ali je bil ta zakon napisan zato, da se lahko legalno počrpa denar za ozko skupino posameznikov, ki so od tega zakona imeli direktne koristi. To vprašanje se mi postavlja zelo jasno, ker smo danes že imeli v razpravi en zakon, kjer se zakon pripravlja za en akt ali za eno zadevo izključno zato, da se zamenja direktorja enega sklada. To je neokusno dejanje, dragi moji kolegi in kolegice. In kako lahko stranke in poslanci, ki imate tako visoki inteligenčni kvocient, če pravite, da imamo mi nizkega, jaz pravim, da imate vi visokega, tako razmišljate? In potem gledamo številke. Če je bil namen, da se ta denar počrpa in da samo neki posamezniki pridejo do neke osebne koristi, bi celo še enkrat rekel, da se morda sploh ne moti. Rad bi opozoril vse vas tukaj, da se tega zavedamo, vsi tisti, ki določene rešitve tukaj sprejemamo. Poglejte podatek, da je bilo 350 tisoč evrov porabljenih, od tega je bil učinek približno 158 tisoč, ne bomo se spuščali v podrobnosti, ker verjetno državni sekretar ima točne podatke. Jaz sem pridobil te podatke, s katerimi lahko operiram, ampak ti podatki meni nekaj povedo. Se pravi, da je nekdo namerno sestavil zgodbo, kjer so lahko lumpi počrpali denar. In zgodba meni nič, tebi nič; učinki so takšni, kakršni so, roke si operejo, denarja več ni, 350 tisoč evrov nikoli več ne bo nazaj prišlo, ker je bil porabljen zato, da se je ta sistem vpeljal. Ta denar ne bo nikoli več nazaj prišel, tudi če mi danes to odločitev sprejmemo, da ukinemo vrednotnice. Ta denar je porabljen in tisti, ki so denar počrpali, se bodo lepo smejali in uživali, pripeti na državne jasli, kot jaz rad rečem. In nikomur se nič ne zgodi. Nikomur se nič ne zgodi in to ni prav. To ni prav, da vlada in koalicijske stranke sprejmejo zakon samo zato, da lahko direktorja vržejo s pozicije; sramotno. To je neverjetno in to se je danes zgodilo. Ko sem danes poslušal stališča poslanskih skupin, smo ugotovili, da seveda tega zakona ne boste podprli. Ponovno je jasno, da imamo evidentno dokazano, da stvar ne gre v pravo smer. Ko predlagamo boljšo in kvalitetnejšo rešitev – nič od tega, kot da sedite na ušesih, kot da se to vas ne tiče. Mislim, da je to narobe svet. In če evidentno ugotavljamo, da stvari ne gredo v pravo smer, je pač treba nekje tudi kakšno črto potegniti. Jaz ne trdim, da se človek v življenju tudi ne more zmotiti; tudi jaz se velikokrat zmotim. Ampak to ni sramota; če delaš, pošteno delaš, odgovorno delaš, se lahko tudi zmotiš, ker je to normalno. To sodi zraven v življenju. Ampak, če svojo zmoto jaz ugotovim, potem ustrezno ukrepam. Jaz ukrepam ustrezno; koalicija in ta vlada pa nič. Nič od nič, nič. Mislim, da smo se v Slovenski demokratski stranki prav odločili, da smo ta zakon vložili, ker je dodatna birokracija, učinkov, ki so bili pričakovani, pa ni. Prav je, da smo vložili. Naj še jasno povem slovenski javnosti, kar se mi zdi izjemno pomembno; jaz upam, da bo prišel ta trenutek, ko bomo dobili v roke vodenje te države, bomo definitivno najprej ukinili, kot smo obljubili – in to za javnost povem –, davčne blagajne, vrednotnice, prevoznice in vse te birokratske nesmisle, ki danes samo dodatno obremenjujejo naše državljanke in državljane. In prav je, da ljudje to vedo, da lahko morda enkrat v prihodnosti pričakujejo, da bo nekdo v resnici naredil tisto, kar si ljudje želijo in kar ljudje pričakujejo od politikov. In upam, da bo ta trenutek čim prej in da bodo ljudje čim prej imeli možnost ugotavljati, da so z neko odločitvijo vplivali na to, kako se neke stvari rešujejo v njihovo korist ali v njihovo nekorist. Ta vlada in koalicija delata v njihovo nekorist, v njihovo škodo. In mislim, da mora priti v nekem trenutku črta. In jo bo slovensko ljudstvo zagotovo naredilo; in prav je tako. Mi se bomo pa še naprej trudili, da vlagamo rešitve, ki gredo na roke našim državljankam in državljanom. In tudi to je prav. Hvaležen sem Novi Sloveniji, ki podpira dobre predloge. Ne vidim nobenega razloga, kar je danes gospod Tabaković hotel povedati, da sta se v zadnjem času Slovenska demokratska stranka in Nova Slovenija zlizali. Mi stopimo skupaj, ko gre za dobre predloge in rešitve. In prav je tako. To bi pričakoval tudi od vseh ostalih strank, ki sedite v parlamentu; pa očitno smo samo v Novi Sloveniji in Slovenski demokratski stranki tisti, ki razumemo, kaj od nas pričakujejo državljanke in državljani. In mislim, da bo ta čas prišel, ko bodo se pravilno odločili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Repliko ima gospod Saša Tabaković.
Hvala lepa. Kolega Pojbič, ponovno vas prosim, da se vzdržite presojanja inteligenčnega kvocienta. Vaš kolega je v stališču vaše poslanske skupine izjavil, da nekateri poslanci podpirajo neumne predloge, nekaj podobnega je že v prejšnji razpravi govoril gospod Tonin, kar napeljuje na to, da so nekateri v tem državnem zboru oziroma v tej dvorani pač neumni. Mislim, da takšna diskvalifikacija ni primerna. To vprašanje, kako razumete in presojate inteligenčni kvocient, morda naslovite na svoje kolege, kaj so s takšno dikcijo mislili. Jaz sem se v svoji razpravi že jasno do tega opredelil in pri svojem mnenju tudi ostajam. Hvala lepa.
Replike na repliko ni. Besedo ima dr. Jasna Murgel, pripravi naj se gospa Marinka Levičar. Postopkovno, izvolite, gospod Pojbič.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Sem bil napačno razumljen, samo to bi rad pojasnil.
To ni postopkovno.
Seveda bom predlagal potem, saj bom obrazložil, zakaj je postopkovno. Samo to bi rad povedal, če nekdo sprejme neumne rešitve, še ne pomeni, da je neumen.
Hvala lepa. Dr. Jasna Murgel, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Sama mislim, da je uvedba vrednotnic pomenila poenostavitev sistema v primerjavi s tistim, kar je bilo do takrat. Prej je bilo bistveno več papirologije, kar zadeva prijavo dopolnilnega dela. Razumem pa, da je velikokrat slaba volja, ker vseeno ni samo vrednotnica; ampak je treba izpolnjevati tudi napovedi in poročila skladno z Zakonom o dohodnini in Zakonom o davčnem postopku. V skladu s tem zakonom, ki določa vrednotnice, so potrebne samo vrednotnice. Tega sem se posluževala velikokrat in kar se mene tiče oziroma tistih, ki so opravljali delo za mene, gre za zelo enostaven sistem, ker je možno iti na upravno enoto, dobiti vrednotnico, ker je možno to narediti tudi po elektronski poti. Kar nekaj starejših dam je šlo na upravno enoto, niso imele nobenih težav. Recimo, inštrukcije je opravljala gospa, ki še vedno inštruira mojega sina, pa je že zdavnaj upokojenka. Šla je na upravno enoto in dvignila vrednotnico. Kar nekaj oseb poznam, ki so starejše in jim to, da so šle po vrednotnico, ni predstavljalo nobenega problema. Moram pa priznati, da predstavlja še vedno problem in se zato ljudem zdi, da je veliko papirologije, če se tako izrazim, ker je treba mesečno oziroma trimesečno ali polletno izpolnjevati napoved za odmero akontacije dohodnine od dohodka ter poročilo o doseženem prihodku. Ampak to pač ni ta zakon. Tudi če mi zdaj sprejmemo ta vaš predlog zakona, pač tega ne bomo spremenili, kajti gre za druga razmerja, ki zadevajo prijavo dohodnine. Lahko se eventualno s finančnim ministrstvom pogovarjamo, ali so tu možne kakšne spremembe, to bomo videli. Kar se mene tiče, ste zgrešili zakon, ki ga je treba spremeniti. Pa ne se jeziti, to problematiko, kar zadeva prijavo dohodnine in drugih stvari, sem že povedala, je pač treba urejati v drugem zakonu. Vem, da imate vi drugačen sistem in drugačno gledanje, na kakšen način bi naj prijavljali; ampak s tem zakonom, tudi če ga sprejmemo, menim, da ne bi rešili teh administrativnih ovir, ki obstajajo po drugih zakonih. Osebno se mi zdi, da je možno zadevo urediti, tudi prijavo dohodnine po elektronski poti, popolnoma in v celoti, če imaš digitalno potrdilo, in to se mi vsekakor zdi napredek. Zdi se mi in prepričana sem, praktično po enem letu izkušenj s tem zakonom, ko imamo eno leto za oceno stanja, če bi zdaj, po poteku enega leta popolnoma spremenil sistem, na novo uvajali nekaj drugega, bi imeli s tem bistveno večje stroške in da bi lahko zdaj s tem povzročili tudi škodo, da bi bilo to škodljivo. Šteje pa, koliko nekdo zasluži, ker prijavlja dohodnino. Tu bo vedno težava s prijavo dopolnilnega dela, kako bomo to lahko nadzirali. Problem je namreč, ker ne moreš priti v stanovanje, ker imamo pravico do zasebnosti, nedotakljivost stanovanja, to je varovana pravica tudi po Ustavi. Kako lahko to ugotavljamo? Tu nikoli ne bomo mogli čisto vsega preveriti in doseči. Ampak moja osnovna ugotovitev je, da zdaj spreminjati, ko smo komaj eno stvar uvedli. In moram reči, da sem v praksi velikokrat za ljudi, če so kaj delali, recimo inštrukcije, čiščenje, varstvo otrok, uporabljala vrednotnico in sem bila zelo vesela. In tudi tisti, ki so delali, so rekli, da je zdaj zadeva bolj enostavna – grem po tisto vrednotnico in si jo za dva meseca nabavim. Problem pa je bil z izpolnjevanjem prijav dohodnine. Tisto, na kar lahko sami vplivamo, je to, da od tistega, ki za nas opravlja to dopolnilno delo, da smo sami toliko zavedni, da zahtevamo, da tisto vrednotnico vzame. Sicer mora tisti izpolniti tudi račun in vse, kar je treba po Zakonu o dohodnini in Zakonu o davčnem postopku. Ampak če mi sami, ki tisto delo naročimo, da se izrazim, kot govori Obligacijski zakonik, če smo mi naročniki tega dela, smo tudi odgovorni, da rečemo, da zahtevamo vrednotnico, da se ne dela na črno. Vseeno mora država nekaj imeti od tega, da je treba prispevke od tega odšteti in tudi dohodnino, če bodo izpolnjeni pogoji za to. Menim, da je preuranjeno zdaj popolnoma sistem spreminjati in je tudi prezgodaj na podlagi podatkov iz enega leta reči, da je zdaj ta učinek popolnoma zgrešen in slab. Kot sem že povedala, po mojem mnenju je dober. Zdaj bi bilo več škode s tem, da ga naglo spreminjamo, kot pa da ostane tako, kot je. Zato tega predloga zakona ne morem podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem državnemu sekretarju gospodu Petru Pogačarju. Pripravi naj se mag. Tanja Cink.
Hvala za besedo, predsedujoči. Sem rekel, da se bom oglasil po tej zelo konkretni, zanimivi razpravi spoštovane poslanke Murgel, ki je opozorila na pravi problem. Vprašajmo se, kakšno je bilo stanje prej. Tukaj urejamo razmerje, ko fizična oseba naroči delo fizični osebi. Fizična oseba mora plačati prispevke za fizično osebo, to je prvi tak sistem v naši državi, ki smo ga imeli. Kakšna je alternativa temu predlogu? Spomnimo se nazaj, kakšna je alternativa, večkrat smo v javnosti slišali: Mi plačujemo na črno, ker je preveč administrativno zapleteno, da bi mogel z njim sklepati pogodbo, hkrati iti priglasiti na Furs ter plačati različne prispevke. To nadomešča vrednotnica po vzoru nekaterih drugih držav, ki imajo to za širši nabor del, možno je tudi pri pravnih osebah; pri nas smo se pač tako odločili. Zakaj je pri nas seznam del striktno omejen? Ravno zato, da ne bi kot legalna oblika dela, ki je cenejša, povzročala nelojalne konkurence samostojnim podjetnikom. Zaradi tega se nobeno delo, ki se praviloma opravlja kot dejavnost, kot samostojno podjetništvo, ne opravlja kot osebno dopolnilno delo; hkrati je pa znesek zelo zamejen. Danes smo veliko slišali o stroških uvedbe in vzdrževanja sistema vrednotnic. Uvodoma poudarjam, da je strošek uvedbe spremljanja vrednotnic v celoti avtomatiziran. Posameznik, ki – to ste lepo povedali – danes naroči, vplača vrednotnico, to naredi na enem mestu, lahko tudi preko speta. Vse institucije, ki so vpletene – Ajpes, Furs, upravna enota –, med seboj poslujejo popolnoma avtomatizirano. Strošek uvedbe po njihovih podatkov je do danes znašal približno 190 tisoč evrov, stroški vzdrževanja na letni ravni ne bodo presegali tisoč evrov od zdaj naprej, to je enkratni strošek izvedbe. Ko vi pravite, stanejo pa tudi tisti ljudje, ki tam to opravljajo. Tudi pri vašem alternativnem predlogu, ko se bo posameznik prišel na zavod za pokojninsko zavarovanje prijaviti in poročati, bodo ravno tako tudi tam ljudje, ki bodo to delali. V tem sistemu ne bomo nič prišparali, če to želite. Še nekaj, pravite, da se sistem ni prijel. Število aktivnih izvajalcev osebnega dopolnilnega dela po starem je bilo okoli 3 tisoč v letu pred uvedbo; tistih, ki so tudi poročali Fursu. Ne samo da imaš registrirano, moraš tudi poročati Fursu; to pomeni, da si bil aktiven. Ne pozabimo, ni še minilo eno leto od dokončne uvedbe tega sistema. Šest mesecev leta 2015 je bilo še prehodno obdobje, ko so izvajalci to delo lahko opravljali še po starem. Danes smo v mesecu maju, dejansko se samo na podlagi vrednotnic lahko opravila šele od 1. julija lanskega leta. V tem času se število izvajalcev podvojilo, 6 tisoč jih je in število še narašča. Število vplačanih vrednotnic je okoli 25 tisoč, podatke, koliko prispevkov je bilo vplačanih, pa imamo samo za leto 2015, ker za letošnje leto jih še nimamo znanih. In ves čas govorite samo o tem, koliko je to stalo; zanemarjate pa, da gre za enkraten strošek. Ali ste pomislili, da ljudje, ki večinoma opravljajo to osebno dopolnilno dejavnost, so ljudje, ki so brezposelni, so ljudje, ki so prejemniki denarne socialne pomoči. Njim bo vsak mesec pokojninske dobe prišel zelo prav, to je bil tudi osnovni namen. Ta doba se mu bo štela v pokojninsko dobo brez dokupa tako imenovane delovne dobe, o kateri v zadnjem času tako veliko slišite. Tudi to je pomembno, da ljudem omogočiš ustrezno socialno varnost. Kakšen je namen uvedbe vrednotnic pri nas in tudi v primerljivih drugih državah? Saj se tega ni ministrstvo spomnilo kar čez noč, gledalo je ureditve v drugih državah. Kakšen je namen? Ljudje so se pritoževali – ne podpiramo dela na črno, ampak če želimo legalno neko kratkotrajno in občasno delo, je zadeva tako zakomplicirana, da me že zaradi tega država sili, da mu plačam na roko. Ja, postrožili smo sankcije v soglasju s socialnimi partnerji za opravljanje dela na črno, ampak ni dovolj samo dvigniti sankcij; pomembno je tudi, da omogočiš človeku, da na administrativno enostaven način lahko to uredi. Takrat pa lahko rečeš – dali smo ti orodje, dali smo ti enostaven način legalizacije tega dela, ki se opravlja pri tebi, samo možnost ti damo. Ne pozabimo tega. Rečeno je bilo, zakaj pa bi upokojenci plačevali pokojninski prispevek. Rahlo s posmehom ste rekli – "zaradi solidarnosti". Ne v narekovajih govoriti o medgeneracijski solidarnosti; medgeneracijska solidarnost je zelo pomembna. Pri nas se pokojnine financirajo iz dela. Prav je, da se financirajo iz vsake oblike dela in kdorkoli ga plačuje; od lanskega leta tudi študentje, ki plačujejo preko študentskega dela, začasnega in občasnega dela dijakov in študentov, plačujejo prispevke za pokojninsko zavarovanje. Tudi upokojenci, ki opravljajo kakršnokoli delo preko avtorskih ali podjemnih pogodb – to je bilo pri prejšnji točki, da oni pa lahko –, plačujejo prispevke za pokojninsko zavarovanje. In tako je tudi prav. Gre za solidarnost, ki je zelo pomembna. Kar se tiče seznama del, ki ste ga omenili; seznam del se loči v dve skupini, eno je delo, ki se izvaja za naročnika; in drugo je tisto delo, ki ga posameznik sam opravlja. Saj ste lepo povedali, tukaj gre za tiste, ki izvajajo izdelke domače ter umetnostne obrti in tako naprej. Tukaj smo želeli za te ljudi res poenostaviti zadevo. To so večinoma starejši ljudje, tudi so me klicali takrat ljudje, kako naj za očeta uredi, ker izdeluje ribniške izdelke suhe robe. Enostavno, hčerka mu je vse uredila v dveh dneh in on zdaj vsak mesec plača vrednotnico in izdeluje tisto suho robo. V čem je problem? Kar pa vi hočete z vašim predlogom, je pa odstop od tega načela obveznosti zavarovanja, da se bo vsak posameznik, ki legalno opravlja neko delo, sam odločil, ali se bo zavaroval in plačal prispevek ali ne. Kaj če bo nekdo, ki dela preko avtorske pogodbe, prišel s predlogom v Državni zbor, pa bi rekel – mi delamo preko avtorske pogodbe, mi bi pa tudi imeli, da se prostovoljno odločimo, ali bi plačevali prispevke ali ne. To so vprašanja. To ni prepuščeno posameznikom. Ne pozabite, ta, ki plača pokojninski prispevek, plača tudi prispevek za poškodbe pri delu. Kaj če se mu pri opravljanju dela kaj zgodi? To ni zanemarljivo, zadeve niso tako zelo preproste, da enostavno rečeš – to se pa ne splača, dajmo ukiniti, pa dajmo ne vem kako. Tam pa potem že zmanjka, kako naprej urediti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predlagateljica gospa Suzana Lep Šimenko. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Rada bi se odzvala na nekatere navedbe. Najprej državnemu sekretarju, ki je rekel, da sem s posmehom rekla solidarnost. S posmehom je bilo zgolj zaradi tega, ker je bilo to omenjeno prvič kot odgovor na moje poslansko vprašanje, tam je bilo to izpostavljeno; pa tudi v mnenju Vlade. Drugače verjamem, da se medgeneracijske solidarnosti vsi moje starosti – starejši, mlajši, popolnoma vsi – še kako zavedamo in je to resnično nekaj, kar se mi sploh ne zdi omembe vredno. Resnično pa želimo poudariti, da ste zmetali skupaj vse z istim statusom, v čemer pa tudi ne vidimo smisla. Mi kot predlagatelji v tem ne vidimo smisla, ker verjamemo, da bi se to dalo rešiti na drug in bolj primeren način. Pravite, da je vsak mesec pokojninske dobe pomemben; ampak ali se vi vprašate, ena vrednotnica je en dan. Dvajset mesecev, 21 ali 22 mesecev bo nekdo delal; nekdo, ki kupi eno vrednotnico na mesec. Nekdo drug, ki izvaja inštrukcije in ima veliko naročnikov, ki mu oni kupujejo vrednotnico, bo pa mogoče res delal samo en mesec. Enostavno ne vidimo smisla v tem, da vi to primerjate. To ni primerljivo, ker gre za različna dela. Omenili ste domačo obrt. Na tak način bomo izgubili še nekaj teh malih mojstrov domače obrti, ki jih imamo v Sloveniji. Ravno tisti kupijo eno vrednotnico na mesec, kar je en dan pokojninske dobe. Res je, da se s tem večinoma ukvarjajo starejši, ki so že v pokoju in ki jim dejansko ne gre za pokojninsko dobo. Mogoče bi pa želeli to prenesti na mlajše generacije. Mogoče je pa kdo od njihovih vnukov trenutno brezposeln, pa se je pripravljen od dedka kaj naučiti. Njemu bi pa mogoče koristilo, če bi lahko prej kot v 20 ali 21 mesecih pridobil tisti mesec pokojninske dobe. Enostavno ne vidimo v tem smisla. Primerjati osebno dopolnilno delo z neko avtorsko pogodbo, tudi tega ne moremo, no. Tam so spet neka posebna dela in mi nismo tega na tak način izpostavljali. Kolegica Murgel, vi vidite v tem poenostavitev sistema, da je možno naročiti po elektronski poti, preko eUprave. Ja, drži. Verjetno bo državni sekretar vedel podatek, koliko teh vrednotnic oziroma osebnega dopolnilnega dela je bilo priglašenega na upravnih enotah, koliko pa preko eUprave. Izjemno malo. Žal, izjemno malo je tega. Bi si želeli, da bi bilo več, ampak zelo podpiram to, da ta možnost po elektronski poti tudi obstaja. Zgrešili smo zakon – ne, nismo ga. Mi nismo niti želeli spreminjati ničesar, kar se tiče na področju dohodnine. Niti takrat, ko se je ta sistem vrednotnic uvajal, dejansko ni spreminjal tega sistema, vezanega na dohodnino. Nismo zgrešili zakona, to je to, kar smo želeli predlagati. Hvala.
Hvala lepa. Repliko ima dr. Jasna Murgel.
Hvala lepa. Jaz bi rada pojasnila, da nisem mislila, da je poenostavitev samo elektronska, ker je bilo prej treba izpolnjevati veliko več papirjev. Tudi na upravno enoto je sedaj bolj enostavno iti in dobiti tisto vrednotnico. Tudi starejši ljudje, za katere velikokrat govorimo, da ne morejo, nimajo računalnika, ne morejo po spletu, ne vem kaj; noben problem ni iti na tisto upravno enoto, ker sem res kar nekaj ljudi srečala, ki so šli in so prej delali tudi po starem. Rekli so, da je zdaj to poenostavitev in je sedaj to lažje. Dobro, kar zadeva Zakon o dohodnini in Zakon o davčnem postopku, sem ga pač jaz omenila, nisem pa rekla, da bi ga morali spremeniti. Vsekakor pa ga je treba upoštevati tudi pri tem. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Tanja Cink, izvolite. Pripravi naj se gospod Uroš Prikl in gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo. Z novo ureditvijo osebnega dopolnilnega dela in s sistemom vrednotnic je bilo uvedeno tudi načelo, da vsako delo šteje. To smo danes večkrat slišali v tej dvorani, tudi s strani predlagatelja. S tem je bilo jasno določeno, kaj sodi pod osebno dopolnilno delo, ker vemo, da gre pri osebnem dopolnilnem delu najpogosteje za opravljanje dela na črno; in sicer imamo v zakonu tudi določeni dve skupini takih del. Vlada je nedvomno želela tudi na ta način zmanjšati obseg sive ekonomije. Predvsem pa pri tem ni zaostrila kaznovalne politike, ampak se je usmerila k večanju socialne varnosti tistega, ki to delo opravlja. Vemo, da se s plačilom vrednotnice zagotavlja tudi plačilo prispevkov, kar omogoča določene pravice in minimalno socialno varnost. S tokratnim predlogom spremembe zakona o preprečevanju dela na črno pa želi predlagatelj vrednotnice ukiniti, omogočiti prostovoljno pokojninsko in invalidsko ter zdravstveno zavarovanje tistemu, ki osebno dopolnilno delo opravlja, in – zelo milo rečeno – ponovno preiti na star sistem; hkrati pa navaja med cilji oziroma vsebinskimi rešitvami, da se ohranja načelo Vsako delo šteje. Jaz se sprašujem, kako lahko zagotavljamo to načelo ob dejstvu, da prepuščamo možnost odločitve tistemu, ki osebno dopolnilno delo opravlja. To mi pač ne gre skupaj in ne razumem. Upam, da bo predlagatelj to v nadaljevanju tudi bolj argumentirano pojasnil. Iz mnenja Vlade izhaja, citiram: "Iz predloga zakona ni mogoče razbrati sistema zavarovanja za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, ki naj bi bil za osebe, ki opravljajo osebno dopolnilno delo, vzpostavljen po predlogu zakona. Predlagane rešitve ne vzpostavljajo načina vključitve v zavarovanje, posledic take vključitve, pa tudi ne predpisujejo pravic, do katerih bi lahko bile te osebe upravičene." Prepuščanje odločitve posamezniku, ali se bo ta vključil v zavarovanje in plačal prispevke, pa bi bilo tudi v nasprotju z Zakonom o pokojninskem in invalidskem zavarovanju oziroma načelom, ki ga ta vsebuje, to je obveznost zavarovanja. Osebe, ki opravljajo samo osebno dopolnilno delo in so starejše od 15 let, s stalnim prebivališčem v Republiki Sloveniji se namreč že sedaj lahko pod pogoji, ki jih prej omenjeni zakon določa – med drugim določa tudi osnovo za plačilo prispevkov, način plačevanja prispevkov in zavezance za plačilo –, prostovoljno vključijo v obvezno pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Poleg tega predlog zakona predvideva samo način vključitve v posamezno zavarovanje, ne določi pa obsega pravic. Skratka, težko se sploh naredi primerjava predloga zakona z Zakonom o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ker je predlog nejasen in nedodelan. Po mnenju predlagatelja vrednotnice tudi ne predstavljajo nobene dodane vrednosti. S tem se ne morem strinjati. Samo na osnovi enkratnih stroškov, ki so nastali zaradi vzpostavitve sistema in drugih stroškov, povezanih z izdajo vrednotnic, si ne bi upala trditi, da v tem ni nobene dodane vrednosti. Mislim, da je treba vseeno počakati, da se bodo učinki sistema vrednotnic šele pokazali, in sicer z vplačili v blagajno. Naj za zaključek podam samo še nekaj podatkov, ki kažejo na to, da je bila nova ureditev zelo verjetno pozitivna. Na dan 10. 5. 2016 je bilo na Ajpesu prijavljenih dvakrat več izvajalcev kot pred uveljavitvijo novega sistema. Očitno je tudi zanimanja veliko, saj na resornem ministrstvu pravijo, da dnevno prejemajo klice o novih predlogih za opravljanje osebnega dopolnilnega dela. Poleg tega je bil skupen znesek vplačil v zdravstveno in pokojninsko blagajno do 31. 12. 2015 158 tisoč 490 evrov, kar tudi ni zanemarljivo. Glede na vse povedano me predlagana novela ne prepriča, zato zakona ne morem podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Uroš Prikl. Pripravi naj se gospa Janja Sluga in dr. Matej T. Vatovec.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Razprava je takšna, kot je. Veseli me, da ne gremo pri tej razpravi v neke ideološke teme; ker pri mnogih razpravah, ki niso imele veze z ideologijo, smo se postavili na ta spolzek teren. Veseli me danes tudi, da ne govorimo o prvem predsedniku države Slovenije, ampak da se dejansko pogovarjamo o vsebini tega zakona. Vrednotnice, samo in zgolj vrednotnice. Jaz rešpektiram, Suzana, lahko razmišljaš in je čisto legitimno razmišljati, da se zelo vsaka k sebi različna dela rešujejo s skupnimi imenovalci in vrednotnice. Vprašam pa se sledeče, namen vrednotnic je bil kot eden izmed ukrepov za eliminacijo, za omejevanje sive ekonomije; ne pa edini. Namen vrednotnic je bil tudi, da se nekaj prinese v proračun, oziroma bolje rečeno v obe blagajni. In se je nekaj prineslo, jaz sem o številkah govoril, jih bom zdaj prečital, ker si jih nisem zapomnil. Okrog 160 tisoč evrov v penzijsko in 35 tisoč v zdravstveno blagajno samo za začetek, verjetno se bo zadeva nadaljevala, stopnjevala in bo še ugodnejša finančna situacija za obe blagajni. Verjetno je bil tudi namen sredstva, mehanizma vrednotnic tudi na nek način poenostavitev. Imajo nekaj administrativnih ovir, takšnih in drugačnih, če sem čisto iskren, jaz nimam boljše rešitve, zato se mi zdi ta obstoječa čisto optimalna in sprejemljiva. Če jo vi imate, bom jaz zelo vesel, najbrž tudi kolegi iz Ministrstva za delo, če boste našli učinkovitejše rešitve in rešitev. Če je alternativa temu: vrednotnice – ne, pa nič drugega namesto njih; to zame ni sprejemljivo, ker potem se vračamo na sistem, ki je bil prej, katerega jaz ocenjujem, da je bil slabši, kot je tale zdaj s temi vrednotnicami. V bistvu se nič ne bo spremenilo, vrnemo se korak ali dva nazaj. Zelo me čudi, zelo me čudi, da predlagatelji zagovarjate ta rek oziroma to paradigmo, če smem temu tako reči – Vsako delo šteje, vrednotnice pa ne. Kako pa potem – vsako delo. Verjamem, da za vsako delo ne bomo šli na avtorsko pogodbo, na podjemno pogodbo, ki so mi mimogrede zelo tuje oziroma mi niso najustreznejši način. Za vsako občasno, majhno delo pa verjetno tudi ne more biti – pa bi bilo fajn, če bi lahko bila – pogodba o zaposlitvi za nedoločen čas. Seveda ne gre. Kot rečeno, ni čarobne palčke, da bi sistem uredili; je pa za moj okus zelo dober poskus s temi vrednotnicami. Kot rečeno, učinki so, ljudje so začeli to uporabljati, včasih se je temu reklo, da stvar prijemlje. Jaz mislim, da prijemlje evidentno. Bom pa še enkrat ponovil, da noben zakon, nobena prisila, tudi kaznovanje – to sem prej v stališču poslanske skupine govoril – pa ne bo učinkovalo, če mi na nek način ne bomo v glavi preklopili, da se je treba vendar nekih pravil držati,; ne se držati tistega mota, če na nek način pretentaš državo, da si potem pa džek. Jaz mislim, da to ni to. Če bomo v naši miselnosti premaknili te zadeve; kaj pa dobimo s tem?! Dobimo tudi neko pravno varstvo, če hočete, neke pravice, če se slučajno kaj na delu zgodi pa še proračun se polni. Zelo bom vesel in bom si dovolil skozi razpravo tudi to vprašanje postaviti, ali je pri predlagatelju morda kakšna rešitev, kot pa samo to: vrednotnice – ne, gremo dalje po starem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Janja Sluga. Pripravi naj se gospod Tomaž Lisec. Izvolite, gospa Sluga.
