Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam z nadaljevanjem 31. seje Državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanci: Vili Rezman od 13. ure dalje, mag. Anton Rop, Franc Pukšič od 15. ure dalje, Jožef Školč, Mihael Prevc, Bojan Kontič od 15. ure dalje in Miran Jerič. Prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O POSTOPKU PRIZNAVANJA KVALIFIKACIJ DRŽAVLJANOM DRŽAV ČLANIC EVROPSKE UNIJE ZA OPRAVLJANJE REGULIRANIH POKLICEV OZIROMA REGULIRANIH POKLICNIH DEJAVNOSTI V REPUBLIKI SLOVENIJI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Izvolite, gospod Marko Štrovs, državni sekretar.
Spoštovani predsedujoči, gospe in gospodje poslanci! Novela zakona je pripravljena zaradi uskladitve z Evropsko direktivo, in sicer imamo v predlogu te novela zakona urejene naše obveznosti v zvezi z priznavanjem kvalifikacije tistim državljanom Evropske unije, evropskega gospodarskega prostora in pa Švicarska konfederacije, ki pridejo k nam opravljati neko storitev. In tudi v tem primeru je treba predhodno preveriti ali neka kvalifikacija ustreza temu, kar je pri nas predpisano za reguliran poklic. Pri tem smo dodali tudi nekaj izboljšav zakona, predvsem zato, da se poenostavijo postopki. Doslej je te postopke v celoti vodilo Ministrstvo za delo, ki je moralo o vseh vsebinskih vprašanjih konzultirati ministrstvo, ki je pristojno za določeno področje kvalifikacij. Zdaj bo pa ministrstvo opravljalo samo vlogo koordinatorja in pa tista točka, kjer bodo interesenti lahko izvedeli vse, kar je pomembnega v tem postopku. Sam postopek bodo potem vodila ministrstva, ki so pristojna za posamezna področja. V tem predlogu zakona so tudi urejeni načini, izmenjava podatkov med državami, predvsem med državo, kjer je nekdo kvalifikacijo pridobil in pa našo državo, kjer bo nek reguliran poklic opravljal. Vse te zadeve, ki so v zakonu popravljene so nujne in predvsem so predložene zato, da bi postopek tekel bolj gladko, bolj racionalno, predvsem pa hitreje. Postavljene so tudi linije odgovornosti, kaj je zelo pomembno, tako da bo zdaj tisti organ, ki bo odločal o tem, ali priznati neki osebi kvalifikacijo, dejansko odgovoren, da je vse to, kar je ugotovil, tudi dejansko res. Zakon je nujen, tudi zaradi rokov, ki jih [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]imamo za izvedbo direktive. Zaradi tega v imenu Vlade predlagam, da zakon sprejmete v predloženem besedilu. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide, kot matično delovno telo. Zato prosim predsednika gospoda Stanislava Brenčiča, da prestavi poročilo.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, za besedo. Kolegice in kolegi vse vas lepo pozdravljam in tudi ostale prisotne tu v dvorani. Odbor Državnega zbora Republike Slovenije za delo, družino, socialne zadeve in invalide je na svoji 29. redni seji dne 12.9.2007 obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o postopku priznavanja kvalifikacij državljanom držav članic Evropske unije za opravljanje reguliranih poklicev oziroma reguliranih poklicnih dejavnosti v Republiki Sloveniji. Pri delu odbora so sodelovali predstavniki predlagatelja z državnim sekretarjem gospodom Markom Štrovsom in Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora z gospo Andrejo Kurent. Odbor je bil seznanjen s pisnim mnenjem Zakonodajno-prave službe, ki je predlog zakona proučila z vidika skladnosti z Ustavo in pravnim sistemom ter iz zakonodajno-tehničnega vidika in dala pripombe domala k vsem členom zakona. Poleg številnih konkretnih pripomb je Zakonodajo-pravna služba opozorila na neprimeren nomotehnični pristop izdelave novele zakona, kajti nomotehnične smernice, ki jih je na podlagi zakonskega pooblastila leta 2004 izdala Služba Vlade za zakonodajo, predvidevajo pripravo novega zakona namesto novele že v primeru, da se spreminja ena tretjina členov veljavnega zakona. Vsled tega je bila na odboru vodena tudi kar živahna razprava in nekateri člani odbora so se strinjali z mnenjem Zakonodajno-pravne službe ter s tem v zvezi tudi predlagali proceduralni sklep, da zakon ni primerna podlaga za nadaljnjo obravnavo. Člani odbora so s 4 glasovi za in 7 proti predlog sklepa zavrnili. K predlogu zakona so bili v poslovniškem roku vloženi amandmaji štirih poslanskih skupin koalicije, domala k vsem tistim členom h katerim je Zakonodajno-pravna služba imela tehtne pripombe. Vsi ti amandmaji so dobili podporo, po opravljeni razpravi seveda. Odbor pa je oblikoval tudi svoj amandma k 7. členu za novi 5.b člen, nadalje amandma k amandmaju k 7. členu oziroma 5.d členu in amandma na amandma k 28. členu. Vse sprejeto je sestavni del dopolnjenega predloga zakona, ki je pred nami. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Ljubo Germič v imenu Poslanske skupine LDS.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Dobro jutro vsem! Spoštovani gospod državni sekretar, kolegice in kolegi! V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije načelno ne nasprotujemo zakonom, ki v naš pravni red prinašajo zahteve evropske direktive. V konkretnem primeru pa nasprotujemo obravnavi in sprejemanju zakona, ki ga je Vlada poslala v parlamentarno proceduro, besedilo je nomotehnično in vsebinsko popolnoma nesprejemljiv. Tako slabo pripravljen zakon kaže tudi na podcenjujoč odnos Vlade do dela Državnega zbora in hkrati kaže na servilnost Državnega zbora, ki tako slabo pripravljene zakona sploh obravnava in jih ne zavrne kot neprimerne za nadaljnjo obravnavo. Kot je v svojem mnenju opozorila že Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora predlog zakona spreminja prav vse člene veljavnega zakona in tudi njegov naslov, kar je z vidika preglednosti neprimerno za predlog zakona, ki govori o spremembah in dopolnitvah obstoječega zakona. Prav tako je v nasprotju z nomotehničnimi smernicami, ki jih je na podlagi zakonskega pooblastila leta 2004 izdala služba Vlade za zakonodajo in ki predvidevajo pripravo novega zakona, namesto novele že v primeru, da se spreminja tretjina členov veljavnega zakona. Ob tem pa je potrebno ponovno opozoriti,da v zakonodajni proceduri v Državnem zboru veljajo dvojna merila in da je bil predlog zakon obravnavan na seji matičnega delovnega telesa kljub temu, da ne izpolnjuje določb 115. člena Poslovnika Državnega zbora. V nasprotju z jasnim določilom Poslovnika predlog zakona nima primerno obrazloženih zakonskih določb, saj le-te povzemajo določbe predloga zakona in ne pojasnjujejo novitet. Prav tako ni predloženega primerjalno pravnega pregleda. Nasprotno pa predlogi zakona opozicije, ki so imeli vse potrebne sestavine niso bili dodeljeni v parlamentarno proceduro in obravnavo. Ob tem, da je zakon slab iz nomotehničnega vidika, pa je tudi vsebinsko nedodelan. Zato bi v poslanskem klubu LDS želeli poudariti, da imamo pred seboj besedilo zakona, če so ob današnji obravnavi odprti skoraj vsi členi, kajti na seji matičnega delovnega telesa so bili sprejeti amandmaji k skoraj vsem členom, kar še enkrat kaže na površno in na hitro spisan zakon s strani Vlade. Naj opozorimo, da je bilo na matičnem odboru s strani gospoda državnega sekretarja ministrstva za delo, gospoda Štrovsa rečeno, da gre za čisto tehničen zakon, ki ureja, kot že naslov pravi, postopek. Zanimivo pa je, da je potem tako imenovan tehnični zakon potrebno z amandmaji vsebinsko spreminjati, kar pokaže na neutemeljen in nestrokovno pripravljen zakon. Zakon je bil namreč z amandmajem tako dopolnjen in spremenjen, da imamo danes v obravnavi v Državnem zboru že popolnoma drugo verzijo besedila. Zato se nam poraja dvom kako naj zaupamo in verjamemo Vladi in besedilu zakona, ki mora z amandmaji dopolnjevati in spreminjati pomen pojmov, ki jih zakon obravnava. Pri tem je še posebej zaskrbljujoče, da je bilo potrebno dopolniti pomen opredelitve poklicne kvalifikacije, saj se besedilo zakona nanaša ravno na priznavanje kvalifikacij državljanov držav članic EU za opravljanje reguliranih poklicev oziroma reguliranih poklicnih dejavnosti v Republiki Sloveniji. Prav tako pa ni pojasnjen odnos med tem zakonom in zakonom o nacionalnih poklicnih kvalifikacijah, saj gre za precej istovrstno materijo. Zaradi vsega navedenega in ker v Poslanskem klubu LDS ne želimo pri takšni praksi v Državnem zboru sodelovati, predloga zakona ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Horvat Jože v imenu Poslanske skupine NSi. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Dober dan voščim vsem, ki nas spremljajo, lep pozdrav državnemu sekretarju, gospodu Štrovsu in vam spoštovane kolegice in kolegi! V naslednjih letih je potrebno glede na priporočila Evropske unije doseči večjo deregulacijo poklicev. Omejevanje dostopa do poklicev in dejavnosti s formalnim določanjem nazivov poklicne in strokovne izobrazbe je eden od vzrokov, ki preprečuje večjo mobilnost in fleksibilnost delovne sile. Pri presoji potrebnosti deregulacije posameznega reguliranega poklica, še zlasti pa pred sprejemom novega predpisa, je potrebno skrbno preučiti ali formalno določanje pogojev poklicne in strokovne izobrazbe ter nazivov v javnem interesu kot so na primer varovanje zdravja, življenja, okolja, zaščita potrošnikov, dosega ustrezno raven profesionalnih standardov. Z novelo zakona o postopku priznavanja kvalifikacije državljanom držav članic Evropske unije za opravljanje reguliranih poklicev oziroma reguliranih poklicnih dejavnosti v Republiki Sloveniji se slovenski pravni red usklajuje s pravnim redom Evropske unije. Novela zakona ureja priložnostno in občasno opravljanje storitev, postopek priznavanja poklicnih kvalifikacij za upravljanje reguliranih poklicev oziroma dejavnosti v Sloveniji, v skladu s kriteriji, ki jih določa direktiva. Novela predvideva skrajšanje administrativnih postopkov priznavanja kvalifikacij, saj bo kandidat vložil vlogo neposredno na pristojno ministrstvo, ki bo izdalo odločbo in jo posredovalo kandidatu. Ministrstvo bo tudi imelo možnost, da v postopku zahteva mnenje zbornice. Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve bo še vedno ostalo informativna točka, ki bo kandidatom posredovalo osnovne informacije o postopku priznavanja poklicnih kvalifikacij. Novela zakona predvideva tudi upravno sodelovanje med pristojnimi organi, predvsem na ravni izmenjave podatkov, med slovenskimi pristojnimi organi in pristojnimi organi drugih držav članic. V Poslanski skupini Nove Slovenije bomo predlagane spremembe zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Stanislav Brenčič v imenu Poslanske skupine SLS. Prosim.
Hvala lepa, še enkrat, za besedo. No, ne glede na to, da se s tem predlogom spreminja celoten tekst številnih členov, ostaja "gro" vsebina zakona izrazito tehnične narave, saj se praktično prevaja oziroma prenaša v evropsko direktivo in njeno spremembo neposredno v naš pravni red, kar pa zaradi pogostega neposrednega prevajanja povzroči marsikomu kar nekaj težav pri razumevanju dokaj specifičnega obličja zapisa. Za tem zakonom in njemu podobnim smo imeli zelo podobno postopanje pri sprejemanju tudi že v prejšnjih mandatih, ko smo jih neposredno prenašali iz evropskih direktiv in usklajevali naš pravni red z redom Evropske unije. Ena od novosti, ki jih ta predlog prinaša, pa je prav gotovo vzpostavitev nacionalnega koordinatorja, ki bo skrbel za enotno uporabo direktive s področja priznavanja poklicnih kvalifikacij ter za racionalizacijo postopkov v okviru državne uprave. S tem Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve prevzema praktično vso koordinacijo za uporabo direktive. Vsekakor pa spremembe zakona usmerjajo države članice Evropske unije in enako tudi nas oziroma Republiko Slovenijo k dosegu večje deregulacije poklicev ter s tem k večji mobilnosti in fleksibilnosti delovne sile. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke bo predlog zakona, ki je doživel pri obravnavi na delovnem telesu, zaradi svoje specifične narave kar precejšnje spremembe, podprla.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Barbara Žgajner Tavš, v imenu Poslanske skupine SNS.
Hvala lepa za besedo. Dobro jutro! Spoštovane kolegice, kolegi, gospod državni sekretar in tudi vsi tisti, ki nas spremljate pred televizijskimi ekrani! Če se čisto na začetku za hip vrnem k obravnavi zakona na matičnem delovnem telesu, potem nedvomno lahko v imenu Vlade Republike Slovenije rečem: "Hala bogu, da takrat ni bilo direktnega prenosa," kajti zakon je, v takšni obliki v kakršni je bil predložen na matično delovno telo, čisto skrpucalo. Predlog zakona z 32. členi je bil deležen kar 21 popravkov na katere je opozorila Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora. In ko pogledam danes v dopolnjen predlog zakona oziroma novele, je vse temno, boldirano oziroma popravljeno. Če hočemo opozoriti še na en nesmisel ali pa totalno nestrokoven pristop te Vlade in te koalicije - Nomotehnične smernice, ki jih je na podlagi zakonskega pooblastila leta 2004 izdala Služba Vlade za zakonodajo. Predvidevajo pripravo novega zakona namesto novele v primeru, da se spreminja tretjina členov veljavnega zakona. A je ta vladna koalicija povozila opozorilo, ne le državnozborske Zakonodajno-pravne službe, ampak tudi navodila Vladne službe za zakonodajo? Jaz se sprašujem, zakaj pravzaprav imamo potemtakem posamezne strokovne službe in v njih zaposlene strokovnjake, ko pa je politika ali politika moči vedno tista, ki ima zadnjo besedo. Dotična novela naj bi bila posledica novega predpisa s področja priznavanja poklicnih kvalifikacij, ki ga moramo prenesti v svoj pravni red do 20. oktobra letos. Ampak ta datum smo tako ali tako že zamudili. Kaj je ministrstvo delalo toliko časa, se sprašujem, s prevodom angleškega teksta? Zakaj sem omenila prevod angleškega teksta in ne implementacijo direktive? Zato, ker gre pri dotični zadevi dejansko za zelo slab terminski prevod. Tisto, kar smo slišali že na samem delovnem telesu in kar velja tudi danes, ne vemo, kako bo ta zakon dejansko zaživel v praksi, ker ni usklajen niti slogovno z našo zakonodajo, zato bom rekla, da ni pošteno pri vsebinski razpravi, pri vprašanjih in resnično odprtih dilemah z opozicijo oziroma s strani opozicije, le-to zavračati zgolj z izgovorom, da nam je pač Evropa postavila rok in zato moramo ta dokument sprejeti. Kar se tiče vsebine, rekla bom, slovenski delavci so že danes v veliki meri premalo zaščiteni. Država, četudi ima zakonsko podlago ne izvršuje svoje funkcije. Pa bom dala najbolj očiten primer vladne državne ignorance - azbestni bolniki. Vlada bi morala ljudem povrniti odškodnino, a tega preprosto ne naredi. Zakaj omenjam vse skupaj? Zato, ker predlagani 7. člen zakona, ki ga obravnavamo danes, govori o poklicih, ki lahko povzročijo resno škodo za javno zdravje ali varnost. Kateri poklici so to, ni jasno zapisano, tudi gospod državni sekretar nam tega ni znal povedati na odboru. Je pa v predlogu zakona jasno zapisano, da če pristojno ministrstvo predhodno ne opravi vseh preverb ustreznosti kandidatov za določen poklic, zaradi česar lahko nastane resna škoda za javno zdravje ali varnost, lahko ponudnik kljub temu te storitve začne opravljati. Lahko jih začne opravljati, torej, brez kakršnihkoli predhodnih preverb. Se sprašujem ali smo res postali tako brezbrižna družba. Ker me čas preganja dovolite, da o ostalih vsebinskih, bom rekla nonsensih ne bom govorila, ampak zgolj zaključila. Če bodo tudi po drugi obravnavi na seji Državnega zbora zadeve ostale tako zelo nedodelane, potem vsekakor lahko pritrdim v imenu Slovenske nacionalne stranke, da tovrstnega zakona, kljub temu, da nas Evropska unija priganja, ne bomo podprli.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Štebe v imenu poslanske skupine SDS. Prosim.
Lep dober dan, spoštovani gospod podpredsednik, kolegice in kolegi, spoštovani državni sekretar. No, ta sprememba zakona v bistvu ureja področje poklicev in dejavnosti za katere se poleg ustrezne strokovne izobrazbe zahteva še izpolnjevanje posebnih pogojev iz posebnih zakonov ali predpisov. Zakon uvaja novo poglavje, ki ureja področje občasnega in priložnostnega upravljanja storitev v Republiki Sloveniji oziroma uvaja določila direktive, ki to področje regulira za Evropsko unijo, Evropski gospodarski prostor in Švicarsko konfederacijo. Direktiva določa, da država članica - gostiteljica ne sme zavrniti ponudnika storitev iz druge države članice oziroma iz področja teh držav, ki sem ji omeni, če ima v državi članici v skladu z njenimi predpisi ustanovljen sedež za namene opravljanja tistega poklica, ki ga želi opravljati v državi članici - gostiteljici. Če v državi članici ustanovitev sedeža poklic ni reguliran, mora ponudnik storitev izpolniti pogoj opravljanja storitev v državi članici in ustanovitev sedeža, vsaj dve leti v zadnjih 10-ih letih, neprekinjeno ali skupno. Ampak bistvo vseh teh sprememb je to, da izpolnimo rok za implementacijo direktive v naš pravni red. Rok je 20. oktober tako, da je možno ta rok še uloviti. Kritika je neupravičena, da tukaj ni bilo podanega primerjalno pravnega prikaza pri predlogu sprememb zakona. Ta ni možen, ker naj še nobena članice ne bi implementirala te direktive v svoj pravni red. Poleg tega menim, da je izjemno nekorektno, pravzaprav, delati iz muhe slona zaradi 21 dopolnil, ki jih je Vlada sprejela na sugestije Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora. Od teh 21 dopolnil je tam nekje pet ali šest takšnih, ki spreminjajo naziv Švice v Švicarsko konfederacijo. Poleg tega so premiki iz enega člena v drugega taki, da vsebinskih dopolnil o teh 21-ih ni bilo. Zahteva po ustavitvi postopka zaradi ene presežene tretjine je bila nekorektna. Bili so tudi takšni popravki, v katerih so bili posamezni pojmi, ki so bili združeni v en stavek potem navedeni lepo navedno, v alinejah in pravzaprav zelo lepo in lepše pojasnjujejo tisto, kar ta zakon, sprememba zakona obravnava in prenaša iz direktive. Dilema je bila pravzaprav v tem, glede na to, da je to pravzaprav tehnični prenos določil direktive v terminološko, jezikovni in pomenski, kako razumemo posamezne izraze, ki jih uporablja Evropska unija v našem okolju. Največ razprave se je razvnelo pravzaprav pri izrazu in terminu "kompetenca", kjer smo na koncu, upam, poenotili razumevanje in se tudi s takimi definicijami na nek način, po mojem mnenju, izognili dvojnemu razumevanju našega zakona s strani uporabnikov iz drugih držav Evropske unije. V Slovenski demokratski stranki menimo, da je bil postopek korekten, da je sprememba zakona koristna in nujna in jo podpiramo v celoti. Vse diskusije pa tukaj ne bi posebej komentiral. Naša poslanska skupina bo spremembo zakona podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa mag. Potrata v imenu Poslanske skupine SD.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Spoštovani gospod državni sekretar! Vprašanje, ki si ga je treba zastaviti na začetku obravnave tega predloga zakona je: Komu so pravzaprav zakoni namenjeni? In če so zakoni namenjeni uporabnikom, potem je namen, ali bi moral biti pripravljavčev namen jasno besedilo, ki ne bi terjalo dodatnih interpretacij in možne različne razlage določil. Zato ni tako nesmiselno opozarjanje na slabo pripravljeno novelo zakona. Opozorjeno je bilo na to, da je imela Zakonodajno-pravna služba veliko pripomb na račun tega, da gre pravzaprav za novo zakonsko besedilo, ne pa za novelo. Naj to s številkami ponazorim: osnovni zakon ima 34 členov, spremenjeni predlog 32. Lahko kdo govori o redakcijskih posegih, ampak mislim, da bi si obravnava v Državnem zboru zaslužila korektno pripravljen predlog zakona, pa tudi, če gre, tako kot je bilo rečeno, samo za v nekem delu redakcijske popravke. Tu naj Socialni demokrati opozorimo, da smo na delovnih telesih vse prepogosto priča temu, da se potem v obravnavi tako ali tako samo redakcijski popravki opravljajo. Pripombe Zakonodajno-pravne službe, ki so vsebinske narave pa se navadno zanemarijo, izpustijo, spregledajo ali preslišijo. Ni samo obseg tisti, ki je zmotil Zakonodajno-pravno službo. Zmotila jo je tudi slaba obrazložitev. V obrazložitvi so ponujeni samo prepisi členov, nikjer pa ni opozorila, kaj novosti prinašajo. In če je tisto, kar je resnična novost, to je prvo A poglavje, slabo razloženo in nejasno celo, potem bi morali tisti, ki zagovarjajo in jemljejo v bran pripravljavce zakona, resno razmisliti kakšna je njihova odgovornost do volivk in volivcev. Direktiva, ki jo je Slovenija v tem zakonskem predlogu prevzela, je bila sprejeta leta 2005 in do sedaj, je bilo povedano, je ni implementirala še nobena evropska država, zato ni bil priložen primerjalno pravni pregled. Ampak jaz opozarjam še na nekaj drugega: V osnutki zakona, ki smo ga dobili ali v predlogu zakona tudi piše, da mora do istega datuma, kot je datum implementacije zakona, pripraviti Vlada tudi druge podzakonske akte. Ali so pripravljeni in kako so pripravljeni je odprto vprašanje. Samo na to opozarjam. In zdaj še nekaj drugih reči, ki jih kaže povedati v zvezi s to novelo zakona. Zakon je dejansko usklajen z direktivo Evropske unije, ki sledi načelu prostega pretoka delovne sile v Evropski uniji. V zgodnji fazi priprave zakona mu je Republika Slovenija oporekala zaradi morebitne nelojalne konkurence, ki bi lahko nastala, če bi se pojavil v Sloveniji nekdo, ki recimo prihaja iz Evropske unije, iz Švicarske konfederacije ali iz držav podpisnic evropske pogodbe, s specifičnim poklicem in bistveno nižjo plačo in bi tako predstavljal konkurenco slovenskim delavcem. Za Slovenijo namreč velja, da je reguliranih poklicev veliko, dejansko so skoraj vsi poklici regulirani, medtem ko jih imajo v Evropskih državah le nekaj. Za primer naj navedem pet reguliranih poklicev na Danskem. S to direktivo naj bi se glede na priporočila Evropske unije dosegla večja deregulacija poklicev. Omejevanje dostopa do poklicev in dejavnosti, s formalnim določanjem nazivov poklicne in strokovne izobrazbe, je torej eden od vzrokov, ki preprečujejo večjo mobilnost in fleksibilnost delovne sile. Seveda je vgrajena tudi varovalka, ki jo pozdravljamo, in sicer ta, da mora tisti, ki hoče opravljati storitev, izpolniti tudi pogoj opravljanja storitev v državi članici ustanovitve sedeža vsaj dve leti v zadnjih desetih letih neprekinjeno ali skupno. To je torej varovalo pred tem, da bi kdo samo z namenom prijave na določen razpis prišel do opravljanja neke dejavnosti. Tudi 5a. člen, ki govori o rabi slovenskega jezika, je predmet posebnega razmisleka, ker govori samo o znanju jezika za tiste, ki imajo opravka s strankami, ni pa določena stopnja znanja. To so torej stvari, na katere bi bilo treba opozoriti. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, s tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. V skladu s 139. členom Poslovnika Državnega zbora bomo glasovanje o predlogu zakona opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 23. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 21.05. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O OBLIGACIJSKIH IN STVARNOPRAVNIH RAZMERIJ V LETALSTVU. Predlog zakona je v obravnavo predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem gospodu dr. Petru Verliču, državnemu sekretarju. Izvolite, prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! Vlada Republike Slovenije je pripravila predlog sprememb zakona o obligacijskih in stvarnopravnih razmerjih v letalstvu, ker je v času od njegovega sprejema v letu 2000, pa do danes v Republiki Sloveniji začela veljati konvencija o poenotenju nekaterih pravil za mednarodni letalski prevoz, tako imenovana montrealska konvencija, ter tudi tri uredbe Evropske unije, ki urejajo: odgovornost letalskih prevoznikov do potnikov in njihove prtljage, skupna pravila glede odškodnine in pomoči potnikov v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov, ter zavarovanja za letalske prevoznike in operaterje. Zaradi tega se posamezni deli veljavnega zakona niso več uporabljali, oteženo pa je bilo tudi izvajanje uredb Evropske unije. Takšno stanje je povzročalo, da letalski prevozniki in potniki velikokrat niso vedeli kateri predpis naj upoštevajo. Zaradi tega je bilo treba zakon iz leta 2000 uskladiti s predpisi Evropske unije. Predlagamo, da Državni zbor sprejme dopolnjen predlog zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za promet kot matično delovno telo. Prosim gospoda Milana Petka, člana odbora, da predstavi poročilo odbora.
Hvala, podpredsednik. Državni sekretar, kolegice, kolegi! Predstavljam namesto gospod Džubana, ki je odsoten. Gre pa za poročilo, katerega vsebino je predstavil državni sekretar. Odbor je to vsebino obravnaval na svoji 22. seji, dne 13.9.2007, to je bila druga obravnava. Vlada je namreč predlagala, da se zakon obravnava po skrajšanem postopku, Kolegij predsednika Državnega zbora je na 103. redni seji, dne 6.7., sklenil, da se tak način, torej tudi uporabi pri obravnavi tega zakona. Na seji odbora so sodelovali predstavniki predlagatelja zakona in Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, torej, Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora je dne 30.8. k zakonu podala tudi pisno mnenje. V razpravi o posameznih členih predloga zakona so člani odbora menili, da bi bilo smiselno zagotoviti dostopnost in vpogled v akte Evropske unije, ki jih posamezen zakonski predlog upošteva in citiram: "S tem bi postal sprejeti zakon bolj prijazen in razumljiv vsem uporabnikom, še posebej laični javnosti." Predstavniki Ministrstva za promet so predlagali možno rešitev v okviru elektronske predstavitve slovenske zakonodaje in poudaril bi, da se takšnega načina vse večkrat poslužujejo druge članice Evropske unije. Po opravljeni razpravi je Odbor za promet Državnega zbora sprejel amandmaje, ki sledijo mnenju Zakonodajno-pravne službe in to so bili amandmaji k 1., 3., 4., 5., 10., 11., 22., 26., 37., 38. in 90. členu zakona.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Jožef Horvat v imenu Poslanske skupine NSi. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod državni sekretar s sodelavcem, kolegice in kolegi! Zakon o obligacijski in stvarno-pravnih razmerij v letalstvu, sprejet leta 2000, je eden od temeljnih zakonov na področju letalstva, ki v okviru transportnega prava ureja premoženjsko-pravna vprašanja kot so na primer: letalski prevoz potnikov, prtljage in tovora ter odgovornost letalskih prevoznikov v primeru škode v zvezi s prevozom potnikov, prtljage in tovora, posebne storitve z letali, zakup letala, odgovornost za škodo, ki jo letalo v letu povzroči na tleh, letalska zavarovanja, stvarne pravice na letalu, izvršbo in zavarovanje na letalu in kolizijska pravila. S spremembami zakona se zakon usklajuje s pravnim redom Evropske unije, saj je bilo po letu 2000 sprejetih več uredbe Evropske unije, ki posegajo na to področje. Z uskladitvijo s tremi uredbami Evropske unije preneha veljati nacionalna ureditev, ki ni skladna s temi uredbami Evropske unije. Posamezne določbe veljavnega zakona se uskladijo z ureditvijo v uredbah Evropske unije, določene pa prenehajo veljati, ker že veljajo in se neposredno uporabljajo uredbe Evropske unije. S predlagano ureditvijo se bo odpravila zmeda med uporabniki zakona, ki pogosto niso vedeli ali se na tem področju uporabljajo nacionalni predpisi ali direktno uredbe Evropske unije. V Poslanski skupini Nove Slovenije bomo novelo zakona podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marjan Drofenik v imenu Poslanske skupine SLS. Prosim.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani državni sekretar s sodelavcem, spoštovane poslanke in poslanci! Zakon o obligacijskih in stvarno-pravnih razmerjih v letalstvu iz začetka leta 2000 je eden temeljnih zakonov iz tega področja, ki ureja nekatera življenjsko pravna vprašanja. Slovenija je od sprejema omenjenega zakona leta 2002 ratificirala tudi montrealsko konvencijo o poenotenju nekaterih pravil za mednarodni letalski prevoz. V zvezi z vstopom Slovenije v Evropsko unije je jasno, da bo naša država morala prilagoditi svojo zakonodajo evropski. Današnji predlog zakona je le eden v vrsti tistih zakonov, ki potrebujejo posodobitev v novem evropskem duhu. Spremembe so vsekakor pomembne za popolno prilagojenost in skladnost naše zakonodaje z zakonodajo Evropske unije. Področje letalstva je danes aktualno in zanimivo ne le za tiste, ki se s tem poklicno ukvarjajo ali redno uporabljajo omenjene storitve, zlasti od kar je letenje dosegljivo tako rekoč vsakomur, je to področje, ki zanima vsakega državljana. Po podatkih Aerodroma Ljubljana iz konca avgusta, so v prvih šestih mesecih leta 2007 oskrbeli 20% več potnikov v primerjavi z enakim obdobjem lani. Vzletelo in pristalo je za 18% več letal. In od vseh novih, in če želite tudi cenejših prevoznikih se bo delež potnikov le še povečeval. S tem pa tudi zanimanje vseh potnikov in vseh sodelujočih na letalskem trgu o njihovih pravicah. Kot pri mnogih drugih stvareh pa potrošniki tudi v zvezi s tem še vedno premalo poznajo svoje pravice, pa ne le pravice tudi svojih odgovornosti ne poznajo. Predlog zakona se osredotoča predvsem na nekatere uredbe sveta, ki urejajo odgovornost letalskih prevoznikov v primeru nesreč, na uredbo o določitvi skupnih pravil glede odškodnin in pomoči potnikov v primeru zavrnitve vkrcanja ali zamude leta, kar je tudi sicer ena najbolj problematičnih stvari v praksi in predmet številnih pritožb potnikov ter uredbo v zvezi z zavarovanjem za letalske prevoznike in operaterje. Pri Slovenski ljudski stranki pozdravljamo dejstva, da bi bila vsa navedena področja urejena še bolje kot do sedaj. Predvsem imamo v mislih potrošnike oziroma uporabnike letalskega prometa, saj uredbe natančno določajo nekatera področja, ki so največkrat kamen spotike. Še posebej smiselna je novost montrealske konvencije, ki je vplivala na uredbo sveta in predvideva režim neomejene odgovornosti v primeru smrti ali poškodbe letalskih potnikov. Posebej je urejen tudi problem, ko se izgubi, uniči ali poškoduje prtljaga potnikov ali ko gre za škodo nastalo zaradi zamude. Menimo, da je med vsemi ostalimi določbami najpomembnejša določba o visoki ravni varnosti potnikov, ki v praksi ni vedno na najvišjem nivoju. Nasprotno, pri nizko cenovnih prevoznikih se velikokrat zaradi zamud letala zgodi, da se varnostni ukrepi potnikom predstavijo preveč na hitro. Zato je potrebna temeljita zakonska ureditev tega problema, ki bi predvidevala tudi visoke kazni v primeru kršitev. Zaradi vsega omenjenega in ker se zaradi našega članstva v EU določeni zakoni morajo uskladiti z evropsko zakonodajo in tudi zaščititi potrošnika, menimo, da je predlog zakona vredno podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Branko Marinič v imenu poslanske skupine SDS. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani podpredsednik, spoštovane kolegice, kolegi in spoštovani Državni sekretar s sodelavcem! Ureditev obligacijskih in stvarnopravnih razmerij v letalstvu je pogojena z ureditvijo v pravnem redu Evropske unije in z mednarodno pravno ureditvijo. Spremembe in dopolnitve zakona o obligacijskih in stvarnopravnih razmerjih v letalstvu ne določajo novih upravnih nalog v okviru državne uprave, prav tako ne spreminjajo upravnih nalog, ki jih določajo veljavni predpisi Evropske skupnosti in ne vplivajo na uveljavljen sistem. Predlog zakona ne določa novih upravnih nalog v okviru državne uprave, prav tako ne spreminja upravnih nalog, ki jih določajo veljavni predpisi Evropske unije. Spremembe se pretežno nanašajo na varstvo pravic potnikov in na odgovornost letalskih prevoznikov, kot je to urejeno s predpisi Evropske skupnosti. Iz vsega navedenega sledi, da bomo v poslanski skupini spremembe in dopolnitve zakona o obligacijskih in stvarnopravnih razmerjih v letalstvu s predlaganimi amandmaji tudi potrdili.
Hvala lepa. Besedo ima gospod dr. Marko Pavliha, v imenu poslanske skupine SD. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Lep pozdrav vsem skupaj, še posebej državnemu sekretarju dr. Verliču, sekretarju gospodu Slani in vam, dragi kolegi in kolegice! Danes je svetovni dan pomorstva. In če se že ne moremo pogovarjati o morskih plovilih, se lahko vsaj o zračnih in o z njimi povezanimi pravnimi razmerji. Ne morem verjeti, da je že dobrih 8 let odkar sem imel priliko voditi strokovno skupino, ki je pripravila Zakon o obligacijskih in stvarnopravnih razmerjih v letalstvu, ki je začel veljati v letu 2000. Tedaj smo izhajali iz nekdanjega jugoslovanskega zakona s podobno tematiko, za katerega moram reči, pa ni bil slab, kakor tudi iz izkušenj iz prakse montrealske konvencije, ki je bila sprejeta leta 1999 in ureja odgovornost letalskih prevoznikov v primeru nesreč in nekaterih evropskih uredb in direktiv. Ampak pravo je živ organizem, ki se nenehno spreminja. In v tem času, je treba povedati, je začela veljati izjemno pomembna, tako rekoč revolucionarna montrealska konvencija iz leta 1999. Prav tako pa je začela veljati nova uredba o določitvi sistema odškodnin za primer zavrnitve vkrcanja potnikov na letalo, za primer odpovedi leta in pa velikih zamud. Da je treba našo zakonodajo ustrezno uskladiti, sem nekdanjega ministra za promet s poslansko pobudo opozoril že aprila lansko leto. Žal smo morali čakati skorajda eno leto in pol do pričujoče novele. Ampak pri tem naj vseeno povem, in to je dobrohoten nasvet zopet novemu ministru za promet, da imamo ta trenutek 12 odprtih sporov oziroma opominov s strani Evropske komisije zaradi prepočasnega uveljavljanja "acquis communitaire". Naj opozorim samo na še vedno aktualno tožbo zaradi prepočasnega prevzemanja dveh železniških direktiv. To je treba spremeniti, zlasti zaradi lepše podobe, ki jo moramo nositi v času našega predsedovanja Evropski uniji. Pričujoča novela to odpravlja. Gre, kot rečeno, za zelo pomembne novosti, naj omenim samo nekatere. Montrealska konvencija tako rekoč prvič v zgodovini transportnega prava uvaja neomejeno odgovornost za poškodbo in smrt potnikov. To pomeni, da bo družina umrlega v nesreči lahko dobila ne samo 10 tisoč ameriških dolarjev, kot sicer velja po varšavski konvenciji, ampak dejansko odškodnino, v katero je treba všteti duševne bolečine, izgubljeni zaslužek, na primer, potnika, ki je preživljal družino, stroške pogreba in še bi lahko naštevali. Prav tako je v noveli upoštevana ureditev nove uredbe za primer, ko je nekomu zavrnjeno vkrcanje na letalo ali da predolgo čaka na let, kar se nam je vsem verjetno že kdaj zgodilo, ali celo, da je ta let odpovedan. Odškodnine se gibljejo od 250 do 600 evrov, poleg tega pa je zagotovljena tudi drugačna pomoč potnikom, v obliki, na primer, toplega obroka, alternativnega leta in še nekaj drugega. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo brez težav to novelo podprli. Imamo pa štiri sugestije. In sicer, prva je nomotehnične narave, o tem sem že govoril na odboru. Namreč, ni najbolj posrečeno in tudi prijazno potnikom, potrošnikom, če se, na primer, predpis zgolj sklicuje na nek akt Evropske unije ali mednarodne sfere. Na primer, v 11. členu je določeno, da imajo potniki pravico do odškodnine v primeru odpovedi leta v skladu z Uredbo 261/2004/ES. Verjemite mi, večina pravnikov ne ve, kaj ta uredba določa. Zato je bil moj predlog, in to ni nikjer prepovedano, da bi, na primer, našim predpisom enostavno priključili kot prilogo slovenski tekst takšnega predpisa. Druga sugestija je, da čim prej poskrbimo za ustanovitev neodvisnega organa, ki se bo ukvarjal s pritožbami potnikov. Tretja, da naš, zlasti, nacionalni prevoznik seznani potnike s pravicami, ki izhajajo iz te novele. In zadnja sugestija je, da ministrstvo, prvič, analizira, v kolikšni meri Slovenija resnično spoštuje že veljavne in ratificirane mednarodne sporazume in drugič, da ratificira tudi tiste, ki še ne veljajo, s tem bi seveda lahko tudi simbolično pokazala, da je za unifikacijo prava in da to pravo čim prej začne veljati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, s tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. V skladu s 139. členom Poslovnika Državnega zbora bomo glasovanje o predlogu zakona opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 23. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 15. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O PRIZNANJU REPUBLIKE SLOVENIJE ZA POSLOVNO ODLIČNOST. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Predstavnika Vlade trenutno ni. Prihajajo. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Prosim, dr. Dušan Lesjak, državni sekretar.