Hvala lepa. S predgovorniki se moram seveda v veliki meri strinjati, ko sem ta predlog brala in se posvetila najbolj ciljem, ki jih je predlagatelj navedel. Pa moram reči, da sem potem razočarano ugotovila, da ta predlog dejansko ne zasleduje teh ciljev, ki so v predlogu navedeni kot cilji, da dejansko s samo odpravo vrednotnic in posledično z vrnitvijo na stari sistem – glede katerega se danes lahko vsi strinjamo, da je bil slabši – ne zasleduje teh ciljev. Predlagatelj tukaj navaja manjšo birokratizacijo. Kaj pa, vas vprašam, je lahko manjša birokratizacija kot to, da greš na upravno enoto in dvigneš vrednotnico oziroma si jo lahko celo preko spleta naročiš. V prejšnjem sistemu, da ne bo pomote, je tudi bilo treba preglasiti, je tudi bilo treba oddajati poročila in tako naprej. Kot sem obveščena, je bil bistveno večji nered na tem področju. Tudi seznami se niso vodili tako natančno, kot se vodijo zdaj; dela na črno je bilo veliko več, kot ga je zdaj; zato si jaz težko predstavljam nek sistem, ki bi pa potem pomenil manjšo birokratizacijo, kot jo pomenijo vrednotnice. Jaz ne vem, kje je predlagatelj dobil te številke, ampak aktivnih izvajalcev je bilo pred uvedbo tega sistema manj kot 3 tisoč, danes pa jih je preko 6 tisoč. To pomeni, da se je število izvajalcev podvojilo, kar lahko ocenimo, da je dober rezultat, ker je v lanskem letu, ko je s 1. januarjem ta sistem začel veljati, obstajalo tudi še polletno prehodno obdobje. Se pravi, da so v tem pol leta tisti izvajalci, ki so bili do tedaj priglašeni, lahko osebno dopolnilno delo opravljali še po starem sistemu, kar pomeni, da dejansko niso prispevali k finančnim učinkom, ki so zdaj ocenjeni na vrednost 160 tisoč evrov. Od tega je šlo 35 tisoč v zdravstveno in 123 tisoč v pokojninsko blagajno. Tudi nisem zasledila podatka, da bi uvajanje tega sistema stalo državo 350 tisoč evrov, pač pa zgolj 192; in to so seveda začetni stroški. Vsak projekt, ki se začne na novo odvijati, stane določen znesek; kot pa smo danes tudi že slišali, bo pa potem na letni ravni za vzdrževanje tega sistema znašal znesek tisoč evrov. In če se mogoče malo posvetim temu, kar pravi predlagatelj, da bi si mogoče kdo želel večje število dni, ki bi se mu priznali v zavarovalno oziroma pokojninsko dobo. Osebno dopolnilno delo, že ime pove, je torej nekaj, kar delaš zraven dopolnilno. Če si nekdo želi pol leta delovne dobe, pač to potem ni osebno dopolnilno delo, ampak se je treba posluževati neke druge oblike dela. Moram pa reči, da izmed vseh oblik, ki so na tem področju, je sistem vrednotnic, bi lahko rekla, najbolj fleksibilna oblika, ki se jo lahko posluži praktično vsak. In če se pogovarjamo o sistemu Vsako delo šteje, kot je bilo danes že rečeno, tudi študentje vplačujejo, tudi upokojenci na podlagi drugih pravnih podlag, ko delajo, vplačujejo; v Sloveniji pač imamo solidarnostni sistem, vsi plačujemo za vse. Ne plačujem si jaz od svoje plače vsak mesec 50 evrov na svoj račun in iz tega računa potem črpam, ampak plačujemo vsi za vse. Tako pač je in tak je pač pri nas ta sistem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Tomaž Lisec. Izvolite.
Hvala, podpredsednik, za dano besedo. Najprej naj razčistiva z gospodom Tabakovićem. Še enkrat, še vedno trdim, da gre za neumen ukrep. Vrednotnice so neumen ukrep. Pa da ne bo imel gospod Tabaković problemov; če je slaba gledališka predstava ali če ima kdo občutek, da je gledal dolgočasno gledališko predstavo, ali to pomeni, da so igralci slabi?! Niso. Da ne bo imel gospod Tabaković problemov. Pa gremo po vrsti. Škoda je osem strani mnenja Vlade, ker bi lahko na začetku napisali prvi in edini stavek: Zakon je nesistemski in ga ne podpiramo. Z vsem spoštovanjem, to bi bilo najlažje in bi se potem tudi lažje pogovarjali. Stranka modernega centra kot neka naslednica dveh ali treh bivših strank ima problem, ker bi šlo za prostovoljno. Spoštovani poslanci Stranke modernega centra, v kateri evropski stranki ste? Alde, liberalci. Jaz bom enkrat proceduralno predlagal, da vam prinesejo njihov statut, ker vaše delovanje ni niti blizu Alde. Pa poglejmo prejšnji zakon, ki smo ga imeli s strani Poslanske skupine Nove Slovenije, in ta zakon. Bog ne daj, da bi bilo kaj prostovoljno. Samo malega človeka je pa treba udariti, obvezno. Pa je sistem vrednotnic, pa je sistem prevoznic, pa je sistem davčnih blagajn, top po navadnemu državljanu; da se ne bo kdo čutil malovrednega in da ne bo imel predsednik Vlade kakšnih problemov z malimi in večjimi ljudmi. Navadnega državljana olupite z vsakim predlogom zakona, ki ga sprejmete. In zakaj je sistem vrednotnic neumen? Tisti, ki smo iz prejšnjega mandata – tu ima Stranka modernega centra veliko prednost, ker jih ni bilo –, vemo, koliko je bilo člankov in famoznih besed ministrice: Sistem vrednotnic bo ukinil delo na črno, sistem vrednotnic bo preprečil sivo ekonomijo. Mi smo mislili, da bodo vsi leteli v ta sistem vrednotnic in da bo država imela na tej sicer obvezni ravni milijonske dobičke. V enem letu, torej v nekem času – vi imate vedno probleme s časom, enkrat je en mesec preveč, drugič je pa za vas eno leto premalo –, je ta super, oh in sploh sistem prinesel v zdravstveno in pokojninsko blagajno 160 tisoč evrov. Če je teh 160 tisoč evrov rešitev, bomo v poslanski skupini dobili sponzorje za toliko denarja, ko na drugi strani milijoni letijo, pa takole mižite in ni nobenega problema. 160 tisoč evrov je zveličavno; če bi pa Slovenska demokratska stranka predlagala nek zakon, kjer bi rekli, da 10 tisoč evrov damo v državni proračun z nekim ukrepom ali pa jih vzamemo, bo pa vik in krik o finančnih posledicah. Spoštovana predhodnica, vi ste rekli, da je sistem dober, prejšnji sistem je bil slab in s tem se vsi strinjamo. Ne, poglejte izpisek glasovanja, kdo je podprl sistem vrednotnic in kdo ga ni. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke, vsaj tisti poslanci iz prejšnjega mandata, tega predloga zakona nismo podprli. In še vedno trdim, s sistemom vrednotnic se področje dela na črno in sive ekonomije ne rešuje. Morda je bil nek piarovsko simpatičen ukrep, za katerega pa po skoraj 18 mesecih vidimo, da ni bilo čisto nič od tega spektakularnega osnutka zakona. Ob tem se Stranka modernega centra sklicuje, da se bo v naslednjih letih ne vem kako povečalo in bomo potem govorili, ali je bil slab ali dober zakon. Seveda, 2020, saj večina vaših ukrepov gre po letu 2018; pa vsi vemo, da dlje ta vlada, pa si bom drznil reči, vsaj večinski del Stranke modernega centra ne bo več obstajal in ne bo tu nihče kazal na enega ali drugega, kdo je bil kriv. Naj se vrnem nazaj, prosta volja, prostovoljno in na drugi strani obvezno. Vpeljava vrednotnic in sedanje zagovarjanje vrednotnic je tipičen primer socialističnih vlad. Vrednotnice, prevoznice, davčne blagajne, vse obvezno, ob tem pa še strašenje ljudi. Nacionalni šport je postalo tisto, kar smo hoteli izkoreniniti zaradi nekega preteklega sistema, da ljudje ne bodo več ovajali drug drugega, kdo je priden in kdo pošten, kajti za to bi morali imeti državne institucije, ki bi poskrbele za to. In zato, ker niste ali pa nismo sposobni narediti državnega sistema z dobrim nadzorom, pa celo nagrajujemo ljudi z določenimi ukrepi, da ovajajo sosede, ki so nevoščljivi zaradi tega, ker ima nekdo novo kolo, ker si ga zagotovo ni zaslužil; in takšne neumnosti. Resnično, vprašajte ljudi na Fursu, ampak ne tistih uradnikov znotraj Fursa, ki so v pisarnah, kjer sta namesto enega zdaj dva uradnika, vprašajte ljudi na terenu, s kakšnimi nebulozami se ukvarjajo. Neumno se jim zdi v službo hoditi, ker se sprašujejo, ali si s tem res svojo plačo zaslužijo. S kakšnimi malenkostmi se ukvarjajo samo zaradi tega, ker sprejemate ukrepe, s katerimi spodbujate zadeve, da ljudje šuntajo drug proti drugem. Resnično; in to v tem primeru za borih 160 tisoč evrov prispevkov v pokojninsko in zdravstveno blagajno. Poenostavitev sistema, bom še enkrat za bivšega uradnika ministrstva za delo gospoda Prikla obrazložil. Če je to poenostavitev, da moraš iti na upravno enoto in da moraš oddajati poročila Fursu, dohodnina, če je to poenostavitev, potem imamo pa res problem v Sloveniji z besedo, kaj je to enostavno. Eni so se hvalili, kako poznajo primere, kako je to super sistem in kako se ga poslužujejo. Tukaj bom samo to rekel, na srečo se vsaj poslužujete vrednotnic, ker tisti, ki so izumili ta sistem, so plačevali na roke. Nekdanja predsednica Odbora za delo, družino in socialne zadeve, sedaj vidna članica kabineta predsednika Vlade, je priznala, da čistilki plačuje na roke. In ravno to vam skušamo dopovedati. S tem, ko ljudi silite v nek sistem, jih v praksi silite v področje sive ekonomije. Število vključenih, tukaj imamo očitne napačne podatke, mi smo dobili podatke, da je bilo prej 9 tisoč vpletenih, zdaj vi pravite, da samo 3 tisoč aktivnih. Jaz se spomnim debat prejšnjih vlad, kdo je brisal ljudi iz različnih evidenc. Očitno je ta vlada najboljša v brisanju evidenc, ker z lahkoto s podatka 9 tisoč ljudi pride na 3 tisoč; in reče, da je 6 tisoč podvojitev. Mi na drugi strani pa medtem pravimo, da gre skoraj za polovično zmanjšanje. In še ena ključna zadeva, zakaj je bil predlog vrednotnic po našem mnenju – sem prej povedal – kakšen ukrep, da ne bo gospod Tabaković imel problemov. Vse ste vrgli skupaj, vse. In kaj se dogaja v praksi? Da moji prijatelji, ki zaradi zdravstvenih težav ne morejo dati otroka v vrtec, niti pod razno ne dobijo starejše gospe, da bi jim varovala otroke, ker poleg vseh ostalih neumnosti, ki bi jih morala ta oseba izpolnjevati, je še sistem vrednotnic. Da bi lahko neka x oseba, gospa pazila sosedovega otroka, se mora prijaviti in hoditi na upravno enoto, oddajati poročila ter gor in dol. Tako daleč smo pripeljali to poenostavitev birokracije v Sloveniji. Na drugi strani pa smo imeli primer gospe, ki je čez vikend pazila sosedovega otroka, ker sta si mlada starša privoščila vikend off. Gospe pač v dobri maniri, kako pomaga sosedom, temu mlademu paru, niti pod razno v petek popoldne ni prišlo na misel, da se bo ukvarjala s sistemom vrednotnic. Kaj je dobila? Kazen. Kaj pa hočemo v tej Sloveniji, kazen je treba takoj dati, zaradi dobre volje, medsosedske pomoči je dobila kazen. Mi pa v parlamentu govorimo o vrednotnicah, kaj je malo delo, kaj je kratkoročno delo in tako naprej, dajemo časovne odbitke, prostorske odbitke; samo da ne bi bilo kaj malo preveč odprto, da bi ljudje lahko normalno živeli, ne da bi razmišljali, kje, kdaj in na kakšen način ga lahko država olupi. Ne; pri nas mora biti vse v kvadratku, pa še znotraj kvadratka moramo narediti nek unikum, ki diši po bivših socialističnih časih, ko smo točno skoraj vedeli, kaj kdo kaj počne. In s takimi predlogi, kot so vrednotnice, ravno to počne ta država. In seveda, na koncu smo pa itak krivi mi poslanci, ker se uradniki spomnijo ukrepe, na koncu pa ljudje tolčejo po celotnem državnem zboru – vsi ste isti, isti, isti. Nismo. Se pa tudi strinjamo, da ne bo pomote, da ne bo kdo rekel, kako se spet delimo na leve in desne; se tudi strinjamo. Ampak nismo vsi isti in tudi vsi nismo, kot je rekla prej kolegica, v istem strinjanju, kako je bil prejšnji sistem slabši. Mi trdimo, da je bil prejšnji sistem vsaj enako dober, vsaj enako dober. In to, kar ste morda sicer všečno želeli pripeljati v ihti, predvsem je tukaj stranka SD zelo močna v tem, kako sta ministrica za delo in podpredsednik Vlade na vsakem področju proti sivi ekonomiji. Ampak glej ga zlomka, ravno ta dva ministra sta najbolj na tem, kako je treba povprečnega državljana ukalupiti v nek predalček in ga ob tem strašiti. V poslanski skupini še vedno trdimo, da gre za zmanjšanje birokracije in da sistem vrednotnic ni dosegel tistega, kar je morda bil namen; in da sistem vrednotnic niti ne bo dosegel namena niti leta 2018 niti 2020, ko bo verjetno neka druga sestava Državnega zbora prav tako razmišljala, da je sistem nedorečen in da ga je treba ukiniti. Zato v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predlagamo, namesto da čakamo do leta 2018, že sedaj ukinimo vrednotnice. In še za zaključek, v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo nadaljevali z zakonskimi predlogi, ki gredo v prid temu, da imajo ljudje izbiro; in ne, da se jih z vsakim ukrepom sili v neko obvezno zadevo. Hvala, predsednik.
Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo še predstavnik Vlade ter predstavnica predlagatelja. Najprej ima besedo predstavnik Vlade, državni sekretar na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti gospod Peter Pogačar.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Na koncu te razprave, ki jo jaz sploh ne jemljem za slabo, da ne bi kdo mislil. O stvareh je treba razpravljati, vedno se dajo stvari izboljšati, vprašanje pa je, na kakšen način ter ali je alternativa dejansko izboljšava. Tukaj pa imamo lahko različna mnenja, verjetno. Zdi se mi pomembno poudariti; spoštovani gospod poslanec je rekel, da je država pričakovala, da bo država imela dobiček iz tega naslova. Nikakor, država iz tega naslova nikakor nima dobička, prispevek za plačilo vrednotnice gre v pokojninsko in zdravstveno blagajno, ni namen države, da bi iz tega kovala dobičke. Namen države je, da tistim, ki delajo na črno, ne toleriramo tudi doma, tudi pri osebnem dopolnilnem delu; da jim omogočiš, da na enostaven, administrativno enostaven način zagotoviš legalizacijo dela, ki se opravlja pri njem; tistemu, ki pa to delo opravlja, zagotoviš plačilo prispevkov za socialno zavarovanje. Danes je bilo večkrat povedano, gre za sistem, kjer smo prvič uvedli, da ima oseba, ki opravlja osebno dopolnilno delo, plačane prispevke za pokojninsko in za zdravstveno zavarovanje. Ne pozabimo pa, če bi nekdo delal 100 ali pa 200 ur v enem mescu, kar ste omenili, ravno zato je znesek omejen. Znesek je na šestmesečnem nivoju omejen na znesek treh neto povprečnih plač. Tukaj veliko govorite o slabostih tega sistema. Lahko, da so; sistem se vedno da izboljšati, nikoli nismo rekli, da se ga administrativno ne bi dalo še bolj poenostaviti, na primer da ne bi bilo treba poročati Fursu na takšno kratko časovno obdobje, to je vedno možnost debate, ampak ne pri tem zakonu. Če bi bila zadeva res tako slaba, ne bi bili na ministrstvu soočeni v zadnjem letu, odkar je sistem zaživel, s konstantnimi predlogi za širitev del na seznamu del. Posamezniki, ki želijo svoje delo opravljati, ki ga želijo opravljati legalno, kar dela na črno ne tolerirajo, ker želijo imeti nekega dne priznane tudi pravice iz socialnega zavarovanja, so že poslali ministrstvu predlog za širitev seznama. Vladna komisija za preprečevanje dela na črno je te predloge obravnavala in pravilnik o seznamu del bo predložen Ekonomsko-socialnemu svetu v roku enega meseca dni. Na koncu te razprave bi povedal, naše mnenje je, da predlagatelj zakona izhaja iz svojega stališča, da je sedanji sistem vrednotnic neustrezen, da se ni izkazal za učinkovitega in da je bil povezan z visokimi stroški. Naša ocena vseh stroškov, in vsi ti stroški so razdeljeni med različne institucije, Finančno upravo Republike Slovenije, upravne enote in Agencijo za javnopravne evidence in storitve, vsi ti vzpostavitveni, zagonski stroški so terjali 190 tisoč evrov. Vi pa govorite o znesku nekaj manj kot 160 tisoč evrov, ki sta ga dobili pokojninska in zdravstvena blagajna; ampak ti zneski bodo prihajali, vzpostavitveni strošek je pa vedno samo na začetku. Zavračam, da je šlo za idejo, da bi država kovala dobičke. Ne. Kot sem danes že poudaril, ne pozabite, pravilno je, da se od vsakega dela plačuje prispevek in da bodo tisti, ki to delo izvajajo, nekega dne iz tega naslova imeli tudi pravice. Hvala.
Besedo ima predstavnica predlagatelja gospa Suzana Lep Šimenko.
Hvala za besedo, predsednik. Verjamem, da je bil namen predlagatelja leta 2014 dober; in tudi mi smo izhajali iz tega namena. Izhajali smo iz tega, kar je takrat napovedovala ministrica. To je, da se bo število registracij osebnega dopolnilnega dela podvojilo, takrat je bilo to število 9 tisoč. Seveda smo na podlagi tega upravičeno pričakovali, da bo na koncu registriranih 18 tisoč ljudi. Napovedano je bilo, da se bo v pokojninsko in zdravstveno blagajno nateklo okoli 2 milijona evrov. In če pogledamo celotno leto, pa tudi če zanemarimo, da je bilo polovico leta še prehodno obdobje, in če bi rekli, da bo recimo zaradi tega v letu 2016 za četrtino ali enkrat več, še vedno ne bo več kot 300 tisoč. Torej bistveno manj kot 2 milijona, kar ste v startu napovedovali. Škoda, da ni danes tu ministrice, da bi pojasnila, ker takrat je bilo v medijih polno takšnih izjav; in mi smo iz tega izhajali. Vi pravite, da ni pomembno, koliko to državo stane in koliko država dobi. V redu, jaz sem pač ekonomistka in mogoče vedno malo drugače razmišljam. Kaj bi naredili v podjetju? V podjetju naredijo nek nov program izdelkov, ki jih bodo prodajali na trgu. Dajo jih na trg in potem poskušajo pol leta, eno leto, leto in pol, opazujejo, kaj se s tem dogaja. In če imajo skupaj s tem, tudi s tistimi stroški, ki so samo na začetku, da nek izdelek spravijo na trg, ter s tekočimi stroški pa z izdelavo več stroškov, kot pa dobijo, verjetno potem ne bodo več vztrajali; razen iz ne vem kakšnih dolgoročnih strateških razlogov, ker se želijo na trgu ohraniti. Bodo verjetno ta program enostavno opustili. Jaz vem, da mi ne moremo tu potegniti nekega enačaja z javno upravo, ampak zavedati se je pa treba nečesa – davkoplačevalci, vsi mi smo tisti, ki dejansko plačujemo celoten državni aparat. In verjetno ljudi upravičeno zanima, kaj se s tem denarjem dogaja. In verjetno se jim ne zdi smiselno, če država porabi več, kot pa dobi z nekim dodatnim sistemom. V tem tudi ni logike, spoštovani državni sekretar. Kot že rečeno, mi smo izhajali izključno iz napovedi ministrice, kaj naj bi se s tem zmanjšalo. Večkrat je bilo poudarjeno, zmanjšalo se je delo na črno, siva ekonomija. Lepo vas prosim, povejte mi, za koliko ste zmanjšali sivo ekonomijo in za koliko ste zmanjšali delo na črno?! Večkrat je bilo očitano, da se je komaj uvedel nek nov sistem vrednotnic in zdaj mi to želimo ukiniti. Kaj ste pa vi nedolgo nazaj naredili z davčnimi blagajnami. Imeli smo virtualne davčne blagajne, ni bila narejena še niti ena analiza le-teh, pa ste že uvedli prave davčne blagajne. Zdaj pa nam očitate, da hočemo ta sistem ukiniti. Smo počakali eno leto. Vemo, bilo je prehodno obdobje, lahko so delali po starem; eni so, drugi niso. Ampak ne glede na to, ta znesek, ki je v proračun prišel, je bistveno manjši, kot je bil napovedan na začetku. Bilo je rečeno, da rešitve ni na mizi. Zdaj ni tukaj gospoda Prikla. Rešitev je ta naš zakon, ki ga tukaj predlagamo. Danes je prva obravnava; če se vam zdi, da kaj ni ustrezno, ga dajmo skupaj dodelati. Saj smo ga dali v redni postopek, ni nobene težave s tem. Rešitev smo predlagali, tako da ne reči, da ni rešitve. Mogoče je prav, ker je bila razprava vseeno toliko široka, da ponovno poudarimo neke številke. Napovedano je bilo, da se bo število registracij osebnega dopolnilnega dela podvojilo. Takrat jih je bilo 9 tisoč, to pomeni 18 tisoč. Danes jih je nekaj čez 6 tisoč. Rečeno je bilo, da bomo dobili v pokojninsko in zdravstveno blagajno iz tega naslova okoli 2 milijona. V letu 2015 smo dobili nekaj manj kot 159 tisoč evrov. In kot glavno spodbudo za to, da je zdaj to legalno delo, opozarjate en dan pokojninske dobe, ki ga pač posameznik dobi z vrednotnico. Ja, bilo je poudarjeno, gre za osebno dopolnilno delo, ime samo pove, drži. Žal imamo pa še vedno veliko preveč brezposelnih. Saj je bilo izpostavljeno, veliko teh ljudi tudi opravlja osebno dopolnilno delo. Vemo pa, katere so omejitve tega dela; se zavedamo tega in ne spreminjamo tega. Mi z našim predlogom želimo zgolj ukiniti sistem vrednotnic kot tak, iti nazaj na osebno dopolnilno delo, kot je bilo po starem. Pri tem želimo ohraniti to mejo, koliko lahko v polletnem obdobju nekdo z vrednotnico zasluži; in želimo, da bi bil sistem plačevanja prispevkov potem na prostovoljni bazi, da ne bi bilo določeno 9 evrov na vrednotnico. Zakaj? Ker se nam zdi popolni nesmisel, ker ste zmetali vse skupaj v en koš. Dejansko ne paše. Na eni strani vrednotnice plačuje izvajalec, na drugi strani jih plačuje naročnik. Posamezna dela so taka, da jih na eno vrednotnico opravljajo cel mesec. Druga dela so pa taka, da pač za vsakega naročnika, ki jih je lahko tudi nekaj deset. Edina omejitev, ki je, je v znesku, koliko lahko nekdo z vrednotnico zasluži. Ampak žal je pač tako, eno delo je vredno bistveno več, recimo posamezne inštrukcije, kot pa mogoče kakšna domača obrt, v katero posameznik vloži bistveno več ur; ampak tako pač je na trgu. Če malo še pogledamo številke, v letu 2015 je bilo skupno kupljenih 17 tisoč 610 vrednotnic. Od tega jih je 7 tisoč 759 kupilo posameznikov zase. To pomeni, da so to večinoma razne domače obrti, ročna dela in podobno. Torej 7 tisoč 760 ljudi je vrednotnico kupilo najverjetneje eno na mesec. Na drugi strani pa imamo nekaj manj kot 10 tisoč vrednotnic, ki tukaj ostanejo, ko vrednotnice dejansko kupujejo sami naročniki te storitve. Glede stroška vrednotnic, ja, resnično je, uvedba je enkraten strošek, rekli ste, da je vse avtomatizirano, vsi so med seboj povezani – upravna enota, Finančna uprava, Ajpes, ki vodi te sezname; drži. Ampak vseeno je ta sistem treba vzdrževati in verjetno to tudi nekaj stane. Ne me prepričevati, da tukaj ni nekih stroškov, ker vemo, da v javni upravi vse sisteme nekdo vzdržuje. In tudi tega verjetno nekdo vzdržuje. In ne verjamem, da bo to stalo tisoče evrov na leto. Vsa ta poročila, ki jih treba oddati, tudi prijave, nekdo še vseeno ročno obdela. In stroška dela pri tem kakorkoli ne moremo zanemariti. Ko pogledamo, kaj smo od tega dobili in koliko to stane, enostavno ne moremo. Tukaj ni plusa. Smo v rdečih številkah. In naš predlog je dobronameren. Izkazalo se je, sistem ni najboljši. Mi se strinjamo, seveda obsojamo delo na črno, sivo ekonomijo, treba je iskati rešitve; ampak več kot očitno to ni najboljša rešitev. Omenili ste, da imajo številne države podobne rešitve. Ja, marsikaj imajo sosednje države drugače rešeno, pri njih funkcionira, pri nas pa ne. Dajmo se pogovarjati. Verjamem, da tudi kdo od koalicijskih poslancev, čeprav so koalicija, se dogovorijo, glasujejo; ampak verjamem, da je še kdo v tej dvorani spregledal, da ta sistem ni dober. Pa saj hodijo po terenu, pogovarjajo se z ljudmi. Potem pač vi pridite čez en mesec s predlogom vašega zakona, takrat bo pa verjetno tisti dober; ali pa dodelajmo ta naš zakon, ki je danes v prvi obravnavi, in ga ustrezno dodelajmo, kaj ni v redu. Ampak zavedamo se dejstva, zavedamo se številk, to je vse, kar mi dejansko tukaj želimo. In še za konec. Nekdo je napisal, da vrednotnice ne bodo ukinjene zato, ker zagotavljajo delo uradnikom. Ja, verjetno si pa tega ne želi [[izklop mikrofona]].
Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika zbora še kdo razpravljati? Ja. Pred prijavo želim opozoriti, da se lahko k razpravi prijavite s pritiskom tipke za vklop mikrofona. Če želita razpravljati tudi predstavnica predlagatelja predloga zakona gospa Suzana Lep Šimenko ter predstavnik Vlade, prosim, da se prav tako prijavita s pritiskom tipke za vklop mikrofona. V tem primeru dobita besedo kot zadnja, in sicer najprej predstavnik Vlade, nato predstavnica predlagatelja. Prosim za prijavo. Vsak razpravljavec ima na voljo 5 minut. Besedo ima gospa Janja Sluga.
Hvala lepa. Jaz bi se vseeno želela še enkrat oglasiti. Po tem zadnjem izvajanju gospe predlagateljice, saj je bilo zelo jasno danes povedano, gospod državni sekretar ni mogel povedati bolj jasno, kot je povedal, in jaz res ne razumem, zakaj vztrajate pri svojih trditvah, če so bile pa danes tako jasno ovržene. Vi očitate neke nesorazmerne stroške, za katere je bilo povedano, stroški so bili v vrednosti 192 tisoč evrov, ki so enkratne narave zaradi uvedbe sistema. Hkrati pa predlagate, da se to črta, torej da se gre nazaj na star sistem, ki bo ponovno pomenil vse ustrezne prilagoditve za vzpostavitev popolnoma novih izvedbenih rešitev pri Zavodu za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, pri Zavodu za zdravstveno zavarovanje, pri Fursu, kar bo ponovno povezano z določenimi novimi stroški. Hkrati tudi predlagate, da se prenos vodenja seznama ponovno prenese iz Ajpesa na upravne enote. Tudi to so zopet neki dodatni stroški in tako naprej. To res ni konsistentno, ko govorite o tem, kako bi to naredili v gospodarstvu. Moram vas kar opozoriti, tukaj se ne uvaja novega produkta, tukaj se je menjala proizvodna linija, te pa v gospodarstvu tudi po pol leta ne bodo šli nazaj menjavati. In se moram strinjati tudi s kolegom Liscem, nismo vsi isti. Verjemite mi, tega se sama, tukaj sedeča, zelo dobro zavedam, hvala bogu. Mi ne strašimo ljudi, strašite jih vi. In pravite, da jih silimo v nek sistem. Vedno je nek sistem, čisto za vsako obliko dela je nek sistem. Nihče ne more na trgu postopati sam, kakor bi vsakemu posamezniku v tistem trenutku najbolj ustrezalo. Vsak se mora vključiti v nek sistem, in sicer upokojenci, tisti, ki delajo po avtorskih pogodbah, ter tisti, ki so zaposleni kot espeji, da sploh ne naštevam. In pravite, da je treba prijaviti, oddajati poročila; seveda, tudi prej je bilo treba. In tudi če bomo danes vaš predlog zakona sprejeli, bo še vedno treba, popolnoma enako in še bolj zbirokratizirano. In res moram reči, da so vaše trditve, na katerih vztrajate, pavšalne. Danes je državni sekretar lepo povedal, prej je bilo 9 tisoč tistih, ki so bili priglašeni, dejansko pa je bilo izvajalcev 3 tisoč, tukaj je zdaj ta razlika, ker danes nihče ne bo kupil vrednotnice, če resnično nima namena opravljati tega dela. Takrat pa se je registriral kar vsak, če je imel namen to opravljati ali pa ne, zato je bila zmešnjava toliko večja. Teh, ki so dejansko izvajali osebno dopolnilno delo, je bilo 3 tisoč, danes jih je pa 6. Prosim, ne obračajte številk kar na pamet in pavšalno. Hvala lepa.
Besedo ima državni sekretar na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti gospod Peter Pogačar.
Hvala, gospod predsednik. V celoti se strinjam z razpravo spoštovane gospe poslanke Sluga in temu praktično ni kaj za dodati. Morda bi samo še enkrat ponovil, sistem velja v svoji polni meri manj kot eno leto. Lansko leto sredi leta se je izteklo prehodno obdobje, ko so izvajalci lahko izvajali osebno dopolnilno delo še po starem. V tem času se je število izvajalcev osebnega dopolnilnega dela po podatkih Ajpesa praktično podvojilo in število iz meseca v mesec narašča. Še enkrat, ni bil namen, kar se očita, da bi država na ta račun kovala neke strašne dobičke, zato tudi ne morete tega enostavno primerjati z investicijo in dobički iz tega naslova. Strošek vzpostavitve je bil enkraten, denar v pokojninsko blagajno za socialno varnost teh ljudi. Ne pozabite, za zavarovanje za poškodbe pri delu, ne pozabite, tudi pri osebnem dopolnilnem delu se temu, ki to opravlja, lahko tudi kaj zgodi in mora biti zavarovan. Ne pozabimo osnov, osnovna ideja je bila na enostaven način omogočiti fizičnim osebam – ki želijo, da se pri njih opravlja neko delo, in ki ne tolerirajo dela na črno, ki verjamejo, da je to nekaj slabega –, na kakšen način naj se to legalno delo pri njih opravlja, kako naj za tistega, ki dela, poravnajo prispevke za pokojninsko zavarovanje, da bo tisti, ki izvaja osebno dopolnilno delo, nekega dne tudi imel pravice iz pokojninskega zavarovanja. Hvala.
Besedo ima gospa Suzana Lep Šimenko.
Hvala za besedo. Resnično obžalujem, da nisem dobila odgovora na osnovno vprašanje, za koliko se je zmanjšalo delo na črno in za koliko se je zmanjšala siva ekonomija. Če je to bil osnovni namen zakona, me resnično zanima, kakšni so rezultati iz tega naslova zaradi uvedbe vrednotnic. Na drugi strani pa želim izpostaviti vplačilo v pokojninsko blagajno. V našem primeru zagovarjamo, da bi bilo to prostovoljno. Kaj ne dopuščate možnosti, da bi mogoče kaj več priteklo iz tega naslova? Zakaj se ne bi več ljudi za to odločilo; kot rečeno, mi imamo tukaj dve popolnoma različni skupini ljudi in tega ne moremo kar tako enačiti. Inštruktor ali pa ena gospa, ki je prišla pomagati očistiti hišo za uro ali dve, dobi vrednotnico in dobi zaradi tega en dan pokojninske dobe. Na drugi strani pa nekdo svoje osebno dopolnilno delo en mesec opravlja na eno vrednotnico. Ne moremo tega enačiti. Verjamem, da bi bil interes in želja teh ljudi, marsikdo bi si potem kaj več vplačal. Še vedno pa vemo, kakšne so tukaj omejitve in kdaj gre za osebno dopolnilno delo in kdaj gre za katero drugo obliko dela. To je bil naš predlog. Tudi ne vidim, v čem je bil naš predlog bolj zbirokratiziran. Kot je bilo rečeno, posameznih aplikacij še vedno nimamo, čeprav je že dve leti od tega, ko je bila v državnem zboru potrjena ta odločitev o sistemu vrednotnic. To je rekel poslanec, ki pripada stranki ministrice. Tudi zagonski, uvodni stroški, ki so nastali, še niso znani v celoti in sistem bo verjetno treba nenehno dopolnjevati. Seveda, v interesu vseh je, da se dela legalno, da se delo na črno zmanjšuje, da zmanjšamo sivo ekonomijo in da nimamo nelojalne konkurence, interes vseh, tu se strinjam. Vseeno pa mislim, da je razlogov več kot dovolj, zakaj ta sistem ni najboljši. Več kot očitno vsak zagovarja svoje stališče in to je to. Dajmo se pogovarjati. Jaz to ocenjujem kot zelo produktivno in hvala vsem, ki ste sodelovali pri tej razpravi. Ampak še enkrat vas pozivam, da razmislite. Prva obravnava je danes, predlog zakona lahko dodelamo in naredimo dejansko boljšega. In morda bomo čez leto ali dve pa ugotovili, da imamo ene prave rezultate. Najlepša hvala.
S tem zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 12. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O MEDIJIH PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 50 poslank in poslancev s prvopodpisano dr. Simono Kustec Lipicer. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja predloga zakona dr. Draganu Matiću.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani kolegice in kolegi! Glasbene kvote so predpisane že vrsto let in tudi s tem predlogom zakona ostajajo takšne, kot so. Namen sedaj veljavnega zakona je bil ta, da se odpravi anomalija, ki jo je omogočala zakonska dikcija, ki je bila zapisana na tak način, da jo je dalo zlorabljati. Večino predpisane kvote slovenske glasbe so radijske postaje predvajale v nočnem času. Veljavni Zakon o medijih, ki smo ga v Državnem zboru sprejeli 28. januarja letos in je stopil v veljavo 9. aprila, v prvem odstavku 86.a člena določa, da mora biti najmanj 60 % deleža iz prvega in drugega odstavka 86. člena predvajano v oddajnem času med 6. in 19. uro. To se pravi, da je po sedanjem zakon od vseh skladb, ki se bodo zavrtele v 24 urah, treba izračunati obvezno kvoto slovenskih skladb in potem 60 % tega zavrteti med 6. in 19. uro. Po sprejetju sedaj veljavnega zakona pa se je naknadno izkazalo, da bi radijske postaje nacionalne RTV imele težave pri izpolnjevanju tega zakonsko predpisanega deleža. Zakaj? Ker imajo v dnevnem času v posameznih primerih bistveno več govornega kot glasbenega programa in bi obvezno kvoto slovenske glasbe težko izvajale. S predlogom zakona, ki ga danes obravnavamo, spreminjamo določbo 86.a člena tako, da uvajamo obveznost doseganja predpisanega deleža glede na konkreten obseg predvajanja glasbe v oddajnem času med polnočjo in 6. uro zjutraj, v času med 6. uro zjutraj in 18. uro popoldan ter tudi v času med 18. uro in 24. uro. Z navedeno ureditvijo bomo dosegli, da bodo radijske postaje lahko izpolnjevale obveznosti zakona in obenem izvajale svoje ustaljene programe. Ker smo poslanci Stranke modernega centra tudi predlagatelji in podpisniki predloga zakona, ga bomo seveda podprli. Na ta način smo se pravočasno in učinkovito odzvali na upravičena opozorila predstavnikov javnih radijskih programov.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za kulturo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora spet dajem besedo predsedniku dr. Draganu Matiću.
Še enkrat hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Odbor za kulturo je na 12. nujni seji 20. aprila 2016 obravnaval Predlog zakona o spremembi Zakona o medijih, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisano dr. Simono Kustec Lipicer. Kolegij predsednika Državnega zbora je na 58. redni seji 15. aprila 2016 sklenil, da se Predlog zakona o spremembi Zakona o medijih obravnava po skrajšanem postopku. Predloženi zakon je z vidika njegove skladnosti z Ustavo, pravnim sistemom ter zakonodajno-tehničnega vidika proučila Zakonodajno-pravna služba. Kljub temu da so kvote zakonsko predpisane že celo vrsto let, je predstavnica Zakonodajno-pravne službe podala načelno opozorilo, da je v noveli predlagano ureditev v obliki obveznih kvot slovenske glasbe treba jasno izkazati kot ukrep, nujen za doseganje zastavljenega cilja. Predlog zakona je v svojem mnenju podprla Vlada. V poslovniškem roku so amandma k 1. členu vložile poslanske skupine SMC, Desus in SD. Uvodoma sem v razpravi kot predstavnik predlagateljev v obrazložitvi novele povedal, da želimo s predlagano spremembo zakona popraviti veljavno določbo 86.a člena tako, da bo omogočala radijskim programom izvajanje zakonskih določb v predpisanem obsegu brez poseganja v govorne programe posameznega radia. Predlagani zakon ureja obveznost predvajanja deležev glasbe v slovenskem jeziku na način, da se upošteva bistvena razlika med programsko shemo v nočnem in dnevnem času. Predlog določa obveznost doseganja kvot predvajanja slovenske glasbe radijskim in televizijskim programom na način, da se v časovnih pasovih med polnočjo in 6. uro, med 6. uro in 18. uro ter v času med 18. in 24. uro doseže predpisan delež iz prvega oziroma drugega odstavka 86. člena Zakona o medijih, ki določa predvajanje slovenske glasbe. Trije intervali so potrebni zato, ker se programska shema v dnevnem času od 6. do 18. ure razlikuje od programa v nočnem času. V dnevnem času med 6. uro zjutraj in 18. uro popoldne je predvajane manj glasbe, več pa je govornih oddaj; kot je to slučaj v nočnem času. Državni sekretar na Ministrstvu za kulturo Anton Peršak je pojasnil, da se na ministrstvu strinjajo s predlagano novelo ter tudi z vloženim amandmajem koalicije, zato podpirajo njeno sprejetje. Razprava na odboru je potekalo v več smereh, nekateri so predlog zakona pozdravili, saj se bo z njim preprečila morebitna zloraba glasbenih kvot. V razpravi se je tudi izpostavilo, da se pripravlja medijska strategija, ki bo celovito rešila v noveli obravnavo tematiko in bo osnova za pripravo novega sistemskega zakona. Drugi razpravljavci pa so bili mnenja, da je bilo glede predlagane novele premalo dialoga z zainteresirano javnostjo; da se bo s kvotami dosegel obraten učinek od želenega, to je, da se bo predvajalo vedno iste skladbe oziroma glasbenike; da bi moral biti določen obvezen delež manj uveljavljenih, mlajših glasbenikov in da bi bila dva intervala preprostejša in enostavnejša. Ob tem je bilo s strani predlagateljev pojasnjeno, da se v obseg kvot ne posega in da je ta uveljavljen že dolgo let, da je bila o kvotah odprta široka javna razprava in da je bila s strani Odbora za kulturo organizirana javna predstavitev mnenj, v okviru katere pa so potekala tudi številna usklajevanja. Po končani razpravi o posameznih členih predloga zakona je odbor sprejel amandma poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 1. členu. Odbor je v skladu 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejet amandma je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega je vključen sprejet amandma. Hvala.
Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za kulturo gospodu Antonu Peršaku.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane gospe poslanke in gospodje poslanci! Kot je že gospod predsednik odbora povedal, se Vlada s predlaganim kompromisom, če lahko tako rečem, glede na prvotni predlog ter naprej sprejeti predlog zakona strinja in ga podpira, tako da lahko svoj nastop s tem zaključim. Hvala.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, v njenem imenu dr. Matej T. Vatovec.
Hvala, predsednik. Lep dober dan! Spremembe Zakona o medijih na področju kvot slovenske glasbe so precej razburkale javnost; in to upravičeno. Postopanje koalicije in ministrstva je bilo, milo rečeno, okorno in tudi dezorientirano. Z zdajšnjim popravkom, ki ga predlagajo poslanci koalicije, se zadeve skušajo urediti, vendar pa sprememba še vedno ostaja le na ravni časovnih pasov in deleža predvajanja. Kar se tiče glasbenih kvot nasploh, smo v Združeni levici že nekajkrat izrazili svoje stališče, do njih smo skeptični; če ne gre drugače, že zaradi tega, ker rešujejo problem z napačne strani, torej pri distribuciji, ne pa pri produkciji. Kvote bi lahko imele, če bi seveda vsebovale primerne mehanizme, pozitivno funkcijo, še posebej če bi bile del širšega spodbujanja in ustvarjanja pogojev za produkcijo raznovrstne, kakovostne ter žanrsko raznolike domače glasbe, kar seveda ne pomeni nujno glasbe v slovenskem jeziku. Stanje na področju radiodifuzije in popularne glasbe je precej klavrno. Država je nosilka javnega kulturnega interesa in kot taka odgovorna za glasbeno kulturo – in to v celoti, ne le v javnih medijih. Ob tem se je treba vprašati, zakaj je na področju zasebne radiodifuzije stanje tako klavrno. Odgovor je treba iskati v privatizaciji nacionalnih radiotelevizijskih frekvenc sredi devetdesetih let, ko se je dogajala ena prvih divjih privatizacij pod močnim vplivom zasebnih lobijev okoli tedaj vladajoče stranke. Vemo pa, kako se je potem razvila zgodba do tega, da danes na tem področju obstaja radijski imperij in na drugi strani male postaje, ki so v večini v zelo težkem položaju. Tokratni predlog koalicijskih poslancev predlaga enakomerno razporeditev kvot slovenske glasbe v treh oddajnih pasovih. Že pri prejšnji noveli ste v zakon zapisali obveznost glede glasbe mlajšega datuma, a je treba opozoriti, da sprememba ne prinaša nobenega garanta za predvajanje kakovostne in tudi raznovrstne glasbe. Predvsem pa ne prinaša garanta za mlade in manj uveljavljene glasbenike. To smo večkrat predlagali v Združeni levici. Ključni cilj kvotnega sistema bi moralo biti odprtje prostora za predstavljanje in populariziranje nove, sveže in manj uveljavljene glasbene produkcije; hkrati pa istočasno izboljševanje ekonomsko-socialnega položaja domačih glasbenikov in avtorjev, posebej komercialno manj uveljavljenih. Zato lahko upravičeno sklepamo, da bo eter še dodatno zapolnila glasba le nekaterih izvajalcev, tisti najbolj izpostavljenih, predvsem pa najbolj komercialno zanimivih glasbenikov; vključno z instant glasbo, ki jo producirajo lastniki radijev in je oblikovana v skladu z rezultati telefonskega anketiranja. Največ bodo od kvot v takšni obliki imeli raznovrstni glasbeni rentniki. Kvotni sistem ima svoj smisel in opravlja svojo funkcijo le, če je vpet v sklop širših spodbud za razvoj domače glasbene produkcije; če bi torej spodbujal mlajše in neuveljavljene izvajalce, izboljšal ekonomsko-socialni položaj glasbenikov ter omogočil kakovostno in raznovrstno rast celotne glasbene scene, od ustvarjanja do koncertiranja ter do ostalih aktivnosti. V Združeni levici Predlogu zakona o spremembi Zakona o medijih ne bomo nasprotovali. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, v njenem imenu gospa Ljudmila Novak.
Lepo pozdravljeni! Krščanski demokrati zagovarjamo načelo, da morajo biti zakoni jasni, pregledni in izvedljivi. V času obravnave te in predhodne novele Zakona o medijih smo v Poslanski skupini Nove Slovenije sprejeli kar nekaj predstavnikov različnih medijev oziroma radijskih postaj. Sporočilo vseh je bilo enotno; predlog zakona ni dober, ker uveljavlja kvote na način, ki ga je v praksi zelo težko, skoraj nemogoče izvajati. Še posebej zaradi različnega razmerja med govorjenim programom in predvajano glasbo. V Novi Sloveniji smo poudarjali, da je ravno to razmerje med nočnim in dnevnim programom problematično, ker je ponoči več glasbe, podnevi pa več govorjenega programa. Opozarjali smo tudi na to, da bo ta zakon prinesel dodatne administrativne ovire oziroma preveč nove birokracije. S tem pa bodo določene radijske postaje, še posebej manjše, ogrožene. Namesto da bi se zaposleni ukvarjali z vsebino programa, bodo šteli in računali minute ter sekunde za poročanje nadzornim organom. Poslanci vladnih strank in pristojna ministrica ste mirno zavrnili vse naše pomisleke in zakon podprli. Veljati je začel 9. aprila. No, dva meseca zatem pa je prišlo razsvetljenje in na hitro spreminjate zakon v najbolj kočljivi točki. Odlično sprejemate premišljene odločitve, še najbolj pa upoštevate načelo: Naj stane kar hoče, samo da bo po naše. Krščanski demokrati smo že večkrat predlagali načelo nagrajevanja namesto kaznovanja. Na primer tisti, ki dokažejo, da predvajajo več slovenske glasbe ali glasbe mladih ustvarjalcev, bi dobili več točk na razpisih oziroma pri dostopu do frekvenc in podobno. Svoje prednosti bi morali sami dokazovati. Po tem zakonu pa je potreben nenehen nadzor in veliko administracije za vodenje evidenc in dokazovanje upoštevanja predpisanih kvot. Po vladnem predlogu zakona pa bo tudi nadzor v praksi neučinkovit. S predlagano novelo spet gasimo požar, namesto da bi uvedli nov koncev spodbud za bolj slovenski in boljši program. Poslanci Nove Slovenije predloga novele ne bomo podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospa Anita Koleša.
Spoštovani gospod predsednik! Res je, drage kolegice in kolegi, s to novelo zakona se v nobenem določilu ne spreminjajo kvote. Kvote so stalnica tako rekoč že z našim zakonom v preteklem obdobju in zato to namen noveliranja zakona ni bil. Namen sedaj veljavnega zakona je bil, da se odpravi anomalija, ki jo je omogočala zakonska dikcija, zapisana na način, da se jo je dalo zlorabiti. Večino te predpisane kvote slovenske glasbe so lahko radijske postaje predvajale v nočnem času. Veljavni zakon o medijih, ki smo ga v Državnem zboru sprejeli 28. januarja 2016 in je stopil v veljavo zares 9. aprila, je v prvem odstavku 86.a člena določal, da mora biti najmanj 60 % deleža iz prvega in drugega odstavka 86. člena predvajana v oddajnem času med 6. in 19. uro. Tudi to je res, da smo ob tem sprejetju zakona že napovedali tudi sprejetje te novele, ki jo predlagamo danes. Ugotovili smo, da bi radijske postaje nacionalne radiotelevizije imeli težave pri izpolnjevanju zakonsko predpisanega deleža, saj imajo v dnevnem času v posameznih primerih bistveno več govornega kot glasbenega programa. To pa bi zelo otežilo izvajanje zakona. S predlogom zakona, ki ga danes obravnavamo, spreminjamo določbo tega 86.a člena, in sicer tako, da uvaja obveznost doseganja deleža iz 86. člena Zakona o medijih v višini 40 %, v primeru nacionalnega radia 25 % za programe posebnega pomena in 20 % za komercialne radie, ki mora biti deležen glede na predvajano glasbo v oddajnem času med polnočjo in 6. uro zjutraj, v času med 6. in 18. uro in tudi med 18. in 24. uro. Z navedeno ureditvijo bomo tako dosegli, da bodo radijske postaje izpolnjevale obveznosti zakona in obenem izvajale svoje ustaljene programe. Rečeno preprosteje, kako se bo zakonska ureditev izvajala v praksi, in sicer če bo delež zahtevane slovenske glasbe pomenil v primeru, na primer sto predvajanih skladb po zgoraj navedenih intervalih, v primerih, ko gre za nacionalne radijske postaje to pomeni 40 pesmi v slovenskem jeziku in analogno za komercialne radijske postaje v sto primerih znaša to 20 pesmi oziroma pri postajah s programi posebnega pomena 25 pesmi. Glede na to, da smo poslanci Stranke modernega centra tudi predlagatelji in podpisniki tega zakona, ga seveda podpiramo. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospa Anja Bah Žibert.
Spoštovani! Pred nami je novela zakona o medijih v delu, ki govori o deležu in časovnih intervalih izvajanja slovenske glasbe v slovenskih medijih. Pravzaprav žalostno, da moramo v času pomembnih obletnic naše samostojne slovenske poti in lastne državnosti uzakonjati več slovenske glasbe, več pete slovenske besede in več možnosti za slovenske izvajalce. Še več. Sprejemati moramo celo ukrepe zoper izigravanja zakonodaje, ki slovensko glasbo z več vidikov potiska v noč. Pravzaprav gre pri tem za širši problem. Gre za problem družbe kot celote. Gre za naš odnos do slovenskega znanja in sposobnosti, gre za naš odnos do lastne kulture in kulturne dediščine in ne nazadnje gre za naš odnos do vsega, kar je slovenskega. V Slovenski demokratski stranki smo že v začetku leta 2015 predlagali spremembe Zakona o medijih s ciljem večjega deleža slovenske glasbe v slovenskih medijih v dnevnem času. Zloraba veljavne zakonodaje glede glasbenih kvot in slovenske glasbe je šla tako daleč, da se je več kot 90 % slovenske glasbe predvajalo v nočnem času. Takrat je koalicija predlog Slovenske demokratske stranke zavrnila, ob tem pa ponovila že stalnico tega mandata – da vlada pripravlja boljši in bolj sistemski predlog sprememb. Na ta boljši predlog smo potem čakali skoraj leto dni. Državni zbor je spremembe Zakona o medijih sprejel šele 28. januarja 2016. V Slovenski demokratski stranki smo bili takrat do predlaganih sprememb zadržani tudi zato, ker predhodno ni bilo doseženo širše soglasje s slovenskimi avtorji, ustvarjalci in izvajalci, predlog pa je bil z vidika uporabnikov zapleten in neživljenjski. Da je predlagani zakon res puščal preveč nedorečenosti, nejasnosti, govori tudi izglasovani veto Državnega sveta. Posledično je Državni zbor o predlaganih spremembah Zakona o medijih ponovno odločal 1. marca 2016. Še preden so se črke na papirju dodobra posušile, časa za izvajanje zakona praktično sploh ni bilo, je koalicija primorana svoj zakon oziroma svojo odločitev popravljati. Sicer je to mnogo bolje, kot če bi obstoječe stanje nadaljevali in bi zaradi nedorečenosti in neživljenjskosti določil onemogočili izvajanje zakona. Ampak toliko o sistematičnosti in kakovosti koalicijskega predloga zakona. Zato tudi tokrat v Slovenski demokratski stranki predlaganih rešitev ne bomo ne podprli in jim tudi ne bomo nasprotovali. Tudi zaradi dejstva in z vidika in pomislekov načela jasnosti in določnosti zakona, na katerega je bilo tudi tokrat mnogo povedanega. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospa Marija Antonija Kovačič.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani sekretar, poslanke in poslanci! Zadnja novela Zakona o medijih, ki jo je Državni zbor po izglasovanem vetu Državnega sveta ponovno potrdil marca letos, je bila deležna veliko pozornosti in pripomb zainteresirane javnosti. Tako med potekom priprave predloga zakona kakor tudi tekom celotnega zakonodajnega postopka je bila največ pozornosti deležna določba, ki ureja kvote slovenske glasbe. Ponovno moram poudariti, da se kvote s to novelo niso na novo uvedle oziroma sprejemale, le-te so bile namreč uvedene že pred 15 leti. Sedanja višina, da mora biti slovenske najmanj 20 % vse dnevno predvajanje glasbe oziroma 40 % v primeru RTV Slovenija, pa je v veljavnem zakonu že od leta 2006. Z zadnjo novelo, ki jo je sprejel Državni zbor, se spreminja le časovni interval, v katerem mora biti zadoščeno tem kvotam, tako da bi bila slovenska glasba umeščena tudi v dnevni čas predvajanja in tako poslušalcem dostopna tudi v času, ko radio dejansko največ poslušajo. Tako je bilo določeno, da mora biti 60 % že veljavnih kvot slovenske glasbe predvajanih v časovnem intervalu med 6. in 19. uro. Cilj te spremembe je bil preprečiti prakso, ko so nekatere radijske hiše kvoto slovenske glasbe izpolnjevale v nočnem času. Glede na dejstvo, da je struktura radijskih programov različna in da je v dnevnem času večji obseg govornega programa, so se pojavili nekateri pomisleki, da bi na novo določen način izpolnjevanja kvot lahko nekaterim radiem zelo otežil izpolnitev predpisanih kvot. V Poslanski skupini Desus smo že ob sprejemanju zadnje novele Zakona o medijih napovedali, da bomo pristopili k spremembam zakona, če bo to potrebno, saj je pomembno, da so zakonske določbe dejansko izvedljive in da ne povzročajo težav izvajalcem. Glede na prejete pripombe je bila vložena novela zakona, s katero so bolj natančno razdelani časovni intervali, v katerih mora biti predvajana slovenska glasba. Cilj sprememb je tako po eni strani preprečiti zlorabe kvot in omogočiti, da se bo slovenska glasba vrtela v času, ko je dostopna širšemu krogu poslušalcev. Po drugi strani pa se zakon spreminja tako, da bo omogočena izpolnitev predpisanih kvot tudi v času, ko je na radijih večji obseg govornega programa. Z novelo so natančno določeni trije intervali, v katerih morajo biti doseženi deleži slovenske glasbe, in to s ciljem, da se ne bi posegalo v ustaljene govorne programe posameznega radia. Tako se upošteva bistvena razlika med programsko shemo v nočnem in dnevnem času. V Poslanski skupini Desus bomo predlog zakona večinsko podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo, gospa Marija Bačič.