Lepo pozdravljeni. Spoštovane in cenjeni! Gre za predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o priznavanju Republike Slovenije za poslovno odličnost. Gre za zakon o priznanju, ki je bil sprejet julija 2003 in ureja področje najvišjih državnih nagrad oziroma priznanj za dosežke na področju kakovosti poslovanja, kot rezultata znanj in inovativnosti ter nenehnih izboljšav. Zgleduje se po evropski nagradi za kakovost in po evropskih merilih. Pri pregledu zakona gre predvsem za spremembe, ki ne posegajo v vsebinsko in sistemsko ureditev sistema priznanj Republike Slovenije za poslovno odličnost. Glavni cilj je uskladitev z veljavno zakonodajo v delu, ki se nanaša na članstvo v odboru za priznanja. Gre za zastopanje javnega sektorja in gospodarskih zbornic, ter vodenje evidenc in varstvo osebnih podatkov, ocenjevalcev in prijaviteljev. Pri tem predstavljene rešitve v celoti sledijo temeljnemu namenu priznanja ter strategijam razvoja Slovenije v smislu spodbujanja pravnih in fizičnih oseb v zasebnem in javnem sektorju in načrtnem večanju kakovosti poslovanja in sistematičnemu uvajanju evropskega modela odličnosti. Spremembe in dopolnitve zakona se v svojih rešitvah nanašajo na sledeče. Veljavni zakon se dopolnjuje pri kategorizaciji podeljevanja priznanja, kjer se definirata dve temeljni tekmovalni kategoriji prijaviteljev: zasebni in javni sektor. Prej je bilo to urejeno v podzakonskih aktih, podrobneje bo kategorije vsako leto določil odbor za priznanje Republike Slovenije za poslovno odličnost v določilih javnega razpisa. Veljavni zakon se z določili Zakona o gospodarskih zbornicah spremeni tako, da se v članstvu odbora za priznanja zagotavlja zastopanost gospodarskih zbornic z reprezentativnim predstavnikom gospodarskih zbornic, do sedaj je to nalogo po položaju opravlja predsednik Gospodarske zbornice Slovenija, le-ta pa zdaj ni več edina gospodarska zbornica v Sloveniji. Tretja sprememba, gre za veljavni zakon, se dopolnjuje pri zastopanosti javnega sektorja v članstvu odbora za priznanje tako, da se v članstvo odbora za priznanje uvrsti ministra pristojnega za javno upravo, do sedaj predstavnika javnega sektorja po položaju v odboru ni bilo. In četrta sprememba, gre za veljavni zakon, se usklajuje z določili Zakona o varstvu osebnih podatkov in s tem ureja varstvo osebnih podatkov in način vodenja evidenc v okviru strokovnih in administrativnih nalog vodenja postopka priznanje Republike Slovenije za poslovno odličnost. Prej je bilo to urejeno v podzakonskih aktih. S pravočasnim sprejetjem zakona bo omogočena izvedba postopka ocenjevanja po novem zekoanu v januarju 2008. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za visoko šolstvo, znanost in tehnološki razvoj kot matično delovno telo. Prosim podpredsednico gospo Evo Irgl, da predstavi poročilo odboru.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Odbor za visoko šolstvo, znanost in tehnološki razvoj je na 19. seji kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o priznanju Republike Slovenije za poslovno odličnost, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje po skrajšanem postopku predložila Vlada Republike Slovenije. Pri delu odbora so sodelovali predstavniki predlagatelja zakona, Zakonodajno-pravna služba, Gospodarska zbornica Slovenije in Urad Republike Slovenije za meroslovje. Kot izhaja iz predloženega predloga zakona gre pri noveli veljavnega zakona predvsem za manjše redakcijske spremembe, ki ne posegajo v samo vsebinsko in sistemsko ureditev sistema priznanja Republike Slovenije za poslovno odličnost. Glavni cilj je uskladitev z veljavno zakonodajo v delu, ki se nanaša na članstvo v odboru za priznanja ter vodenje evidenc in varstvo osebnih podatkov ocenjevalcev in prijaviteljev. Pri tem, kot poudarja predlagatelj, predstavljene rešitve v celoti sledijo temeljnemu namenu priznanja ter strategije razvoja Slovenije v smislu spodbujanja pravnih in fizičnih oseb v zasebnem in javnem sektorju k načrtnemu večanju kakovosti poslovanja in k sistematičnemu uvajanju evropskega modela odličnosti. V okviru druge obravnave predstavnik predlagatelja ni podal dopolnilne obrazložitve predloga zakona, prav tako pa člani Odbora k predlaganemu besedilu niso imeli pripomb. Odbor je na podlagi drugega odstavka 130. člena Poslovnika sprejel amandmaje poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS k 3., 5. in 6. členu predloga zakona. Odbor je nato v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval še o vseh členih predloga zakona skupaj in jih tudi sprejel.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Marjan Drofenik, v imenu Poslanske skupine SLS.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani državni sekretar, poslanke in poslanci! Slovenska ljudska stranka podpiram sprejem po skrajšanem postopku zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o priznanju Republike Slovenije za poslovno odličnost. To predvsem za to, ker gre za manjše redakcijske popravke, ki na samo vsebino pravzaprav ne vplivajo. Sprememba prilagaja zakon veljavni zakonodaji v delu, ki se nanaša na članstvo v odboru za priznanja, ter tiste dele, ki govorijo o vodenju posameznih evidenc in o varstvu osebnih podatkov, tako ocenjevalcev, kot tudi prijaviteljev. Slovenska ljudska stranka bo predlagano spremembo podprla. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Sašo Peče, v imenu Poslanske skupine SNS. Prosim.
Spoštovani prisotni! V Slovenski nacionalni stranki zakon podpiramo. Rad pa bi poudaril, da razlog, zaradi katerega zakon podpiramo ni v tem, ker gre za majhne spremembe. Želeli bi si celo večje spremembe. Če pogledamo sam naslov zakona, torej zakon o priznanju Republike Slovenije za poslovno odličnost in če pogledamo v obrazložitev zakona, ki govori, da tovrstna priznanja ocenjujejo ali pa bolje rečeno odražajo, spodbudijo in vodijo k večji konkurenčnosti izdelkov in storitev oziroma uspešnosti organizacije, potem je dejstvo, da bi na tem inštitutu tovrstnega priznanja ali nagrade Vlada Republike Slovenije in ne nazadnje Državni zbor morala močneje delati, kajti to je eden izmed tistih instrumentov, skozi katerega se da dosegati ta cilj, kateremu smo vsi skupaj zavezani. Torej, večja in uspešnejša, močnejša konkurenčnost, tako na področju fizičnih in pravnih oseb. Iz tega naslova seveda ne morem reči, da smo razočarani, na vsak način pa presenečeni nad dogajanjem na matičnem delovnem telesu, kjer v povezavi s tem zakonom ni bilo razprave. Torej, ocenjujemo, da se tovrstni elementi v okviru naše družbe dajo spodbujati tudi skozi način nagrad oziroma priznanj. Verjamemo, da ni vse v direktivah, verjamemo, da ni vse v zakonodajnih zapovedih, ampak da se posamezni element na gospodarskem trgu spodbuja tudi skozi tovrstno obliko. Predstavnik ministrstva, državni sekretar, je v okviru svoje obrazložitve podal tiste, po vladni oceni najpomembnejše spremembe, ki spremljajo omenjeno novelo zakona. Po naši oceni pa je pomembnejša novela zakona, ki bi morala biti obsežnejša, ki bi dejansko lahko za seboj imela tudi finančne posledice, pa to ne bi bilo sporno, v kolikor bi tovrstna nagrada ostala alfa in omega na tem področju. Dejstvo je, da smo v okviru poslanske skupine skušali opraviti razgovore s subjekti, ki so upravičeni do tovrstnih nagrad. Ob tem pa žal nastopa dejstvo, da tovrstni subjekti niti ne poznajo te nagrade, navkljub temu da govorimo o priznanju Republike Slovenije, in to je škoda. Ampak ne glede na vse to, povedal sem, v Nacionalni strani bomo tovrstno spremembo in dopolnitev zakona podprli. Pričakovali bi pa, da bo tako v okviru matičnega delovnega telesa potekala razprava o tem, kako še dodatno okrepiti tovrstni element. Ampak kot sem rekel, ocenjujemo v poslanski skupini, da so tako tudi zelo pomembne, pa ne glede na to, da že v uvodu zakona piše, da ni na podlagi direktive Evropske unije, ampak da so tudi pomembne spremembe iz naslova 1. člena, kjer, citiram, "ta zakon tako izenačuje pravne in fizične osebe, v kolikor nastopajo kot enakopraven subjekt na trgu proste konkurence," kakor tudi, da zakon skuša slediti zmešnjavi iz osnovnega, potem dopolnjenega in sedanjega zakona. Torej prvič, ko so se določali kriteriji, ki so bili preveč podrobni za specifikacijo kriterijev, in drugič, torej ko so se morali leta 2003 posamezni kriteriji črtati. Prav tako pa ocenjujemo, da je tisto, kar je predlagatelj omenil, torej spremembe v organiziranosti odbora, še najmanj pomemben element v okviru sprememb tega zakona. Ampak, kot rečeno in kot mišljeno, to so tudi načini, na katerih pa Vlada, ne nazadnje tudi Državni zbor, premalo dela. Tovrstne instrumente pospeševanja konkurenčnosti skozi katere politika ne bi smela imeti vpliva, bi morali v okviru naše države frekventneje oziroma pogosteje uporabljati in graditi na njihovi vsebini, predvsem pa na tisti vsebini, da bi posamezni subjekti, upravičenci, kandidati to smatrali ne samo skozi priznanje, ampak skozi neke vrste tekmovanje in pa čast za njihovo, najsibo delo ali dosežke na področju konkurenčnosti. Kot sem rekel, v Poslanski skupini SNS omenjeni zakon podpiramo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Vili Rezman bo podal stališče DeSUS.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. V dosedanjem postopku je bil predlog zakona deležen vsesplošne podpore nobenih pomembnih in resni objekcij ni bilo in tako je in bo ravnala tudi Poslanska skupina DeSUS. Bo pa izkoristila to priložnost za to, da opozori na neko drugo slabost, ki jo bom kasneje skušal malce elaborirati. Vsem je bolj ali manj jasno, da zgolj s ponudbo in z znanjem izdelovanja izdelkov, blaga in storitev še nismo dosegli tega, kar bi morali, ampak da moramo pri tem težiti k odličnosti, tudi zaradi situacije, v kateri smo sami, in zaradi naših primerjalnih odnosov z drugimi deželami, bodisi da gre za zgodovinske primerjave bodisi da gre za primerjave z oziroma na velikost, moč in druge spodobnosti. Skratka, za našo državo in našo družbo ni druge rešitve, kot te, da iščemo pot k sofisticiranju, k čim boljšim rezultatom, čim večji učinkovitosti, konkurenčnosti in tako naprej, in prav je, da znamo to tudi nagraditi. Prav je, da znamo to tudi širiti, torej tudi na tisti sektor, na javni sektor, zato podpiramo tudi to, da se tisti, ki so po funkciji člani odbora za dodelitev teh priznanj, tudi iz tistih sektorjev, ki jih pokriva javni, nemenjalni sektor. Mi menimo, da je prav, da v tem spodbujanju optimalnih modelov, ki lahko dajejo najboljše rezultate, najdemo rešitev za čimhitrejši razvoj, menimo, da je prav, da se na ta način spodbuja konkurenčnost, da se na ta način skozi nagrajevanje spodbuja tudi čim večja motivacija za pot k odličnosti, in prepričani smo, da tovrstna tekmovalnost na dolgi rok lahko rodi tudi ustrezne sadove. Pravzaprav gre za to, da če bomo vztrajali pri tem, se bo razvila neka razvojna spirala, ki obeta dvig na višji nivo našega vsakdanjega in siceršnjega življenja. Efekti sicer niso zmeraj direktni, takoj in neposredno v finančni obliki, efekti so zelo pogosto lahko tudi posredni, ampak vztrajanje na tej poti zagotovo rodi pozitivne efekte. Imamo pomislek, ki sem ga najavil, ki pa ne zadeva zgolj tega predloga zakona, pomislek je v tem smislu - s tem zakonom spodbujamo odličnost, s številnimi resolucijami in reformnimi programi tudi spodbujamo odličnost, govorimo o družbi znanja, govorimo o tem, kako je to lahko naša primerjalna prednost, pa vendar se pojavlja cela vrsta zakonskih predlogov, in nekateri so bili že sprejeti, ki pa imajo nasprotno intenco. Intenco, da se dezavuirajo izobraževalni programi, da se omogoča vstop v različne poklice brez ustreznih kvalifikacij; in naj samo spomnim na nekaj takšnih zakonov. Takšen je Zakon o gostinstvu, takšen je Predlog zakona o obrtni dejavnosti, takšen je Zakon o trgovini, ki ga imamo v postopku. Nekaj podobnega predvideva celo Zakon o javni upravi, da še to omenim, ker tudi na to področje širimo priznanja za odličnost. Skratka, gre za neko diskrepanco, se nam zdi, na katero je treba opozoriti, kajti na dolgi rok je zagotovo pametneje spodbujati in vztrajati na tisti poti, ki govori o sistemskosti, ki govori o tem, kako je treba zgraditi ustrezne podporne inštitucije, kamor sodijo tudi šole, šolski programi, kvalifikacije, certifikati in tako naprej, in ne zgolj staviti na podjetništvo, ki je seveda kratkoročno usmerjeno. Za uspeh v podjetništvu ni nujna izobrazba in priznanje v pisni obliki, lahko je tudi kakšno drugo merilo, kakšen drug, tudi naključen trenutek primeren za to, da se uspe v podjetništvu. Ampak ta trenutna tržna uspešnost je lahko kratkoročna, gradnja kvalitetnih izobraževalnih sistemov in priznavanje ustreznih kvalifikacij je pa bolj zanesljiva in dolgoročno zagotovo primernejša pot. No, kljub tem pomislekom bomo ta zakon, ki zagovarja odličnost, podprli.
Hvala lepa. Gospa Maria Pozsonec, prosim, v imenu narodnih skupnosti.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! V predlogu zakona gre predvsem za manjše redakcijske spremembe, ki ne posegajo v samo vsebinsko in sistemsko ureditev sistema priznanja Republike Slovenije za poslovno odličnost. Glavni cilj sprememb je tako uskladitev z veljavno zakonodajo v delu, ki se nanaša na članstvo v Odboru za priznanja, zastopanje javnega sektorja in gospodarskih zbornic ter vodenje evidenc in varstvo osebnih podatkov v zadevah prijaviteljev. Seveda je zakon treba podpreti.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bogomir Zamernik v imenu Poslanske skupine SDS. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Ko sem poslušal obrazložitve predhodnikov, ne vključujoč gospe Pozsonec, sem imel na trenutek občutek, da smo malce zašli s točke dnevnega reda. Vsekakor pa pozdravljam pobude in jih v določeni meri lahko tudi podpiram, ki so bile s strani predgovornikov podane. Me pa čudi to, da na odboru, kjer je temu mesto, in kolikor sem seznanjen, v tem odboru, ki je matični odbor za pripravo tega zakona, sodelujejo vse poslanske skupine, da taki, še enkrat ocenjujem, dobri predlogi niso bili podani tam. In kot vidim, si predstavniki Vlade skrbno beležijo povedano tukaj, in upam in prepričan sem, da bodo v prihodnosti te pobude tudi na nek način upoštevane in sprejete. Kot je bilo danes že rečeno, pa mislim, da je treba ponovno poudariti, gre za spremembe zaradi uskladitve z drugimi zakoni, ki povzemajo in obdelujejo spremembe Zakona o priznanju za poslovno odličnost. Predvsem spremembe na področju varovanja osebnih podatkov, enakomerne zastopanosti gospodarskih zbornic in zastopanosti javnega sektorja v okviru Odbora za poslovno odličnost. Spremenili smo Zakon o gospodarskih zbornicah, tako je seveda nujno potrebno, da se to sedaj uredi. In glede na to, da ocenjevalci zbirajo osebne podatke, je v skladu z Zakonom o varstvu osebnih podatkov posebno pozornost potrebno posvetiti temu področju in zaradi tega so te spremembe usklajene tudi z informacijsko pooblaščenko. Zaradi teh navedb v naši poslanski skupini ocenjujemo, da so spremembe nujne in potrebne, dobre in zato jih bomo tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Breda Pečan v imenu Poslanske skupine SD.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Dober dan in lep pozdrav vsem prisotnim v dvorani! V Poslanski skupini Socialnih demokratov smo se ob obravnavi Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o priznanju Republike Slovenije za poslovno odličnost odločili predlog podpreti, saj v splošnem predstavlja izboljšavo veljavnega zakona, razen tega pa bolj decidirano vključuje v nabor možnih dobitnikov priznanja tudi organizacije in posameznike iz javnega sektorja. Seveda je bila potrebna tudi uskladitev Zakona o priznanju Republike Slovenije za poslovno odličnost s spremembami Zakona o gospodarski zbornici, pa tudi z Zakonom o varovanju osebnih podatkov v zvezi s pravili pri vodenju evidenc. Ne moremo pa mimo tega, da smo bili znova deležni obravnave amandmajev, sicer samo treh, vendar pri zelo kratkem zakonu, ki so bili potrebni samo zaradi pomanjkljive priprave zakona s strani predlagatelja. Dejstvo je, da bi morala vladna zakonodajno-pravna služba poskrbeti za odpravo nomotehničnih napak, preden besedilo od predloga zakona pripotuje v Državni zbor, in notorno dejstvo je, da moramo na delovnih telesih Državnega zbora, zlasti še na Odboru za visoko šolstvo, znanost in tehnološki razvoj, prepogosto sprejemati amandmaje, ki odpravljajo površno pripravljena besedila posameznih členov v zakonih. Če smo nekoliko hudomušni, ob tako površnem pripravljanju zakonodaje Ministrstvo za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo nikoli ne bo deležno priznanja Republike Slovenije za poslovno odličnost. Kot rečeno, pa bo naša poslanska skupina Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o priznanju Republike Slovenije za poslovno odličnost podprla. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Janez Drobnič v imenu Poslanske skupine NSi.
Lep pozdrav predsedujočemu, seveda tudi predstavnikom Vlade Republike Slovenije. Spoštovane kolegice in kolegi! Spodbujanje poslovne odličnosti je ključni cilj ravnanja vseh sodobnih držav, ker to pomeni tudi element uspešnosti poslovanja ne samo subjektov, ampak tudi uveljavljanja dobre pozicije posameznih držav. Zakonsko besedilo oziroma spremembe merijo seveda na tiste stvari, ki so pravzaprav posledice spremembe drugih predpisov, kot je zbornice in pa reguliranja varstva osebnih podatkov. Prej je bilo nekako rečeno, da bi ob tej priložnosti, ko smo imeli razpravo o teh spremembah, da bi se dotaknili še česa drugega, kar bi vplivalo, kar bi prispevalo k izboljšanju poslovne odličnost subjektov, zasebnih kot javnih v Republiki Sloveniji. Zakon kot takšnega bi lahko morda še kaj nadgradili, ampak v Poslanski skupini Nove Slovenije razmišljamo, da nekaj je zakon, ki lahko prispeva, s tem da motivira, s tem da daje priznanje, drugo pa je seveda celoten gospodarski okvir, družbeni okvir v Republiki Sloveniji, ki bo omogočal, da se bo rojevala, da se bo izboljševala poslovna odličnost. Tudi to, da bo poslovna odličnost rezultirala tudi v poslovnih rezultatih in poslovni uspešnosti. To pa je mogoče samo ob pogoju, ko imamo ustrezne razmere. Tam, kjer je plačilna disciplina, tam, kjer je konkurenca, tam, kjer ni tihih monopolov, kjer ni kartelnih dogovorov, kajti ravno takšni pojavi, kot sem jih zdaj naštel, onemogočajo, da bi se poslovna odličnost uveljavljala in tudi rezultirala v poslovnem rezultatu. Kaj nam pomagajo potem samo certifikati, če v tej vsebini, v ravnanju subjektov ne bo premika. Tako, da bo na takšen način nagrajeno tistih ravnanje, ki so dosegli poslovno odličnost. Nagrada oziroma te poslovne odličnosti po tem zakonu se nekako merijo s sistemom odličnosti, ki jih imajo v drugih evropskih državah. Zakon je ustrezno pripravljen in v Poslanski skupini Nove Slovenije bo tudi podprt.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, s tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. V skladu s 139. členom Poslovnika Državnega zbora bomo glasovanje o predlogu zakona opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 23. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 16. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA RESOLUCIJE O NACIONALNEM PROGRAMU VISOKEGA ŠOLSTVA REPUBLIKE SLOVENIJE. Predlog resolucije je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga resolucije. Prosim gospod dr. Dušan Lesjak, državni sekretar.
Hvala lepa. Še enkrat lepo pozdravljeni! Sprejetje nacionalnega programa določa Zakon o visokem šolstvu v 4. poglavju - 43. do 46. člen. Strokovna izhodišča za resolucijo o nacionalnem programu visokega šolstva med letom 2007 in 2010 je v skladu z navedenim zakonom pripravil Svet Republike Slovenije za visoko šolstvo julija leta 2005. V vsebinskem pogledu pa so pri njegovi pripravi hkrati upoštevan tudi strateški dokumenti o razvojnih usmeritvah Slovenije, kot so: Strategija razvoja Slovenije, Program reform za izvajanje lizbonske strategije v Sloveniji, Okviru gospodarskih in socialnih reform, za povečanje blaginje v Sloveniji, Izhodišča Študentske organizacije za debato o predlogih gospodarskih in socialnih reform ter dokument komisije Evropske unije z naslovom Uresničevanje agende za posodobitev univerz: izobraževanje, raziskovanje in inovacije. Glavni cilji, ki naj bi bili uresničeni do leta 2010 - če naštejem najpomembnejše: gre za ustvarjanje enotnega visokošolskega in raziskovalnega prostora, pospeševanje izmenjave znanja v trikotniku visoko šolstvo - znanost - gospodarstvo, uravnotežen vpis mladih in povečan delež odraslih v vseh oblikah vseživljenjskega učenja, izboljšane razmere za študij in povečanje števila diplomantov, spodbujanje internacionalizacije visokega šolstva, uvedba različnih meril za raziskovalne dosežke na različnih področjih in odpiranje habitalizacijskega prostora in povečevanje pretoka strokovnjakov med visokošolskimi in raziskovalnimi zavodi ter gospodarstvom. Toliko o sami vsebini resolucije, nekaj bi pa še časa namenil temu, da še enkrat na kratko predstavim potek oblikovanja Resolucije o nacionalnem programu razvoja visokega šolstva. Ministrstvo za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo je začelo pripravljati vsebino resolucije februarja leta 2006, takrat je minister dr. Jure Zupan imenoval delovno skupino za pripravo predloga resolucije, vanjo je imenoval dr. Janeza Možino, takratnega državnega sekretarja, v delovni skupini so bili imenovani še dr. Alojz Kralj kot predstavnik SAZU-ja, dr. Tamara Lah kot predstavnica KORIS-a, dr. Ivan Svetlik, predstavnik Univerze v Ljubljani, dr. Andrej Brodnik, predstavnik Univerze na Primorskem, dr. Danilo Zavrtanik, predstavnik takratne Politehnike, sedaj Univerze v Novi Gorici, dr. Matej Penca predstavnik Sveta za visoko šolstvo, dr. Tomaž Pisanski kot predstavnik Sveta za znanost in tehnologijo ter gospod Bojan Kureš kot predstavnik Študentske organizacije Slovenije. Delovna skupina se je prvič sestala 2. marca leta 2006 ter se nato sestala še štirikrat. Z delom je zaključila 12. maja leta 2006, ko je dokument bil predložen ministrstvu, ki ga je posredovalo v javno obravnavo. Javna obravnava je bila končana konec maja leta 2006, v času javne obravnave so bili posredovani številni predlogi in pripombe tako s strani univerz kakor s strani sindikata SVIZ. Pripombe je ministrstvo upoštevalo in jih vključilo v resolucijo. 18. oktobra se je pričelo usklajevanje s Študentsko organizacijo Slovenije, ki je bilo sklenjeno decembra leta 2006. Pri tem velja poudariti, da je na eksplicitno in jasno izraženo stališče Študentske organizacije, da se vsa besedila, ki se nanašajo na takšno ali drugačno razmišljanje o šolninah, odstranijo iz samega besedila resolucije, kar je tudi bilo storjeno. Izpostaviti je treba datum 21. december 2006, ko je bilo obravnavano besedilo resolucije in tudi sprejeto na Svetu Vlade Republike Slovenije za študentska vprašanja. Hkrati s tem, ko se je dokument obravnaval in sprejemal na Svetu Vlade Republike Slovenije za študentska vprašanja, je potekalo tudi usklajevanje z Rektorsko konferenco, pri čemer je treba poudariti, da so pri tem usklajevali ves čas sodelovali tudi predstavniki Študentske organizacije Slovenije in vsako predlagano spremembo in dopolnitvijo, ki so jo predlagali rektorji, so študentje soglašali. Če poudarim tri ključne stvari, ki so bile dorečene in usklajene z rektorji oziroma Rektorsko konferenco: gre za to, da se je v resoluciji bolj natančno [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]opredelijo habilitacijski pogoji in ustrezna besedila, ki se nanašajo na habilitacije. Potem se je precej časa posvečalo in izboljševalo in dopolnjevalo besedilo v skladu z njihovimi pripombami na dele besedila, ki so se nanašali na financiranje visokega šolstva, ter še posebej na njihovo željo so se dodatno navedli še dopolnilni in dodatni pogoji za ustanavljanje novih [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]univerz. Besedilo resolucije je bilo sprejeto z Rektorsko konferenco 15. januarja 2007. Torej, konec januarja je s takšnim besedilom resolucije bil seznanjen tudi SVIZ, povabljen je bil k temu, da posreduje pripombe. Predlagani rok za posredovanje pripomb je bil enotedenski, vendar je bila nakazana tudi možnost njegovega podaljšanja. SVIZ se na to ni odzval. V marcu smo se sestali [[....]]
Hvala lepa, gospod državni sekretar, čas je potekel.
Ja, prosim lepo.
Hvala lepa. Predlog resolucije je obravnaval Odbor za visoko šolstvo, znanost in tehnološki razvoj kot matično delovno telo. Besedo dajem podpredsednici gospe Evi Irgl za predstavitev poročila odbora.
Spoštovani! Dovolite, da na kratko predstavim povzetek poročila Odbora za visoko šolstvo,znanost in tehnološki razvoj k Predlogu resolucije o nacionalnem programu visokega šolstva Republike Slovenije 2007-2010. Odbor je omenjeno resolucijo obravnaval na svoji 18. seji, 1., 2., 3. in 4. nadaljevanju te 18. seje. Odbor je obravnavi resolucije namenil 29 ur, kar vsekakor kaže na to, da so se člani odbora lotili obravnave zavzeto in odgovorno, z namenom, da se pripravi dokument, ki bo v kar največji meri odražal interese tako koalicije kot tudi opozicije oziroma strokovne javnosti. Odbor je bil poleg besedila predloga resolucije seznanjen še z naslednjimi gradivi: mnenjem Zakonodajno-pravne službe, ki k predlaganemu gradivu z vidika svojih nalog ni imela pripomb, mnenjem Komisije za družbene dejavnosti Državnega sveta ter s stališči visokošolskih in raziskovalnih partnerjev. Odboru je bilo posredovanih 63 amandmajev Poslanskega kluba LDS, Poslanske skupine nepovezanih poslancev, Poslanske skupine SD ter nepovezanega poslanca. Od navedenih je odbor sprejel 17 amandmajev, ostalih odbor ni sprejel, bodisi da se ni strinjal z njihovo vsebino bodisi da je odbor sprejel svoje amandmaje oziroma so bili brezpredmetni, ker niso bili pripravljeni v skladu s poslovniškimi določili. Poleg tega je bilo predloženih izjemno veliko predlogov za amandmaje odbora, ki so jih pripravili: Univerza v Mariboru, Inženirska akademija Slovenije, Univerza na Primorskem ter drugi predstavniki strokovne javnosti. V zvezi s temi predlogi je treba opozoriti, da so navedene institucije predlagale po vsebini večinoma identične predloge za amandmaje odbora, do mnogih od njih pa se odbor ni mogel opredeliti, ker niso bili vloženi v skladu s poslovniškimi določili. Tako je odbor iz te množice predlogov za amandmaje sprejel 36 amandmajev odbora. Skupno je torej odbor k Predlogu resolucije o visokem šolstvu sprejel 53 amandmajev. Na vseh sejah odbora so ves čas sodelovali tudi predstavniki Ministrstva za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo. Dr. Jure Zupan, do pred kratkim še minister za visoko šolstvo, znanost in tehnološki razvoj, je v razpravi na seji odbora izrazil prepričanje, s katerim, lahko rečem, se je strinjala tudi večina članov odbora. In sicer, da bo predlog resolucije z vključitvijo amandmajev primeren dokument za pričetek široke razprave o vseh vidikih predloga enotnega Zakona o visokem šolstvu in razvojno-raziskovalni dejavnosti, ki bo pripravljen na podlagi sprejete resolucije. Ministrstvo je skupaj z vsemi partnerji že določilo komisijo, na kateri se bo mogoče pogovoriti o vseh glavnih problemih visokega šolstva, tako da bo mogoče s skupnimi močmi pripraviti ustrezen zakon o visokem šolstvu in razvojno-raziskovalni dejavnosti. V razpravi so člani odbora glede predlagane vsebine resolucije izrazili številna mnenja. Nekateri člani odbora so nasprotovali sprejetju resolucije z obrazložitvijo, ki bi jo lahko strnili v splošni ugotovitvi, da ni v zadostni meri usklajena, da niso upoštevani pomembni deli pripomb univerzitetne javnosti, da ruši avtonomijo univerz in tako naprej, ter predlagali, da se predlog resolucije umakne in pripravi boljše oziroma ustreznejše besedilo. V nasprotju s tem pa je večina članov odbora menila, da je treba resolucijo sprejeti čim prej in na tej podlagi začeti s pripravo zakona, ki bo urejal področje visokega šolstva in znanstveno-raziskovalne dejavnosti, kajti čas je pri tem zelo pomemben, če želimo iti v korak z razvitimi državami na tem področju. Pri tem je izraženo tudi prepričanje, da tudi partnerji v tem procesu nimajo enotnih stališč do vseh vprašanj, kar je razumljivo, saj ima verjetno tudi vsak svoje interese. Tako je odbor po številnih nadaljevanjih seje, na katerih je bilo mogoče slišati različna, takšna in drugačna mnenja, le zaključil obravnavo tega dokumenta, za katerega je večina članov odbora menila, [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]da je z vključitvijo sprejetih amandmajev ustrezna podlaga za bodoči razvoj visokega šolstva in znanstveno-raziskovalne dejavnosti v naši državi.
Hvala lepa. V veliko čast in zadovoljstvo mi je, da lahko v naši sredini pozdravim delegacijo kanadskega parlamenta, ki je v teh dneh na delovnem obisku v Sloveniji in jo vodi predsednica Parlamentarnega združenja Kanada-Evropa gospa senatorka Lorna Milne. Spoštovanim gostom želim uspešne pogovore in prijetno bivanje v naši državi. [[...]] [[Aplavz.]] [[...]] Nadaljujemo z delom. O predlogu resolucije dajem besedo predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Besedo ima gospod dr. Pavel Gantar v imenu Nepovezanih poslancev.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani gostje, spoštovana gospa bodoča ministrica, spoštovani gospod državni sekretar in seveda tudi spoštovana podpredsednica Odbora za visoko šolstvo in znanost. Ko sem poslušal - to moram reči - njeno poročilo, se mi je zdelo, da sva sedela na različnih odborih. Ampak, kakorkoli že, z današnjo obravnavo resolucije v Državnem zboru po enofaznem postopku se končuje v marsičem farsična in tudi mučna politična razprava o za Slovenijo usodnem vprašanju: kakšen naj bo razvoj visokega šolstva v srednjeročnem obdobju. Če se bo ta razprava po sprejetju resolucije, o čemer ne kaže dvomiti, zaenkrat in danes končala, pa je seveda hkrati tudi potrebno vedeti, da se začenja razprava in prizadevanja za avtonomijo visokega šolstva, prizadevanje za visokošolski prostor, ki bo odprt, ki bo povezal v svetovnih razmerah, ki bo, naj uporabim priljubljeno besedo, sproščen in ustvarjalen in seveda, ki bo pomenil proizvodnjo znanja in pridobivanje znanja, od katerih je usodno ne toliko za državo - država temelji pretežno na sili, ampak od katerih je usodno za življenje vseh državljanov in državljank, povezanih v našo družbo. In začelo se bo prizadevanje, da bi bilo visoko šolstvo in raziskovalna dejavnost v čim manjši meri poligon za uveljavljanje političnih in klientalističnih interesov na tako pomembnem področju, kot je visoko šolstvo. Žal nam je, da sta sedanja Vlada in bivši minister zapravila priložnost, da bi s kratko, pregledno, učinkovito resolucijo, ki izpostavi poglavitne usmeritve, odprla ta prostor in mobilizirala zainteresirano javnost za doseganje ciljev, ki bi si jih skupaj zastavili. Tudi današnja predstavitev gospoda državnega sekretarja - na to moram referirati - je pokazala, jaz bi rekel nek nevsebinski odnos do stvari. Lahko smo poslušali, kako so bili partnerji v prostoru, in študentje in učitelji, usklajeni z ministrstvom, čeprav sami zatrjujejo, prisegajo in govorijo, da niso bili usklajeni v kritičnih vprašanjih, pa se to še vedno ponavlja. Vsi se sklicujemo, ko govorimo o teh zadevah, na resolucije v Evropski uniji ali širšem prostoru. Pri tem omenjamo vsa srednjeevropska in pa mediteranska mesta od Lizbone, Barcelone itn. In govorite o lizbonski strategiji: če se bo ta resolucija uresničila - in jaz srčno upam, da bo samo sprejeta, ne pa uresničena -, se bo lizbonska strategija dejansko spremenila v lizbonsko tragedijo za slovensko visoko šolstvo. Namesto da bi oblikovali nek konsenz ob tako pomembnem vprašanju, kot je razvoj visokega šolstva, imamo danes kot posledico te resolucije opraviti z do sedaj v novejši slovenski zgodovini največjim razcepom in razkolom med politiko na eni strani in visokošolskim prostorom na drugi strani in predvsem med vladajočo politiko ter visokošolskimi partnerji, kar ne prispeva k kreativnemu in dobremu vzdušju ob takšnih razpravah. Da imamo opraviti s tem, da se poskuša bistveno zmanjšati in posegati v avtonomijo visokošolskega prostora - o tem bomo povedali kaj pozneje -, da se ustvarja negotovost v zvezi z razvojem že obstoječih visokošolskih institucij in da se ustvarjajo razmere za razvoj zasebnih visokih šol, ki v odsotnosti neodvisne evalvacijske institucije lahko služijo prvenstveno pridobivanju denarja in ne toliko podajanju novih znanj. Za mene in za našo poslansko skupino je povsem nepojmljivo, kako lahko Vlada in njen minister vztrajata pri neupoštevanju tako rekoč vseh temeljnih predlogov, ki so jih podali visokošolski partnerji. Moram reči, da je sodelovanje na Odboru za visoko šolstvo, znanost in raziskovanje pravzaprav zelo zanimivo; da so bile razprave dolge in da so vsi ti visokošolski partnerji, vključno s člani odbora, res temeljito razpravljali o posameznih vidikih resolucije, predlagali spremembe, da je bila neka živahna, lahko bi rekli tudi, s čustvi in z idejami nabita razprava, nemara včasih tudi duhovita in tako naprej, ampak da tega ni opaziti v tem dokumentu niti malo in niti na najbolj enostaven način. Zato je nepojmljivo, da potem ko je minister moral oditi, tudi zaradi tega, Vlada ni umaknila resolucije in ni omogočila novi, bodoči ministrici, da začne po novi poti. Tako pa jo bomo vsi skupaj, čeprav ob njenem prostovoljnem soglasju, to že moramo povedati, obremenili z dediščino, ki bo močno otežila njeno delo. V dolgih razpravah na odboru nam je postalo jasno tudi eno dejstvo, da skrivnost te resolucije ne leži samo v samem tekstu resolucije, kakršenkoli že je, pač pa leži tudi v osnutku zakona, ki ga, v narekovaju, "ni". Zakona, ki ga ni, hkrati pa je bil poslan v razpravo določenim krogom na univerzi in zunaj nje. Nekateri so ta zakon v povezavi z resolucijo razglasili za mojstrovino konzervativnega političnega pogleda na visoko šolstvo in znanost. Jaz se s tem ne strinjam. V tem zakonu ni nič konzervativnega, v tej resoluciji ni konzervativnega. Ta resolucija in zakon sta revolucionarno prevratniška dokumenta in resolucija temu revolucionarnemu prevratništvu na visokih šolah in univerzi utira pot. Zato je tudi jasno, da so se visokošolski partnerji, ki so bili skupaj z Vlado na poti k soglasju na določenih področjih, ob tem dejstvu umaknili, ker so pač ugotovili, kam vse skupaj vodi. Seveda, kot je bilo poudarjeno na matičnem odboru, ni mogoče vedno pričakovati, da bo vsak tekst te vrste, kot je resolucija, v celoti in do zanje črka usklajen. To seveda tudi ni potrebno. Navsezadnje določene razlike v pogledih na razvoj visokega šolstva obstajajo tudi med samimi visokošolskimi partnerji, da ne govorimo, seveda, da obstajajo tudi v družbi, v gospodarstvu in navsezadnje tudi v politiki. Ni potrebno, da se strinjamo o vseh stvareh, potrebno in pomembno pa bi bilo, da bi se strinjali o nekaterih ključnih zadevah, kot na primer, da je delovanje visokošolskih institucij v javno korist in znanje - čeprav je individualna dobrina, vsak ga ima zase in je v lasti vsakega posameznika -, da je to znanje z vidika družbe javno dobro. Kako naj opredelimo razmerje med javnim in privatnim v visokošolskem prostoru? Kako vrednotimo in razumemo dejstvo, da danes študira čez 60% generacije? Kako se prilagoditi temu dejstvu? Kako zagotoviti, da se z masovnostjo študija ne bo zniževala njegova kvaliteta? Kakšen naj bo način financiranja in kako zagotoviti enake vstopne pogoje, ne glede na družbene razlike in razlik v dostopnosti? Še posebno je to pomembno za družbe in države, ki imajo majhno število prebivalcev, ki si ne morejo privoščiti izgube talentov in vsak talent mora najti pot v šole, da lahko te talente tudi realizira. In kaj pomeni avtonomija visokošolskega prostora? Če bi se uspeli dogovoriti o teh ključnih zadevah, bi se lahko razhajali tudi v številnih drugih stvareh, toda te priložnosti nam sedanja Vlada in bivši minister nista dala. Predvsem naj opozorim na problem avtonomije. V resoluciji se problem avtonomije zreducira samo na svobodo znanstvenega ustvarjanja. Povsem zanemarjeni so pogoji in kriteriji avtonomije, kot je recimo, kadrovska avtonomija, ki se kaže v nevpletanju vladnih ali paravladnih institucij v habitalizacijske postopke, zaposlovanje. Tipičen primer je vzporedni habitalizacijski postopek, ki se izvaja izven okvira univerze in ki je bližnjica do določenih nazivov določenih ljudi, kar je zelo slabo. Drugi vidik avtonomije, ki je zanemarjen, je finančna avtonomija, programska avtonomija, ki se kaže v birokratskih zahtevah po tem, da vsaka sprememba fleksibilnih programov mora biti prijavljena in tako naprej. In pa avtonomija visokošolskih zavodov. Mi ne bomo mogli zagotoviti odgovornega ravnanja univerz in visokih šol, če te avtonomije nimamo. Mi ne bomo mogli zagotoviti tega, da bodo znotraj te avtonomije visoke šole in univerze tekmovale v znanstveni odličnosti, v kvaliteti profesorjev, v izmenjavah profesorjev, v tem, da bodo nekatere pridobivale boljše, druge slabše študente in študentke in tako naprej. Če te avtonomije ni, ni tudi nujnega in potrebnega razlikovanja med samimi visokošolskimi institucijami. Zakaj tako nesmiselni cilji - 7 do 10 univerz? Kdo to pravi? Kdo lahko s takšno lahko načrtuje prihodnost? Mogoče jih bo potrebno več, mogoče manj. O čem govorite, zakaj postavljate takšne cilje? In ali imate imena in priimke za temi preostalimi univerzami in visokimi šolami? Mislim, to je skregano z vsakršno metodologijo, z vsakršnim racionalnim in normalnim pristopom k tej zadevi. Ali imamo kakšen dokument danes, te dni, ki bi lahko bil drugačen ali boljši - celo imamo ga. Mi bomo danes oziroma vi boste danes to sprejeli, ampak v družbi, v civilni družbi krožijo vsaj trije dokumenti, ki so enako, ne enako dobri - bistveno boljši od tega, kar boste sprejeli danes. Da ne govorim najprej o deklaraciji visokošolskih raziskovalnih partnerjev iz maja 2007. Cilji so boljše opredeljeni, kot v kateremkoli drugem dokumentu, ki ga je Vlada predstavila. Imamo projekt, ki ga je predstavil dr. Glavič, in na koncu še alternativni program, ki je nastal na univerzi. Vse to je boljše in vse to je bilo pripravljeno za nič denarja, če smem tako reči in vi sprejemate in boste sprejeli ta dokument, ki je nabuhel, ki je nejasen in ki ima en sam cilj: da z Zakonom o visokem šolstvu in raziskovalni dejavnosti vpelje neko novo obliko, bi rekel revolucijo v ta prostor. Ta resolucija torej dejansko zanika partnersko sooblikovanje visokošolskega in raziskovalnega prostora ter s tem demokratičen in javni postopek sodelovanja visokošolskih partnerjev pri oblikovanju ključnih odločitev o prihodnosti visokega šolstva in raziskovanja. Nejasno in predvsem na sprenevedajoč način opredeljuje razmerje do visokega šolstva in raziskovalne dejavnosti kot javnega dobra in javne odgovornosti. Ne zagotavlja, zmanjšuje avtonomijo univerz, raziskovalnih organizacij in študentsko organiziranje. Zato te resolucije, kot ste že ugotovili, v Poslanski skupini nepovezanih poslancev Zares ne moremo podpreti; in več kot to, tudi ne nameravamo prisostvovati in sodelovati pri njenem sprejemanju, zato v imenu Poslanske skupine nepovezanih poslancev Zares v skladu s Poslovnikom napovedujem obstrukciji pri razpravi in pri glasovanju o resoluciji takoj po končani predstavitvi stališč poslanskih skupin. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Barbara Žgajner Tavš v imenu Poslanske skupine SNS. Prosim.