Spoštovane in spoštovani! Po izglasovanju veta Državnega sveta na spremembe Zakona o medijih, ki jih je predlagala Vlada, smo se poslanske skupine koalicijskih stran ob vnovični podpori novele zavezale k odpravi pomanjkljivosti zakonskega besedila. Po vetu so se namreč na nekatere poslanske skupine, tudi našo, obrnila številna združenja in posamezniki, ki zastopajo interese radijskih izdajateljev. V predstavitvah razlogov za nasprotovanje predlogu zakona so bili zlasti s strani Radia Slovenije zaznani določeni pomisleki, ki jih kot odgovorna poslanska skupina nismo mogli prezreti. Z vloženim predlogom novele zakona v delu, ki še ne učinkuje, tako odpravljamo anomalijo zapletenega izračuna zahtevanega obsega deleža slovenske glasbe v dnevnem oddajnem času. Ne le, da je bil izračun zahtevanega deleža predvajanja slovenske glasbe matematično zahteven, bil je tudi vsebinsko nejasen. Izkazalo se je namreč, da dopušča preširoke možnosti interpretacije. Ob tako dvoumnem besedilu bi bil cilj zakona, to je večja zaščita in promocija slovenskega jezika ter ohranjanje slovenske, kulturne in nacionalne identitete pri predvajanju obveznega deleža slovenske glasbe, le težko dosegljiv. Predlog besedila, ki je danes pred nami, v ničemer ne posega v osnovni namen kvotnega sistema oziroma obseg predvajanja slovenske glasbe. Ta je bil v zakon o medijih vnesen že leta 2001 ter dopolnjen leta 2006. Določajo se le trije intervali v dnevu, znotraj katerih se mora od vse predvajane glasbe odvrteti tudi določen delež slovenske. Predlog tako zagotavlja enakomernejšo porazdelitev predvajanja slovenske glasbe skozi celotno obdobje dneva. Izvajanje sistema kvot se je namreč v 15 letih izrodilo do te mere, da se je zahtevani delež slovenske glasbe premnogokrat vrtel v nočnih delih programa, ko je bila poslušanost radijskih postaj bistveno nižja. Posledično je to vodilo do manjše priljubljenosti, upadlo je povpraševanje po nastopih slovenskih glasbenikov. Ti so se znašli v začaranem krogu. Domneva o njihovi neposlušnosti, ki so jo vseskozi poudarjali nasprotniki kvotnega sistema, pa je počasi postajala konstruirana realnost. V preteklih tednih smo na račun podpore slovenski glasbeni ustvarjalnosti s kvotnim sistemom slišali precej očitkov o nesmiselnosti tega instrumenta. A dejstvo je, da so ga ob obravnavah v Državnem zboru odločno podprli tisti, ki jim je v prvi vrsti namenjen – glasbeniki torej. Ob tem dodajajo, da je to prvi korak k vzpostavljanju spodbudnejšega okolja za slovensko glasbeno ustvarjalnost. Nasledek tega se zakonodajalcu ponuja s prenovo zakonodaje, ki določa način upravljanja avtorskih in sorodnih pravic. Želimo si, da bo razprava, ki se s to sejo začenja tudi v Državnem zboru, privedla do rešitev, ki bodo omogočile učinkovito varstvo avtorske in sorodne pravice ter slovenskim glasbenikom, glasbenim ustvarjalcem zagotovile ustrezno podstat za njihovo nadaljnje ustvarjanje. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo predlog novele zakona o medijih, ki odpravlja nejasnosti pred dobrima mesecema sprejetega zakona, torej podprli. Ker pa so ob sprejemanju vladnega zakona zlasti lokalne radijske postaje opozarjale tudi na vprašanje smiselnosti povečanja pristojnosti nadzornega organa in posledično večje zahteve po evidencah, ponavljamo pričakovanje, da Ministrstvo za kulturo zagotovi stalno evalvacijo izvajanja novih zakonskih rešitev, saj si ne želimo, da se dobri nameni izrodijo v administrativni problem. Hvala lepa.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora opravil danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 12. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega. Prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O JAVNEM NAROČANJU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina petih poslank in poslancev, s prvopodpisanim mag. Matejem Toninom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 11 poslank in poslancev, s prvopodpisanim mag. Matejem Toninom, zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja predloga zakona gospodu Jerneju Vrtovcu.
Spoštovani predsedujoči, kolegice in kolegi in predstavniki Vlade! Novi zakon o javnem naročanju, ki je začel veljati 1. aprila letos, je v primerjavi s prejšnjim zakonom o javnem naročanju, torej ZJN-2 položaj podizvajalcev bistveno poslabšal. Novela tega zakona je namreč leta 2010 že določila obvezno neposredno poplačilo podizvajalcev s strani naročnika. S tem se je stanje na področju plačilne discipline v naši državi izboljšalo, zaustavljen je bil plaz stečajev manjših gospodarskih družb in prenehanje opravljanja dejavnosti samostojnih podjetnikov. Novi zakon se glede plačil podizvajalcev vrača na zgolj pogodben odnos med glavnim izvajalcem in podizvajalcem. Zakon sicer omogoča neposredno plačilo podizvajalca s strani naročnika, vendar le v primeru, če se – pozor, podizvajalec takoj vnaprej dogovori z glavnim izvajalcem. Primere iz prakse poznamo. Podizvajalci se bodo morali podrediti zahtevam glavnega izvajalca kot močnejše pogodben strani, da bodo sploh lahko prišli do posla, neposredno plačilo podizvajalca s strani naročnika pa zagotovo ni v interesu glavnega izvajalca. Glavni izvajalec bo torej pogojeval sodelovanje podizvajalca v javnem naročilu s tem, da ta ne bo zahteval neposrednega plačila. V nasprotnem primeru podizvajalec posla ne bo dobil. V Novi Sloveniji s predlagano novelo zakona ponovno zagotavljamo zakonsko podlago za obvezno neposredno plačilo podizvajalcem s strani naročnikov. Naročnik, glavni izvajalec in podizvajalec bodo morali predložiti dokumentacijo, ki bo omogočala neposredno plačilo. Glavni izvajalec mora v pogodbi pooblastiti naročnika, da na podlagi potrjenega računa oziroma situacije s strani glavnega izvajalca naročnik neposredno plačuje podizvajalcu. Glavni izvajalec mora svojemu računu ali situaciji predložiti tudi račun ali situacijo podizvajalca, ki ga je ta predhodno tudi potrdil. Podizvajalec pa je dolžan predložiti soglasje, na podlagi katerega naročnik namesto glavnega izvajalca poravna njegovo, torej podizvajalčevo terjatev do glavnega izvajalca. Predlog tudi omejuje možnost zamenjave podizvajalca po podpisu pogodbe z njim zaradi zniževanja cene, in to na način, da se za zamenjavo podizvajalca zahteva njegovo pisno soglasje. Če glavni izvajalec lahko enostransko kadarkoli zamenja svojega podizvajalca le-ta nikoli nima prave varnosti in zagotovila, da bo ostal pogodbena stranka glavnega izvajalca do konca izvedbe javnega naročila. Dosedanja praksa pri postopkih oddaje javnih naročil na področju gradenj, storitev in blaga, ki vključuje namestitvena ali inštalacijska dela, pa je tudi pokazala, da so pogosti primeri, ko ponudnik oziroma glavni izvajalec nima prav nobenih lastnih kapacitet za izvedbo javnega naročila in vsa dela odda po nižjih cenah podizvajalcem. Ker so takšne posredniške dražbe pogosto brez premoženja, podizvajalci ne morejo priti do svojega plačila za opravljeno delo ali za storitve. Zato v Novi Sloveniji predlagamo, da mora glavni izvajalec najmanj 20 % javnega naročila izvesti z lastnimi kapacitetami. Na ta način se bo namreč preprečilo izvajanje javnega naročila izvajalcem, tako imenovanim inženiring družbam, ki jih v zadnjem času v Sloveniji poznamo in so bile v postopku javnega naročanja samo posrednice. Ker plačilna nedisciplina ali pa plačilna nekultura v naši državi predstavlja velik problem, je naša skrb in dolžnost ta, da v postopkih javnega naročanja zaščitimo šibkejše stranke. V tem primeru gre predvsem za mala in mikro podjetja ter samostojne podjetnike, za katere pravimo, tako pravi tudi vlada, da so steber našega gospodarstva. Zato apeliram na vas, spoštovane kolegice in kolegi, da naš predlog sprememb in dopolnitev zakona podprete. Gre za podjetnike male espejčke, ki nekako želijo tekmovati na temu trgu, ne dobijo pa priložnosti. Najlepša hvala.
Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za javno upravo mag. Tanji Bogataj.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Pred dobrim mesecem in pol uveljavljen Zakon o javnem naročanju – ZJN 3 je bil pripravljen, upoštevaje širok krog deležnikov. Pri njegovi pripravi smo primarno poudarili prav namen tega zakona, to je gospodarna in pregledna poraba javnih sredstev in zagotavljanje konkurence. Poglavitni cilj EU in tudi naše zakonodaje je omogočiti vsem zainteresiranim osebam prost in enakopraven dostop do sklepanja poslov z naročniki. Usklajevali smo ga z izjemno širokim krogom deležnikov, predelali preko štiristo strani predlogov in mnenj in se posvetovali z vsemi interesnimi združenji gospodarstva in ga tudi uskladili z najširšo strokovno javnostjo. Obenem pa smo pri pripravi ZJN-3 zasledovali tudi stališče, da mora država ponuditi možnost za preprečitev zlorab, vendar v pravna razmerja in kršitev vstopati sorazmerno, kjer njeni ukrepi ne smejo voditi v pretirano birokratizacijo ali pa postavljati pravila, ki so v nasprotju z evropskim pravnim redom. Uvodoma pa je tudi treba poudariti, da ima ZJN-3 tudi izjemno socialno noto in predvsem zaradi preprečevanja socialnega dampinga in nizkih cen zakon uveljavlja različna orodja, kot so na primer, da zavezuje izvajalce k spoštovanju delovne in socialne zakonodaje in tudi predvideva prekinitev pogodb v primeru kršitve. V postopkih ne morejo sodelovati subjekti, ki nimajo poravnanih davčnih in socialnih obveznosti, nimajo oddanih REK obrazcev ali storijo prekršek v zvezi z delom in so pravnomočno obsojeni za kaznivo dejanje kršitev pravic delavcev. Pri pripravi zakona smo še posebej pri določbah glede podizvajalcev upoštevali tudi mnenje gospodarstva, opozorila stroke in težave sodne praske. Slednji tudi opozarjajo, da je urejanje neposrednih plačil podizvajalcev še drugje nepotrebno, recimo v posebnem zakonu, kot je ZJN, saj Obligacijski zakonik to že ureja in ureja neposredno plačilo, ki je obvezno v Obligacijskem zakoniku. Za preprečitev plačne nediscipline pa so potrebni še mnogi drugi ukrepi. Reševanje te problematike predvsem skozi javna naročila se je večkrat že izkazalo kot neustrezno, eden izmed pozitivnih ukrepov pa je po našem mnenju implementacija evropskega prava na področju plačne discipline. Glede danes obravnavanih predlaganih sprememb in dopolnitev Zakona o javnem naročanju je Vlada sprejela mnenje in ga ne podpira predvsem z vidika, da predlagani 1. člen zakona nasprotuje pravnemu redu EU, hkrati pa se s predlogom 2. člena zakona posega v pravna razmerja, kjer to ni potrebno, saj so le ta že urejena z Obligacijskim zakonikom. Vlada ocenjuje, da je veljavna rešitev ZJN ustrezna in da tudi ne odstopa od ureditev drugih držav članic EU. ZJN v tem kontekstu določa, da so neposredna plačila podizvajalcev obvezna, če jih podizvajalec zahteva. Zakon prav tako zahteva obvezno imenovanje podizvajalcev pri gradnjah in storitvah. Da bi preprečili morebitne zlorabe v poslovnih procesih, bodo pri vseh naročilih, kjer podizvajalec ne bo zahteval direktnega plačila, glavni izvajalec in podizvajalec morali potrditi prejem plačila z izjavo. Uvedena je tudi sankcija, da gre, kadar se ravna v nasprotju s tem, za prekršek, kjer bo izvajalec oglobljen in pa tudi izločen iz postopkov javnega naročanja za dobo treh oziroma petih let. Če podizvajalec ne zahteva neposrednih plačil po ZJN- 3, pa lahko uporabi vse institute, ki jih že danes omogoča Obligacijski zakonik in le-ti tudi nudijo ustrezno podporo za poplačilo, in sicer sproti, kar je še posebej pomembno pri večletnih pogodbah. Čeprav velja zakon šele dober mesec in pol, ugotavljamo, da naročniki v razpise že vključujejo opozorila in napotke glede podizvajalcev. To je bil tudi ključen poudarek našega ministrstva, ko smo zakon predstavljali po Sloveniji, z interesnimi združenji pa smo tudi dogovorjeni, da izvajanje zakona spremljamo vsi in da se tudi obveščamo o morebitnih zapletih sproti. Hvala lepa.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije, krščanskih demokratov, zanjo mag. Matej Tonin.
Dober dan kolegice in kolegi. Lepo pozdravljam tudi goste iz Stuttgarta! Zakon o javnem naročanju kot eden najpomembnejših sistemskih zakonov mora poleg preglednosti in gospodarnosti porabe javnih sredstev zagotavljati tudi ustrezno varstvo in zaščito pogodbenih strank. Prepuščanje urejanja tega področja zgolj pogodbeni svobodi je rešitev, ki je lahko ustrezna za države z razvito demokracijo, z urejeno plačilno disciplino in z učinkovitim pravosodjem ter s povezano visoko stopnjo pravne varnosti. V Sloveniji žal tega še zdaleč ne dosegamo. V Novi Sloveniji smo že ob sprejemanju novega zakona o javnem naročanju novembra lansko leto opozarjali na največjo pomanjkljivost, to je na nezadostno in neustrezno urejeno plačevanje podizvajalcev glavnega izvajalca. Žal naši argumenti takrat kljub številnim pripombam tudi drugih vpletenih niso bili uslišani. Krščanski demokrati smo prepričani, da dejansko plačilo podizvajalcem ne sme biti prepuščeno le volji oziroma pogodbenemu razmerju med izvajalcem in podizvajalcem. Podizvajalce je treba dodatno zakonsko zaščititi na način, da je z zakonom zagotovljeno njihovo neposredno plačilo. To mora biti dolžnost naročnika in glavnega izvajalca. Res je, da pravkar uveljavljeni Zakon o javnem naročanju predvideva neposredno plačilo podizvajalcem, vendar – pozor! le v primeru, kadar podizvajalec to izrecno zahteva, vsi pa natančno poznamo primere in vemo, da v praksi podizvajalci tega največkrat ne storijo, ker v trenutku oddaje ponudbe naredijo vse, da posel dobijo. V praksi se pogosto dogaja tudi to, da glavni izvajalci po sklenitvi pogodbe zamenjajo podizvajalca zaradi zniževanja cen. To sedaj lahko storijo brez kakršnegakoli soglasja podizvajalca, kar je za nas nesprejemljivo. Interes vsakega glavnega izvajalca, ki je v postopku javnega naročanja izbran kot najugodnejši ponudnik, je namreč vedno le zaslužek. Zato bo naredil vse, da dobi podizvajalca za najnižjo možno ceno, in to celo po tem, ko je že sklenil pogodbo s prej izbranim podizvajalcem. Seveda ker mu vse to omogoča obstoječi zakon. Še en razlog je, ki vas bo morda prepričal, kolegice in kolegi, da podpret ta zakon, in sicer predlagamo, da mora glavni izvajalec vsaj 20 % javnega naročila izvesti z lastnimi kapacitetami. Sedaj se namreč kot glavni izvajalci pojavljajo v velikih primerih družbe, ki nimajo niti svojega premoženja, niti zaposlenih delavcev, temveč so v teh poslih le posredniki. Zakon o javnem naročanju, ki je začel veljati 1. aprila letos, še vedno omogoča udeležbo v postopkih javnega naročanja tudi izvajalcem, ki nimajo kapacitet za izvedbo javnega naročila. Ko takšen izvajalec zaide v stanje insolventnosti, podizvajalci največkrat ostanejo nepoplačani, kar pa za številne podjetnike, zlasti mikro in mala podjetja pomeni umiranje na obroke in na koncu tudi njihov propad. Pomeni tudi prenehanje zaposlitev številnih ljudi, ki so zaposleni pri tem podizvajalcu. Posledično ostanejo brez plačila tudi dobavitelji tega podizvajalca. Vprašanje odgovornosti v teh primerih ostaja tako povsem odprto in mi ga s tem našim zakonom vendarle na nek način rešujemo. Glede na vse navedeno, glede na slabe primere prakse iz preteklosti, zlasti iz časov gradnje avtocestnega križa, ko smo ugotovili na konkretnih primerih, da je treba podizvajalce dodatno zaščititi, prav na tovrstnih izkušnjah predlagamo spremembo novele zakona o javnem naročanju in se nam zdi ta novela nujna in več kot upravičena, zato seveda upamo, da jo boste podprli in sprejeli.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo dr. Dragan Matić.
Gospod predsednik, spoštovane kolegice in kolegi! Veljavni zakon o javnem naročanju je stopil v veljavo z začetkom aprila letošnjega leta. Predlagatelji sprememb pa prihajajo s predlogom dopolnitev zakona o javne naročanju že drugi mesec po njegovi uveljavitvi, še prede je novi zakon zaživel v praksi. Ključna je njihova želja vpeljati določbo, ki bi omogočala obvezno neposredno plačilo podizvajalcem s strani naročnika. To predlagajo na način, da morajo naročnik, glavni izvajalec in podizvajalec predložiti ustrezno dokumentacijo za izvedbo neposrednega poplačila. Druga poglavitna sprememba, ki jo predlagajo, pa je, da se glavnim izvajalcem onemogoči zgolj posredništvo oziroma onemogoči dejavnost vsem tistim, ki nimajo lastnih zmogljivosti, da bi sodelovali pri izvedbi javnega naročila. v tem smislu predlog, podan s strani Nove Slovenije, tudi predvideva, da mora glavni izvajalec izvesti vsaj 20 % del javnega naročila. Že ob obravnavi veljavnega zakona o javnem naročanju je bilo največ časa v razpravi namenjenega vsebini, o tem, kako ustrezno urediti obveznost glavnega izvajalca za plačevanje opravljenih storitev in prodaje blaga s strani podizvajalcev. Vsebinsko podobne določbe, kot jih sedaj vsebuje aktualni zakon, so bile predlagane z obravnavo na odboru s strani Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije. Minister za javno upravo, gospod Koprivnikar je na seji odbora povedal, da so ob pripravi zakona opravili široko javno razpravo, imeli nešteto sestankov in usklajevanj s številnimi interesnimi združenji in vsa ta srečanja in vsi ti sestanki so se v večini nanašala prav na razmerja med glavnimi izvajalci in podizvajalci ter ureditvi njihovih medsebojnih odnosov. Posledično veljavni Zakon o javnem naročanju v 94. členu vsebuje kompromisno rešitev, ki omogoča, da podizvajalci lahko zahtevajo direktno poplačilo s strani naročnika ali pa se odločijo, da je za njihovo plačilo odgovoren glavni izvajalec javnega naročila. Nadalje veljavni Zakon o javnem naročanju že zdaj določa, da lahko naročnik zahteva, da ključne naloge opravi ponudnik sam. Omejevanje oddaje del v točno določenem odstotku, kot določa predlog zakona, ki je podan s strani NSi, pa bi bilo v nasprotju z direktivo s področja javnega naročanja. Kot rečeno, so neposredna plačila z novim zakonom o javnih naročilih obvezna vedno, kot jih zahteva podizvajalec. V praksi to poteka tako, da glavni izvajalec v pogodbi pooblasti naročnika, da slednji na podlagi potrjenega računa neposredno plača podizvajalcu. Podizvajalec pa mora predložiti soglasje, na podlagi katerega naročnik namesto ponudnika poravna plačilo podizvajalcu. Z veljavnim zakonom o javnem naročanju je tako že sedaj urejeno neposredno plačilo podizvajalcem, zato je ta sprememba, kot jo predlaga Nova Slovenija, nepotrebna. Pri javnih naročilih, kjer podizvajalec ne bo zahteval direktnega plačila, morata glavni izvajalec in podizvajalec potrditi prejem plačila z izjavo. Za primere, ko podizvajalec ni plačan, Zakon o javnem naročanju določa globo in sankcijo za takšne izvajalce. Sankcija je zelo ostra, in sicer so neplačniki onemogočeni pri kandidiranju za javna naročila za – pozor! tri leta v primeru naročanja blaga in storitev oziroma pet let pri naročanju gradenj. Torej je odvračalni ukrep za neplačevanje res zelo oster in ni dvoma, da bo bil učinkovit. Poleg že navedenega pa je treba tudi izpostaviti, da že pravna teorija pravi, da je obvezno izvajanje neposrednih plačil podizvajalcem v Zakonu o javnem naročanju nepotrebno, saj to ureja že Obligacijski zakonik v 631. členu, po katerem je neposredno plačilo obvezno. Ta člen določa možnost podizvajalca zahtevati neposredno plačilo od naročnika, in sicer iz vsote, ki jo naročnik v dejanskem trenutku zahtevka še vedno dolguje glavnemu izvajalcu. Torej je to ustrezen instrument tudi za vse tiste projekte, ki trajajo več let oziroma so dolgotrajni. Opozoriti je treba, da je v preteklosti prav zaradi paralelnih oziroma dvojnih pravnih ureditev glede te problematike tako v Zakonu o javnem naročanju kot tudi v Obligacijskem zakoniku prihajalo do zmede in tudi do posameznih zlorab. Veljavni zakon o javnem naročanju je to zmedo odpravil. Glede na vse navedeno Poslanska skupina Stranke modernega centra ne more podpreti predloga zakona, saj menimo, da je nepotreben, ne prinaša nobenih dodatnih rešitev v smeri, kot jih sicer deklarirajo predlagatelji oziroma pomeni korak nazaj. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospa Nada Brinovšek.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni! Zakon o javnem naročanju, ki je bil sprejet v mesecu novembra lanskega leta, in naj spomnim, da je na ta zakon Državni svet tudi vložil zahtevo za ponovno odločanje, a je bila zavrnjena, je začel veljati aprila letošnjega leta. V Slovenski demokratski stranki smo ves čas obravnave opozarjali, da bi zakon moral temeljiti predvsem na pametni porabi javnih sredstev in da je treba določiti vzvode, ki bodo omogočali večjo gospodarnost, učinkovitost, transparentnost in pa uspešnost javnega naročanja. Opozorili smo tudi, da se zakon vsaj po našem mnenju vse preveč osredotoča na postopke in njihovo izbiro, vse premalo pa na pripravo razpisne dokumentacije, ki je največkrat rak rana postopkov javnega naročanja. Javni naročniki bi morali biti zavezani k odgovornemu ravnanju z javnimi naročili in ustrezno usposobljeni za vodenje javnih naročil, in to ne le do izvedbe oddaje javnega naročila, temveč tudi v postopkih nadzora izvajanja oddaje javnega naročila vse do njegovega zaključka. Prav tako pri sprejemanju koalicija ni upoštevala mnenja Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, ki je opozarjala na nepreglednost tega zakona, in sicer v smislu, da ta zakon ureja dva oziroma kar tri področja javnega naročanja, kar bi pomenilo tako za naročnike kot tudi za izvajalce vsaj sprva in v začetku zapleteno in nepregledno uporabo tega zakona. Pri obravnavi zakona smo v Slovenski demokratski stranki posebej izpostavili tudi področje plačila podizvajalcem, ki je po novi ureditvi bistveno slabše urejeno, kot je bilo to po starem zakonu. Javni naročnik bi po našem mnenju moral zagotoviti, da so vsi udeleženci v javnem naročilu poplačani, vključno z vsemi podizvajalci. Zakon bi moral ohraniti tudi obvezno neposredno poplačilo podizvajalcem s strani javnih naročnikov oziroma to področje le še izboljšati, ne pa poslabšati, kar se je s sprejemom tega zakona nedvomno zgodilo. Dosedanja praksa pri postopkih oddaje javnih naročil na področju gradenj, storitev in pa blaga, ki vključuje namestitvena in pa inštalacijska dela, je pokazala, da so pogosti primeri, ko ponudnik oziroma glavni izvajalec nima prav nobenih lastnih kapacitete za izvedbo javnega naročila, zato vsa dela odda po najnižjih cenah podizvajalcem. Gre za neke vrste posredništvo, ki nima nobene dodane vrednosti za naročnika, nudi pa možnost zaslužka glavnim izvajalcem samo s posredovanjem del. To pa je problematično z vidika odgovornosti. Take posredniške družbe so pogosto brez premoženja, kar onemogoča podizvajalcem, da bi prišli do poplačila za svoje opravljeno delo tudi v primerih, ko taka posredniška družba uveljavlja garancijske zahtevke na izvedbo dela ali dobave blaga podizvajalcem. Dolgotrajni sodni postopki in pa možnosti prelivanja sredstev iz take posredniške družbe namreč onemogočajo poplačilo podizvajalcem, čeprav v sodnih postopkih kasneje morda delno ali v celoti tudi uspejo. Zato je treba omejiti krog subjektov, ki so lahko udeleženi v postopkih prijave na javna naročila s področja gradenj, in sicer na tiste subjekte, ki imajo za izvedbo javnega naročila vsaj nekaj lastnih kapacitet, konkretno vsaj 20 % javnega naročila. Taka omejite naj bi veljala tudi za primere vseh družb, če gre za skupino gospodarskih subjektov, ki so se na javno naročilo prijavili kot skupina subjektov. Iz tega kroga naj bi se na ta način izločile seveda čiste posredniške družbe. Z novelo tega zakona se želi uvesti tudi obvezno neposredno plačilo podizvajalcem s strani naročnika in v zvezi s tem obveznosti naročnika glavnega izvajalca in podizvajalca k predložitvi ustrezne dokumentacije, ki bo omogočala tako neposredno plačilo. Glavni izvajalec bi moral imeti že ob podpisu pogodbo o izvedbi javnega naročila z naročnikom sklenjene vse pogodbe s podizvajalci in bi jih moral v petih dneh predložiti naročniku. Če pa bi prišlo do zamenjave podizvajalca med izvajanjem javnega naročila, bi moral glavni izvajalec sklenjeno pogodbo v petih dneh predložiti naročniku. Zaradi preprečevanja možnosti izigravanja podizvajalcev po podpisu pogodbe bi se tako omejila možnost zamenjave podizvajalca zaradi zniževanja pogodbene vrednoti dobav blaga oziroma storitev podizvajalca brez njegovega pisnega soglasja. Po našem mnenju bi bilo nujno potrebno preprečiti nadaljevanje slabih praks, ko se podizvajalec že pripravlja na izvedbo del oziroma dobavo blaga, a glavni izvajalec pogojuje nadaljevanje sodelovanja pri izvajanju pogodbe z dodatnim zniževanjem ceno. V Slovenski demokratski stranki smo se pri sprejemanju obstoječega zakona v mesecu novembru lanskega leta strinjali z vsemi pripombami in predlogi, ki sta jih posredovala Obrtno-podjetniška zbornica Sloveniji in Gospodarska zbornica Slovenije, ki sta opozarjali na vse te pomanjkljivosti in pa pasti. Ampak nobena pripomba, se pravi pripomba, ki je prišla s strani zainteresirane stroke ali opozicije, ni bila upoštevana. Sicer pa to ni nič novega, saj vlada stroke in pa opozicije tako rekoč ne upošteva na nobenem področju. V Slovenski demokratski stranki bomo Predlog zakona o spremembah in pa dopolnitvah Zakona o javnem naročanju podprli.
Besedo imaPoslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Benedikt Kopmajer.
Spoštovani predsednik, kolegice in kolegi, spoštovani predstavniki vlade, dovolite, da vam predstavim stališče Poslanske skupine DeSUS k Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o javnem naročanju. Naj takoj na začetku spomnim, da je Državni zbor Republike Slovenije novembra lani sprejel popolnoma nov zakon o javnem naročanju. Že ob sami obravnavi navedenega zakona smo v Poslanski skupini DeSUS opozorili, da gre za izjemno pomemben zakon, kjer se križajo interesi na eni strani izvajalcev, ki prodajajo svoje blago oziroma storitve, ter na drugi strani države, ki mora skrbeti za to, da bo javno naročanje transparentno, gospodarno in učinkovito. Poudariti je treba, da v Sloveniji letno oddajo za kar 3,7 evrov javnega denarja. Poslanke in poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije so tudi tokrat pohiteli z vložitvijo sprememb in dopolnitev Zakona o javnem naročanju. Predlog so namreč vložili le 22 dni od začetka uporabe novele o javnem naročanju. Novembra sprejeti zakon je namreč stopil v veljavo s 1. aprilom letos. Spoštovani! Ob sprejemanju zakona in tudi po vložitvi veta Državnega sveta na predlog zakona smo tudi v poslanski skupini veliko razpravljali ravno o tem delu, katerega spremembe imamo danes ponovno na mizi. Na koncu pa je vendarle obveljalo stališče, da Zakon o javnem naročanju ne ureja prostovoljnega plačila podizvajalcev, ampak je izvedba neposrednih plačil podizvajalcem še vedno obvezna pri storitvah in gradnjah, če podizvajalec to zahteva. V ostalih primerih, kjer podizvajalec ne bo zahteval neposrednega plačila, pa bo moral naročnik zahtevati, da glavni izvajalec in podizvajalec z izjavo potrdita obravnavo vseh obveznosti. Če naročnik ne bo prejel te izjave ali pa bo ta neresnična, je v skladu z zakonom to prekršek, kjer bo takšen izvajalec poleg globe izločen iz postopkov javnih naročil za tri leta, na kar predlagatelj sprememb, ki jih imamo na poslanskih klopeh, očitno pozablja. Zakon torej predvideva neposredna plačila, obenem pa določa dovolj jamstev, da do zlorab ne pride. Na drugi strani pa ne ureja razmerja tam, kjer to ni potrebno, saj jih ureja obligacijska zakonodaja. Kot smo povedali že ob sprejemanju novele Zakona o javnem naročanju v Poslanski skupini DeSUS ocenjujemo, da gre za izjemno obsežno problematiko na področju javnega naročanja, kar je pokazala že praksa glede porabe javnega denarja. Kljub temu pa zaključujemo, da je potrebno zakonu, ki je začel veljati šele pred dobrim mesecem dni, dati priložnost, da zaživi v praksi, na katere podlagi bo šele vidno, ali bo treba zakon dopolniti oziroma spremeniti. Na podlagi navedenega v Poslanski skupini Desus predloga poslank in poslancev Nove Slovenije ne bomo podprli, menimo torej, da predlog ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo, gospod Matjaž Nemec.
Spoštovani, predsednik, spoštovane kolegice, dragi kolegi, predstavniki Vlade! Današnji dan končujemo z razpravo o noveli Zakona o javnem naročanju. Posega se torej v zakon, katerega smo v Državnem zboru po vetu v Državnem svetu ponovno podprli novembra 2015, veljati pa je začel 1. maja oziroma aprila 2016. Predlagatelji namreč ocenjujejo, da je novi zakon o javnem naročanju neustrezen v delu, ki se nanaša na neposredno plačilo podizvajalcev v postopkih javnega naročanja. Menijo tudi, da se na področju varstva podizvajalcev dela korak nazaj v leto 2010. Po njihovem mnenju bi bilo pravilno, če se obvezno neposredno plačilo podizvajalcem ohrani še naprej. Ob tem pa je treba povedati, da je zakonodaja med letom 2010 in 2016 urejala plačilo podizvajalcem kot obvezna v vseh primerih. Žal pa se je v praksi dogajalo, da so izvajalci in podizvajalci naročnikom v fazi izvajanja pogodbe predložili razne izjave in pogodbe, iz katerih je izhajalo, da je podizvajalec za svoje delo že prejel avans ali pa so naročniku predložili cesijske ali asignacijske pogodbe v skladu z Obligacijskim zakonikom, ki jih je naročnik moral spoštovati. Še zlasti v primeru avansov naročniki v praksi pogosto niti niso mogli spoštovati zakonskih določil, da so neposredna plačila podizvajalcem obvezna. Skratka, dobronamerna ureditev, ki je bila uvedena z najboljšimi nameni in za zavarovanje podizvajalcev, je v realnosti pomenila predvsem veliko administrativno oviro, ki se je prav na zahtevo podizvajalcev tudi odpravila. V Poslanski skupini Socialnih demokratov smo v postopku sprejemanja ZJN-3 imeli nekaj vprašanj in tudi pomislekov, povezanih s poplačili in razmerji med izvajalci in podizvajalci ter na drugi strani z naročnikom. S strani Vlade smo dobili odgovore in zagotovila, da so vladni predlogi in sprejete rešitve v 81., 94., 112. členu ustrezne. Spremljanje njihovega izvajanja pa bo zagotovo prednostna naloga predlagatelja ZJN-3, to je Vlade oziroma pristojnega resornega ministrstva. Treba je poudariti, da tudi novi zakon vsem podizvajalcem, ki to želijo, daje možnost neposrednega plačila s strani naročnika, če ob prijavi na razpis priložijo preprosto izjavo. Vsak podizvajalec, ki želi neposredno plačilo, ga torej lahko zahteva in dobi. Ko govorimo o javnem naročanju, ga praviloma enačimo z zlorabami, z netransparentnim odtekanjem javnega denarja v zasebne žepe, pravzaprav so javna naročila opredeljena kot največje tveganje za korupcijo. Istočasno pa se spominjamo zgodb o nepoplačanih podizvajalcih ter nesrečnih zgodb lastnikov podjetij in espejev, ko so kot podizvajalci praviloma v velikih pogodbenih poslih ostali brez sredstev za poplačilo obveznosti tudi do svojih delavcev. Toda vedeti je treba, da so javna naročila le del tovrstnih poslov. Če je naročnik zasebnik, Zakon o javnem naročanju ne velja, tveganje poplačila podizvajalcev pa obstaja. Problem moramo torej reševati celovito. Slovenija je na vseh lestvicah konkurenčnosti izrazito slaba le na enem področju, in to je na področju pravne varnosti tistih, ki želijo uveljaviti pogodbeno določilo ali dobiti pravočasno plačilo za dobavljeno blago ali storitev. To ne velja le za primere, ko je naročnik zavezan javnem naročanju, zato se moramo problema lotiti drugje – v splošni obligacijski zakonodaji. In prav tukaj moramo omogočiti, da bo vsakdo, ki je opravil posel po naročilu drugega, zanj tudi dobil pošteno plačilo. Ob javnem naročanju pa tudi vseskozi ugotavljamo, da gre za, če se lahko tako izrazim, v sistem vgrajeno plačilno nedisciplino in ne nazadnje gre tudi za pohlep po visokih dobičkih v postopkih javnega naročanja. Žal je tako v Sloveniji in zagotovo tudi drugje v državah Evropske unije, drugače si ne predstavljamo, zakaj bi se tudi na ravni EU ukvarjali z reformo javnega naročanja. Ob tem pa je treba poudariti, da veliko javnih naročil vključuje prav evropska sredstva. V drugih državah so ta izvajalcem poplačana bistveno prej kot v Sloveniji. Razlog za to pa je naš administrativno zapleten sistem črpanja evropskih sredstev. Izboljšave na tem področju bi gotovo pomenile, da bi plačila izvajalcem in njihovim podizvajalcem bila bolj pravočasna. Sklepa, da je novela Zakona o javnem naročanju primerna za nadaljnjo obravnavo, zato ne bomo podprli. Vladi in vsem poslankam in poslancem pa predlagamo, da se skupaj posvetimo reševanju problemov, ki bodo resnično izboljšali položaj podizvajalcev. Se pravi, povečanju pravne varnosti in hitrosti pri uveljavljanju pogodbenih določil ter hitrejšemu poplačilu izvajalcev in podizvajalcev, kadar so vključena evropska sredstva. Si pa želimo, da država kljub pritiskom na proračun v okviru zmožnosti in kljub lovljenju fiskalnega pravila zažene investicijski cikel, ki bo dal nova delovna mesta, povečal BDP ter zmanjšal pritisk na socialne transferje države, ki se praviloma povečajo ob višji stopnji brezposelnosti. Seveda z mislijo, da vsi udeleženci v vseh fazah javnega naročanja ravnajo transparentno in odgovorno, predvsem pa v interesu državljank in državljanov, da za porabljena javna sredstva dobimo optimalne javne storitve in optimalno javno infrastrukturo. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo dr. Matej T. Vatovec.
Hvala. Že tretji, povsem nov zakon o javnem naročanju je bil sprejet novembra lani. Že ob njegovem sprejemanju smo v Združeni levici opozarjali, da so opisani cilji predloga zakona dobri, a da se v samem besedilu zakona nikakor ne odražajo. Če je v obrazložitvi na primer pisalo, da je cilj predloga odmik od najnižje cene kot osnovnega merila za izbor izvajalca, piše v samem besedilu, da se to lahko naredi. Če je med cilji predloga pisalo, da se bodo po novem pri javnih naročilih upoštevali tudi okoljski vidiki ter vidiki spoštovanja pravic delavcev, v zakonu piše, da se to lahko naredi. In ta lahko je zapisan praktično pri vsaki novosti, ki jo je zakon uvedel. Cilj zakona je bil tudi, da se iz postopkov javnega naročanja izločijo vsa tista podjetja, ki ne plačujejo prispevkov in davkov, ki kratijo pravice delavcev, so nelikvidna, imajo vodstvo, ki je bilo obsojeno kaznivih dejanj ali pa so se že pri preteklih projektih izkazali izredno slabo. A tudi tukaj zakon določa cel kup izjem, ki poslovanje s takimi podjetji dovoljujejo. Enaka rešitev je bila uveljavljena tudi na področju transparentnosti. Da je netransparentnost predvsem pri naročilih malih vrednosti ena največjih težav javnih naročil, je dejstvo. Eden izmed ciljev zakona je bil tako zagotoviti ravno transparentnost. A tudi tukaj se v določbi namesto obvezne javne objave vsaj osnovnih podatkov znajde beseda "lahko". Zaradi navedenih primerov smo v Združeni levici že takrat opozarjali, da je zakon napisan tako, da se lahko zlorablja. S kopico predlaganih amandmajev smo želeli vse te pomanjkljivosti odpraviti, a koalicija kot običajno ni podprla niti enega od teh amandmajev. Eno od predlaganih dopolnil se je nanašalo tudi na področje podizvajalcev, na katerega se nanaša novela, ki jo obravnavamo danes. Dejstvo je, da imamo v Sloveniji na področju javnih naročil veliko težav. Skoraj da ni velikega projekta, pri katerem ne bi obstajali sumi korupcije in ki ne bil voden na netransparenten način, projekta pri katerem ni bilo prisotno izigravanje predpisov. Za vsakim velikim projektom skoraj vedno ostanejo nepoplačani podizvajalci in neplačani delavci, na drugi strani pa serija aneksov, dodatkov in dodatnih plačil, ki končno vrednost povišajo tudi do 200 %. Prepričani smo, da bi se odgovorne lahko našlo, če bi obstajala resnična volja za to. Drugo dejstvo, ki jasno kaže na pomembnost področja javnega naročanja, so številke. Na letni ravni se preko javnih naročil porabi 3,7 milijarde evrov. Govorimo o 9,8 % bruto domačega proizvoda. Koliko točno država preplača za posamezne storitve in blago ter koliko javnega denarja se v netransparentnih postopkih steče v zasebne žepe, še danes ne vemo. Številka, ki se največkrat pojavlja v javnosti, pa se vrti okoli ene milijarde. Obstaja torej ena milijarda razlogov za izboljšave. Kot že rečeno, večina izboljšav, ki smo jih predlagali ob sprejemanju zakona, je bila brez posebne obrazložitve zavrnjena. Kot že rečeno, se novela, ki je pred nami danes, nanaša zgolj na enega izmed mnogih problemov ureditve javnih naročil. Problematika plačil podizvajalcev je izpostavljena skoraj pri vsakem večjem projektu pri nas in ob obravnavi osnovnega zakona so bili k členu, ki ureja to področje, vloženi kar trije različni amandmaji. Za koalicijo ni bil sprejemljiv noben od njih. H končnemu predlogu je bil vložen tudi veto Državnega sveta. Vložen je bil tudi zaradi neprimerne ureditve tega vprašanja in brez posebnega premisleka je bil s strani koalicije zakon kljub vsem opozorilom in pomislekom še enkrat potrjen. Danes ima torej koalicija novo možnost, da reši enega izmed obstoječih problemov. A kot smo v tem mandatu videli še večkrat, opozicijska novela, ki je pred nami, prve obravnave najverjetneje ne bo preživela. Vlada je ne podpira in kot po navadi bo koalicija njenemu mnenju najverjetneje brez osebnega razmisleka sledila. V Združeni levici bomo sklep, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo, podprli. Podprli ga bomo, ker smo prepričani, da je potrebno na tem področju nekaj spremeniti. Mi sicer poleg problematike podizvajalcev vidimo v obstoječi ureditvi še drug, večji problem, ki pa ga ta novela ne rešuje. Skladno z veljavno ureditvijo lahko podizvajalec zahteva neposredno plačilo za opravljeno delo. Res je, da to ni zakonska zahteva, ampak zgolj možnost, da za podizvajalce obstaja vsaj to – možnost. Če pa pogledamo ureditev, ki se nanaša na podizvajalce teh podizvajalcev, pa lahko ugotovimo, da tukaj niti te možnosti ni. V praksi smo tako priča primerom, in ni jih malo, ko se javno naročilo po delih odda v podizvajanje, podizvajalci pa del tega naročila oddajo naprej svojim podizvajalcem. In tisti, ki na koncu dejansko opravi delo in zanj ne prejme plačila, ne uživa nobene posebne zaščite. Zakon namreč določa, da naročnik v razpisu lahko določi, da te obveznosti veljajo tudi za vse podizvajalce v podizvajalski verigi. Torej, podizvajalec lahko zahteva neposredno plačilo za opravljene storitve, podizvajalec podizvajalca pa ima to možnost zgolj in samo, če je naročnik to določil že v sami razpisni dokumentaciji. Iz povedanega je jasno, da ima v zakonu o javnem naročanju vsaka rešitev svoj lahko. Vsaka pozitivna sprememba ima svoj lahko. Svoj lahko ima tudi vsaka zaveza, pravica ali zahteva po transparentnosti. V praksi to pomeni, da se zakonodaja lahko izigrava, da se končna vrednost projekta lahko poviša za 200 %, da podizvajalci lahko ostanejo nepoplačani, da delavci lahko ostanejo brez plač, da so postopki lahko netransparentni in da odgovorni lahko ostanejo nekaznovani. S tako ureditvijo se v Združeni levici nikakor ne moremo strinjati. Z novelo, ki jo obravnavamo danes, se rešuje eden od naštetih problemov. Z amandmaji v naslednji fazi obravnave pa bi lahko rešili še kakšne. Koalicija je tista, ki se lahko odloči za odpravljanje problemov. In od koalicije je odvisno, ali bo zakon še naprej napisan tako, da se lahkó in láhko zlorablja. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Besedo ima predstavnik predlagatelja predloga zakona gospod Jernej Vrtovec.
Spoštovane kolegice in kolegi! Ta teden smo že nekajkrat videli, kako lahko zmoremo sodelovati z Združeno levico, če se malce pošalim, ampak to je res dobra prispodoba, ko se iščejo dejansko rešitve, ne pa zgolj oportunizem ali pa nasprotovanje in tako naprej. Mislim, da je ta seja dober pokazatelj, kako gremo čez ideološke prepreke, kljub temu da nam nekdo ali včasih večina ljudi prav to očita. Pred nami je zakon o javnem naročanju. V Novi Sloveniji smo ga vložili predvsem iz enega razloga. Zaradi tega ker nas skrbi za podizvajalce, ker nas, kot sem že dejal, skrbi za poplačila podizvajalcev. Zakon o javnem naročanju je vedno eden od najpomembnejših sistemskih zakonov tako z vidika gospodarstva kot tudi z vidika javnih financ. Nekaj podatkov zaradi tega. Po oceni Ministrstva za finance znaša skupna letna vrednost vseh javnih naročil kar okrog 4 milijarde evrov. To je skoraj polovica našega letnega proračuna. Recimo delež javnih naročil se v bruto domačem proizvodu od leta 2010 tudi stalno povečuje. Z vidika zagotavljanja gospodarstva in konkurenčnosti gospodarskih objektov zagotovo je zato pomembno, da pravila javnega naročanja omogočajo gospodarskim subjektom dostop do javnega naročanja pod enakimi pogoji. Obstoječa zakonodaja, na kar opozarja tudi Obrtno-podjetniška zbornica Slovenije, to onemogoča. Nova Slovenija je vložila predloge zakona, in sicer tri poglavitne lastnosti, glavni cilj in namen zakona pa je zgolj in samo zaščita in učinkovito varstvo podizvajalcev. Zakaj? Glejte, zdaj lahko tehtamo, tehtamo lahko med tem, ali je boljše in bolj učinkovito direktno poplačilo podizvajalcev, se pravi takšna zakonodaja, kakršno predlaga Nova Slovenija, takšna zakonodaja, kot smo jo imeli od leta 2010 naprej in takšna zakonodaja, kot jo imajo v Avstriji, Nemčiji, ali pa je boljša zakonodaja, ki jo je Vlada sprejela novembra meseca in velja od 1. 4. letošnjega leta, da gremo v tveganje z določenimi zavezami in potem govorimo še naprej o Obligacijskem zakoniku, češ, da nas varuje. Obligacijski zakonik je veljal tudi do leta 2010, pa so propadla številna mala podjetja, dogajale so se zaradi nepoplačil družinske tragedije. Pa se spomnimo, kdo so bili največji kršitelji javnega naročanja. Ravno država. Dars, pomurska avtocesta. Kdo ni poplača?, Državno podjetje. Kdo se ni držal pravil? Državno podjetje. Opera. Na dan odprtja Opere, kulturni dogodek, so podizvajalci protestirali, ker niso dobili denarja. Stožice. Propadlo je na primer na Krasu podjetje Aluminij Komen, ker je država bila tista, ki se ni držala dogovorov. Kakšen Obligacijski zakonik! Pa tudi če govorimo o Obligacijskem zakoniku, ali veste, preden sprožimo sodne mline, tožbe in tako naprej, to podjetje, ki zahteva denar nazaj, ta majhen espejček propade, ker potrebuje finančna sredstva, da preživi ali pa da plača tudi svoje podizvajalce naprej v verigi, dobavitelje. Sploh v gradbeništvu so se v preteklosti tukaj dogajale tragedije, sami smo jim bili priča. Če pa je Pahorjeva vlada kaj dobrega naredila leta 2010, pa je zagotovo dobro naredila to, da je spremenila to zakonodajo, zakon o javnem naročanju, da je to zakonodajo spremenila in omogočila direktno poplačilo podizvajalcem. Od takrat naprej se je tovrsten propad zaradi nepoplačil podizvajalcev s strani Zakona o javnem naročanju nekako zaključil. Torej poglavitna novost, da poudarim, je obvezno neposredno plačilo podizvajalcu s strani naročnika. Drugič. Zelo dobra stvar je, da omejujemo možnost zamenjave podizvajalca po podpisu pogodbe z njim zaradi zniževanja cene na način, da se za menjavo podizvajalca zahteva njegovo pisno soglasje. Jaz tukaj ne vidim res nič spornega, da se ne bi skupaj dali pa to zavarovali. In tretjič. Glavni izvajalec mora določen del javnega naročila izvesti z lastnimi kapacitetami, in sicer najmanj 20 %. Imamo danes tako imenovana inženiring podjetja, velike tudi gradbene firme so to, ki imajo v bistvu samo eno pisarno, nekaj zaposlenih ali pa še to ne in kandidirajo na javni razpis, dobijo posle, potem pa gredo naprej. Ko ta podjetja padejo v insolventnost, propadejo. Kdo je zadnji v verigi, ki ostane nepoplačan? Tisti mali espejčki kot podizvajalci. Vsaj 20 % smo zato zapisali, da ima lastnih kapacitet. Da res tisti, ki imajo, na primer, stroje za gradnjo, mešalce, lopate, kar koli, da ti dobijo posel na javnem razpisu. Ne pa, pisarna bo potem gradila avtocesto. V redu. Zato ker si še vedno išče najnižja cena. Se pravi, da gre tako rekoč za posredniške družbe in v Novi Sloveniji smo kot tretjo točko to zapisali. Ko se bomo odločali o tem zakonu v nadaljevanju te razprave, tehtajmo, kaj bolj varuje podizvajalce, ali to, da imamo obveznost direktnega poplačila brez nekih zavez in morebiti brez določenih tveganj, brez tega da bi moral nekdo unovčiti potem Obligacijski zakonik, mislim, da je to 94. Člen, kajti potem nekdo že zapade v težave. In preden dobi on tožbo, že trikrat vmes propade, in ostanejo tudi ostali v verigi nepoplačani. Predlog sprememb zakona Nove Slovenije je podprla tudi Obrtno-podjetniška zbornica. To ste lahko dobili na poslanske klopi. Oni pišejo takole: Novi veljavni zakon o javnem naročanju, torej ZJN- 3, res še vedno v določeni meri predvideva neposredna plačila podizvajalcem, vendar le ko podizvajalec to izrecno zahteva. In tukaj se bom ustavil. Če bo podizvajalec ob obstoječi zakonodaji, ki je, direktno zahteva že ob samem začetku v postopku direktno poplačilo, se kaj lahko zgodi, da ta podizvajalec ne bo dobil pogodbe. Ga ne bo izbral. Ker je na šibkejši strani. Špekulanti, ki dobijo javno naročilo, takšnega posameznika ne izberejo. To je enako, kot da se greste vi pogovarjat na banko za kredit – kdo postavlja pogoje? Močnejši. Banka. Ne pa mi. Mi podpišemo. In tako je tudi v tem primeru. Zaradi tega majhni espejčki – se opravičujem, ker tako govorim, majhni espejčki, ampak tisti, ki bi se radi prijavljali, bi radi predložili, da bi dobili direktno poplačilo, ne bodo prišli zraven. In tudi Obrtno-podjetniška zbornica piše tukaj naprej, da glede na splošno znane razmere na trgu, zlasti v gradbeništvu, je nedvoumno, da gre za formalistično določbo, tako rekoč mrtvo črko na papirju. Se pravi, jaz želim, tako kot smo ob sprejemanju prejšnje novele zakona, s strokovnimi sodelavci z ministrstva, ki se jih zelo dobro spominjam, smo imeli zelo dobro diskusijo novembra meseca in sem takrat napovedal, da bo Nova Slovenija vztrajala pri teh zahtevah, da se uveljavi direktno poplačilo predvsem zaradi tega, da se nam ne bodo zgodile več tragedije, kot so se nam dogajale vse do leta 2010, in posledično propad malih podjetij. Zaradi tega dajmo v tej razpravi res pretehtati to, kaj je tisto, kar je največje zagotovilo da podizvajalci ne ostanejo nepoplačani.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Lilijana Kozlovič, pripravi naj se mag. Dušan Verbič in mag. Bojana Muršič.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Naj se najprej v svoji razpravi dotaknem predloga, ki govori o nujnem deležu izvajalca, se pravi o 20 %, ki morajo biti določeni oziroma kolikor morajo izvajati. Predlagatelj pravi, da je to zelo pogosta praksa. Mene danes v tej razpravi moti, da ne slišimo nobene konkretne številke ne s strani Združene levice, ki je tako vehementno govorila o številnih korupcijah, o tragedijah, o smrtih. Ne slišimo pa ene konkretne številke, ki bi govorila o tem, o čemer danes tako predlagatelj kot nekateri opozicijski poslanci govorijo. Dejstvo je, da pri tem zakonu velja tudi eno načelo, ki izhaja iz evropskega prava. To je načelo neomejevanja. Prenesli smo dve direktivi Evropske unije, in sicer Direktivo 2014/24 in Direktivo 2014/25, v kateri je izrecno zapisano, da ni omejevanja. Če je omejevanje, je to lahko samo kvalitativno, nikakor pa numerično. To pomeni, da takega odstotka, kot ga predlagatelj predlaga, ne moremo sprejeti, ker je v nasprotju direktno z evropskim pravom. Glede tega je našo državo pozvala tudi Evropska komisija v enem primeru, konkretnem primeru, in nas je tudi opozorila, da je Slovenija opozorjena in pozvana k pojasnilu konkretnega javnega naročila in navedla je Evropska komisija: "Upoštevajte tudi, da je izjema od načela neomejevanja sklepanja pogodb s podizvajalci iz nove direktive o javnem naročanju očitno kvalitativne in ne kvantitativne narave." Glede tega se je izreklo tudi Evropsko sodišče dvakrat in je povedalo, da se javnih naročil numerično ne more omejevati. Toliko glede tega. Kar se tiče sistema podizvajalcev. Danes ste sami rekli oziroma vaš kolega je povedal, da je vloga Zakona o javnih naročanjih na eni strani, da se ugotovi in zagotovi transparentnost porabe javnega denarja, da ne gre v zasebne žepe, na drugi strani pa je vloga tega naročnika, da ne prepusti podizvajalca civilni pogodbi, ampak da mu mora zagotoviti pravno varstvo in pravna jamstva. Jaz pravim tako. Še vedno je funkcija zakona nadzor nad porabo javnega denarja. Pravna jamstva so zagotovljena. Seveda niso v tem zakonu v celoti, čeprav imamo kar veliko izjem v primerjavi z primerjalno ureditvijo in jih bom tudi povedala, urejeni so v drugih zakonih. Rečeno je bilo tudi, da je zanimivo, da se zelo lepo razumete v teh zadevah z Združeno levico. Danes mogoče bolj razumem zakaj. Namreč včeraj sem v enem govoru, ki smo ga imeli na radiu, slišala od kolegice iz Združene levice, šlo je za urejanje kazenskega zakonika, da stroka ni pomembna. Nimamo kaj spoštovati stroko, ampak mi smo zakonodajno telo, smo politiki in lahko urejamo, kar hočemo in kot hočemo. Torej stroka tukaj ni pomembna. Mogoče se iz tega naslova tako razumete, ker mi bi v ta zakon vnesli vse. Popolnoma vse bi vnesli notri. Če pogledamo, urejamo socialno noto, urejamo poplačila podizvajalcev, skratka vse bi vnesli notri. Bistvo pa je, če pogledamo, ko nekdo odda javno naročilo, on v bistvu stopi v civilno razmerje. Ko vstopi ministrstvo v razmerje z nekom, on ni oblastveni organ, on je civilna pogodba. Nekdo, ki, ne vem, ureja Opero, kulturno ministrstvo mora poskrbeti po tej logiki za popolnoma vse. Ne sodišča, ne tisti, ki so pristojni, ampak na primer tisti, ki je gradil Opero, se pravi minister za kulturo mora poskrbeti, da so poplačani delavci podizvajalcev, da so poplačani podizvajalci. Lahko damo še varstvo in zdravje pri delu, lahko damo še tisoč stvari. Ampak zato rečem, da je vseeno kje in kako, ali spoštujemo pravo ali ne. Torej po tej logiki lahko tukaj notri damo popolnoma vse in bo Ministrstvo za kulturo, ki bo urejalo Opero, moralo poskrbeti še za tisoč drugih stvari, ki ni njegova temeljna pristojnost. To vam želimo povedati. Ne da ne želimo zaščititi podizvajalcev. Namreč, ko pravite primerjalno ureditev, to ne drži, ta primerjalna ureditev je enaka, kot je pri nas, kar se tiče Obligacijskega zakonika. Podizvajalci imajo neposredni zahtevek. Ampak neposredni zahtevek pomeni neposredni [[…]]Če si preberete 631. člen, pomeni, da podizvajalec lahko kadarkoli od tistega, ki je oddal naročilo, zahteva, da je poplačan iz zneska, ki je previden za glavnega izvajalca. Tudi če se ne priglasi, tako kot je sedaj obligatorno določeno. Če se priglasi na začetku, je potem obligatorno za tistega, ki je oddal naročilo. Torej pravite, da je pri nas sedaj to neurejeno, da je bilo prej boljše urejeno. Res je, mi smo imeli kar veliko poskusov v tem zakonu, ampak vsi so bili nekako parcialni in nekih pravih učinkov na gospodarstvo pravzaprav ni bilo. Ureditev pred letom 2010 je terjala, da so dali podizvajalci izjavo, da so bili poplačani. In v praksi se je res dogajalo, da so velikokrat dali izjavo zaradi tega, da so sploh dobili delo, tako kot pravite. Ampak ali je to problem, na primer kulturnega ministrstva, ki gradi opero ali Ministrstva za zdravje, ki gradi klinični center. Ali on ureja razmerja med temi osebami? To ministrstvo je vstopilo s civilno pogodbo v civilno razmerje. Nima razmerja oblastvenega organa. Potem je bilo od leta 2010 do leta 2016 res urejeno, ampak ko se je usklajeval ta zakon, se je s tistimi, ki so sodelovali v usklajevanju, ugotovilo, da v tem obdobju v bistvu tisti, ki je oddal naročilo, pogosto sploh ni mogel izvesti tega določila, ker je imel velikokrat predložene izjave in pogodbe, da so prejeli avanse ali cesijske pogodbe, asignacijske pogodbe itd. V bistvu podizvajalci niso želeli imeti direktnega plačila, v zakonu je bila pa ta obveznost določena. Torej tistega temeljnega načela, ki je v civilnem pravu iz pozitivnosti, smo mi z obligacijskim zakonom popolnoma povozili. In niso želeli, ker so se poplačali morda na nek drug način, ali so se pobotali ali kakorkoli drugače. Zato je prišlo do tega. Ostala pa je ta določba. Ker imamo drugo varovalo, je torej ostala, da se lahko priglasijo. In če se ne priglasi, ima pravno varstvo v obligacijskem zakoniku še veliko drugih teh varoval ima, seveda je pa dodana tudi sankcija in možnost kaznovanja. Torej tisti, ki ne poplača svojega podizvajalca, ima podizvajalec možnost, da ga priglasi v postopek in mu bo izrečena kazen in tudi izrečena stranska sankcija, ki pa je tri leta nemožnost sodelovanja v javnem naročilu ali pa pet let, če gre za investicije, tri leta pa pri blagu in pri storitvah. Torej tudi to varovalo je. Se pravi za tiste, ki tega ne bodo storili, obstaja sankcija. Kot sem prej rekla, pravna jamstva. Država je dolžna poskrbeti za pravna jamstva. Tukaj se v celoti strinjam. In jih zagotavlja. Kot sem rekla, ne samo 631. člen v Obligacijskem zakoniku. Na podlagi Obligacijskega zakonika je še veliko drugih možnosti, na podlagi katerih imajo zagotovljeno pravno varstvo. Nadalje imamo Zakon o izvršbi in zavarovanju. To pomeni, da ni treba iti na sodišče. Ni sodišče. Vi mahate z roko, ampak poglejte, pravni red imamo. Imamo pravni red. Na podlagi verodostojne listine, na podlagi fakture gre neposredno v izvršbo. Ampak to je delo sodišča, to ni delo tistega, ki je oddal naročilo. Nadalje imamo tudi Zakon o preprečevanju zamud pri neplačilih. Torej podpisali smo evropski akt, se z njimi strinjali in povzeli v naše pravo in imamo ogromno varoval na tem področju. Poleg tega smo v ta zakon vnesli tudi socialno noto, ker se je želelo zaščititi delavce. Niso bili problem samo podizvajalci, ampak se je dogajalo, da so ti podizvajalci imeli kršitve tudi do svojih delavcev. Nekdo, ki ne spoštuje delovne, socialne, okoljske zakonodaje, se lahko odpove pogodba. Nadalje so iz postopka izključeni tudi subjekti, ki ne bodo imeli poravnanih vseh davčnih, socialnih obveznosti nad 50 evrov in drugih nedenarnih davčnih obveznosti, ne bodo imeli oddanih REK obrazcev in podobno. Zahteva o izločanju ponudnikov in podizvajalcev, ki storijo dvakrat prekršek v zvezi z delom. Torej veliko varoval je danih v tem zakonu, dejstvo pa je, da z javnimi naročili mi poslovne kulture ne bomo uredili. Treba jo bo urediti nekje drugje. In samo še ena zadeva. V stališču SDS je bilo rečeno, da je ta zakon že sedaj nepregleden, da predstavlja veliko nekih administrativnih bremen za tiste, ki se prijavilo v naročilo. Torej mi si želimo investicij, ampak, kdo pa bo investiral, če mu bomo postopke na tak način še dodatno obremenjevali. Rečeno je bilo prej, da ni gužve pred našimi vrati, kar se tiče tujcev. Tujec ima v tujini drugače urejena javna naročila, kot jih imamo mi, in tudi s tega naslova ne bo prišel, kajti mi vnašamo v zakon in v neposredno izvedbo ogromno administrativnih ovir, kar bi jih prineslo tudi dodatno plačevanje podizvajalcev. Hvala.