Hvala lepa še enkrat za besedo! Spoštovane kolegice in kolegi in tudi spoštovani državni sekretar na Ministrstvu za visoko šolstvo. Jaz bom ponovila stavek, ki sem ga rekla včeraj, ko smo obravnavali ravno tako spremembe, pomembne spremembe na področju šolske zakonodaje: šolskih reform ni dobro delati na hitro, na horuk, posebej ob dejstvu, da imamo v Sloveniji ali pa smo imeli do te Vlade, tripartitno usklajevanje. Zbode v oči, resnično zbode, pa ne le pri tej resoluciji o visokem šolstvu, ampak zbode v oči tudi pri ostalih spremembah zakonov, nesoglasja socialnih partnerjev oziroma strokovne javnosti in sindikatov ali bolje rečeno neupoštevanje tistega drugega oziroma tretjega partnerja. Bivši visokošolski minister Zupan je vehementno zatrjeval, da je besedilo resolucije usklajeno z vsemi visokošolskimi partnerji. Jaz sem imela ničkolikokrat možnost - in tudi pri pregledu dokumentacije, ko sem se pripravljala za to točko dnevnega reda, sem imela pred seboj mnenje Univerze v Ljubljani, Univerze v Mariboru, Univerze na Primorskem, Študentske organizacije Slovenije - lahko naštevam celo dlje. Imela sem pred seboj tudi mnenje Državnega sveta in za to področje pristojnega sindikata SVIZ-a. Skupno stališče vseh omenjenih pa je, spoštovane kolegice in kolegi, da resolucija, prvič, ni usklajena; drugič, da je resolucija slaba, dolgoročno škodljiva in bi jo bilo zato potrebno zamenjati z novim dodelanim besedilom. Umik sporne resolucije, ki je bila tudi podlaga za še bolj sporen in v popolnosti spolitiziran skupni zakon o visokem šolstvu, smo zahtevali tudi opozicijski poslanke in poslanci. Na odboru smo obravnavali preko 250 amandmajev, pri katerih so bili upoštevani, bom rekla, strokovni argumenti pri samih amandmajih, ne politični, ne ideološki, ampak smo jih pripravljali v sodelovanju s stroko. A imamo resolucijo kljub vsemu danes na klopeh. Sprašujem se, zakaj takšno hitenje. Ali je morda v ozadju tudi težnja po hitri habilitaciji politično kompatibilnih posameznikov, ki bodo neovirano lahko ustanavljali svoje visoko donosne visokošolske zavode? Ja. Slišali smo in lahko tudi prebrali, da je pomemben faktor na tem področju imenovanje predavateljev s strani ministrov oziroma ministra ali bodoče ministrice. Če se vrnem na pripombe in dejstva. Državni svet ni podprl predloga besedila. Predlagal je, da se zaradi velikega nasprotovanja vseh tistih partnerjev, na katere se resolucija nanaša, najpametneje ta akt, bom rekla, tudi na osnovi razprav še enkrat pripravi. Vsiljevanje predlaganih rešitev je neustrezno, je slabo. Tudi zato je Državni svet pripravil svoj predlog resolucije. Resolucija je preohlapna, mogoče jo je razlagati na veliko načinov. Videli smo, na kakšen način jo je mogoče razlagati, ne nazadnje smo imeli možnost vpogleda v tisti skupni sporen predlog zakona. Vse univerze, študenti, sindikati in raziskovalci so opozorili na izigravanje s strani ministrstva in njihovo nepošteno igro okrog skupnega zakona, ki ima podlago, kot že rečeno, v tej resoluciji. Ni upoštevan 43. člen Zakona o visokem šolstvu, ki zahteva, da Resolucija o nacionalnem programu visokega šolstva vsebuje opredelitev, kaj je to javna služba. Izhodišča in analize, ki so osnova za pripravo resolucije in so tudi vključene v besedilo, so pomanjkljive, podatki so izbrani selektivno in so delno zavajajoči. Prenekateri predlogi so nerealni, protislovni ali celo nepravilni. Treba bi jo bilo temeljito vsebinsko dopolniti in izboljšati. Iz vsebine resolucije je mogoče razbrati, da bo administrativnih posegov ministrstva v bodoče več, kot jih je bilo v preteklosti. To pa pomeni, da bo še manj avtonomije. To je tisti del, ki bi ga morala zdaj slišati bodoča ministrica, kajti imam občutek, da si ne predstavlja, kako naj bi zgledala avtonomija visokošolskih zavodov v naši državi. Veste, manj avtonomije posledično pomeni tudi manj odgovornosti univerz. Ocenjujem, da je lahko to zelo slabo. Resolucija v taki obliki pomeni neposreden napad, kot že rečeno, na avtonomijo univerz. Število predvidenih univerz v Sloveniji je preveliko. Praksa Evropske unije kaže, da se univerze prej združujejo, kot pa ustanavljajo nove. In tu me skrbi še en razkorak v razmišljanju te Vlade: na področju osnovnega šolstva smo racionalizirali, združevali - kar je slabo. Na univerzitetni ravni, kjer bi bilo smiselno združevati, pa drobimo. Ustanavljanje zasebnih univerz v slovenskem prostoru je po mnenju strokovnjakov neprofesionalno in nam znižuje točke tudi v mednarodnem univerzitetnem prostoru. Nekateri se radi sklicujete na prakso Evropske unije. Predvideno je tudi novo razmerje financiranja raziskovalnih dejavnosti v okviru univerz. V resoluciji ni opredelitve definicije, kaj univerza pravzaprav je. Ni najti dobrih poti, da bi raziskovalno sfero bolje povezovali in vključili v sam univerzitetni prostor. Po drugi strani je treba najprej ugotoviti, koliko študentov potrebujemo za posamezne študijske programe, in šele na podlagi tega lahko sprejmemo strategijo za oblikovanje slovenskega univerzitetnega prostora. Resolucija bi morala biti, po mnenju strokovnjakov, krajša in s tem podlaga za zakon ter vrsto podzakonskih aktov, ki bi urejali področje visokošolskega in tudi znanstvenega prostora. Na matičnem delovnem telesu je bila posebej izpostavljena problematika procesa oblikovanja nove visokošolske zakonodaje. Visokega šolstva kot javnega dobrega, dostopnosti do visokošolskega študija brez šolnin, ustrezne zagotovitve pravice do dokončanja študija, avtonomnosti organiziranja univerz in študentske organizacija, enakovredne vloge visokošolskih partnerjev in področja visokošolskih diplomskih stopenj. Ministrstvo za oblikovanje resolucije ni pripravilo celostnih in poglobljenih strokovnih analiz, dolgoročnih projekcij ter strategij, ki so nujne za ureditev tega področja. Predlagana resolucija ne začrtuje ustreznega uresničevanja bolonjske reforme. Bolonjski proces ima pri tem dokumentu zgolj stransko vlogo, prav tako tudi partnerstvo, sooblikovani in socialna dimenzija visokega šolstva, ki je pravzaprav prioriteta v evropskem visokošolskem prostoru. Še enkrat poudarjam, visokošolski evropski prostor! Včeraj ste se nekateri zelo radi sklicevali na EU. Resolucije, ki so nacionalnega pomena morajo ali pa bi morale izražati konsenz vseh partnerjev hkrati. O tako pomembnih vprašanjih mora odločati, poudarjam, moč strokovno utemeljenih argumentov in ne moč politične nestrokovne moči. Napoved v resoluciji, da naj bi zaposlovali visokošolske učitelje predvsem za določen čas, je v nasprotju s sedaj veljavno in bodočo zakonodajo o delovnih razmerjih, ki je bila usklajena med socialnimi partnerji in Vlado. Na podlagi kolektivne pogodbe za plače v javnem sektorju naj bi se plače visokošolskih učiteljev sicer nekoliko zvišale. Pri pogajanjih o kolektivni pogodbi, ki tečejo že dlje časa, pa ni bilo zaznati, da bi resor za visoko šolstvo in raziskovalno dejavnost kjerkoli poskušal vplivati na določbe novega plačnega sistema, da bi se dejansko lahko uveljavljala stališča, vsebovana v predlogu resolucije. Resolucija bi morala povedati, kje so njene lastne meje, na katera področja sme posegati in kako. Morala bi opredeliti, kateri so ukrepi neposredne intervencije in kateri so lahko ukrepi posredne intervencije v to dejavnost. Neposredna intervencija se namreč zagotavlja s tako imenovanim javnim interesom. Analiza sedanjega stanja ni narejena na metodološko izčiščen in prepričljiv način. Pomembni vidiki so pri predlogu resolucije preprosto izpuščeni. Predstavniki družbenih podsistemov so bili premalo vključeni v pripravo. Podsistemi te družbe bi poleg gospodarstva morali povedati, kaj pričakujejo od visokega šolstva in sfere raziskovanja. Zdravstvo, šolstvo, sociala in tako dalje, to so tisti partnerji, s katerimi se je treba dogovarjati o tem, kaj v našem prostoru potrebujemo in na kakšen način nameravamo to doseči. Na enega od ključnih vprašanj, to je o definiciji in pojmovanju visokošolskega in znanstveno-raziskovalnega dela kot javne dobrine, obstaja še veliko različnih pogledov in še vedno, še vedno pravim, ni soglasja glede te problematike. Ni soglasja glede tega, kaj v naši družbi potrebujemo in kaj hočemo. Pomembno vprašanje je, ali je dejansko potrebno povečati število univerz v Republiki Sloveniji in ali bo takšna politika prispevala k izboljšanju kakovosti visokega šolstva. Skratka, da strnem, pa namerno nisem želela izpostavljati političnih dilem, ampak sem se osredotočila zgolj na mnenje oziroma opozorila stroke. Vseh univerz, obstoječih univerz, in tudi tistih partnerjev, ki delujejo na resornem področju. Dokument je, milo rečen, slab. In čisto za konec: veste, tudi pri tem dokumentu ali pri tej reformi je sodeloval tisti človek ali pa tista oseba, ki se bo v ozadju podpisala tudi pod reformo osnovnega šolstva. Kot že rečemo, jaz sem prepričana, da sem navedla dovolj tehtnih argumentov, ki govorijo o tem, da v Slovenski nacionalni stranki takega dokumenta ob takšni ignoranci, takšnem hitenju Vlade Republike Slovenije ne bomo podprli.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vili Rezman v imenu poslanske skupine DeSUS. Prosim.
Hvala lepa. Pravzaprav smo v neki neugodni, neprijetni situaciji, ko moramo ugotoviti, da so bili vložki zelo veliki, izplen pa nikakršen. Pravzaprav gre za neko nesorazmerje med tem, kaj je bilo vloženega in kaj smo na koncu dobili. Priznavamo, da je bilo ogromno dela, da je bilo veliko besed, da je bilo precej časa potrošenega. Verjetno je bilo tudi zelo veliko ne samo argumentov, ampak tudi tistih argumentov, ki se samo imajo za argumente, kot tudi pričakovanja so verjetno bila, in so še, zelo velika. Količina, kakor vidimo; s količino ni tako, kakor so nas in kakor smo včasih učili, da se sprevrže v neko kvaliteto. Zelo redko pride do tega, neka posebna priložnost mora biti ali pa posebna okoliščina, da se to zgodi, in v tem našem primeru, v primeru resolucije, je ta okoliščina izostala. Zato naj povem, da mi mislimo, da je kljub veliko vloženega dela rezultat pičel, da je bilo govorjenja veliko, poslušanja pa malo in da je prevladalo neko vzdušje skorajda naglušnosti na eni strani in lahko bi temu rekli tudi vzdušje jakobinske nepopustljivosti, ki pa včasih tudi rodi rezultate, če je ta nepopustljivost dovolj trdna in če dovolj dolgo vztraja. No, v Poslanski skupini DeSUS nismo sodelovali prav aktivno v zvezi s to resolucijo. Nismo je podpirali in po vsem tem, kar smo dodatnega še slišali, mi ne preostane drugega, kot da vztrajam pri našem stališču, ki govori o tem, da ne bomo podprli resolucije oziroma da bomo glasovali zoper njo. Težko bi se bilo sedaj ne strinjati s tem, da sta resolucija in zakon, ki ga pač še nimamo v obravnavi, nepovezana, kot da sta na nek način apartna. To je pravzaprav nemogoče, že smiselno ne bi bilo, da bi predstavljali to apartnost, ker potem ali enega ali drugega morebiti celo ne bi potrebovali. Zato se nam postavlja cela vrsta vprašanj, ne samo pomislekov, tudi vprašanj, ki so morebiti za koga zajedljiva, pa vendar naj jih nekaj povem. Prvo vprašanje je: Za koga je ta resolucija potrebna in ali je potrebna v takšnih podrobnostih, kakor je sedaj zapisano? Drugo vprašanje je: Za koga je ta resolucija sprejemljiva; ali je sprejemljiva zgolj za del trenutno aktualne, torej večinske politike, ali je sprejemljiva zgolj za interese nekaterih znanih posameznikov? Ali je res napak, da večina tistih, ki jih to najbolj zadeva, skoraj v celoti zavračajo - v mislih imam visoko šolstvo, znanost, raziskovanje, študente - resolucijo, ki želi biti oktroirana? Ali gre pri tem zgolj za to, da se demonstrira, da lahko zmaga politika nad strokovnostjo? Ali gre za to, da velik del naše intelektualno na najvišji ravni deklarirane znanosti ne razume tega, kar parlament govori? Ali pa je to vse skupaj tako zelo interesno obarvano, da sploh ni potrebno več razumevanje, da preprosto sledimo interesom in se bodo stvari iztekle, kakor se morajo? Komu se zdi primerno, da vso visoko šolstvo z gorjačo spravljamo v raj? Zakaj bi morali s palico ljudi osrečevati? Ampak tako tisti, ki bi naj bili "osrečeni" - pod narekovaji seveda povedano -, to čutijo; tako so govorili, tako so pisali, takšne amandmaje so pripravljali, takšne argumente so izpostavljali. Mi sodimo, da bi, če ne bi bilo resolucije in če ne bi bilo novega predloga zakona, naša univerzitetna visokošolska sfera kljub temu relativno dobro lahko funkcionirala in da bi torej bilo še več kot dovolj časa, da se interesi uskladijo. In tudi zavoljo tega, ker je tudi to zavrnjeno, da bi se torej še nadalje usklajevali in skušali vendarle najti tudi kaj skupnega, Poslanska skupina DeSUS ne more podpreti te resolucije. Poslanska skupina bo torej resolucijo zavrnila in se pri tem sprašujemo, kakšen sposobnosti nekaj morajo imeti ljudje, ki so si sposobni na nasprotno fronto postaviti skorajda vse.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Maria Pozsonec. Prosim.
Hvala lepa za besedo in še enkrat lep pozdrav. Slovenija si je kot ostale članice EU-ja z lizbonsko strategijo zadala cilj, da v EU postane najbolj konkurenčno, dinamično in na znanju temelječe gospodarstvo na svetu, s polno zaposlenostjo ter ekonomsko in socialno kohezijo. S tem je tesno povezana bolonjska deklaracija, ki bo povezovala in utrdila medsebojne veze med izobraževalno in znanstveno sfero ter gospodarstvom. Hkrati bo tudi omogočila oblikovanje skupnega evropskega visokošolskega in raziskovalnega prostora. Visoko šolstvo na dodiplomski in podiplomskih ravneh mora biti kakovostno in enako dostopno vsem, da bo prišlo do učinkovitega ustvarjanja in pretoka. Nacionalni program visokega šolstva zato prinaša takšno analizo dosedanjega stanja kot rešitve na tem področju, ki so usklajene s strategijo razvoja naše države. Za slovenski visokošolski prostor je za zagotavljanje višje gospodarske rasti in povečanje zaposlenosti najbolj pomembno večje vlaganje v izobraževanja, znanost, raziskave in razvoj, hkrati bo prišlo tudi do postopnih sprememb v visokošolskem in raziskovalnem okolju, uspešno delovanje in ustanavljanje novih visokošolskih in inovacijskih središč bo lahko spodbujalo večjo inovativnost. Med seboj povezane strategije pa so naslednje: oblikovanje enotnega visokošolskega raziskovalnega prostora, 80 mladih raziskovalcev letno za gospodarstvo, povečanje deleža mladih v terciarnem izobraževanju in odraslih v vseh oblikah vseživljenjskega učenja, izboljšanje pogojev za študij, povečanje števila diplomantov glede na število vpisanih študentov in možnosti za študij študentov s posebnimi potrebami, povečanje deleža za visoko šolstvo in raziskovalno delo na 5% bruto domačega proizvoda, povečanje števila visokošolskih zavodov, ki bodo bolj regionalno porazdeljeni, spodbujanje internacionalizacije in kakovosti visokega šolstva, uvedba meril za raziskovalne dosežke na različnih področjih in ločeno po posameznih strokah, povečanje pretoka strokovnjakov med visokošolskimi in raziskovalnimi zavodi ter gospodarstvom, ter spodbujanje razvoja komercialno manj zanimivih študijskih področij in raziskav.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Štebe v imenu Poslanske skupine SDS. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani, prav lep dober dan. Jaz sem vesel, da je moja predhodnica navedla nekaj vsebinskih področij, ki jih obravnava resolucija, predlog sprememb oziroma reforme visokega šolstva. Jaz bi morda k tem ciljem, ki so bili sedaj omenjeni, povedal, da je bistvo to, da naj bi se, tako kot pravimo, odprl kompleten prostor: gospodarstvo, visokošolsko izobraževanje in raziskovalno-razvojni del naše družbe. To je prvi cilj in po mojem bistvni in tisti, ki pravzaprav je najmanj delujoč v smislu večje inovativnosti, prenosa znanja v dejanske produkte in storitve. Ta trikotnik je bistven ne samo v naši družbi, ampak tudi v mednarodnem povezovanju in seveda tudi v mednarodnem izobraževalnem prostoru. Ne bom ponavljal, glede razmerja šolajočih na visokošolskih ustanovah je cilj povečati z res skromnih, evropsko skromnih, 15% na 25% in povečati število tistih, ki uspešno končajo visokošolsko izobraževanje s 56%, 57% na 75%, ob enakem procentu tistih, ki se vpišejo na začetek tega visokošolskega izobraževanja. Bistveno pa je to, da bi v resnici dosegli 5% BDP-ja, ki je namenjen za izobraževanje in za raziskave in razvoj, predvsem v tistem delu - proračunski del naj ne bi smel biti sporen - 1,7% oziroma 1,3 in 1% iz drugih virov, 1,3% pa iz proračuna, ampak predvsem ta drugi del, 2,7%, ki bi se moral pridobiti iz gospodarstva, če lahko tako povem. Se pravi, neproračunskih virov. Od tega zopet pomembnejši del za raziskave in razvoj in manjši del za financiranje visokošolskega izobraževanja. To problematiziranje cilja, povečanje števila visokošolskih zavodov, se zožuje na opredelitev v resoluciji, kjer so mnenja univerze, pozablja pa se in se namenoma ne omenja potem tudi visokošolskih središč in inovacijskih središč in se problematizira navedena številka 7 do 10. Potem pa omenjena internacionalizacija visokega šolstva, prehajanje učiteljev, visokošolskih učiteljev itn., uvesti različna merila za raziskovalne dosežke na različnih področjih, odpreti habilitacijski prostor in pričeti pretok strokovnjakov v tem trikotniku visokošolskih ustanov, raziskovalno-razvojnih ustanov in gospodarstvom. In tisti cilj, ki pa se ga tudi po mojem mnenju, našem mnenju Poslanske skupine SDS, namenoma problematizira in se ne želi pogledati dejstva moči, kar je tudi napisano v sami resoluciji in tudi v teh popravkih, ki so predlagani, pa je avtonomija. Nikjer v resoluciji ni navedena in problematizirana avtonomija, ki je uveljavljeno večstoletno dejstvo, večstoletna tradicija, kaj šele, da bi kdo posegel v akademsko svobodo. V resoluciji, če bomo sprejeli tudi popravke, naj bi jasno bilo opredeljeno, da se državnim univerzam in državnim samostojnim visokošolskim šolam zagotovi avtonomija. Zagotovi se tudi pravna subjektiviteta v skladu s pravilom univerze, izjeme pa pač ureja zakon, ki ga zopet sprejema ta Državni zbor. Na nekem drugem mestu, kjer so pa navedene dejavnosti, pa je predlagano ravno zaradi tega, da ne bo kakršnekoli dileme, problematiziranja na področju avtonomije, da se državnim univerzam v navedbah, kaj naj bi bilo urejeno v enotnem zakonu o visokem šolstvu in raziskovalni razvojni dejavnosti, bo eksplicitno v resoluciji pisalo, da se zagotavlja državnim univerzam avtonomija, in da se zagotovi pravna subjektiviteta praviloma univerzam - univerza lahko predvidi drugačno opredelitev ob soglasju ustanovitelja. Tako ne vidim tukaj nobene dileme. Sedaj pa morda, in to je treba ponavljati, glede sprejemanja in usklajevanja te famozne resolucije o visokem šolstvo - nacionalni program visokega šolstva. Najprej potegnimo paralelo, kako je popolnoma neproblematično in skoraj preveč formalno, brez posebnih razprav potekalo sprejemanje resolucije o nacionalnem programu raziskovalno - razvojnih dejavnosti. Ta je bila obravnavana v letu 2005, se pravi v prvem letu mandata te Vlade, in neproblematično sprejeta na odboru. Predlagani so bili - mislim, da - štirje amandmaji in potem - v Državnem zboru. Logično nadaljevanje pa je bila potem aktivnost ministrstva pri pripravi resolucije, ki jo danes obravnavamo. V prvi četrtini leta 2006 po sprejemu raziskovalno-razvojne resolucije je že omenjena skupina strokovnjakov, predstavnikov vseh akterjev na področju visokega šolstva, raziskovalne, vzgojne dejavnosti, pripravila predlog, ki je bil potem predmet dolgotrajnega usklajevanja in javne razprave vse do maja leta 2006, ko je ta predlog resolucije Vlada poslala v formalno javno razpravo. Ta se je potem nekako zaključila decembra 2006 in januarja 2007, ko so jo potrdili rektorji vseh treh slovenskih univerz. Zadnje potrjevanje pripomb in usklajevanje je bilo potem zaključeno v januarju mesecu. Sindikati, na primer, se na prošnjo o posredovanju stališč na tako usklajeno resolucijo niso odzvali. Končno usklajevanje predloga resolucije pa je bilo opravljeno v okviru Partnerstva za razvoj znotraj koalicije in tudi s stranko Socialnih demokratov, ki je s podpisom svojega podpredsednika 29. marca 2007 potrdila, da je predlog besedila Resolucije o nacionalnem programu visokega šolstva 2007-2010 v tej fazi usklajen. Po enem letu razprav in usklajevanj je tako Vlada potem konec maja 2007 sprejela resolucijo in jo 20. junija poslala v Državni zbor. Naša poslanska skupina je potem takoj že 22. junija sklicala posvet vseh akterjev, tudi na njihovo pobudo, z namenom, da se pogovorimo in poskušamo preseči nasprotovanja resoluciji, ki niso bila sprožena zaradi same, v tej fazi usklajene resolucije, pač pa zaradi začetka internega neformalnega usklajevanja delovnega osnutka enotnega zakona o visokem šolstvu in raziskovalni razvojni dejavnosti. Na tem sestanku je bilo povedano oziroma ugotovljeno, da pri usklajevanju resolucije zavestno niso usklajevali podrobnosti s področja financiranja habilitacij in avtonomije, ker so želeli resolucijo čim prej predložiti Vladi in parlamentu v sprejem. Dogovorili smo se pa, da bodo navedena področja usklajevana na nadaljnjih razpravah in usklajevanjih. Zaključki tega sestanka so bili tudi, da se zakon usklajuje v miru in ne na očeh javnosti ter z medijskim manipuliranjem, da minister za njegovo pripravo in usklajevanje nemudoma imenuje in skliče delovno skupino ter v zvezi z resolucijo vsi udeleženci pošljejo pisne pripombe, da se pred obravnavo na matičnem odboru zopet srečamo v poslanski skupini. Vse to je bilo tudi storjeno. Naša Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke je tako uspela na nek način vzpostaviti dialog, ponovno vzpostaviti dialog med partnerji in ministrstvom tako glede resolucije kot tudi temeljitega usklajevanja pri zakonu, kjer so odprte in so bile odprte vse teme, torej usklajen in neusklajene, same resolucije. Minister je tudi držal obljubo in v juliju potem tudi imenoval delovno skupino, ki so jo sestavili predstavniki ministrstva, ŠOS-a, univerze oziroma akademije ter SVIZ-a, VIR-a in KORIS-a, pa še nekaterih. Zdaj, bistvo vsega tega dogajanja v teh skoraj dveh letih je, po mojem mnenju in mnenju naše poslanske skupine, neverjetna velika izguba časa. In ta element časa je tisto, kar nas lahko najbolj skrbi, namreč nujnost sprememb in reforme na področju visokega šolstva in raziskovalno-razvojne dejavnosti je ne samo v Sloveniji, ki teh sprememb še ni doživela, ampak je to nujnost na vseh delih sveta. Tako ne razumem nekaterih razprav danes oziroma predstavitev, ko se tiste stigmatizira, ki zagovarjamo sprejem resolucije, nadaljnji dialog in usklajevanje pri ostalih aktih, da se to stigmatizira kot neka jakobinska nestrpnost, oktroiranje, politika nad strokovnostjo in tako naprej. Ne vem, ali je kdo v resnici prebral resolucijo ali ne. Bistvo je očitno nekje drugje. Mi menimo, da ni iskrene namere resnično sodelovati pri pripravi nujnih sprememb in jih tudi sprejeti. Finci po reformi pred 12-mi leti ravno pripravljajo novo, ker se zavedajo, da so potrebne temeljite spremembe, če želijo biti pripravljeni na neznane in znane oziroma pričakovane in nepričakovane izzive v prihodnosti, predvsem zaradi globalizacije, ki jo jaz razumem - povezovanje vseh delov sveta in medsebojno konkuriranje in sodelovanja zaradi ohranjanja nivoja inovativnosti in konkurenčnosti z napredujočimi predeli sveta, pa tudi zaradi vse daljše življenjske in aktivne delovne dobe; zaradi izzivov novih tehnologij in drugih načinov izobraževanja, da o drugačnih, zahtevnejših pričakovanjih mladih in šolajočih ter gospodarstva ne omenjamo. Tukaj se dogajajo bistvene spremembe. Slovensko visokošolsko izobraževanje in tudi raziskovalno-razvojno področje pa ni doživelo, predvsem prvo, še nikakršne poslovne, niti organizacijske, niti vsebinske reformne prevetritve. Žalostno in zanimivo hkrati je javnost in medijska odzivnost univerzitetne in znanstveno-raziskovalne razvojne sfere. Glasni so le tisti, ki nasprotujejo tako usklajeni resoluciji. Gospodarstvo in fakultete so več ali manj neprizadeto pasivni. Ko pa se pogovarjate s posameznimi predstavniki univerze, je kritičnosti do stanja veliko; še posebej s strani fakultet, njihovih profesorjev in dekanov, ki pa se seveda ne želijo izpostavljati zaradi strukture delovanja teh univerz. Toda, to je žal tiha skupina, mislimo pa, da pravzaprav večinska. Kje vidimo glavne izzive? Odjemalci, če dovolite, študentje in gospodarstvo, morajo imeti jasno in usklajeno sliko zahtev in pričakovanj sprememb zaradi nujnosti priti do izdelkov in storitev višje dodane vrednosti ter boljših možnosti zaposlitev; in potem seveda delovni, profesionalni, strokovni napredek in ne nazadnje tudi plače. Kakovostnejše habilitacije in ustreznejša struktura nazivov, zdrava konkurenčnost z omogočanjem napredovanja in delovanja sposobnejšim in uspešnejšim med visokošolskimi učitelji. Univerze in fakultete še niso doživele, kot je omenjeno, organizacijske in poslovne prenove, ki pa nikakor ni povezana z avtonomijo in akademsko svobodo. Zakaj naj bi avtonomija pomenila tudi odločanje fakultet o povezovanju univerze? To je en del avtonomije. Mislimo, da se vsi skupaj premalo zavedamo, da je znanje in njegova uporaba, inovacije in njihov prenos v izdelke in storitve, odločilno za kakovost in kakovostno in varno prihodnost. Stanje na visokošolskem področju se ne izboljšuje. Univerza v Ljubljani je bila med svetovnimi univerzami leta 2003 uvrščena med 451 in 500 mestom, leta 2007 pa med 402 in 508 mesto. V IMD Competitives yearbook 2005, 2006, 2007 je navedeno, da Slovenija namenja precejšnja sredstva za izobraževanje. Samo visokošolsko izobraževanje pa ni ocenjeno dobro. Če bi na primer danes obravnavali resolucijo o nacionalnem programu o raziskovalno-razvojni dejavnosti - jaz sem šel pogledat dve poglavji, Avtonomnost in odgovornost ter Javnost in transparentnost - če preberete tisto poglavje, bi bilo to neverjetno problematizirano v kontekstu problematiziranja resolucije, ki jo danes obravnavamo. Izjemno problematizirano. Zelo lepa odstavka, na katere ni bilo nobene diskusije. Mi menimo, da je preurejanje nujno. Ne gre za avtonomijo, ki je dejstvo in nedvoumno nujna, zelo nujna je pa vsebinska informacijska reforma univerze, ki bi se morale vsaj informatizirati v skladu z možnostmi današnje tehnologije. Problem avtonomnosti je hkratna odgovornost do davkoplačevalcev in odjemalcev, študentov, preiskovalnih organizacij in gospodarstva. Če bi ta odgovornost bila, te spremembe in nujnost reform ne bi bile potrebne. Po drugi strani razveseljuje priznanje sedanjih rektorjev o nujnosti reform. Pravzaprav vseh akterjev. Jaz nisem opazil nikogar, ki bi argumentirano zagovarjal, da je sedanje stanje ustrezno, razen nekdanjega rektorja, akademika prof. dr. Mencingerja, ki je v njegovem zanimivem načinu govoril o tem, da je vse v redu. V Slovenski demokratski stranki menimo, da je nujno in čim prej sprejeti in upamo, da jo danes bomo tudi potrdili, Resolucijo o nacionalnem programu visokega šolstva, da je potrebno aktivno nadaljevati sodelovanje na izvedbenih aktih in čim prej priti do normativnih podlag za uveljavljanje sprememb, ki so po mnenju Slovenske demokratske stranke nujne in potrebne. Gre za kakovost in varnost naše prihodnosti, naših vnukov. Rezultati bodo občutni šele po določenem času, zato bomo tudi v naši poslanski skupini podprli predlog resolucije in tudi predlagamo amandmaje koalicije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Breda Pečan v imenu Poslanske skupine SD. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. V Poslanski skupini Socialnih demokratov smo zares globoko razočarani, ne pa tudi presenečeni nad ravnanjem poslancev koalicijskih strank, ki so sodelovale pri obravnavi in sprejemanju Resolucije o nacionalnem programu visokega šolstva na matičnem delovnem telesu. Poudarjeno: strank, ki so sodelovale in ki imajo člane v tem delovnem telesu. Nekateri poslanci koalicije, izgleda, da niti ne vedo, kako so sestavljena delovna telesa. Ne le, da bivši minister za visoko šolstvo in njegova ekipa niso bili pripravljeni za kakršenkoli dialog, ali bolje rečeno polilog s partnerji v sferi visokega šolstva, raziskav in razvoja, z univerzami, raziskovalnimi inštituti, s študentsko organizacijo, z gospodarstvom, ki sodeluje v vseh fazah visokošolskega in raziskovalnega procesa. Nasprotno, kljub več kot očitnim opozorilom strokovne in druge zainteresirane javnosti, ki se je intenzivno vključila v pripravo množice vsebinsko in konceptualno izjemno pomembnih amandmajev na besedilo resolucije, so poslanci in poslanke koalicijskih strank, ki imajo svoje predstavnike v Odboru za visoko šolstvo, znanost in tehnološki razvoj, skupaj z bivšim ministrom kot domine rušili amandmaje, ki bi bistveno izboljšali besedilo resolucije, obenem pa bi s tako oblikovano resolucijo dosegli soglasje vseh partnerjev glede vizije naše države o poti, po kateri naj bi se razvijalo naše visoko šolstvo, raziskovalna in razvojna stroka. Še več, niti zelo redki sprejeti amandmaji, ki smo jih vložile opozicijske stranke, skupine in samostojni poslanec niso deležni dokončnega odobravanja koalicijskih strank in bistvene izboljšave, zlasti tisti, ki poudarjajo avtonomijo državnih univerz in nujnost doseganja soglasja visokošolskih partnerjev in raziskovalne ter razvojne sfere z Vlado oziroma pristojnim ministrstvom. Tukaj bi, recimo, opozorila na dejstvo, da je že vložen amandma, ki naj bi črtal besedilo dela drugega odstavka v uvodu, in to je, "ustrezna vloga pomeni sodelovanje in upoštevanje vseh partnerjev ter posledično ustrezno soglasje pri vseh ključnih ciljih". To pomeni,da koalicijski poslanci in ministrstvo, ti pač, ki sedaj sodelujejo pri sprejemanju resolucije, ne nameravajo tudi naprej vključevati in pridobivati soglasja partnerjev v visokem šolstvu, raziskavah ter razvoju, ker črtajo enega od bistvenih stavkov, ki to pravzaprav napoveduje. Še večje razočaranje smo doživeli, ko je kandidatka za ministrico nonšalantno zatrdila, da je po njenem mnenju Resolucija o nacionalnem programu visokega šolstva primerna podlaga za vse nadaljnje ukrepe ministrstva in kasnejše izvajanje resolucije v obliki zakonov in podzakonskih aktov. Nobeno opozorilo, da taka resolucija pelje v preferiranje zasebnega visokega šolstva ter znižanje kvalitete in zmanjšanje avtonomije državnih univerz in raziskovalnih inštitucij, nobeno opozorilo ni zaleglo. Že samo dejstvo, da tako ministrstvo kot poslanke in poslance koalicije vztrajajo, da neodvisno agencijo za evalvacijo visokošolskih inštitucij ne potrebujemo in evalvacijo prepuščamo paravladnemu Svetu za visoko šolstvo, in to kljub temu da je Slovenija tudi v osebi bivšega ministra podpisala bergenski in londonski komunike, ki jasno določata, da mora biti telo, ki izvaja evalvacijo o visokem šolstvu, neodvisno in samostojno, torej ne more biti oblikovano tako, da lahko pride skozenj do samoocenjevanja ali po domače, po metodi "kadija tuži - kadija sudi". Rada bi se odzvala, čeprav vem, da poslovniško verjetno to ni ravno na mestu, ampak vendarle; skorajda bi verjetno bilo potrebno naročiti eno posebno tablo, na kateri bi pisalo, da je poslanska skupina oziroma stranka Socialnih demokratov kršila neka moralna načela, ko je sodelovala pri amandmiranju in pri zavračanju take Resolucije o nacionalnem programu visokega šolstva. To poslušamo do onemoglosti, vendar menim, da najmanj, kar je, je očitanje morale ali nizke morale v tem primeru daleč od resnice in daleč od dejstev. Prvo, kar je, dejstvo je, da je naš podpredsednik podpisal izjavo o soglasju v tej fazi in na osnovi jasnega zatrdila predstavnikov Ministrstva za visoko šolstvo, da je resolucija v celoti usklajena z vsemi visokošolskimi in drugimi partnerji, tudi s Študentsko organizacijo Slovenije, slovensko študentsko organizacijo. Torej, dejstvo je, da to ne drži. Pokazalo se je nekaj tednov po tem, ko smo mi podpisali to izjavo. Se pravi, da smo bili odvezani od tega soglasja v tistem trenutku, ko se je pokazalo, da visokošolska in raziskovalna sfera ne soglašata s tako resolucijo. Zakaj ne soglašata, je pa že drugi par rokavic, vendar o tem danes ne bomo govorili, ker pač zakona, ki je povzročil nesoglasje in ki ga je ministrstvo sproduciralo, pač trenutno nimamo na razpolago. Vendar bi pa rad spomnila na dogodek, ki pa nima neposredne zveze s to resolucijo, ima pa zvezo z načinom funkcioniranja Partnerstva za razvoj. Ko je bil obravnavan v okviru Partnerstva za razvoj Zakon o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti, ki je bil predhodno v celoti usklajen s študenti, socialnimi partnerji in v Partnerstvu za razvoj, tudi s stranko Socialnih demokratov, je bil potem z zelo radikalnimi amandmaji v drugem branju spremenjen, in sicer, z amandmaji koalicije, ki jih je enostransko vložila in popolnoma zrušila koncept Zakona o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti, mimo vseh predhodnih dogovorov, in ni čutila potrebe, da bi se za tako ravnanje opravičila. Mi tudi nismo 10-krat, 20-krat, 30-krat objavljali v raznoraznih časopisih, kako je bila koalicija neverodostojna in nemoralna, če to nam očitate, ker je naredila nekaj mnogo hujšega - nekaj, kar je bilo usklajeno, je z amandmaji v Državnem zboru želela popolnoma na glavo obrniti. To je pa drugi par rokavic, ja. Rada bi še rekla, da govoriti o tem, da je ta resolucija nujno potrebna, da je popolna, neverjetna izguba časa, če bi se lotili ponovnega pogovora z vsemi partnerji v visokem šolstvu, raziskavah in razvoju o novem besedilu resolucije, ki ne bi prinašala revolucije na področju visokega šolstva, raziskav in razvoja, ampak predvsem usklajeno vizijo celotnega prostora o tako pomembni temi, kot je visoko šolstvo, raziskave in razvoj. Strinjamo se, da je treba priti do sprememb v tem sistemu, vendar do sprememb, o katerih bodo soglašali tisti, ki študirajo, tisti, ki predavajo, tisti, ki raziskujejo, in tudi mi, ki smo uporabniki tega znanja in ki smo starši, konec koncev, otrok, ki študirajo. Vendar v demokraciji je pač zapovedano, da si je treba vzeti čas, zaradi tega, da imajo možnost vsi, ki čutijo potrebo in imajo interes sodelovati in doseči kar se da konsenzualne odločitve ter pripraviti kar se da usklajene dokumente, tako kot naj bi bila ta resolucija. Za zaključek bi povedala, da Poslanska skupina Socialnih demokratov ne želi več sodelovati v karikaturi demokracije, ki se ji pravi razprava in sprejemanje Resolucije o nacionalnem programu visokega šolstva. Zato bomo ob zaključku predstavitve stališč poslanskih skupin sejo zapustili in ne bomo sodelovali niti pri razpravi niti pri sprejemanju amandmajev in same resolucije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ljubo Germič, v imenu Poslanske skupine LDS. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Gospod podpredsednik, spoštovane kolegice in kolegi! V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije obžalujemo, da je danes na dnevnem redu, lahko rečemo, nesrečna Resolucija o nacionalnem programu visokega šolstva v Republiki Sloveniji. Poslanski klub LDS je v dosedanjem postopku, še zadnjič pa pri določitvi dnevnega reda za septembrsko sejo Državnega zbora, večkrat predlagal, da tako sporen dokument, kot je resolucija o visokem šolstvu, umaknemo iz parlamentarne procedure. Prav tako smo pred obravnavo na matičnem delovnem telesu prav poslanci Liberalne demokracije predlagali tudi javno predstavitev mnenj, katere namen bi bil, da bi lahko celotna slovenska, strokovna in zainteresirana javnost s svojimi pogledi na razvoj visokega šolstva v Sloveniji doprinesla informacije, poglede in stališča o tem, kako in kam se bo razvijalo naše visoko šolstvo v prihodnje. Žal je bil naš predlog s stani koalicijskih poslancev zavrnjen, kar obžalujemo, kajti ne zgodi se prav pogosto, da se strokovni javnosti, zainteresirani javnosti ne omogoči razprava o vsebinskih zadevah, ki kasneje odločilno vplivajo na njihovo delo in razvoj, od njihove uspešnosti in učinkovitosti pa je v veliki meri odvisen uspešen razvoj slovenske družbe. Tako so naši predlogi tako kot že nič kolikokrat v tem mandatu naleteli ponovno na gluha ušesa. Morda se še vedno kdo sprašuje, zakaj nesrečna resolucija in zakaj bi jo bilo potrebno umakniti. Po našem mnenju najprej zato, ker je minister z njo zamujal debelo leto. Seveda pa je najpomembnejše, da je vsebina resolucije takšna, da pomeni izgubo zaupanja visokošolskih partnerjev v korektnost dela predlagatelja in vsebinska neustreznost zapisanih rešitev. To najbolje ponazarjajo besede rektorice ljubljanske univerze dr. Andreje Kocijančič na matičnem odboru ob razpravi o resoluciji, ko pojasnjuje okoliščine, kako so jo sprejemali. Tako v nadaljevanju pojasnjuje, da je bila resolucija najprej zapisala dokaj ambiciozno in na to ambiciozno resolucijo so visokošolski partnerji pisali amandmaje in dajali pripombe, od katerih jih je nekaj bilo upoštevanih. Žal pa se niso dogovorili o bistvenih elementih, ki pa sedaj v resoluciji manjkajo. Resolucija je postala tako ohlapna, da se jo je dalo razlagati na več načinov. In ko so sprejemali tako ohlapno resolucijo, so se s predlagateljem dogovorili, da si bodo sporne, a za visokošolski in raziskovalni prostor bistvene zadeve, vzeli čas in da se bodo o njih dogovorili med oblikovanjem izhodišč za zakon. Namesto pogovorov in iskanja rešitev za odprta vprašanja, pa so visokošolski partnerji dobili na mizo predlog osnutka ali osnutek predloga združenega zakona, kjer so bile zadeve, o kateri se nikdar niso mogli dogovoriti, napisane z zornega kota predlagatelja. In tukaj se po besedah rektorice visokošolski partnerji čutijo prevarane, od tukaj izhaja njihova nejevolja in zaradi tega je bilo v nadaljevanju na resolucijo toliko pripomb in spisanih toliko amandmajev. Pri tem so besede vseh, s sedaj že bivšimi ministrom dr. Zupanom na čelu, ki govorijo o usklajenosti resolucije postavljene v povsem drugo dimenzijo. Zaradi tolikokrat ponovljena stavka s strani Vlade in vrste poslancev vladajoče koalicije, da je resolucija usklajena, je potrebno ponovno povedati, da je na začetku tega leta bila resolucija res usklajevana, vendar pa ob tem, ko Ministrstvo za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo in visokošolski partnerji niso uspeli doreči odgovorov na pomembna vprašanja glede temeljnih vprašanj, kot so na primer: odnos med javnim in zasebnim na področju visokega šolstva, financiranja univerz, zagotavljanja nadaljnje avtonomije univerz, socialnega partnerstva in drugo, je bila resolucija tako zapisana kot ohlapen dokument; še več, po našem mnenju prazen dokument, ki naj bi ga vsebinsko dopolnjeval združeni zakon o visokem šolstvu in raziskovalni dejavnosti. Na takšen, torej prazen in vsebinsko nedorečen dokument, so torej pristali visokošolski partnerji, ker so verjeli, da bo minister držal besedo in nedorečenosti dorekel skupaj z njimi, torej visokošolskimi partnerji, v združenem zakonu. Žal pa se je zgodilo ravno nasprotno. Minister je, še preden je bila resolucija obravnavana na Vladi, v strokovno javnost poslal osnutek zakona, ki so ga pripravili trije vladni, v narekovaju seveda, "pravniki", mimo strokovne javnosti, torej mimo univerz, raziskovalnih inštitutov, sindikatov, študentov in je razkrival pravo intenco ministra. Ob tem osnutku zakona in rešitvah, ki jih je prinašal, je visokošolskim partnerjem postalo več kot jasno, da je vrag vzel šalo. V svojih rešitvah je zakon zgrešil svoj glavni cilj, in sicer da bi zares povezal visokošolsko dejavnost in raziskovalno dejavnost. Zakon je bil napisan tako, da je dopuščal in omogočal vpletanje politike v visoko šolstvo. Tako je predlog združenega zakona, ki smo ga držali v rokah, ga prebirali in se čudili vsebini in predlaganim rešitvam, urejal visokošolsko področje mimo želja visokošolskih partnerjev in mimo evropskih smernic. Pri tem je zanimivo, da po besedah predsednika Vlade v okviru njegovega odgovora na poslansko vprašanje združeni zakon sploh ni obstajal in da ne obstaja; in to kljub dejstvu, da je Vlada zanj odštela skoraj 50 tisoč evrov - nemalo denarja za nekaj, kar ne obstaja. Čeprav pozno, je minister le dojel, da je potrebno najprej doseči dogovor o nadaljnjem razvoju visokega šolstva v Sloveniji in šele nato primerno zapisati zakonsko besedilo. Vendar pa ne glede na to, da je minister predlog spornega zakona umaknil, še vedno ostaja vprašanje smotrnosti porabe davkoplačevalskega denarja. Predlog zakona je bil tako zaradi pritiska visokošolske sfere in vse zainteresirane javnosti umaknjen, a vsebinsko šibka resolucija je ostala. Neusklajena resolucija, pospremljena s slabo izkušnjo izigranega zaupanja, je prišla v parlamentarno proceduro. Zato ne preseneča, da je bilo nanjo s strani visokošolskih partnerjev vloženih več kot 250 dopolnil. Sledile so maratonske seje Odbora za visoko šolstvo. Na tem mestu je nemogoče predstaviti vse vsebinske predloge in argumente za potrebna dopolnila, ki so jih visokošolski partnerji in opozicijski poslanci predstavljali skozi diskusijo na odboru. Velikokrat predstavljen proceduralni predlog, naj se obravnava prekine in omogoči vsem partnerjem ter predlagatelju čas za pripravo usklajenega predloga, so naleteli na gluha ušesa. Namesto vsebinskih argumentov je govoril argument moči zaradi delovanja glasovalnega stroja koalicijskih poslancev, ki so sodelovali pri delu na odboru. Pri košarki, glede na to, da je za nami uspešno evropsko košarkarsko prvenstvo, se ob neuspešni igri vzame "time out" ter se tako poskuša igro izboljšati. Žal pa ponujena priložnost in prekinjena razprava zaradi parlamentarnih počitnic ni prinesla nobene tako želene spremembe. Priložnost za ponoven razmislek je bila s tem ponovno zamujena. Kljub dejstvu, da na argumentirane predloge amandmajev ni bilo prepričljivih protiargumentov, je bila zavrnjena večina predlaganih amandmajev. Zato je prišlo do obstrukcije opozicijskih poslancev, ki niso želeli sodelovati pri farsi, ki so jo zrežirali koalicijski poslanci pri delu na odboru. Ob obravnavi resolucije pa se je pokazal tudi velik razkorak med obljubami, ki jih je zdaj že bivši minister dr. Zupan dajal ob začetku svojega mandata, in med rezultati njegovega dela. Kako spodbujajoče so zvenele njegove besede in obljube o pripravljenosti na dialog, upoštevanju strokovne in druge zainteresirane javnosti, o povezovanju, sodelovanju in združevanju moči visokega šolstva, raziskovalnih inštitutov in gospodarstva, odpiranju in liberalizaciji visokošolskega prostora. Obljub in napovedi je bilo še veliko, le izpolnjenih je bilo bore malo. Ob tem so se vrstile tudi druge napačne poteze ministra dr. Zupana, zato smo v Liberalni demokraciji Slovenije napovedali tudi interpelacijo. Vsi zadnji dogodki okoli sprejemanja resolucije pa so bili preveč tudi za predsednika Vlade, gospoda Janeza Janšo. Tako je prav ta nesrečna resolucija, ki ji je sledil fantomski zakon, spodbudila predsednika Vlade, da je predlagal ministrovo zamenjavo. Vendar pa preseneča, da predsednik Vlade, ko je storil prvi korak, ni storil še naslednjega, drugega, torej predlagal, da se postopek sprejemanja resolucije nadaljuje po imenovanju nove ministrice. Zato bi bilo treba nam v opoziciji, predvsem pa javnosti nujno pojasniti, kateri so razlogi, da Resolucijo o visokem šolstvu sprejemamo pravzaprav v izrednih razmerah. Zakaj menim, da so postopki sprejemanja resolucije v izrednih razmerah? Predlog resolucije je neusklajen s strokovno in zainteresirano javnostjo. Hkrati pa na tako pomembnem področju, kot je področje znanosti, visokega šolstva in tehnologije, nimamo ministra oziroma ministrice, ki bi danes branil in zagovarjal tako pomemben dokument, kot je resolucija o visokem šolstvu. Sprašujemo se, ali je to prava pot za nadaljnji razvoj visokega šolstva in znanosti in ali nam bodo takšni pristopi doprinesli k povečanju blaginje Republike Slovenije. Da je odgovor ne, nam kažejo nadaljnja ravnanja Vlade, saj ni pričakovati, da se bo po zamenjavi ministra karkoli spremenilo. V Poslanskem klubu LDS nas to resno skrbi, kajti po našem mnenju ne bo dovolj in ni dovolj, da se bo zamenjal le minister za področje visokega šolstva, znanosti in tehnologije, potrebno bi bilo spremeniti celotno politiko delovanja na tem področju ter ravnanje Vlade in večine vladajoče koalicije. Da temu ne bo tako in da lahko v prihodnje pričakujemo iste vedenjske vzorce, nas prepričuje dejstvo, da kandidatka za ministrico za področje visokega šolstva, znanosti in tehnologije, ki je že dobila podporo na matičnem delovnem telesu, ni podprla predloga za umik te točke z dnevnega reda tokratnega zasedanja Državnega zbora. Še več, po njenem mnenju, na podlagi odgovorov na matičnem delovnem telesu, je resolucija dobra in usklajena. Ob tem pa bi nesprejetje resolucije omogočilo, da razpravo o tako pomembnem dokumentu vrne na začetek in tako tudi z dejanji podkrepi svoje besede o njeni želji po ustvarjanju pogojev za dialog in ustvarjanju zaupanja med visokošolskimi partnerji in ministrstvom. Ob zaključku predstavitve stališča Poslanskega kluba Liberalne demokracije o Resoluciji o nacionalnem programu visokega šolstva bi rad še enkrat ponovil, da je resolucija povzročila popoln razkol med Vlado na eni ter visokošolskimi, raziskovalnimi inštitucijami in opozicijo na drugi strani. Vlada in koalicija nista pripravljeni iskati kompromisa, nista pripravljeni na dialog med partnerji, ki ključno oblikujejo visoko šolski in raziskovalni prostor. Predvsem pa ob tem skrbi odsotnost zavedanja Vlade in večine vladajoče koalicije o nujnosti, da bi bilo potrebno o vsebini tako pomembnega dokumenta, kot je obravnavana resolucija, doseči čim večji družbeni konsenz. Torej, v strokovni zainteresirani in vsesplošni javnosti ter v politiki. Zato mi dovolite, da s tega mesta povem, da v Poslanskem klubu LDS ne bomo sodelovali v nadaljevanju pri sprejemanju tega neusklajenega dokumenta, ki bo določal smernice razvoja visokega šolstva v Republiki Sloveniji ob tem, ko mu nasprotuje vsa visokošolska srenja. S tem napovedujemo, skladno z drugim odstavkom 65. člena Poslovnika Državnega zbora, pri nadaljnji razpravi in pri glasovanju obstrukcijo te točke dnevnega reda s strani Poslanskega kluba Liberalne demokracije po končani predstavitvi stališč poslanskih skupin. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Alojz Sok v imenu Poslanske skupine NSi. Prosim.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovane kolegice poslanke in poslanci! Bilo je pričakovati, da bo opozicija to današnje zasedanje obstruirala, tako kot so tudi delo odbora, tudi me čudi, da ni rektorjev danes in predstavniki univerz, ki so bili ves čas na odboru prisotni do konca in študentje, ampak kakorkoli, verjetno kje poslušajo, zato jih prav tako vse skupaj lepo pozdravljam. Tako kot ves ta čas se je tudi danes tukaj zelo malo ali pa nič razpravljalo o sami vsebini, mogoče je o njen še največ razpravljal dr. Gantar, vse ostalo pa je govorjenje o formi. Ta resolucija je sprožila velike razprave, vendar če bi danes slovensko javnost vprašali, kaj je pravzaprav narobe s to resoluciji, bi odgovora ne dobili, ker nihče ne ve, kaj je tisto, kar vas tako močno v tej resoluciji moti. Da je vsa univerzitetna srenja proti tudi to ne drži. Vprašati bi potem morali vse profesorje, če so res vsi proti, vse dekane fakultet, če so res vsi prosti, ampak tega podatka nimate, tako, na palec poveste, da so vsi proti. Razveseljivo pa je, da so v tej razpravi tudi rektorji povedali, da so spremembe na tem področju potrebne, vendar pozneje, ko so se vključili v razpravo, je hitro postalo jasno, da so potrebne takšne spremembe, da sprememb ne bo, da bo vse ostalo tako, kot je bilo. Če se samo dotaknem v tem času, ki mi je na razpolago, treh področjih, ki so bila v tej resoluciji nekako najbolj izpostavljena; prvič, anatomija univerz - seveda imamo tu različne poglede. Vsi se strinjamo, da je po strokovni plati potrebno univerze pustiti na miru in to jim tudi ta resolucija zagotavlja in v to resolucija ne posega. Tudi tisti zakon, ki je v fazi osnutka postal tako sporen in zaradi katerega se je začelo pravzaprav usklajeno resolucijo problematizirati, in tega ne boste mogli zanikati, da resolucija ni bila usklajena, ker vas zapiski, argumenti, dokumenti postavljajo na laž, gospodje iz SD-ja, to je vse zapisano, vaš podpredsednik je to podpisal. Sedaj nekakšne izjave, da je bilo rečeno, da je to z vsemi usklajeno in tako naprej. To so seveda iz trte zviti argumenti, on se je strinjal s tem in je to podpisal. Pozneje, ko pa ste videli osnutek tega enotnega, skupnega zakona, takrat pa ste si seveda premislili. Nobenega dvoma ni - dobro, gospod Kumer, saj boste dobili besedo - nobenega dvoma ni, da kar se tiče strokovnosti, nihče ne posega v avtonomijo univerz, ker to ne bo naredil nihče, ker bi to bilo nesmiselno. Seveda pa si avtonomijo na področju financ očitno različno predstavljamo. Tajnik mariborske univerze, gospod Brumen, je rekel, da država nima pravice posegati v finančno poslovanje in da mora univerza biti financirana tako, da si vzame, kolikor rabi. Da imajo profesorji lahko takšno plačo, kot si jo sami določite. Pojdite brat te magnetograme, tako zavzeto je zagovarjal to finančno avtonomijo, da je pozabil pravočasno oddati razpis na ministrstvo. [[...]] [[Medklici iz klopi.]] Nič ni nesramno, to so resnice, pozabil je oddati razpis na ministrstvo in je za veliko denarja oškodoval študente mariborske univerze. Ali bo kakšna posledica zaradi tega? Če bi bila ta resolucija sprejeta in pozneje tudi primeren zakon, bi morala biti. Pozabil se je prijaviti v roku in potem se išče neka možnost, kako naj se prijavijo izven tega roka. [[...]] [[Oglašanje v dvorani.]] [[....]] Predsedujoči, če boste dovolili, da naš Slavko daje komentarje vmes in tako naprej, potem bom jaz počakal, da bo naš Slavko končal in bom potem nadaljeval.
Bi prosil res za mir v dvorani.
Ja, seveda, saj to ima en namen, ne. [[...]] [[Oglašanje v dvorani.]] [[...]]
Gospod Sok, nadaljujte.
Ne morem, ne morem nadaljevati, če me motijo in me poskušajo zmesti, saj me ne bodo, saj bom počakal. V glavnem [[...]] [[Oglašanje v dvorani.]] [[...]]gospod Brumen je izjavljal še razne druge zadeve, se bom pozneje malo dotaknil še tega. Pozabil je pravočasno oddati tisto vlogo in seveda je s tem mariborska univerza letos ostala brez teh sredstev in se bodo pač lahko prijavili na drugem razpisu [[...]] Ampak v Novi Sloveniji se nikakor ne moremo strinjati, da bi avtonomija pomenila to, da država nima pravice po finančni plati povedati, koliko denarja namenja za delovanje univerz in koliko lahko posamezna univerza tudi potroši. Drugo vprašanje, ki se je zelo izpostavilo v vseh teh razpravah, je bilo vprašanje financiranja univerz in v skladu s tem tudi, do katere stopnje dopustiti uvedbo zasebnosti na tem področju, do katere stopnje vzpostaviti konkurenčnost, konkurenčne pogoje. In tukaj je prišlo prav tako, danes smo lahko tudi slišali, pa tudi na odboru ni bilo drugače, do velikih ideoloških razprav in predvsem nasprotovanja iz ideoloških razlogov. Ta isti gospod, ki sem ga prej omenil, je na tem področju izjavil, da je danes v Sloveniji edina dodana vrednost zasebnih šol kakšna maša. Tudi to piše v magnetogramu. Če to izjavi predstavnik univerze, mene je sram, da je Štajerec, ampak ne morem si pomagati, pač je takšen njegov način razmišljanja. Vemo, da smo v preteklosti Štajerci odigrali še kakšno drugo vlogo v tej državi. Ampak, kar se tiče same resolucije. Na osnovi zavez iz resolucije bo študentom zagotovljena večja kakovost študija in njihovo vključevanje v mednarodna sodelovanja, to pomeni, da bo imel vsak študent možnost opravljanja dela študija, enega semestra, diplome, obvezne prakse, eksperimentalnega dela, tudi v tujini in da se jim pravzaprav skozi ta zapis v resoluciji odpira pot v svet raziskovanja, spoznavanja tujih kultur in predvsem spoznavanja navad in razmer, ki vladajo v tujini. Naslednji pomembni vidik, ki bi ga tu želel izpostaviti, je tudi ena od zavez iz resolucije po socialnosti. Če primerjamo študij v tujini, ne samo da študentje plačujejo šolnine, ampak plačujejo tudi celotno gradivo in material, ki ga pri študiju uporabljajo, za razliko od nas, kjer je in se bo resolucija zavezala, da bo Vlada za pomoč študentom iz ekonomskega vidika namenila znatna sredstva, in jih že zagotavlja. Tu mislim na subvencionirano bivanje v študentskih domovih in tudi pri zasebnikih, potem na subvencionirano prehrano, na 100% plačevanje pedagoškega dela, kar pomeni, da šolnin, ki jih toliko problematizirate, ni, razen za izredni študij in za študij na zasebnih visokošolskih zavodih. Eden od ciljev avtonomije je tudi prizadevanje in zavzemanje za povezovanje visokega šolstva z znanostjo in gospodarstvom, kjer se je treba zavedati, da se študentom oziroma diplomantom, ki pridejo s fakultet omogoči čimprejšnja vključitev z njihovim znanjem v gospodarstvo, da nimajo samo teoretskega znanja, ampak tudi praktično znanje. Povezovanje teh dveh sfer z visokim šolstvom pa bi pomenilo, da študenta na dodiplomskem kot tudi na podiplomskem študiju čim prej vključujemo v gospodarstvo, in da preko gospodarstva povežemo v institute. Resolucija se zavzema za to, da bi vsako leto 80 mladim raziskovalcem zagotovili delo v gospodarstvu, da postanejo torej del ekip in da potem to znanje, ki ga pridobijo na univerzah, na fakultetah, čim bolje uporabijo na tem področju. Tretja zadeva, ki je dobila zelo veliko pospeška in razprave v sami razpravi na 29 ur trajajoči seji odbora za visoko šolstvo, pa je področje habitiranja visokošolskih učiteljev. Resolucija na tem področju predvideva, da je za izboljšanje študentskih razmer potrebno ob približno istem številu študentov povečati število visokošolskih učiteljev in sodelavcev, kar se da doseči z odpiranjem visokošolskega prostora. V terciarno pedagoško dejavnost se bodo zato vključevali raziskovalci iz javnih raziskovalnih zavodov in gospodarstva ter raziskovalci in visokošolski učitelji iz tujine. To pomeni tudi Slovenci, ki živijo in delajo v tujini. S kakovostno prenovo pa bodo slovenski visokošolski zavodi postali privlačnejši za domače in tuje strokovnjake ter študente. To pomeni odprtje visokošolskega prostora in s tem večjo kakovost profesorjev. In nobenega dvoma ni, da so profesorji tem bolj atraktivni, čim bolj svoja predavanja podkrepijo z različnimi vložki iz prakse, kot pa da študentom delijo razne folije, iz katerih se potem naj sami naučijo določene teorije. Resolucija se zavzema za večjo kakovost profesorjev in večjo kakovost izvajanja pedagoškega dela, kar gledano naprej pomeni, da dobimo diplomante s širšim spektrom znanja, ki ne temelji samo na teoriji, ampak je podkrepljen tudi s primeri iz prakse. Po drugi strani pa je treba poskrbeti tudi za izobraževanje za takšne razmere, ki bodo pomenile tudi večja finančna sredstva. Cilj je skupno financiranje raziskav in visokega šolstva v višini 2,3% iz proračuna, in sicer od tega 1% za raziskave in 1,3% za pedagoški del in 2,7% iz okolja. To pomeni, da bi skupno 5% bruto družbenega produkta v skladu tako, kot so smernice zapisane v resoluciji, naj v bodoče namenjali za financiranje visokega šolstva in pa raziskovalne dejavnosti. Če poenostavim, so cilji visokega šolstva, ki so zapisani kot predlogi v tej resoluciji, naslednji: prvič, ustvariti enoten visokošolski raziskovalni prostor v Republiki Sloveniji; drugič, pospešiti in pospeševati izmenjavo znanja v trikotniku visoko šolstvo, znanost, gospodarstvo; tretji cilj, uravnotežiti vpis mladih med 19. in 26. letom v terciarnem izobraževanju; četrti cilj, povečati delež prebivalstva, vključenega v visokošolsko izobraževanje, s sedanjih, kar je bilo že pred mano povedano, 15% na 25% ter doseči razmerje glede diplomantov od sedanjih 57% na vsaj 75%, seveda glede na prvi vpis študentov v prvi letnik; petič, povečati sredstva za visokošolsko izobraževanje in raziskovanje na 5% bruto družbenega produkta; šestič, v Sloveniji imeti 7 do 10 univerz oziroma visokošolskih in inovacijskih središč. Torej ne gre samo za univerze, ampak so tu zapisana tudi visokošolska in inovacijska središča. Nekateri ste problematizirali, zakaj 7 do 10. Sam vidim, da se je v resoluciji treba opredeliti in zapisati nek cilj. Ta cilj je dovolj širok, ker je zapisan v razponu od 7 do 10. Naslednji cilj, uveljavitev vsaj ene od slovenskih univerz med najboljše evropske univerze. Vemo, na katerem mestu smo danes, in da nas pri tem čaka še veliko dela. Osmič, povečati pretok strokovnjakov med visokošolskimi in raziskovalnimi zavodi ter gospodarstvom. Da zaključim. V Novi Sloveniji nekako razumemo, da so vsake spremembe nekaj, kar lahko v praksi naleti na konflikt interesov, in da so rektorji pravzaprav na nek način proti, ker se velikih sprememb nekako bojijo. Nekoliko težje pa razumemo nasprotovanje študentov. In jih je pravzaprav težko razumeti, kajti v tej resoluciji je zapisano marsikaj, kar gre v prid samemu študiju. Tako ta resolucija stremi k vpeljavi več praktičnih vaj, kar je tudi zapisano v bolonjskem procesu. To pomeni, da ni samo poudarek na teoretičnih znanjih, ampak predvsem tudi na praksi in da bo skozi to doseženo tako dodiplomskim kot podiplomskim študentom, da se bodo lažje nekako znašli znotraj gospodarskega procesa, ali če povem drugače, da bodo lažje dobili svojo prvo zaposlitev. Nadalje, s pomočjo regijskih štipendijskih shem, ki bodo temeljile na partnerstvu med regionalnimi nosilci razvoja, bo v bodoče možno uskladiti razmerje med ponudbo in potrebami po kadrih v posamezni regiji, dvigniti raven izobrazbene strukture v regiji, vplivati na znižanje strukturne brezposelnosti, vplivati na vračanje šolanih kadrov iz univerzitetnih središč nazaj v posamezne regije, spodbuditi podjetja v regiji za kadrovsko štipendiranje in boljše načrtovanje potrebnih kadrov, približevati kadrovsko potrebo glede na razmere na trgu delovne sile in zmanjšati skozi vse to odliv kadrov v velike centre. Tretja vrsta štipendij, zapisanih v tej resoluciji, so državne štipendije, ki so v prvi vrsti za socialno ogrožene skupine študentov. V resoluciji je tudi velik poudarek še naprej dan področju študentskega dela, kot pomembnemu temelju pridobivanja dela prihodka za potrebe študija. Vse to so rešitve, za katere smo v Novi Sloveniji prepričani, da bi jih študentje morali pozdraviti, delati predvsem v tej smeri, da se dolžina študija skrajša, da je študij kvaliteten, da je študij dostopen vsem. Vse to je tudi v tej resoluciji, tako kot se za resolucije spodobi, zapisano. Da zaključim. Nekateri ste govorili, da je na ta dokument bilo vložnih 250 dopolnil. Če samo ponovim izjavo ministra, ki danes ni več minister, dr. Zupana, je nekako odgovoril na te kritike s tem, da je tudi na deset božjih zapovedi, ki so povsem enostavne zapisane, možno vložiti 250 dopolnil, če seveda kdo to hoče. Veliko teh dopolnil je bilo vloženih v tem smislu. Nekatera so bila opisno zelo široka, po drugi strani pa se je zahtevalo, da mora biti resolucija kratka, pregledna in jedrnata. Če bi sprejeli vseh teh 250 dopolnil, potem od te resolucije ne bi ostalo drugega kot neka nepregledna, zelo dolga šlamastika. Kar se pa tiče samega dogajanja, pa bom s tem končal. Drugi mandat sem poslanec, vstopam skoraj v osmo leto svojega poslanskega mandata. Takšnega vodenja seje v tem parlamentu, kot je bilo vodenje na tem odboru, še nisem doživel. To, da bi namesto vlagateljev; največ amandmajev je vložil poslanec Gaber; da bi namesto njega amandmaje obrazlagali kar drugi, on pa bi na koncu delal povzetke in dejansko dirigiral, kdaj naj kdo nastopi, kdaj naj neha, kdaj naj se prijavi, kdo naj dobi besedo in tako naprej, praktično sam še nisem doživel. In če je kje bila farsa, potem je bila farsa narejena iz dela tega odbora. Tudi sam sem bil nekaj časa predsednik Odbora za kmetijstvo. Odkrito vam povem, nekaj takega ne bi nikoli dovolil. Hvala lepa.
Hvala. Proceduralni predlog ima gospod Kontič.
Hvala lepa, gospod predsednik. V zadnjem delu ste vi vodili sejo, na začetku predstavitve mnenja Poslanske skupine Nove Slovenije pa ne. Ampak kljub temu želim opozoriti, pa redko opozarjam na te nepravilnosti, ki se dogajajo. Predstavitev mnenj poslanskih skupin ni namenjena polemiki z ostalimi poslanskimi skupinami in tudi s posameznimi poslanci ne, ker boste verjetno tudi vsem, ki bodo želeli replicirati, odgovorili, da replike niso možne, in seveda boste v tem primeru ravnali prav. Zato je potrebno tiste, ki govorijo v imenu poslanske skupine in prekoračijo obseg, ki je dovoljen s Poslovnikom, tudi opozoriti. Še manj oziroma najmanj primerno pa je to, da predstavnik poslanske skupine izkoristi govorniški oder za to, da polemizira s tistimi, ki niso prisotni v dvorani, jih omenja in jih tudi blati in jih tudi ocenjuje na način, kdo je komu v ponos in kdo se koga sramuje. Jaz mislim, da je zato potrebno izreči opozorilo in predlagam, da - to je moj proceduralni predlog - v izogib takšnim dogodkom na seji Državnega zbora to tudi storite.
Hvala. Ni pa to predlog za na glasovanje. Gospod Jelinčič ima tudi proceduralni predlog.
Hvala lepa, gospod predsednik. Glede na to, da je Predlog resolucije o nacionalnem programu visokega šolstva Republike Slovenije 2007-2010 popolnoma "zblojen" dokument, ki ga nikakor ne moremo podpreti in tudi nima smisla o njem razpravljati, zato napovedujem obstrukcijo poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Hvala lepa.
Hvala. Gospod, imate proceduralni predlog? Izvolite, gospod Sok.
Hvala lepa. Če smo pri teh proceduralnih predlogih, kar seveda niso proceduralni predlogi, potem naj tudi sam povem, da se jaz nisem dotaknil gospe Brede Pečan, ki je tukaj, bi bilo treba na široko odgovoriti. Hvala lepa.
Mislim, da bi lahko končali s takšnimi proceduralnimi predlogi. In bi nadaljevali predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Marjan Drofenik bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Spoštovani predsednik, spoštovani državni sekretar, spoštovane poslanke, poslanci! Takoj na začetku moram poudariti, da bomo poslanci Slovenske ljudske stranke predlagano resolucijo o nacionalnem programu visokega šolstva podprli, čeprav menimo, da bi resolucija lahko bila in bi celo morala biti nekoliko bolj konkretna, z bolj jasnimi usmeritvami in načeli. Naša odločitev za podporo resoluciji temelji predvsem na dejstvu, da je bila ta dejansko usklajena z visokošolskimi partnerji in da so se dejansko nasprotovanja pojavila po tem, ko je bila visokošolska in širša javnost seznanjena z osnutkom zakona o visokem šolstvu in razvojni dejavnosti. Prepričani smo namreč, da bi v nasprotnem primeru resolucijo o nacionalnem programu visokega šolstva sprejeli bolj ali manj soglasno. Visoko šolstvo je ključni element trajnostnega razvoja globalne konkurenčnosti in nacionalne identitete. Univerze in druge visokošolske inštitucije so za razvoj slovenskega znanstvenega, kulturnega in družbenega življenja izjemnega in nenadomestljivega pomena. V Slovenski ljudski stranki si prizadevamo za spoštovanje avtonomnosti univerz, za večjo odprtost univerz tujim študentom, gostujočim učiteljem, za sodelovanje med visokošolskimi institucijami pri pripravi interdisciplinarnih programov za pregledno preverjanje kakovosti inštitucij. Verjamemo, da le sodelovanje univerz z lokalnim gospodarstvom in drugimi visokošolskimi institucijami omogoča doseganje presežkov za vse ključne partnerje ter prispeva k razvoju posameznikov in družbe. Znanje je nedvomno tista dobrina, ki ima in bo v prihodnje imela še odločilnejši vpliv na razvoj Slovenije. V mnogih dokumentih smo zapisali, da želi biti Slovenija država oziroma družba, ki temelji na znanju. Ključnega pomena za zagotovitev kvalitetnih strokovnjakov in s tem razvojno usmerjenost države je dober in kakovostni visokošolski sistem. V Sloveniji je bilo v preteklih letih veliko pozornosti namenjene preoblikovanju sistema primarnega izobraževanja. Tudi danes so spremembe in razni ukrepi na področju osnovnošolskega izobraževanja zelo pogosti. Mislimo, da lahko brez težav trdimo, da imamo v Sloveniji kvalitetno osnovno šolo, pa tudi srednješolsko izobraževanje dosega dobre rezultate. Na drugi stani pa z rezultati na visokošolski ravni oziroma na terciarnem izobraževanju nikakor ne moremo biti zadovoljni. Pri tem sta najbolj očitni predvsem izjemno dolga doba študija in pa zgolj formalna reforma visokega šolstva in v skladu s smernicami bolonjskega procesa. V zvezi s trajanjem študija je bilo že veliko povedanega in tudi napisanega predvsem v smislu iskanja razlogov in krivcev za takšno stanje. Eni pripisujejo razloge za dolg študij kar študentom, ki zaradi ugodnosti študentskega statusa in z njim povezanega študentskega dela nimajo ambicije po hitrem dokončanju študija. Drugi so mnenja, da je univerza pač socialna ustanova, ki študentom z dolgoletnim študijem omogoča normalen socialni status, saj naj bi tudi v primeru hitrega dokončanja študija mladi izobraženci ostali brez možnosti zaposlitve. Tretji govorijo o tem, da je nastala situacija posledica znižanja kriterijev pri vpisu na visokošolski študij ali pa posledica tega, da so nekateri programi študija očitno prenapolnjeni in daleč presegajo dejansko potrebe slovenskega trga dela. Ključno pa je, da država neposredno in posredno plačuje vsa leta študija in tako z vidika stroškovne analize izgublja veliko sredstev, še večje izgube pa so na področju neizkoriščenih potencialov mladih ljudi, ki zaradi dolžine študija v najbolj optimalnem obdobju ne prispevajo k ustvarjanju dodane vrednosti za razvoj Slovenije pa tudi sebe. Drug velik problem visokega šolstva je, da bolonjska prenova programov ni pomenila dejanske prenove programov. Ob tem moramo poudariti, da to ne velja za vse fakultete in druge visokošolske institucije. Marsikje so bili programi spremenjeni zgolj tako, da so se kreditno ovrednotili posamezni predmeti in se porazdelili v dve stopnji. Veliko nedorečenosti okoli stopnje bolonjskega študija, predvsem pa tretje stopnje so povzročile kar veliko težav. Tukaj lahko omenimo dejstvo, da se je veliko študentov, ki so dokončali študij in pridobili univerzitetno izobrazbo v prejšnjem študijskem letu, vpisalo še na drugo stopnjo bolonjskega študija. Problem pri tem je, da so za drugo stopnjo sami plačali šolnino, kasneje pa ugotovili, da s tem niso pridobili višje stopnje izobrazbe, kar je bil razlog njihovega vpisa na drugo stopnjo. Z novelo zakona o visokem šolstvu pa je bil študentom novih študijskih programov omogočen brezplačen študij na obeh prvih dveh stopnjah. Slovensko terciarno izobraževanje za dejansko izboljšanje stanja potrebuje zagotovitev dodatnih sredstev. Pri tem se ne bi želeli opredeljevati, ali so dodatna sredstva možna v obliki šolnin, ali tesnejšega sodelovanja z gospodarstvom ali morda na kakšen drug, tretji način. V Slovenski ljudski stranki pa se nedvomno zavedamo, da brez dodatnih sredstev še posebej tehnične fakultete ne bodo mogle doživeti potrebnega napredka. Cilj povečanja finančnih sredstev je v predlagani resoluciji sicer jasno zapisan, poudarjamo pa, da bo odločitev o tem, kako zagotoviti dodatna finančna sredstva in iz katerega vira, zahtevala celovit pristop. Izjemnega pomena za Slovenijo je tudi dober nadzor oziroma spremljanje kakovosti visokošolskih institucij. Res ne bi želel izpostavljati nobene od institucij, vendar je v javnosti splošno znano, na katerih privatnih visokošolskih institucijah je mogoče priti do akademske izobrazbe brez kakšnega pretiranega truda in da pri teh institucijah glavno vlogo igra plačilo relativno visoke šolnine. Nadzor nad kakovostjo bo treba nedvomno okrepiti. Zadnje spremembe visokošolske zakonodaje so sicer prinesle pozitivne premike v to smer, vendar bo treba sistem evalvacij čim prej udejanjiti in nadgraditi. V primeru, da obstoječe rešitve ne bodo imele pravih učinkov, bo treba ponovno razmisliti tudi o povsem samostojni in neodvisni nacionalni agenciji za spremljanje kakovosti visokega šolstva, kar so prav študentje predlagali že pred več leti. Na to smo opozorili že ob sprejemanju zadnje novele zakona o visokem šolstvu. Nadzor nad kakovostjo je izjemnega pomena, predvsem zaradi povečanja števila privatnih oziroma zasebnih visokošolskih zavodov. Zakaj toliko govorim o stanju na področju visokega šolstva v Sloveniji? Zato, ker je Resolucija o nacionalnem programu visokega šolstva tisti dokument, ki postavlja temelje za nadaljnji razvoj visokošolskega prostora. Je temelj za pripravo Zakona o visokem šolstvu in razvojno-raziskovalnih dejavnosti. Skozi postopek na matičnem delovnem telesu je bilo sprejetih kar nekaj dopolnil, ki pomenijo izboljšavo resolucijo in ki so jo približala cilju, da postane dober temelj za pripravo novega zakona. V zvezi s postopkom priprave in sprejemanja Resolucije o nacionalnem programu visokega šolstva lahko rečem, da se je izkazalo, da so nekateri visokošolski partnerji pri tem sodelovali s figo v žepu. Za Poslansko skupino Slovenske ljudske stranke je nesprejemljivo, da so predstavniki največjih izobraževalnih institucij v Sloveniji dali podporo resoluciji in jo uskladili, kasneje pa trdili, da je resolucija slaba, in pripravili celo vrsto predlogov. Res je, resolucija bi lahko bila boljša, lahko bi bila bolj konkretna, imela bi lahko še bolj jasne usmeritve za nadaljnji razvoj visokega šolstva v Sloveniji. Na to smo v Poslanski skupini SLS opozorili v času priprave oblikovanja besedila resolucije, nikakor pa ne moremo pristati na argumente predstavnikov ene od univerz, da je resolucija bila usklajena, vendar se je kasneje ob osnutku zakona izkazalo, da je preširoka in da zaradi nje zakon ne prinaša dobrih rešitev. Zato potem kar naenkrat resolucija ni bila več sprejemljiva. Kje je tukaj odgovornost? Če ne bi visoko šolski partnerji videli predloga zakona, bi bila resolucija dobra, kar očitno dopušča razpravo in ima širok okvir. Kasneje pa ista resolucija ni več dobra, celo več. Resolucija je po mnenju istih ljudi kar naenkrat popolnoma nesmiseln. Mislimo, da takšen odnos ne more zagotavljati doseganja višje kvalitete in dobrih rešitev, predvsem pa tega ne bi pričakovali od predstavnikov slovenskih univerz. Dati soglasje k slabemu predlogu je neodgovorno. Seveda je za nujno potrebno reformo visokošolskega študija potrebno soglasje oziroma uskladitev vseh partnerjev. Vendar ob tem moramo vedeti, da se mora pri vsaki resni reformi vsak od partnerjev zavedati, da spremembe prinašajo tudi določena odpovedovanja, predvsem pa zahtevajo odgovorno doseganje kvalitete. Politika ustanavljanja novih visokošolskih zavodov, oblikovanja programov in določanja števila vpisanih študentov po posameznih programih se mora približati potrebam trga dela. Ne moremo si privoščiti vlaganje v študente, ki potem svoje izobrazbe ne morejo uporabiti za zaposlitev po dokončanem študiju. Potrebne bodo dobre analize in spremljanje dogajanja in trendov na trgu dela, da bomo vsaj v pretežni meri zmanjšali razkorak med izobrazbeno strukturo in potrebami trga dela. V Slovenski ljudski stranki podpiramo glavne usmeritve in cilje predlagane resolucije. Avtonomija raziskovalne in izobraževalne dejavnosti je nujna. Vključitev gospodarstva in tesnejše sodelovanje z visokim šolstvom in znanostjo je neizogibno. Prav tako podpiramo povečanje števila visoko šolskih institucij, vendar ponovno opozarjamo na nujnost zagotavljanja kvalitete in njenega stalnega spremljanja in nadzora s strani neodvisne inštitucije. Na koncu lahko podamo trditev, da predlagana resolucija pušča dovolj široke okvire za pripravo dobrega in kvalitetnega zakona o visokem šolstvu in razvojno-raziskovalne dejavnosti. Bo pa potrebnega še veliko dela in odločanje o konkretnih vprašanjih za doseganje v resoluciji zapisanih ciljev. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke bo resolucijo podprla kljub temu, da bi lahko bila boljša. Podprli jo bomo, ker je bila v določenem trenutku usklajena in ker je bila v proceduri na matičnem delovnem telesu vendarle nekoliko dopolnjena in popravljena. Poudarjamo pa že sedaj, da mora biti zakon o visokem šolstvu in razvojni raziskovalni dejavnosti pripravljen kvalitetno in da mora biti razvojno usmerjen. Potreben bo dober dialog med vsemi partnerji. Hvala lepa.
Hvala. Obveščen sem, gospa Pečanova, da imate proceduralni predlog. Izvolite.
Proceduralno. Hvala lepa. V skladu z drugim odstavkom 65. člena ponovno opozarjam, da Poslanska skupina Socialnih demokratov zapušča dvorano ob obravnavi resolucije in prav tako tudi ne bomo sodelovali pri glasovanju o amandmajih in resoluciji v celoti. Tako uradno tudi najavljam obstrukcijo, obrazložitev pa je že bila povedana v stališču poslanske skupine.
Hvala. Gospod Gantar imate proceduralni predlog. Izvolite.
Gospod predsednik, kot sem že najavil ob predstavitvi stališča, v skladu z drugim odstavkom 65. člena Poslovnika Poslanska skupina nepovezanih poslancev Zares najavlja obstrukcijo pri obravnavi in glasovanju pri 16. točki dnevnega reda tega zasedanja Državnega zbora. Hvala.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Gospod Germič, imate proceduralni predlog. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Kot sem že napovedal v okviru predstavitve stališča Poslanskega kluba LDS, tudi Poslanski klub LDS skladno z drugim odstavkom 65. člena Poslovnika Državnega zbora pri nadaljnji razpravi in glasovanju napoveduje obstrukcijo pri tej točki in s tem zapuščamo sejo pri tej točki. Hvala lepa.
Hvala. Sledi razprava poslank in poslancev o predlogu resolucije. Pozival bom samo tiste, ki ste v dvorani. Gospa Eva Irgl izvolite, imate besedo.