Hvala lepa. Predstavnik predlagatelja, izvolite besedo.
Najlepša hvala. Se zahvaljujem gospe Kozlovičevi za to razpravo, ker je želela predstaviti svoje argumente in se v bistvu z argumenti strinjam. Sploh ne vidim nobene težave, sploh z vidika zagotavljanja pravne države. Jaz verjamem v pravno državo, želim ji verjeti, trudim se, da bi ji verjel in trudim se, da bi pravno državo izboljšal kot takšno. Če ne bomo verjeli sami v pravno državo, potem je vse zaman. Tudi poslovna kultura v Sloveniji ali pa v drugih državah Evropske unije se zelo razlikuje, vsekakor. Ampak, a veste, v imenu pravne države, v imenu teh istih zakonov, ki ste jih našteli, in Obligacijskega zakonika so ostali v preteklosti podizvajalci poplačani. In še enkrat, ne da vas bi usmerjal v razpravi, ampak tehtamo o dveh vidikih. Prvi vidik, kaj je boljše za podizvajalce, direktno poplačilo ali pa v imenu pravne države, izkušnje pa že poznamo v preteklosti. Samo to dvoje imamo.
Kot že rečeno, nadaljujemo z mag. Dušanom Verbičem, pripravi naj se mag. Bojana Muršič in gospod Simon Zajc.
Hvala za besedo, podpredsednik. Spoštovane poslanke, poslanci, ostali prisotni, prav lep pozdrav! Jaz bom začel kar z nekaterimi vprašanji, vezano na predlagatelja. Zakaj je vložitev predloga spremembe zakona vložena praktično zgolj po enem mesecu, ko sploh ni narejena nobena analiza, kaj šele vezano na to, kar je največja skrb predlagatelja, in sicer podizvajalec. Popolnoma legitimno. Menim, da je najverjetneje to nadaljevanje zgodbe pri sprejetju Zakona o javnem naročanju z oznako 3, kjer je bil isti poskus, z isto vsebino tudi preko Državnega sveta. Popolnoma legitimno. Pričakujem odgovorno, kar se tiče predlagateljev, da bodo resnično po uveljavitvi nekega zakona, z nekimi tehtnimi argumenti šli v zakonodajni postopek, sploh pa iz tistih sredin, ki so že dolgo časa v tem državnem zboru. Naslednje vprašanje, ki me zelo bega. V obrazložitvi so predloženi in obrazloženi primeri držav, ki sploh niso povezani z germanskim pravnim redom, ampak so tukaj Francija, Italija, Španija. To omenjam zaradi tega, ker je njihov pravni red kar precej drugačen. Značilno za Slovenijo je, da povzemamo germanski pravni red, Nemčija, Avstrija. In glede na to, da predlagatelji tudi v drugih zadevah zelo kompetentno primerjajo z Nemčijo in Avstrijo, ko vemo, da imamo Zakon o gospodarskih družbah dobesedno nemški. Imamo Obligacijski zakonik avstrijski in bi upravičeno pričakoval, tudi v zvezi z današnjo tematiko, da imamo navedeno, kako imata ti dve državi urejeno področje Zakona o javnem naročanju. Če zaključim ta del, si skromno upam reči, da je to dobesedno nagovarjanje svojih volivcev in podredno spremembo nekega zakona. Sedaj grem pa k sami vsebini. Osebno ocenjujem, da je ta zakon dober. Pa bom poskušal tudi na kratko utemeljiti, zakaj tako ocenjujem. Zavedati se moramo, da ta zakon, ki smo ga pred nekaj meseci v tem državnem zboru zagovarjali in potem tudi sprejeli, pomeni prenos dveh direktiv, kot je že kolegica tudi navedla. Očitek je bil v neki smeri, ne samo tukaj, kar je popolnoma legitimno, tudi strokovne in laične javnosti,s tem zakonom prenos obeh direktiv se je Slovenija odločila predvsem kar za prepis teh direktiv. In to je res. Ampak argument je bil jasen, jasen predvsem v tej smeri, da bolj ko je prepis direktive praviloma brez vmešavanja nekih lokalnih interesov, bolj je v nekaterih nadaljnjih procesih zaščiten katerikoli udeleženec. In tudi sam sem to zagovarjal. Tisto, zakaj menim, da je ta zakon dober, je zaradi tega, kaj je novost. Novost, ki smo jo v tem zakonu implicirali in mislim, da to vezano tudi na podizvajalce, je informatizacija postopkov, kar pomeni, da bo ta informatizacija postopkov prispevala k večji transparentnosti javnega naročanja kot tudi k zmanjšanju koruptivnih dejanj. Ne smejo pozabiti, kaj se je dogajalo v postopkih javnega naročanja pri gradnji avtocest, kjer so dobesedno neki dokumenti tako ali drugače izginevali. Zaradi tega menim, da ravno v teh postopkih bo to onemogočeno. Kar se tiče podizvajalcev Zakon o javnem naročanju-3 sledi obema direktivama. Tisto, na kar obe direktivi nekako napotujeta države članice pri implementaciji, sta praktično dve smeri. Na eni strani se sledi, da se zahteva spoštovanje okoljskega, socialnega ter delovnopravnega vidika. Tukaj preprosto je treba reči, da smo v tem zakonu sledili temu. Ta drugi vidik, ki je pa ravno tako pomemben, pa pomeni lažji dostop po teh postopkih malim in srednjim podjetjem. Če malce bolj pogledamo zakon, je to 94. člen Zakona o javnem naročanju. Tisto, ko smo se že pred meseci pogovarjali in je danes ponovno ista debata in mislim, da je prav, da potem tudi v tem primeru zelo jasno povemo nekaj, kar je bistveno. In tudi v teh tako imenovanih predstavitvah je bilo zaznati, da po vsebini zakona mogoče nam je malo manj mar. Zakon o javnem naročanju je pravni predpis. Žal. S tem se moramo soočiti. Ki ureja postopek izbire izvajalcev, se pravi gradenj, storitev ter dobaviteljev blaga. To pomeni, da ta zakon ureja postopkovna pravila za izbiro. A želimo to vedeti ali ne, s strani prenosa direktiv in Zakona o javnem naročanju- 3 je to temeljno vodilo. Dejstvo je, da naročnik javnega naročila ni v nikakršnem pravnem odnosu do podizvajalca. Ne bi ponavljal tukaj kolegice, ki je že obrazlagala, kajti te dva subjekta nista v pogodbenem razmerju. Tudi naš obligacijski zakonik izhaja iz tega, da naročniku za izvedbo javnega naročila v celoti odgovarja zgolj izbrani glavni izvajalec. Jaz osebno menim, da se tudi na strani predlagatelja tega močno zavedajo. Tisto, kar je treba omeniti, je še naslednje. Vsi, ki se kakorkoli pojavijo v postopku javnega naročanja, sploh pa ponudniki se zavedajo v zvezi s podizvajalcem dve ključni zadevi, ki sta v Zakonu o javnem naročanju-3 zelo jasno in eksplicitno zapisani. Prvič, da se podizvajalci dogovorijo za neposredna plačila. V tem primeru bodo ti plačani neposredno. Govorim o tem, da se stranke predhodno tega dobro zavedajo, ki nastopajo v takšni in drugačni obliki. In drugič, da se bodo na koncu morali izkazati, da so plačali, vse ob zavedanju, da v primeru, če tega ne bodo storili, sledi, kot je bilo v predstavitvi že omenjeno, denarja sankcija, in kar je še pomembnejše in najbolj boleče, tisti, ki nastopajo na trgu v zvezi s to storitvijo nimajo možnosti sodelovanja na razpisih v splošnih zadevah ponudbe tri leta in v gradbenih zadevah pet let. Menim, da iz direktiv izhaja, in tukaj bi težko sprejemal argumente, da za podizvajalce ni dovolj poskrbljeno s temi tako imenovanimi pravnimi varstvi. Res pa je, da se na tržišču včasih drugače obrne. In če se sedaj še malce vrnem nazaj. Po končanem postopku javnega naročanja pomeni, da naročnik in izbrani ponudnik skleneta pogodbo. In to je tisto, kar sem že uvodoma rekel, da prav gotovo je to izključno pogodbeno razmerje njiju dveh. Nastane pravno razmerje, za katera veljajo obligacijska pravila oziroma pravo. Se pravi, da je razmerje med glavnim izvajalcem in podizvajalcem popolnoma ločeno razmerje. In s tem se moramo soočiti. Dejstvo je, da če jaz razpolagam s podatkom, pa dopuščam možnost, pa mogoče me bodo predstavniki izvršilne veje oblasti popravili, nobena članica EU ne ureja obveznih neposrednih plačil podizvajalcem. Redke pa so, ki imajo urejene na ta način, kot smo mi uredili tovrstno pogodbeno razmerje v Zakonu o javnem naročanju-3. Se pravi, ta zakon o javnem naročanju, ki je sedaj v veljavi, ne ureja prostovoljnega plačila podizvajalcem, temveč se ureja prek neposrednih plačil takrat, ko se dogovorita. V nasprotnem primeru pa sledi tisto, kar sem ravnokar omenil, da je treba naročnika seznaniti tako s strani glavnega izvajalca kot podizvajalca, da so bile plačane vse medsebojne obveznosti. Če se to ne stori, je predvidena sankcija, o kateri smo se pogovarjali. In sedaj samo še nekaj besed, kar se tiče predlagatelja, ki je primerjal in navajal primerjalno pravno ureditev. Uvodoma sem že nekaj omenil, da resnično v tovrstnih zadevah pogrešam primerjavo z državami, po katerih mi povzemamo tudi tisto tako imenovano gospodarsko pravno področje. Ampak vseeno lahko pogledamo, kaj pomeni primerjava Francija, Belgija in Španija. Dejstvo je, da nam ta primerjalna analiza dobesedno prikazuje, da v teh državah je zelo podobno ali skoraj identično urejeno, kot imamo mi v zakonu o javnem naročanju- 3, kar pomeni, da ureditev plačil podizvajalcev je v izključni domeni pogodbenega in civilnega prava, ne pa tako imenovanega naročniškega dela, o čemer se pogovarjamo sedaj po našem zakonu o javnem naročanju- 3. To pomeni, primerjalno gledano imajo te države predvsem v svoji nacionalni zakonodaji določbo, ki jo je že kolegica tudi omenila in opredelila in jo poznamo tudi v našem pravnem redu, to je neposredni zahtevek. In tudi v teh državah tisti podizvajalci, ki niso tako ali drugače poplačani od glavnega izvajalca, imajo možnost izterjati od naročnika v tistem preostalem delu, ko še ni glavnemu izvajalcu poplačal. Enako imamo urejeno tudi v našem obligacijskem zakonu. Ne bi tukaj citiral člena, vendar si upam trditi, da v tem delu nekako predlagatelj tega postopka s svojo obrazložitvijo nekoliko zavaja. Menim, da tovrstne zadeve, sploh kar se tiče zaščite podizvajalcev kot pomembne skupine v tem tržnem segmentu, ne moremo zgolj in tako hitro po enem mesecu ugotoviti in biti potem na stališču brez kakršnihkoli analih, sploh ker se je res sledilo v tem zakonu prenosu direktiv za zaščito vseh. Na tej točki bi končal. Menim, da predlog ni primeren nadaljnji postopek. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Gospa Violeta Tomić želi postopkovno.
Hvala za besedo, predsedujoči. Jaz bi vas pa prosila, da v bodoče, kadar nekega poslanca ni v razpravni dvorani, onemogočite govor za njegovim hrbtom, kajti ta poslanec se potem ne more niti braniti. Kolegica Kozlovič je izrekla v moji odsotnosti neresnične trditve, namreč nanašajo se na včerajšnji intervju na Zelenem valu, kjer naj bi po njenem rekla, da stroka ni pomembna. Nikakor ni res, rekla sem, da je potrebna politična volja za spreminjanje zakonov in da je parlament zakonodajno telo. Ravno tako včeraj nisem hotela posegati, ko je kolega Zorčič rekel, naj bi Nova Slovenija stopila do njih pa da bodo potem oni njim pomagali pripraviti zakon, zato ker ta ni tema. Danes se očitno ta trenutek pogovarjamo o Zakonu o javnem naročanju, ampak mi smo stopili do SMC ravno zato, ker imajo največ strokovnjakov in cel aparat za seboj. In kaj smo doživeli? Delali smo skupaj na zakonu, ampak ko je vlada posegla, so se umaknili. Še enkrat poudarjam, parlament je zakonodajno telo. Če se sklicujemo pa na mnenje Zakonodajno-pravne službe, pa naj omenim samo še eno stvar, ko so sprejemali Zakon o varovanju okolja – ZVO 1 so dobili veto Državnega sveta, popolnoma negativno mnenje Zakonodajno-pravne službe, stroka je nasprotovala, ko govorimo o stroki, in delodajalci so nasprotovali, vendar je koalicija to mirno sprejela. Zakaj se poslanci SMC morajo obnašati do vseh nas, da smo nečesa krivi, če samo podvomimo v njihove odločitve? Ker je pri Zakonu o javnem naročanju govorila o KZ mučenja živali in ker je govorila v moji odsotnosti, predlagam, da ji daste opomin.
Hvala, gospa Tomić. Jaz bom pa predlagal gospod mag. Lilijano Kozlovič, da vam odgovori, pa bomo imeli možnost slišati nemudoma. Izvolite, gospa Kozlovič.
Hvala lepa. Proceduralno.
Repliko je želela gospa Lilijana Kozlovič.
Ne, proceduralno.
Proceduralno, izvolite.
Tudi jaz imam proceduralno. Meni je žal, če se je kdo prepoznal, jaz nisem o nobenih imenih govorila. Če se je kdo prepoznal, je pač to njegova stvar. Bi pa tudi jaz predlagala opomin za gospo, ker je ravno tako govorila o osebi, ki je trenutno ni v prostoru, pa naj potem uporabljamo merila za vse enako. Hvala.
Hvala tudi vam. Jaz pa predlagam, da gremo naprej. Besedo dajem mag. Bojani Muršič, pripravi naj se gospod Simon Zajc. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik za besedo. Javna naročila so pomemben del gospodarske rasti in eden ključnih vzvodov javnofinančnih odhodkov. Na njihov obseg in vrednost vplivajo številni dejavniki, tako gospodarski, socialni kot tudi družbeni. Seveda se ti spreminjajo. Želimo doseči konkurenčnost, preprečiti neenakost med ponudniki. Zakon, ki smo ga sprejeli novembra in z vetom potem ga tudi potrdili, prinaša nekaj dobrih sicer novosti, vendar kljub temu moram reči, da ta zakon, ki ga ima danes predlagatelj na mizi, ima kar nekaj pozitivnih stvari. Moram reči, da sicer sledi predlogu Obrtniško-podjetniške zbornice, ki v bistvu opozarja na poplačila podizvajalcem. V predlogu je s strani predlagatelja navedeno, da bi moral izvajalec izvesti najmanj 20 % dela z lastnimi kadri. Jaz moram reči, da tukaj ne morem oporekati. Zakaj? Iz tega razloga, ker na svoji poklicni poti sem se srečala kar nekajkrat pri projektih, ki sem jih izvajala, z inženirskimi podjetji. Šlo je za milijonski projekt pa so imeli zgolj enega zaposlenega. Vprašaš se, kako bo ta izvajalec izvedel tako veliko javno naročilo. In seveda smo imeli en kup težav in, hvala bogu, so se potem tudi dobro rešile. Vendar kot vodja projekta moram reči, da me je stalo ogromno ene energije, da sem spravila vse te zadeve skozi. Jaz moram tukaj reči, da direktiva sicer nasprotuje tej omejitvi in določa samo kvalitativno omejitev, a bi predlagala, da mogoče razmislimo o kvalitativni omejitvi in o vnosu tega v zakon. Nadalje bi se pa osredotočila na obvezna plačila podizvajalcem. Imam izkušnje izpred leta 2010 pri javnih naročilih in po letu 2010. In kaj se mi je dogajalo pred letom 2010? Seveda javna naročila, naročnik naredi vse, da izbere najboljšega, najugodnejšega ponudnika, v javnem sektorju vemo, kako to poteka, najnižja cena po liniji najmanjšega odpora. Seveda tu prevzemam tudi vso odgovornost za to, ampak na koncu koncev se z merili in kriteriji enostavno nismo ukvarjali, ker niti ni bilo časa. Pri petih zaposlenih v občinski upravi je to nemogoče. Izbereš najugodnejšega ponudnika, seveda so bili sicer navedeni podizvajalci in kaj se je zgodilo? Seveda podizvajalci niso bili plačani. Ministrstvo navaja, da je možno sicer po zakonu o obligacijah direktno podati zahtevek na naročnika. Ampak mi smo plačali vse situacije glavnemu naročniku. Od kod naj plačamo potem podizvajalcu? Ponovno sem bila v nevzdržni situaciji, kaj narediti, kako rešiti situacijo. Zato se mi zdi ta omejitev, da v bistvu v pogodbo vneseš in potem tudi direktno naročnik plača podizvajalca, zelo smiselna in na mestu. Če nadaljujem. Po letu 2010, ko smo pa imeli ta člen vnesen, je nastalo bistveno več administrativnega dela, vendar vam moram reči, da mi je bilo bistveno lažje pri srcu, kajti podizvajalci me niso klicali in niso prosjačili za plačilo, kajti bili so na psu, bom tako rekla po domače. Enostavno ni bilo. Že v svoji razpravi v mesecu novembru sem na to opozarjala, podprla tudi amandmaje, žal na koncu sem sicer potrdila Zakon o javnem naročanju-3, ker so se mi zdele določene rešitve zelo smiselne. Sedaj imamo na mizi ta zakon, ki mi je, moram reči, zelo smiseln glede na prakso, s katero sem se soočila. Izvajalci, ponudniki in podizvajalci so urejeni v Obligacijskemu zakoniku, ampak moram reči, da je ta pot za podizvajalce predolga. Tako kot smo že nekajkrat danes v razpravah tudi slišali, vem, da podizvajalci enostavno morajo zapreti svoje obrate, ker enostavno nimajo od kod poplačati vseh teh stvari. Nabaviti so morali material, izvesti delo, poplačati bi morali svoje izvajalce, denarja pa od naročnika niso dobili. Naročnik je vsekakor, pa hočemo to reči ali ne, posledično tudi odgovoren za to, da so podizvajalci poplačani. Bistvo vsega tega je, da je ta zakon vsaj za mene smiseln in se mi zdi tudi obdobje, ko smo imeli neposredno plačilo vneseno v zakon v letih 2010–2016, smiselno. V bistvu plačilna disciplina se je na ta način bistveno izboljšala, bistveno manj težav je bilo, zato se mi zdi, da smo šli s tem Zakonom o javnem naročanju-3 po mojem korak nazaj. Zato vsekakor podpiram ta predlog, je pa res, da bi bilo določene stvari še treba z amandmaji oziroma v drugi obravnavi to tudi urediti. Havla lepa.
Hvala. Nadaljujemo z gospodom Simonom Zajcem, pripravita naj se gospa Ljudmila Novak in dr. Dragan Matić.
Hvala, gospod predsedujoči. Poslanke in poslanci, lep pozdrav! Današnji predlog je vložila Poslanska skupina Nove Slovenije. To je stranka, ki trdi, da v bistvu edina razume recimo kmeta, pa bo danes glasovala za zakon, ki bo slab za kmeta. To je stranka, ki pravi, da edina tudi razume obrtnike, pa v kazenskih določbah tega zakonika v bistvu preferira glavnega izvajalca ne pa podizvajalcev. Stranka, ki je zelo proevropska, če jo poslušaš, je v bistvu najbolj proevropska po njenih besedah, potem pa vloži zakon, ki ne spoštuje evropske zakonodaje. Govorim seveda o teh 20 %. Mi imamo dve evropski direktivi s področja javnega naročanja 2014/24 in 2014/25, obe dve pravita, da ne moreš nominalno določat,i kakšen del javnega naročila naj glavni izvajalec izvrši. Lahko pa kvalitativno to določiš. Gospa Muršič, to imamo že vgrajeno v Zakonu o javnem naročanju-3. V 84. členu je določeno, da lahko naročnik določi, da ključne dele projekta izvede glavni naročnik. In to je v skladu z evropsko zakonodajo in je v skladu s tem namenom, da ti določiš, da ne more ena pisarna s fikusom pa z eno zaposleno osebo zgraditi, ne vem, letališča ali pa kaj takega. Potem imamo ta 3. člen. Ne vem, zakaj je do tega prišlo, ampak če ga sprejmemo, tako kot ste ga vi napisali, bo to pomenilo, da ne bomo mogli sankcionirati glavnega izvajalca zaradi lažnih izjav, ki jih bo dal v ponudbi, in ga ne bomo mogli izločiti iz ostalih javnih naročil. Medtem ko bo to še vedno veljalo za podizvajalca. To se pravi, če sprejmemo vašo dikcijo, bo podizvajalec imel strožje kriterije imel kot glavni izvajalec, kar je še en problem tega zakona. Tretja rešitev in glavna vaša rešitev pa je pač to neposredno plačilo. Sedanji zakon neposredno plačilo v bistvu že ureja. Če podizvajalec zahteva, da se mu neposredno plača, je to neposredno plačilo obvezno. Poleg tega v projektih, ki trajajo dlje časa, se lahko naslonimo na Obligacijski zakonik kjer lahko podizvajalec na naročnika izda direkten zahtevek in je direktno poplačan. Ni nobenega sodnega postopka, direktno daš zahtevek in si direktno poplačan. Če mi damo v ta zakon tudi to direktno poplačilo. Tukaj je več problemov. Prvi problem je ta, da ta zakon, torej Zakon o javnem naročanju-3 še en mesec ni veljal v bistvu, ko ste vi že vložili ta predlog. Se pravi, zares ne vemo, ali je poslabšal razmere ali ne. Tega ne vemo, to je pač vaše predvidevanje in že v naprej hočete spreminjati zakon. Če dajemo mi stvari, ki ne sodijo v to zakonodajo, kje se bomo sedaj ustavili. Ali bomo potem tudi določali, kakšna je, ne vem, gradbinci, ki opravljajo javna naročila, kakšne čelade morajo imeti, ker za javna naročila bo to drugače. Karikiram sedaj. Ampak če bomo vse v ta zakon tlačili, kar ne sodi sem notri, pridemo na koncu točno do tega. Ko smo še imeli to določilo v zakonu, da je treba neposredno plačati podizvajalce, je prišlo tudi kar do nekih težav. Problemi so bili v primerih, ko je podizvajalec že dobil plačan avans, potem so bili problemi pri cesijskih in asignacijskih pogodbah v skladu z Obligacijskim zakonikom. In točno do tega pride. Če dajemo stvari v zakone, v katere ne spadajo, potem se ti zakoni zaletijo v druge zakone in tukaj v tem primeru se je to pokazalo. Kaj sedaj želimo s tem zakonom narediti? Prvič, želimo kršiti evropski red. Drugič, dati podizvajalca v bistvu, kar se tega člena tiče, v slabši položaj kot glavnega izvajalca. In urejamo stvari, ki so že urejene. Ko govorimo o ureditvi dokumentacije glede neposrednih plačil in ko govorimo tudi o neposrednih plačilih. To v tem zakonu že je. In sedaj pridemo spet na tisto točko, ko bomo slišali isti očitek, češ, pa dobro, saj to je prva obravnava, spustite ga naprej, boste vi to potem vse popravili, kar mislite, da je narobe. Ampak kaj bomo popravili? Vrgli bomo tisto eno tretjino rešitev tega zakona, ki niso dovoljene zaradi evropske zakonodaje, potem bomo vrgli ven tisto, kar ne sodi v ta zakon, vrgli bomo ven tisti tretji člen, ki preferira glavnega izvajalca. In kaj nam potem ostane? To, kar že v zakonu imamo. Tako da tega zakona ne potrebujemo in ga ne moremo sprejeti. Hvala.
Hvala tudi vam. Besedo ima gospa Ljudmila Novak. Nadaljujemo z dr. Draganom Matićem in pripravi naj se gospod Franc Laj.
Hvala za besedo. Kolega Simon Zajc, vi govorite teoretično, teorijo, kaj, se vse lahko zgodi oziroma ker ne poznate teh stvari tako dobro iz prakse. To, kar je prej povedala gospa kolegica Bojana Muršič, to je to. Ona je praktično izvajala te projekte in ve, kaj se dogaja. Tudi jaz sem bila na izvršni oblasti in sem točno podoživljala podobne stvari. Bila sem na občini, kjer smo imeli tako rekoč inženirsko podjetje in so potem podizvajalci hodili k meni, naj občina plača. Kako? Mi smo plačali glavnemu izvajalci. Ja, glavni izvajalec je šel pa v stečaj. In meni je bilo hudo za te ljudi. Ko sem bila v vladi, vsaj pet takih sestankov sem imela z različnimi izvajalci, pa nisem bila pristojna za to področje. Bili so problem podizvajalci na pomurski avtocesti, na dolenjski avtocesti, podizvajalce na primorski avtocesti oziroma na tej cesti proti Novi Gorici, ker je pa že novi zakon veljal, so pa celo uspeli predčasno poplačati, ker so izkoristili člen takšnega določila. Mi govorimo zato, ker do nas stopajo ljudje, podjetniki, podizvajalci, ki to doživljajo na lastni koži. In ne vem, zakaj vi ne prisluhnete ljudem. Imate stališča Obrtno-podjetniške zbornice. Ali mislite, da se oni hecajo? Saj nimajo časa, da bi se za hec s temi stvarmi ukvarjali, ampak zato, ker to doživljajo na svoji koži. In ne poslušate. Nam očitate, da spreminjamo zakon, ki je začel veljati 1. aprila. Malo prej smo spreminjali zakon, vi ste predlagali to spremembo, ki je začel veljati 9. aprila letošnjega leta, ker niste poslušali kar smo vam takrat povedali, ker mislite, da se hecamo. Mi poslušamo ljudi, ki imajo konkretne probleme in na podlagi tega smo mi spisali ta zakon. Ker problem je, in to vsi vemo. Kako je pa s sodiščem, da pridemo do svoje pravice na sodišču, pa tudi vemo. Dolgo časa se čaka, takrat je pa za mnoge že prepozno in že propadajo. Aluminij Komen je eden od takih problemov, v nebo vpijoč, poleg nešteto drugih, množice drugih podobnih problemov. Preberite stališče Obrtno-podjetniške zbornice. Oni imajo veliko takšnih primerov in so na podlagi tega dali to mnenje. Mi smo pa tudi na podlagi tega spisali zakon, kar smo zaznali kot problem. In tudi zaradi tega je ta zakon že dobil veto, pa žal ste ga ponovno potrdili, ne da bi prisluhnili resničnim težavam ljudi. Žal mi je, da tako delate.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Dragan Matić, sledi pa gospod Franc Laj.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Moram reči, da me nekoliko čudi ta razprava s strani Nove Slovenije. Tako mehanizem, ki ga predlaga v osnovnem zakonu kot tudi besednjak, ki ga uporablja v razpravi, vse to se mi zdi za Novo Slovenijo, ki se razglaša za neoliberalno stranko, dokaj nenavadno. V Novi Sloveniji bi očitno radi civilna razmerja med posameznimi subjekti na prostem trgu reševali z oglasnimi prijemi v zakonu, ki sploh ni namenjen, da bi zagotavljal disciplino plačevanja oziroma ki bi sankcioniral plačniško nedisciplino oziroma ki naj bi gradil poslovno kulturo. Pa ne bom ponavljal vseh zakonov, ki so temu namenjeni in vam jih je gospa kolegica Kozlovič nadrobno predstavila prej. Nova Slovenija, ki večkrat zagovarjala načelo, da je ona za svobodno gospodarsko pobudo, bi sedaj rada delila subjekte na trgu na tiste, ki so plačani iz javnega denarja, in one, ki niso plačane iz javnega denarja. Vse to skupaj z vsem tem, kar je bilo sedaj tudi slišati, razni taki izrazi kot inženiring podjetja, gospod Vrtovec, enkrat ste uporabili ta izraz, drugače pa ste ves čas govorili o posrednikih, špekulantih, o nekih firmah, ki nimajo nič, da bi morali imeti vsaj lopate in mešalce, da bi tisti, ki jih ima, lahko dobil posel, drugi pa ne. Poglejte, to je zelo tako popreproščen način razpravljanja. Jaz mislim, da tisto podjetje, ki zagotovi, da so podizvajalci na nekem projektu ob točnem času, da kvalitetno opravljajo svoje delo, da se držijo rokov, da so ta podjetja zelo upravičena, da so na trgu in da izvajajo tudi zelo zahtevne projekte. In s takimi administrativnimi ukrepi, kot jih vi predstavljate in ki so tudi v nasprotju z evropsko direktivo, da bi morali procentualno določiti obseg, ki ga morajo pa sami izvajati, to se mi zdi, da vse skupaj diši po nekih preteklih časih, iz 70., 80. let prejšnjega stoletja in res ni naključno, da se ta krog tukaj sklene tam nekje blizu, tako da se skrajnosti na nekem mestu tudi srečajo. Taki dramatični ukrepi, ki jih želite vi predlagati, se slišijo seveda všečni, vprašanje pa je, če danes leta 2016 so res tudi razmere na trgu tako dramatične, da jih res potrebujemo. Če bi bilo to, kaj pa vem, leta 2011, bi to še nekako razumel, ampak kaj pa je leta 2016, niste nič utemeljili to vaše izhodišče oziroma predpostavke, zakaj so taki zakonski ukrepi potrebni. Ampak naj vam pomagam. Glede plačne nediscipline, kar naj bi bil problem in naj bi te male espejčke, kakor vi pravite, to neznosno morilo in jih uničevalo. Tudi mislim, da ta način izražanja o teh subjektih, ki so na trgu, ni ravno spoštljiv. Saj to niso neuki ljudje, ki se ne znajo sami zaščititi in uporabljati zakonov. Mislim, to je tako malo populistično govorjenje. Ampak če govorimo o tem, kaj se dogaja na trgu. Uporabljam tukaj podatke za april mesec Bonitetne hiše i, število blokiranih in zaprtih transakcijskih računov se je v aprilu 2016 na letni ravni v povprečju zmanjšalo za 95,5 %. Na mesečni ravni se je število blokiranih in zaprtih transakcijskih računov v povprečju zmanjšalo za 96 %. Sodni postopki. V aprilu 2016 število začetih stečajev nad pravnimi osebami in osebnih stečajev se je v aprilu 2016 na letni ravni v povprečju zmanjšalo za 90 %. Na mesečni ravni se je število začetih stečajev nad pravnimi osebami in osebnih stečajev v povprečju zmanjšalo za 90 %. Število začetih postopkov prisilnega prenehanja družb se je v aprilu 2016 na letni ravni zmanjšalo za 96 % in na mesečni ravni za 95 %. Število ostalih začetih postopkov prenehanja družb se je v aprilu 2016 na letni ravni zmanjšalo za 93 % in na mesečni ravni za 96 %. Število izbrisov družb se je v aprilu 2016 na letni ravni zmanjšalo za 85 % in na mesečni ravni za 85 % ravno tako. Vsi ti podatki ne govorijo o tem, da bi bila plačna disciplina in s tem povezano tudi tveganje teh subjektov na trgu posebej dramatično ogroženo oziroma da bi se stanje poslabševalo. Tako tudi s tega vidika je možno videti ne samo, da je zakon, v katerem poskušate to reševati, napačen, ampak da je tudi okolje in kontekst pravnega varstva oziroma tudi gospodarskega gibanja zgrešen in bi verjetno bilo to bolj utemeljeno v nekih drugih časih, ne pa v tem. Ti podatki govorijo tudi sami zase. Na žalost ste sicer prišli z nekim ukrepom, ki se na prvi pogled sliši sicer všečen, ampak, kot rečeno, predlagate ga na nepravem mestu in v nepravem času. Hvala.
Replika, gospa Ljudmila Novak. Izvolite.
Najprej bi vas prosila, gospod Matić, da mi razložite, katera moja beseda je bila neprimerna. Drugič pa, mi zagovarjamo pošteno plačilo za pošteno delo. Če so neki podizvajalci nekaj naredili, imajo pravico do plačila. Poglejte samo en primer. Žal sem podrobnosti že pozabila, ker je pač že nekaj časa od tega, ampak avtoceste, slovenske avtoceste. Dars ni poplačeval podizvajalca, ampak je plačal glavnemu izvajalcu. Tisti glavni izvajalec ni plačeval naprej. Potem so se ti podizvajalci, ogoljufani, neplačani zbrali, združili v neko združenje, hodili so okrog nas, jaz sem bila takrat izvršna oblast kot ministrica, češ, kakšen plačnik je država, da jim država ne plača, kot lastnica avtocest, Darsa, zakaj da jim tega ne plača. Ja se ne da, ker je Dars že plačal ampak glavnemu izvajalcu, podizvajalci so ostali brez. Veste, tudi to je zelo dramatično, ko nek podizvajalec čaka na 60, 100 tisoč evrov, ne more plačati svojih delavcev, njegova družina ne more živeti, zastavil je hišo, ki jo je izgubil zaradi plačilne nediscipline. To je to, na kar ljudje opozarjajo. Zato ker so delali, ker so zaupali, ker so verjeli da bodo plačani, pa niso bili, so ostali na cesti. In temu včasih tudi sledi kakšen samomor, ločitve in podobne zadeve. In temu bi se mi radi izognili, da bi tisti, ki so delali, dobili to, kar so zaslužili. Nikogar ne ščitim, ampak tistega, ki je delal in ki zasluži svoje plačilo. Da pa nekatera inženiring podjetja zelo znižajo začetno ceno, da konkurirajo pri pridobitvi projekta, pa vemo. Ampak nekje potem v tej verigi poplačevanja podizvajalcev denarja zmanjka. Seveda ne pri njih, ampak tisti zadnji, mali, tisti potem odpadejo. In tisti se znajdejo potem v takšnem položaju, da propadejo. V osebnem življenju imajo po navadi težave, v poslovnem pa tako ali tako. In to želimo zaščititi in ničesar drugega. Če ste si vi dovolili, da zakon, ki ste ga vi potrdili in je začel veljati 9. aprila, danes spreminjate, smo si tudi mi dovolili to spreminjati. Naše delo je, da iščemo rešitve, boljše rešitve za ljudi. In samo to je naš namen.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Laj. Za njim gospod Janko Veber, pripravi naj se gospod Jožef Horvat.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani vsi prisotni, vsem skupaj en lep pozdrav. Javna naročila. To je zelo, zelo komplicirana stvar. Tisti, ki imamo izkušnje iz prakse, vemo, kaj vse se lahko zgodi pri oddaji javnega naročila. Jaz bom tako rekel, zelo pomembna je pri tej celotni zgodbi družbena odgovornost, predvsem naročnika v tem primeru, potem poslovna kultura in zagotovo še pravno varno okolje. Imamo Zakon o javnem naročanju, imamo Obligacijski zakonik. Smo imeli takšne rešitve, pa niso bile v redu, ker se je vedno našla kakšna pot, ki je lahko vodila v povsem drugo smer, v slabo smer. Spet je prišla sprememba, spet smo tukaj pred dejstvom, ali je to prava rešitev in ali zagotavlja varnost predvsem podizvajalcem. Nisem prepričan, da so vse rešitve v obstoječem zakonu optimalne, vendar je pa treba gledati na to zadevo iz več zornih kotov. V določenih primerih smo imeli zaradi zaletenih postopkov črpanja evropskih sredstev probleme z direktnim poplačilom in dokazovanjem tega za upravičenost pri črpanju teh sredstev in so se zgodili v veliko primerih tudi problemi, če je bilo poplačilo izvedeno direktno. Imeli smo kar velike administrativne težave, da smo dokazovali upravičenost do teh sredstev in nakazil. Kaj zdaj? Veliko tega da rešiti z razpisnimi pogoji, da se tam natančno opredelijo vsi pogoji za oddajo naročila v tej smeri, da bo podizvajalec tudi videl, da ima velika zagotovila za poplačilo poštenega dela. Tudi to dostikrat ni povsem dovolj, ker se projekti lahko zavlečejo oziroma trajanje projektov je lahko dolgo, tudi več let, in v tem primeru se lahko še marsikaj zgodi. In to z glavnim izvajalcem. Kljub vsemu, kar je bilo v razpisnih pogojih, ko je glavni izvajalec bil uspešen pri kandidiranju na tem javnem razpisu. Reševanje sporov na podlagi same obstoječe zakonodaje, z vsem, kar sem naštel, tudi z Obligacijskim zakonikom, je dolgotrajno, zapleteno. Z vsemi tistimi se strinjam, ki so podobnega mnenja, da v tem času lahko marsikateri podizvajalec pade v insolventni položaj, kar zanj lahko pomeni tudi konec poslovanja. V tem primeru, če se kasneje ugodno reši zanj zadeva na sodišču, je že zelo prepozno. Zato bi vseeno bilo treba proučiti možnost, in to zakonsko obvezno poplačilo podizvajalcev, ker je to njegova najvišja pravna, finančna varnost. To je v tem trenutku, ko še nimamo nobenih izkušenj s trenutno veljavnim zakonom, mogoče res potrebno. Če ne danes, se bo pa kmalu zgodil primer, ko bomo morali poseči. Ali je pravi trenutek, da že zdaj posežemo, ko praktično rečeno še zakon skorajda ni zaživel, je to zdaj drugo vprašanje. Istočasno pa popolnoma razumem Obrtno-podjetniško zbornico, ker oni so tisti, na katere se obračajo obrtniki. In prav tu so obrtniki tisti, ki so največkrat v tistem položaju, ko so najbolj prizadeti v primeru, če kaj ne bo šlo po načrtih. Izkušnje iz preteklosti so zelo grenke, in se sploh ne čudim, da so naslovili na nas njihovo podporo temu zakonu, ker bojazen obstaja. To je dejstvo. Vsak normalen, ki se poglobi v to, in če je že tudi v praksi imel s tem opravka, je zanj povsem normalno, da lahko pride ponovno do takšnih problemov, kot smo jim bili priča. Vendar vse do takrat, dokler bo veliko javnih naročil, veliko dela na trgu, bo ta problem zagotovo manjši oziroma ga s temi razpisnimi pogoji lahko zelo zreduciramo, zmanjšamo na minimum. To vse drži. Ampak dogaja pa se to, čemur smo trenutno priča, da je iz ene finančne perspektive na drugo finančno perspektivo, na novo, to prehodno obdobje zelo dolgo. V tem primeru se dogaja, kot kažejo tudi ne nazadnje podatki, da je zelo velik upad gradbenih del oziroma krčenje gradbeništva. V teh primerih, ko pridemo do takšne situacije, so vsi pogoji dani, da se lahko stara zgodba ponovi. Kar je pa najslabše, ko se določen del teh kapacitet uniči pa pride nova finančna perspektiva, veliko novih javnih naročil, pa nimamo zadostnih izvajalskih kapacitet. To mislim domačih. Potem se pa množično pojavljajo podizvajalci iz tujine. Imamo to prakso. Recimo lahko rečem tudi pomurski vodovod, ko ni bilo možno dobiti, najti na domačem trgu zadosti kapacitet na določenih področjih. Razumljivo. Ampak ne bi želel, da bi se to ponovilo. Drugi zelo ugoden razlog pa je to, ko se javna naročila izdajajo po dampinški ceni. To je že v naprej znak, da lahko pride do špekulacij.
Besedo želi predstavnik predlagatelja gospod Jernej Vrtovec.
Jaz sem bil pri predhodniku, ne gospodu Laju ampak že prej, gospodu Matiću, malce obtožen negativnih izjav, slabšalnih izjav, posmehovalnih. Kot kaže, sem bil napačno razumljen. Jaz vam odpuščam, gospod Matić, ampak verjamem pa, da če človek celo življenje dela v javni upravi, težko razume problematiko podjetnikov ali pa realnega sektorja. Jaz prihajam iz Vipavske doline. Tam smo imeli veliko podjetje Primorje, vsi ga poznate, in skoraj ni ene vasi, da ne bi se zgodila kakšna takšna stvar, da zaradi Primorja podizvajalci iz Vipavske doline niso bili poplačani. Skoraj ni ene vasi. Saj se še danes s to problematiko soočamo, ker so ljudje ne na deložacijah, ampak jim Karitas plačuje položnice in tako naprej. Zadnjič sem skušal, mislim, da je bil to torek, pri enem zakonu o cestnem prometu skušal prepričati kolege iz SMC o dobronamernosti zakona, pa nekako ni šlo, je bil ostali del koalicije bolj odprtih ušes, da je slišal dobronamernost tega zakona. Danes, samo povem, da se ne bom tako trudil, ampak, kot kaže, v tej dvorani razlika med nami in SMC je v razumevanje dveh vidikov, na eni strani Nova Slovenija, mi smo, vsaj kar se tiče javnega naročanja na strani obrtnikov, podjetnikov, podizvajalcev in ne na strani naročnikov, torej stanje najšibkejšega, v tem primeru tistih, ki ustvarijo dodano vrednost slovensko gospodarstvo in si za pošteno opravljeno delo zaslužijo tudi pošteno plačilo. Samo to. In naš zakon jim to omogoča. Nadaljnja razprava okrog tega vsaj z moje strani, ne da ni brezpredmetna, ampak nekako se mi zdi, da posamezniki pač nočete niti razumeti. Bojazen Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije je zelo na mestu. Oni v pismu, ki smo ga prejeli, pišejo, da bo zakon, ki je zdaj v veljavi, prinesel veliko težav in kronično neplačevanje in propad podizvajalcev, saj so ravno že dosedanje izkušnje in pričevanja njihovih članov, pravijo obrtniki, v primeru, ko so normirani v javnih naročilih kot podizvajalci in s tem neposredno poplačani – potem dajo v oklepaju, tu velja visoka stopnja plačilne discipline oziroma je ta bistveno izboljšana, če glavni izvajalec ali javni naročnik namenoma ne zavlačujeta s potrjevanjem situacije ali prevzemom neutemeljeno dodatno ne znižujeta cen in tako naprej – in izkušnje v primerih, ki niso normirani kot podizvajalci in s tem niso neposredno plačani kot podizvajalci. Se pravi, podjetniki se bojijo tega zakona. Jaz vas vabim, da prisluhnemo v tem primeru podjetnikom, kajti sicer tudi del odgovornosti prevzamemo na svoja pleča za morebiten propad teh ljudi v primeru nove plačilne nediscipline. Eden od glavnih argumentov je, zakaj že zdaj vlagamo ta zakon. Gospod Verbič, iz zelo preprostega razloga: ker nočemo, da pride do prvih negativnih posledic, ki se obetajo. Pa ne iz takšnih razlogov, kot ste vi v predhodni razpravi navajali, glede zakona o medijih, govorimo o zakonu o javnem naročanju. Ker se bojimo prvih negativnih posledic. In te negativne posledice niso za tisoč, 2 tisoč evrov, te negativne posledice so lahko v 100 tisočih evrih ali pa tudi smo bili priča samomorom posameznikov, ki niso dobili plačanih stvari za opravljeno delo. In to želi Nova Slovenija preprečiti. Jaz vidim, da na tej poti, kot kaže, nismo osamljeni tudi s strani nekaterih posameznikov iz vladajoče koalicije. Sem pa vesel, in še enkrat poudarjam, kolegi iz SMC, vesel sem tudi, da se popolnoma ideološko različne stranke, ko gre za nekaj dobrega, uspemo zbližati. V tem primeru z Združeno levico. In v tem državnem zboru bi bilo dobro, da bi bilo več tovrstnega sodelovanja.
Hvala lepa. Nadaljujemo z gospodom Jankom Vebrom, pripravi naj se gospod Jožef Horvat in dr. Matej T. Vatovec.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem. Zdajšnja določba v zakonu, ko lahko podizvajalec, ki želi neposredno vplačilo, lahko zahteva to izjavo in jo predloži, je zagotovo zelo ohlapna in v praksi bo najbrž zelo malo takšnih izjav. Če pogledamo zdajšnjo rešitev, torej po predlogu v zakonu, ki je predložen, je zagotovo bistveno boljše za podizvajalce, ampak po mojem mnenju se da zatakniti v tistem trenutku, ko recimo pooblastilo ali soglasje v roku ni predloženo, mora naročnik Državni revizijski komisiji predlagati, da uvede postopek o prekršku. In če se damo v vlogo naročnika, ki si želi izpeljati neko investicijo v roku, ker je morebiti vezan, ne vem, na evropska sredstva, skratka, ne vem, obdobje, v katerem gradi, je vedno nepredvidljivo. Lahko tukaj pride do odstopanja. In prvič, ko je takšno odstopanje narejeno, se sistem začne rušiti. Glede na to, da obstaja v Sloveniji skupina mladih ljudi, ki se intenzivno ukvarja s tem problemom in želijo vzpostaviti za gradbeni sektor standarde za izbiro izvajalcev in izvedbo projektov, ki veljajo za manjše in večje projekte ter za zasebne investitorje in podjetja in institucije, bi jim bilo zelo smiselno prisluhniti in poskušati vključiti ta njihov sistem v zakon o javnem naročanju. Ko imaš ti vzpostavljene standarde, je bistveno lažje nadzorovati ves proces javnega naročanja. Eden od pomembnih procesov je zagotovo tudi referenca in bonitete izvajalca. In če pogledamo za reference, je zelo pomembno, da je ta referenca verificirana in ustrezno podkrepljena. Ko imaš to referenco, seveda dobiš tudi boniteto in vse skupaj bi lahko združili v status podjetja, ki izpolnjuje standarde poslovne odličnosti. To je nekaj, kar je tudi eden od pomembnih projektov v Sloveniji. Ko se kot investitor odločaš za izbiro projektanta, izvajalca, daš kot enega od pomembnih pogojev za izbiro prav te reference in bonitete. In če ta podjetja to izpolnjujejo, potem bo zagotovo korekten odnos tako do podizvajalcev kot tudi do investitorjev.
Besedo ima dr. Matej T. Vatovec, za njim kot zadnji razpravljavec v tem delu gospod Franc Jurša.
Hvala, gospod predsednik. Jaz bi se uvodoma še tudi sam obregnil ob to, kar je izjavila kolegica Kozlovič. Očitek je bil, da ne navajamo številk, da pravzaprav govorimo o nekih hipotezah, predvsem kar se tiče nepoplačanih delavcev. Tisti, ki so kolikor toliko vešči prava, vedo, da se uradne evidence stečajev nepoplačanih delavcev ne beležijo, v teh postopkih je pravzaprav stečaj stečaj in ga ni možno razločiti. Lahko se pa gre pogledat v kakšne svetovalnice za delavce, migrante ali pa v kakšna poročila verodostojnih novinarjev, kakšno je dejansko stanje, koliko je pravzaprav delavcev, predvsem tujcev, ki so zaradi plačilne nediscipline svojih delodajalcev praktično izgubili vse. In lahko vam povem sicer, da je leta 2011, ker novejših poročil ni, jamstveni sklad izplačal nadomestilo za neizplačane plače 7205 delavcem. In to govorimo o znesku približno 19 milijonov evrov. Govorimo samo o zadnjih treh plačah, in to seveda minimalnih plačah. Toliko o številkah. Kot je tudi Violeta prej rekla, kar se tiče strokovnosti oziroma političnega vprašanja, ko smo govorili konkretno o KZ, opredelitev kaznivega dejanja je stvar politične odločitve, in to je bila poanta in ne nekaj, kar je podvrženo moralni oziroma je to neka politična odločitev in neka moralna presoja ne pa neko par excellence pravno dejanje. Tudi pravniki nimajo nekega monopola nad etiko in moralo, ne glede na to, kako se vladajoči SMC in premier opredeljujejo. Kar se tiče strokovnosti, pa mislim, da smo v Združeni levici že večkrat pokazali, da se ravno na strokovnjake in na tiste, ki imajo seveda strokovne podatke, obračamo. Tako je bilo pri KZ, kjer smo konkretno sodelovali z ljudmi, ki se ukvarjajo s pasnimi boji in z mučenjem živali in smo na podlagi podatkov, in verjemite mi, imajo jih več, kot jih ima recimo veterinarska inšpekcija, pripravili ustrezne spremembe zakona. Še glede strokovnosti, tukaj se moram malo dlje časa ustaviti. O strokovnosti nam pridigajo iz stranke, ki je brez kakršnih zadržkov sprejela recimo Zakon o varstvu okolja, čeprav vemo, kako so strokovnjaki na področju varovanja okolja nasprotovali temu zakonu in kljub temu da je Državni svet izglasoval veto na ta zakon. Stroka je tudi opozarjala na to, da je treba zagotoviti več sredstev za izvajanje monitoringa voda, ampak tudi to je šlo gladko mimo. Tako da kar se tiče te dvoličnosti glede strokovnosti in nestrokovnosti, mislim, da moramo biti korektni. Dalje kar se tiče konkretne zakona, o katerem bi se pravzaprav morali pogovarjati. Zakoni, ki so prej obstajali, in zakon, ki je trenutno v veljavi, imajo določene težave. To kažejo že poročila Računskega sodišča, ki navajajo, kateri so glavni problemi pri javnem naročanju. Tukaj imamo kar precej dolg seznam, to, da nista bili spoštovani načeli zagotavljanja konkurence in sorazmernosti, da pred podpisom pogodbe niso bile preverjene navedbe v ponudbi, ponudba ni izpolnjevala pogojev, ni bila izločena, obvestilo o oddaji naročila je bilo prepozno oddano v objavo, zapisnik o odpiranju ponudb ni bil na ustrezen način posredovan ponudnikom, ocena vrednosti javnega naročila je bila določena prenizko, za oddajo naročila je bila izbrana neustrezna vrsta postopka. In ta seznam še kar teče. Na koncu pa imamo recimo, da v postopku izbire je bilo uporabljeno neobjavljeno merilo, k oddaji ponudbe niso bili pozvani najmanj trije ponudniki, ni bila vodena ustrezna evidenca o oddaji javnih naročil. Trenutno imamo stanje, kjer javno naročanje predstavlja veliko težav. Te težave pomenijo po eni strani to, da se še vedno pri teh postopkih ohranja visoka mera netransparentnosti, po drugi strani pa je veliko tveganje za korupcijo. In vemo vsi, da imamo zelo velike težave s korupcijo. Zakon, ki je trenutno veljaven, ni pravzaprav reševal problemov, ni reševal problemov v primerih, ko je postopek izpeljan na podlagi veljavnih predpisov, pač pa tam, kjer se veljavni predpisi pravzaprav izigravajo oziroma kršijo. In to je glavna težava, ki jo trenutno imamo. Glede tega lahko kaj naredi Računsko sodišče, na žalost mediji, Komisija za preprečevanje korupcije, čeprav sedaj je precej neučinkovita. V javnosti največkrat kroži podatek, da od 4 milijard evrov, kolikor jih porabimo za javna naročila letno, v zasebne žepe steče okoli 25 % teh sredstev, torej slaba milijarda evrov. In to je resen kazalnik, ki kaže na to, da je treba na nek način ta zakon prevetriti in ga seveda popraviti. Mislim, da danes imamo to možnost, da se ta zakon ponovno odpre in da tudi rešimo določene stvari, ki so v tem zakonu še vedno problematične. Gre za prvo obravnavo. Gre za to, da se odločamo o tem, ali sploh nadaljujemo z razmišljanjem o teh težavah. Jaz na nek način tu več ne razumem tega vztrajnega in trmoglavega vztrajanja predvsem koalicije, da vsaka stvar, ki pride iz opozicijskih vrst, ni primerna, ker bodisi rešuje stvari nesistemsko, bodisi to vlada že počne ali pa je že naredila in tako naprej. Tudi sklicevanje na to, da sedaj od vpeljave novega zakona ni še nobenih analiz bilo narejenih, da ni še dovolj časa preteklo, se mi zdi nekoliko za lase privlečeno. Že takrat, ko se je zakon pripravljal, smo zaznali, da obstajajo težave. NSi, SDS in Združena levica smo vložili amandmaje, podobne amandmaje k določenim členom, verjetno z razlogom, ker smo videli, da stvari ne bodo delovale tako, kot bi morale. Jaz teh argumentov preprosto ne sprejmem. Ne bi si pa želel, da nadaljujemo na tak način, kot do sedaj potekajo javna naročila. Če se spomnimo na avtoceste, medicinske pripomočke in tako dalje. Vemo, da imamo težave in mislim, da je naša naloga ta, da jih tudi rešujemo. Jaz bom tu zaključil. Upam, da bo še kakšna priložnost, da se o tem pogovorimo.
Franc Jurša, beseda je vaša, izvolite.
Podpredsednik, hvala za besedo. Lep pozdrav vsem kolegicam in kolegom! Če gledam na javno naročanje s svojega zornega kota in iz tistih izkušenj, ki sem jih na tem področju imel, moram reči, da nekatera stališča tudi predlagatelja segajo v obdobje do leta 2010. Tudi sam sem se takrat ukvarjal z javnim naročanjem. Moram povedati, da sem vedno bil skeptičen do tega, ali res mi, ki smo sodelovali v postopkih izbire izvajalcev, izberemo tistega, ki je najbolj ugoden, in tistega, ki je najkvalitetnejši in ima tudi najboljše reference. Pri javnem naročanju so to nenehni problemi. Dejansko tisti, ki ima nizko ceno, v veliko primerih ni dovolj kvaliteten, kljub temu da izkazuje določene reference. Tistega, ki pa ima višjo ceno, pa ne moremo izbrati, ker enostavno je cena preveč pomembna pri odločanju in izbiri posameznega kandidata oziroma posameznega izvajalca. Poglejte, če gledam s svojega zornega kota, kako in na kakšen način je ta zadeva bila v preteklosti urejena in kako se ureja v sedanjosti, moram reči, da smo določene predpise imeli, kot sem že omenil, do leta 2010, druge smo imeli nekaj pozneje. Ta zadnji zakon, ki je bil sprejet in je prišel v veljavo, pa smo imeli od 1. 4. 2016. Ta zakon omogoča, ima nekatere instrumente, ki na malo drugačen način urejajo zadeve, kot ste ga vi v Novi Sloveniji tudi predlagali. Jaz sem vedno za to, da šibkejšega zavarujemo. To je v vsakem primeru. Ali je to obvezno, da je direktno poplačan, ali pa je možnost, da se direktno poplača. To sta dve varianti. Če je dober izvajalec izbran, ta izvajalec mora imeti po zakonu tudi 20 % možne izvedbe določenega projekta. Se pravi, da ne more biti samo pisarna, pa inženiring, mora imeti 20 % lastne izvedbe, ostale zadeve lahko izvede tudi podizvajalec. Če je pošten, korekten izvajalec, potem težav v zvezi s podizvajalci ne bomo imeli in bo podizvajalce tudi poplačal. V primeru, da pa je to nekdo, ki hoče narediti nateg do podizvajalca, potem pa je boljše, da ta podizvajalec s tem izvajalcem dejansko ne sklene nobene pogodbe oziroma ne sklene nobenega dogovora. Tako je boljše za njega, da do tega dogovora ne pride, kajti takšen nateg lahko pomeni tudi propad samostojnega podjetnika. Jaz ne morem reči, da na nek način ne sprejemam vaše pobude, ampak vseeno bi morali videti, ali ta zakon, ki je stopil v veljavo 1. 4., omogoča to spremljanje, da ne bo prihajalo do takšnih težav, kot je to prehajalo v tistem času, gospa Ljudmila, ko ste vi bili tudi v izvršni oblasti oziroma izvedba projektov se izvajala dejansko prej, problemi pa so se odvijali še vrsto let. Tako je ogromno ljudi dejansko propadlo, nekateri, se tudi strinjam v celoti z vami, pa so izgubili na račun tega tudi lastna življenja, ker enostavno niso mogli preboleti teh velikih udarcev, ki so jim dali takratni gradbeni baroni in takratni gradbeni lobiji.
Prehajamo na sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo še predstavnica Vlade in predstavnik predlagatelja.
Hvala lepa. Spoštovani! Želela bi ob tem, kar sem uvodoma pojasnila v imenu Vlade, kaj je bil namen že Zakona o javnem naročanju-3, katere cilje zasleduje in na kakšen način je bil tudi zakon pripravljen, kako je bil usklajevan z vsemi deležniki v širšem krogu, samo še izpostaviti glede na slišano diskusijo in izpostavljene pomisleke, težave iz prakse, ki se že dlje časa pojavljajo oziroma nekaj let, posamezne primere, ki so bili izpostavljeni. Ključno se mi zdi poudariti, da Zakon o javnem naročanju-3 sedaj imamo. Na našem ministrstvu ogromno poudarka dajemo in energije vključujemo, usmerjamo v aktivnosti, ki bodo pa zagotovile bolj učinkovito izvajanje. Ključno je tudi te mehke vsebine opolnomočiti, da usposobimo vse deležnike, ki sodelujejo v postopkih javnega naročanja, pripravljamo smernice, kjer so vključeni deležniki in tisti, ki sodelujejo v praksi v javnem naročanju, tudi lahko pomagamo, da izboljšamo standarde, ključno pa tudi ta informacijska orodja, ki so bila tudi že danes omenjana, da povečamo transparentnost in tudi onemogočimo s tem, ko so posamezna naročila, posamezni naročniki v javnih naročilih pa tudi javno objavljeni, da se tudi tukaj lahko zagotavlja določena večja sledljivost, kot je bilo to v preteklosti zagotovljeno. Ko je bil zakon zdaj uveljavljen, je poudarjeno, da se tudi vzpostavijo pogoji, da bo čim bolj učinkovito izvajan. In glede na to, da je bilo rečeno, da velja dober mesec in pol, smo v tem delu že tudi opazili določen napredek iz ustaljene prakse, en del lahko o Zakonu o javnem naročilu naslavljamo, druge dele ste pa tudi sami že danes izpostavljali, pa morda nekje drugje bolj učinkovito ali pa podkrepljeno se lahko izvajajo. Poudarila bi pa samo en del statistike, ko ste omenjali, da imamo sistem javnega naročanja slab, da je kompleksen, težek. Statistika kaže, da imamo v državi 6 tisoč javnih naročil letno, ki so deležna 300 pritožb in od tega le 2 % izkazujeta, da so pritožbe uspešne. Torej da so javna naročila neuspešna. Na podlagi te statistike lahko ugotovimo, da je sistem javnega naročanja učinkovit. Hvala.