Najlepša hvala za besedo, spoštovani predsednik. Bomo kar malce osamljeno se počutili zdaj, ko ni več opozicije v naših vrstah. Zelo mi je žal, da danes vsi tisti, ki spremljajo to sejo, lahko vidijo tale "šov", ki je seveda namenjen poceni pridobivanju političnih točk. Takšnemu "šovu" smo bili priča tudi že na Odboru za visoko šolstvo, znanost in tehnološki razvoj ravno ob sprejemanju resolucije o visokem šolstvu. Žal mi je, da slovenska javnost danes lahko to gleda in lahko gleda, kako opoziciji pravzaprav ni mar, kaj se danes sprejema v Državnem zboru, kako pomemben dokument je pred nami. Res obžalujem, da ne bodo sodelovali konstruktivno in tako, kot od njih pričakuje tudi slovenska javnost. Skoraj 30 ur smo bili priča razpravi o visokem šolstvu oziroma resoluciji o visokem šolstvu na odboru. Že takrat moram reči, da sem bila sama zelo razočarana nad tistim delom strokovne javnosti, ki niso vztrajali pri tem, da bi sodelovali konstruktivno pri obravnavi te resolucije. Moram reči, da je strokovna javnost v tem delu delovala izjemno politično, tudi izjemno usklajeno z opozicijo, kar je že utečena praksa. Če že sama lahko razumem opozicijo, da obstruira seje, ker so za to tudi poslovniške možnosti, potem vsekakor ne morem razumeti, da strokovna javnost, ki bi morala sodelovati pri tako pomembnem dokumentu, kot je resolucija o visokem šolstvu, pri tem pač ni sodelovala. Bomo pa krivični, če ne rečem, da je del strokovne javnosti, sicer v manjši meri, vendarle sodeloval do konca pri obravnavi te resolucije na odboru, na primer Inženirska akademija Slovenije je konstruktivno sodelovala v tej debati tudi dajala predloge in mislim, da je bilo kar precej amandmajev s strani Inženirske akademije Slovenije na kocu tudi sprejetih. Veliko se je tudi v začetnih predstavitvah govorilo, da resolucija ni bila usklajena. Mi smo to že večkrat povedali, ampak očitno je potrebno nekaterim to povedati 100-krat, morda tudi 1000-krat, ampak če bo potrebno, bomo to povedali tudi še večkrat. Resolucija je bila usklajena z vsemi visokošolskimi partnerji, v prvi vrsti s Študentsko organizacijo Slovenije, usklajena je bila z univerzami, pa tudi na nivoju Partnerstva za razvoj. Mi je prav hudo, da danes oziroma v tem trenutku ne sedijo z nami več poslanci Socialnih demokratov, ki bi lahko to tudi potrdili. Da ne bo kdo mislil, da govorim samo na pamet te zadeve, bom povedala, da je 18.10.2006 potekalo prvo usklajevanje resolucije o nacionalnem programu visokega šolstva s Študentsko organizacijo Slovenije, nato je usklajevanje potekalo s Študentsko organizacijo Slovenije 9. novembra, dokončno pa so se glede resolucije uskladili 14. decembra. Študentska organizacija Slovenije je dala svoje pripombe, kar precej je bilo upoštevanih in na koncu se je ministrstvo s študentsko organizacijo uskladilo, da je resolucija usklajena in je primerna. Če pogledamo Rektorsko konferenco in univerze. Tudi z njimi je bila dokončno usklajena 15. januarja, zato govoriti, da resolucija ni bila usklajena, je navadno sprenevedanje ali pa še kaj več. Naj povem, da je bilo vsem rektorjem in študentskim organizacijam poslana usklajena verzija z dopisom, da morajo do 22. januarja poslati pripombe, drugače se smatra, da se s končno verzijo ne strinjajo. In veste kaj se je zgodilo? Nič. Pripomb ni bilo ne s strani Študentske organizacije ne s strani Rektorske konference. In tu se zdaj resno vprašam, kako resni smo lahko med sabo, če nekateri ne upoštevajo niti tega, ko jih ministrstvo zaprosi, da dajo pripombe na resolucijo, pa tega ne storijo. Nato pa se oglašajo 30 ur, kaj vse je z resolucijo narobe. Tudi 31. januarja je bil z usklajeno resolucijo seznanjen sindikat SVIZ. Njegov glavni predstavnik Branimir Štrukelj je strokovnjak za osnovno šolstvo, za visoko šolstvo in tako naprej, vedno se oglaša ob teh temah. Ampak začuda odgovora oziroma pripomb na to, da se ne strinja z vsebino resolucije, od njega ni bilo. Danes pa vedno znova ponavlja, kako resolucija ni usklajena. In tudi ostali. Me prav čudi, da danes ne sedi na balkonu z nami, ampak verjetno deluje v skladu z opozicijskimi načeli. Zadnja zadeva, ki se mi zdi še kako pomembna in je bila usklajena, kot že rečeno, v Partnerstvu za razvoj. Dr. Igor Lukšič, podpredsednik Socialnih demokratov, je takrat podpisal izjavo skupaj z državnim sekretarjem, gospodom Lesjakom, in s tem podpisom povedal, da je resolucija usklajena. In tu moram reči, da gre v resnici za navadno sprenevedanje in dvolično igro s strani Socialnih demokratov. Kolikor je meni znano iz nastopov in izjav predsednika Socialnih demokratov, gospoda Pahorja, on navadno, vsaj do zdaj se je tako izkazalo, spoštuje neke dogovore, ki so dogovorjeni med partnerji. Ampak žal mi je in zato me tudi toliko bolj čudi, da ima ob sebi ljudi, ki tega ne spoštujejo. Tu se ponovno kaže nek razkorak med najvišjim vodstvom stranke in ostalimi. Lahko tudi rečemo, da se je v socialnodemokratske vrste očitno zalezel nek "Podbregarjev sindrom"; tudi on namreč, ko se je govorilo o Sovi in o tem, kaj vse je podpisoval, kar naenkrat ni več vedel, ali je to njegov podpis ali ne, ali podpisuje kakšne dokumente ali ne. To je za moje pojme izjemno neresno. Neresno, da se nekaj podpisuje, potem pa se govori, da nekaj ni bilo podpisano. In če je treba, bomo to seveda povedali še večkrat, ker slovenska javnost mora izvedeti, da je bila resolucija usklajena in da je tudi ta odhod, ta obstrukcija vseh teh strank, kot je že kolega Sok, mislim, da dejal na koncu, navadna farsa. In da gre samo za to, da si nabirajo politične točke. Vendar pa, da se ne bomo ukvarjali več samo z obstrukcijo, ki je po mojem mnenju ne bi smelo biti, vsaj če bi želela opozicija izpasti resno in konstruktivno, bi se v nadaljevanju v nekaj segmentih omejila samo na tisti del resolucije, ki je vezan na študentsko populacijo. Kaj so pravzaprav prednosti resolucije oziroma resolucije, ki jih ponuja študentom. Na osnovi zavez iz resolucije, ki so bile dane, bo študentom zagotovljena večja kakovost študija in tudi njihovo vključevanje v mednarodna sodelovanja. Kaj pravzaprav pomeni to v praksi? To pomeni, da ima vsak študent možnost opravljanja dela študija tudi v tujini. Seveda se lahko odloča na primer med enim semestrom dokončanja v tujini, morda glede diplome, obvezne prakse, eksperimentalnega dela in tako naprej. Naslednji pomembni vidik, ki je zagotovo dobrodošel znotraj resolucije in pravzaprav ne vem, zakaj bi mu študentje tako goreče nasprotovali znotraj študentske organizacije, ampak tukaj morda verjetno so bolj vodstveni kadri študentske organizacije tisti, ki temu nasprotujejo. Jaz sama, ko se pogovarjam s študenti, vidim, da resoluciji ne nasprotujejo, ampak jo podpirajo. Sicer se zavedajo, da bi lahko v kakšnem delu bila še kakšna pozitivna danost pridana v zvezi z njimi, ampak v globalu resolucijo podpirajo. Se pravi, tukaj ne moremo enačiti študentske organizacije Slovenije z vsemi študenti, ki študirajo na vseh koncih Slovenije. Pomemben vidik resolucije je zagotovo tudi socialni vidik. Če primerjamo študij v tujini, lahko vidimo, da študentje tam navadno plačujejo šolnine, pa ne samo to, plačujejo tudi celotno gradivo in materiale, ki jih pri študiju uporabljajo, če na primer izhajajo oziroma študirajo na nekih smereh, ki so tehnično-naravoslovno naravnane, potem morajo seveda plačevati za eksperimentalne vzorce, za laboratorijske vaje, za kemikalije in tako naprej. Pri nas ni tako in Vlada bo še vedno v tem ekonomskem smislu to nadaljevala in posebno skrb namenila, da bo študentom omogočeno čim boljše študiranje. To je potrdila na odboru tudi, upam, da v ponedeljek potrjena bodoča ministrica za visoko šolstvo, znanost in tehnološki razvoj, gospa Kuclerjeva, kar smo še posebej veseli. Ta Vlada se zavzema še vedno bolj za to, da se ohranja subvencioniranje bivanja v študentskih domovih in tudi pri zasebnikih. Še vedno pristaja tudi na subvencionirano prehrano, kar je absolutno pomembno, na 100% plačevanje pedagoškega dela, kar pomeni, da šolnin ni, so samo pri izrednem študiju in pa pri zasebnih visokošolskih zavodih. Tukaj bi želela morda postreči z nekaterimi analizami oziroma z nekaterimi podatki, ki so bili narejeni, kajti število subvencioniranih postelj se je od leta 2000 do danes kar precej povečalo. Leta 2000 je bilo tako v Ljubljani 8.117 subvencioniranih postelj, leta 2005 pa kar 10.802. Prav tako gre pozitivni trend naprej v Mariboru, Kranju, Novem mestu, tudi v Novi Gorici. Morda bi želela v tem trenutku omeniti še, da se resolucija zavzema tudi za večjo kakovost profesorjev in tudi za večjo kakovost izvajanja pedagoškega dela. Seveda vsi raje hodimo na predavanja, ki so bolj zanimiva in imajo kvalitetne predavatelje. Seveda pa bo potrebno še naprej delati tudi na izboljševanju razmer za študij. In tukaj je Vlada še kar precej naredila na tem področju. Če pogledamo v lanskem letu, se mi zdi, ali pa celo leto pa pol nazaj, smo v tem Državnem zboru sprejeli zakon o poroštvu Univerze na Primorskem. Ta zakon je bil vsekakor izjemnega pomena, sploh danes, ko se vključujemo v proces oblikovanja skupnega evropskega visokošolskega prostora. Če hočemo biti konkurenčni tudi na tem nivoju, potem moramo zagotoviti študentom, ki študirajo, prave pogoje in tudi ustrezne prostorske možnosti. In Univerza na Primorskem do sedaj teh možnosti ni imela, tako da je bil onemogočen normalen študij tako profesorjem kot tudi študentom. Vsekakor je to za pozdraviti, da se te razmere tudi na tej univerzi izboljšujejo. Prav tako, če pogledamo Univerzo v Novi Gorici, Politehnika, se je danes oziroma v tem času preselila del tudi na lokacijo v Ajdovščino, kar je izjemnega pomena ne samo zaradi tega, ker je študij zagotovljen tudi za to območje, ampak tudi zaradi tega, ker se lahko politehnika v tem primeru kot znanstvena sfera povezuje z gospodarsko sfero. In to je vsekakor izjemnega pomena. Sama bom resolucijo visokem šolstvu, ki je bila, to moram še enkrat poudariti, usklajena z vsemi partnerji, podprla. Bi pa mogoče samo še za konec povedala, da resolucija izboljšuje tudi položaj študentov s posebnimi potrebami, katerih status in možnosti še vedno niso urejene tako, kot bi se pričakovalo in tako, kot od nas pričakuje tudi Evropa in tako, kot je to urejeno tudi v ostalih evropskih članicah. Na to nas je dalj časa opozarjalo tudi Društvo študentov invalidov in slabovidnih. Ampak ta resolucija bo delal tudi na tem, kar je vsekakor velik pozitiven korak naprej. Sama bom resolucijo o visokem šolstvu podprla.
Hvala. Besedo ima gospod Janc.
Hvala lepa za besedo gospod predsednik. Predstavniki vlade, kolegice in kolegi. Obžalujem, zelo obžalujem, da so vsi kolegi iz opozicije zapustili to dvorano pri tako pomembnem dokumentu, kot je sprejemanje resolucije o tem visokošolskem programu. Mislim, da je to tudi slabo, ker nismo v tem času skupaj našli nekega soglasja. Za ta dogovor sta potrebni dve strani, tako ena kot druga. Vem, da je bilo veliko razprave na različnih nivojih, tudi na samem odboru, pa žal iz te razprave ni bil dosežen kakšen večji uspeh, kakšen večji kompromis, konsenz, ki ga je vedno potrebno iskati, če želiš priti s širšo podporo do cilja. Mi lahko danes z neko absolutno večino to podpremo. Ampak, spoštovane kolegice in kolegi, to bo slaba popotnica za tak pomemben dokument, slaba popotnica za tisti del stroke, za tisti del politike, za tisti del uporabnikov te resolucije, ki danes ni tu z nami, ki ne podpira in ki je na drugi strani. Kakorkoli že, to je nenazadnje tudi zelo slaba popotnica bodoči, v ponedeljek, upam, potrjeni ministrici za to področje. In ji delamo verjetno slabo uslugo, ko bo vstopala na neko področje z izjemno slabim predznakom. To smo nekako na silo potisnili skozi, sprejeli, zdaj pa tole je. Mislim, da ji ne bo lahko na tem področju in upam, da je to tudi vsem nam v koaliciji jasen apel, da se tako vendarle ne dela in da bi vendarle morali vse napore vložiti prej, da bi našli tudi neke skupne točke, ki so bile bolj kritične ali pa bi se jih dalo z nekim političnih dogovarjanjem tudi nekako popraviti in sprejeti, da bi bilo tudi za našo opozicijo bolj sprejemljiva. Jaz ne vidim, za koga naj imam razpravo, predstavim svoje poglede o tej resoluciji. Nam prepričanim? Mislim, da je to nepotrebno in mislim, da načeloma mi smo kot stranka to podprli, ampak takšno sprejemanje tako pomembnega dokumenta pa se mi zdi z mojega zornega kota malo sporno in tudi razprava ni namenjena zdaj nam, že prepričanim. Mislim, da bi bila dobra kakšna medsebojna izmenjava stališč, pogledov in tako naprej. To pa danes ni omogočeno, zato tudi sam ne mislim razpravljati. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Mojca Kucler Dolinar, imate besedo.
Hvala lepa, predsednik za besedo. Lep pozdrav kolegom poslancem, kolegicam poslankam! Jaz sama sem prepričana, da je ta razprava, tudi ta razprava danes tukaj v dvorani potrebna, prepričana sem, da nas spremljajo mnogi tudi po sodobnih poteh poročanja in sporočanja tako, da je zelo ustrezno da o tem razpravljamo, zato sem se tudi sama prijavila k razpravi. Res je bilo v letu in pol o vsebini resoluciji, pa tudi danes že mnogo povedanega. Razprava je torej nujna in se je tudi vršila. Bilo je povedanih mnogo argumentov za, pa tudi argumentov proti. In polemika o zadevi, o kateri govorimo, je gotovo razumljiva. Vendar pa bi lahko rekla, da je bila v določenih segmentih že na neki meji utemeljenosti oziroma neutemeljenosti, seveda po presoji vsakega posameznika posebej. Ključne usmeritve s področja visokega šolstva in raziskav, če jih želimo obravnavati kakovostno, moramo jemati celostno. In ta resolucija oziroma nacionalni program o visokem šolstvu je tisti dokument, ki bo stopil ob bok že sprejeti Resoluciji o raziskovalno-razvojni dejavnosti in ki bo lahko na poti proti cilju, ki ga želimo doseči ne samo v Sloveniji, temveč tudi v Evropi, proti enotnemu visokošolskemu prostoru, pa tudi proti enotnemu raziskovalnemu prostoru. Zato je treba pri tem nacionalnem programu, ki ga imamo danes pred seboj, imeti v mislih tudi to, da nam ga ne narekuje le veljavni Zakon o visokem šolstvu, temveč tudi bolonjska deklaracija z vsemi dodatki in dopolnili, pa tudi lizbonska strategija. Pred očmi pa moramo imeti, če le hočemo videti, tudi druge dokumente, dokumente Sveta Evrope, dokumente OECD in pa mnoge raziskave, ki so jih že opravile posamezne države na področju visokega šolstva, tako znotraj Evropske unije kot tudi širše. In vsi ti dokumenti kažejo na potrebe po spremembi tovrstnega izobraževanja, torej po spremembi izobraževanja po srednješolskem izobraževanju, po spremembi izobraževanja po srednješolskem izobraževanju in posplošeno lahko rečemo in se je temu izobraževanju prijel izraz terciarnega izobraževanja. Gotovo se lahko strinjamo, da so nekatere države s spremembami začele že pred desetletji, druge države pred leti, mi pa smo nekje vmes. In znano je, da je ureditev prav na področju visokošolskega izobraževanja po posameznih državah različna. Izkušnje tujine so koristne, koristno jih je poznati, treba pa jih je tudi upoštevati in prilagoditi našemu lastnemu visokošolskemu prostoru oziroma širše, našemu družbenemu prostoru. Vendar pa pri tem ne mislim na prilagoditve v smislu, da naredimo čim manj, temveč na take prilagoditve, ki so potrebne, da se odzovemo izzivu sodobnega časa. Predvsem izzivu in naši želji po sodobnem kakovostnem visokošolskem sistemu, potem po boljši zaposljivosti diplomantov, po večji mobilnosti, ne le študentov, temveč tudi profesorjev, pedagoškega osebja, pa tudi raziskovalcev. Predvsem pa je pomembno to, da bomo mlajše šolajoče generacije ustrezno pripravili na izzive, ki jih čakajo, in na izzive, ki smo jim vsi priča, in s katerimi bomo vsi soočeni. Zato tudi toliko poudarka v smislu vseživljenjskega učenja. To ne bodo le besede, to je postalo dejstvo. In tudi težnja, ki je izražena tako v resoluciji in še v drugi resoluciji, ki je bila sprejeta oziroma v pripravi ministrstva za šolstvo, o vseživljenjskem učenju, kjer je želja vključiti tudi starejše generacije. Ob vsem drugem pa se gotovo zavedamo, da tudi informatizacija in pa nove možnosti komunikacijskih tehnologij dajejo tudi nove možnosti poučevanja in pa raziskovanja na področju visokošolskega izobraževanja. In poleg že navedenega vse to kar kliče po tem, da nekako osvežimo ta naš visokošolski prostor, da osvežimo vlogo univerz in visokošolskih zavodov, pa tudi raziskovalnih organizacij, ki so se na to pot že deloma podale. Seveda moramo pri tem upoštevati tudi vprašanje demografske slike na eni strani, na drugi strani pa tudi porasta vpisa v visokošolsko izobraževanje, ki nekako kompenzira tisti demografski vpad, kateremu smo priča tako v Sloveniji kot tudi v Evropi. In ob vsem tem se bomo morali navaditi na razpravo o vprašanjih, o spremembah visokošolskih programov, o vprašanju načina vodenja in financiranja, o dodatnih akterjih v visokošolskem izobraževanju in najslabše, kar bi bilo tukaj, je, da si pred tem zatiskamo uči. Tudi v tej sferi je namreč vedno več vprašanj javnosti, ki želi vedeti in zahteva podatke tudi glede transparentnosti in učinkovitosti porabe javnih sredstev. Ne morem se strinjati s tistimi, ko pravijo, da je to še en nov dokument brez vsebine. Resolucija in tudi amandmaji, ki so bili sprejeti na matičnem delovnem telesu in na ustrezen način dopolnjujejo predlagano vsebino, po več kot 30-urni razpravi na odboru, kot smo danes že slišali, dajejo neko usmeritev, kako odgovoriti na izzive na tem področju. Zanimivo je bilo danes slišati tako iz vrst opozicije pri predstavitvi njihovih stališč kakor tudi, ko smo razpravljali poslanci iz koalicijskih vrst, da se čuti potreba po spremembah, in še več, da se čuti tudi potreba po novem zakonu oziroma po spremenjenem zakonu. Seveda bomo tukaj spet pred izzivom. Potrebno se bo znati pogovarjati in predvsem moramo imeti v tem pogovoru pred očmi cilje, ki jih hočemo zasledovati in o katerih smo, kakor je bilo danes slišati, vsi enotni. Predvsem pa se zavedamo, da določene spremembe bodo neobhodno potrebne. Ob vsem tem trudu, ki je bil izražen ob iskanju optimalne rešitve vsebine resolucije, sem prepričana, da je edina pot, da to resolucijo danes sprejmemo. Seveda pa bodo naslednji koraki v smeri dogovorov in pa iskanju predvsem nekonfliktnih stališč pri spremembi zakonodaje. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Koren.
Lep dober dan še tem nekaj poslancem in poslankam, ki so ostali v tem trenutku v dvorani. Najprej moram reči, da sem prepričan, da Slovenija to resolucija potrebuje in da je resolucija, ki jo imamo danes pred seboj dobra in da ima ta resolucija velik pomen tako za današnje študente kot bodoče študente, na drugi strani za vse tiste, ki izvajajo različne študijske programe kot za celoten razvoj in uspeh Slovenije v bodoče. Kaj želi resolucija doseči? Predvsem to, da bi bilo naše šolstvo, visoko šolstvo v resnici kakovostno in primerljivo z ostalimi državami v Evropi. V svoji razpravi bom zelo kratek, ker mislim, da nima smisla, kaj veliko govoriti prepričanim. Mogoče bi besedo namenil samo študentom. Jaz mislim, da moramo omogočiti študentom, da bodo hitro in dobro študirali, da moramo ustvariti pogoje, da jim bo to omogočeno, da jim ne bo potrebno preveč časa posvetiti delu za materialne dobrine, da bi na ta način lahko študirali, ampak da bodo svoj poklic, se pravi poklic študenta, lahko v polni meri 100% izvajali in tudi v roku doštudirali. Jaz mislim, da je mnogo stvari v resoluciji, ki skušajo tudi to zagotoviti našim študentom. Kot je že bilo rečeno, ne uvajamo nobenih plačljivih študijev, študiji so brezplačni, potem subvencioniranje študentskih domov, subvencioniranje študentske prehrane. Vse te stvari ohranjamo in jih bomo tudi v bodoče krepili in razvijali, še posebej pa se mi zdi, da je potrebno poudariti delo, ki ga skuša ta Vlada narediti na področju štipendiranja. Predvsem s štipendiranjem dejansko lahko zagotovimo to zadovoljivo gmotno stanje študentov, da se posvetijo svojemu delu. Moram reči, da z veseljem pričakujem poleg kadrovskih štipendij, ki jih že imamo, čeprav tudi na tem področju mislim, da bomo uspeli narediti še nekaj več, da se bodo študentje odločali za študije, ki jih v Sloveniji v resnici potrebujemo, ki jih potrebuje naše gospodarstvo. Potem mislim, da je prav, da rečem besedo o regijskih štipendijah, za katere se bodo zbirala sredstva in jih bodo podeljevale občine, pokrajine in regije, kajti zdi se mi zelo pomembno za bolj skladen regionalni razvoj, da potem ko študentje doštudirajo, ko diplomirajo, da se vrnejo v svoja okolja in s tem omogočajo, da tudi njihov rojstni kraj, njihova regija napreduje, da se razvija njihovo gospodarstvo in vse ostale dejavnosti. Zaključil bom z mislijo. Čutim nekje potrebo, da povem, da je minister za visoko šolstvo v zadnjih dveh letih ogromno naredil na področju forsiranja potrebnih študijev. Da se je v zadnjih letih dejansko preobrnil ta trend vpisa na fakultete, da se študentje, da se mladi le odločajo za študije, ki so bolj perspektivni, ki jih Slovenija potrebuje. Prepričan sem, da bo s tem imela bodoča ministrica, moja kolegica Mojca, dobro podlago, na kateri bo lahko nadaljevala svoje delo. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Jerovšek, izvolite.
Hvala lepa. Lep pozdrav tistim, ki se zavedajo resnosti in pomena resolucije in se ne obnašajo anarhistično, kot se ob tem obnaša opozicija. Resolucija o nacionalnem programu visokega šolstva Republike Slovenije je izjemno pomemben dokument, če se ga seveda jemlje resno, če se ti partnerji obnašajo resno v fazi sprejemanja kakor tudi realizacije. Temeljno, kar seveda iz takega dokumenta izhaja in kar je tudi zajeto v tem predlogu resolucije, je, da je naravnana tako, da bi proizvod, ki izhaja iz visokošolskega procesa, to pa so diplomanti in to so naše bodoče generacije, naša prihodnost, bil sposoben konkurenčno nastopati na evropskem trgu znanja in znanosti in bi bil sposoben se hitro uveljaviti tudi znotraj domačega gospodarstva. In to je temeljni cilj te resolucije. In ker je bivši minister znanstvenik z najboljšimi referencami med vsemi, ki so se doslej pojavili v slovenski politiki, mednarodnimi referencami, mednarodnimi indeksi, je prav gotovo znal slediti temu visokemu cilju. Zato so očitki, ki so bili naslovljeni nanj, v veliki meri krivični, neresnični, izviti iz ideoloških potreb in seveda neupravičeni. Minister ni znal biti politikantski, in to je njegova vrlina. In tudi ni želel biti politikantski, in pravzaprav razumem, da se je ob takem stanju umaknil. Sedaj pa bi želel reči nekaj stvari, kako so se ti partnerji ali pa tudi politične grupacije obnašale v fazi sprejemanja te resolucije na matičnem odboru. Glejte, najprej so skušali kot dokaz neprimernosti ali pa slabe vsebine resolucije uporabiti dejstvo, da so vložili 250 amandmajev. Treba je slovenski javnosti povedati, da je bilo teh 250 amandmajev instrument, obstrukcije, enako kot vršijo sedaj obstrukcijo resolucije na drug način. To je sicer v politiki legitimen instrument. Tega instrumenta se je, recimo, protislovenska opozicija v italijanskem parlamentu poslužila v italijanskem nacionalnem zavezništvu, ko je bil v neki fazi sprejemanja Zakon o globalni zaščiti slovenske manjšine. Takrat je ta protislovenska opozicija - ne opozicija, protislovensko usmerjene stranke - vložila 3.000 amandmajev na tisti zakon, pa čeprav se ga je sprejemalo že 20 let, in je z istim argumentom kot naša opozicija, da je slab zakon, operirala. Drugo pa, kar je tudi treba reči, da je bila ta resolucija usklajena s podpisi, z vsemi partnerji, z Rektorsko konferenco, s strankami, gospod Lukšič kot nekdanji dekan ali visoki funkcionar ljubljanske univerze in podpredsednik Socialnih demokratov jo je tudi podpisal. Ampak kljub temu se je ta stranka Socialnih demokratov obnašala enako, kot hrvaški premier Račan, ki je od že podpisanega meddržavnega sporazuma odstopil. Iste težave, kot smo jih imeli s hrvaškimi partnerji imamo z opozicijo pri tako pomembnih zadevah in enak vzorec obnašanja. Mislim, da ga je slovenska javnost kompletno prebrala ob hrvaškem ravnanju, po celi Evropi smo povedali, da gre za nekredibilno ravnanje neverodostojnega partnerja in ti partnerji so se pokazali za neverodostojne partnerje v politiki. Če komentiram še današnjo obstrukcijo, čeprav je to legitimen instrument, vendar gre za nadaljevanje anarhistične politike na tem področju. In med vsemi razumem samo gospoda Jelinčiča, ki se vedno obnaša podobno in je v tem delu na nek način premočrten. On parazitira v političnem prostoru in ker je sedaj predsedniški kandidat, se zaveda, da lahko jemlje glasove samo gospodu Türku in gospodu Gaspariju, ki jih tile opozicionalci [[...]]
No.
[[...]]podpirajo in jaz upam, da se mu bo obrestovalo, da bo prišel v drugi krog, da bo [[...]]
Gospod Jerovšek, držite se [[...]]Prosim [[...]]
[[...]]ja, to je treba, ker je tu ogromno spolitizirane politike. In drugo, kar je, je seveda treba poudariti, da je ob tem več kot 30-urnemu -, mislim, da 40-urnem zavlačevanju na Odboru za zunanjo politiko bilo pozvanih cel kup nekih povabljencev in dejansko je bilo tako, da je bilo vodenje seje farsa, kot je bilo že poudarjeno. Med samimi spremembami amandmaja je bilo celo dovoljeno, da se [[....]]
Gospod Jerovšek, jaz bi prosil, da ne ponovite tiste scene, ki ste jo v prejšnji fazi, in da niste žaljivi. Gospod Gaber je pravilno odreagiral in se upravičeno čutil užaljenega. Prosim, bodite previdni v svojih izjavah.
Ja, ne vem, ne vem gospod predsednik, nisem jaz bral pamfleta na Odboru za zunanjo politiko v času sprejemanja amandmajev, kar je bila kršitev Poslovnika Državnega zbora, eklatantna kršitev. Sedaj pa moram reči, da tudi na tej fazi usklajevanja te resolucije je bilo sprejetih ogromno pozitivnih rešitev tako od Inženirske organizacije Slovenije, kakor so bili tudi nekateri opozicijski amandmaji, dejansko naravnani v konstruktivno smer, in moram reči, da zaradi tega seveda očitki o odpravljanju avtonomnosti univerze so popolnoma neupravičeni. Tudi moram reči, da je bila temeljna smer, in kar je bilo tudi sprejeto, na kakšen način doseči tisti cilj, ki smo ga omenili prej: da bo študij čim bolj kvaliteten, da bodo visokošolski učitelji kvalitetno izvajali študijski program, da se bomo vključevali v bolonjske programe, bolonjski proces. Bilo je tudi sprejeto dopolnilo, ki sem ga sam predlagal, da naj se po možnosti v bodoče pristopi k mednarodni evalvaciji programov in kvalitete podajanja pedagoškega procesa. Kajti, moji nekdanji kolegi, ki so profesorji in nekateri celo že v statusu akademikov na tehniških in naravoslovnih fakultetah, me opozarjajo, da številni nimajo mednarodno priznanih referenčnih indeksov in da je mednarodna referenca izjemno pomembna, ker s tem bi se kvaliteta, recimo, ljubljanske univerze bistveno zvečala in v kratkem povečala. Kajti ob tem, ko ni mednarodne evalvacije, z lahkoto nekateri parazitirjo v senci kvalitetnih. Druga stvar, ki je izjemno pomembna, je, da se z nekaterimi načelnimi rešitvami, ki so tu zajete, na podlagi katerih naj bi se sodelovalo, hoče doseči odprtost slovenskih univerz, mednarodno izmenjavo. Kot je bivši minister večkrat poudaril, je sedaj tako zaprto, tako klansko, so nekateri povezani, da tudi če bi pripeljal nobelovca, ki bi bil pripravljen eno leto predavati na ljubljanski univerzi, je skoraj prepričan, da bi ga ti zaprti krogi zavrnili. In to je seveda nedopustno. Nedopustno v odnosu do študentov in do slovenske družbe in do proračunskega denarja, ki pa se pretežno uporablja za financiranje univerz, od tam naprej pa univerza lahko avtonomno razpolaga s tem denarjem. Strinjam se s tem, da je bilo tu izjemno dosti poskusov ustvarjati izredne razmere na področju visokega šolstva. To je bilo zavestno bombardiranje slovenske javnosti o nečem, kar naj bi se dogajalo in da pravzaprav sploh ni bilo želje po doseganju tega, kar predvideva lizbonska strategija in kar zahteva od nas in naših univerz, visokošolskega prostora, bolonjski proces. Za podporo bolonjskih programov je ravno v tistem času ministrstvo razpisalo za 2 milijona evrov razpis za subvencije univerzam in zaradi tega, ker je, kot je že bilo omenjeno, glavni tajnik mariborske univerze vodil to ekipo, ki je tako intenzivno nasprotovala vsemu na ideoloških osnovah, so zanemarili delo na pripravi programa oddaje tega zahtevka. In kot je bilo napisano, 400 tisoč evrov, ki bi bilo koristno porabljeno za študijske programe študentom, je šlo po zlu. Mariborski študenti so zelo oškodovani na račun ideoloških predsodkov, ki so pač [[...]]
Gospod Jerovšek, te stvari nimajo nič z resolucijo [[...]]
Še kako veliko, gospod predsednik. Še kako veliko.
Prosim, ne govoriti konkretno o nekaterih stvareh in žaljivo.
Resnica ni žaljiva nikoli, gospod predsednik. In moram to, ker smo bili soočeni in ker prihajam s štajerskega konca in dobivam vprašanja študentov: Kako bomo sedaj? Ali bomo mi ostali brez tega denarja? Ali smo študenti iz mariborske univerze kaj krivi zaradi tega? In to je potrebno tukaj povedati, da tudi na univerzi mora prvenstveno biti v njihovih očeh interes študenta, interes slovenske družbe, ne pa politični ideološki interesi. In zaradi tega še enkrat poudarjam: neodgovorno je ravnanje opozicije ob sprejemanju tega, neresno in neodgovorno in politično skregano s principi demokracije je, da si oni zamišljajo, da imajo dominacijo zagotovljeno na slovenskem visokem šolstvu in znanosti in da niso pripravljeni tvorno sodelovati ob sprejemanju boljših rešitev na področju šolstva. Prepričan pa sem, da je skozi to resolucijo podan temelj za kvalitetno napredovanje slovenskega visokošolskega prostora, slovenskih univerz. Po mojih referencah in mojem poznavanju se ogromno profesorjev, s mnogimi tudi prijateljujem, tega zaveda in razume in so proti temu, da so v takšni znatni meri nekatere univerze spolitizirale ob tem vprašanju. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Horvat. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana državna sekretarja, spoštovane kolegice in kolegi! Tudi sam obžalujem, da so kolegi iz opozicije zapustili to sejno dvorano pri tako izjemno pomembnem dokumentu, o katerem danes razpravlja Državni zbor. Slovenija je v svojih 16-ih letih naredila izjemno pomembne pozitivne korake v smeri razvoja moderne demokratične slovenske družbe. O Sloveniji pohvalno govori Evropa, o njej se pohvalno izraža na primer ameriški senat, ki ga je pred nedavnim slovenska parlamentarna delegacija lahko tudi direktno spremljala in "dočutevala". Slovenija je v letu 2004 z vstopom v Evropsko uniji in Nato dokončno pokazala, da ne samo geografsko, ampak tudi nazorsko spada v osrčje Evrope, da torej gradi na tistih vrednotah, s katerimi so očetje Evrope postavili temelje Evropske zveze. Vseh segmentov našega življenja pa se v teh 16-ih letih nismo temeljito dotaknili, vseh nismo uglasili po evropsko in tako kot si to slovenska družba zasluži. Eden od teh segmentov je gotovo visoko šolstvo v Republiki Sloveniji. Resolucija o nacionalnem programu visokega šolstva Republike Slovenije od 2007 do 2011 je temelj za izvedbene akte, to je za zakone in druge akte, na osnovi katerih se mora visokošolski prostor temeljito preobraziti oziroma prezračiti. Kaj nam v Sloveniji po mojem prepričanju manjka? Manjka nam resnično, kot je prejšnji minister dr. Jure Zupan večkrat izpostavil, manjka nam močan trikotnik, močna povezava med visokim šolstvom, znanostjo in gospodarstvom. V resoluciji posebej podpiram in posebej pozdravljam tudi tako imenovano regionalizacijo slovenskega visoko šolstva, prepričan sem, da se bodo te usmeritve v kratkem oziroma v tem obdobju, vsaj za katerega je resolucija napisana, tudi realizirale v vseh slovenskih regijah in jih, vsaj tiste, ki so manj razvite, v razvojnem smislu potegnile tudi naprej. V Sloveniji je veliko izjemno kvalitetnih profesorjev, univerzitetnih učiteljev, znanstvenikov, raziskovalcev, veliko jih je tudi zunaj, kot da so jim zaradi zaprtih krogov, o katerih je prej govoril moj kolega Jerovšek, doma bila vrata zaprta, zunaj pa so jih sprejeli z razprostrtimi rokami in tam so dejansko postali referenčna imena v svetovni znanosti. Gotovo pa imamo tako kot v vseh segmentih tudi slabe univerzitetne učitelje, sam sem kar nekaj študentom nekaj časa delal krivico, ker sem jih obtoževal, ker ne hodijo na predavanja. In zakaj ne hodijo na predavanja? Po večkratnih pogovorih so mi potem povedali in jim verjamem, da nima smisla poslušati nekvalitetnih predavanj, ki potekajo s takšno metodologijo, o kateri smo že danes večkrat tudi slišali - da enostavno profesor obrača in bere slajde. Jaz sem striktno proti mnogim fiktivnim pogodbam, ki jih imajo mnogo na slovenskih univerzah in tudi v raziskovalnih inštitutih, in od tega ni nobenih rezultatov. Rezultat je le ta, da se v teh fiktivnih pogodba pretoči mnogo slovenskega davkoplačevalskega denarja. Me pa ne boli glava, če bo kakšen ali pa mnogo slovenskih univerzitetnih učiteljev imelo pogodbe tudi za milijon evrov na leto z gospodarskimi družbami, kjer bodo svoje znanje dejansko vlagali v razvoj gospodarskih družb, na drugi strani pa svoje izkušnje, iz prakse torej, prenašali študentom in mlajšim rodovom. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Štebe.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. No, najprej bi obžaloval tudi v svojem imenu to, da je opozicija uporabila demokratičen instrument obstrukcije tako na zaključku obravnave amandmajev na matičnem odboru kot tudi danes na plenarni razpravi o Resoluciji o visokošolskem izobraževanju. Moram reči, da je to v tem primeru, če pogledamo celotno štorijo, bolj občutek nemoči argumentirati na kakšen drugačen način svoje nasprotovanje oziroma ravnanje pri obravnavi tega dokumenta. Mislim pa, da bi moral vsaj predsedujoči opozoriti na tako pojasnilo o tem, zakaj bodo obstruirali, kot si ga je privoščil predsedniški kandidat, sicer predsednik stranke, ki redno uporablja demagogijo in populizem, Zmago Jelinčič Plemeniti, ki je izrekel res plemenito zmerljivko vsem tistim, ki ne menim, da je ta dokument popolnoma "zblojen". Zelo sem bil tudi presenečen nad razpravo predstavnika upokojenske stranke, ki je na podoben način razpravljal - da nekdo pošilja s palico visokošolsko sfero v raj, da ne omenjam še česa drugega. Mislim, da je tu precej sprenevedanja glede dejstev. Če preberete resolucijo in jo primerjate z nekaterimi dokumenti - jaz sem jih šel gledat, kako o tem področju in reformah razmišljajo drugje po Evropi ali pa v Ameriki -, pravzaprav resolucija, če bi še malo bolj poudarjala vizijo in tisto, kar bi moralo biti narejeno dejansko v 21. stoletju, glede na spremembe, bi bila celo aktualna s tistim, kar delajo napredne države, ki stalno na nek način reformirajo in spreminjajo to področje. V dokumentu, ki ga imam zdajle pred sabo, IBM kot korporacija, ki vemo, da je najbolj inovativna, v dokumentu iz junija lanskega leta z naslovom Mnenje naše firme o visoko šolskem izobraževanju do leta 2012, ugotavlja, da mlade generacije, mladi na visoko šolstvo ne gledajo več kot na neko svetinjo z nekim - mi smo včasih zelo, kako bi rekel, z velikim rešpektom, se opravičujem za ta izraz, z veliko častjo ali pomenom smo gledali na univerze, fakultete in na profesorje. Mladina danes zahteva konkretne materialne rezultate, kvalitetno izobraževanje, sam proces izobraževanja, kvalitetno podajanje snovi in postajajo izjemno zahtevni. Verjetno se zavedajo, da vse skupaj plačujejo sedanji davkoplačevalci ali pa donatorji, če so to privatne univerze, in da vloženi denar mora dajati nazaj tudi rezultate in kakovost. Jaz ne vidim, ko berem to resolucijo, vsaj v tistem delu, kjer so navedeni cilji in kjer so navedeni tudi cilji glede enotnega visokošolskega raziskovalno-razvojnega zakona, nikakršnih spornih zadev in celo ne različnih stališč. Ta različna stališča so pravzaprav zelo redka. In če se vsi strinjamo, da so spremembe nujne, da tukaj pravzaprav zaostajamo, da naša mlada država Slovenija še ni doživela sprememb na tem področju, verjetno da je vsa ta procedura izgubljanje časa. In se dejansko marsikdo, verjetno predvsem v gospodarstvu, sprašuje, pa tudi davkoplačevalci, kaj pravzaprav mi tukaj počnemo. Jaz sem tudi presenečen nad tako različnim pristopom pri obravnavi obeh resolucij. Resolucija o raziskovalno-razvojnem nacionalnem programu je šla pravzaprav kar neverjetno gladko skozi ta parlament v letu 2005. Podobno usklajevana in še prej pripravljena resolucija o visokošolski sferi pa je doživela neverjeten udar. Z 250 amandmaji, s splošno razpravo na matičnem odboru, s predhodno razpravo pred obravnavo posameznih amandmajev, razprave so se ponavljale, celo bile ponavljane s strani različnih akterjev, fokusirane pa niso bile na ustrezne različne poglede; ob vsem tem, da so vsi ti akterji to resolucijo predhodno usklajevali in uskladili do faze, kot je rečeno tudi v sklepu, ki ga je podpisal podpredsednik socialdemokratov prof. dr. Lukšič, pač, da je do te faze, za katero so se partnerji dogovorili, usklajena in da gre lahko v nadaljnjo obravnavo in sprejem. Zdaj smo tukaj sami, brez vsaj tistih političnih akterjev, ki so demokratično zastopali različne poglede visokošolskih partnerjev, ki so se nenadoma odločili, da bodo to resolucijo s tako številnimi amandmaji problematizirali. Ne vem. V letu 2004 so največje, najbolj ugledne ameriške univerze in korporacije zahtevale od vlade oziroma celotne družbe, da se aktivira in da ne smejo dovoliti, da bi moč, ki jo imajo - leta 2004 je bilo to - v prvenstvu na področju inovativnosti, da nikakor ne smejo te moči opustiti in da morajo narediti vse, da bodo na tem področju, na področju inovativnosti, seveda pa tudi potem z možnostmi zadevo komercializirati, spraviti v življenje, da te moči nikakor ne smejo opustiti, ker to pomeni konec ne samo prvenstveno na tem področju, ampak vseh drugih koristi, ki jih imajo od tega. Tako glede na to, da se meni ne zdi vsa razprava v smislu resničnega problematiziranja posameznih delov resolucije, ta resolucija je pol krajša kot resolucija o raziskovalno-razvojnem programu, doživela je pa 50-krat več amandmajev. Tako je tukaj popolnoma očiten namen tako dolge pripravljene resolucije, 18 mesecev, in je edini način, da kljub takemu ravnanju opozicije, da z žalostjo sicer to lahko samo sprejmemo, ne moremo pa nikakor odlašati s spremembo te resolucije in potem res v aktivnem delu, na usklajevanju, v pogovorih, komuniciranju z vsemi akterji na tem področju, da se pripravi enoten in čim bolj usklajen in čim bolj reformen zakon, ki bo sledil tistim državam, ki na tem področju delujejo že v drugem krogu, ne pa prvič, tako kot v Sloveniji, in bom to resolucijo seveda podprl. Hvala.
Hvala. Želi predlagatelj besedo oziroma v imenu Vlade? Gospod Lesjak, želite besedo? Izvolite.
Hvala lepa. Moram reči, da v imenu ministrstva lahko izrazim zadovoljstvo in zahvalo vsem, ki so sodelovali, jaz mislim, da v precej tvorni in plodoviti razpravi, ki je izboljševala kakovost besedila resolucije. To velja za tako celotno obdobje usklajevanja, ki je trajalo skoraj leto dni, kakor tudi za obravnavo v parlamentu in tudi sam izražam v imenu ministrstva pravzaprav razočaranje, če smem temu tako reči, da ni bilo tako tvorne in plodovite razprave tudi še v nadaljnjih korakih, ko smo doživeli odhod nekaterih visokošolskih partnerjev in tudi predstavnikov opozicijskih strank. Lahko rečem, da v razgovorih, ki sem jih imel v zadnjem obdobju s predstavniki posameznih visokošolskih inštitucij in tudi njihovih vrhov - stanje ni takšno, kakor ga je bilo moč razbrati in videti v nekaterih izjavah in tudi danes, kajti po informacijah, ki jih imam, in tudi iz osebnih razgovorov, ni samo Univerza v Novi Gorici tista, za katero je besedilo resolucije sprejemljivo, ampak je besedilo resolucije sprejemljivo tudi za Univerzo v Mariboru, kar do danes, mislim, da ni nihče tega javno izpostavil in zdi se mi prav in primerno, da to posebej poudarim, poleg tega pa tudi posamezni predstavniki raziskovalne sfere, ki se je tvorno vključila v pripravo resolucije, predvsem pa v njeno obravnavo resolucije o visokem šolstvu - tudi zanje je z njihovega vidika besedilo resolucije sprejemljivo. To kaže morebiti tudi da ta dejstva verjetno v drugačno luč postavljajo tudi nekaj zadnjih izjav Študentske organizacije Slovenije, ki so v imenu visokošolskih partnerjev odklanjali sodelovanje in samo resolucijo. Je pa za opozoriti na en zelo pomemben detajl, kar se tiče izjav, ki so bile v zadnjih mesecih posredovane v visokošolsko, in sicer v drugo javnost, njihove izjave, ki so bile dane v imenu posameznih visokošolskih partnerjev, niso bile podpisane s strani visokošolskih in raziskovalnih inštitucij in drugih partnerjev, kakor je bilo to v pomladanskem obdobju. Hvala lepa.
Hvala. Prehajamo na razpravo o poglavjih ter podpoglavjih in šestih vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 26.9.2007. Glede na to, da je Nova Slovenija čas že porabila, Slovenska ljudska stranka ne bo razpravljala v nadaljevanju o amandmajih, sprašujem ali kdo mogoče, gospod Lesjak, ali kdo želi o teh šestih amandmajih sploh razpravljati. Ne. Potem razpravo zaključujem. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 23. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 10. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O POPRAVI KRIVIC. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Dr. Lovro Šturm, minister za pravosodje, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci Državnega zbora. Vlada Republike Slovenije je predlagala novelo Zakona o popravi krivic v sprejem Državnemu zboru. Predlog zakona z vidika načel pravičnosti in enakosti predvsem določa odpravo prekluzivnih oziroma dokončnih rokov za vlaganje zahtevkov, s čimer se potencialnim upravičencem, ki so posebna kategorija oseb, katerim je zaradi oddaljenosti dogodkov oziroma zaradi starosti potrebno posvetiti posebno pozornost, omogoča, da bodo lahko vlagali zahtevke po navedenem zakonu tudi po datumu 31. december 2007. Po tem datumu bi namreč tudi sedanji prekluzivni oziroma dokončni rok, takih zahtevkov ne bi mogli več vlagati. Predlog za ukinitev prekluzivnih rokov je nastal na podlagi stališča Komisije Vlade Republike Slovenije za izvajanje Zakona o popravi krivic, ki ga je posredovala na Ministrstvo za pravosodje v mesecu aprilu letošnjega leta. Glede tega je primerno opozoriti, da gibanje novih zahtevkov, vloženih po določbah Zakona o popravi krivic samo v letu 2007 - torej zahtevki, ki so vloženi letos - kaže, da bi v primeru, ko ne bi navedenih prekluzivnih oziroma dokončnih zakonskih rokov za vlaganje zahtevkov ukinili, številčno upoštevan del potencialnih upravičencev ne prejel primernega zadoščenja oziroma ne bi bila izvršena vsaj ta minimalna in simbolna poprava krivic, ki jo zakon omogoča. V obdobju od 1. januarja letos do 20. septembra letos je namreč bilo vloženih že 1850 zadev, ki se vse nanašajo na priznanje statusa bivšega političnega zapornika ali priznanje statusa svojca žrtve povojnega protipravnega odvzetega življenja. Te vloge sicer ne pomenijo, da so vsi ti zahtevki ali njihova večina upravičeni, kažejo pa na določen trend na tem področju. Ker je treba političnim zapornikom iz določenega obdobja oziroma svojcem žrtev protipravnega povojnega odvzema življenja dati zadoščenje v smislu priznanja in dostojanstva oziroma priznanja dostojanstva žrtvam protipravnega povojnega odvzema življenja, menim, da je ta predlog tako pravno kot moralno upravičen. V novem 35.a členu pa so predpisani pogoji za znanstveno raziskovanje s področja politične presije v obdobju med leti 1945 in 1990. Te pogoje je bilo treba predpisati tako z vidika varstva osebnih podatkov kot z vidika varstva zasebnosti žrtev na splošno ter tudi z vidika morebitne politične občutljivosti teh raziskovanj, tako da se zagotovi znanstvena objektivna ocena preteklega obdobja. Ob upoštevanju ustavnih določil 2. člena Ustave o pravni državi in 34. člena Ustave, ki govori o zagotavljanju osebnega dostojanstva, je treba povedati tudi to, da z vidika izvajanja načela sorazmernosti na področju varstva osebnih podatkov upošteva predlog dejstvo, da se osebni podatki, ki so nastali po 31. decembru 1966, lahko objavijo le, če za to dajo pisno privolitev posamezniki, na katere se nanašajo, ali pa en njihov dedič iz prvega dednega reda. Osebni podatki, ki so nastali v zvezi s političnimi obsojenci pred 31. decembrom 1966 in so posamezniki, na katere se nanaša, mrtvi, pa se objavijo uradoma oziroma "ex lege", saj se na ta način najbolj ustrezno povrne digniteta ljudem, katerim je država s političnimi procesi oziroma političnimi obsodbami to digniteto poskušala odvzeti ob zelo velikem spremljanju medijev, ki so takrat tem obsodbam namenili prekomerno pozornost. Hvala lepa.
Hvala. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Poročilo odbora ste prejeli. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Jožef Horvat bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim!
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavci! Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! "Naše preteklosti ne smemo pozabiti, ampak se moramo z njo soočiti in ustrezno ukrepati." To so besede, zapisane v zadnji številki reviji Ampak, v intervjuju, ki govori ravno o povojni slovenski zgodovini. Zakon o popravi krivic, ki ga v tem mandatu že drugič spreminjamo, se sooča z našo preteklostjo in skuša tudi ustrezno ukrepati, da bi se krivice, storjene v tistem obdobju, v čim večji meri popravile. Zato je potrebno omogočiti tudi raziskovalne dejavnosti, da lahko kvalitetno raziščejo in podajo oceno tistega obdobja. Po predlogu novega 35a. člena bodo pravne osebe javnega prava, ki hranijo osebne podatke in druge podatke o postopkih, vodenih od 9. maja 1945 do 2. julija 1990, lahko posredovale te podatke uporabnikom v javnem sektorju za opravljanje znanstveno-raziskovalnega dela ali statističnega namena brez pisne privolitve posameznika ali dediča. Uporabniki, ki bodo te podatke raziskovali in obdelovali, bodo morali za javno objavo osebnih podatkov pridobiti pisno privolitev posameznikov ali njihovih dedičev. Če bodo hoteli objaviti osebne podatke že pokojnih posameznikov, ki so nastali pred 31.12.1966, privolitev ne bo potrebna. Uporabniki bodo morali zagotoviti ustrezno varstvo osebnih podatkov, najprej pa bodo morali izkazati namen, da podatke dejansko potrebujejo za zakonsko naštete dejavnosti. Druga sprememba, ki jo prinaša novela zakona, pa je odprava prekluzivnega roka, kar pomeni, da je možnost vlaganja novih zahtevkov za popravo krivic, storjenih od 15. maja 1945 do 2. julija 1990 političnim obsojencem in zapornikom ter svojcem žrtev povojnih protipravnih odvzemov življenja, ostala popolnoma odprta. Sicer se je rok že večkrat podaljševal, nazadnje smo v prejšnji noveli zakona v letu 2005 rok podaljšali do konca letošnjega leta, vendar pa odločba Ustavnega sodišča in trend v praksi kažeta na to, da bi bilo postavljanje roka in omejevanje za uveljavljanje pravice nepotrebno. Ne glede na to, da je komisija za popravo krivic s pomočjo sektorja v času svojega obstoja rešila po lanskih podatkih že okoli 13 tisoč zahtevkov, vloge še vedno prihajajo. Kako to, da se večina zahtevkov ni rešila že pred slabim desetletjem, ko je bil sprejet zakon o popravi krivic, je najbrž več razlogov. Eden izmed njih je bil mogoče tudi nezaupanje v takratno komisijo in morda so se ravno v zadnjih letih ljudje bolj opogumili, da so začeli uveljavljati svoje pravice. Svojci se še dolgo časa v samostojni Sloveniji niso upali spregovoriti, ker so se bali revanšizma svojih krvnikov in njihovih somišljenikov. Veliko od teh je resnico odneslo s seboj v grob, ker si zaradi lastne varnosti in varnosti svoje družine niso upali javno spregovoriti o krivicah, ki so jim bile storjene. Odškodnine so bolj ali manj simbolične, tako da tukaj težko najdemo kakšen občutek, da bodo finančne posledice enormno posegle v državni proračun. Ponavadi tem ljudem ni pomemben denar, ampak je pomembno priznanje ali pa dokaz, da so bili krivične žrtve revolucije ali totalitarnega nasilja. Na tisoče vlog so zgodbe drugorazrednih državljanov, ki pričujejo o temni plati svojega življenja. V Poslanski skupini Nove Slovenije bomo predlagane spremembe podprli, saj menimo, da se bo s tem na nek način vrnilo spoštovanje in čast ljudem, ki so jo v težkih časih po krivici izgubili. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Marjan Drofenik bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke, prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani minister, državni sekretar, poslanke in poslanci! Poslanci Slovenske ljudske stranke bomo podprli spremembo Zakona o popravi krivic in obravnavo le-tega po skrajšanem postopku. Ne glede na to oziroma prav zato, ker smo rok za izvedbo že večkrat popravljali, je nujno odpraviti prekluzivne roke v Zakonu o popravi krivic. Poslanci Slovenske ljudske stranke smo mnenja, da se je pri uvedbi osnovnega zakona in pri ustanavljanju komisije ter ves čas izvedbe tega zakona premalo naredilo, da bi ti postopki hitreje stekli, da bi bili prizadeti bolje obveščeni o svojih pravicah, zato je nedopustno, da jim ne bi dali možnosti, da uveljavijo svojo pravico do poprave krivic. Mnogi od upravičencev so vdani v usodo, ranjeni od bolečine, ki so jo pestovali vsa desetletja po vojni, mnogi še vedno v strahu ali iz nevednosti ne pomislijo, da se zakon nanaša tudi na njih, ali si niso drznili verjeti, da je možno po toliko desetletjih vendarle, vsaj simbolno, odpraviti krivico, ki se je zgodila njim ali njihovim prednikom. Večinoma so to starejši ljudje, veliko od njih živi v oddaljenih krajih, osamljeni, zato jim je potrebno dati čas, da se odločijo. Konec koncev pa je tudi že Ustavno sodišče opozorilo, da prekluzivni roki niso v skladu z Ustavo. Zato podpiramo novelo zakona, ki odpravlja prekluzivne roke za vlaganje zahtevkov, torej bodo potencialni upravičenci lahko vlagali zahtevke tudi po 31.12.2007. Ravno tako smo prepričani, da je potrebno dopustiti, da se zgodovinska stroka s čim manj komplikacijami lahko poglobi v raziskavo tistih povojnih primerov in tudi na tak način da zadoščenje, tako bi rekel, tistim, ki so bili po krivici in nepravično obsojeni. Zato bomo v vseh segmentih to novelo zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členu in vloženemu amandmaju, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda z dne 26.9.2007. V razpravo dajem 7. člen ter amandma Poslanske skupine Socialnih demokratov. Odpiram prijave. Kdor želi razpravljati, prosim, naj se prijavi. Gospa Bebler, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Poslanska skupina Socialnih demokratov je vložila enak amandma v prvem delu k 7. členu, da se za besedo "uporabnikom" doda besedna zveza "v javnem sektorju". Takšen amandma je vložila tudi skupina poslanskih skupin SDS in tako naprej in je bil tudi na delovnem telesu ta amandma podprt. Tako da kar zadeva ta del amandmaja, ga mi tudi podpiramo. Pač pa je Poslanska skupina Socialnih demokratov vložila še nadaljnji amandma k 35.a členu [[...]]
Gospa Beblerjeva, smo pri Zakonu o spremembah in dopolnitvah zakona o popravi krivic.
Ja, saj o njem govorim.
O 7. členu?
Ja, o 7. členu. In pravim, da mi ta amandma, ko se dodaja besedna zveza "v javnem sektorju", podpiramo, ker je bil enake vsebine tudi amandma Socialnih demokratov. Potem pa smo vložili še nadaljnji amandma k drugemu in petemu odstavku novega 35.a člena. Pa bi se potem oglasila, prosim.
Gospa Beblerjeva, imamo samo en amandma k enemu členu, in to 7. člen in amandma k temu členu. In ta je odprt za razpravo. Izvolite, imate besedo.
No, saj sem hotela o tem govoriti, pa ste me prekinili in sem mislila, da je pač prišlo do nekega nesporazuma, zato sem se zatekla k pojasnjevanju. No, torej, predlagana novela namreč uvaja novo poglavje o zgodovinski statistični in drugi raziskovalni dejavnosti, ki omogoča, da ustrezni preiskovalci in raziskovalci oziroma njihove institucije lahko osebne podatke zbirajo, obdelujejo ter objavijo za statistične, znanstvene in zgodovinske raziskovalne namene. Mi pa smo prepričani, da bi se smelo takšne osebne podatke objaviti samo ob pogoju, da je prizadeta oseba za to dala pisno soglasje, če pa je takšna oseba že umrla, pa bi moral takšno soglasje dati vsaj eden izmed njenih dedičev iz prvega dednega reda. Zato smo vložili ustrezen amandma, ki je v bistvu identičen že uveljavljeni določbi v Zakonu o varstvu osebnih podatkov, ki tudi sama že uveljavlja izjemo od sicer načela, da je prepovedana uporaba osebnih podatkov v nasprotju z namenom njihovega zbiranja. Pri tem želimo poudariti, da gre v demokratični Evropi trend pri postavljanju pravil o varovanju osebnih podatkov, zasebnosti in osebnostnih pravic v smeri vse višjih standardov varovanja, ne nazadnje smo po naši ustavi že leta 1994 ratificirali Konvencijo o varstvu posameznika glede na avtomatsko obdelavo osebnih podatkov, ki prav glede zbirk osebnih podatkov, ki vsebujejo osebne podatke za statistične ali znanstvenoraziskovalne namene, posebej določa, da v nobenem primeru ne sme priti do nevarnosti za kršitev zasebnosti posameznikov, na katere se podatki nanašajo. Mi smo torej prepričani, da je še vedno prizadeta oseba lastnik svojih osebnih podatkov in da le s pisno privolitvijo te osebe ali njegovega dediča se smejo ti njegovi osebni podatki objaviti, pa četudi gre za znanstvenoraziskovalne, statistične in zgodovinske razprave.
Hvala. Želi še kdo razpravljati o 7. členu? Gospod Potrč, izvolite.
Hvala lepa. Gospod predsednik, gospod minister, poslanke in poslanci. Naj najprej poudarim, ker se najbrž mnogi ne spominjajo, da je bil to zakon, ki je bil v parlamentom sprejet s popolnim konsenzom. Pripravljali so ga skupaj takratne vladne in opozicijske stranke in če hočete tudi - tako kot vi radi imenujete - pomladne stranke in stranke kontinuitete. Zato govoriti o tem, da smo imeli takrat ali danes o njem različne poglede in slabe namene, ne bo držalo. Bi pa ob amandmaju rad poudaril dejstvo, da po prepričanju v Socialni demokraciji zaradi splošnih interesov, kot to poudarja Vlada in minister, ni prav ali pa ni mogoče kršiti ustavnega načela o varstvu osebnih podatkov iz 38. člena. Svoboda znanstvenega ustvarjanja, statističnih raziskovanj in zgodovine so lahko doseženi tudi brez objave imen in priimkov. Objava imen in priimkov ima lahko za cilj le osebno rehabilitacijo. Ta je gotovo pomembna in upravičena, vendar je povezana z interesi in pogledi prizadetega ali njegovih svojcev. Zato je to vprašanje, glede katerega morajo imeti pravico odločanja prizadeti ali njegovi svojci in ga ni mogoče s polnimi imeni in priimki in ostalimi generalijami, ki opredeljujejo posameznika, objavljati, ne da bi bilo dano njihovo soglasje, ne glede na to, ali se določa takšen ali drugačen čas, ko je to mogoče. Mi smo pogledali sklicevanje vlade na nekatere ustavne člene in tega sklicevanja ne razumemo. Pravica do osebnega dostojanstva in varnosti mora biti seveda zagotovljena tudi danes, ne samo v preteklosti. Varstvo pravic zasebnosti in osebnostnih pravic je tudi povezano z objavo imena in priimka brez osebnega soglasja in z varstvom osebnih podatkov. Kaj bi naj tu koristil ali škodil 53. člen o zakonski zvezi in družini in 59. člen o svobodi znanosti in umetnosti enostavno težko razumemo. In težko tudi verjamemo, da vsi ti členi lahko pretehtajo pomembnost 38. člena, ki govori o varstvu osebnih podatkov. Ministra za pravosodje smo na seji matičnega delovnega telesa v zvezi s temi rešitvami še vprašali, kaj je razlog, da se je Vlada odločila za 31.12.1966 kot mejni termin, ko je mogoče podatke pred tem datumom javno objavljati brez soglasja prizadetega. Gospod minister je pojasnil, da se je v tem času, namreč po 31.12.1966, izvršilo znatno zmanjšanje represije na političnem in pravosodnem področju in da se je izvršila postopna krepitev pravne države. Mene osebno taka ugotovitev gospoda ministra veseli, saj smo sicer navajeni mnogokrat od vladne koalicije in še koga slišati o 45 letih, kot da v tem času ni bilo nobenih razlik, nobenega napredka, in se slabšalno in mnogokrat tudi neobjektivno govori o celotnem obdobju. Naj pa kljub temu, ne da bi želel, da o tem širše govorimo, opozorim, da vsi teoretiki in poznavalci kazenskega prava v Sloveniji značilna obdobja politične represije razmejujejo tudi drugače. Kdor si želi, naj prebere članek Ko se pojavljajo kljukasti križi, ki je bil objavljen v Delu 11. septembra 1993 in iz katerega se vidi, da se je politična represija v Sloveniji bistveno omejila že po letu 1953. Določanje takšnih datumov je zato koristno, vendar tudi početje, ki je odvisno od lastnih opredelitev. In končno, če upoštevamo nekatere značilnosti Zakona o popravi krivic, namreč, da o statusu in materialni odškodnini odloča vladna komisija, da ji svoje pozitivne odločitve ni treba obrazložiti, da zoper pozitivno odločitev ni pritožbe, da se lahko torej pritoži le tisti, ki mu status in pravice niso bile priznane, da je bilo glede kriterijev odločanja te komisije svoj čas kar precej vprašanj, pa so bila pometena pod preprogo, da ta komisija, vsaj kar jaz pomnim, nikoli ni dala celovitega poročila o številu svojih odločitev, o osnovah teh odločitev in o priznanih, recimo, letih pokojninske dobe in odškodninah. Posebej je pa težko govoriti, da zaradi sestave komisije ljudje niso upali prijavljati zahtevkov saj, spet koliko je meni znano, predsednik te komisije deluje od leta 1995 naprej. Zato bi bilo dobro in prav, in na to smo ministre opozorili, če bi tudi glede teh občutljivih vprašanj dobili celovito informacijo in poročilo o tej komisiji, da bi lahko videli, ali so pripombe, ki letijo na komisijo, upravičene. Hvala.
Hvala. Gospod Drobnič.
Hvala lepa. Vesel se, da so pripravljene te spremembe, ki pravzaprav pomenijo nekakšno dostojno rešitev zadev, s katero se ukvarja Slovenija že vrsto let. Če pogledamo sama dejstva, tudi zadnje dogodke, ki so se odvili pri nas v zvezi z izkopom žrtev, nam seveda to ne more biti v ponos. Država, ki ima resen namen,da na dostojanstven način opravi z vsem tistim, kar ni bilo dobro, si seveda tega ne more dopustiti. Dolgo pot je bilo treba prehoditi preden smo prišli do nekega zakona, ki ustreza mednarodnim standardom, in se sprašujemo ali je bilo res potrebno toliko besed, toliko zaviranj, ko bi lahko to, pravzaprav, že pred 12, 13 leti naredili in zaprli poglavje zgodovine. Če bi se resnično soočili z resnico, tisto, ki edina pravzaprav tudi odrešuje eno ali drugo stran, brez nepotrebnega napenjanja. Glede samega amandmaja pa tole. Sam menim, da imamo zadostne varovalne mehanizme v Zakonu o varstvu osebnih podatkov, tako da so ti standardi, ki se jim nekako omenja, zaščiteni. Menim, da bi ti dodatki, ki so v amandmaju, dodatno ovirali postopke, kakor tudi raziskovanja pretekle zgodovine. Sami smatramo, da določila brez samega amandmaja zadoščajo za ustrezno podlago za reševanje stvari, ki jih je potrebno rešiti. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Kovačič.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Gospod minister, državni sekretar, kolegice in kolegi! Gospod Potrč je razpravljal kar precej širše od vsebine vloženega amandmaja. Sam se bom poskušal kolikor toliko držati vsebine amandmaja. Menim, da je amandma neutemeljen, kajti v teh primerih, o katerih govori amandma in o katerih govori ta člen, ne moremo govoriti o tem, da gre za to, da nekdo uveljavlja neko pravico ali neko upravičenje, ampak gre za to, da se odpravi krivica, ki je bila ljudem storjena. In seveda krivica ne bo odpravljena s tem, da se bo v publikacijah namenjenih za raziskovalno dejavnost v neki anonimizirani obliki to povedalo, ampak bo odpravljena potem, ko bodo ti ljudje z imeni in priimki navedeni kot tisti, zoper katere se je krivica zgodila. Ti ljudje so bili javno, v tistem času po vojni, v izvensodnih pa tudi sodnih montiranih procesih, javno diskreditirani v publikacijah, z ozvočenjem, v mestih, ožigosani, javno izpostavljeni sramotenju, kot najhujši kriminalci, sovražniki ljudstva in tako naprej in to je bilo vse zapisano v publikacijah in tudi zapisano v takratnih sredstvih za raziskovalno dejavnost. Tudi takrat je bila to raziskovalna dejavnost, kjer so bili ti ljudje na tak način ožigosani. In če hočemo, da bodo ti ljudje rehabilitirani in da bodo krivice, ki so jim bile povzročene, odpravljene, potem je treba na enak način, tudi v publikacijah zapisati, ne pa da so to neki anonimneži, ki se jim je nekaj zgodilo. Če hočemo, da se jim odpravi krivica, potem je to treba narediti tako. Tukaj gre za specifično zadevo in ne gre za neko običajno zadevo kjer pridejo v uporabo predpisi o varstvu, o zaščiti, torej o [[...]]kako bi temu rekel, osebnih podatkov in tako naprej. In še enkrat bi rad opozoril na to, da ko govorimo o odpravi krivic moramo ločiti odpravo krivice od opravičila, ki ga nekdo zahteva. In tukaj bi se navezal še na to, da se zdaj odpravlja ta rok v katerem se lahko ti zahtevki uveljavljajo, ravno zato, ker ne gre za neko opravičilo, ki je vezano na nek rok, v katerem lahko posameznik to opravičilo uveljavlja, ampak gre za bistveno več. Gre za to, da se je zgodila krivica, odpravo krivice pa seveda ne moremo vezati na rok. Kadarkoli se pojavi to vprašanje je potrebno to krivico odpraviti. Hvala.
Hvala. Želi še kdo razpravljati? Gospod minister, želite? Izvolite.
Hvala gospod predsednik. Najprej nekaj k amandmaju Poslanske skupine Socialnih demokratov k 7. členu predloga zakona. Poudarjam, da tega amandmaja Vlada ne podpira. Ne podpira ga zato, ker bi s predlaganim posredovanjem anonimiziranih podatkov za potrebe zgodovinskih raziskav omogočili le izdelavo neke vrste statističnega biltena, ki v bistvu sam po sebi ne bi pripomogel k objektivni oceni navedenega obdobja hude politične presije. Poleg tega pa v delu, ki se nanaša na privolitve za objavo, v zvezi z umrlimi političnimi zaporniki, nikakor ne bi pripomogel k povrnitvi njihove dignitete. Ker je politične zapornike preganjala in kaznovala država v njenem uradnem oziroma oblastnem svojstvu, je tudi primerno, da jim z uradnim dejanjem povrne digniteto. Z vidika upoštevanja morebitnih pomislekov poslancev, da bi teoretično lahko kdo zlorabil osebne podatke iz 35.a člena, naj navedem, da je bil sprejet določen amandma k prvemu odstavku tega člena, v zvezi s tem, da se bodo podatki posredovali le uporabnikom v javnem sektorju. Poleg tega ta člen vsebuje varovalke, da se podatki posredujejo uporabnikom, ki dejansko opravijo znanstveno raziskovalno ali statistično delo ali obdelujejo podatke in ki morajo izkazati, da jih potrebujejo za statistične, znanstvene in zgodovinske raziskovalne namene. Naj povem še nekaj k ustavnopravnemu pomisleku, ki je bil izražen v dosedanji razpravi, in ki se glasi približno tako, da ustavna določila, ki zadevajo varstvo osebnih podatkov, preprečujejo, da bi novi zakon dovolil, da se sme objaviti v zgodovinskih raziskavah žrtve, ki so bile v času do leta 1966 prizadete s strani sedanje oblasti, s polnim imenom in priimkom, in da bi morali to dovoliti njihovi dediči. Če so te žrtve še žive, je v vsakem primeru potrebno njihovo soglasje. Na eni strani tehtamo zavezo o varstvu osebnih podatkov iz Ustave, na drugi strani tehtamo načelo pravne države iz 2. člena Ustave, ki vsebuje tudi načelo pravičnosti in tehtamo tudi 34. člen Ustave, ki govori o pravici do osebnega dostojanstva. Ne gre tukaj za osebno dostojanstvo, ki je bilo kršeno takrat, ampak za morebitno osebno dostojanstvo, ki naj bi bilo kršeno dedičem in tisto osebno dostojanstvo, ki ga je treba povrniti nekdanjim žrtvam, kajti pravica do osebnega dostojanstva gre tudi pokojnim. To tehtanje je potrebno opraviti. In Vlada je prepričana, da glede tega ni ustavnopravno nobenih pomislekov. V ponazoritev pa naj vendarle povem, za boljše razumevanje, nekaj primerov. Nedavno smo se zbrali ob tihi spominski slovesnosti, s katero so preostali namenili nekaj časa in izrazili spoštovanje umrlemu dr. Črtomiru Nagodetu, ki je bil, kot sami veste, usmrčen po vojni v neznanih okoliščinah na podlagi takratne sodne odločbe. To je bilo pred 60 leti. Na dan njegove eksekucije je njegova mati, ko je za to izvedela, storila samomor, potem ko so jo seveda pregnali iz hiše v kateri je ves čas živela in stanovala in je morala poiskati zasilno zatočišče nekje drugje. Proces, ki se je takrat vodil proti skupini, ki se je imenovala Nagodetova skupina, je bil proces, ki se je mnogim zarezal v spomin. Kajti ni se dogajal samo v sodni dvorani, dogajal se je tudi izven sodne dvorane, prenašal se je preko zvočnikov in nenehno se je obnavljal preko takratnih medijev, predvsem preko radija in preko dnevnikov. Na drugi strani pa obstajajo številni primeri žrtev, ki jih obravnava vladna komisija za popravo krivic, in teh primerov je bilo do sedaj že 17.000, gre za ljudi, ki so bili prizadeti v manjšem lokalnem okolju in ki so bili v lokalnem okolju deležni prav takih ali še hujših poniževanj v lokalnih časopisih, na zborih takratnih krajanov, na mitingih, na sestankih, na lokalnih radijskih postajah ali na druge lokalne načine. Vsepovsod so bili navedeni z imenom in priimkom, očitane so jim bile stvari, ki niso bile resnične, očitane so jim bile stvari, ki so bile potvorjene. In danes, potem, ne bi bilo mogoče, sledeč idejam, ki so bile izražene v razpravi, v znanstveni raziskavi, povedati, da je bil obsojeni ta in ta po krivici obsojen in je bil v celoti rehabilitiran in kakšna krivica se mu je storila. To je seveda težko razumljivo. Ko odtehtamo na eni strani takratno publiciteto in današnjo zahtevo, da to ne bi prišlo [[...]] [[Nerazumljivo.]] je seveda to nesprejemljivo. Naj konkretno to ponazorim tudi pri primeru ponovno dr. Črtomirja Nagodeta. Ko je bila pred leti izražena zahteva oziroma predlog, naj se v njegovo hišo na Mirju 15 v Ljubljani, vzida ustrezno spominsko obeležje, je seveda pristojni upravni organ, to je Zavod za kulturno dediščino mesta Ljubljane, dal to v presojo zgodovinarjem. Zgodovinarji so rekli samo to: Mi imamo pač uradne podatke, da je bil dr. Črtomir Nagode obsojen, bil je leta 1991 v celoti in popolnoma rehabilitiran, vendar ta podatek ni bil zgodovinarjem javno predočen. Zato so zgodovinarji lahko našli samo tiste podatke, ki so bili, in so seveda takrat izrazili še dvom. In je prihajalo do popolnoma nerazumljivih zapletov, ki so se, na srečo, na koncu potem rešili, tako da je vendar tisto spominsko obeležje bilo vzidano v hišo in bilo postavljeno. Vendar nam to pove, kakšen pomen ima tudi za zgodovinsko stroko, da objavimo v raziskavah, ki obravnavajo obdobje do leta 1966, konkretna imena ljudi, ki so takrat bili žrtve politične represije. Takratni politični sistem je, tega ne smemo pozabiti, bil vendar popolnoma drugačen od današnjega. Zato mi dovolite, da vam v nadaljevanju preberem nekaj stališč Ustavnega sodišča, da ne bo kdo mislil, da so to moja osebna stališča kot ministra ali stališča Vlade. To so stališča Ustavnega sodišča in gotovo se lahko vsi strinjamo, da so to stališča, ki jih moramo spoštovati vsi, prav gotovo pa Državni zbor, kajti Ustavno sodišče je le najvišji organ za varstvo človekovih pravic. Tako se je Ustavno sodišče, naj povem, do nekdanjega političnega sistema opredelilo v številnih pomembnih odločitvah. Ustavno sodišče ugotavlja, da so bili vsi, ki so živeli v nekdanji državi, desetletja podvrženi trajnemu in sistematičnemu ogrožanju človekovih pravic in temeljnih svoboščin ter vseskozi prikrajšani za uživanje temeljnih človekovih pravic in svoboščin, zlasti za svobodo izražanja, pravico do političnega združevanja, pravico do svobodne gospodarske pobude in druge pravice. Ustavno sodišče tudi ugotavlja, da je po letu 1945 šlo za državo, katere tedanja oblast je po končani vojni izvedla množične poboje bivših vojaških in takratnih političnih nasprotnikov, pravno nesprejemljive kazenske procese s smrtnimi kaznimi, nezakonite zaplembe premoženja, onemogočanje in likvidacijo političnih strank, v nasprotju z lastnim pravnim redom, s čimer je povzročila pri prizadetih utemeljen strah za življenje v primeru bivanja v taki državi. Splošno znane in že prej kratko omenjene okoliščine v takratni Jugoslaviji, popolna pravna negotovost vseh politično sumljivih oseb, vključno z življenjsko nevarnostjo, odstranjevanje političnih nasprotnikov s psevdolegalnimi postopki in z izmaličenimi pravnimi sredstvi, s sistematičnimi in brezobzirnim izvajanjem ustrahovanja prizadetih in s podobnimi represivnimi ukrepi s strani tedanje politične oblasti in njenega državnega aparata, ne samo na politične nasprotnike, ampak tudi na posamezne državne uradnike, posredno pa na celotno prebivalstvo, so bremenile prizadete s težkimi okoliščinami, niso se upali vrniti v domovino ali so iz nje pobegnili. Ustavno sodišče decidirano ugotavlja, da v teh primerih tudi ni šlo za posamezne ekscese s strani državnih organov, ampak za usklajeno in politično delovanje tedanjih kazenskih sodišč in upravnih organov. Sodišča so bila podrejena upravnemu aparatu in monopolni komunistični partiji. Teh stališč je toliko, da skušam prebrati samo najbolj bistvena, tudi zato, ker smo nekoliko časovno omejeni. Represivni ukrepi, ki so jih tedanje oblasti izvajale s pomočjo kazenskega sodstva, so zanimivi predvsem za takratno [[...]]iz kazenskega sodstva, ker se z njimi odpirajo vprašanja o vlogi sodstva v sistemu enotnosti oblasti in o vpletanju in pritisku komunistične partije na sodnike, bodisi direktno ali s pomočjo drugih državnih organov, zlasti politične tajne policije, tožilstva in takratnega ministrstva za pravosodje. Ustavno sodišče je takrat to izrecno obravnavalo v številnih obravnavah posameznih kazenskih povojnih zakonikov, zlasti revolucionarnih zakonov. Naj strnem še to zadnjo oceno Ustavnega sodišča v odločbi ODLUS 574/29, kjer ugotavlja, da novejše pravne in zgodovinske raziskave primarnih, torej originalnih virov iz zgodovinskih arhivov izkazujejo, da tedanja sodišča niso bila samostojna, neodvisna in nepristranska oblast. Bila so, po citatih iz takratnega časa, orodja za izvajane revolucije bič v rokah ljudstva, učinkovito sredstvo za uničenje ljudskih škodljivcev, borbeni organ za preganjanje razrednega sovražnika, podrejena upravnemu aparatu in monopolni komunistični partiji. Orodje v rokah komunistične partije, zlasti za sistematičen odvzem lastnine v skladu z njenim revolucionarnim programom. Ali spet stališče v točki 36., Zgodovinsko priznano dejstvo je, tako Ustavno sodišče, da je takratna oblast izrabila sodstvo v svoje politične namene. Ustavno sodišče je tudi povedalo v odločbi, v kateri je presojalo o moralno politični primernosti, da je seveda nekdanja oblast izvajala sistematično kršitev človekovih pravic do leta 1990, da je pa res, da je v 60-letih prišlo do spremembe, da te hude represije, nekaj primerov iz tega obdobja smo ravnokar prebrali, da take hude represije ni bilo več. Oblast je takrat uporabljala druge, bolj prefinjene metode, zato je mogoče tudi zapaziti premik glede uporabe represivnih ukrepov v 60 letih, v približno nekje v tem obdobju. Na to se tudi opira predlagana novela zakona, ki razmejuje eno in drugo obdobje. Hvala lepa.
Hvala. Želi še kdo razpravljati o 7. členu in amandmaju k temu členu? [[Ne.]] Potem zaključujem razpravo. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 23. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. In prehajamo na 23. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O PRAVNIŠKEM DRŽAVNEM IZPITU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 13 poslancev, s prvopodpisanim gospodom Miranom Potrčem zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Gospod Marolt, državni sekretar na ministrstvu, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Vlada Republike Slovenije je Državnemu zboru predložila v sprejem Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o pravniškem državnem izpitu. Po proučitvi stanja na področju opravljanja pripravništva za pravosodne funkcije in pravosodne poklice, so za sprejetje tega predloga zakona poglavitni naslednji razlogi. Prvič, uskladitev pogoja strokovne usposobljenosti z novimi strokovnimi naslovi, pridobljenimi v okviru tako imenovanih bolonjskih študijskih programov. Drugič, najpomembnejše, skrajševanje dolgih čakalnih dob za vstop v sodniško pripravništvo, ki se vsako leto daljšajo, kljub povečanju števila pripravniških mest na sodiščih. In tretjič, zagotavljanje potreb po zaposlitvi oseb, ki obvladajo italijanski oziroma madžarski jezik, zaradi zagotovitve poslovanja sodišč, poleg v slovenskem, tudi v italijanskem oziroma madžarskem jeziku. Če gremo na 1. točko. V zvezi s potrebo po uskladitvi pogoja strokovne usposobljenosti za opravljanje pripravništva po Zakonu o pravniškem državnem izpitu z novimi strokovnimi in znanstvenimi naslovi, pridobljenimi v okviru tako imenovanih bolonjskih študijskih programov, menimo, da je s sedanjim strokovnim naslovom "univerzitetni diplomirani pravnik" primerljiv strokovni naslov "magister prava", ki se pridobi po zaključeni drugi stopnji petletnega študija. Zaradi specifičnosti narave dela, ki se opravlja v okviru funkcij in poklicev, le na podlagi opravljenega pravniškega državnega izpita, je potrebno določiti tudi enoten okvir temeljnih pravnih znanj, ki se bodo pridobile po bolonjskih študijskih programih in ki bodo ustrezala potrebam za nadaljnje usposabljanje in delo v pravosodju. Drugič, za skrajšanje zelo dolgih čakalnih dob za vstop v sodniško pripravništvo se predlagajo naslednji ukrepi: kot prvi ukrep se predlaga skrajšanje sodniškega pripravništva z veljavnih 12 na 8 mesecev. Skupna doba usposabljanja tekom pripravništva se ne spreminja in ostaja dve leti. Drugič in kar je tudi najpomembnejše, čakalno dobo na opravljanje sodniškega pripravništva se želi skrajšati tudi s prilagoditvijo usposabljanja pred opravljanjem pravniškega državnega izpita. Zaradi dolgih čakalnih dob se namreč številni kandidati, še preden uspejo opraviti sodniško pripravništvo zaposlijo in začnejo pridobivati praktične izkušnje izven sodstva. Posledično nekateri kandidati pridobijo že toliko praktičnih izkušenj, da zanje opravljanje sodniškega pripravništva predstavlja zgolj formalen pogoj, ki ga je treba izpolniti za pristop k pravniškemu državnemu izpitu. Zato predlagamo, da bo kandidat lahko neposredno pristopi k opravljanju pravniškega državnega izpita že po 31- mesečni delovni praksi na pravnih delih v rednem delovnem razmerju s polnim delovnim časom na sodišču, pri državnem tožilstvu, državnem pravobranilstvu, notarju, sodnemu svetu, odvetniku ali ministrstvu pristojnemu za pravosodje. Torej pri vseh pravosodnih organih v širšem smislu. Možnost neposrednega pristopa k opravljanju izpita pa je predlagana tudi za druge kandidate, ki so v rednem delovnem razmerju s polnim delovnim časom, na pravnih delih pri Pravni fakulteti ali Visoki pravni šoli ali v drugi pravni osebi, če tako redno delovno razmerje traja najmanj 48 mesecev, po pridobljenem strokovnem naslovu univerzitetni diplomirani pravnik oziroma magister prava. Ne glede na to pa moram poudariti, da bodo te osebe, ki bodo opravile navedeno prakso izven sodišč morale opraviti tudi določene obvezne oblike izobraževanja, zlasti prisostvovanja na obravnavah, udeležbo na seminarjih in drugih oblikah izobraževanja. In še tretji razlog. Zaradi zagotavljanj potreb po zaposlitvi oseb, ki aktivno obvladajo italijanski oziroma madžarski jezik in s tem zagotovitve poslovanja sodišč poleg v slovenskem tudi v italijanskem oziroma v madžarskem jeziku, na pristojnih območjih ocenjujemo, da je potrebno dodati možnost oblikovanje posebnih vrstnih redov in posebnih mest za te osebe na območjih teh sodišč. Hvala.
Hvala. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospa Maria Pozsonec bo predstavila stališče Poslanske skupine Narodnih skupnosti.
Hvala lepa za besedo. Jaz bi nadaljevala tam, kjer je gospod državni sekretar končal, in sicer za določitev pripravniških mest za pripadnike italijanske in madžarske narodne skupnosti. Lahko bi povedala le to, da je to po dolgem času edini ukrep, za katerega se ni bilo potrebno boriti. Pripravljavci zakona so sami poskrbeli za to, da je vse tako, kakor je potrebno, da se da možnost za izvrševanje določb 11. in 64. člena Ustave. To lahko samo pozdravimo. Hvala lepa pripravljavcem zakona.
Hvala. Gospod Rudolf Petan bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani! Razmere na področju upravljanja in pristopa k državnemu pravniškemu izpitu so v Sloveniji izredno pereče, lahko rečemo kar nemogoče. Po podatkih Višjega sodišča v Ljubljani v tem trenutku sodniškemu pripravništvu po prednostnem vrstnem redu, oblikovanem glede na čas prijave, pristopajo kandidati, ki so se prijavili leta 2000/2001. Po podatkih sodišča so to vsi tisti kandidati, ki imajo povprečje ocen načeloma nižje od 8 in pol, torej tudi tisti, ki imajo na primer povprečje 8 in 8 in pol. Tako, da bi bilo v tem trenutku teh kandidatov več kot 250. In po podatkih tega sodišča bi morali tisti, ki se prijavijo danes, čakati skoraj 20 let. V skladu z zakonom se sodniško pripravništvo opravlja na Višjih sodiščih. Število mest za sodniške pripravnike je pri posameznih višjih sodiščih določeno s podzakonskimi akti. Skupno število pripravniških mest na vseh sodiščih je 464, od tega je 208 mest predvidenih za pripravnike, ki sklenejo delovna razmerja na sodiščih, in 256 za pripravnike, ki opravljajo sodniško pripravništvo v okviru izobraževanja, ki ga zagotavlja delodajalec oziroma volontersko. Poleg tega je za opravljanje sodniškega pripravništva prijavljeno število kandidatov, ki daleč presega število predvidenih mest. Kljub povečanju pripravniških mest s spremembami podzakonskih aktov, se vsako leto za pripravništvo prijavi več kandidatov, več kot je izpraznjenih pripravniških mest. Število kandidatov, ki čaka na nastop opravljanja sodniškega pripravništva in so na prednostnem vrstnem redu, se zato iz leta v leto povečuje. Vse to pomeni, da so čakalne dobe vsako leto daljše. Po drugi stani pa je potrebna uskladitev zaradi tako imenovane bolonjske reforme ali bolonjskih študijskih programov in novih znanstvenih nazivov. Sprememba zakona, ki je predmet obravnave, naj bi rešila oba pereča problema. Oreh je seveda zelo trd in potrebno ga bo treti dalj časa ali pa vsaj trajalo bo dalj časa. Glede novih strokovnih in znanstvenih naslovov pridobljenih v okviru tako imenovanih bolonjskih študijskih programov se predvideva, da je s sedanjim strokovnim naslovom univerzitetni diplomiran pravnik primerljiv strokovni naslov magister prava, ki se pridobi po zaključeni drugi stopnji petletnega študija prava. To je smiselno primerljivo in sledi načelom in sistemski ureditvi po Noveli zakona o visokem šolstvu. S tem predlogom zakona se univerzitetnim diplomiranim pravnikom ne omejuje pristop k pripravništvu. Kot ukrep za skrajšanje, v oceni stanja prikazanih zelo dolgih čakalnih dob za vstop v sodniško pripravništvo, se predlaga skrajšanje sodniškega pripravništva. Predlagano je skrajšanje iz sedanjih 12 mesecev na 8 mesecev, pri čemer pa je treba poudariti, da se skupna doba usposabljanja tekom pripravništva ne spreminja in ostaja dve leti. Ocenjuje se, da je doba osmih mesecev še zadosti dolga za pridobitev potrebnih praktičnih izkušenj, je pa tudi primerljiva s trajanjem sodniškega pripravništva v tujini. Zaradi skrajšanja sodniškega pripravništva, ki je ob stanju dolgih čakalnih dob nujno potrebno, je posledično potrebno spremeniti tudi program sodniškega pripravništva. Ne glede na predlagano črtanje, usposabljanje na delovnem oziroma gospodarskem področju, ki je bilo tako že po veljavni ureditvi določeno alternativno, pa bodo morali sodniški pripravniki opraviti obvezne oblike izobraževanja tako na delovnem kot gospodarskih področjih, ki so po veljavni ureditvi predvidena s pravilnikom o programu sodniškega pripravništva in pripravniškem državnem izpitu. Z novim predlogom, ki je predmet obravnave, je možno sodniško pripravništvo na kazenskem področju opraviti tako na sodiščih kot na državnih tožilstvih. S takim ukrepom bodo nadalje razbremenjena sodišča, število kandidatov, ki bodo lahko opravili sodniško pripravništvo, pa se bo povečalo. Predlog rešuje tudi nekatere druge zagate ali slabosti sedanjega sistema, ki je zašel v slepo ulico, kot so: lažji dostop do pravniškega državnega izpita, oblikovanje posebnih mest za osebe za italijanski in madžarski jezik, glede kritja stroškov izpita, kako ravnati v primeru ponavljanja izpita in podobno. Zaradi izredno zapletene situacije in zaradi dolgih čakalnih dob na pristop k opravljanju pravniškega državnega izpita je vsaka ideja ali vsaka rešitev dobrodošla. Zato bomo ta predlog sprememb, ki je pred nami, v SDS podprli. Hvala.
Hvala. Dr. Marko Pavliha bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo. Spoštovani gospod državni sekretar z ekipo, cenjene kolegice in kolegi! Morda se ponavljam, ampak ponovno trdim, da je pravnik brez pravosodnega izpita tako kot vas brez cerkve. S tem bi se verjetno strinjali tako duhovniki kot pravniki, ampak je že tako, da je previsoko grozdje največkrat prekislo in neužitno. Ampak vendar, pravniški državni izpit večini pravnikom odpira vrata do zaslužka in do kruha. Zato ga ne smemo podcenjevati in ga moramo obravnavati z vso resnostjo ter ustvariti takšne pravne podlage, da bo ureditev zagotavljala, prvič, preglednost, drugič, kakovost, tretjič, čim hitrejšo možnost opravljanja tega izpita in seveda četrtič, enakopravnost. Žal, ta novela v celoti teh ciljev ne izpolnjuje. Zato smo v Poslanski skupini Socialnih demokratov tudi zahtevali splošno obravnavo, ki ni odveč, z namenom, da dosežemo izboljšave v drugi in tretji obravnavi in te nujne spremembe, poudarjam, nujne spremembe, tudi na koncu skupaj s čim večjo večino sprejmemo. Ministrstvo za pravosodje je v začetku letošnjega leta postavilo na ogled in dalo v javno razpravo drugi dokument, popolnoma novo verzijo zakona, ki pa je bil deležen precej burne kritike, tako strokovne kot tudi druge javnosti. Zato je minister, po naši oceni povsem korektno, ta osnutek umaknil s prizorišča in ga spravil v predal, namesto tega pa je ponudil milejšo novelo, ki na eni strani upošteva nujna izhodišča bolonjske reforme, na drugi strani prinaša nekaj prednosti, na tretji pa, kot rečeno, tudi nekaj slabosti; če jih že sama ne poskuša uvajati, jih pa vsaj ne odstranjuje. In dovolite mi, da o tem tudi spregovorim nekaj besed. Če pogledamo primerjalno pravni pregled, lahko razočarano ugotovimo, da si z njim kaj dosti ne moremo pomagati. Zakaj? Ker je režim opravljanja pravniškega državnega izpita ali pa pravosodnega izpita, po domače, urejen zelo, zelo različno v različnih državah Evropske unije; škoda, da tu ne moremo doseči večje stopnje harmonizacije. Gre pa zlasti za ta pristop, da imajo poseben status in tudi poseben režim tisti, ki se usposabljajo za tako imenovane pravosodne poklice, torej za sodnike, tožilce, odvetnike, notarje, pravobranilce. In ravno tukaj nastane problem. Če se za hipec pomudimo pri določenih favoriziranih poklicih, namreč državnem tožilstvu, tudi sodišču in tudi na primer Ministrstvu za pravosodje. Prej smo slišali, da je možno zaobiti pripravništvo za opravo izpita z zaposlitvijo pri enem od naštetih organov oziroma pravni osebi, kar je dobro, kar bo verjetno do neke mere zmanjšalo zaostanke. Ni pa dobro, da se določeni poklici oziroma določene institucije diskriminirajo. Naj bom bolj konkreten. Kot smo slišali, lahko s službo pri državnem pravobranilstvu, tožilstvu, na sodišču ali na Ministrstvu za pravosodje v dveh letih in osmih mesecih dobimo vse pogoje, da pristopimo k izpitu. Kaj pa pravne službe na drugih ministrstvih, v Državnem zboru, pri drugih državnih organih? S polno odgovornostjo trdim, da pravniki, ki delajo na primer v pravnih službah, v različnih pravnih službah Ministrstva za promet opravljajo prav tako zahtevna pravna dela, kot njihove kolegice in kolegi na Ministrstvu za pravosodje. Razmislite, še imamo čas, zakaj samo Ministrstvo za pravosodje? Da ne govorimo o naši Zakonodajno-pravni službi v Državnem zboru, ki tako rekoč blagoslovi, požegna, vse, kar mi tukaj pravnega počnemo. In, če pogledamo drugo skupino pravnih oseb, pri katerih je treba biti zaposlen štiri leta oziroma 42 mesecev, da lahko pristopi k izpitu, se mi tudi pojavlja vprašanje ali so res samo pravne fakultete oziroma pravne šole tiste, ki omogočajo dovolj veliko znanja. Namreč, vedeti morate, da na nekaterih fakultetah obstajajo kvalitetne pravne katedre, ki seveda vključujejo pravnike, ki tam delajo, se učijo, študirajo in verjetno niso v slabšem položaju v primerjavi z njihovimi vrstniki pri drugih pravnih osebah, tako da predlagam ministrstvu, da morda ponovno razmisli o nujnem izenačenju teh pravnih oseb oziroma služb, če lahko rečem po domače. Hkrati pa naj tudi definira pravna dela, namreč zapisano je in pri opravljanju drugih pravnih del. Katerih pravnih del? Tudi to je lahko seveda malce nedorečen pojem, da ne bo kasneje nekdo zavrnjen k pravosodnemu izpitu, zato ker pač ni v dovolj veliki meri opravljal pravnih del. Naslednje področje, ki se nam zdi problematično je izobraževanje, nujno izobraževanje in seveda plačevanje za to izobraževanje. Stroške naj bi menda krila država. Ali res? Ali v celoti? Drugo, kar je pa še hujše, česar seveda ne moremo rešiti s to novelo, lahko pa rešimo sistemsko z drugimi predpisi je pa problem, da tovrstnega izobraževanja ni že na pravnih fakultetah, v času dodiplomskega študija. Torej, zopet si upam trditi, da večina pravnikov, ki konča pravno fakulteto, ne zmore napisati niti enostavnega življenjepisa, kaj šele vloge za zaposlitev, tožbe, sodbe in drugih pravnih dokumentov. Seveda, to ni njihova krivda, to je krivda profesorjev. Naš pravni sistem oziroma sistem izobraževanja še vedno temelji; in to lahko potrdijo kolegice in kolegi, ki so pravo študirali; na memoriranju ogromnih količin podatkov na takšnih kupih knjig in ne na reševanju problemov. Tako, da potem na koncu, razen svetlih izjem, dobimo pravnika, ki ima fotografski spomin, ki zna na pamet recitirati vse člene določenega zakona, potem se pa recimo Zakon o obligacijskih razmerjih prelevi v Obligacijski zakonik pa se mu podre numeracija in problem je tu. Kajti 931. člen ni več 931. Ampak je recimo 942. Tak pristop nas ne bo pripeljal daleč in moje izkušnje iz tujine so, da študente že v času dodiplomskega študija učijo tisto, kar potrebujejo za v angleščini tako imenovani "Bar Exam" oziroma za pravniški državni izpit. Morda nekaj besed tudi o določbi novele, da mora pripravnik, ki se kljub obljubi ali dogovoru po končanem pripravništvu in opravljenem izpitu ne odloči za službo, vrniti celotno bruto plačo, ki jo je prejel v času pripravništva. Do zdaj je bila to neto plača. Mi imamo dva pomisleka glede te določbe, prvi pomislek je ta, da pravzaprav nekomu odvzamemo vse, mogoče tudi v tistem delu, ki ga je zaslužil. Verjemite mi, da je ne glede na prejšnje kritike študentov prava, kar nekaj pripravnikov, ki napišejo tako solidne odločbe, da se sodniki pod njih enostavno samo podpišejo in jih dajo naprej. Kar pomeni, da pravzaprav ti pripravniki opravljajo do neke mere svoje delo za katerega si zaslužijo vsaj delno nagrado. Tako, da mislim, da je bila prejšnja ureditev vrnitve neto plač boljša in da niti tu ne posegam v socialni položaj študentov, v opevanje da na mladih stoji prihodnost in seveda še bi lahko naštevali. Prav tako menim, da je naš trenutni sistem preveč namenjen hranjenju, v narekovajih, določenih privilegiranih državnih organov z visoko usposobljenimi pravniki in mislim, da bi morala tudi sodišča omogočiti pri kadrovanju več fleksibilnosti, podobno, kot v podjetjih, da bi seveda lahko dobili najboljši kader in tudi na ta način reševali sodne zaostanke. Prav tako toplo priporočamo ministrstvu, predlagatelju, da preuči pripombe Državnega sveta - zelo so se potrudili, so na 10 straneh in mislim, da z njimi ne moremo kar tako pomesti, treba jih je proučiti in videti katere rešitve so ustrezne. Meni se, tako na prvi pogled, zdijo več ali manj vse zelo, zelo pomembne. In na koncu, tisto kar je pa še najbolj pomembno, poskušajte ugotoviti resnično korelacijo med pričujočo novelo zakona in med skrajševanjem čakalnih dob. Ta trenutek, ne vem ali je bilo to rečeno, je pa zapisano v uvodni obrazložitvi, se bo mlad pravnik, ki se bo podal na trnovo pot opravljanja pravosodnega izpita, moral spopasti s čakalno dobo, ki je daljša od desetih let, nekje leta 2020 bo prišel na vrsto, kar je katastrofa. Jaz se samo čudim, kako to, da nam Evropska komisija v teh letih tudi na tem področju ni prisolila klofute oziroma ne Evropska komisija, jaz mislim, da se lahko celo zgodi, da bo tak primer romal v Strasbourg na Evropsko sodišče za človekove pravice, to enostavno ne more biti tako in moramo te dobe skrajšati, ampak ugotoviti je treba ali je takšen zakonodajni poseg dovolj učinkovit. Zaradi vsega navedenega imamo v Poslanski skupini Socialnih demokratov veliko težavo, ali podpreti novelo v tej obliki, ampak nismo izgubili upanja. Upam, da bo na podlagi naše splošne razprave ministrstvo pripravilo ustrezne amandmaje in da bomo lahko potem s skupnimi močmi dosegli takšno spremembo zakona, ki bo dejansko pomagala mladim pravnikom. Hvala.
Hvala. Ciril Testen bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim.
Predsednik, predstavniki Vlade, poslanci in poslanci! Zakon o pravniškem državnem izpitu ureja pripravništvo po pridobljenem strokovnem naslovu univerzitetni diplomirani pravnik, zaradi usposabljanja za opravljanje sodniške funkcije, funkcije državnega tožilca, poklica odvetnika in notarja oziroma za opravljanje drugih del za katere se z zakonom zahteva kot pogoj pravniški državni izpit. Takšna dikcija je zapisana v 1. členu veljavnega zakona o pravniškem državnem izpitu. Zakon v prvi vrsti ureja pripravništvo pravnikov na sodišču in drugih pravosodnih organih in ko ga beremo dobimo občutek, da vsak pravnik neposredno po končani diplomi brez večjih težav dobi pripravništvo na sodišču, saj je le-to pogoj za opravljanje pravniškega državnega izpita, vendar temu v realnem življenju še zdaleč ni tako. Kljub vsakoletnemu povečanju pripravniških mest se prijavi več kandidatov kot je razpisanih prostih mest. prednostne liste in kandidati z višjim povprečjem pridejo hitreje na vrsto kar pomeni, da lahko kandidati z nižjim povprečjem na nastop pripravništva čakajo tudi do 20 let. Ravno skrajševanje čakalnih dob je eden izmed glavnih razlogov za spremembo Zakona o pripravniškem državnem izpitu. Pripravništvo se po predlagani noveli skrajšuje iz 12 na 8 mesecev, skupna doba pa še vedno ostaja dve leti. Kljub ukinitvi usposabljanja na oddelkih gospodarstva in delovnega sodstva, bodo morali pripravniki opraviti obvezne oblike izobraževanja s tega področja. V Poslanski skupini Nove Sloveniji smo zadovoljni, da bo sedaj omogočen dostop do izpita tudi tistim osebam, ki niso opravljale sodniškega pripravništva, ampak so najmanj 32 mesecev pridobivale delovne izkušnja v rednem delovnem razmerju pri sodnem svetu, sodišču, državnem tožilstvu, pravobranilstvu, odvetniku, notarju ali na Ministrstvu za pravosodje oziroma so bile štiri leta redno zaposlene pri pravni fakulteti ali pri pravni osebi na pravnih delih, v državni upravi in v upravi lokalnih skupnosti, pri zakonodajnem organu in na pravnih delih pri pravni osebi. Nekateri kandidati za izpit si namreč iz svojega dela pridobijo dovolj izkušenj, zaradi nizkega povprečja pa ne pridejo na vrsto za pripravništvo, zaradi neopravljenega pripravništva pa ne izpolnejo pogoja za pristop k izpitu. Med oceno na fakulteti in poznejšo uspešnostjo pogosto ni podane prave korelacije, zato se velikokrat zgodi, da dobri pravniki zelo pozno opravljajo pravosodni izpit, ker nimajo možnosti za sodniško prakso. Predlog zakona določa tudi enoten okvir pravnih znanj, ki se usklajuje z bolonjsko reformo in prednost za kandidate, ki obvladajo italijanski ali madžarski jezik na dvojezičnih področjih, ukinjajo pa se posebna prednostna mesta za odvetniške in notarske pripravnike. S to novelo se izboljšuje trenutni položaj pravnikov, ki še čakajo na sodniško pripravništvo. Kljub vsemu pa bi v prihodnosti veljalo razmisliti o celoviti prenovi sodniškega pripravništva in samega pravosodnega izpita, na kar je v svojem mnenju opozoril tudi Državni svet. Pravosodni izpit namreč opravi veliko pravnikov, ki nimajo niti namena niti želje za delo v pravosodju in na nek način izpodrivajo tiste, ki si tako delo želijo. Kadrovski primanjkljaji v sodstvu so veliki, "pripad" zadev je vedno večji in stanje je na nekaterih oddelkih na meji obvladljivosti. Na kakšen način bi zagotovili, da bi pripravniki s pravosodnim izpitom ostali na sodiščih in kako izpeljati prenovo pravosodnega izpita pa je stvar strokovne diskusije. V Poslanski skupini Nove Slovenije intenco predlagane Novele zakona o pravniškem državnem izpitu vsekakor podpiramo. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Marjan Drofenik bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Spoštovani predsednik, državni sekretar, predstavniki Vlade, poslanke in poslanci! V zadnjih letih se je v Sloveniji vpis študentov na pravnih fakultetah obeh univerz zelo povečal. Posledično je vedno več pravnikov, ki po študiju želijo opraviti tudi državni pravniški izpit. Sedanja ureditev pripravništva je takšna, da pravniški izpit traja dve leti in od tega je eno leto oziroma 12 mesecev obvezno sodniško pripravništvo, ki se izvaja na slovenskih sodiščih. Logično je, da se je zaradi povečanja števila diplomantov in zainteresiranih za pripravništvo na sodišču, čakalna doba za opravljanje pripravništva nerazumno podaljšala in s tem tudi omejila možnost pristopa oziroma opravljanja državnega pravniškega izpita. Sodniško pripravništvo se opravlja na višjih sodiščih, število pripravnikov pa je zelo omejeno. Število pripravniških mest se je sicer v preteklem času s podzakonskimi akti nekoliko povečalo, vendar kljub temu ni moglo slediti dejanskemu povpraševanju. Nesprejemljivo pa je, da danes pridejo do pripravništva tisti kandidati, ki so se za to prijavili leta 2001 ali 2002. To podaljševanje čakalne dobe je nesprejemljivo, saj zaradi tega tudi posamezniki s povprečno oceno nad 8 dejansko morda ne bodo nikoli opravili pripravništva in pristopili k državnemu pravniškemu izpitu. S tem ne izgubljajo le posamezniki, ampak tudi družba, ker vsi dobro vemo, da dobra povprečna ocena v času študija, kot kriterij za hitrejši pristop k državnemu pravniškemu izpitu, še zdaleč ne zagotavlja, da bo posameznik dober pravnik. Dobrih pravnikov pa po našem mnenju predvsem na sodiščih in na tožilstvu vsekakor primanjkuje. Predlagana novela zakona prinaša uskladitev pogoja strokovne usposobljenosti za opravljanje pripravništva v skladu z novimi bolonjskimi študijskimi programi. Ključni cilj novele pa je skrajševanje čakalnih dob za vstop v sodniško pripravništvo. V ta namen novela prinaša več novosti, med njimi skrajšanje sodnega pripravništva na osem mesecev, možnost opravljanja pripravništva iz kazenskega področja na državnih tožilstvih in možnost pristopa državnemu pravniškemu izpitu tudi brez sodniškega pripravništva. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke menimo, da predlagane rešitve nedvomno prispevajo k skrajševanju čakalnih vrst. Omeniti velja tudi rešitve, ki so v korist pripadnikom avtohtonih narodnih skupnosti v Republiki Sloveniji. Tudi te v poslanski skupini podpiramo. Ob obravnavi te novele bi radi izpostavili to, kar je v svojem mnenju zapisal Sodni svet. Ta se namreč zavzema za sistemsko drugačno ureditev pripravništva in pravniškega državnega izpita, po kateri bi se usposabljanje za pravosodne poklice razlikovalo od usposabljanja za druge kategorije diplomiranih pravnikov. V zvezi s tem predlagamo, da ministrstvo resno razmisli o morebitnih rešitvah v tej smeri. Če nekoliko spremljamo razpise za zaposlitve, ki jih objavljajo gospodarske družbe, namreč vidimo, da večina delovnih mest, če že ne zahteva, pa vsaj kot prednost določa opravljen državni pravniški izpit. Seveda se postavlja vprašanja, zakaj je temu tako. Gre pač za dejstvo oziroma prepričanje, da so pravniki z opravljenim državnim pravniškim izpitom bolj usposobljeni. Seveda to popolnoma drži. To je tudi razlog za velik naval na sodno pripravništvo in na državni pravniški izpit. Seveda pa se ob tem postavlja vprašanje, v kakšnem obsegu posamezni pravnik, z opravljenim državnim izpitom, ki deluje v gospodarstvu, pridobljeno znanje res uporablja. Zaradi tega razloga bi bilo dobro pripraviti poseben program za tiste, ki želijo ali potrebujejo državni pravniški izpit na drugih področjih. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke menimo, da predlagani zakon vsekakor prispeva k skrajševanju čakalnih dob za sodniško pripravništvo in omogoča lažji dostop do opravljanja državnega pravniškega izpita. Zato bomo predlagani zakon tudi podprli. Morebitne potrebne in utemeljene dopolnitve novele pa bodo seveda možne v naslednjih fazah postopka. Hvala lepa.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Prosim, da pri pozivih upoštevate, da so nekateri odpovedali govor in bom zato na seznamu preskakoval imena. Gospod Potrč, imate besedo.
Hvala lepa. Kolega dr. Marko Pavliha je sporočil stališča poslanske skupine do predloga zakona in tudi jaz sporočam, da bom zakon podprl. Bi pa rad povedal o njem dve stvari. Predlog zakona je tipična vsebina zakona, kakršne nam mesec za mesecem, včasih celo dan za dnem predlaga Ministrstvo za pravosodje. Nedvomno koristne dopolnitve, vendar samo dopolnitve, ki ne rešujejo problemov v celoti, niti tega ne obljubljajo, pomenijo pa neko dopolnitev, ki ji ne moreš ugovarjati. In ob tej ugotovitvi bi prosil Ministrstvo za pravosodje, čeprav nima več veliko časa, ampak recimo leto dni še, da po vseh koristnih dopolnitvah, ki nam jih je doslej predlagalo, le počasi začenja razmišljati tudi o celovitejših rešitvah. In vprašanje pripravništva, vprašanje državnega pravosodnega pravniškega državnega izpita je eno od takih vprašanj. Najbrž ni dvoma, da pravniških državniški izpit potrebujemo, najbrž pa ga moramo urediti na način, ki ne bo onemogočal, da se pravni študij na nek način zaključi tudi z opravljenim izpitom in omogoči pravniku, diplomiranemu univerzitetnemu pravniku z drugo stopnjo, po novem magistru prava, da bo lahko opravljal tudi zahtevna pravosodna dela na sodišču, odvetništvu, tožilstvu, notariatu in na ministrstvu in podobno. Če bomo dobili nekaj večjo prepustnost s predlaganimi rešitvami, in verjeti je, da jih bomo, je to koristno. Problem bo pa ostal, problem bo ostal za mnoge mlade diplomirane ali pa magistrirane pravnike, ki ne bodo mogli ali pa bodo čakali v nekaterih primerih tudi leta in leta ali pa do zrelih let in ne bodo pripravili tega. Zato predlagam, da res razmislimo, na kakšen način ta vprašanja urediti, da bi bila urejena bolj celovito, ne pa samo s parcialnimi dopolnitvami. Hvala.
Hvala. Gospa Lavtižar Bebler, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Sama bi seveda tudi želela poudariti, da se strinjam z vsem tistim, kar je uvodoma v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov povedal naš kolega dr. Pavliha. Sama bi pa poudarila to, da glede na to, da sem bila tudi že v prejšnjih mandatih Državnega zbora Republike Slovenije, imam pred očmi dejstvo, da smo se v parlamentu vedno doslej srečevali z nekimi predlogi novel, ki so krpale in dopolnjevale obstoječe rešitve, nikoli pa nismo bili priča nekemu sistemskemu pristopu. In res je, da se na dodiplomskem študiju danes se študent le redko sreča z neposredno praktično uporabo prava in pogosto se večini niti sanja ne, kako se izdela nek pravni akt, torej nek pravni dokument. Po drugi strani pa se spet sama praksa, ki naj bi konkretnega kandidata usposobila za takšno praktično uporabo prava, nadaljuje v bistvu s študijem teorije, gre v bistvu za nadaljevanje študija na pravni fakulteti oziroma s pravne fakultete. Kako bi se bilo moč učinkoviteje lotiti reševanja tega problema? Menim, da bi se morale na neki točki sestati vse pravosodne inštitucije oziroma pravosodni organi v širšem smislu in tudi povedati, kakšen profil dejansko uporabijo in tudi, kaj lahko ti organi zagotovijo pri poteku in izvajanju te prakse, kajti vemo, da so prav oni tisti, ki potem omogočajo izvedbo prakse za pridobitev pravniškega državnega izpita. Kolikor vem, se do zdaj Ministrstvo za pravosodje tovrstnega vprašanja ni lotilo na ta način in zagotovo bi to bila priložnost, da se ukrene nekaj v tem smeri. Obenem, ko manjka zares kakovostnih pravnikov za delo na sodiščih, tožilstvu in drugod, pa tisti, ki so sicer bili odlični študentje prava in si želijo priti do možnosti za opravljanje praske in samega pravniškega državnega izpita, vrsto let delajo potem kot slabo plačana delovna sila, bom kar tako rekla, denimo pri kakšnem odvetniku, medtem mnogi zgubijo voljo in motivacijo in se, preden bi šli na prakso za pravniški državni izpit, zaposlijo nemara nekje drugje, v neki drugi sferi in na ta način zapravljamo potencialno odlične pravnike, ki jih naše pravosodje in pravosodni organi v širšem smislu nedvomno rabijo. Zato bi dejansko apelirala, da bi se lotili tega vprašanja sistemsko, da ne bi vselej samo nekaj usklajevali in nekaj dopolnjevali, ampak zastavili to celotno zadevo bolj smelo z nekim daljnosežnim pričakovanjem učinka. Hvala.
Hvala. Gospod Pavliha, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik, ponovno za besedo. Ko sem predstavil stališče naše poslanske skupine, sem se približno izrazil tako, da v tej obliki to novelo težko podpremo, kar ne pomeni, da te novele ne bomo "spustili", v narekovajih, v drugo in tretjo obravnavo. S tem želimo pokazati našo konstruktivnost, pripravljenost, da se vsaj nekaj izboljša, ampak, ker imamo že možnost izboljšav, ker imamo možnost spreminjanja zakona in ker tega ne bomo počeli vsak dan, še vedno apeliramo na vas, gospod državni sekretar, ki se s tem verjetno konkretno bolj ukvarjate, pa tudi na ministra, da vendarle poskušata na nekaj vprašanj ustrezno odgovoriti. In tu se vedno znova vračam nazaj k enakopravnosti poklicev, menim, da je to vredno razmisleka, zakaj samo favoriziranje, ne vem, državnega tožilstva, ministrstva za pravosodje ali pravne fakultete, imamo kvalitetne pravne službe tudi v drugih ali zasebnih ali v javnih institucijah. Drugo, o čeme pa nismo še danes govorili, ker ni bilo časa, je pa verjetno samo opravljanje izpita oziroma njegova vsebina. Namreč, ko se pogovarjamo s študentkami in študenti, pa tudi z izpraševalci, ugotavljamo,da je tudi v tej fazi še vedno preveč deskripcije, preveč memoriranja podatkov in premalo sposobnosti reševanja problemov oziroma premalo, tako kot se danes reče, funkcionalne pismenosti. Zato bi bilo treba razmisliti skupaj s pravnimi fakultetami, pravniškimi združenji - kot veste, imamo Zvezo združenj pravnikov Slovenije, imamo tudi študentska oziroma gibanja mlajših pravnikov, ki so vključena v to zvezi - premisliti, kako bi našli sinergijo med dodiplomskim študijem, ki bi moral biti prej ko slej bolj problematično, problemsko naravnan, in seveda dodatnim izobraževanjem - tu imam pa v mislim ne samo pravosodni izpit oziroma pravniški državni izpit, ampak tudi druge oblike podiplomskega izobraževanja, od magisterija pa do doktorata. Nobenemu ne koristi, če na različnih nivojih in vedno višjih nivojih pravzaprav že uživa prežvečeno hrano, to se kaže potem tudi na takih primerih, kot recimo zloglasni kazenski proces v Kopru, pa še nekatere bi lahko naštevali. Skratka, kot rečeno, tudi sam v svojem imenu, jaz bom danes ali jutri, ko bomo o tej noveli glasovali, glasoval za, ampak v dobri veri, da bo vsaj nekaj naših pripomb upoštevano že v obliki vaših amandmajev. Tako, kot veste, bo šlo lažje, če jih bo pač opozicija vložila, lahko že vnaprej napovedujem njihovo usodo. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. K besedi pa vabim predlagatelja.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, za besedo. Čisto na kratko bi poskušal rezimirati. Zelo pozorno sem poslušal mnenja, pobude, sugestije gospoda dr. Pavlihe in tudi ostalih poslank in poslancev. Kar se tiče tega zakona. Ta zakon je bil sprejet v Državnem zboru leta 1994, potem je bil nekajkrat tudi spremenjen in dopolnjen v letih 1999 in 2003. V praksi smo ugotovili, da so se te čakalne dobe samo podaljševale, se tudi še podaljšujejo, zato smo se tudi odzvali in pripravili spremembo tega zakona z enim temeljnim in bistvenim ciljem: skrajšati te čakalne dobe in omogočiti mladim kolegom, kolegicam univerzitetnim diplomiranim pravnikom, da bi lahko čim prej pristopili na sodniško pripravništvo, bodisi na sodišče oziroma jim omogočiti, da bi čim prej lahko opravljali pravniški državni izpit. Mogoče bi samo čisto na kratko ponovil, tukaj so resnično trije možni ukrepi, da mladi kolegi, mlade kolegice po dodiplomskem študiju čim prej pristopijo k opravljanju pravniškega državnega izpita: torej, s skrajšanjem obveznega usposabljanja na sodišču z 12 mesecev na 8 mesecev. To praktično pomeni, da na eno mesto bosta v dveh letih prišla namesto dveh oziroma opravila obvezno usposabljanje namesto dveh kandidatov oziroma kandidatk lahko trije kandidati/kandidatke; se pravi, se tukaj povečuje ta pretočnost na sodiščih. Drugi način je pa ta, da se z novelo zakona omogoča tudi te tako imenovane izjeme, da tisti, ki delajo, ponovno poudarjam, v pravosodju v širšem smislu, torej na sodišču, sodnem svetu, tožilstvu, pravobranilstvu, pri odvetniku, notarju ali tudi na ministrstvu za pravosodje, da bodo po 32-mesečnem rednem delovnem razmerju, po tudi opravljeni obvezni obliki usposabljanja v pravosodju lahko pristopili k opravljanju pravniškega državnega izpita. In tretji način je še ta, kot je bilo ugotovljeno, da po 48 mesecih pa tudi še ostali. Zakaj smo se odločili za to razlikovanje? Čisto iz preprostega razloga. Kot je gospod poslanec dr. Pavliha vprašal, zakaj pravniki delajo na Ministrstvu za promet, v tem delu naj ne bi bili izenačeni z univerzitetnimi diplomiranimi pravniki oziroma naj ne bi bile izenačene s tistim, ki delajo na pravosodju. Naše razmišljanje oziroma praksa je sledeče. Naši kolegi in kolegice na Ministrstvu za pravosodje v celoti delajo in se ukvarjajo izključno s pravosodjem: bodisi na Direktoratu za zakonodajo, kjer pripravljajo procesno pravosodno zakonodajo ali tudi vsebinsko, torej materialno procesno zakonodajo, torej zakonodajo, ki jo potem v praksi izvršujejo pravosodni organi in tudi drugi nosilci pravosodnih funkcij, se pravi: odvetniki, notarji, sodniki, tožilci, pravobranilci. Kolegice in kolegi, ki delajo na Direktoratu za pravosodno upravo - že samo ime pove, se v celoti izključno ukvarjajo samo s pravosodnimi temami, skrbijo za izvajanje pravosodne zakonodaje v primeru pristojnosti Ministrstva za pravosodje. Tukaj je tudi vedno več in vedno nova zakonodaja, ki se nanaša na pravosodje in tudi delajo z njo, se pravi, jo izvajajo, na primer Zakon o odškodninah žrtvam kaznivih dejanj, Zakon o zagotavljanju pravice do sojenja v razumnem roku in ostalo. Potem, kolegice in kolegi, ki delajo na Direktoratu za mednarodno pravno pomoč in mednarodno sodelovanje, se ukvarjajo z mednarodno pravno pomočjo v okviru in na področju pravosodja. Se pravi, z mednarodnim sodelovanjem v kazenskih zadevah, v mednarodnem sodelovanju v civilnih zadevah, z mednarodnimi izročitvami in tudi z ostalo mednarodnopravno pravosodno pomočjo. Torej, gre za to, da zaposleni na ministrstvu, zaposleni univerzitetni diplomirani pravniki, univerzitetne diplomirane pravnice delajo izključno samo s pravosodjem ali če mogoče malo karikiram, "dihajo" izključno samo s pravosodnimi temami pri svojem vsakdanjem delu in pa seveda tudi še druge zadeve v okviru pravosodja, v okviru Evropske unije. Torej, gre za univerzitetne diplomirane pravnike, tudi potem pri notarjih, pri odvetnikih, na tožilstvu in tudi pravobranilstvu, ki morajo delati izključno samo s pravosodnimi temami. Zato ocenjujemo, da je le smiselno, pomembno in argumentirano to razlikovanje, da tisti, ki pa ne delajo s pravosodjem vsak dan osem ur na dan, 40 ur na teden, 170 ur na mesec, da morajo pa imeti ustrezno malo daljšo prakso. Seveda bomo pa mi tudi vaše sugestije in pobude tudi še v prihodnje oziroma tudi v nadaljevanju in tudi ostale sugestije še proučili. Zdaj, glede študija, kot je bilo omenjeno, dodiplomski študij na pravni fakulteti in pa potem opravljanje sodniškega pripravništva. Jaz se strinjam osebno, da bi bilo mogoče opraviti tudi neko širšo strokovno razpravo v pravni stroki v prihodnosti, kako bi se to celovito, če bi mogoče še kaj lahko nadgradili, dopolnili tudi dodiplomsko izobraževanje in usposabljanje na pravni fakulteti. Mi smo z vsako takšno razpravo soočeni in izmenjavi mnenj, stališč absolutno naklonjeni. In seveda bi se potem mogoče v prihodnosti našle neke celovitejše rešitve. Zdaj omenjeno je bilo tudi to plačevanje oziroma vrnitve bruto plače. Zakaj? Sodniški pripravniki, ki imajo sklenjeno delovno razmerje na sodiščih, se pravi osem mesecev oziroma sedaj 12 mesecev oziroma 24 mesecev, so plačani oziroma so breme slovenskih davkoplačevalcev. Sodniško pripravništvo je dejansko namenjeno izobraževanju in usposabljanju za delo. In seveda tistim, ki potem tudi ostanejo v sodstvu, se pravi, ki delajo na sodiščih, tožilstvih, pravobranilstvih, je pač tudi smiselno in razumljivo, da se jim omogoči to izobraževanje in usposabljanje. Problem je pa v tem, da veliko teh mladih kolegov in kolegic, ki so zaposleni na sodišču ali tožilstvu za opravljanje sodniškega pripravništva, po opravljenem pripravništvu zapustijo pravosodje oziroma zapustijo sodišča, tožilstva in gredo v druge, kot vsi vemo, bolje plačane službe. Zato ocenjujemo, da je škoda, da država plačuje, se pravi, v breme davkoplačevalcev plačujemo izobraževanje in usposabljanje; se pravi, plačujemo njihove bruto plače, kajti plača je po kategoriji bruto plača, ki bremeni proračun, proračunskega uporabnika, se pravi, v tem primeru sodišče ali tožilstvo. In ocenjujemo, da je logično in smiselno, da je takšen zagotovo odličen kandidat, odličen sodelavec, ki zapusti pravosodje, dolžan to povrniti. Kajti kot je bilo mogoče tudi že nakazano, v pravosodju se srečujemo s pomanjkanjem kadrov za pravosodne poklice, kar se ugotavlja tudi pri projektu Lukenda, da je veliko razpisanih sodniških mest žal neuspešnih in jih moramo večkrat ponavljati. Glede opravljanja pravosodnega izpita. Kot je verjetno znano, pač pravosodni izpit oziroma pravniški državni izpit se opravlja s pisno nalogo, ki je konkreten sodni spis. Pisno nalogo vedno pripravi izpitna komisija oziroma člani iz vrst sodnikov ali sodnic. Seveda je pa potem tudi še opravljanje ustnega dela, kot je bilo ugotovljeno, tako da tudi tu ni oziroma izpitna komisija intenzivno sodeluje s članicami in člani izpitnih komisij. Pa tudi neka usmeritev in načelo naj bi bilo, da se potem pri ustnem delu resnično naj ne bi preverjalo samo memoriranja, samo teoretičnega znanja, ampak tudi praktično znanje in praktične rešitve. Seveda pa bomo te vaše pobude, sugestije tudi upoštevali in bomo poskušali oziroma bomo zagotovo to prenesli tudi članom naše izpitne komisije, da poskušajo v praksi čim več tega upoštevati. Glede samega zakona oziroma priprave zakona, kot je bilo omenjeno, bi mogoče samo še to pojasnil ali pa odgovoril gospe poslanki Darji Lavtižar Bebler, da je bila ta novela zakona pripravljena v sodelovanju s sodstvom, v sodelovanju s sodišči, na prvem mestu predvsem v sodelovanju z višjimi sodišči, preko katerih tudi poteka to pripravništvo, in pa seveda tudi v sodelovanju s tožilstvom ter pravobranilstvom, pa tudi z odvetniško in notarsko zbornico, kajti vse zakone posredujemo tudi njim v mnenje in pripombe, bi pa poudaril to, da temeljni cilj tega je, da se čakalne dobe skrajšajo in da se čim prej mladim kolegom, kolegicam omogoči, da čim prej pristopijo k opravljanju pravniškega državnega izpita. Seveda pa bomo v nadaljevanju še proučili mnenja in pobude Državnega sveta oziroma Komisije Državnega sveta. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Glede na to, da imamo na razpolago še čas, bomo uporabili pravico iz naslova 71. člena Poslovnika Državnega zbora in preostanek časa razdelili med poslanke in poslance in seveda predstavnika Vlade, ki bodo to želeli. Prosim, da vsi tisti, ki bi želeli dodatno razpravljati, se prijavite. V skladu s tem bomo razdelili preostanek časa. Prosim za prijavo.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Samo še eno vprašanje gospodu državnemu sekretarju, ker ima tudi on še čas. Namreč, te logike ne razumem najbolj, da so lahko delavci oziroma mladi pravniki na Ministrstvu za pravosodje privilegirani, ker pač "dihajo" s pravosodjem. Vendarle so na različnih področjih oziroma različnih oddelkih, kar pomeni, da se ne ukvarjajo s celovito problematiko. Poleg tega pa ne razumem, če se nekdo s pravosodjem ne ukvarja enkrat oziroma, recimo, dve leti in 8 mesecev, potem se tudi dvakrat, trikrat ali štirikrat toliko ne bo nič več ukvarjal. Z drugimi besedami, kaj pa bo pravnik na Ministrstvu za promet vedele več po štirih letih namesto dveh letih in 8 mesecih, zato me ta logika ne prepriča in tu samo opozarjam. Opozarjam namreč, da se ne bi namreč mladi spomnili - in je prav, če bi se tako spomnili - da bi izpodbijali ustavnost katerega od teh členov na našem ustavnem sodišču ali celo v Strasbourgu, opozarjam pač na 14. člen naše Ustave. Mislim, da ne bi ministrstvo nič tvegalo, če bi ta spekter potencialnih delodajalcev razširilo tako v prvem krogu, torej dve leti in 8 mesecev, kot v drugem - 4 leta izkušenj, potem pa naj pač pravniki sami nosijo posledice, ko gredo na izpit. Saj če se je nekdo na Ministrstvu za pravosodje več naučil, kot v Državnem zboru ali Ministrstvu za javno uprav, kapitalski družbi, dobro - če se pa ni, je pa seveda problem njegov. Namreč, ta logika bi po moje še pospešila skrajševanje teh čakalnih dob. In drugo, kar bi želel vprašati, je pa, ali ste lahko bolj konkretni, kdo vse je sodeloval pri pripravi novele, kajti imamo podatke, da niso bili vsi vključeni. Mladi pravniki se pritožujejo, na sodiščih slišim podobne kritike, da ministrstvo včasih preveč hitro to naredi oziroma da da preveč kratke roke za pripombe. Nekako takole, tu imate osnutek zakonske novele, pripombe pa so do včeraj. Tako bi želel, da se mogoče v drugi, tretji obravnavi le na nek način ta razprava bolj poglobljeno organizira. Ne nazadnje imamo pred durmi tradicionalne oktobrske pravniške dneve. Ta trenutek ne vem, v katero sekcijo bi to spadalo, ampak gotovo je to nek podij, kjer bo 1.000, 1.200 pravnikov in lahko kakšno tudi na to temo rečemo. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. K besedi vabim poslanko Darjo Lavtižar Bebler.
Hvala lepa. Jaz sem hotela v svoji razpravi opozoriti predvsem na to, da se doslej nismo lotili sistemskega pristopa pri snovanju tega zakona. Pogovarjala sem se s številnimi predstavniki oziroma sodniki, odvetniki in drugimi, ki imajo tehtne pripombe na izvajanje prakse za pridobitev državnega pravniškega izpita, pa menijo, da do sedaj niso imeli priložnosti, da bi lahko na te rešitve, ki se sedaj snujejo v novem zakonu, imeli kakšen konkreten vpliv. Govorila sem o tem, da se je treba usesti skupaj, da je treba omogočiti, da povedo pravosodni organi, kaj potrebujejo in tudi kaj so oni sposobno nuditi kot pogoje za izvajanje prakse. In temu primerno bi potem se lahko odločili za potek prakse in tudi za konkretno vsebino pravosodnega izpita. Nisem imela v mislih tega, kar počnete, kot pravite, redno, da pač dajete osnutke novel ali pa zakonov v mnenje prizadetim oziroma imboldiranim pravosodnim organom. Situacija je pereča, razmere so krizne tako rekoč, še nikoli ne tako kot sedaj. Rešitev te problematike zahteva tudi drugačen sistemski pristop. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Besedo dajem državnemu sekretarju, gospodu Maroltu.
Hvala lepa za besedo. Hvala za postavljena vprašanja. Mogoče bi poskušal na kratko odgovoriti. Glede razlikovanja med ministrstvi oziroma drugimi službami. Jaz sem pač predstavil našo argumentacijo, naše stališče, seveda, pozorno sem poslušal tudi vaše pobude in predloge. Na danem zakonodajnem postopku bomo pač temeljito tudi to proučili in potem bo pač postopek tekel naprej. Kar se tiče razlikovanja, kot je bilo omenjeno, češ da naj bi bilo diskriminatorno. Mi še vedno ocenjujemo, da ni diskriminatorno, da tisti, ki dela v pravosodju, se pravi, ki vsak dan intenzivno dela s pravosodjem, je tudi prej usposobljen za delo v pravosodju, kot pa tisti, ki se pri svojem delu delno srečujete s pravosodnimi temami, bodisi v pravni pisarni ali na drugih pravnih delih, drugih ministrstvih oziroma drugih službah ali pa tudi v zasebnem sektorju. Glede zakona s kom je bil usklajevan. Zakon je bil v usklajevanju z vsemi pravosodnimi organi, torej s sodišči, tožilstvi, pravobranilstvi, odvetniško zbornico, notarsko zbornico, in ponovno poudarjam, mi jim vedno pošljemo gradivo, da se opredelijo, da dajo mnenje, morebitne pripombe, predvsem pa se je pri pripravi zakona intenzivno sodelovalo z višjimi sodišči, kajti višja sodišča so tista, ki so neposredno odgovorna za to področje. Mogoče bi dodal še tudi to, da ste poslanci z novelami na področju plač v javnem sektorju in pa plač v okviru pravosodja uredili tudi plače oziroma dodatke sodnikom, tožilcem in pravobranilcem za mentorstvo sodniškim pripravnikom, kar je bilo storjeno v letošnjem letu in se je sodstvo tudi na to pozitivno odzvalo. Sedaj, glede širše razprave ponovno poudarjam, da mi smo zainteresirani, da se pravna stroka lahko celoviteje opredeli v prihodnosti o celovitejših rešitvah, vendar pa moram takoj zanikati očitek, češ da je stanje kritično na tem področju. Dejansko je kritično, ker so čakalne dober vedno daljše. Mi prav s to novelo poskušamo reševati in odpraviti to kritično stanje, ki je nastalo na podlagi tega veljavnega zakona, ki je bil sprejet, kot sem na začetku povedal, že v letu 1994. In mi dejansko rešujemo in odpravljamo to kritično stanje. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. S tem tudi zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru točke glasovanj, to je čez pol ure, ob 16. uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda, prekinjam tudi sejo zbora. Kot rečeno, nadaljevali jo bomo ob 16. uri.
Spoštovane poslanke in poslanci! Nadaljujemo sejo. Prehajamo na glasovanja zbora o predlogih odločitev. Po ustavljeni praksi prosim, da preverite svoje glasovalne naprave. Glede na to, da ne vidim nobene pripombe, ocenjujem, da vse glasovalne naprave delujejo v redu. Nadaljujemo s prekinjeno 5. točko dnevnega reda - tretja obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o postopku priznavanja kvalifikacij državljanov držav članic Evropske unije za opravljanje reguliranih poklicev oziroma reguliranih poklicnih dejavnosti v Republiki Sloveniji. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona amandmaji niso bili vloženi, amandmajev v tretji obravnavi ni možno vlagati. Zato v skladu s 139. členom Poslovnika Državnega zbora prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Na podlagi petega odstavka 140. člena Poslovnika vas obveščam, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada Republike Slovenije nista obvestili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 56, proti 7. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti 7.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 12. točko dnevnega reda - obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o obligacijskih in stvarnopravnih razmerjih v letalstvu. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, amandmajev v tretji obravnavi ni možno vlagati. Zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Na podlagi petega odstavka 140. člena Poslovnika Državnega zbora me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada Republike Slovenije nista obvestili, da bi bil zakon zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 66, nihče proti. [[Za je glasovalo 66.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 15. točko dnevnega reda - obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o priznanju Republike Slovenije za poslovno odličnost. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, amandmajev v tretji obravnavi ni možno vlagati. Zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Na podlagi petega odstavka 140. člena Poslovnika Državnega zbora vas obveščam, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada Republike Slovenije nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 63, proti nihče. [[Za je glasovalo 63.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem pa tudi zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 16. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga resolucije o nacionalnem programu visokega šolstva Republike Slovenije Zbor bo odločal o vloženih amandmajih. Hvala lepa. Jaz prosim za pozornost v okviru naslednjih glasovanj. Torej, prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin: SDS, NSi, SLS in DeSUS k prvemu poglavju. Kolega Štebe, izvolite, prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. V imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bi rad obrazložil glasovanje. Slovenska demokratska stranka bo podprla tiste amandmaje, ki izboljšujejo besedilo in smo jih tudi kot koalicijski partnerji predlagali. Bistvena sta pravzaprav tista dva, ki cilje resolucije in cilje, ki naj bi jim sledil enoten zakon o visokem šolstvu in raziskovalno-razvojni dejavnosti, jasneje in pravzaprav lahko rečemo odločneje in manj problematizirano s strani nekaterih definirata avtonomnost univerz. Tako bo Slovenska demokratska stranka te amandmaje podprla, hkrati smo seveda presenečeni nad neiskrenostjo in neverodostojnostjo tistih, ki so sodelovali in celo potrdili tako pri izdelavi resolucije kot tudi pri njenem usklajevanju, jo na koncu potrdili do faze, v kateri je pač bila in se je tudi do te faze usklajevala, potem pa so na nek način tudi preko svojih političnih zaveznikov v tem Državnem zboru na nek način odstopili na koncu obravnave dopolnil, odšli z matičnega delovnega telesa kot njihovi politični zavezniki. Tudi lahko rečemo v pozitivnem smislu pri nekaterih amandmajih, pa danes obstruirajo tako delo pri obravnavi besedila resolucije kot tudi sedaj pri glasovanju. Slovenska demokratska stranka bo pač ravnala tako, kot sem rekel.
Hvala lepa tudi vam. Lahko preidemo na odločanje? Glasujemo. Navzočih je 47 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti 1. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o prvem amandmaju poslanskih skupin SD, LDS, NP in SNS k drugemu podpoglavju prvega poglavja. Glasujemo. Navzočih je 46 poslank in poslancev, za 2, proti 42. [[Za sta glasovala 2.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o drugem amandmaju poslanskih skupin SD, LDS, NP in SNS k drugemu podpoglavju prvega poglavja. Glasujemo. Navzočih je 46 poslank in poslancev, za 2, proti 41. [[Za sta glasovala 2.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o tretjem amandmaju poslanskih skupin SD, LDS, NP in SNS k drugemu podpoglavju prvega poglavja. Glasujemo. Navzočih je 47 poslank in poslancev, za 1, proti 42. [[Za je glasoval 1.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o četrtem amandmaju poslanskih skupin SD, LDS, NP in SNS k drugemu podpoglavju prvega poglavja. Glasujemo. Navzočih je 47 poslank in poslancev, za je glasoval 1, proti 42 [[Za je glasoval 1.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS k tretjemu podpoglavju prvega poglavja. Glasujemo. Navzočih je 47 poslank in poslancev, za 44, 1 proti. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS k 1.1. podpoglavju prvega poglavja. Glasujemo. Navzočih je 47 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, 1 proti. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS k 2.1. podpoglavju prvega poglavja. Glasujemo. Navzočih je 46 poslank in poslancev, za je glasovalo 43, proti 1. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS k 10. podpoglavju prvega poglavja. Glasujemo. Navzočih je 45 poslank in poslancev. Glasovanje o amandmaju k 10. podpoglavju bomo opravili takoj. Prehajamo na drugo odločanje. Glasujemo. Navzočih je 46 poslank in poslancev, za je glasovalo 43, proti nihče. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o predlogu resolucije. Na podlagi petega odstavka 140. člena Poslovnika Državnega zbora vas obveščam, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada Republike Slovenije nista opozorili, da bi bil zaradi sprejetih amandmajev predlog resolucije neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 46 poslank in poslancev, za je glasovalo 42, proti 1. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je resolucija sprejeta. S tem tudi zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 10. točko dnevnega reda, to je z obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o popravi krivic. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženem amandmaju. Kot rečeno, nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženem amandmaju. Pred tem kolega Potrč proceduralno. Obrazložitev, se opravičujem. Prosim za prijavo k obrazložitvi glasu. Najprej v imenu poslanskih skupin. Sicer sem pričakoval, da se boste prijavili. Kolega Potrč, izvolite.
Hvala lepa. Jaz se opravičujem, gospod predsedujoči, mikrofon sem vklopil, namesto ene od ostalih lučk, zato me ni bilo. Poslanska skupina Socialnih demokratov bo podprla amandma, ki ga je vložila. Pri tem bi rad pojasnil naslednje. Da so popolnoma neosnovane trditve, da s predlaganim amandmajem kakorkoli nasprotujemo zgodovinski obdelavi, proučevanju in podobno. To ni res. Drugo, popolnoma neosnovane so trditve, da kakorkoli nasprotujemo poimenski objavi rehabilitacij oziroma oprostilnih sodb. To tudi ni res. Kdor to trdi, si izmišljuje. Res pa je, da opozarjamo, da v primerih, kjer obstojajo prizadeti in kjer obstojajo njihovi svojci, ni korektno, da se omogoča objava oprostilnih sodb brez njihovega soglasja. Za to ni nobenih opravičljivih razlogov. Lahko so opravičljivi razlogi, če svojcev in prizadetih ni več, da bi potem v tem primeru želela država, da se objavijo sodbe, da se dobi kompletna slika. Toda v primerih, kjer svojci in prizadeti obstojajo, za to res ni nobenega razloga. Ob tem bi rad še opozoril, da Zakon o popravi krivic, ki se ga najbrž mnogi ne spominjate - zgleda, po tem, kar je govoril, da tudi gospod minister ne - ima tudi celo poglavje o rehabilitaciji. In poglavje o rehabilitaciji vsebuje tudi določbe o uporabi 543. člena Zakona o kazenskem postopku, ki predvideva javno objavo oprostilne sodbe, če je to interes prizadetega. Tako da vse te stvari so v okviru zakonodaje že zdavnaj možne, sprejete so bile pred dvanajstimi leti. Če je treba rok, o čemer nismo razpravljali, črtati iz zakona in pustiti prostega - prav, gre za popravo krivic, temu nismo ugovarjali, čeprav v sistemu tega nimamo v celoti tako urejenega. Ampak onemogočati pravico varstva osebnih podatkov prizadetim in njihovim svojcem, je pa rešitev, ki po mojem gre preko pravnih interesov in gre v željo, da se prikaže neko obdobje na način, kot je o njem govoril minister. Hvala.
Hvala lepa. Lahko preidemo na glasovanje? Želja po obrazložitvi glasu? Odpiram postopek za obrazložitev glasu v svojem imenu. Izvolite. Besedo za obrazložitev glasu ima poslanec Aleš Gulič. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, cenjene kolegice in kolegi! Najbrž vam je jasno, da bom pri tem zakonu, pri teh popravkih glasoval proti. Namreč, gre za neko osnovno človeško dostojanstvo in osnovno človekovo pravico, da vendarle sam odloča tudi o tem, kaj se o njem ve in česa se ne ve. Veliko je ljudi, ki so bili v tistih časih po krivici obsojeni, preganjani, zatirani, socialno onemogočeno ali kakorkoli. Ampak vendarle je to njihova usoda in so jo sami izživeli. In zato imajo seveda vso pravico, da o tem povedo svoje, se pravi, ali dajo svoje življenje na ogled vsem drugim ali ne. Tako da dokler ne bo to omogočeno, da človek lahko sam odloča svobodno o tem, kaj bo javnost vedela in česa ne bo, toliko časa takšnih zakonov ne bom podpiral. Tukaj mora biti zelo jasno povedano, da tisti, ki je prizadet, ima pravico o tem odločati, pa tudi njegovi svojci. Nekateri ljudje so te svoje muke zaprli vase in jih nočejo imeti zunaj. In seveda toliko jih je treba pa spoštovati, prosim lepo. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo pa ima poslanka Darja Lavtižar Bebler. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Torej, težje bi bolj dostojanstveno razložila, kot je to storil gospod Gulič, ko je pravzaprav bil naklonjen temu našemu amandmaju. In ravno intenca našega amandmaja je bila takšna. Vsakdo, ki je bil prizadet v teh krivičnih povojnih sodnih procesih, je še vedno lastnik svojih osebnih podatkov. In on je tisti, ki bo rekel, ali hoče nastopati s polnim imenom in priimkom v raznih raziskavah, včasih pa, če hočete, tudi pamfletih. In njegovi dediči, če je on mrtev, smejo in morejo to storiti. Zato ne nasedamo na nobena podtikanja o tem, da bi mi sicer nasprotovali popravam krivic. Nasprotno, mi seveda podpiramo popravo krivic, vendar pa pri tem poudarjamo, da je tudi standard varovanja osebnih podatkov zelo pomemben in da je med tem v Evropi bil dosežen celo višji standard. In tisti, ki nasprotujejo našemu amandmaju, se niso, recimo, sklicevali na Evropsko konvencijo o varovanju pravic posameznika glede njegovih osebnih podatkov, kjer je rečeno, da se lahko zgodi izjema za znanstvene in druge raziskave, ampak tudi v tem primeru se ne sme prizadeti pravica posameznika do njegove zasebnosti in do njegovega osebnega podatka. Zato prosim, da nas razumite prav in podprite ta naš amandma. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 23, proti 43. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 43.]] Končali smo z glasovanjem o amandmaju in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi predlagani amandma ni bil sprejet, amandmajev v tretji obravnavi ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Na podlagi petega odstavka 140. člena Poslovnika Državnega zbora vas obveščam, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada Republike Slovenije nista obvestili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 46, proti 19. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 19.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet in s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Mi pa nadaljujemo s prekinjeno 23. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o pravniškem državnem izpitu Prehajamo na odločanje o naslednje predlogu sklepa: "Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o pravniškem državnem izpitu - prva obravnava je primeren za nadaljnjo obravnavo." Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 58, proti 1. [[Za je glasovalo 58.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel, zato bo predlog zakona dodeljen v drugo obravnavo Odboru za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 26. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA MED VLADO REPUBLIKE SLOVENIJE IN VLADO REPUBLIKE TURČIJE O SODELOVANJU IN MEDSEBOJNI POMOČI PRI CARINSKIH ZADEVAH. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati. Zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 66, proti nihče. [[Za je glasovalo 66.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem tudi zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 27. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI KONVENCIJE O PRISTOPU ČEŠKE REPUBLIKE, REPUBLIKE ESTONIJE, REPUBLIKE CIPER, REPUBLIKE LATVIJE, REPUBLIKE LITVE, REPUBLIKE MADŽARSKE, REPUBLIKE MALTE, REPUBLIKE POLJSKE, REPUBLIKE SLOVENIJE IN SLOVAŠKE REPUBLIKE H KONVENCIJI O ODPRAVLJANJU DVOJNEGA OBDAVČENJA V ZVEZI S PRERAČUNOM DOBIČKA POVEZANIH PODJETJI IN ZAPISNIKA O PODPISU KONVENCIJE O PRISTOPU ČEŠKE REPUBLIKE, REPUBLIKE ESTONIJE, REPUBLIKE CIPER, REPUBLIKE LATVIJE, REPUBLIKE LITVE, REPUBLIKE MADŽARSKE, REPUBLIKE MALTE, REPUBLIKE POLJSKE, REPUBLIKE SLOVENIJE IN SLOVAŠKE REPUBLIKE H KONVENCIJI O ODPRAVLJANJU DVOJNEGA OBDAVČENJA V ZVEZI S PRERAČUNOM DOBIČKA POVEZANIH PODJETJI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru tudi pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 66, proti nihče. [[Za je glasovalo 66.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem pa tudi zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 28. TOČKO DNEVNEGA REDA - POTRDITEV URADNIH PREČIŠČENIH BESEDIL ZAKONOV. Uradna prečiščena besedila je pripravila Zakonodajno-pravna služba zbora in jih zbor potrdi brez razprave. Na podlagi tretjega odstavka 153. člena Poslovnika Državnega zbora predlagam zboru, da sklene, da bo vsa uradna prečiščena besedila potrdil z enim glasovanjem. Ali kdo predlogu nasprotuje? Ne. Pomeni, da prehajamo na odločanje. Torej, glasovali bomo o predlogu sklepa. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 63, proti 1. [[Za je glasovalo 63.]] [[Proti eden.]] Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: "Potrdijo se uradna prečiščena besedila, in sicer Obligacijskega zakona, Zakona o reviziji postopkov javnega naročanja, Zakona o obveznih zavarovanjih v prometu, Zakona o omejevanju uporabe tobačnih izdelkov, Zakona o lokalnih volitvah, Zakona o lokalni samoupravi, Zakona o gostinstvu, Zakona o uresničevanju načela enakega obravnavanja, Zakona o nacionalni stanovanjski varčevalni shemi in subvencijah mladim družinam za prvo reševanje stanovanjskega vprašanja, Zakona o detektivski dejavnosti, Zakona o sistemu plač v javnem sektorju, Zakona o sodniški funkciji, Zakona o državnem pravobranilstvu, Zakona o državnem tožilstvu, Zakona o varstvu osebnih podatkov, Zakona o parlamentarnem nadzoru obveščevalnih in varnostnih služb, Poslovnika Državnega zbora, Zakona o sodiščih in Zakona o izvrševanju Proračuna Republike Slovenije za leti 2007 in 2008. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 63, proti 1. [[Za je glasovalo 63.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je zbor uradna prečiščena besedila navedenih predlogov zakona potrdil. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 30. TOČKO DNEVNEGA REDA, in sicer MANDATNO-VOLILNE ZADEVE. Zbor bo v okviru te točke obravnaval: prvič, Predlog Sodnega sveta za imenovanje na sodniško mesto vrhovne sodnice na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije; in drugič, Predlog sklepa o spremembi sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika ter članov in nadomestnih članov Preiskovalne komisije Državnega zbora za ugotavljanje politične odgovornosti nosilcev javnih funkcij v zvezi z domnevnim oškodovanjem državnega premoženja pri prodaji deležev Kapitalske družbe in Slovenske odškodninske družbe v gospodarskih družbah, in sicer tako, da zajema preiskava vsa podjetja, ki so sporna z vidika skladnosti z zakoni in drugimi predpisi ter z vidika preglednosti in gospodarnosti. Prehajamo na razpravo in odločanje o posameznih predlogih. Kot rečeno, najprej prehajamo na obravnavo predloga Sodnega sveta za imenovanje na sodniško mesto vrhovne sodnice na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije. Sodni svet je Državnemu zboru Republike Slovenije predložil predlog za imenovanje gospe Karmen Iglič Stroligo na sodniško mesto vrhovne sodnice na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije. Predlog je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo, ki je zboru tudi pisno poročala ter predložila predlog sklepa. Besedo dajem mag. Borutu Sajovicu za predstavitev stališča poslanske skupine Liberalne demokracije. [[Se odpovedujete.]] Hvala. Prehajamo na splošno razpravo, kjer imam prav tako prijavljenega kolega Sajovica. [[Se odpovedujete.]] Še enkrat hvala. S tem zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o imenovanju gospe Karmen Iglič Stroligo na sodniško mesto vrhovne sodnice na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 59, proti nihče. [[Za je glasovalo 59.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Pod drugo, predlog sklepa o spremembi sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika ter članov in namestnikov članov Preiskovalne komisije Državnega zbora Republike Slovenije za ugotovitev politične odgovornosti nosilcev javnih funkcij v zvezi z domnevnim oškodovanjem državnega premoženja pri prodaji deležev Kapitalske družbe in Slovenske odškodninske družbe v gospodarskih družbah, in sicer tako, da zajame preiskava vse prodaje, ki so sporne z vidika skladnosti z zakonom in drugimi predpisi ter z vidikov preglednosti in gospodarnosti. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Besedo dajem gospodu Miranu Potrču za predstavitev stališča Poslanske skupine SD. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! O predlogu za mesto novega člana in predsednika Preiskovalne komisije za ugotovitev politične odgovornosti nosilcev javnih funkcij v zvezi z domnevnim oškodovanjem državnega premoženja pri prodaji deležev Kapitalske družbe, d.d., in Slovenske odškodninske družbe, d.d., v gospodarskih družbah, in sicer tako, da zajema preiskava vse prodaje, ki so sporne z vidika skladnosti z zakoni in drugimi predpisi ter z vidika preglednosti in gospodarnosti, ne bom glasoval. Enako bodo ravnale tudi poslanke in poslanci Socialnih demokratov. Za to je mnogo razlogov, naj najprej navedem najpomembnejšega. Od ustanovitve te preiskovalne komisije sta potekli skoraj dve leti. Ustanovljena je bila ob nasprotovanju takratne Liberalne demokracije Slovenije in Socialnih demokratov, danes tudi Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Takrat je bila ustanovljena ob hkratnem onemogočanju ustanovitve Preiskovalne komisije o zadevi prodaje kapitalskih deležev Odškodninske družbe in Kapitalske družbe v družbi Mercator, ki jo je zahtevalo 31 opozicijskih poslank in poslancev. Še vedno trdim, da ta preiskovalna komisija za opozicijo ni bila ustanovljena in da so bile s tem zlorabljene pravice poslank in poslancev in tudi ustava. Toda ustanovljena je bila ob obljubi, da je zavrnitev ustanovitve posebne preiskovalne komisije za Mercator utemeljena le, če bo v skupni preiskovalni komisiji zadeva Mercator prednostno obravnavana. Vidimo in vemo, da ni bila. To je bila le zvijača in prazna obljuba. Ob njej je pravni svetovalec Državnega zbora dr. Miro Cerar dejal, da če zadeva Mercator ne bi bila prednostno obravnavana, bi moral predsednik Državnega zbora reaktivirati našo, opozicijsko zahtevo in razpisati posebno preiskavo. Tudi to se seveda ni zgodilo. In to je najpomembnejši razlog, da ne bomo glasovali. Sicer pa naj povem in prikažem, kako je po našem vedenju iz javnih objav, ker člani preiskovalne komisije nismo, delovala preiskovalna komisija doslej. V letu in pol je imela skupno praviloma eno sejo mesečno, skupno je delala 26 ur in pol, to se pravi, uro in pol na dan. V tem času je zaslišala 21 oseb in po dnevnih redih, ki so javno objavljeni, ni storila nič drugega, razen sprejela nekaj sklepov in opravila teh 21 zaslišanj, med njimi, zopet po našem vedenju, ni prednostno zasliševala oseb, ki bi lahko bili udeleženi v lastninjenju KAD-a in SOD-a. Ali lahko ob takem delu ocenimo, da bi preiskovalna komisija lahko ocenila oškodovanje v več kot 60 podjetjih, kolikor jih ima v svojem seznamu, in to prednostno tudi Mercator. To je drugi razlog. In končno, predlaganje, novi člani in predsednik, gospod poslanec Branko Marinič. Demokrati ga imajo pravico predlagati. Treba pa je povedati, da doslej ni bil niti član niti nadomestni član komisije in bo torej potreboval kar nekaj časa, če je komisija res kaj delala in ugotovila, da se bo seznanil z dosedanjim delom, in da bo lahko vsaj s tako polžjo hitrostjo, kot je komisija delala doslej, deloval in vodil komisijo tudi naprej. Vse to je neodgovorno ravnanje Državnega zbora. Za nas je to farsa. Glede na mnenje Računskega sodišča in dane obljube se lahko koalicija in novi predsednik otrese odgovornosti za potuho, ki se dajejo možnim zlorabam, klientelizmu, korupciji in kriminalu in se ne želijo raziskovati, da bi se ugotovila dejstva, le tako, da se takoj loti zadeve Mercator in vse ostale zadeve opusti, dokler Državni zbor ne sprejme vmesnega poročila o tem vprašanju. Ob taki jasni odločitvi preiskovalne komisije in novega predsednika, da bo prednostno obravnaval zadevo Mercator, in ob ponudbi, da se o tem v komisiji skupno dogovorimo, smo pripravljeni v njej tudi sodelovati, tako kot smo rekli že takrat, ko se je komisija ustanavljala, pa take pripravljenosti s strani večine ni bilo. To so razlogi zaradi katerih o tem predlogu ne bomo glasovali. Hvala.
Hvala lepa. Mi pa prehajamo na splošno razpravo poslank in poslancev. K besedi imam prijavljene oziroma na seznamu imam tri poslance. Prvi ima besedo kolega Dušan Kumer. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi. Čeprav sem se mislil odpovedati razpravi, ampak ker me je vodja največje poslanske skupine spodbudil, da nekaj rečem in bom povedal naravnost to, kar mislim, in to kar mislim, da so dejstva. Glede na to, da je bila preiskovalna komisija ustanovljena predvsem zato, da se ne razkrijejo nekatere nečednosti pri prodaji deležev v nekaterih podjetjih, je povsem vseeno, ali ta komisija obstaja ali te komisije ni, ali ta komisija ima predsednika ali predsednika nima. Kot sami lahko vidite, so po enem letu besede nekdanje državne sekretarske doživele svoj epilog. Cena delnic Mercatorja je lepo zrasla, cene živil v Mercatorju so še bolj zrasle, konkurenca Hoferja in Lidla, ki je bil kronski argument, zakaj sta KAD in SOD prodala svoje deleže v Mercatorju, pa se je pokazal za ničen argument. Ker gre za komisijo, ki si jo je postavila, kot sem na začetku rekel, koalicija in je bilo opoziciji onemogočeno, da bi svojo ustanovila, bi bilo mnogo bolj racionalno, da bi bila to komisija koalicije pri Vladi, ne pa pri Državnem zboru, bi vsaj "prišparali" pri nekaterih stroških, nenazadnje tudi plačah tistih, ki to komisijo vodijo. Ker so me pa na komisiji za mandatna vprašanja podučili, da naj vnaprej ne govorim o učinkih dela te komisije, bom o tem molčal, ampak kljub temu si bom dovolil, da vnaprej napovem rezultat učinka in dela komisije naslednje leto. Ta bo ničen. Kvečjemu bomo lahko drugo leto pred volitvami imeli na meniju kakšen spolitiziran desert za predvolilno kampanjo. In nenazadnje sočustvujem z mojim kolegom, ki bo v tem letu prevzel to komisijo. In bi mu rad povedal, da je tudi on očitno žrtev neke strategije poskusa, da bo končal v projektu prekvalifikacije za predsedovanje tej komisiji v tem zadnjem letu tako, kot bosta pravkar imenovana ministra. To smo imeli prejšnje dni priložnost videti v tem Državnem zboru, ko sta bila zelo nespretna, nepoučena o zadevah, ki sta jih sprejela. Še enkrat, sočustvujem s kolegom, ki je v tem zadnjem letu, ko niti ni bil član te komisije, našel pogum, da bo to komisijo vodil v naslednjih 9-ih mesecih in jo pripeljal tudi do epiloga.
Hvala lepa. Naslednji prijavljen k razpravi je mag. Milan M. Cvikl. Izvolite.
Hvala lepa. Če je na začetku samostojne Slovenije bila prodaja orožja in trgovanje z orožjem mati vseh afer, potem seveda je na začetku tega mandata bila prodaja Mercatorja na način, kot je bil izveden, mati vseh tranzicijskih afer, ki pa bistveno spreminjajo lastniško strukturo v slovenski družbi. 12. avgusta 2005 se je začel in je bil izveden sestanek predstavnikov nekaterih gospodarskih družb pri predsedniku Vlade. Zapisnik je osem dni kasneje izdala Andrijana Starina Kosem. V tem zapisniku je res samo en pomemben stavek: Pivovarna Laško d.d. in Istrabenz d.d. sta predstavila tudi svoje načrte na tem področju v oklepaju, [[gre za načrte akvizicij na trgih jugovzhodne Evrope in načrte, ki zadevajo anorgansko rast preko akvizicij]] . In gospa Andrijana Starina Kosem je pravilno zapisala, gre za anorgansko rast, gre za rast, ki jo je povzročila nevestna razprodaja Mercatorja z voljo politike. SOD in KAD sta, kot je ugotovilo Računsko sodišče, postopek prodaje družbe Mercator izvedla na način, s katerim ni bila zagotovljena preglednost postopka prodaje, kar ni v skladu s statutom SOD. Poslanci opozicije smo predlagali, da na eni od naslednjih sej pozovemo Vlado, da v skladu s poročilom SOD-a, ker se je kršil statut SOD-a in SOD ima kot svojo skupščino Vlado Republike Slovenije, razveljavijo pogodbo. Seveda bodo o neki točki poleg političnih tudi sodni organi odločali o tem, ali je bilo delovanje članov upravnega odbora delniške družbe in članov nadzornega sveta delniške družbe skrbno gospodarjenje. Nedvomno pa, to kažejo številke, je bilo dejanje predsednika Vlade, ki je 12. avgusta dovolil anorgansko rast preko akvizicije, vzrok za afero. Bom takoj končal [[...]]
Kolega Cvikl, jaz vam bom v tem trenutku vzel besedo. Mi danes govorimo o popolnoma drugi zadevi. Boste zaključili ali vam izklopim mikrofon?
Končujem. Predlog [[...]] [[izklop mikrofona]] [[....]]
Hvala lepa. Nadaljujemo na podlagi seznama prijavljenih. Besedo ima poslanec Miran Potrč. Prosim, da se držimo točke dnevnega reda, ki govori o imenovanju članov komisije. Kolega Potrč, izvolite. Se odpovedujete. Najlepša hvala. S tem zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o spremembah sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednikov ter članov in namestnikov članov preiskovalne komisije Državnega zbora Republike Slovenije za ugotovitev politične odgovornosti nosilcev javnih funkcij v zvezi s domnevnim oškodovanjem državnega premoženja pri prodaji deležev Kapitalske družbe in Slovenske odškodninske družbe v gospodarskih družbah, in sicer tako, da zajame preiskava vse prodaje, ki so sporne z vidika skladnosti z zakoni in drugimi predpisi ter z vidikov preglednosti in gospodarnosti. Glasujemo. Navzočih je 55 poslank in poslancev, za 45, proti nihče. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Mi pa nadaljujemo s prekinjeno 4. točko dnevnega reda - s tretjo obravnavo predloga zakona o družbah tveganega kapitala. Državni zbor je v torek, 25. septembra letošnjega leta, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je zbor na predlog predlagatelja zakona sklenil, da bo na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravil tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Vas pa obveščam, da mi na podlagi petega odstavka 140. člena Poslovnika Državnega zbora Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada Republike Slovenije nista obvestila, da bi bil zakon zaradi sprejetih amandmajev neusklajen. Zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obrazložitev glasu. Odpiram postopek za prijavo v imenu poslanskih skupin. Želi kdo v imenu poslanske skupine? [[Ne.]] Potem prehajamo, kolega Cvikl, v lastnem imenu. Izvolite.
Hvala lepa. Upam, da me tukaj tudi ne boste prekinili. Govoril bom o Zakonu o družbah tveganega kapitala, o zakonu, za katerega smo rekli, da mu ne bomo nasprotovali in mu tudi ne bom nasprotoval. Ima pa ta zakon seveda veliko pomanjkljivost. Pomanjkljivost tega zakona je, da skuša s formalitičnimi postopki na Ministrstvu za gospodarstvo narediti to, kar se seveda ne da. Ne da se spodbuditi investitorjev, da bi v družbo, v kateri se lahko razvija gospodarska družba anorgansko samo s pomočjo najvišjih političnih funkcionarjev, prišli in tvegali svoj kapital. To preprosto pač ne gre. Zato bo ta zakon v družbah tveganega kapitala, dokler ne bodo razčiščene nekatere afere, povezane s potencialnimi prevzemi, preprosto napačen poskus sedanje oblasti, da vsaj nekaj delovnih mest ustvari, ki bi imela visoko vrednost. Za to govornico sem govoril, da v Angliji, kjer je največji delež družb tveganega kapitala in tovrstnih investicij, nimajo nobenega zakona. Vendar v Angliji afere anorganske rasti, ki jih povzroči sestanek pri Gordonu Brownu ali Toniju Blairu, preprečijo s parlamentarno demokracijo. V Sloveniji tega ni in o tem je pač treba spregovoriti, četudi se poslancu vzame beseda. Hvala lepa. Zakona ne bom podprl.
Hvala lepa tudi vam. Lahko preidemo na glasovanje? Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti nihče. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 2. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o investicijskih skladih in družbah za upravljanje. Državni zbor je v torek, 25. septembra letošnjega leta, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je zbor na predlog predlagatelja zakona sklenil, da bo na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravil tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Vas pa obveščam, da me na podlagi petega odstavka 140. člena Poslovnika zbora ne Zakonodajno-pravna služba, ne Vlada Republike Slovenije nista obvestili, da bi bil zakon zaradi sprejetega amandmaja neusklajen. Zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Želi kdo v imenu poslanske skupine obrazložiti glas? [[Ne.]] Potem prehajamo na obrazložitev glasu v lastnem imenu. Kolega Cvikl, imate besedo.
Hvala lepa. Zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o investicijskih družbah in skladih ima seveda res samo eno pomembno spremembo, ki se je zgodila v drugi obravnavi. Dobro je, da smo jo sprejeli. Vendar naj povem, da obstaja v tem Državnem zboru dvoličnost. Sprejeli smo amandma, s katerim vsakemu Slovencu damo možnost, da samo ob pisnem soglasju družba za upravljanje ali skladi za upravljanje dobijo njegovo davčno številko. Pred nekaj minutami ste pa zavrnili amandma pri zakonu o spremembah in dopolnitvah zakona o popravi krivic, kjer tega pisnega soglasja, ki ga bomo sedaj dali vsem Slovencem in Slovenkam, pravico do pisnega soglasja, da se da davčna številka, ste pa to pisno soglasje bodisi tistim, ki so bili obtoženi po krivem ali njihovem dedičem, odvzeli. Obstaja velika dvoličnost v tem Državnem zboru. Kadar vas vodi cilj na novo pisati zgodovino, potem je treba pravico, [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]nekomu pravico, da da pisno soglasje, odvzeti. Kadar vas vodi interes kapitala, pa to pravico dati. In to si zamislite, ko boste danes sprejeli zakon in se ponovno vprašajte, zakaj niste podprli pri nekem drugem amandmaju vsebinsko enake rešitve, dati posamezniku pravico, da da pisno soglasje. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti nihče. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem pa tudi zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 31. sejo Državnega zbora Republike Slovenije, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Lep dan naprej.