Hvala, mag. Tanji Bogataj, državni sekretarki na Ministrstvu za javno upravo. Besedo pa ima predstavnik predlagatelja gospod Jernej Vrtovec.
Najlepša hvala. Hvala tudi vsem za to diskusijo. Tudi ministrstvu za zadnjo intervencijo, kar dokazuje v bistvu, da bivši zakon, Zakon o javnem naročanju je bil učinkovit, glede na to da je tako malo pritožb. Še enkrat, da poudarim, cilj vložitve tega zakona s strani Nove Slovenije je samo ta, da zaščitimo in učinkovito varujemo podizvajalce. In zaradi tega smo pripravili tri spremembe. Poglavitna novost je obvezno neposredno poplačilo podizvajalcev, omejuje se možnost zamenjave podizvajalca po podpisu same pogodbe z njim in glavni izvajalec mora določen del javnega naročila izvesti z lastnimi kapacitetami. To so tri ključne lastnosti. Zakaj smo šli v te spremembe? Zaradi slabih praks v preteklosti, kot ste nekateri že v tej dvorani govorili. Te slabe prakse je presekal zelo učinkovit zakon, Zakon o javnem naročanju-2 iz leta 2010. In dobro prakso spreminjamo. Ne vem, zakaj je to potrebno. Neposredno plačilo. Tukaj vedno dajemo na tehtnico, kaj je večje zagotovilo, da bodo podizvajalci poplačani, samo to. In neposredno poplačilo je boljše zagotovilo, kot pa je nanašanje na pravno državo v tem primeru, kajti vmes lahko že kakšen podjetnik propade, ko čaka na plačilo. Za konec naj dam eno obljubo, pa ne samo Državnemu zboru in vam na ministrstvu, ampak tudi podjetnikom, in sicer to, da če bo danes Državni zbor zavrnil ta zakon, bo Nova Slovenija še naprej vztrajala pri spremembah te zakonodaje, zakona o javnem naročanju. Ne želimo si, da se negativne prakse do leta 2010 ponavljajo v nedogled, si ne želimo tega, da prihaja do propada malih in srednje velikih podjetij. Jaz si tudi želim, da si tega ne želi vladajoča koalicija. Najlepša hvala.
Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Pred prijavo vas želim opozoriti, da se lahko k razpravi prijavite s pritiskom tipke za vklop mikrofona. Če želita razpravljati tudi predstavnik predlagatelja predloga zakona gospod Jernej Vrtovec ali predstavnica Vlade, prosim, da se prav tako prijavita s pritiskom tipke za vklop mikrofona. V tem primeru dobita besedo kot zadnja, in sicer najprej predstavnica Vlade in nato predstavnik predlagatelja. Začnemo s prijavo. Vsak razpravljavec ima na razpolago 5 minut. Gospod Simon Zajc, beseda je vaša, izvolite.
Hvala, predsedujoči. Ne bom porabil pet minut, ker bom zelo kratek. Rad bi samo povedal, da strašiti, da se bomo vrnili v obdobje pred 2010, je pač nekoliko nekorektno. V obdobju pred 2010 ni bilo v zakonu stvari, ki so danes v zakonu. Govorim o tem, da v zakonu pred letom 2010 podizvajalci niso imeli možnosti zahtevati direktnega poplačila, danes jo imajo, in tudi niso bile predvidene sankcije. Takrat ni bilo mogoče kaznovati tistih glavnih izvajalcev s tem, da če ne poplačajo svojih podizvajalcev, da ne bodo mogli več kandidirati na javnih razpisih, pa tudi niso bile takšeh globe zagrožene. Torej primerjati zdajšnjo obdobje z obdobjem pred 2010 je milo rečeno nekorektno. Mislim, da ni treba na ta način strašiti. Še enkrat bi ponovil, da tudi to se mi ne zdi, da je argument, da je treba dati temu zakonu čas, čisto verodostojen. Mi zdaj govorimo na podlagi tega, kar si mislimo, da bo, vsi od nas, noben zares tega še ni stestiral v praksi, torej ne vemo, koliko se bodo podizvajalci odločali, da bodo zahtevali neposredno plačilo, in ne vemo, kakšen odvračalni učinek sankcije imajo. Če pa se bo res pokazalo, da imate prav, pa upam, da se to ne bo pokazalo, pa se bo takrat razmišljalo mogoče o kakšni spremembi. Ampak moramo ostati v okviru tega, kar nam nalaga evropski pravni red, in moramo tudi vedeti, v kateri zakon kakšna stvar sodi. Mogoče bo treba spremeniti kakšen drug zakon, ne zakon o javnem naročanju. Hvala.
Dušan Verbič, izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik, še enkrat. Tudi moja razprava, upam in želim, da je na strani predlagatelja tega predloga spremembe zakona, da je vzel dobronamernost, kajti moram še enkrat poudariti nekaj. Po enem mesecu odpreti zakon, ki smo sprejeli ravno zaradi dveh ključnih razlogov, eno je prenos obeh direktiv, drugo pa te tako imenovane slabe izkušnje iz preteklosti, ampak tisto, na kar sem se sam opiral v svoji razpravi in sem še vedno na stališču, da nepravilnosti, ki so bile v preteklosti, ni samo stvar ali tako imenovano tisto najbolj boleče za sodelavce ali udeležence v postopkih. Jaz sem pričakoval, da če že odpirate ta zakon, se boste lotili tudi postopkov samega javnega naročanja, se pravi pripravljavcev razpisov. V preteklosti je bila namreč obilica zadev, ki je na strani naročnikov. Tisti, ki so pripravili javne razpise, so povzročili obilico težav samemu naročniku kot tudi izvajalcem. In pričakujem kakršnokoli korekcijo tega zakona, da bo na podlagi nekih analiz vseh segmentov javnega naročanja, za katero je bilo tudi v razpravi rečeno, da se tu vrti precej denarja, in da celokupno to zadevo pogledamo. Glede na to, da je spoštovani poslanec v svoji razpravi s strani Združene levice rekel, da se transparentnost javnega naročanja pričakuje in zahteva ter praktično zmanjšuje korupcijska tveganja. V uvodnem delu sem ravno to omenil, da pozdravljam Zakon o javnem naročanju-3 predvsem v tem delu, ki je informatizacija postopkov. In ravno s temi zadevami se želijo predvsem v tej smeri onemogočiti poizkusi v postopkih razpisa javnih naročil, da ne zmanjkujejo ali kakorkoli se v tem postopku odtujujejo posamezni dokumenti. Je pa treba vedeti, da v zvezi s tem zakonom praktično je še kar nekaj aktivnosti. Tisti, ki smo malce pogledali vsebino, se moramo zavedati nekaj. V letu 2017, se pravi, naslednje leto bo obvezna elektronska ponudba za osrednje nabavne organe, od aprila 2018 pa tudi vse naročnike. Se pravi, to so postopki, ki jih bo resorno ministrstvo moralo zelo sprotno in tekoče spremljati. Jaz sem prepričan, da če Zakon o javnem naročanju-3 ne bo onemogočil tako imenovane slabe prakse iz preteklosti, da se bodo dosti hitro odzvali in te zadeve uredili. Res pa je treba priznati, da noben zakon ni idealen. Bi pa pričakoval, da resnično takrat, ko posegamo v spremembo zakonodaje, da smo v neki smeri tudi lahko preventivni, a na podlagi resnično nekih analiz. Menim, da je tukaj dovolj varovalk z Zakonom o javnem naročanju-3, da se ne bi smele dogajati take anomalije, kot so bile v preteklosti. Ampak tisto, kar želim poudariti, ne samo pri podizvajalcih, tudi pri pripravljavcih razpisov javnih naročil. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Kot zadnjemu razpravljavcu danes dajem besedo še predstavniku predlagatelja gospodu Jerneju Vrtovcu.
Najlepša hvala. No, vsega dela, gospod Verbič, tudi ne moremo opraviti namesto vas, se bomo pa potrudili naslednjič, ko bomo odprli Zakon o javnem naročanju, bomo vnesli tudi vaš prispevek, ki ste ga podali k sedanji razpravi. Poglejte, tudi velja za konec eno ključno vprašanje. Koliko glavnih izvajalcev je bilo kljub sankcijam po letu 2010 dejansko sankcioniranih ali pa že prej? Koliko glavnih izvajalcev je bilo kaznovanih in kakšne so bile te sankcije? Ali sankcije sploh zaležejo? Kaj nam pomaga pravna država v tem primeru, ker se za pravno izkaže šele po toliko letih, ko nekdo dejansko propade. Zaradi tega ponovno dajem na tehtnico: kaj izgubimo, če nazaj uvedemo direktno poplačilo podizvajalcev? Popolnoma nič.
Zaključujem splošno razpravo o predlogu sklepa. Da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali čez pol ure. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi 19. sejo Državnega zbora, ki jo bomo z glasovanji nadaljevali ob 19.15. Hvala lepa.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje. Nadaljujemo s prekinjeno sejo Državnega zbora. Prehajamo na glasovanja državnega zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 2. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Javnem jamstvenem, preživninskem in invalidskem skladu Republike Slovenije po skrajšanem postopku. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 51, proti 19. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 19.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 13. točko dnevnega reda to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 23, proti 50. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 50.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 14. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah Zakona o preprečevanju dela in zaposlovanju na črno. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah Zakona o preprečevanju dela in zaposlovanju na črno je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 20, proti 53. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 53.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 8. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembi Zakona o medijih po skrajšanem postopku. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenem predlogu zakona niso bili vloženi prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 3. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 12. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o javnem naročanju. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o javnem naročanju je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 26, proti 47. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 4. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o socialnem varstvu po skrajšanem postopku. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženem amandmaju, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 17. 5. 2016. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 9. členu. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti 2. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmaju in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Ugotavljam, da je zbor v drugi obravnavi sprejel amandma k 9. členu dopolnjenega predloga zakona. Sprašujem kvalificirane predlagatelje, ali nameravajo k temu členu vložiti amandmaje. Ne želijo. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. V zvezi z usklajenostjo zakona dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti gospe Martini Vuk.
Hvala lepa, gospod predsednik. Zaradi sprejetja tega amandmaja je prišlo do neusklajenosti med členi zakona, zato napovedujem, da bo Vlada vložila uskladitveni amandma.
Ker je Vlada opozorila, da je po končani tretji obravnavi predlog zakona neusklajen, prosim predlagatelja, da pripravi uskladitveni amandma. Državni zbor bo z obravnavo te točke nadaljeval v petek, 20. 5. 2016, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 16. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davčnem potrjevanju računov. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davčnem potrjevanju računov je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 26, proti pa 49. [[Za jih je glasovalo 26.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 17. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembi Zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembi Zakona ugotavljanju katastrskega dohodka je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS ima gospod Zvonko Lah.
Hvala lepa za besedo, predsednik. Tak način obdavčevanja kmetijskih zemljišč, kot ga imamo pri nas, to se pravi katastrski dohodek, smo unikum v Evropi. Edini, ki imamo tak način za obdavčitev kmetijskih zemljišč. Nobena druga država tega nima. Z zakonom 2011 bi morali iti na nove podatke s spremembo, ker ni bilo več v zemljiškem katastru osnove za obračun katastrskega dohodka, vendar nismo v petih letih naredili nič primernega, čeprav je bila leta 2013 ustanovljena komisija, ki naj bi pripravila in potem to v dveh mandatih. Zdaj smo dobili pa na mizo zakon oziroma ga nismo še dobili, dobili ga bomo, bila je ponovno burna razprava, ker so se dvignili kmetje, da ta zakon ni bistveno boljši, kot je bil takrat na začetku predstavljen in da se KD povečuje tudi za 500 % ali več, tudi 1000 % za določena zemljišča. To je priznalo tudi ministrstvo na samem odboru, da je treba ponovno usklajevanje s predstavniki kmetov. Ker pa mora biti ta zakon sprejet do poletja, če hočemo uveljaviti tak obračun za naslednje leto, in ker je bila taka galama in tudi grožnja, da bodo kmetje prišli pred parlament z gnojnico, s traktorji z ne vem čem še vse in ker se bo sprejemal zakon po rednem postopku, smo bili v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke mnenja, da podaljšamo še za eno leto to prehodno obdobje, ki velja od leta 2012 pa do leta 2016, ne bomo naredili nič narobe, če se še enkrat usedemo in sprejmemo primerno osnovno za obdavčitev kmetijskih zemljišč. Ker se nam zdi neprimerno, da obdavčujemo kmetijska zemljišča na osnovi tega, kar bi lahko kmet pridelal na tistem zemljišču, kljub temu da ima lahko pozebo, sušo, točo in ne vem kaj še vse. Še v starih časih, ko so desetino kmetje dajali, so dajali desetino tistega, kar so pridelali, ne pa desetino tistega, kar bi lahko pridelali. Tudi obvezne dajatve po vojni, ki so bile, so bile odstotek tistega, kar je bilo pridelano, ne pa odstotek tistega, kar bi lahko pridelal. Če se jim da olajšava, pa je treba sprejeti interventni zakon, da se ne zaračuna KD oziroma da se ne plača dohodnina, kar so pa spet so omejitve in pogoji, da je škoda tako velika, da se sprejema tak interventni zakon. Zato prosim, potrdite to za drugo branje [[izklop mikrofona]]
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra, gospod Simon Zajc.
Hvala, gospod predsednik za besedo. V Poslanski skupini Modernega centra tega zakona ne bomo podprli. Preden obrazložim zakaj, bi mogoče samo toliko povedal, da slovenski kmet lahko plača desetino, če tako rečemo, tega, kar pridela, samo mora iti na knjige, potem bo pa plačal to, kar zares pridela, ne pavšalno. Sedaj pa govorimo o pavšalnem davku. Zakaj ne bomo podprli tega predloga zakona? Zaradi tega ker če še ni danes prišel v Državni zbor, pride jutri vladni predlog novega zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka. In ta zakon je dober. Ta zakon bo v začetku celo znižal katastrski dohodek, kar je v teh časih, ko kmete tepejo vreme in tržne razmere, zelo dobrodošlo. Poleg tega tudi potem, ko bo polno uveden, bo za večino kmetov, to govorimo o 68 % kmetov, pomenil, da bodo pri dohodnini plačali točno nič evrov, ostali v povprečju 65 evrov. Za take dvige gre. Druga stvar, ki je zelo pomembna. Ta zakon bo pomembno razbremenil birokratko veliko število kmetov. Za to si prizadevamo, zato je pomembno, da ne sprejmemo tega zakona, ki podaljšuje še za eno leto to prehodno obdobje, ampak da sprejmemo nov zakon. In še zadnje. Novi KD bo spodbujal tiste panoge, ki so v Sloveniji pomembne oziroma podhranjene in so pomembne, da se dvigne naša samooskrba. Iz teh razlogov tega vašega zakona ne moremo podpreti. Pa ne zato ker prihaja z vaše strani, ampak ker prihaja jutri nov zakon, ki bo vse to, kar sem sedaj naštel, uvedel. Hvala.
Še kakšna obrazložitev v imenu poslanske? [[Ne.]] Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima gospod Zvonko Lah.
Nisem govoril o tem, da bo KD sedaj višji na začetku, ko ste to omenili. Govorim o tem, da taka vrsta obdavčitve ni pravična, ni poštena. O tem govorim. Zakon, ki bo prišel na mizo, isto sledi temu, kar smo imeli do sedaj. Gre za pravično izračunavanje oziroma obremenitve za kmetijska zemljišča. Res govorite o pavšalu. Kaj pa je pavšal? Ali ni pravično, če že gremo na kulture, da se davek plača od tistega, kar se dejansko pridela glede na dane razmere, ali da se davek plača od tistega, kar je zmožnost določenega zemljišča, kakšen donos lahko dosežemo, ne pa kar pavšal? Ali je njiva s kamnom ali je njiva v ravnini, lahko je 500 metrov oddaljena ena od druge, pa je donos čisto drugačen. Kakšno osnovo pa imate? Regijske. Isto je z gozdom, isto je z vinogradom. Če bi se kataster obračunaval na parcelo, kot je bilo včasih, ko smo imeli v zemljiški knjigi zraven pripisano, katere kategorije je njiva ali pa travnik ali pa pašnik. Imeli smo na odboru pripombo za višinske pašnike, kakšen KD je sedaj predviden. V nižini se to, če petkrat kosiš, mogoče da doseči, na gorskih kmetijah, ko pa enkrat kosiš, potem pa paseš, pa ne. Ampak za vas je to vseeno. Za to gre. Gre za pošteno obračunavanje. Če že država odmeri nek davek, naj ga odmeri pošteno, ne glede na višino. Mogoče je za nekoga prenizek. Sedaj v prehodnem obdobju je bil za ene v Prekmurju celo prenizek, in so bile pripombe obratne. Po tem vašem predlogu pa bo leta 2017 nižji, 2020 pa ne.
Zato boste glasovali za. Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima gospod Simon Zajc.
Jaz tega zakona ne bom podprl. Treba se je nečesa zavedati. Ko sprejemamo pavšalne zakone, se moramo s tem takoj zavedati, da ne bo za vsakega 100-odstotno ta zakon pošten oziroma ta odločitev poštena, zato pa je pavšalna. Tisti ekscesi, ki pa se bodo pojavili, se bodo pa potem reševali tudi kasneje v zakonodaji o dohodnini in ostalih predpisih, še vedno pa bo sistem nastavljen tako, da bo kmet lahko videl, če se ne strinja s pavšalno obdavčitvijo, bo toliko mesecev prej vedel, da se bo lahko odločil, da gre še pravočasno na knjigovodsko vodene kmetije, kar pomeni, da bo plačal davka točno toliko, kolikor je pridelal. In s tem zagotovimo to poštenost. Jaz iz teh razlogov tega zakona ne bom podprl.
Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 23, proti pa 48. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 18. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti pa nihče. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor sklep sprejel, zato bo predlog zakona dodeljen v obravnavo Odboru za gospodarstvo kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 19. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o kolektivnem upravljanju avtorske in sorodnih pravic. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predloga zakona o kolektivnem upravljanju avtorske in sorodnih pravic je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 48, proti pa 18. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 18.]] Ugotavljam, da je zbor sklep sprejel, zato bo predlog zakona dodeljen v obravnavo Odboru za gospodarstvo kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 21. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA MED VLADO REPUBLIKE SLOVENIJE IN VLADO AZERBAJDŽANSKE REPUBLIKE O MEDNARODNEM CESTNEM PREVOZU. Za dopolnilno obrazložitev dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za infrastrukturo mag. Klemnu Grebenšku.
Najlepša hvala za besedo, spoštovani poslanke, poslanci. Na podlagi potrjenih stališč Državnega zbora Republike Slovenije in na podlagi pooblastila Vlade Republike Slovenije je državni sekretar na Ministrstvu za infrastrukturo in prostor gospod Ljubo Žnidar 16.1.2013 v Bakuju podpisal sporazum med Vlado Republike Slovenije in Vlado Azerbajdžanske Republike o mednarodnem cestnem prevozu. Razlog za sklenitev sporazuma je vzpostavitev pogojev in načina za nadaljnji nemoten cestni prevoz potnikov in blaga med državama in v tranzitu čez njuni ozemlji. Sporazum temelji na načelu vzajemnosti in potreb po razvoju cestnega prevoza med državama. Prevoz blaga med ozemljem obeh držav se opravlja na podlagi dovolilnic. Za prevoz potnikov pa velja sistem dovoljenj. Sporazum ureja tudi občasni in izmenični prevoz, za katerega prav tako velja sistem dovolilnic. Za pravilno izvajanje določb sporazuma in reševanja odprtih vprašanj je ustanovljen skupni odbor, ki je sestavljen iz predstavnikov pristojnih organov obeh držav Slovenije in Azerbajdžana. Skupni odbor se sestane na zahtevo ene od držav podpisnic sporazuma, sestanki pa so izmenično na ozemlju ene in druge države. Obe strani sta se dogovorili, da bo sporazum pri Generalnem sekretariatu Združenih narodov registrirala slovenska stran. Hvala.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 74, proti pa nihče. [[Za je glasovalo 74.]] [[Proti nihče.]] Zakon je sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 22. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA MED VLADO REPUBLIKE SLOVENIJE IN VLADO GRUZIJE O MEDNARODNEM CESTNEM PREVOZU POTNIKOV IN BLAGA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade državnemu sekretarju na ministrstvu za infrastrukturo mag. Klemnu Grebenšku.
Hvala. Na podlagi potrjenih stališč Državnega zbora Republike Slovenije in na podlagi pooblastila Vlade Republike Slovenije je minister za infrastrukturo dr. Peter Gašperšič 15. oktobra 2015 v Tbilisiju podpisal sporazum o mednarodnem cestnem prevozu potnikov in blaga med tema državama. Sporazum temelji na načelu vzajemnosti in potreb po razvoju cestnega prometa, ureja cestni promet potnikov in blaga med državama in tranzitu čez ozemlje Slovenije in Gruzije kot tudi potovanje praznih vozil. Prevoz blaga se lahko opravlja na podlagi dovolilnic, za prevoz potnikov velja sistem dovoljenj. Za občasni in izmenični prevoz pa prav tako sistem dovolilnic. Za pravilno izvajanje določb sporazuma in reševanje odprtih vprašanj je ustanovljen skupni odbor, ki je sestavljen iz predstavnikov pristojnih organov obeh držav. Skupni odbor se lahko sestane na zahtevo ene od držav, sestanki pa so izmenično na ozemlju ene in druge države. Hvala.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko, kot matično delovno telo, ki je Državnemu zboru pisno poročal. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji Državnega zbora ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 75, proti nihče. [[Za je glasovalo 75.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 23. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA O ZRAČNIH PREVOZIH MED VLADO REPUBLIKE SLOVENIJE IN VLADO ZDRUŽENIH ARABSKIH EMIRATOV. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za infrastrukturo mag. Klemnu Grebenšku.
Hvala. Spoštovani! Odbor za zunanjo politiko Državnega zbora je leta 2005 potrdil pobudo za sklenitev sporazuma o rednem zračnem prevozu med Vlado Republike Slovenije in Vlado Združenih arabskih emiratov. Na podlagi potrjene pobude sta obe državi 15. septembra 2005 v Ljubljani parafirali besedilo sporazuma in ga 17. septembra 2015 ob obisku ministra za gospodarstvo Združenih arabskih emiratov v Ljubljani tudi podpisali. Sporazum o zračnih prevozih med vlado Republike Slovenije in Vlado Združenih arabskih emiratov je podlaga za vzpostavitev in izvajanje rednega zračnega prometa med obema država in zunanjimi ozemlji. Gre za tradicionalni sporazum, za sklenitev katerega sta zainteresirani obe državi. Sporazum je usklajen tudi z Evropsko komisijo glede določb, ki so v pristojnosti Evropske unije. Čimprejšnjo pravno uveljavitev prav tako podpirata letališči in letalski prevoznik Adria Airways, ki bodo na podlagi sporazuma iskali svoje tržne priložnosti. Za vzpostavitev rednega zračnega prometa med državama, pa morajo biti zaključeni vsi notranji pravni postopki. V primeru Republike Slovenije je to ratifikacija sporazuma. Glede na navedeno predlagam, da predloženi predlog zakona o ratifikaciji potrdite. Hvala.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je Državnemu zboru pisno poročal. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji Državnega zbora ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 73, proti 1. [[Za je glasovalo 73.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 24. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA O ZNANSTVENEM IN TEHNOLOŠKEM SODELOVANJU MED VLADO REPUBLIKE SLOVENIJE IN VLADO REPUBLIKE TUNIZIJE. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport dr. Tomažu Bohu.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Sporazum o znanstvenem in tehnološkem sodelovanju med Vlado Republike Slovenije in Vlado Republike Tunizije je bil podpisan 1. septembra leta 2015 na Bledu ob robu Blejskega strateškega foruma. Sporazum je na slovenski strani podpisala ministrica za izobraževanje, znanost in šport dr. Maja Makovec Brenčič, na tunizijski strani pa je sporazum podpisal namestnik ministra za zunanje zadeve Republike Tunizije. Sodelovanje na znanstveno-tehnološkem področju med Republiko Slovenijo in Republiko Tunizijo ki je doslej v skromnem obsegu potekalo na podlagi neposrednih stikov med slovenskimi in tunizijskimi institucijami. Tunizijska stran je leta 2005 predlagala sklenitev sporazuma med Vlado Republike Slovenije in Vlado Republike Tunizije o znanstvenem in tehnološkem sodelovanju, ki bi podrobneje opredeljeval sodelovanje na tem področju. Z uveljavitvijo sporazuma bodo ustvarjene boljše razmere za krepitev enakopravnih in obojestransko koristnih odnosov na področju znanstvenega sodelovanja in posledično tudi gospodarskega sodelovanja med obema državama. Sporazum predstavlja pravno podlago za sklenitev drugih dvostranskih in izvedbenih dokumentov o znanstvenem in tehnološkem sodelovanju med državama. Sporazum predvideva tudi ustanovitev skupnega odbora za znanstveno in tehnološko sodelovanje. Hvala lepa.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni možno vlagati zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 75, proti pa ni bil nihče. [[Za je glasovalo 75.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 25. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI POROŠTVENE POGODBE MED REPUBLIKO SLOVENIJO IN EVROPSKO INVESTICIJSKO BANKO (AVTOCESTE IX). Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Prehajamo na predstavitev stališča Poslanske skupine Združena levica. Besedo ima dr. Matej T. Vatovec.
Hvala predsednik, še zadnjič danes. S tem zakonom se izdaja državno poroštvo za 145 milijonov evrov kredita, ki ga bo Dars najel pri Evropski investicijski banki. Javnost, ki spremlja sejo, bi rad opozoril, da smo danes na tej seji razpravljali več kot 5 ur o dveh predlogih, ki sta imela skupaj mogoče 200 tisoč evrov finančnega učinka, medtem ko bo obravnava tega zakona trajala približno 5 minut. V resnici pa gre tukaj za dve pomembni gospodarski vprašanji, ki ne bosta brez posledic za državljane. Ni samoumevno, da se avtoceste gradijo s krediti. Pred letom 2004 so se večinoma gradile s proračunskimi sredstvi, to je na dolgi rok ceneje, ker ni obresti. Ker smo lani obravnavali krovni poroštveni zakon za Dars, je imel Dars 2,6 milijarde dolgov. Dars se je zadolževal med letoma 1995 in 2010, skoraj milijardo in pol tega dolga je nastalo v letih 2005 in 2006, torej v času prve Janševe Vlade. To je bila dvojna napaka. Prvič. V tistem času se je gospodarstvo pregrevalo in pregrevanje bi morali zmanjšati z dvigom davkom. Nasprotno je vlada dohodnino in davek na dobiček podjetij znižala, davek na neizplačane plače pa je v celoti ukinila. Če bi takrat davke povečevali, bi po eni strani zmanjšali pregrevanje, po drugi strani pa bi pridobili sredstva za avtoceste. Drugič. Če bi imel Dars danes namesto 2,6 samo 1 milijardo dolga, bi lahko imeli cenejše vinjete, Dars pa bi imel večji investicijski potencial. S tem bi pridobili vsi vozniki in Republika Slovenija kot porok in edini lastnik Darsa. Zdaj prihajam do bistvenega vprašanja. Investicijski potencial Darsa se tiče vseh prebivalcev Slovenije. Prioritetni infrastrukturni projekt v Sloveniji je že nekaj časa drugi tir železniške proge med Koprom in Divačo. Gospodarska zbornica je pred nekaj meseci predlagala, da bi drugi tir zgradil Dars. Zakaj je to smiselno? Darsov se ne bi prišteval v javni dolg in Dars bi lahko pridobil nepovratna evropska sredstva. Točno na ta način danes Republika Avstrija gradi železniški by pass okoli Slovenije. Avstrijski projekt je vreden več kot 9 milijard, pri tem pa ima Avstrija večji javni dolg kot Slovenija. Cerarjeva vlada se je tej možnosti brez razprave odrekla. Forsira najdražjo rešitev v obliki javno-zasebnega partnerstva. Če bo vladni načrt realiziran, bomo državljani subvencionirali privatnega investitorja, da bo dosegel zahtevani donos. Po vsej verjetnosti bo del te subvencije tudi privatizacija Slovenskih železnic in ne nazadnje tudi Luke Koper. Če pa projekt ne bo realiziran, in to je tudi najbolj realna opcija, bodo Luka Koper in vsa logistična podjetja, ki so od nje odvisna, odrezana od glavnih prometnih tokov. V Združeni levici smo prepričani, da mora drugi tir ostati v naših rokah. Ta zakon bomo sicer podprli, ne bomo pa podprli morebitnih novih poroštev Darsu, če bi to ogrozilo opcijo, da Dars sodeluje pri izgradnji drugega tira. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 74, proti nihče. [[Za je glasovalo 74.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 10. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o postopku priznavanja poklicnih kvalifikacij za opravljanje reguliranih poklicev v okviru rednega postopka. Državni zbor je v torek, 17. 5. 2016, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je zbor na predlog predlagatelja predloga zakona sklenil, da bo na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravil tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da je bil zaradi amandmajev, sprejetih na seji matičnega delovnega telesa oziroma Državnega zbora v drugi obravnavi, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 55, proti nihče. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi 19. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri.