Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Prosim, da zasedete svoja mesta, da začnemo z delom. Pričenjam 8. izredno sejo državnega zbora Republike Slovenije, ki sem jo sklical na podlagi prvega odstavka 58. člena ter drugega odstavka 60. člena poslovnika državnega zbora. Obveščen sem, da so zadržani in se današnje seje ne morejo udeležiti poslanke in poslanci: mag. Milan Cvikl, gospod Feri Horvat, gospod Miran Jerič, mag. Vasja Klavora od 16.30 ure dalje, gospod Anton Kokalj, dr. Marko Pavliha, gospa Breda Pečan do 14.30 ure, gospod Milan Petek, gospod Alojz Posedel, gospod Jakob Presečnik za pričetek seje, gospod Vili Rezman in dr. Mitja Slavinec. Na sejo sem povabil predstavnike vlade Republike Slovenije, ki jih lepo pozdravljam. Prehajamo na določitev dnevnega reda 8. izredne seje državnega zbora Republike Slovenije. Predlog dnevnega reda je pripravljen skladno s prvim odstavkom 58. člena poslovnika in ste ga prejeli s sklicem seje. Predlogov za umik ali širitev dnevnega reda nisem prejel, zato prehajamo na določitev dnevnega reda. Zboru predlagam, da za današnjo sejo določi dnevni red, kot ste ga prejeli s sklicem. Prosim, da preverite kartice. Gospod Školč želi podati obrazložitev glasu. Prosim.
Gospod predsednik, v imenu poslanskega kluba Liberalne demokracije želim predlagati umik 2. točke dnevnega reda, zakona o RTV Slovenija.
Gospod Školč, vsi predlogi za razširitev ali umik se dajejo v pisni obliki in do 12.00 ure prejšnjega dne. Glede na to, da je izredna seja, bi lahko tudi danes do začetka seje vložili pisni predlog. Takega predloga nisem prejel. Še kdo želi besedo? Imate proceduralni predlog? Izvolite.
Gospod predsednik, ne vem, kje potuje ta pisni predlog, vsekakor je poslanski klub o tem odločal danes, saj prej o tem ni bilo mogoče odločati. Predlagam, da počakate s pričetkom odločanja do takrat, ko vam bodo iz pisarne prinesli pisni predlog.
Prekinjam sejo za pet minut. Nadaljevali bomo ob 10.10 uri.
Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Nadaljujemo sejo. Sprašujem predstavnika LDS, ali je pričakovati pisni predlog.
Jaz bi sklepal, če so ravnali tako, kot smo se dogovorili, da je ta predlog v vaši pisarni.
Hvala. Moram pa reči, tudi če dobimo pisni predlog na mizo, ga ne bom dal na glasovanje, kajti izredno sejo s predlaganim dnevnim redom je zahtevala skupina poslancev - zahtevala, ne predlagala. Izredne seje nisem predlagal jaz, kjer bi lahko spremenil stališče in podobno. V skladu s poslovnikom in 85. členom ustave je izredno sejo treba sklicati in izvesti, kadar jo zahteva predsednik republike ali najmanj četrtina poslancev. To se je zgodilo, zaradi tega takega predloga ne morem dati na glasovanje. Oprostite, nismo še glasovali o dnevnem redu. Se opravičujem! Prehajamo torej na glasovanje o določitvi dnevnega reda. Še enkrat preberem predlog, in sicer zboru predlagam, da za današnjo sejo določi dnevni red, kot ste ga prejeli s sklicem. Gospod Školč, želite obrazložitev glasu? Izvolite.
Hvala lepa. Gospod predsednik, naša poslanska skupina bo glasovala proti sprejemu dnevnega reda, in sicer iz razlogov, ker ne vidimo potrebne utemeljitve za izredno obravnavo tako pomembnega zakona, kot je zakon o javni radio-televiziji. V tem hitenju vidimo tudi sprenevedanje predlagateljev tako zakona kot tudi izredne seje. V čem je to sprenevedanje? Oni hkrati obljubljajo, da bo možna razprava po normalnem postopku. Ta obljuba je s tem v tem trenutku prekršena. V zraku visi obljuba, da bo možna javna predstavitev mnenj. Čemu bo služila javna predstavitev mnenj, če bomo danes že odločali o tem, ali je zakon primerna podlaga ali ne za nadaljnjo obravnavo. In iz tega razloga bi odločanje o našem predlogu, ki je z argumenti pravzaprav ciljalo na predlagatelje te izredne seje, omogočilo, da dejansko tako kot oni obljubljajo in tako kot si mi želimo in kot si želi vsa demokratična javnost, da bi ta zakon le tekel po običajnih postopkih. S tem proceduralnim trikom so te obljube prelomljene in začenja se tista točka, ki ima na koncu cilj podržavljanje televizije. Zato bomo glasovali proti.
Hvala gospodu Školču. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev. Za je glasovalo 42, proti 20. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 20.]] Ugotavljam, da je dnevni red 8. izredne seje zbora določen. Prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA STALIŠČA REPUBILKE SLOVENIJE O PRISTOPU REPUBLIKE BOLGARIJE IN ROMUNIJE K EVROPSKI UNIJI IN PODPISU POGODBE MED KRALJEVINO BELGIJO, ČEŠKO REPUBLIKO, KRALJEVINO DANSKO, ZVEZNO REPUBLIKO NEMČIJO, REPUBLIKO ESTONIJO, HELENSKO REPUBLIKO, KRALJEVINO ŠPANIJO, FRANCOSKO REPUBLIKO, IRSKO, ITALIJANSKO REPUBLIKO, REPUBLIKO CIPER, REPUBLIKO LATVIJO, REPUBLIKO LITVO, VELIKIM VOJVODSTVOM LUKSEMBURG, REPUBLIKO MADŽARSKO, REPUBLIKO MALTO, KRALJEVINO NIZOZEMSKO, REPUBLIKO AVSTRIJO, REPUBLIKO POLJSKO, PORTUGALSKO REPUBLIKO, REPUBLIKO SLOVENIJO, SLOVAŠKO REPUBLIKO, REPUBLIKO FINSKO, KRALJEVINO ŠVEDSKO, ZDRUŽENIM KRALJESTVOM VELIKE BRITANIJE IN SEVERNE IRSKE (DRŽAVE ČLANICE EVROPSKE UNIJE) TER REPUBLIKO BOLGARIJO IN ROMUNIJO O PRISTOPU REPUBLIKE BOLGARIJE IN ROMUNIJE K EVROPSKI UNIJI S SKLEPNO LISTINO (V NADALJEVANJU POGODBA O PRISTOPU REPUBLIKE BOLGARIJE IN ROMUNIJE K EVROPSKI UNIJI). Predlog stališča Republike Slovenije je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade, gospodu doktor Dimitriju Ruplu, ministru za zunanje zadeve. Izvolite gospod minister.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Evropski svet je 17. decembra leta 2004 formalno sklenil pogajalski proces z Bolgarijo in Romunijo in ob tem določil, da bo pristopna pogodba s tema dvema državama podpisana aprila 2005, to se pravi ta mesec. S tem se sklepa zadnja največja širitev Evropske unije doslej, katere del je tudi Slovenija. Evropa je tako odgovorila na demokratične spremembe na vzhodu in odprla vrata srednje in vzhodnoevropskim državam. Pozornost Evropske unije je sedaj usmerjena na države zahodnega Balkana, kjer potekajo procesi stabilizacije in demokratizacije. Vi dobro veste, da je Slovenija že večkrat izrazila svojo podporo kandidatkam, tako Hrvaški kot kasneje Srbiji in Črni Gori in drugim državam tega področja. O sprejemu države kandidatke v članstvo Evropske unije soglasno odloča svet Evropske unije po posvetovanju s komisijo in po privolitvi Evropskega parlamenta, ki ima glede širitve Evropske unije pravico veta. Komisija je 22. februarja letos dala pozitivno mnenje o prošnjah Bolgarije in Romunije za pristop k Evropski uniji. Evropski parlament je na plenarnem zasedanju prejšnji teden odločal o tem vprašanju in podprl pristop obeh držav k Evropski uniji. Svet za splošne in zunanje zadeve bo v ponedeljek 25. aprila, to se pravi prihodnji teden, odločal o sprejemu Republike Bolgarije in Romunije v Evropsko unijo. Po zasedanju je predviden podpis pristopne pogodbe, kateremu bodo sledile ratifikacije v nacionalnih parlamentih držav članic in v obeh pristopnicah. Struktura pristopne pogodbe je podobna pristopni pogodbi za zadnjih deset novih držav članic. Pomembna novost je pa ta, da bo vsebovala dodatno varnostno klavzulo o možnosti preložitve pristopa, se pravi v primeru, da evropska komisija v poročilu o spremljanju izvajanja obveznosti Bolgarije ali Romunije jeseni 2005 ugotovi očitno resno nepripravljenost Bolgarije ali Romunije na sprejem vseh obveznosti članstva s 1. januarjem 2007. Potem lahko države članice na podlagi priporočila evropske komisije soglasno odločijo, da bo pristop Bolgarije ali Romunije k Evropski uniji odložen za leto dni, to se pravi na 1. januar leta 2008. Področji, na katerih morata državi izboljšati stanje, sta pravosodje in notranje zadeve, pri Romuniji pa poleg tega področja še področje konkurence in okolja. Po podpisu pristopne pogodbe bosta Republika Bolgarija in Romunija dobili status države pristopnice, v skladu s katerim se bosta do pristopa lahko kot opazovalki udeleževali vseh procesov odločanja, vendar brez pravice glasovanja. Z vidika pogodbe o pristopu Republike Bolgarije in Romunije k Evropski uniji je relevanten tudi proces ratifikacije pogodbe o ustavi za Evropo, ki je v teku. Sami lahko spremljate živahne razprave, ki potekajo v tem trenutku predvsem v Franciji. Če bo proces ratifikacije ustavne pogodbe uspešen, bo slednja začela predvidoma veljati 1. novembra leta 2006, torej tik pred pristopom Romunije in Bolgarije. Uveljavitev ustavne pogodbe bo spremenila obliko pristopne pogodbe. Ustavna pogodba predstavlja namreč združitev vse primarne zakonodaje v enotno besedilo, kar pomeni, da bodo vse pristopne pogodbe preoblikovane v pristopne protokole, ki bodo dodani ustavni pogodbi. Spoštovane kolegice, kolegi! Vstop Republike Bolgarije in Romunije v Evropsko unijo bo nedvomno imel določen vpliv in posledice za slovenski proračun. Vendar skupnega finančnega vpliva danes ni mogoče podati, ker pogajanja o naslednji finančni perspektivi še niso sklenjena. V okviru akta o pristopu, ki je sestavni del pristopne pogodbe, so določene zgolj posamezne alokacije, kot se reče. Bolgarija bo prejela 210 milijonov evrov za zaprtje nuklearne elektrarne Kozodoj [[?]] , obe državi pa bosta podobno kot v primeru zadnje širitve deležni nadomestila za krepitev denarnega toka ter pomoči za vzpostavljanje schengenske meje v skupni višini 881 milijonov evrov. Glede na to, da delež Slovenije pri vplačilih v proračun Evropske unije znaša 0,28%, to pomeni, da bo Slovenija pri financiranju omenjenih prehodnih ureditev obeh pristopnic udeležena z dobrimi 3 milijoni evrov. Akt o pristopu v dveh elementih posega tudi v naslednjo finančno perspektivo, in sicer so določene alokacije za obe državi za prva tri leta za strukturne ukrepe, 2,3 milijarde evrov za Bolgarijo in 5,9 milijarde evrov za Romunijo, potem za razvoj podeželja skupaj 3 milijardi evrov. Pogajanja o novi finančni perspektivi seveda še potekajo, zato končne ocene vpliva vstopa obeh držav v Evropsko unijo ni mogoče predvideti, vsaj ne natančno. Na tem mestu bi želel na kratko pojasniti vprašanje skupne deklaracije, ki je bila dogovorjena na željo Evropskega parlamenta. Zaradi dejstva, da pristopna pogodba vsebuje tiste številke, ki sem jih omenil kot finančno pomoč Unije Bolgariji in Romuniji za izpolnitev nekaterih s pogodbo prevzetih obveznosti, je Evropski parlament pred glasovanjem o sprejemu obeh držav kandidatk v Evropsko unijo zahteval skupno deklaracijo, ki zavezuje parlament, svet in komisijo, deklaracijo o finančnih implikacijah pristopa Bolgarije in Romunije k Evropski uniji. Odkrito povedano, deklaracija nima nekega neposrednega praktičnega učinka, kajti poudarja že obstoječa razmerja med ustanovami Evropske unije na področju poračuna, kjer imata pristojnost za sprejem odločitev tako svet kot Evropski parlament. V nadaljevanju oziroma ko sklepam ta uvod, bi želel samo še nekoliko osvetliti vprašanje prostega pretoka delovnega sile po vstopu obeh držav v Evropsko unijo. To vprašanje je bilo izpostavljeno na skupni seji odbora za zadeve Evropske unije in odbora za zunanjo politiko. Po vstopu Republike Bolgarije in Romunije v Evropsko unijo bo veljalo 7-letno fleksibilno prehodno obdobje na področju prostega gibanja delovno sile, najprej dve, potem tri leta in na koncu še dve leti. To pomeni, da bo trg delovne sile za državljane iz teh dveh držav v ostalih 25 državah članicah, tudi v Sloveniji, v obdobju prvih dveh let po vstopu zaprt, vsaka država članica pa lahko odloči, ali bo z vstopom Republike Bolgarije in Romunije v Evropsko unijo liberalizirala dostop na svoj trg delovne sile za državljane teh dveh držav ali pa ne. Kot vemo, se je podobno, ko smo vstopili v Evropsko unijo, dogajalo tudi nam in se nam seveda v tem trenutku še dogaja in seveda vsi upamo, da se bo predhodno obdobje za našo državo sklenilo čim prej. Lahko si predstavljate, da si Bolgari in Romuni želijo isto. Če po dveh letih država članica ne obvesti komisije, da bo nadaljevala s prehodnim obdobjem še za tri leta, vstopi v veljavo zakonodaja Unije na tem področju. Po petih letih pa lahko država članica zahteva prehodno obdobje še za dve leti samo v primeru, kot se temu reče, resnih motenj na njenem trgu delovne sile. V zvezi z vprašanjem morebitne liberalizacije dostopa na slovenski trg delovne sile za državljane Bolgarije in Romunije bo potrebno seveda v prihodnje opraviti ustrezno razpravo in oceniti, ali je bilo glede na stanje na slovenskem trgu dela in glede na ekonomske kazalce potrebno sprejeti drugačno odločitev od sprejetega prehodnega obdobja v pristopni pogodbi. Na koncu bi želel omeniti še bilateralne odnose med Slovenijo in Republiko Bolgarijo oziroma Romunijo. Te odnose ocenjujemo kot zelo dobre, neobremenjene glede odprtih političnih in drugih vprašanj. Med državami poteka intenziven politični dialog na najvišji ravni, povezujejo nas skupni cilji in interesi, še posebej izraženi v okviru Evropske unije in Zveze Nato kot tudi dobro poznavanje regije zahodnega Balkana in jugovzhodne Evrope ter želja po stabilizaciji in demokratizaciji tega območja. Z obema državama smo sklenili tudi vse najpomembnejše sporazume. Gospe in gospodje, spoštovane poslanke in poslanici! Bolgarija in Romunija se ne uvrščata med najpomembnejše zunanjetrgovinske partnerje Slovenije, vendar predstavljata pomembnega potencialnega gospodarskega partnerja. Bolgarski in Romunski trg sta strateško pomembna za Slovenijo tudi z vidika slovenskih investicij v tujini, kjer interes slovenskega gospodarstva za vlaganje v ti dve državi iz leta v leto narašča. Pristop obeh držav k Evropki uniji bo pozitivno vplival na pogoje trgovanja med Slovenijo in tema dvema državama, kajti blagovna menjava se bo v celoti liberalizirala, ugodno pa bo vplivala tudi poenostavitev formalnosti ob prihodu blaga preko meja. Spoštovane poslanke spoštovani poslanci! Predlagam, da državni zbor podpre pristop Republike Bolgarije in Romunije k Evropski uniji in s tem v zvezi podpis pogodbe o pristopu obeh držav. Hvala lepa.
Hvala gospodu ministru dr. Dimitriju Ruplu. V skladu s poslovnikom zbora sta predlog stališča obravnavala odbor za zadeve EU in odbor za zunanjo politiko. Besedo dajem podpredsedniku odbora za zadeve EU, gospodu Bogdanu Baroviču za predstavitev poročila odbora. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik državnega zbora. Kolegice, kolegi, predstavniki vlade! Dober dan voščim. Odbor za evropske zadeve je na svoji 10. seji 20. aprila na podlagi Poslovnika Državnega zbora RS obravnaval predlog stališča RS o pristopu Republike Bolgarije in Romunije k Evropski uniji. 25. aprila naj bi ob robu zasedanja Sveta Evropske unije za splošne in zunanje zadeve potekal podpis pristopne pogodbe za obe državi. Ker pa gre v tem primeru za spremembo pogodb, na katerih temelji Unija, bo pred odločanjem v institucijah Evropske unije, torej pred 25. aprilom, v skladu z zakonom o zadevi moral sprejeti stališče tudi državni zbor Republike Slovenije. Republiki Bolgarija in Romunija sta za članstvo zaprosili leta 1995. 1997. leta sta postali kandidatki in formalno sta zaključili vrh na vrhu Evropskega sveta decembra 2004. Obe državi kandidatki sta po poročilu v desetih letih od njune prošnje za pristop k Evropski uniji naredili velik napredek. O tem pričajo pozitivna mnenja za pristop oziroma mnenje, ki ga je 22. februarja dala evropska komisija. O tem pa pričata tudi obe resoluciji evropskega parlamenta z dne 13. aprila iz Strasbourga. Vendar obstaja nekaj področij, kjer državi ne dosegata zadostnih evropskih standardov. Zaradi tega, in dokaz temu je tudi varovalka, ki jo je Evropska unija predvidela, in sicer varovalka, ki predvideva, da se vstop za eno ali obe državi lahko odloži za leto dni, če uresničevanje po pristopnih pogajanjih v danih zavezah ne bo potekalo po načrtih. Konkretno, Bolgarija ni sprejela novega protikorupcijskega zakona in premalo se je potrudila proti organiziranemu kriminalu. Romunija mora opraviti še nekaj zelo zahtevnih nalog: reformacija pravosodja, zagotavljanje spoštovanja zakonitosti, omejevanja državne subvencije, izboljšanje skrbi za okolje. Razprava na odboru za zadeve Evropske unije, ki je potekala na tej seji, se je osredotočila tudi na takšne in podobne težave. Velja, da je širitev Evropske unije dolgoročen projekt, ki je dosegel vrh 1. maja 2004. Nadaljuje se s širitvijo na Romunijo in Bolgarijo. Širitev na to še vedno nestabilno območje jugovzhodne Evrope pa bo imela nedvomno pozitiven vpliv na nadaljnjo stabilizacijo in demokratizacijo območja jugovzhodnega in zahodnega Balkana, kar je v skupnem interesu Evropske unije in njenih članic ter tudi samostojne države Republike Slovenije. Članice in člani odbora za evropske zadeve pa so v razpravi, ki je bila kar korenita in natančna, poudarili oceno vplivov in posledic ter imeli tudi določene pomisleke. Na primer, izpostavljen je bil okoljski vidik, predvsem v Romuniji, izpostavljeno je bilo vprašanje prehodnih obdobij za prost pretok delovne sile, o čemer je gospod minister nekaj povedal maloprej. Prav tako je bil izpostavljen vpliv, ki ga bo imela širitev na ti dve novi državi članici, na proračun Evropske unije in s tem posledično na spremembo statusa Slovenije. O tem kaj več kasneje. Kolegi iz odbora so opozorili tudi na skupno deklaracijo predsedstva Sveta Evropske unije in evropskega parlamenta, sprejeto pred odločanjem v evropskem parlamentu ob podpisu pristopne pogodbe, ki predvideva, da bodo sredstva za novi članici uvrščena med neobvezne izdatke proračuna Evropske unije, kar pa pomeni, da vključitev Bolgarije in Romunije ne bo mogla vplivati na razdelitev sredstev, predvidenih s sedanjo in naslednjo finančno perspektivo. To je - v kasnejši razpravi se bo najbrž izkazalo - zelo pomembno vprašanje. Članstvo Bolgarije in Romunije v Evropski uniji za Slovenijo pomeni nadaljnjo liberalizacijo trgovine, pomeni velik potencial za naše izdelke kakor tudi za trg za neposredne investicije. To so bila mnenja in presoje članov odbora za zadeve Evropske unije. Nedvomno velja, da prinaša širitev Evropske unije z Bolgarijo in Romunijo pozitivne, pa tudi nekatere negativne učinke in posledice. Toda v svojem zaključku ob sprejetju stališča je razprava na odboru za zadeve Evropske unije pokazala, da je širitev Unije dolgoročen proces, da je v interesu stabilizacije območja jugovzhodne Evrope. Slovenija se je do tega procesa opredelila pozitivno. Odbor za zadeve Evropske unije je po končani razpravi z devetimi glasovi za in brez glasu proti sprejel sklep oziroma predlog stališča Republike Slovenije: Republika Slovenija podpira pristop Bolgarije in Romunije k Evropski uniji in s tem v zvezi podpis pogodbe o pristopu Republike Bolgarije in Republike Romunije k Evropski uniji. Hvala lepa.
Hvala gospodu Baroviču. Besedo dajem podpredsedniku odbora za zunanje zadeve gospodu Jožetu Horvatu za predstavitev poročila odbora.
Hvala lepa, gospod predsednik državnega zbora. Spoštovani gospod minister, dr. Rupel, s sodelavci. Spoštovane poslanke in poslanci! Odbor državnega zbora Republike Slovenije za zunanjo politiko je na svoji 14. nujni seji, dne 20. aprila 2005, na podlagi prvega odstavka 154.g člena poslovnika Državnega zbora Republike Slovenije kot pristojno delovno telo obravnaval predlog stališča Republike Slovenije o pristopu Republike Bolgarije in Romunije k EU in podpisu pogodbe med Kraljevino Belgijo, Češko republiko, Kraljevino Dansko, Zvezno republiko Nemčijo, Republiko Estonijo, Helensko republiko, Kraljevino Španijo, Francosko republiko, Irsko, Italijansko republiko, Republiko Ciper, Republiko Latvijo, Republiko Litvo, Velikim vojvodstvom Luksemburg, Republiko Madžarsko, Republiko Malto, Kraljevino Nizozemsko, Republiko Avstrijo, Republiko Poljsko, Portugalsko republiko, Republiko Slovenijo, Slovaško republiko, Republiko Finsko, Kraljevino Švedsko, Združenim kraljestvom Velike Britanije in Severne Irske, torej med državami članicami EU, ter Republiko Bolgarijo in Romunijo o pristopu Republike Bolgarije in Romunije k EU s sklepno listino. V nadaljevanju bom to pogodbo imenoval pogodba o pristopu Republike Bolgarije in Romunije k EU. Obravnavano gradivo je na podlagi prvega odstavka 5. člena zakona o sodelovanju med državnim zborom vlado o zadevah EU Državnemu zboru Republike Slovenije predložila v obravnavo in sprejem vlada Republike Slovenije. Seja je potekala skupaj z odborom za zadeve EU. Uvodoma je državni sekretar na ministrstvu za zunanje zadeve dr. Božo Cerar predstavil predlog stališča Republike Slovenije o pristopu Bolgarije in Romunije k EU ter predlog stališča do podpisa pogodbe o pristopu med državami članicami ter Bolgarijo in Romunijo. Dejal je, da je evropska komisija dne 22. februarja letos dala pozitivno mnenje o prošnjah Bolgarije in Romunije za pristop k EU. Poleg tega je evropski parlament na plenarnem zasedanju dne 13. aprila letos odločal o prošnji za pristop Republike Bolgarije in Romunije k EU in pristop obeh držav podprl. Dr. Božo Cerar je poudaril, da je struktura pogodbe podobna pristopni pogodbi za 10 novih članic pri zadnji širitvi. Pomembna novost pogodbe o pristopu za Bolgarijo in Romunijo pa je ta, da vsebuje dodatno varnostno klavzulo o možnosti preložitve pristopa. To pomeni, če Evropska komisija v poročilu o spremljanju izvajanja obveznosti Bolgarije in Romunije ugotovi očitno nepripravljenost Bolgarije in Romunije na sprejem vseh obveznosti članstva s 1. januarjem 2007, potem lahko države članice na podlagi priporočila Evropske komisije soglasno odločijo, da bo pristop Bolgarije in Romunije k EU preložen za eno leto, torej na 1. januar 2008. V nadaljevanju je državni sekretar pojasnil dva možna scenarija glede pravne oblike pristopa Bolgarije in Romunije k Evropski uniji, in sicer glede na to, ali bo 1. novembra 2006 stopila v veljavo pogodba o ustavi za Evropo. Dr. Cerar je poleg tega povedal, da vplivov pristopa obeh držav k Evropski uniji na proračun Republike Slovenije ni mogoče oceniti, dokler ni sprejet dogovor o naslednji finančni perspektivi. Na koncu je pojasnil, da kljub temu, da državi kandidatki nista najmočnejši zunanjetrgovinske partnerici Slovenije, vlada Republike Slovenije ocenjuje, da bo pristop Bolgarije in Romunije k Evropski uniji pozitivno vplival na pogoje trgovanja med Republiko Slovenijo in tema dvema državama, saj se bo s tem blagovna menjava v celoti liberalizirala. V razpravi so članice in člani odbora izražali svoje poglede in stališča posameznih poslanskih skupin do obravnavanih stališč vlade Republike Slovenije v zvezi z širitvijo Evropske unije z Bolgarijo in Romunijo. Državni sekretar dr. Božo Cerar pa je podal tudi dodatno pojasnilo in odgovoril na zastavljena vprašanja. Odbor državnega zbora Republike Slovenije za zunanjo politiko je po končani razpravi s 13-imi glasovi za in z nobenim proti sprejel naslednji predlog stališča Republike Slovenije, ki se glasi: "Republika Slovenija podpira pristop Republike Bolgarije in Romunije k Evropski uniji in s tem v zvezi podpis pogodbe o pristopu Republike Bolgarije in Romunije k Evropski uniji." Odbor za zunanjo politiko predlaga državnemu zboru, da stališče sprejme na svoji seji. Hvala lepa.
Hvala, gospodu Horvatu. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospa Darja Lavtižar Bebler, ki bo govorila v imenu Liberalne demokracije Slovenije. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani zbor. Želim predstaviti stališče poslanske skupine LDS. Pri tem poudarjam, da smo v poslanski skupini LDS prepričani, da je preobrazba jugovzhodne Evrope v območje miru, blagostanja in stanovitnosti, zasnovane na demokratičnih načelih in visoki stopnji spoštovanja človekovih pravic, vsekakor v dolgoročnem strateškem interesu Republike Slovenije. To je najbolj smotrno doseči z razširitvijo Evropske unije prav na to območje, zato lahko pozdravimo napovedano sprejetje v polnopravno članstvo Romunije in Bolgarije. Njuna vključitev v polnopravno članstvo bo ponudila dodatne priložnosti tudi za naše gospodarstvo, hkrati pa se seveda moramo zavedati tudi nekaterih senčnih plati te odločitve. Obe državi namreč močno zaostajata za razvitim delom Evrope in povprečjem v Evropski uniji glede kosmatega nacionalnega proizvoda na prebivalca. Imata, še posebej Romunija, visoko stopnjo brezposelnosti in vrsto težkih nerešenih socialnih problemom, med drugimi tudi probleme, povezane z zelo številno skupnostjo Romov, veliko sirot, brezdomcev in podobno. Tako bodo ti problemi zelo velike razlike v stopnji razvitosti in težki socialni problemi povzročili dodatno obremenitev za Evropsko unijo, za njene strukturne sklade in kasneje tudi za trg delovne sile. Čez nekaj let bomo tudi mi zagotovo morali prispevati v strukturne sklade in k preseganju problemov, s katerimi sta soočeni tako Romunija in Bolgarija. Ta napovedani vstop se dogaja v obdobju precejšnjih težav in upočasnjenega razvoja ter visoke stopnje brezposelnosti v največjih državah in najstarejših članicah Evropske unije, ki pa terjajo celo zmanjševanje proračuna Evropske unije in posledično zmanjševanje strukturnih skladov. Očitno pa je prevladala tudi takšna politična in varnostna ocena, da je Evropska unija ti dve državi pripravljena sprejeti. Z vidika varnostne ocene ne gre prezreti, da sta obe državi tudi članici Nato zavezništva in je to dejstvo tudi pomemben vezni člen. Za obe državi tudi evropski parlament ugotavlja, da morata storiti še veliko na področju delitve oblasti, zlasti glede zagotovitve neodvisnosti sodne veje oblasti, glede samostojnosti in neodvisnosti javnih medijev, glede integracije Romov v družbo, predvsem pa glede nedopustnosti segregacije romskih otrok v šolah, glede preprečevanja korupcije itd. Govor je seveda o velikih problemih in obe državi bosta potrebovali izdatno tudi ekspertno pomoč s strani držav članic EU pa tudi širše. Toda kot rečeno, preobrazba jugovzhodne Evrope v območje miru, blagostanja in stanovitnosti, zasnovane na demokratičnih načelih in visoki stopnji spoštovanja človekovih pravic, je vsekakor v dolgoročnem strateškem interesu Republike Slovenije. Zato bo poslanska skupina LDS obravnavani predlog, stališča Republike Slovenije o pristopu Republike Bolgarije in Romunije k Evropski uniji in podpisu pogodbe, podprla. Hvala lepa.
Hvala gospe Lavtižar Bebler. Gospod Samo Bevk bo govoril v imenu Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani zbor! Slovenija tako kot vse druge države članice, ki so bile sprejete v Evropsko unijo 1. maja lani, nima moralne in politične pravice, da bi izrazila glasen zadržek do nadaljnje širitve, četudi bi bil ta zadržek povezan z legitimnim interesom unije, da se najprej notranje konsolidira. Poleg tega je Slovenija tako kot vse druge srednjeevropske države ves čas, pred vključitvijo in po vključitvi v Evropsko unijo, izrecno podpirala proces širitve, Romuniji in Bolgariji pa tudi na dvostranskih srečanjih zagotovila nedvoumno podporo pri tem. Zato je normalno, da tako kot so glasovali naši slovenski predstavniki v evropskem parlamentu prejšnji teden, tudi mi danes damo soglasje za podpis pristopne pogodbe Romunije in Bolgarije k Evropski uniji. Ob tem pa mi dovolite, da tako kot naš predstavnik v skupini Evropskih socialnih demokratov v evropskem parlamentu Borut Pahor ob razpravi glede Turčije tudi mi danes tukaj poudarimo mnenje, da nadaljnja širitev Evropske unije brez hkratne notranje konsolidacije lahko vodi v zastoj Evropske unije. Zato poudarjamo, da je uspešna ratifikacija ustave za Evropo pogoj za nadaljnje korake širitve. Širitev Evropske unije je dolgoročen projekt, ki je dosegel svoj vrh z vstopom desetih članic lansko leto in se nadaljuje z vstopom Romunije in Bolgarije. Dobra pripravljenost obeh držav na vstop je koristna tako za sami državi kot za celotno petindvajseterico. V poslanskih skupini Socialnih demokratov podpiramo dodatno varnostno klavzulo o možnosti preložitve pristopa, če evropska komisija ugotovi, da katera od držav ne izpolnjuje pogojev za sprejem v članstvo 1.1.2007. Države članice lahko v takem primeru na priporočilo evropske komisije pristop odložijo za eno leto. Skupna deklaracija predsedstva Sveta Evropske unije in evropskega parlamenta tako predvideva, da bodo sredstva za novi članici uvrščena med neobvezno proračunsko porabo, o kateri ima parlament odločilno besedo, tudi po letu 2009. To pomeni, da vključitev Bolgarije in Romunije ne bo mogla vplivati na razdelitev sredstev, predvidenih s sedanjo in naslednjo finančno perspektivo. Zavedamo se, da je težko napovedati finančne posledice vstopa teh dveh držav v Evropsko unijo, dokler ne bo sprejet dogovor o naslednji finančni perspektivi za obdobje 2007-2013 in ne bo znan neto prejemek Bolgarije in Romunije iz proračuna Evropske unije. Posledice za Slovenijo bodo vsekakor velike, predvsem na gospodarskem področju, kjer naj bi se povečala menjava z obema državama in obseg slovenskih investicij. V resoluciji o vstopu Bolgarije je že evropski parlament ugotovil, da je Bolgarija dosegla odličen napredek, vendar je ob tem kritiziral bolgarski parlament, ker še ni sprejel ustrezne zakonodaje za učinkovit boj proti korupciji, in poziva k odločnejšim ukrepom proti organiziranemu kriminalu. V podobni resoluciji o Romuniji so evropski poslanci pohvalili reforme in načrte za njihovo širitev, ki jih je nova vlada sprejela na področju povečanja svobode medijev, izboljšanja šolskega sistema in večje integracije Romov. Romunija bo morala še veliko narediti pri izvedbi reform v upravi in sodstvu, odločnejšemu boju proti korupciji na najvišjih ravneh, odpravi nasilja in diskriminacije do manjšin, izboljšanju razmer za bolnike v psihiatričnih ustanovah. Prav tako pa bo morala izboljšati mejni nadzor, pravilno izvajanje državne pomoči podjetjem ter se bolj posvetiti področju varstva okolja. Posebej je širitev pomembna zaradi stabilizacije regije zahodnega Balkana, saj verjamemo, da bodo tudi ostale države, ki želijo v Evropsko unijo, dobile motivacijo in pohitele z več kot potrebnimi reformami. Evropa je namreč lahko varna le, če se v procese razvoja, varnosti in stabilnosti vključijo vse evropske države in pomagajo širiti svoje standarde v soseščino bodočih držav članic. Tem državam lahko ravno Slovenija pomaga, da se bodo čim hitreje sposobne razviti v gospodarsko močne in konkurenčne države. Zaradi vsega navedenega in ker mislimo, da se kot polnopravna članica Evropske unije ne smemo sebično obnašati do ostalih držav kandidatk, temveč jim moramo dati priložnost, da se tudi same razvijajo v krogu najbolj razvitih držav, bomo v poslanski skupini Socialnih demokratov podprli pristop Republike Bolgarije in Republike Romunije k Evropski uniji. Hvala lepa.
Hvala gospodu Bevku. Gospod Jožef Horvat bo govoril v imenu Nove Slovenije. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani prisotni! Poslanska skupina Nove Slovenije podpira opredelitev Vlade Republike Slovenije, to je pristop Republike Bolgarije in Romunije k Evropski uniji in s tem v zvezi podpis pogodbe o pristopu Republike Bolgarije in Romunije k Evropski uniji. Razlogi za podporo so predvsem naslednji. Prvič. Evropski svet je 17. decembra 2004 formalno zaključil pogajalski proces z Bolgarijo in Romunijo in ob tem določil, da bo pristopna pogodba s tema državama podpisana 25. aprila letos, kar posebej ugaja Bolgariji, saj ima čez dober mesec parlamentarne volitve. Drugič. Obe državi sta v pogajalskem procesu dokazali, da spoštujeta načela svobode, demokracije, spoštovanja človekovih pravic in temeljnih svoboščin ter pravne države, torej načela, ki so skupna vsem državam članicam. Tretjič. Pogodba o pristopu Bolgarije in Romunije vsebuje varovalko, ki pomeni pristop Bolgarije ali Romunije šele 1. januarja 2008 in ne 1. januarja 2007, če bi evropska komisija v letošnjem jesenskem poročilu ugotovila resno nepripravljenost na sprejem vseh obveznosti članstva. Četrtič. Evropski parlament je na plenarnem zasedanju 13. aprila letos odločal o prošnji za pristop Republike Bolgarije in Romunije k Evropski uniji in pristop obeh držav močno podprl. Petič. Istega dne je odbor stalnih predstavnikov pri Evropski uniji Coreper potrdil predlog sklepa Sveta Evropske unije o sprejemu Republike Bolgarije in Romunije v Evropsko unijo. Šestič. Zagotavljanje varnosti v tem, recimo, našem delu Evrope. Podpis pogodbe o pristopu z Romunijo in Bolgarijo bo v ponedeljek 25. aprila ob priliki zasedanja GAERC, to je sveta za splošne in zunanje zadeve v Bruslju. Z vidika pogodbe o pristopu Republike Bolgarije in Romunije k Evropski uniji je relevanten tudi proces ratifikacije pogodbe o ustavi za Evropo, ki je v teku in se ravno te dni prebija skozi evroskeptične scenarije v Franciji. Če bo proces ratifikacije ustavne pogodbe uspešen, bo ta začela predvidoma veljati 1. novembra naslednjega leta, torej dva meseca pred pristopom Bolgarije in Romunije. Glede pravne oblike pristopa Bolgarije in Romunije k Evropski uniji sta torej možna dva scenarija. Prvi scenarij. Če ustavna pogodba ne bo stopila v veljavo pred vstopom Bolgarije in Romunije bo njun pristop formalno izveden na podlagi klasične pristopne pogodbe, ta pa bo z začetkom veljavnosti ustavne pogodbe spremenjena v pristopni protokol. Drugi scenarij. Če bo ustavna pogodba stopila v veljavo 1.1.2007, bo njun pristop formalno izveden s pristopnim protokolom. Kakorkoli že, če se bo tudi ta širitveni proces, ki ga v Novi Sloveniji, kot rečeno, podpiramo, srečno zaključil, bo novo leto 2007 dočakalo nekaj več kot 485 milijonov državljanov EU. Velika družina narodov, v kateri je pomembno biti enakopraven družinski član. Hvala lepa.
Hvala gospodu Horvatu. Besedo ima gospod Stanislav Brenčič, ki bo govoril v imenu Slovenske ljudske stranke, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Lepo pozdravljam predstavnike vlade in vse kolegice in kolege poslance! V povezavi s podajo stališča Republike Slovenije do podpisa pristopne pogodbe EU z Republiko Bolgarijo in Romunijo želimo v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke opozoriti na to, da je bila Republika Slovenija še ne tako dolgo nazaj v zelo podobni vlogi oziroma situaciji, kot sta danes tako Republika Bolgarija kot Republika Romunija, in ko smo si vsi domala z veliko napora in stalnih prizadevanj vseh državnih organov želeli zaradi boljše perspektive našega naroda v prihodnosti vstopiti v EU. Ne glede na to, da smo morali za dosego tega cilja žrtvovati tudi nekaj lastne samobitnosti, nam je bila na tej poti silno dobrodošla pozitivna odločitev ali ukrep katerekoli od članic EU. V tem smislu Slovenska ljudska stranka podpira pozitivno stališče Republike Slovenije za podpis pristopne pogodbe Republike Bolgarije in Republike Romunije z EU, kar pomeni tudi nadaljevanje procesa demokratizacije Evrope in utrjevanje stabilnosti razmer v regiji. Če bi razmišljali nekoliko egoistično, potem bi lahko tudi rekli, da pomeni vstop Republike Romunije in Bolgarije v EU za nekatere pozicije, ki jih sedaj Slovenija v EU ima, za nas ne ravno najboljše dejanje oziroma da bi se nam nekatere pozicije lahko poslabšale. Tu mislim predvsem na možno dejstvo, da bo Republika Slovenija po vstopu obeh kandidatk presegla 75% povprečja prihodka na prebivalca v EU, kar lahko nedvoumno poslabša naše pozicije pri uporabi evropskega denarja. In kot drugo, glede na stanje v obeh pristopnicah in še predvsem v Republiki Romuniji je mogoče pričakovati tudi vstop precej cenejše delovne sile na trg dela v naši republiki in s tem slabše možnosti lastnega zaposlovanja, čeravno pa je potrebno tudi reči, vsaj tisti, ki nekoliko pobliže spremljamo trg dela pri nas, da pretiranega povpraševanja po delovnih mestih, ki jih že tudi sedaj do neke mere zasedajo romunski delavci, pri domačih prosilcih za zaposlitev preprosto ni. Vendar pa Republika Slovenija lahko povsem realno pričakuje zase, in to predvsem v smislu gospodarskega razvoja, predvsem na področju blagovne menjave, tudi pozitivne možnosti, ki se ji bodo po vstopu obeh držav v Evropsko unijo pri le-teh sprostile oziroma omogočile. Poleg tega pa pristopna pogodba z obema pristopnicama vsebuje tudi kar nekaj varnostnih mehanizmov, ki zmanjšujejo nekatere tehtne pomisleke posameznih članic Evropske unije. Zato bo poslanska skupina Slovenske ljudske stranke stališče Republike Slovenije podprla. Hvala.
Hvala gospodu Brenčiču. Besedo ima gospod Bogdan Barovič, ki bo govoril v imenu Slovenske nacionalne stranke.
Spoštovane kolegice in kolegi! Najprej naj povem, da Slovenska nacionalna stranka absolutno ne nasprotuje širitvi Evropske unije, tako da bo na začetku jasno, da ne bi bilo kakšnih takšnih in drugačnih razprav. Z vsemi našimi pripombami, ki jih dajemo ne le na zunanjepolitičnem odboru, ne le na odboru za evropske zadeve, pa želimo opozoriti na tisto, kar smo opozarjali že ob ratifikaciji pogodbe za Evropsko unijo. Če že je država Republika Slovenija postala polnopravna in enakopravna članica Evropske unije, potem mora vzporedno spremljati dogajanja in biti kritična do dogajanj zaradi sebe in zaradi lastne volje. Zato je Slovenska nacionalna stranka dala na odboru za evropske zadeve in zunanjepolitičnem odboru na zasedanjih kar nekaj kritičnih pomislekov, ki pa, upam, da jih bo tudi vlada, ki je danes z nami, dobronamerno sprejela. Predvsem smo se ustavili, kjer je bilo že veliko povedanega in da ne krademo preveč časa, pri oceni vplivov in posledic pristopa republik, Bolgarije in Romunije, k Evropski uniji. V tej oceni je alineja, ki pravi, da vplivov na proračun ni mogoče oceniti, ker še ni znan neto prejemek Bolgarije in Romunije. Mi smo opozorili, da bi bilo dobro in pametno, da bi to alinejo vrgli ven, ker je sama sebi v nasprotju. Finančni vplivi so popolnoma jasni. Dve novi državi članici in neto prejemnici - in prav je, če tako razmišljajo, in prav je, da bosta neto prejemnici - sta se pridružili Evropski uniji. In ni res, kar je eden od predhodnih sogovornikov govoril, da ni vpliva na Slovenijo ob tem pridruževanju, čeprav tu piše in čeprav sem tudi sam v poročilu omenil. Kajti resnica je ta, da je matematični izračun ne glede na leto, ne glede na dogovore popolnoma enostaven: država, ki dosega do 75% neto povprečja Evropske unije bruto družbenega produkta, je prejemnica, tista, ki je čez, je neto dajalka. In popolnoma logično je, da če se Evropski uniji pridružujejo bogate države, bo za Slovenijo ta odstotek nižji. Če pa se Evropski uniji pridružujejo, z vso pravico, revnejše države, pa se ta odstotek Slovenije spreminja na višje. Jaz srčno upam, da bodo meseca junija sprejeti vsaj pogoji za novo finančno perspektivo. Ne vem, kakšen je bil zadnji odgovor naše vlade, ali bomo nastopili kot ena regija ali bomo nastopili kot tri regije. Ne vem. Če pa ne bo, pa bo vsekakor vpliv zelo pomemben za gospodarski razvoj države Republike Slovenije, vpliv pridružitve novih članic. Ne gre samo za Bolgarijo in Romunijo, kdo ve, kaj se lahko še zgodi. Gre za dejstvo, da se mora ta država, Republika Slovenija, zavedati, da mora spoštovati pravila igre v Evropski uniji in da če bo prišla v tem izračunu v status netodajalke, se moramo zavedati, da bomo morali kot država Republika Slovenija biti dajalci v proračunu Evropske unije, in to je bistvo. Naprej. Prav je, da srčno upamo in da vidimo, da bo država Republika Slovenija razširila svoje poslovanje z dvema novima članicama zaradi številnih ugodnosti, ki naj bi prišle, od carinskih dajatev do ne nazadnje kmetijstva in še kaj. Bilo bi pa dobro, da bi država, na to vedno opozarjamo, tudi vedela, da bo v prihodnjem času lahko za toliko in toliko odstotkov povečala poslovanje predvsem na področju uvoza in izvoza. Pomembno področje, to se strinjam, pa je področje investicij. Toda Republika Slovenija je ena od 25-ih, kasneje 27-ih držav Evropske unije, ki ji Bolgarija in Romunija pač ne bosta edini odprli investicijski trg. Spet opozorilo naši vladi, da naj razmišlja o tem in da, upam, da že ta trenutek govori in se pogovarja z Bolgarijo in Romunijo kot novima članicama Evropske unije o možnostih vsaj nekih prioritet pri investiranju na ta dva področja. Ne drži trditev v alineji pod II - Ocena vpliva in posledic, da vplivov na okolje ni. To ne drži. Vsi veste, kakšna industrija je ta trenutek še vedno v Bolgariji, še posebej pa v Romuniji. Vsi veste, danes je, mislim, da ravno dan zemlje, veste, da so izpusti v reke, predvsem na Romunskem, da ti izpusti vsebujejo takšne in drugačne kemikalije, ki absolutno ne sodijo več v spisek kemikalij, ki bi se smele uporabljati na tak način, da se iztekajo v vode ali v zemljo ali na kakršenkoli način. Torej ta trditev pač ni resnična in prav je, da se zavedamo, ker ne nazadnje te vode pridejo tako ali drugače tudi v naše konce. Predvsem pa bi se rad ustavil v imenu Slovenske nacionalne stranke pri vprašanju pretoka delovne sile. Spoštovani gospod minister je danes zelo, to mu moram priznati, moram mu res priznati diplomatske sposobnosti, zelo je lepo povedal, da naj bi sedemletno prehodno obdobje delovne sile veljalo za Bolgarijo in Romunijo za vseh 25 članic Evropske unije, vključeno tudi za Slovenijo. V nadaljevanju pa je pač nekaj povedal, kar je mogoče kdo preslišal - jaz pač nisem - da pa je odvisno od vsake posamezne države, torej tudi od države Republike Slovenije, ali bo to možnost prehodnega obdobja upoštevala ali ne. Spoštovani gospod Cerar, je pa z nami, pa je na odboru jasno povedal, da Slovenija ne bo uporabila prehodnega obdobja za pretok delovne sile. Torej, rezultat je jasen. Mi tega prehodnega obdobja ne bomo uporabili, čeprav smo pa tudi od prejšnjega predgovornika slišali, da ni pretiranega povpraševanja po delovni sili, ki jo lahko Bolgarija in Romunija ponudita v Sloveniji. Ugibati, ali je ali ni, je zelo relativno. Jaz ocenjujem, da bo Slovenija enkrat morala reči, da bo na določenih področjih po analizi potreb po delovni sili tudi uveljavila kot enakopravna članica Evropske unije prehodno obdobje za pritok delovne sile. Ne govorim konkretno Bolgarija, Romunija, so še druge države, imamo krasne primere, že imamo delavce iz Romunije, že imamo delavce iz Slovaške pa še od kod bi jih našli. Imamo pa veliko število zaenkrat še, na žalost, brezposelnih v državi Republiki Sloveniji, državljanov Republike Slovenije, naših ljudi, ki nimajo dela. Zato Slovenska nacionalna stranka opozarja ob vsakem dogajanju v Evropski uniji je potrebna strategija te države, države Republike Slovenije, prvič kot Slovenije in drugič kot enakopravne članice 25-ih, kasneje 27-ih držav v Evropski uniji. To je pomembno. In ne nazadnje moram reči tudi, da osebno, glede na to, da delam na tem področju že peto leto, bi se vprašal, ampak to ta trenutek ravno toliko ni pomembno, vseeno pa moram dati iz duše, da vem, da smo na pogajanjih v Cosacu, še preden je bila Slovenija članica, sedeli skupaj kot pridružene članice tako s kolegicami in kolegi iz Bolgarije in Romunije, ki so pokazali zares, moram reči, tam veliko mero volje, da bodo naredili, kar morajo, vzporedno pa tudi s Turčijo. Tudi Turčija je bila že v tistem trenutku vključena. Mi vemo, kaj se je potem dogajalo, vendar se mi zdi, da bi morala tudi država Republika Slovenija, ne glede na stališča, kakršna bodo ali so oblikovana v državnem zboru, gledati tudi na enakopravnost vseh držav, ki imajo voljo za vključevanje. Mi nasprotovali v Slovenski nacionalni stranki ne bomo, hkrati pa verjamem, da bo enako stališče vseh nas tudi takrat, ko bomo skušali pospešiti tudi vključitev ostalih držav, bivših držav, bivših kolegic v naši skupni državi, enako upam z enakim ostrim pogledom in z enakim odnosom do enakopravnosti vseh držav v Evropski uniji. Hvala lepa, ker ste poslušali.
Hvala gospodu Baroviču. Gospod mag. Franc Žnidaršič bo govoril v imenu DeSUS-a. Izvolite.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani predstavniki vlade, kolegice in kolegi. Poslanska skupina Demokratična stranka upokojencev bo podprla stališče vlade Republike Slovenije, ki govori o podpisu pogodbe o pristopu Republike Bolgarije in Republike Romunije k Evropski uniji iz naslednjih razlogov in ugotovitev. Združevanje držav v Evropsko unijo se je doslej izkazalo kot učinkovit način za doseganje hitrejšega razvoja in na tej osnovi tudi boljšega življenja ljudi v državah članicah v najširšem smislu, ob upoštevanju seveda gospodarskega napredka, spoštovanja človekovih pravic in seveda svoboščin ter razvoja demokratičnih odnosov, zaradi česar je postala Evropska unija na evropskih tleh malodane obljubljena dežela, nova "Indija Koromandija", v katero se želijo vključiti vse še nevključene članice oziroma države. Seveda, vključevanje novih članic ni mogoče, če glede tega ni soglasja že vključenih, kar v danem trenutku zadeva tudi stališče naša države. Ob določenih pomislekih in vprašanjih, kaj vključevanje dveh manj razvitih držav pomeni za nas in za naša pričakovanja v Evropski uniji, v naši poslanski skupini menimo, da je v bodoče vseeno, koliko držav se še priključi, saj smo že na pragu neto plačnikov v proračun Evropske unije, ki bo vsak čas presežen, zato nimamo kaj izgubiti, lahko pa kaj pridobimo, ker bo notranji trg večji. Ne nazadnje bi bilo sebično, če bi problematizirali vstopanje novih kandidatk, saj smo tudi sami pričakovali soglasje že vključenih, ko nam je bilo potrebno. Ker veljajo za obe državi enaki pogoji, ki jih morata izpolnjevati, zato da bi lahko pristopile in se vključile v Evropsko unijo, bomo seveda v naši poslanski skupini stališče naše vlade podprli. Hvala lepa.
Hvala gospodu Žnidaršiču. Gospod Jožef Jerovšek bo govoril v imenu Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani predstavniki vlade. Pred nami je nova širitev Evropske unije, ki se bo dejansko zgodila s 1. januarjem 2007 s pristopom Republike Romunije in Bolgarije. V Slovenski demokratski stranki to širitev pozdravljamo. Ta pristop je v finale procesa približevanja in pogajanj s tema dvema državam, ki ga je Evropski svet zaključil 17. februarja 2004. Bolgarija in Romunija bosta k Evropski uniji pristopili pod pogoji, zapisani v pogodbi o pristopu, ki vključuje prehodna obdobja, stalne izjeme in druge bistvene določbe, ki bodo vplivale na položaj teh dveh držav v Evropski uniji. Dogodek je nedvomno pomemben za države članice, med njimi tudi Slovenijo, ki s podpisom določijo spremembe pogodb, na katerih temelji Evropski unija, kar je potrebno zaradi sprejemanj novih držav članic. V tem pogledu je pogodba o pristopu enakovredna spremembi ustave na nacionalni ravni, saj bo imel pristop Bolgarije in Romunije pomemben vpliv na institucionalno zgradbo Unije. Po mnenju poslanske skupine Slovenske demokratske stranke je pristop Romunije in Bolgarije pomemben za Evropo in Slovenijo. Evropa in evropska ideja se širi proti vzhodu. S tem kaže, da Evropska unija resno jemlje proces širitve Evropske unije, kar je pomembno zlasti za tiste države, ki so šele na začetku procesa približevanja. Romunija in Bolgarija sta državi, ki sta utrpeli najhujše posledice zaradi totalitarnega enopartijskega sistema. Imeli sta tudi najhujše diktatorje, Causescuja in Živkova, zato ta sta potrebovali tudi več časa za izpolnitev pogoje za priključitev. S to priključitvijo bodo vse države nekdanjega Varšavskega pakta izven nekdanje Sovjetske zveze postale članice EU, poleg tega pa seveda tudi še tri baltske države, ki so bile prej znotraj Sovjetske zveze. V Slovenski demokratski stranki se zavedamo, da se bodo ob vstopu Romunije in Bolgarije nekoliko spremenila nekatera razmerja znotraj EU in da vseh učinkov vstopa ni mogoče relano oceniti v tem trenutku. Gotovo bo po tem pristopu Slovenija prestopila kriterij 75% povprečja bruto domačega proizvoda na prebivalca. V Slovenski demokratski stranki upamo, da bo nova finančna perspektiva sprejeta in izpogajana še v času luksemburškega predsedstva, kar bi pomenilo, da ta pristop ne bo imel nekih posebnih proračunskih učinkov. Menimo pa, da ne bi bili dosledni zastopniki evropske ideje, če bi v tem trenutku začeli spreminjati načelne poglede na širitev, kot smo jih zastopali v času našega približevanja. Seveda pa se v poslanski SDS strinjamo z dodatno varnostno klavzulo o možnosti preložitve pristopa, in sicer zlasti v primeru, da Evropska komisija v poročilu o spremljanju izvajanja obveznosti Bolgarije in Romunije ugotovi očitno nepripravljenost na sprejem vseh obveznosti članstva. V zvezi s tem je potrebno povedati, da morata Romunija in Bolgarija pospešiti nekatere reforme na področju pravosodja in notranjih zadev in da se popolnoma zavedamo številnih problemov, ki jih imata ti dve državi na ekonomskem področju in visoke stopnje brezposelnosti v obeh državah. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke se zavedamo pomembnosti pristopa Romunije in Bolgarije za širjenje območja miru in stabilnosti na področju zahodnega Balkana. Sporočilo o evropski perspektivi državam zahodnega Balkana je zelo pomembno za stabilizacijo razmer v tej regiji. Dejansko bo potem s širitvijo ostal šele otok držav iz nekdanje Jugoslavije in Albanija, ki pa bodo, upamo, s to širitvijo dobile nove spodbude v svojem približevanju EU. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke se strinjamo, da bo pristop Romunije in Bolgarije pozitivno vplival na pogoje trgovanja med Slovenijo in tema dvema državama. Liberalizacija blagovne menjave bo po našem mnenju pozitivno vplivala na priložnost slovenskega gospodarstva. Spoštovane kolegice in kolegi! Iz navedenih razlogov bo poslanska skupina Slovenske demokratske stranke podprla podpis pogodbe o pristopu Romunija in Bolgarije k EU. Hvala lepa.
Hvala gospodu Jerovšku. Sledi razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Še enkrat vsem pozdrav tudi s tega mesta. Tudi sam se pridružujem stališču vlade Republike Slovenije, torej podpiram pristop Republike Bolgarije in Romunije k EU in s tem v zvezi podpis pogodbe o pristopu Republike Bolgarije in Romunije k EU. V pogajalskem procesu sta državi prepričali pogajalce EU, da izpolnjujeta pogoje pridruževanja in da boste kos zahtevam, ki jih postavlja EU. Te pa med drugim so: stabilne ustanove, ki zagotavljajo demokracijo, pravna država, človekove pravice in zaščita manjšin, delujoče tržno gospodarstvo in sposobnost soočati se s konkurenco in tržnimi zakonitostmi znotraj Unije, sposobnost prevzeti obveznosti, ki izhajajo iz članstva, vključno s prizadevanjem za doseganjem ciljev politične, ekonomske in monetarne Unije, sposobnost upravnega aparata za prilagoditev Evropski uniji. Evropska unija torej že dolgo ni več samo evropska gospodarska skupnost. Glavne teme državljanov Evropske unije že dolgo niso več jeklo ali premog ali podobne surovine. V središče Evropske unije ali bolje v središče pogodbe o ustavi za Evropo je postavljen človek. Sedanja in prihodnja Evropa zajema navdih iz kulturne, verske in humanistične dediščine, ki ni mrtev muzejski ostanek, ampak živa ideja, ki tudi danes navdihuje marsikaterega Evropejca v spoštovanju človekovega dostojanstva. In zakaj si spoštovanja človekovega dostojanstva po evropsko ne bi zaslužilo tudi kakšnih 30 milijonov državljank in državljanov Republike Bolgarije in Romunije? "Intenzivnost," v navednicah, seveda današnje parlamentarne razprave in relativno slaba prisotnost poslank in poslancev pa me presenečata in puščata razočaranega. Ob današnji razpravi skoraj pozabljamo, da je tukaj že prva obletnica pristopa Slovenije k Evropski uniji. Dovolj dolgo obdobje za temeljito analizo in dajanje odgovorov na vprašanja o zamujenih priložnostih, pa tudi o izkoriščenih priložnosti. Članstvo v Evropski uniji ne pomeni, da nam je vse dano samo po sebi, saj bi to bilo skregano tudi z naravnimi procesi, pač pa se je za blaginjo treba boriti in se zanjo vsak dan znova in znova tudi prizadevati. Slovenija si mora prizadevati tudi za širitvene procese Evropske unije. Prej se bodo ti izvedli, prej se bo Slovenija znašla v osrčju in ne na obrobju Evropske unije, prej pa mora seveda vse pozitivne strani obrobja tudi izkoristi. Hvala lepa.
Hvala gospodu Horvatu. Želi besedo predstavnik vlade, dr. Božo Cerar? Izvolite.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci. Rad bi se vam v imenu vlade zahvalil za vašo podporo in istočasno tudi za nekaj pripomb poslanca Baroviča. Kar se tiče vpliva na proračun oziroma cenovnega ovrednotenja pristopa Romunije in Bolgarije, moram poudariti še enkrat, da v tem trenutku je res da zelo težko postreči s konkretnimi številkami iz preprostega razloga, kot je bilo že danes rečeno, ker pogajanja glede nove finančne perspektive so še v toku, še niso končana. Znan je samo tisti del, ki se naša na dogovorjeni finančni sveženj, ki obsega prva tri leta članstva Romunije in Bolgarije v Evropski uniji, se pravi, v letih 2007, 2008 in 2009. Vse ostalo pa, kot rečeno, je odvisno od rezultatov pogajanj, ki so v toku. Kar se tiče pripomb glede pomanjkljivosti, ki jih imata omenjeni državi oziroma predvsem Romunija, kjer je bilo še posebej izpostavljeno področje okolja, velja reči, da se tako Evropska unija, se pravi, komisija, kot države članice teh pomanjkljivosti še kako zavedajo. To je bil tudi eden od razlogov za danes že nekajkrat omenjeno varnostno klavzulo oziroma varovalko. Če se komisija oziroma države članice s tem predlogom ne strinjajo, ugotovijo, da gre za resne zaostanke pri izpolnjevanju prevzetih obvez, potem nastopi sankcija v obliki preložitve članstva Romunije oziroma Bolgarije za eno leto. Kar se tiče pripomb glede na vplive oziroma na morebiten velik pretok delovne sile iz omenjenih dveh novih držav članic, moram reči, da sem na odboru govoril o naših dosedanjih izkušnjah pri pretoku delovne sile iz Slovaške, Madžarske, Poljske in tako naprej, in pri tem omenil, da Slovenija tu kakšnih ovir ni izpostavila. Pa tudi rezultati v tem prvem letu kažejo na to, da kakšnega pretiranega navala ni bilo. Recimo, iz Slovaške je v tem letu prišlo v Slovenijo 1.440, iz Poljske 347, se pravi, vsega skupaj nekaj več kot 2.000 oseb. Kar se tiče Romunije in Bolgarije, je bilo omenjeno to prehodno obdobje in seveda Slovenija bo konstantno spremljala razvoj dogajanja. Se strinjam, da tu obstaja dejstvo, da so plače v omenjenih dveh državah precej nižje kot pa, recimo, pri nas. Vendar, kot rečeno, Slovenija bo tu budna. Ministrstvo za delo bo opravilo vse potrebne analize na trgu dela in se bo potem tudi v skladu s tem odločilo oziroma ali in koliko bo omenjenega prehodnega obdobja Slovenija uveljavila in koliko ne. Gospod predsednik, hvala lepa.
Hvala gospodu Cerarju. Ker določen čas za razpravo še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena poslovnika še kdo razpravljati? Če ne, zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o stališču Republike Slovenije o pristopu Republike Bolgarije in Republike Romunije k Evropski uniji. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 59 poslank in poslancev, za je glasovalo 59, proti nihče. [[Za je glasovalo 59.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je stališče sprejeto. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA - PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RADIOTELEVIZIJI SLOVENIJA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. V zvezi s tem zakonom so skupine desetih poslancev s prvopodpisanim Miranom Potrčem, desetih poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom in osemnajstih poslancev s prvopodpisano Majdo Širca zahtevale, da državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem predstavniku vlade za dopolnilno obrazložitev zakona. Gospod dr. Vasko Simoniti, minister za kulturo, imate besedo. Prosil bi, če greste za govornico, če je mogoče.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani poslanke in poslanci. Pred vami je predlog zakona o Radioteleviziji Slovenija, ki ga ponuja vlada Republike Slovenije državnemu zboru v razpravo in sprejem, saj meni, da je boljši od sedaj veljavnega. Predlog zakona je usklajen s pristojnimi vladnimi službami in ministrstvi, dobesedno in smiselno pa je upoštevana večina pripomb reprezentativnih sindikatov RTV Slovenija, vodstva RTV Slovenija in tudi drugih zainteresiranih. Kljub bučnim medijsko odmevnim poskusom, da se predlog zakona razvrednoti s strani nekaterih predstavnikov društva novinarjev Slovenije in dela stroke, pa razen njihovega pristranskega obveščanja mednarodnih novinarskih teles o neprimernosti predlaganega zakona ministrstvo za kulturo od njih ni prijelo nobenih konkretnih pripomb, ki bi kakorkoli kakovostno dopolnilne zakonski predlog. Tudi predstavniki političnih opozicijskih strank so ravnali podobno, ob tem bi spomnil na podobno ravnanje ob oblikovanju slovenskega nacionalnega kulturnega programa leta 2000, ki je bil pripravljen v rekordnem času slabih treh mesecih, med tem ko so prej vsaj 10 let poskušali oblikovati tak program, pa dlje od osnutkov niso prišli. Ko se je zamenjala oblast, slovenskega nacionalnega kulturnega programa v parlamentu niso obravnavali, ampak so pripravili šele po treh letih svojo resolucijo o nacionalnem programu za kulturo, ki pa se je ne da v celoti izvajati, ker je postavljena na take temelje, da ni moč zagotoviti pogojev za njeno uresničevanje. Pokazalo se je, da ta strokovna in politična javnost sprejema samo svoje izdelke, drugih pa ne, čeprav so slovenski nacionalni kulturni program iz leta 2000 napisali vrhunski slovenski ustvarjalci. Zakon o Radioteleviziji Slovenija, ki je nastal pred 11-imi leti, se je pokazal kot slab in neustrezen in kljub, lahko bi rekli nenehni razpravi o njegovih pomanjkljivosti, ki niso omogočale uspešnega in preglednega poslovanja, ter celo s poskusom omejevanja novinarske avtonomnosti ni prišlo do bistvenih izboljšav in novega predloga zakona. V zadnjih letih so se razmere celo tako zaostrile, da so štirje ugledni člani Sveta Radiotelevizije izstopili iz njega, saj je svet RTV, kot je zapisal eden izmed njih, "karikatura izvorne demokratične ideje o vplivu civilne družbe na njegovo delovanje in bolj nasledek samoupravnih časov" oziroma kot je zapisal drugi, "svet Radiotelevizije v resnici ni telo civilne družbe, ne zastopa interesov javnosti, ki televizijo in radio plačuje, nasprotno, je torej le podaljšana roka politične oblasti. Prišlo je do kadrovskega in programskega osiromašenja. Poleg tega pa je poslovno in organizacijsko RTV Slovenija neučinkovit javni zavod, saj, kot je zapisano v poročilu nadzornega odbora v začetku tega leta, je struktura vodenja in upravljanja Radiotelevizije Slovenija še vedno preveč toga, zato bi bilo utemeljeno razmisliti o možnih in izvedljivih zakonskih spremembah, ki bi vsaj na organizacijski ravni omogočili bolj enostavno, transparentno in učinkovito delovanje RTV Slovenija. Pogoji namreč, v katerih danes deluje RTV Slovenije," to je isto citat, "ne omogočajo učinkovitega delovanja in izvajanja vseh z zakonom predpisanih nalog, proračunsko financiranje je nezadostno, organizacijska struktura je zapletena in onemogoča učinkovito vodenje, nejasna je opredelitev pristojnosti in odgovornost za posamezna področja dela se izgubi." Konec citata. Poleg tega smo lahko slišali in brali, da je svet RTV politično močno opredeljen, da se ideja o civilnodružbenem svetu izrodila, da se je v zadnjih letih javna televizija spreminjala v državno televizijo in da ohranjanje takšnega stanja na RTV zadnje desetletje koristi le posameznim politikom in pogodbenim partnerjem, ne more pa zaposlenim na tem zavodu, najmanj pa koristi celotni slovenski javnosti. Z uveljavitvijo predlaganega zakona pa bodo dane podlage za bistveno bolj urejeno poslovanje ter organizirano delo v javnem zavodu, ki bo evropsko primerljiv. Dane bodo podlage za kakovostnejšo ustanovo oziroma za javni zavod z namenom, da bo deloval z boljšimi programi v javnemu interesu, ki odslikava družbeno pluralnost, da bo zagotovljena avtonomija in neodvisnost programskih delavcev, in ne nazadnje z namenom, da bo pregleden in poslovno uspešen. V grobem predlog zakona prinaša naslednje pomembne kakovostne spremembe. Prvič, mesto generalnega direktorja RTV Slovenija bo po nazivu sicer enako kot doslej, vendar z bistveno drugačnimi pristojnostmi. Generalni direktor bo namreč združeval tako programsko strokovno vodenje kot tudi poslovanje zavoda, zato se z uveljavitvijo zakona ukinjajo mesto direktorjev programa, namesto sedanjih direktorjev radijskih in televizijskih programov pa uvajati mesti direktorjev radia in televizije, katerih temeljni nalogi sta poleg strokovnega dela tudi organizacija in vodenje dela radia in televizije. Hkrati je posebej poudarjena odgovornost vseh, ki sodelujejo pri ustvarjanju programov RTV Slovenija. S tem se postavlja učinkovito organiziran sistem, katerega temelj je novinarska avtonomnost ter profesionalnost, njegov vrh pa ima vse tiste pristojnosti, ki so nujne za uspešnejše in bolj kvalitetno delovanje javnega zavoda. Drugič. Predlagani zakon predstavlja zaokroženo celoto in bo skladno z evropskimi smernicami tudi uzakonil načelo ločenosti poslovanja javne službe od tistih tržnih dejavnostih, ki jih zakon o RTV dopušča. Tretjič. Zakon daje pravno podlago za bolj kvalitetno oblikovanje obstoječih programov in za razširjanje novega posebnega nacionalnega programa, namenjenega kvalitetnemu, stalnemu in sprotnemu informiranju javnosti o delovanju slovenskega parlamenta kot osrednje institucije večstrankarske parlamentarne demokracije pri uresničevanju njegovih ustavnih pristojnosti. Četrtič. Zakon o RTV Slovenija smiselno spreminja sestavo in pristojnosti organov RTV Slovenija. Sedanji svet RTV in nadzorni odbor se ukinjata. Zakon predvideva organiziranje dveh drugače sestavljenih organov z bistveno drugačnimi pristojnostmi. Programski svet RTV Slovenija bo imel pristojnosti s področja programov in bo zastopal predvsem interese javnosti oziroma uporabnikov. Nadzorni svet RTV Slovenija pa bo imel pristojnosti s področja organiziranja dela in poslovanja ter nadzora, zato je pri njem bolj poudarjena vloga vlade, kar je bil že trend zadnje spremembe sedanjega zakona o RTV Slovenija. Oblikovane rešitve omogočajo tudi določeno stopnjo medsebojnega vpliva obeh organov pri iskanju optimalnih rešitev, toda pristojnosti so porazdeljene tako, da en organ ne more blokirati drugega, izjema je le predvideno soglasje o statutu. Zakon izhaja iz načela, da je cilj javne službe prav to, kar pove že sam pojem, čim bolj kvalitetno opravljanje javne službe v korist uporabnikov. Zato pri sestavi organov RTV Slovenija zakon odstopa od nekaterih doslej uveljavljenih rešitev in pri možnih predlagateljih kandidatov za programski svet RTV Slovenija na prvo mesto postavlja prav uporabnike. S tem bo prvič dana dejanska možnost poslušalkam in poslušalcem ter gledalkam in gledalcem programov RTV Slovenija, da tudi oni neposredno predlagajo svoje kandidate za organe Radiotelevizije Slovenija. Predlog zakona o Radioteleviziji Slovenija, ki ga ponujamo v parlamentarno obravnavo in sprejem, se nam zdi zelo dober ter ustreznejši in boljši od obstoječega, tako da bo uveljavitev tega predloga pripomogla k splošni in vsestranski utrditvi položaja javnega zavoda Radiotelevizija Slovenija. Hvala lepa.
Hvala gospodu ministru. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospa mag. Majda Potrata, ki bo govorila v imenu Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister, spoštovane poslanke in poslanci! V poslanski skupini Socialnih demokratov smo vložili zahtevo za splošno obravnavo zakona, seveda pa nismo pričakovali, da jo bomo opravili štiri dni po vloženi zahtevi, še zlasti, ker je bil zakon v Poročevalcu dostopen šele od včeraj. In čeprav je zanj predviden redni postopek, je točka uvrščena na izredno sejo. Zato se najprej zastavlja vprašanje, zakaj koalicija nenadoma tako zelo hiti s sprejemom zakona, da tepta vse norme demokratičnega postopka in določila poslovnika. Vprašanje je še toliko bolj na mestu, ker ja zakon nastajal kot skrbno varovana skrivnost in še marca ni bilo mogoče o predlogu ničesar izvedeti, čeprav gre za zakon, ki ureja javno službo. Niti strokovna javnost, še manj pa uporabniki javnega servisa niso imeli potrebnih informacij o zakonskem predlogu, kaj šele, da bi lahko pri njegovem nastajanju sodelovali. Šele buren odziv zainteresirane strokovne javnosti in stanovskih združenj je prvotni nujni postopek spremenil v rednega. Pri tem je zanimivo, da je še v normativnem delovnem programu vlade za leto 2005, ta je bil sprejet 17. februarja letos, prva predložitev zakona v obravnavo na vladi predvidena za 28. junija letos, skrajni rok sprejema pa 30. novembra, seveda še pod naslovom zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o RTV Slovenija. Če bi sodili po odgovoru predsednika vlade na ponedeljkovo poslansko vprašanje, ki ga je v imenu poslanske skupine Socialnih demokratov zastavil Miran Potrč, potem predsednik vlade predloga zakona o RTV ne šteje za pomembno reformo, saj je rekel, navajam: "Da, iskali bomo ta zavezništva pri pomembnih reformah, vendar pa doslej nismo še predlagali temu državnemu zboru v teh nekaj mesecih nobenih pomembnih reform." Konec navedka. Če odmislimo diskvalifikacijo slovenskih stanovskih združenj in celo mednarodne novinarske zveze, je najbolj očitno ignoriranje javnosti, ki ji je javni servis namenjen. To postavlja v čudno luč v uvodu zakona poudarjeno vlogo RTV, ki naj bi, tako piše, "ostala osrednja institucija slovenstva in pomemben dejavnik socialne kohezije na področju kulture in informiranja ter kot taka ključni element sodobne nacionalne identitete." Tako je tudi po koalicijski pogodbi, v kateri je ob skladu za pluralizacijo medijev še posebna točka posvečena RTV. Seveda pa je bilo že iz predstavitve dr. Simonitija na odboru za kulturo, šolstvo in šport mogoče razbrati njegovo nezadovoljstvo z javno televizijo in mediji nasploh, saj je poudarjal zahtevo po pluralizaciji medijev in povečanju obsega informativno-političnega programa na RTV, ki naj bi se približal odstotku, ki ga predstavljajo ti programi drugod, to je od 10 do 14%. Takrat je dr. Simoniti menil, da obstaja nezadovoljstvo z, navajam, "neko piramidalno ureditvijo te hiše z notranjimi odgovornostmi, s finančnimi problemi in ne nazadnje tudi v vsebinami." Predlog zakona pa najbolj dosledno uvaja ravno piramidalno vodenje. V generalnem direktorju na vrhu piramide se združujeta programsko strokovno vodenje in poslovanje zavoda, on imenuje direktorja radia in televizije in tudi imenuje in razrešuje odgovorne urednike na predlog direktorja radia oziroma televizije. Zato je odločilno, kdo imenuje generalnega direktorja. Predlagano je, da je to programski svet, tega pa izvoli politika, kajti 21 članov programskega sveta od 29 izvoli državni zbor, čeprav jih 5 predlaga politika in 16 civilna družba. To je le nekaj primerov nedoslednosti, kršitev demokratičnih postopkov in ignorance, najhuje pri predlaganem zakonu pa je, da pomeni konec civilnega upravljanja javne Radiotelevizije Slovenije in prehod na državno oziroma politično. V poslanski skupini Socialnih demokratov smo prepričani, da je bitka za ohranitev javne radiotelevizije bitka za ohranitev demokracije. Stroka je za temeljne kategorije, ki označujejo javno RTV, po prvem direktorju BBC-ja opredelila dostopnost vsem družbenim skupinam, kakovost, ki se dosega z visoko postavljenimi profesionalnimi in ustvarjalnimi standardi, in neodvisnost od trga in politike. Če presojamo predlog zakona po teh kriterijih, potem lahko samo obžalujemo, da zakon ne posega v dosedanjo ureditev, kar utegne biti slabo, RTV bi namreč morala biti nosilec pri preklopu iz analogne v digitalno tehniko, če hočemo ohraniti načelo dostopnosti vsem družbenim skupinam. Digitalizacija je omenjena samo pri sofinanciranju nekaterih projektov iz državnega proračuna, prav tako ni rešeno financiranje programov posebnega pomena. Predlog zakona sicer našteva vse, kar morajo vsebovati nacionalni programi iz javne službe. Vprašanje pa je, ali zakon postavlja takšne organizacijske in finančne okvire, da bo zapisano mogoče uresničevati. Posebno poglavje kakovosti pa je tretji program, za katerega so predlagatelji zakona prepričani, da bo prenesel veliko kakovostno izboljšavo in se naj bi financiral iz TV prodaje. Kar zadeva neodvisnost, je ta najbolj ogrožena. Predlog namreč odpravlja civilno upravljanje javne RTV in prehod na državno oziroma politično. Ne trdimo, da ponekod takšnega imenovanja svetov, kot ga predvideva zakon, ni, vprašanje pa je, ali je to potrebno tudi pri nas. Zagotovo pa je izvolitev več kot dveh tretjin članov programskega sveta v državnem zboru vpliv politike na programske usmeritve RTV, pa če to hočemo priznati ali ne. Kakšne posledice pa ima to za neodvisnost novinarskega dela, je pa docela drugo vprašanje. Pri tem je še največ pozornosti posvečeno temu, kdo ne sme sedeti v svetu, seveda to ni zgolj naključje. Pod popolnim nadzorom vlade ostaja tudi naročnina oziroma prispevek kljub popolni politizaciji nadzornega sveta. Z vidika neodvisnosti je torej tako pri upravljanju kot pri financiranju storjen velik korak nazaj v odvisnost. Za sklep pa le še to. Za obravnavno v državnem zboru mora zakon izpolnjevati s poslovnikom predpisane sestavine. To, kar ponuja uvodni del, ni sprejemljivo in bi državni zbor že zaradi neizpolnjevanja poslovniških in tehničnih standardov moral predlog zakona zavrniti iz formalnih razlogov. V poslanski skupini Socialnih demokratov predloga zakona ne bomo podprli, ker ne sprejemamo njegovega koncepta prehoda Radiotelevizije Slovenije iz javnega servisa v državnega. Upamo pa, da se bo glede na dosedanje izkušnje, kako je koalicija prisluhnila pripombam opozicije, izpolnila vsaj v predlogu zapisana trditev: "Zakon ne bo imel drugih posledic." Hvala.
Hvala gospe Potrati. Besedo ima gospa Marjetka Uhan, ki bo govorila v imenu Nove Slovenije. Izvolite.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni vsi prisotni v dvorani! V obravnavi imamo predlog zakona o Radioteleviziji Slovenija po rednem postopku, za kar smo se zavzemali v Novi Sloveniji. Po tej splošni obravnavi sicer na izredni seji bo javna predstavitev mnenj, ki sicer traja že več kot deset let, in šele nato bo pripravljena dokončna verzija zakona. Popolnoma odveč so torej pretirane polemike, kajti časa za argumentirane popravke zakona bo dovolj. Predlaganemu zakonu posvečamo v Novi Sloveniji veliko pozornost, tako kot tudi vsa zainteresirana javnost. RTV je izredno pomembna institucija za slovenski narod, zato je toliko bolj pomembno, da je njeno delovanje v skladu z zakonskimi predpisi in evropskimi normami. Ker je to javni zavod, mora delovati tako v programsko kot finančno korist davkoplačevalcev, naročnikov. Informirati in izobraževati mora Slovence doma in po svetu, narodne slovenske manjšine, madžarsko in italijansko manjšino pri nas, kot tudi tujo javnost. RTV mora zagotoviti za vse te skupine televizijske in radijske programe kot tudi večjo pokritost, slišnost in vidnost kot do sedaj. Poleg dveh nacionalnih programov uvajamo še tretjega, ki bo namenjen prenosu državnih sej kot vsem aktivnostim parlamenta. Podpiramo, da se seje prenašajo v celoti. Volivci imajo pravico in željo, da so informirani o zakonodajni oblasti v celoti in ne samo o izrednih sejah državnega zbora ali tistemu delu politike, ki je za določeno peščico ljudi zanimiva. Prenos sej je omogočen v državah članicah Evropske unije in državljani lahko spremljajo seje, seveda če to želijo. Sicer pa bi to vprašanje že davno moralo biti razrešeno, saj televizijo plačujejo vsi v tej državi. To je bila tudi zahteva prejšnje opozicije in upamo, da tako pričakuje tudi sedanja opozicija. Svet RTV nadomeščamo s programskim svetom, le-ta bo 29-članski. V njem ne bomo mogli biti politiki in visoki državni uslužbenci, nam je v stop s tem zakonom onemogočen. Verodostojno ga bodo zastopali ljudje, ki so se s svojim znanjem, ugledom in dosežki v družbi že izkazali in bodo pripomogli k ugledu in krepitvi Radiotelevizije v Republiki Sloveniji ali tujini. V programskem svetu bo 16 članov predlagalo poslušalstvo, in sicer na javni poziv. Potrdil jih bo državni zbor. Prav tako bo državni zbor potrdil 5 članov, ki jih imenujejo politične stranke, 3 izvoli RTV, 2 člana imenuje predsednik republike, ki jih predlagajo verske skupnosti, enega člana imenuje slovenska akademija znanosti in umetnosti in po enega madžarska in italijanska narodna skupnost. Menimo, da je programski svet dovolj širok in odprt za vse zastopnike civilne družbe, čeprav ravno to vprašanje zbuja največ polemik v javnosti in se imenovanje programskega sveta prikazuje kot podržavljanje RTV. Pričakovali bi torej od vseh tistih, ki tak način imenovanja v državnem zboru kritizirajo, da podajo svoj predlog za imenovanje članov programskega sveta. Naj torej najdejo ustrezno rešitev za zastopanost civilne družbe. V Novi Sloveniji menimo, da je, kar se tiče RTV, civilna družba pravzaprav vsak uporabnik tega medija. Edino državni zbor je istočasno tudi od vseh državljanov voljeno telo, ki lahko izvrši zbor sestave sveta. Vse drugo bi v naši ureditvi pomenilo ohranjanje neke vrste anomalije, ki smo ji priča v sedanji sestavi sveta RTV. Vsak bo torej lahko predlagan za programski svet in ne vemo, zakaj vnaprej zbujati nezaupanje v državni zbor. Programski svet bo zastopal interese javnosti na področju programa in izbral na podlagi razpisa generalnega direktorja, ki bo zadolžen za programsko strokovno vodenje in finančno poslovanje zavoda. Ta zakon pomeni temeljito spremembo glede pristojnosti direktorja. Direktor mora biti odgovoren za vodenje RTV na vseh nivojih, to pa pomeni, da bo imel tudi ustrezna pooblastila, predvsem z vidika racionaliziranja poslovanja RTV. To sedaj ni bilo možno in prav to je verjetno razlog, da nekateri tako močno nasprotujejo temu zakonu. Z izbiro direktorja radia in televizije in s potrditvijo programskih urednikov ima generalni direktor sedaj možnost izbire ljudi, s katerimi si mora zagotoviti učinkovito delovanje javnega zavoda, zagotoviti zakonitost poslovanja in uresničiti pričakovanja porabnikov javnega medija. 11-članski nadzorni svet je sestavljen iz petih članov, imenovanih v državnem zboru, 4 imenovanih s strani vlade in 2 izvoljenih članov delavcev javnega zavoda. Le-ta sprejema statut zavoda, bedi nad finančnim in programskim delom, nadzira zakonitost poslovanja. Po tem zakonu dobiva nadzorni svet vlogo, ki mu pripada. Nadzorni svet ne more biti sestavljen po želji novinarjev. To bi bilo povsem narobe. Država ima odgovornost za delovanje RTV in s tem tudi odgovornost, da nadzira poslovanje zavoda. Prav pa je, da so zraven tudi predstavniki zaposlenih in to v predvidenem obsegu, sicer pa naj povedo, kako bi oni sestavili nadzorni organ RTV. Glede plačevanja prispevkov naročnine oziroma imenovanega prispevka za opravljanje radijske in televizijske dejavnosti pa v Novi Sloveniji predlagamo plačevanje prispevka na osnovi dejanske uporabe TV in radijskih sprejemnikov in ne po pravilu, če imaš električni števec, da si tudi avtomatično uporabnik storitev RTV. Smo proti samoumevnim virom finančnih sredstev. Treba je graditi na zaupanju uporabnikov javnega medija in si vire dohodkov zagotavljati s kvalitetnim delom javnega zavoda in z izjavo o dejanski uporabi. Le kvalitetno delo, ustrezna vsebina in objektivnost je poroštvo, da bodo državljani RTV sprejeli za svojo. Žal je bila v preteklosti javna televizija z določenimi vsebinami žaljiva do nekaterih kategorij naših državljanov in to se ne sme ponoviti. S predlaganim zakonom ne posegamo neposredno v samo delo novinarjev, pričakujemo pa od njih, da poročajo nepristransko in celovito, da ne vsiljujejo svojega mnenje in ne spodbujajo nestrpnosti. Spoštovati morajo človekovo osebnost in dostojanstvo kot tudi vse občečloveške vrednote. Z uveljavitvijo predlaganega zakona v Novi Sloveniji pričakujemo urejeno poslovanje, pregledne finance, odgovornost generalnega direktorja pri zakonitosti poslovanja kot tudi strokovno in profesionalno oblikovanje programov radiotelevizije v korist poslušalcev, kjer boste etika in humanost prisotna v vseh programih. Hvala lepa.
Hvala gospe Uhanovi. Gospod Mihael Prevc bo govoril v imenu Slovenske ljudske stranke, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister, spoštovane kolegice in kolegi! V Slovenski ljudski stranki smo podpisali zahtevo za izredno sejo in podpiramo to splošno razpravo o predlogu zakona o Radioteleviziji. Smatramo, da gre brez dvoma za zelo pomemben zakon, saj ureja občutljivo področje uresničevanja ustavne pravice državljank in državljanov do nepristranske in celovite informacije. Upam, da bo današnja splošna razprava tudi dosegla svoj namen. Kaj pravzaprav pričakujemo od novega zakona o RTV? Pričakujemo, da bodo z novim zakonom dane podlage za bolj urejeno poslovanje ter organizirano delo v javnem zavodu na način, ki bo evropsko primerljiv. Pričakujemo, da - in zakon mora še posebej poudariti odgovornost vseh, ki sodelujejo pri ustvarjanju programov Radiotelevizije. Pričakujemo, da bo nov zakon postavil učinkovito organiziran sistem, katerega temelj je novinarska avtonomnost ter profesionalnost, njegov vrh pa seveda mora imeti vse tiste pristojnosti, ki so nujne za uspešnejše in bolj kvalitetno delovanje javnega zavoda. V zadnjem času smo priča burnim polemikam v zvezi s predlogom zakona o Radioteleviziji. Predvsem so glasni nekateri novinarji in profesorji s fakultete za družbene vede, ki predlog zakona ocenjujejo kot navadno skropucalo. Zaman pa iz njihovih ust pričakujemo dobronamerne predloge. Imamo občutek, da nekateri kar naprej dokazujejo, da jim je bolj do politične kot strokovne obravnave zakona, in trdijo, da je bilo na nacionalki do sedaj vse idealno, da ni bilo nikakršnega političnega kadrovanja in zato tudi odklanjajo kakršnokoli spremembo zakonodaje na tem področju. Sam sem sodeloval pri sprejemanju poročila nadzornega sveta RTV Slovenije na odboru za kulturo, šolstvo in šport, kjer smo se lahko prepričali o številnih nepravilnosti, ki se dogajajo na RTV-ju. V oči vsekakor bode povsem neurejena kadrovska politika, saj kar 47% zaposlenih nima ustrezne izobrazbe, 61% pa ima le srednješolsko oziroma nižjo izobrazbo. Od dobrih 2.000 zaposlenih je kar 600 honorarcev. Iz poročila se je dalo tudi razbrati, da na nacionalni radioteleviziji vlada precejšen finančni nered, brez učinkovitega nadzora. Kako je pa bilo s političnim kadrovanjem, pa nam je vsem dobro znano in pač nikoli ne bomo pozabili odkritega in brutalnega sodelovanje nacionalne radiotelevizije pri rušenju in diskreditaciji tako Peterletove kot Bajukove vlade in mislim, da se še ni zgodilo v svetu, da bi novinarji nacionalne radiotelevizije stavkali na dan parlamentarnih volitev. Za takšno stanje pa je vsekakor kriva predvsem neprimerna zakonodaja na tem področju. Veljavni zakon o RTV, ki je bil sprejet leta 1994, je uvedel dvotirnost odločanja in odvzel generalnemu direktorju vsa pooblastila v zvezi s programi ter jih prinesel na direktorja radijskih in televizijskih programov. To je povzročilo krizo upravljanja in milijarde izgube, predvsem informativni program pa je začel izgubljati tekmo s konkurenčnimi zasebnimi televizijami. V sedanji ureditvi zakona je svet RTV Slovenija organ, ki praktično združuje vse pristojnosti opravljanja in ima ključne kadrovske pristojnosti, nadzorni svet pa ima pri sedanji ureditvi le pristojnost opozarjanja, ne pa tudi pooblastil za sprejem pravilnikov. Svet Radiotelevizije Slovenija in še zlasti njegov predsednik sta v preteklih letih večkrat povzročala opravičen upor novinarjev, saj sta grobo posegla v njihovo avtonomnosti. Predlog novega zakona te nepravilnosti opravlja. Predlog novega zakona o RTV vključuje evropsko primerljiv način vodenja, in sicer tako, da javna radiotelevizija temelji na novinarski avtonomnosti, njeno vodstvo pa ima vse tiste pristojnosti, ki so urejene za njeno uspešno delovanje. Po novem bomo lahko tudi uporabniki radia in televizije predlagali svoje predloge za kandidate programskega sveta Radiotelevizija Slovenija, prav tako pa zakon smiselno spreminja tudi sestavo in pristojnost programskega in nadzornega sveta tako, da jima omogoča samostojno delovanje in določeno stopnjo medsebojnega vpliva. Na koncu pa moram povedati, da pa v predlogu novega zakona pogrešam določila, ki bi urejala status in način financiranja lokalnih in regionalnih ter študentskih radijskih in televizijskih postaj s statusom posebnega pomena. S svojo regionalno pestrostjo po vsebini in informacijah so seveda pomembno dopolnilno nacionalni radioteleviziji. Nekatere so se že znašle na robu zakona in so zato vsebinsko zelo osiromašene. Glede na moje vprašanje, na poslansko vprašanje, ko mi je minister za kulturo oziroma predlagatelj tega zakona zagotovil, da bodo te zadeve urejene v zakonu o medijih, ki bo prav kmalu prišel na vrsto, upam, da se bodo te zadeve uredile tam, v tistem zakonu in se bom seveda za to tudi maksimalno prizadeval. Prva tako pa upam, da bo novi zakon na nacionalni radioteleviziji pripomogel k spoštovanju pravne države. Nedopustno je, da nacionalna radiotelevizija protizakonito zadržuje sredstva, ki so se natekla od uveljavitve zakona iz leta 2001, ki je vključeval 3% prispevka radioteleviziji za plačevanje lokalnih in regionalnih radijskih postaj, pa do odločbe ustavnega sodišča v letu 2004, ko je seveda odločil, da je določba 82. člena nezakonita. Vsekakor pa je v tem obdobju nacionalna radiotelevizija lokalnim in regionalnim radijskim postajam ta sredstva seveda dolžna zagotoviti. Zaradi vsega tega v Slovenski ljudski strani smatramo, da je zakon primeren, da ga je nujno treba sprejeti in da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala gospodu Prevcu. Gospod Bogdan Barovič bo govoril v imenu Slovenske nacionalne stranke. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice, kolegi, vlada. Danes govorimo o predlogu zakon o Radioteleviziji Slovenija. Beseda "ureditev položaja javne radiotelevizije" je, vsaj po presoji in po dejstvih, realna, torej govorimo o javni televiziji. V Slovenski nacionalni stranki smo za spremembe. To je dejstvo. Zakaj? Dejstva, ki so bila pokazana, čim več argumentov sem skušal zbrati, tako da prosim, da me boste razumeli. Nadzorni odbor, obstoječi, po veljavni zakonodaji javnega zavoda, javne RTV Slovenija, nima pooblastil za sprejemanje pooblastil. Nadzorni odbor sprejme sklep - svet v obstoječem RTV Slovenije ga ne izvrši. Nadzorni odbor nima pravice sprejeti pravilnika - svet RTV ne ukrepa. Mislim, da je to dosti močno dejstvo, to so dokazana dejstva, to so argumenti, ki govorijo o tem, da nekaj ni prav. In zrcalna slika proti temu: ukinitev sveta, ukinitev nadzornega odbora in ustanovitev programskega sveta in nadzornega sveta. To je predlog, nekaj novega, ki ima seveda tudi neko svojo lastno osnovo. Vlada je s svojim predlogom izrazila upanje, da želi urejeno poslovanje in organizirano delo v javnem zavodu RTV. Hkrati vlada pravi, da naj bi bil - upam, da je pregledala vse ustrezne zakonske akte - predlog zakona in zakon, ki bo, če bo sprejet, evropsko primerljiv. Mislim, da so korektno navedena tudi pooblastila in pristojnosti v novi organizacijski shemi, od pristojnosti generalnega direktorja do drugih pristojnosti, o združevanju programsko-strokovnega vodenja in o poslovanju, združevanju in ločevanju. Ne nazadnje človek v vsakdanjem življenju vidi, dolgo časa je, primerjalno, javni zavod za zdravje oziroma organizacija zdravstva bila organizirana tako, da so bili tako zdravstveni domovi kot bolnišnice ena institucija, pa sta se ločili. Kasneje bilo eno vodstvo, recimo, državne lastnine, tako imenovane bolnišnice. To vodstvo je danes zakonsko urejeno tako, da imamo strokovnega direktorja in da je gospodarski, poslovni, organizacijski direktor. In v predlogu, ki ga imamo pred sabo, če se ga res skušamo argumentiramo in vsebinsko lotiti, imamo prav to ponudbo. Imamo programsko stroko, ki bo zdaj odločala, in na drugi strani imamo ljudi in institucijo, ki bo urejala zadeve poslovno, organizacijsko, pač ločeno. Vprašanje, ki je bistveno, vsaj za Slovensko nacionalno stranko in zame, pa je novinarska avtonomnost in profesionalnost. Predlog zakona pravi, da je z novim zakonom temelj za novinarsko avtonomnost in profesionalnost dan, tudi glede na ločitev pristojnosti. No, nasprotno nekateri drugi - vsak ima pravico, seveda, obravnavati ta zakon - trdijo drugače. Dokazi o tem, kaj je bilo in kaj bo, sledijo. Bistveno je načelo ločenosti poslovanja javne službe od tržnih dejavnosti. In še ena zelo pomembna vsebina je v tem predlogu, in sicer nov poseben nacionalni program, ki bo, hvala bogu, prikazal delovanje vas, spoštovane kolegice in kolegi, ki vas cenim, tako kot svoje delo cenim, trudimo se vsi, pa ne glede, ali smo levo ali pa desno politično usmerjeni, skušamo narediti vse tisto, kar je dobro za ta slovenski narod. In končno, če bo temu tako, naj ljudje vidijo, kakšni smo, kje smo, kaj počnemo. In ne nazadnje drži trditev, da je to vsaj poskus večstrankarske parlamentarne demokracije pri uresničevanju ustavnih pristojnosti in zagotavlja ustavne pravice državljank in državljanov Republike Slovenije, da bodo obveščeni o vsem, kar dobrega, pa tudi z namenom storiti nekaj dobro, včasih naredimo slabega, roko na srce, vsi, ker ima pač vsak svoje prepričanje. In to je prav, zato ker mislim, da ta slovenski parlament, kljub temu, kakršne ocene ljudje dajejo, je še vedno v obsegu demokratičnosti ne pa anarhičnosti. Ker v razliki med anarhizmom in demokracijo je včasih lahko samo en korak. In naj ljudje enkrat končno pošteno vidijo, da se vendarle večina, skoraj da vsa večina med vsemi nami, pa naj se nam reče tako ali drugače, skušamo delati dobro. Sedaj pa nekaj dokazov. Morajo biti, zato da boste razumeli, da smo hoteli argumentirati. Očitki pač tistih, ki -, ne govorim politični, govorim tudi, da stroka ima pravico in prav je, da se jo vključi, so predvsem, bom po domače povedal, češ nekdo bo imel sedaj političen ali pa drugačen nadzor. Ne nazadnje, spoštovane kolegice in kolegi, to je bilo in temu bo tako, posredno ali neposredno, odvisno je pa v prvi vrsti od ljudi, ki ta poklic opravljajo. Odvisno je od njihove prepričanosti, etike, moralnih načel, pravice presoje, ki jo ne nazadnje imajo; vsak novinar ima svojo presojo, še posebej na tem avdio-vizualnem področju, ker vizualni medij, lepo ali pa grdo, vsi priznajmo, je za vse nas zelo pomemben, ker prvič, ljudje včasih besedam izgovorjenim, ki jih ne vidijo, ne verjamejo. Če nas pogledajo v obraz, bodo vedeli, ali iskreno mislimo, kar govorimo, ali ne. Zato ta medij ni sicer nič bolj pomemben, kot so ostali, je pa zelo pomemben, ker ljudje nas gledajo v obraz in v oči. Plastičen prikaz. Mi v Slovenski nacionalni stranki smo nič kolikokrat opozorili medij, konkretni medij, slovensko nacionalno televizijo, javni zavod RTV, da z njihovim načinom dela nismo zadovoljni. To je naša pravica, imamo jo. Konkretno oddaja "Pod žarometom", opozorilo s 4. februarja, Slovenska nacionalna stranka je bila edina stranka, ki je pripravila konkretne zakonske predloge o zaščiti slovenskega gospodarstva ob vstopu Slovenije v Evropsko unijo. Nismo bili vredni tudi omembe, čeprav smo bili edini, takrat, nismo bili omembe vredni. Naslednjo opozorilo, 15. oktober 2003 - grem časovno malo nazaj - oddaja "Aktualno", prvi program nacionalnega RTV zavoda, vsebina "Izbrisani". Jasno, povabljena je bila politična opcija, ki nikdar ni jasno predstavila svojih stališč. Mi smo bili pač grdi in grdi smo še vedno in vedno pravice, da je Slovenska nacionalna stranka nestrpna in ne vem kakšna še. Ne. Mi smo povedali iskreno in pošteno in želeli dobro tej državi, nismo bili vredni, da bi nas povabili. In ne nazadnje, dopis iz 2. februarja, spet ena od pomembnih oddaj, ki ima veliko gledanost, "Podpis ustavne pogodbe za Evropsko unijo" in v studio so bili povabljeni tako kot v dobrih starih časih, pa ne rečem nič slabega, kjer so sedeli trije enako misleči in govorili tako kot včasih leta 1960 v centralnem komiteju, kdo bo bolj pohvalil, pa kdo bo lepše povedal. Ali ima edina stranka, ki je jasno in glasno povedala, da nasprotuje hitri ratifikaciji ustavne pogodbe in povedala argumentirano razloge, žal smo bili samo mi, edini, pa nismo bili vredni niti povabila. Kar je pa še huje, dokaz, govorim o plastičnih dokazih, nam je RTV Slovenija poslala odgovor, da je naše prepričanje zmotno, češ, da želimo, ker drugače mislimo, povedati svoja stališča, mi smo zmotni, da oni so ravnali prav. Drugi dokaz. Javni zavod nam je rekel, da so želeli narediti samo prikaz in analizo vsebine evropske ustavne pogodbe in njenega vpliva na slovenski vsakdan. Kar je pa žalitev, ker pomeni, da mi v Slovenski nacionalni stranki, ker pač mislimo, da ni dobro hiteti, nimamo pojma o analizi in vsebini. To je žalitev. In ne nazadnje, najhujša žalitev pa je, da naj se ne vtikamo in da naj prepustimo odločitev profesionalni uredniški presoji. To je pa sedaj popolnoma jasen dokaz, pač, za tiste, ki se v ta posel malo spoznate, da je bilo in da najbrž bo v večji ali manjši meri politikantstvo prvo, ki bo vodilo delo javnega zavoda. Zakaj o tem govorim? Kako, še enkrat poudarjam, se lahko trije enako misleči soočijo in govorijo in govorijo in govorijo, po drugi strani pa javni zavod in vsi mediji govorijo, še v času bivše Jugoslavije, kako pomemben je pluralizem. Potem smo iskali po tujkah, ko sem se začel s tem ukvarjati, kaj sploh to pomeni pluralizem. To naj bi pomenilo različnost mnenj in izražanj. In smo šli v demokracijo, zato ogromno pretrpeli, največ v našem koncu v Zasavju. Industrija je šla k vragu, rudniki bodo šli k vragu. Prav, moramo potrpeti. Nekoč smo bili prvi, sedaj smo zadnji, bomo zrasli. Cilj je pluralizem, različnost mnenj, usklajevanje mnenj in iskanje pametnih rešitev. Ampak iskanje pametnih rešitev si uredniška presoja dovoli sama in povabi tiste, ki pravijo, ja, krasno, mi smo bili tretji ali četrti, ki smo sprejeli ratifikacijo, ki smo ratificirali evropsko pogodbo. Drugi pravi, ja, bravo super, mi smo pa res sprejeli. Tretji, pa pravi, ja, super mi smo genialni, mi smo sprejeli. To naj bi bila uredniška presoja. In sedaj, ko želi nekdo spremembe, je pa vse narobe. Govorim vam v imenu Slovenske nacionalne stranke in dajem vam njeno mnenje, pa tudi svoje, in vedenje in poznavanje. Ko se bo marsikdaj spremenilo še kdaj, se bo lahko zgodilo tudi, da bomo mi presojali, pa menili, da neka zadeva ni pravilna, tako kot pravijo v tem primeru ene ali druge opcije, in obratno. Lahko se zgodi. Dajmo govoriti o argumentih. Če je jasno dokazano, da nadzorni odbor ni imel nobenih pooblastil, da svet RTV ni ničesar naredil, ja, hudiča, saj jih ne moremo kar stalno gledati. Naredimo ene spremembe. Sedaj bomo imeli pa programski svet, nadzorni svet in še nov program. In če bomo to sprejeli, bo to trajalo. Verjemite mi, tako kot se je po 12 letih zgodil politični preobrat, dogaja se po vsem svetu, se bo zgodil tudi tu, če bomo ugotovili in videli, da nove ideje, nova mnenja ne bodo sprejeta. To bodo izrazili ljudje slej ko prej, pa tudi mi. Res pa je, da končam, da, to pa govorim, res pa je, da v Slovenski nacionalni stranki ocenjujemo, da hiteti s takimi zadevami ne gre. Prav je, da ni šlo, ne vem, po nekem skrajšanem postopku ali pa hitrem postopku. Prav je, da gre po rednem postopku in prav bi tudi bilo, se strinjam in mogoče bo, da se opravi o tem javna razprava. Interes je zelo velik. Mi smo pač dobili, tako kot vsi vi, številna mnenja različnih opcij. Eni so za, drugi so proti. Večina, kolikor, in verjamem poročilom, kolikor je bilo pač lahko vseh pripomb, ki so jih dali predvsem tisti, ki opravljajo ta posel, je bila večina tega upoštevana, vsaj kolikor imam jaz tu pisne dokaze. Mislim, da je to pošteno in prav. In če je ena stran prisluhnila drugi, tista stran, ki želi spremembe, prisluhnila tisti drugi, ki se težko privaja na spremembe in upoštevala večino njihovim mnenj, jaz mislim, da naj ne bi bilo nobenih ovir. Še enkrat pa pravim, res je, ne hiteti, hitrost ubija, to smo vedno poudarjali. In ne nazadnje, v Slovenski nacionalni stranki smo argumentirano, upam, dokazali, zakaj so spremembe potrebne, lahko boste postavili kontra argumente, nasprotne argumente. Še en dokaz tistemu argumentu k 3. točki, ki je bila konkretno vezana na Slovensko nacionalno stranko o ratifikaciji evropske pogodbe, imate po svetu. Danes je popolnoma jasno, da evropska pogodba ne bo sprejeta v Franciji. Danes je popolnoma jasno, da ne bo sprejeta na Nizozemskem. Ampak mi nismo bili vredni niti povabila, niti izražanja mnenj, niti nič v nekem javnem zavodu v katerem je bila neka uredniška politika, ki se bo zdaj spremenila, ampak spremenila se bo z jasno ločnico kdo je odgovoren za program in kdo je odgovoren za vse ostalo. In to je dobro in zato v Slovenski nacionalni stranki podpiramo spremembe. Hvala, ker ste me poslušali.
Hvala, gospodu Baroviču. Gospod Ivan Jelen bo govoril v imenu DeSUS-a. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Poslanke in poslanci, gospod minister! Želim podati stališče poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev k predlogu zakona o RTV Slovenija. V naši poslanski skupini načeloma podpiramo predlog zakona o RTV Slovenija, je pa Vlada Republike Slovenije nepremišljeno naredila dve napaki, in sicer s tem, ko je predlagala, naj se zakon sprejme po nujnem postopku, in ker ni posvetila dovolj velike pozornosti strokovni javnosti, da bi lahko tudi le-ta predstavila svoje mnenje k predlogu zakona. V naši poslanski skupini ne moremo pristati na pavšalne trditve, da predlagani zakon podržavlja našo osrednjo medijsko hišo. Členi, ki opredeljujejo status RTV-ja v predlogu zakona, so identični členom v obstoječem zakonu. Ne gre torej za podržavljanje RTV hiše, lahko pa si postavimo vprašanje o vlogi javnosti pri upravljanju javnega zavoda. Debate o neodvisnosti javnega radija in televizije, je po našem mnenju preveč spolitizirane. Menimo, da predlog zakona ne predstavlja grožnje avtonomiji, da pa v svoji strukturi vendar izpeljuje notranjo odgovornosti tistih posameznikov, ki bodo vodili hišo kot celoto. Prepričani smo, da je za novinarja bistveno, da predlagani zakonski predlog ohranja, po nekod pa tudi razširja novinarski vpliv. Zavedamo se nedorečenosti pojma civilne družbe, ki se je zasidrala v naši javni zavesti. Civilna družba, ki zelo vehementno zahteva svoje mesto v organih upravljanja RTV-ja, je preveč enostranska. V logiki njenega mišljenja in delovanja se kaže izrazita kolonizacija civilne družbe, ki poteka s strani tistih političnih grupacij v našem državnem prostoru, ki se zavedajo pomena le-te in imajo hkrati organizacijska sredstva, s katerimi pomagajo pri oblikovanju in delovanju obstoječe civilne družbe. Po pregledu poslovanja RTV zavoda in iz poročil nadzornega odbora RTV-ja je razvidno, da na naši RTV vlada kadrovski in finančni nered. Kot je razvidno tudi iz zapisov drugih medijev, nihče učinkovito ne nadzira poslovanja naše javne televizijske hiše. Razumemo potrebe po spremembi obstoječega zakona o RTV, smo pa hkrati prepričani, da bi veljalo navedene spremembe družbeno verificirati skozi javno razpravo, ob večjem sodelovanju javnosti in kritičnem seznanjanju s težavami, ki izhajajo iz sedanje organizacijske strukture javnega zavoda. Naglica pri sprejemanju zakona ni v prid premišljenimi in učinkovitim rešitvam, zato bi bilo prav, da bi z bolj odprtim sodelovanjem ustvarili širšo koalicijo tistih državljanov, ki si želijo spremembo naše osrednje nacionalne hiše oziroma se odločajo za menjavo programa s konkurenčno televizijsko hišo, na primer s POP TV-jem. Prepričani smo tudi, da je potrebno medijsko področje urediti tako, da bi imelo možnost sodelovanja pri upravljanju in nastopanju v njem čim večje število predstavnikov civilne družbe, in da je zato tista rešitev predloga zakona, ki določa, da bo državni zbor opredeljeval, kdo bo v programskem svetu RTV-ja, ustreznejša, ker je le-ta bolj odprta do vseh predstavnikov civilne družbe, in ne kot sedaj, ko družba z zakonsko normo nekaterim predstavnikom v javnosti zapira možnost sodelovanja pri upravljanju javne RTV hiše. Kljub vsem kritičnim pripombam menimo, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo in ga bomo zato tudi podprli.
Hvala gospodu Jelenu. Gospa Maria Pozsonec bo govorila v imenu italijanske in madžarske narodne skupnosti. Izvolite.
Lep pozdrav vsem prisotnim v dvorani! Informiranje v lastnem jeziku je ena od kolektivnih pravic narodne skupnosti. Zato je zakon o radioteleviziji izrednega pomena za narodnost in posvečamo mu veliko pozornost. Tudi mi smatramo oziroma ugotavljamo, da predlog zakona o RTV nastaja z neprimerno naglico. Žal predlagatelji pri sestavljanju predloga zakona niso povprašali za mnenje narodne skupnosti, vsekakor pa bi to morali po 15. členu tega člena zakona o narodni skupnosti. Dalje ugotavljamo, da niti niso upoštevali posredovanega mnenja z naše strani, za katerega pa niti niso prosili. Menimo, da predlog zakona o RTV Slovenija drastično posega v dosedanji nivo avtonomije in doseženo kvaliteto radijskega in TV programa za narodne skupnosti. Namesto da bi zakon pripadnikom omogočil nadaljnji razvoj in kvalitetnejše zagotavljanje ustavne pravice do informiranja v materinem jeziku, se z ukinitvijo funkcije direktorja obeh programov pristojnost odločanja o programskih vprašanjih in predvsem o obsegu finančnih sredstev prenaša na direktorja oziroma generalnega direktorja, ki pa nimata pogleda v dejanske probleme in potrebe skupnosti. Zato predlagamo naslednje. Prvič. Dosedanja raven vodstvenih pristojnosti programa v sklopu zavoda naj se ne zmanjša in se uredi enako, kakor je na ravni RTV Slovenija. Smiselno z določbami imenovanja in pristojnostmi direktorja radijskih in televizijskih programov se imenuje direktor radijskih in televizijskih programov za narodne skupnosti, za madžarsko in italijansko skupnost oziroma odgovorni urednik za televizijski ter odgovorni urednik za radijski program. Do sedaj je bilo tako. Drugič. Programski odbor za madžarsko in italijansko narodno skupnost naj ima razen v predlogu zakona iz zapisanih pristojnosti tudi pristojnosti predlagatelja in o imenovanju in razrešitvi direktorja radijskih in televizijskih programov in oziroma dajanja soglasja k imenovanju in razrešitvi odgovornega urednika za televizijski ter odgovornega urednika za radijski program. Tretjič. V programski svet naj predlaga svojega predstavnika tudi narodna skupnost, obe narodni skupnosti, kakor je bilo do sedaj. V nadzorni svet naj se imenujeta dva predstavnika zaposlenih v RTV programih za narodno skupnost. Petič. Finančna sredstva za RTV programe naj se planirajo posebej in ne v sklopu regionalnega centra v Maribor, to je za madžarsko narodno skupnost. Finančna sredstva, namenjena za pripravo programov, naj se planirajo v primerljivi višini, ki naj omogoča razvoj vsebinskega količinskega obsega radijskega in televizijskega programa. Hvala lepa.
Hvala, gospe Pozsonec. Mag. Branko Grims bo govoril v imenu Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Hvala za besedo. Vsem zbranim pa tudi vsem, ki nas danes spremljajo, upajmo, da bo to v bodoče stalna praksa, prav lep pozdrav. V Slovenski demokratski stranki smo zelo veseli, da se je vlada odločila poseči na področje na spornost katerega nismo opozarjali samo kot nekdanja opozicija v minulih letih, ampak so nekatera opozorila prihajala tudi iz Evrope, iz Evropske unije, ki je seveda tudi opozorila na nekatere probleme v zvezi z mediji v Sloveniji. S tega vidika je seveda potrebno spregovoriti nekaj več. Potrebno je na nek način pogledati, zakaj pravzaprav prihaja do spremembe zakona. Prepričani smo, da iz tega potem izhajajo tudi ustrezne rešitve. Sam predlog zakona veste, da je sedaj že nekaj časa predmet javne obravnave, vendar je potrebno povedati, da so se v resnici dileme ali pa, če želite, javna obravnava v najširšem smislu vrstile vse od leta 1994, ko je bil sprejet sedaj veljavni zakon RTV Slovenija. Ves čas je bil predmet številnih polemik, zlasti zaradi rešitev, ki so bile očitno takrat politično motivirane, napisane zato, da so se generalnemu direktorju, ki je bil takrat ravno izvoljen, odvzele programske pristojnosti in se je uveljavila večtirnost vodenja javne radiotelevizije, kar je potem imelo številne negativne učinke. Naj omenim samo nekatere, kajti za osvežitev spomina je to danes zagotovo nujno potrebno. Prišlo je celo do tega, da je bil okrnjen informativni program v najbolj gledanem terminu, da se je na javni radioteleviziji prenašala proslava nekega privatnega trgovskega podjetja. To je seveda nekaj, kar si zelo težko predstavljamo na katerikoli javni radioteleviziji. Še zlasti, če vemo, da v istem obdobju ta ista radiotelevizija ni našla prostora, in celo trdim, da v nasprotju s svojimi lastnimi akti, ni prenašala 10. obletnice ustanovitve manevrske zaščite, torej tiste organizacije, ki je ključno pomagala pri osamosvojitvi Slovenije. In da bo mera polna, je na tej prireditvi predsednik države podelil najvišje odlikovanje tej isti radioteleviziji za njene zasluge v času slovenske osamosvojitve. Ali je to javna radiotelevizija? Ne vem?! Poglejte, pomagal bi si, ker se dostikrat reče, s strokovnjaki, kar z učbenikom fakultete za družbene vede [[citiram]] : "Ne smemo pozabiti, da so lahko tudi mediji politično obarvani, v službi posamezne politične usmeritve ali druge interesne skupine. Tedaj jih moramo ocenjevati kot eno političnih institucij, ki skuša uresničiti svoje politične cilje." V tem primeru očitno zamolčanje slovenske osamosvojitve in obsežnih priprav, ki so jo omogočili. "Resnico o družbenih razmerah v posamezni državi najbolje spoznamo iz zgodb, ki jih v uradnih medijskih vsebinah ni. To še posebej velja za televizijske programe. Izpustitev določenih stališč, vrst osebnosti, tematik, življenjskih slogov lahko deluje kot samostojna oblika družbenega komentarja." [[Citat po prof. dr. Bogomilu Ferfili, leto 2002, ZDA, stran 444]] . Lahko preverite verodostojnost tega citata. To se pravi, govorimo o razmerah, ki so znane in o katerih seveda govorijo tudi strokovnjaki za to področje. Potem je sledilo nekaj, kar se na javni radioteleviziji verjetno ne bi smelo zgoditi. Sledil je direkten političen poseg v novinarsko neodvisnost. To je bil dejansko edini direkten poseg v novinarsko neodvisnost v celotni zgodovini samostojne Slovenije. Leta 1999 je bila namreč sprejeta novela zakona o RTV, katere sestavni del je bila tudi ukinitev dotedanjega dejanskega vpliva programskih delavcev na izvolitev odgovornega urednika. Takrat je bilo to v obliki soglasja. To je bilo spremenjeno v neobvezujoče mnenje in zlorabljeno s strani politike, skoncentrirane v svetu RTV Slovenija, zato da se je vsililo vsaj v treh primerih osebe posameznim uredništvom, s katerimi se zaposleni v teh uredništvih niso strinjali in so to tudi javno izrazili. Pri vseh treh, se ve, se je seveda ta eksperiment zelo slabo končal. To obdobje so spremljali potem številni škandali in to zagotovo ni koristilo ugledu in seveda tudi ne gledanosti javne radiotelevizije in je zagotovo tudi negativno vplivalo na njeno poslovanje. Saj te stvari so med seboj neločljivo povezane. Ob tem je potrebno povedati, da ni šlo za nek nesporazum. Na intervencijo oziroma na prošnjo novinarskih sindikatov, zaposlenih novinarjev, urednikov takratnih smo se odzvali v takratni opoziciji SDS in smo vložili veto na to novelo zakona, vendar je bil veto v državnem zboru preglasovan. Preglasovan pa ni bil zato, ker se ne bi vedelo, o čem se odloča, o čemer pričajo tudi nekateri citati. Poglejte, če pogledamo, recimo, ta citat: "Tisti v državnem zboru, ki se tako krčevito zavzemajo z ohranitev soglasja, so očitno zadovoljni s sedanjim načinom informiranja in poročanja, da želijo ta način tudi za v prihodnje kadrovsko zabetonirati. Trdimo, da to ni evropska kategorija." Tako so govorili zagovorniki takratne zakonske rešitve iz vrst Liberalne demokracije Slovenije. Če bi gospa, ki je to spregovorila, želela preveriti svoje besede, imam magnetogram tukaj in berem direktno iz njega in ji ga tudi lahko izročim. Ravno tako takratni vodja poslanske skupine: "Predlagatelji se niti enkrat nismo sklicevali na ureditev v Evropi, pač pa, da nikjer v Evropi soglasja ni v javnih zavodih oziroma v javnih radiotelevizijah po Evropi. Zaradi tega bom glasoval za zakon." Toliko okoli samozvanih braniteljev novinarske neodvisnosti in samostojnosti. Naj se jih sodi po njihovih resničnih dejanjih. Obdobje, ki je sledilo tem, kot smo videli, očitno politično motiviranim posegom, v katerih, kot sem povedal, je dejansko prišlo do zamenjav tudi nekaterih ljudi - do politične čistke na RTV Slovenija, ki so bili ključni za slovensko osamosvojitev, tudi na to posebej opozarjam, in so bili odrinjeni. Nekateri so potem v mizah spodaj v "kevdru" dolgo vrsto let in še danes lahko eventualno delajo kakšne sorazmerno pozne ali pa malo gledane oddaja, medtem ko se njihove kvalitete ne izkoriščajo v polni meri. Toliko okoli te javne radiotelevizije in dejanskega stanja na njej in kdo je to povzročil. Sedaj se soočamo s tistim, kar je sledilo. Sledilo je obdobje, v katerem je prihajalo do direktnih posegov v program, ki jim po domače rečemo cenzura. Tako so to dojeli tisti, ki so bili žrtve teh posegov, in tako so tudi pisali nekateri mediji. Tudi kakšen zelo znan dnevni časopis, nekateri tedniki. Vsem tistim, ki so pomagali razkrivati to, se sam osebno iskreno zahvaljujem. Če jih ne bi bilo, se zagotovo ne bi za to niti izvedelo, tako pa je vendar zaradi tega pritiska javnosti bilo potrebno popuščanje in zato, samo zato, poudarjam, je ugledala luč sveta na programih RTV Slovenija tudi oddaja, to je bilo lansko leto, to ni kakšna stara zgodba, ki je kasneje dobila oziroma za katero je avtor kasneje dobil nekatera najvišja priznanja domače in tuje strokovne javnosti, pa tudi gledalcev oziroma gledalk, ki so jo spremljali na programih TV Slovenija. Se pravi, očitno ni šlo za nek poseg, ki bi bil utemeljen s strokovnimi argumenti, ampak je šlo očitno za politično motivacijo. Ustavilo se je oddajo, poskušalo se je ustaviti oddajo z izgovorom, da je nekaj minut predolga in podobne neumnosti, ki je potem dobila ta priznanja. Danes se srečujemo z voljo, izraženo v obliki dobro pripravljenega, strokovno pripravljenega zakona, z voljo vlade RS, da to uredi na evropsko primerljiv način. Sam osebno in v imenu poslanske skupine SDS to namero pozdravljam in kot posebno kvaliteto navajam tudi dejstvo, da je prvič v kateremkoli medijskem zakonu v Sloveniji izrecno navedeno, zlasti pa v zakonodaji, ki ureja javno RTV, v načelo doslednega spoštovanja novinarske neodvisnosti in samostojnosti. Upam, da ne bomo nikdar več brali, kako so si lahko nekateri politiki, znova tisti, ki so sedaj najbolj glasni okoli novinarske neodvisnosti, kot samozvani branitelji, dovoljevali, da so direktno pošiljali SMS-e v programe urednikom ali pa novinarjem ali pa jih klicali in nadirali po telefonu. Temu upamo, da se je sedaj za vekomaj naredilo konec. Zato je zakon postavil izjemno stroge kriterije, nekateri ste izrazili dvom, vendar to štejemo kot kvaliteto, kriterije za članstvo v programskem svetu, ki bo imel vse programske pristojnosti. Deset let je sedaj tista razdalja, ki bo ločevala neko dnevno politiko ljudi, ki so bili udeleženi na pomembnejših mestih v politiki, od članstva v programskem svetu, kar je najostrejši kriterij te vrste v Evropi. Do sedaj takega kriterija sploh ni bilo v zakonu. In kar je še pomembneje, do sedaj v zakonu ni bilo niti besede o spoštovanju novinarske neodvisnosti in samostojnosti s strani vseh, ki so vpleteni v pripravo programa. To se pravi od generalnega direktorja navzdol. Sam zakon ohranja tudi nekatere druge mehanizme. Na to posebej opozarjam. Zlasti v celoti ohranja ves vpliv tudi obeh narodnih skupnosti. Te določbe so praktično prenesene iz obstoječe zakonodaje. Tako še vedno vsaka od skupnosti imenuje vsaj 2/3 svojih članov v svoj poseben svet oziroma manjšinski odbor, ki pa potem daje soglasje za zasedbo ključnih funkcij, zlasti pa seveda pri odgovornemu uredniku, tistem, ki oblikuje program in imenuje potem samostojno - ta določba je bila vnesena na željo novinarskih sindikatov - svoje lastno uredništvo. Na ta način je seveda avtonomija manjšine oziroma narodne skupnosti pri izdelavi njenega programa, tistega, do čemer ima ustavno pravico, v celoti ohranjena tudi v novem zakonu. Poleg tega bi bilo treba poudariti še nekatere druge stvari, predvsem dejstvo, da so sedaj bistveno bolj urejena tudi načela nezdružljivosti, kjer bi lahko prihajalo do konflikta poslovnih interesov, pa tudi nekatere druge določbe, o katerih sem prepričan, da ste jih sami dovolj dobro prebrali. Sam osebno bi opozoril le, da se te določbe o nezdružljivosti nanašajo tudi na novega generalnega direktorja, torej na tiste, ki bodo potem v liniji programa. Toliko z moje strani. Še enkrat poudarjam, da v Slovenski demokratski stranki smo zelo veseli, da se je k tej temi pristopilo tako odgovorno, da se je omogočilo tudi tistim, ki se jih pač ta zakon neposredno dotika, da so izrazili svoje mnenje, in da se je potem to mnenje v največji možni meri že smiselno vneslo v obstoječe besedilo zakona. Zavedamo pa se, da seveda noben predlog zakona ni idealen. Če bodo dane še kakšne pozitivne pripombe, morda amandmaji, za katere bomo ocenili, da gredo v smeri večanja teh ciljev, ki smo jih postavili s tem zakonom, torej kvalitetnega funkcioniranja novinarske neodvisnosti in samostojnosti, in pa seveda tega, da se prvič, tudi to posebej poudarjam, v ospredje postavlja tistega, ki to uporablja, gledalko, gledalca, poslušalko, poslušalca, tudi oni bodo prvič imeli priložnost sami predlagati pač kandidate za programski svet, bomo take amandmaje z veseljem tudi podprli in predlagali njihovo vključitev v besedilo zakona. Hvala vsem.
Hvala gospodu Grimsu. Gospod magister Anton Rop bo govoril v imenu Liberalne demokracije Slovenije. Izvolite.
Gospod predsednik, predstavniki vlade, poslanke in poslanci. V poslanski skupini LDS bomo glasovali proti predlaganemu zakonu o Radioteleviziji Slovenija. Zakaj? Razlogov je veliko. Bistveni pa je, da ta zakon ukinja javno televizijo v Sloveniji. Zakon spreminja Radiotelevizijo Slovenija iz javne v državno oziroma vladno radiotelevizijo. Preko sestave nadzornega in programskega sveta, bo zakon, če se bo uveljavil, omogočil popolno vladno koalicijsko kontrolo nad upravljanjem in vodenjem RTV Slovenija. V LDS menimo, da poslanci SDS s tem, ko predlagajo, da se zakon o RTV Slovenija sprejema na izredni seji, kljub temu, da ga je vlada predlagala v obravnavo po rednem postopku, brez stvarnih argumentov, ustvarjajo lažne izredne razmere. Pri tem gre za očitno izigravanje instrumentov demokracije. Ponavadi so sicer izredne seje sklicevali ali vlada ali pa opozicija. S takšnim načinom delovanja vladajoča koalicija nadaljuje zgodbo o izrednih razmerah v državi, ki jo je kot opozicija pričela v lanskem letu, poskuša širiti negotovost med ljudmi, predvsem pa med novinarje, in vse to s ciljem, da se bo javnost pripravljena odreči tisti temeljni ustavni pravici, svobodi govora. Pri načinu priprave zakona je vlada pokazala vso svojo dvoličnost, saj na eni strani obljublja široko javno razpravo, hkrati pa predlaga izredno sejo državnega zbora za sprejem tega zakona. Kako je to mogoče? Opraviti široko, demokratično, javno razpravo, na drugi strani pa po hitrem postopku sklicevati izredno sejo in sprejemati zakon. To preprosto ne gre skupaj. Zakaj torej ne dovolite, da se opravi široka, strpna, demokratična razprava? Česa se bojite? Zakaj se koaliciji torej tako mudi? Zakaj hiti? Navidezno ni prav nobene potrebe. Ima udobno večino, in kadarkoli lahko zakon sprejme v državnem zboru. Morda hiti zato, ker ve, da se za predlagane spremembe v širši javnosti ni in ne bo dobila podpore? Se morda boji, da bo tudi najširši krog tv-naročnikov, davkoplačevalcev spoznal, kaj se skuša storiti z javno televizijo in predvsem tudi, kaj s tem sicer počne ta oblast? V LDS smo prepričani, da priprava takšnega zakona, ki ureja delovanje javne radiotelevizije, zahteva široko družbeno soglasje, o čemer pričajo tudi številni protesti in nestrinjanja stroke, akademske sfere, različnih društev in združenj ter še posebej novinarjev, vključno z mednarodno zvezo novinarjev. Po besedah generalnega sekretarja mednarodne novinarske organizacije Aidana Whita bi s takšnim zakonom Slovenijo spravil med države, kot so Turčija, Alžirija, Tunizija in Izrael, v katerih vlade ogrožajo medijsko neodvisnost in pluralizem. Ne trdimo, da je obstoječi zakon o RTV Slovenije idealen, ne trdimo, da so vse razmere v RTV Slovenije idealne, seveda, da so pomanjkljivosti, seveda, da ima obstoječi zakon tudi pomanjkljivosti in ga je možno izboljšati, a predlog, ki je pred nami, to zanesljivo ne bo dosegel. Daleč od tega, prej nasprotno. Zakon o RTV Slovenija, ki je bil sprejet leta 1994 in danes še velja, je imel namen odtegniti javno RTV strankarsko političnem vmešavanju oziroma zagotoviti odločilen vpliv javnosti, ki jo prebivalke in prebivalci tudi plačujejo preko RTV naročnine. Zato obstoječa sestava sveta na eni strani vključuje velike množične organizacije civilne družbe, sindikate, upokojence, zadruge, verske skupnosti in univerze ter slovensko akademijo znanosti in umetnosti, na drugi strani pa tiste, ki naj bi imeli poseben pomen ali vpliv na oblikovanje programov, manjšine, invalide, novinarje, skladatelje, pisatelje itd. Seveda tudi interesno predstavništvo ni imuno na politične vplive, saj imajo tudi ljudje, ki sicer zastopajo nepolitične organizacije, svoja osebna politična prepričanja in strankarske preference. Da bi nedopustne konflikte interesov omejili na minimum, so bile doslej že sprejete spremembe zakona, ki svetnikom ne dopuščajo poslovnih povezav z RTV Slovenija, njihovo članstvo v svetu pa omejujejo na največ 2 mandata. Kljub temu je bila javnost čisto kritična do posameznih ravnanj oziroma odločitev sveta RTV. In prav je tako. Toda nesporno je, da je prav takšna sestava sveta omogočila visoko stopnjo avtonomije novinarskega dela na RTV Slovenija. Po vzoru BBC je bil sprejet tudi novinarski kodeks, ki zelo omejuje izrekanje pristranskih vrednostnih sodb na javni RTV, nastope oblasti in opozicije pa primerja in enači z, kot se reče, lekarniško tehtnico. Do sedaj to nikogar ni motilo, verjamem pa, da to sedaj mogoče obstoječi oblasti ni več po godu. Delovanje takšnega sveta RTV kaže tudi na precejšnjo nepredvidljivost pri odločanju o politično najbolj občutljivih kadrovskih zadevah, pri čemer so vse skozi zelo pomembno vlogo igrali tudi predstavniki zaposlenih v RTV Slovenija, in to ne le preko svojih predstavnikov v svetu RTV, temveč tudi preko svojih sindikatov. Sindikati so imeli in imajo moč znotraj RTV in so marsikaj tudi dosegli in na marsikaj tistega opozorili, kar je bilo danes opozorjeno, da so bile nepravilnosti ali pa je bilo potrebno popraviti. Aktualna oblast želi vso to nepredvidljivost nepreklicno ukiniti. Politični vpliv na javno radio televizijo bo sedaj res razviden in očiten, veliko večino novega programskega sveta bo imenoval državni zbor, ker se ve, da ima obstoječa oblast večino. Novi nadzorni svet, ki bo odločal o organizacijskih in finančnih zadevah, pa bo v svojem bistvu postal vladni organ, kar pomeni, da bo vladna koalicija neposredno odločala o organizaciji in finančnem položaju RTV Slovenija. Predlagatelji, ki sicer hvalijo svoj zakon kot domnevno zagotovitev najširšega in najbolj kakovostnega predstavništva javnosti, bodo preko glasovalnega stroja svoje večine seveda izbrali izključno takšne ljudi, ki bodo ustrezali ozkim političnim kriterijem sedanje oblasti. RTV Slovenija se bo tako spremenila v RTV Vlade Republike Slovenije. Žal, kaj drugega niti ne moremo pričakovati. Vse ostalo je le politična demagogija, ki spominja na neke stare čase, za katere smo mislili, da so že nepreklicno za nami. Na primer trditve kulturnega ministra, kako ukinitev avtonomije organa upravljanja javne RTV pravzaprav pomeni dokončni umik države z javnega zavoda, ali pa, da je hitropotezna uvrstitev zakona v parlamentarno proceduro, ki je povsem obšla novinarsko in strokovno javnost, začetek široke javne razprave. Kam v resnici merijo avtorji oziroma pristaši novega zakona, kažejo nekateri njihovi verbalni zdrsi. Tako je na primer kulturni minister v nedavnem intervjuju za Mag izrecno oporekal pravici urednikov javne RTV, da v skladu s svojo poklicno avtonomijo sami izbirajo sodelujoče na omizjih oziroma javnih soočanjih. Kdo jih bo torej poslej izbiral? Minister Simoniti, urad predsednika vlade ali kar sam predsednik? Je to še javna televizija? Je to še avtonomija novinarjev? Odgovor je jasen. Spoštovani! Za poslansko skupino LDS je predlagani zakon konceptualno nesprejemljiv in ogroža ustavno zagotovljeno pravico do obveščenosti in do svobode izražanja novinarjev, urednikov. Zakon posega v neodvisnost novinarjev in zmanjšuje možnost nepristranega poročanja. Koncept zakona o RTV sledi cilju podrejanja, nadzora in discipliniranja urednikov in novinarjev na RTV. Predlog zakona, ki je pred nami, je še en korak nazaj, je še en dokaz načina dela in razmišljanja oblasti, je še ena in še kako pomembna in škodljiva vrsti politizacij naše družbe, ki jih izvaja aktualna oblast. Je vračanje v preteklost, je nižanje doseženih standardov in je več kot očitno del ukrepov, ki spreminjajo Slovenijo na slabše in nazaj. Javna Radiotelevizija Slovenije je in mora biti vsesplošni javni interes. Kakršnokoli podržavljanje pa v 21. stoletju pomeni samo korak nazaj v doseženi stopnji demokracije. Zakon, kot je ta, bi moral tako v javnosti kot v državnem zboru biti sprejet na podlagi soglasja velike večine vseh strank. Bojimo se, da temu ne bo tako. Zato v poslanski skupini zakon ostro zavračamo in bomo, če ne bo omogočena široka, odprta, javna razprava in sodelovanje najširše zainteresirane javnosti in če ne bodo upoštevani upravičeni predlogi za spremembo predloga, ki je danes pred nami, uporabili vse pravne instrumente, ki so nam na voljo kot opoziciji, vključno z referendumom. Še enkrat poudarjam in apeliram na vse poslanke in poslance, da zakona ne sprejmejo, da ga zavrnemo. Hvala.
Hvala, gospodu Ropu. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospa Darja Lavtižar Bebler. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani zbor! Sedanjega vladnega poskusa zavzetja slovenskega medijskega prostora, kar predlog zakona o Radioteleviziji Slovenija zagotovo je, seveda ni mogoče v celoti razumeti brez osvetlitve preteklega odnosa sedanje največje vladne stranke do medijev, predvsem pa odnosa predsednika vlade do medijev. Ta odnos se je jasno začrtal že leta 1990, v času konstituiranja prve demokratično izvoljene skupščine, ko je televizijska kamera nacionalne televizije ujela nespretnosti novega vodstva skupščine pri vodenju ene izmed sej. Takrat se je sedanji predsednik vlade pridružil obtožbam Demosa, da takšno poročanje ni profesionalno, temveč ponižujoče, etično nekorektno in ideološko usmerjeno. Še več, na seji družbenopolitičnega zbora je izjavil, da so si [[citiram]] "nekateri uredniki s svojim načinom poročanja pripravili labodji spev" [[konec citata]] . Proti takšnemu pritisku na novinarje so takrat protestirala številna novinarska združenja in civilna družba. Predsednik vlade je pred leti tudi obtožil društvo novinarjev Slovenije, da je društvo lakajev. Pogosto pa je poudarjal, da so razmere v Sloveniji zaradi, po njegovem mnenju, medijskega monopola bistveno drugačne od tistih v tedanjih članicah Evropske unije. Pri tem pa je pozabil povedati, da je tedanja opozicija zahtevala in tudi dosegla prenose parlamentarnih sej na nacionalni televiziji, pa tudi dejstvo, da je on sam eden izmed tistih politikov, ki se najpogosteje pojavljajo na ekranih nacionalne televizije. Skratka, gospod Janša je skupaj s svojo stranko novinarstvo in medije vedno razumel kot nekakšno četrto vejo oblasti, ki si jo mora vladajoča politika za uspešno vladanje podrediti. Prav zaradi poskusa uzakonjenja oblastnega in političnega poseganja v avtonomijo in programske vsebine javnega servisa RTV, kot smo mu priče na današnjem izrednem zasedanju državnega zbora, se je Slovenija že znašla na seznamu držav, ki ogrožajo medijsko neodvisnost in pluralizem, in sicer poleg Alžirije, Tunizije, Turčije, Italije in Izraela. Ampak nič slabega o teh konkretnih državah, seveda. Poglejmo samo, kako bo nov veter prevetril programski svet in ga spremenil dobesedno v novo metlo, kar je v zadnjem času zelo priljubljeno delovno orodje sedanje koalicije. Način izbire in imenovanja članov programskega sveta, predstavnikov civilne družbe, je sporen, saj naj bi po predlogu zakona državni zbor, kjer ima vladna večina povsem nesporno premoč, imenoval tudi te predstavnike. Kandidate za člane programskega sveta RTV Slovenija resda lahko predlaga vsak, a na koncu jih bo potrdila vladajoča koalicija v državnem zboru, zaradi česar gre za zavajanje vlade in za politični trik, ki si ga je privoščil morda minister Simoniti oziroma vlada zagotovo. Od 29 članov, ki bodo po predlogu po enega imenovali italijanska in madžarska narodna skupnost ter akademija znanosti in umetnosti, dva člana bi na predlog katoliške cerkve in drugih pravno priznanih verskih skupnosti imenoval predsednik države, 3 člani bi predstavljali zaposlene na RTV, 5 bi jih bilo predstavnikov političnih strank glede na njihovo številčnost v državnem zboru, večino, kar 16 predstavnikov pa bi po novem imenoval državni zbor. Predlagali naj bi jih poslušalci in gledalci programov RTV Slovenije, univerze in organizacije civilne družbe. Do sedaj so predstavnike civilne družbe imenovale neposredno organizacije same, bile so tudi navedene v zakonu, po novem zakonu pa bi jih lahko le predlagale. V novem programskem svetu, razširjenem na 29 članov, bi politika namesto dosedanjih 5 članov predstavnikov političnih strank določila kar 21 članov. Zelo zanimivo. Zagotovo pa snovalci zakona niso brali, denimo priporočila sveta Evrope 1506 o svobodi izražanja in obveščanja v medijih v Evropi, če pa so ga, ga zagotovo niso razumeli. Niso tudi brali katerega od zakonov o javnih medijih, ki ga je ali pripravila ali komentirala tako imenovana Beneška komisija, ki je bila svoj čas pri sedaj vladajoči politični opciji zelo priljubljena. Ampak samo začasno, dokler ni zavzela ustreznega stališča do tistega vprašanja v zvezi z našim volilnim sistemom. Če bi se torej snovalci zakona poprej seznanili z omenjenim gradivom in bi zraven še poznali temeljne določbe naše ustave, tiste, ki zadevajo človekove pravice in temeljne svoboščine, bi seveda ne mogli takole zasnovati 17. člena in nekaterih drugih, povezanih z njim, ki vsebuje nekatere kriterije, ki niso v skladu z našo ustavo, vsebuje pa nekatere tudi tipične lustracijske določbe. Po teh novih vetrovih, gospe in gospodje, vremena Kranjcem ne bodo se zjasnila, pa tudi TV slika ne. Naj pa dodam še nekaj. Štejem si v veliko čast, da me je tukaj omenil spoštovani gospod Grims, da je posegel celo v arhiv iz leta, daljnega, 1999. Moram reči, da še vedno stojim za tisto obrazložitvijo. Namreč, rekla sem tudi takole: "Sama ne poznam namreč nobene demokratične države, kjer bi bilo imenovanje urednika v javnem mediju odvisno od formalnega soglasja zaposlenih novinarjev v ustreznem uredništvu." Če gospod Grims, ki je pravi ekspert, ne samo ekspert, celo ekscerpt za vse tisto, kar je treba vedeti s tega področja, pozna kakšen tak primer, bom seveda vesela. Še bolj vesela pa bi bila, če bi bila denimo v tem predlogu zakona takšna določba bila sedaj vključena. Torej soglasje novinarjev, zaposlenih v ustreznem uredništvu, na imenovanje urednika. Hvala lepa.
Hvala lepa. Lepo pozdravljeni spoštovane poslanke in poslanci. Gospod minister. Nadaljujemo sejo. Besedo ima gospod Aurelio Juri, socialdemokrati. Prosim.
Hvala, gospod podpredsednik. No, že to, da je tale izdelek dvignil tako burne odzive s strani prizadete in kompetentne javnosti, govori, da ni dober. Še zadosten ni, da bi vanj vlagali neke izboljšave oziroma govori, da bi moral preko veliko daljše poti preverjanja v kvalificiranih krogih, preden bi priromal k nam. Slišali smo, da tudi manjšini oziroma narodni skupnosti nista z njim zadovoljni. Hvala bogu, da ga vsaj avtor, gospod minister, hvali. Pravite, gospod minister, da je organizacijska prenova RTV nujna, ker naj bi zavod posloval slabo, ker bi naj bolehal za milijardnimi izgubami in za vse nižjo gledanostjo informativnih oddaj. Se pa izogibate omembi, da so si le-te vendarle prislužile tudi kakšnega Viktorja, pravzaprav kolikor vemo, daleč več kot konkurenca. In pravite, da je zavod spolitiziran, da novinarske avtonomije ni ali jo je premalo, da je vsega ali skoraj vsega kriv predsednik sveta ter nekdanji vodilni bivše totalitarne politične organizacije. Naj še enkrat spomnim, da je bila politična organizacija, ki jo je že v usidrani demokraciji vodil gospod Janez Kocijančič, ista stranka, ki z legitimnostjo vseh ostalih, niti z odtenkom manj, sedi v tej dvorani in je toliko bivše totalitarna, kolikor si tovrstno oceno zaslužimo in zaslužite vsi, ki smo in ste šli skozi zvezo komunistov ali kakorkoli že prisegali na nekdanji družbeno-politični sistem. Takih pa nas je kar nekaj, in v tej dvorani, in na vladi, in v naših članstvih. Predsedniku sveta očitate tudi upore novinarjev. Kot nekdanji stanovski kolega in njihov sindikalni predstavnik na televiziji Koper, ki si je privoščil tudi organizacijo prve novinarske stavke na RTV sredi 80. let, naj povem, da ko gre za posege v njihovo avtonomijo, mi je tak upor še danes zelo blizu. Me pa čudi, da vas ob tej vaši visoki in plemeniti skrbi za novinarsko digniteto, pa verjamem gospod minister, tudi za digniteto vseh zaposlenih na zavodu, njihova opozorila in svarila, da se prenove RTV ne gre lotiti na tak način, da je predlog zakona povsem nesprejemljiv, da naj se poiščejo rešitve, ki bodo uživale zelo širok družbeni konsenz, pustijo skorajda ravnodušnega. Še besedo, dve o konkretnih členih, pa samo do dveh se bom opredelil. Druga alineja 3. člena - ali ste res prepričani, da si večina naročnikov RTV servisa želi poseben televizijski program, namenjen ob prodaji posode in shujševalnih preparatov tudi bistroumnosti nas, poslank in poslancev? Jaz tega prepričanja nimam. In pa 4. člen - RTV, da naj zagotovi verodostojne in nepristranske informativne oddaje, objektivno javno obveščenost, kakovostne izobraževalne oddaje, celoten spekter aktualnih vsebin in tako dalje. Seveda, drugače ne sme in ne more biti. A kdo bo ocenjeval in presodil, kaj je verodostojno, kaj je nepristransko, kaj je objektivno in celovito? V končni instanci programski svet, ki pa bo po 17. členu nič drugega kot dete trenutno vodilne politike. Večino članic in članov sveta boste namreč imenovali tu, v tej dvorani, kolegice in kolegi - govorim boste, ker opozicija, ki je v manjšini, te moči nima. Da bi pa dajali vtis, da politika še pokukala ne bo v ta svet, ste zapisali take pogoje politične razkuženosti za one, ki bi radi v ta organ vstopili, da že meji na paranojo in ki so v kričečem nasprotju s tem, kar ste postorili samo dva dni nazaj z imenovanjem "super partes" generalne državne tožilke. A gre le za ukano in slepilo javnosti, kajti po dikciji tega člena štiri petine tako imenovanih eminentnih neodvisnih in kompetentnih ljudi iz krogov Nove revije in Zbora za republiko se bo lahko znašlo med kvalificiranimi kandidatkami in kandidati za ta svet. In tako bo po vašem zagotovljena apolitičnost in nepristranskost programskega sveta. To je to, gospod minister, in vsaj priznajte, da imate trenutno v rokah oblast in da jo želite izkoristiti za to, da obvladate tudi javno radiotelevizijo. Da ji boste odrejali, kaj naj počne, katere prireditve naj prenaša in katerih ne, komu naj da in komu naj ne da besede, kdo bo lep in kdo bo grd. S tem se že bližamo ne samo državni, ampak kar režimski radioteleviziji. No, prizadeval si bom, da temu ne bo tako. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marjetka Uhan, Nova Slovenija. Prosim.
Hvala za besedo. Ob novem predlogu zakona o RTV je bilo danes dvignjenega kar nekaj prahu, češ, kako si bo sedanja oblast podredila javno RTV. Sprašujem vas: Si jo bo podredila s tem, ko bo dala možnost široki javnosti, civilni družbi, ki bo predlagala 16 svojih zastopnikov? Kakšne možnosti pa so imeli do sedaj navadni zemljani, poslušalci ali gledalci? Prav s tem zakonom dobijo možnost predlagati uspešne in sposobne ljudi, ki bodo delali v njihovem interesu. Komu je bila sedaj podrejena javna televizija, ki ji je predsedoval mag. Janez Kocijančič, voditelj edine stranke v prejšnjem režimu? [[Oglašanje iz dvorane.]] No, pa lider. Zdaj pa smo zapisali, da politiki ne morejo biti člani programskega sveta, ki bi vplival na smer in delovanje radiotelevizije. Novinarjem jemljemo svobodo, avtonomnost in ne vem kaj vse se piše. Kdo pa govori o njih? Od njih pričakujemo etični novinarski kodeks, kar oni vedo. Uvajamo tretji program, ki bo celovito poročal o dogajanjih zakonodajne oblasti. Naj vidijo ljudje delo in obnašanje njihovih zastopnikov, izvoljenih poslancev. Kdo za božjo voljo nas je pa izvolil, če ne ljudje, ki imajo električne števce, če se malo ironično izrazim. Iz vseh polemik po časopisih sem prebrala le-to, da si bomo RTV prisvojili. Nobenih pametnih predlogov za izboljšanje zakona, razen, da pa mora biti naročnina zakonsko zapisana in da jo plačujejo avtomatsko vsi, ki imajo električne števce. Jaz pa poznam ljudi, ki nimajo RTV sprejemnikov, ljudi, ki ne gledajo televizije, ker je ne želijo gledati tudi zaradi politike in pristranskosti, ki se čutijo ponižane ob določenih oddajah in tako naprej. Zakaj bi plačevali članarino, imenovano prispevek za RTV? Naj jo plačajo uporabniki, teh bo gotovo večina, če bodo programi v interesu poslušalcev in gledalcev. Naj se trudi programski svet, naj odgovarjajo direktorji za strokovnost in korektnost, zakonitost poslovanja in finančno uspešnost nacionalne radiotelevizije. Ne pa, da si je nekdo brez imena, brez odgovornosti spomnil in rekel, da ni potrebno odvajati na primer 3% davek, ki je bil po zakonu predpisan in nastale so milijardne izgube javnega zavoda. Kdo odgovarja za to? Nihče, saj se niti imena nihče ne spomni, kdo je to rekel. Je to javni zavod, da lahko delajo z denarjem davkoplačevalcev, gledalcev kakor svinja z mehom? In ker bo državni zbor potrdil 5 kandidatov političnih strank in še 16 predstavnikov civilne družbe prevzema veliko odgovornost pri strokovnem in finančnem delovanju javnega zavoda RTV. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Aleš Gulič iz LDS-a imate besedo. Prosim.
Cenjeni predsedujoči, spoštovani gospod minister, poslanke in poslanci! Mediji so zapletena zadeva. Danes govorimo sicer samo o enem mediju, vendar je tako velik in tako močan, da je vzorec tudi drugim medijem v Republiki Sloveniji. In ponavadi je tako, da tisto, kar se je dogajalo na Radiu Slovenija ali na Televiziji Slovenije, se je potem tako analogno prenašalo tudi v druge medije. Zato me te zadeve malo skrbijo. V zakonu o medijih piše, da mora imeti vsak medij odgovornega urednika. V zakonu o RTV tega ni nikjer zapisano. Uredniki so po hierarhiji zelo, zelo nizko postavljeni in najbrž se res ni bati, da bo kdo klical kakšnega novinarja direktno, ampak bo poklical kar direktorja. Saj ne bo treba, saj bodo šle stvari čisto hierarhično, po izvršilnem povelju, kot se reče v vojski. To je ena od zadev, ki jo seveda ta zakon omogoča. Jaz ne rečem, da je bil zakon iz leta 1994 pa tudi tisti prejšnji, po katerem je bil ta iz leta 1994, dober. Mislim, da je treba marsikaj popraviti, korigirati, uskladiti, demokratizirati, razpršiti, omogočiti večjo avtonomijo novinarjem in vsem drugim programskim delavcem, da ne pozabimo nanje, seveda da je treba vključiti na vse možne načine tudi javnost in javnosti, se pravi, ne samo eno splošno gledalsko in poslušalsko, kajti tudi to vključevanje predstavlja nevarnost profanacije programa pravzaprav. Nižanje kvalitete, nivojev, ker bo šlo vendarle za neke želje. Vse to usklajevati bo pa seveda zelo, zelo težko. In zelo dvomim, da bo po tej piramidni strukturi lahko to počel en sam človek, ki bo pravzaprav odgovoren samo enim. To so stvari, ki jih predlog zakona omogoča, jaz ne rečem, da se bo tako zgodilo. Lahko bi imeli celo prosvetljenega absolutista, ampak še zmeraj je absolutist. In tako je tudi zadeva postavljena. Ko se bo to zgodilo na nacionalki, na radijskem delu, ali televizijskem, se bo preneslo potem tudi v vse druge medije, ki obveščajo javnost, eni bolj natančno, drugi manj. Ampak v glavnem, vse se lahko konča tako, da bomo imeli na koncu recimo "Ein-Zeitung, Ein-Rundfung, Ein-Schef-Redakteur".
Oprostite. Hvala vam lepa. Besedo ima gospod Boštjan Zagorac, SNS.
Hvala za besedo. Spoštovani prisotni! V Slovenski nacionalni stranki smo že na kolegiju opozorili, da predlagana sprememba zakona po našem prepričanju ne izpolnjuje poslovniških pogojev za uvrstitev na to sejo. Imamo namreč pred sabo redni postopek, splošno razpravo, uvrstili pa smo vse skupaj na eno izredno sejo. Ni nam jasno, zakaj takšna naglica, zakaj takšno hitenje. Predsednik državnega zbora bi lahko opozoril, da neka točka, sploh če je tako pomembna, kot zakon o Radioteleviziji Slovenija vsekakor je, in tej potrditvi tudi vlada ne oporeka, saj so v obrazložitev zapisali: "Zakon o Radioteleviziji Slovenija je brez dvoma pomemben zakon, saj ureja občutljivo področje uresničevanja ustavne pravice državljank in državljanov do nepristranske in celovite informacije." Torej ne izpolnjuje pogojev iz drugega odstavka 58. člena poslovnika, ne bom jih bral, ker verjamem da jih poznate. Po našem prepričanju ste, gospodje iz vladajoče koalicije, malo izkoristili poslovniške določbe in pa seveda tudi ustavne določbe. Predvsem mislim na 85. člen ustave, ki je po našem prepričanju zelo ohlapno napisan in se ga da gladko izkoristiti. Obrazložitev, ki ste jo podali kot razlog za sklic izredne seje, je več kot smešna in se v gradivu nahaja zato, vsaj po našem prepričanju, ker pač to zahteva formalnost. Edina res odkrita izjava po hitenju in nujnost obravnave tega zakona na izredni seji državnega zbora je izjava generalne sekretarke vlade Republike Slovenije na kolegiju, ki jo je dala. Rekla je, da je dobra lastnost, da ta zakon obravnavamo danes na izredni seji, samo ta, ker bo zakon potem sprejet en mesec prej, kot bi bil sprejet drugače, če bi ga uvrstili na redno, majsko zasedanje. Ampak O.K., v redu. Pač imate večino in ste preko glasovalnega mlina dosegli, da je predlog zakona danes na naših klopeh in da ga obravnavamo. Za tiste, ki smo v opoziciji že nekaj časa, to ni nič novega. Tudi prejšnja oblast je pri marsikaterem zakonu naredila enako. Vendar bi vas opozoril, tako kot ste vi opozarjali, če se spomnite, še nedolgo tega nazaj prejšnjo oblast, da se takšen način dela s preglasovanjem in hitenjem ne splača. Opozarjamo tudi mi, iz Slovenske nacionalne stranke, danes vas, ne splača se in to, da se ne splača, so pokazale tudi volitve pred šestimi meseci. Dejstvo je, da je sedanji zakon potreben sprememb, tako v reorganizaciji nacionalne televizije kakor tudi na področju vodenja in kakor tudi na področju programske sheme. Ko omenjam samo vodenje nacionalne televizije in nacionalnega radia, bi rad poudaril - to kar je tudi v obrazložitvi zakona napisano - da je Slovenija edina država v Evropski uniji - in kot sem rekel, se tukaj s predlagatelji v Slovenski nacionalni stranki strinjamo -, v kateri je načelu nacionalne televizije politično afirmirana oseba. Ne lobist, kot bi lahko pričakovali, ampak politično afirmirana oseba. Prav tako kliče k spremembam zakon, veljavni, programske sfere. Padec gledanosti programov RTV Slovenija in vse večje izgube javnega zavoda na to opozarjajo in nas vse skupaj kliče k temu, da zakon spremenimo. Ne nazadnje nedemokratična ureditev RTV Slovenija, lahko rečemo, da smo jo občutili v Slovenski nacionalni stranki na svoji koži in kot dokaz vam lahko navedem, recimo, oddajo o izbrisanih, kjer so bili povabljeni samo zagovorniki in ne tudi nasprotniki tako imenovanih izbrisanih. Po našem prepričanju gre za to pripisati predvsem političnemu vodenju sedanje RTV. Enako velja še ne dolgo tega nazaj za oddajo "Pod žarometi", v kateri je bila tema evropska ustava. Tudi takrat je bila Slovenska nacionalna stranka kot edina stranka, ki je tej pogodbi nasprotovala, neupravičeno ali upravičeno. Bomo videli, še malo pa bo referendum v Franciji pa bomo videli, kaj bo iz tega nastalo, ko smo opozarjali na hitrost. Tudi takrat nismo bili povabljeni in tudi takrat smo občutili neke vrste diskriminatornost sedanjega vodenja javnega zavoda. In zato sedaj sprašujemo, ali ni ravno objektivnost sporočanja temelj informiranja javnosti, čeprav bi lahko rekli, da tako kot do sedaj je bil glavni namen poročil vzgajati in ustvarjati javno mnenje. Bom poudaril, vzgajati in ustvarjati javno mnenje. To se je dogajalo, pač po našem prepričanju, do sedaj. Seveda smo se na ta ignorantski odnos javnega zavoda v Slovenski nacionalni stranki odzvali. Odgovore, ki smo jih na naše opozarjanje dobili, lahko imenujem ignorantski, žaljivi in zavajajoči. Tudi ti primeri, ki sem jih sedaj navedel, so razlog za potrebne spremembe na sami RTV Slovenija. Človek, kar se nauči na lastni koži, si pač bolj zapolni. Kar se tiče uvajanja tretjega kanala v samem zakonu se nam v Slovenski nacionalni stranki zdi smiselno, saj je objektivna obveščenost javnosti nujna in tudi opredeljena v ustavi Republike Slovenije. V Slovenski nacionalni stranki podpiramo spremembe zakona o Radioteleviziji Slovenija zaradi demokratičnosti in pluralizma medijev. Same spremembe, kot jih predlaga danes vlada Republike Slovenije, bodo pa v praksi pokazale, ali so dobre ali slabe. Upamo, da tako kot je bilo do sedaj, več ne bo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Rudolf Moge, LDS.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Po mojem okusu je zagotovo gospa novinarka Lidija Hren ta, ki se jo bojijo in se jim tresejo hlače, ko gredo na njene oddaje, tako levi kot desni del političnega prostora zaradi tega, ker je po mojem mnenju zelo neodvisna in vedno išče le resnico. In take novinarje bi morali imeti v pretežni meri na RTV, ni sicer ona edina, ampak sem jo vzel kot primer. In zagotovo so kritični novinarji izredno nevarni za politike, ki poskušajo ribariti v kalnem, in dobri za ljudi. Kritičnost novinarjev do katerekoli oblasti je zagotovo eden od interesov javnosti. Namen tega zakona, ki ga hoče vladajoča struktura čim hitreje sprejeti ali ga je vsaj hotela čim prej sprejeti, je podržaviti nacionalno televizijo, si podrediti medije; kar je še bolj nevarno - poseči v neodvisnost novinarskega dela, pohoditi ustavno pravico do svobode izražanja in novinarje prisiliti v kompatibilnost z interesi in stališči vlade. Na ta način bo vlada preprečila objektivno poročanje, prekrila svoje napake, prek medijev bo manipulirala z volivci, dosegla popularizacijo in si zagotovila uspeh na bodočih volitvah. Kot vemo, javnost običajno verjame tistemu, o čemer poročajo mediji. Namen novega zakona RTV je čim večja servilnost novinarjev in toga piramidalna hierarhija. S prvotnim hitenjem vlade pri sprejemu tega zakona kaže, da ta vlada v dosti primerih ignorira strokovno javnost, sindikate in civilno družbo. Če pogledamo samo zakon o javnih uslužbencih, pa sedaj paket zakonov, ki bodo govorili o vojnih grobiščih in tako naprej, ampak v tem primeru so se pač ušteli, kajti novinarji so eni izmed najbolj razgledanih ljudi v tej državi, saj nam non stop postavljajo zrcala, so zavihteli svoj bojni meč in sekire in so to namero prekinili oziroma preprečili do te mere, da danes lahko vsaj tu v državnem zboru v prvi obravnavi govorimo o tem zakonu. Mislim, da si vlada s pošiljanjem zakonodaje v državni zbor po postopkih, ki niso običajni, ampak po zelo hitrih postopkih, sama dela to, da skače v bazen na glavo, v katerem ni vode. Mi v opoziciji smo tega zelo veseli. Rad bi povedal, da za razliko od sedanje je prejšnja vlada precej časa namenila pogajanjem s sindikati, se z njimi usklajevala, upoštevala predloge in državo upravljala s konsenzom. Demokracije, temelječe na človekovih pravicah, namreč ne gre razumeti kot diktaturo večine. Mi si lahko zapišemo katerikoli zakon, ampak ta zakon, če ga hočemo spraviti k življenju, mora imeti konsenz v družbi, kamor prihaja, in tak zakon je potem dober zakon, vsak drug zakon pa seveda dela našo zakonodajno telo neoperativno. Vlada je očitno pozabila, da naj bi demokracija vsebovala tudi kulturo dialoga, in demokracijo bo raje ustvarila na način, da si bo podredila medije, sodstvo, policijo, civilno družbo, na novo napisala zgodovino. Temu smo, gospe in gospodje, sedaj priča. Kako si morate misliti, če vzamem samo področje visokega šolstva, da je vlada imenovala strokovni svet za visoko šolstvo, njenega predsednika, vam vse dobro poznanega gospoda Petra Jambreka, ki ne dela na nobeni izmed slovenskih univerz in zagotovo pripada enemu drugemu delu visokega šolstva, da se takoj po njegovem imenovanju pojavljajo na politehniki v Novi Gorici zahteve po četrti slovenski univerzi, ki je seveda ustvarjena na podobno kot njen podobna ustanova na Gorenjskem. To je več kot očitno! Tudi primeri na policiji, tudi primeri pri javnih uslužbencih, če pogledate, tudi pri nas v državnem zboru, da ne govorim kjerkoli drugje, kažejo na to, da si je vlada začela na nedemokratičen način preko svojega aparata in zakonodaje odpirati pot, ki nam ni v čast. Po ocenah novinarjev, novinarskih sindikatov in strokovne javnosti je predlagani zakon primer podrejanja javne radiotelevizije vsakokratni vladajoči koaliciji in nevarno ogroža pravico javnosti do verodostojne in nepristranske obveščenosti. Podobno bo sedaj tudi v mednarodni evropski novinarski zvezi in če bi pogledate javno raziskavo mnenja - ali temu zakonu javnost nasprotuje ali ga pa podpira - bo zagotovo prvo držalo. Udobno je vladati, spoštovane gospe in gospodje, če si podredimo medije, in v bistvu s tem, ko smo si s prejšnjim zakonom zagotovili, da lahko "nataknemo" vsakemu javnemu uslužbencu "nagobčnik", bomo tudi s tem zakonom poskušali urediti preko mehanizmov, ki jih ima ta zakon, "natakniti nagobčnik" kritičnim novinarjem na RTV-ju. Zaradi tega, spoštovane gospe in gospodje, jaz tega zakon ne bom podprl.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Ficko, SDS. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi. Mene pravzaprav preseneča, koliko energije opozicija troši, da bi zavrla postopek sprejemanja tega zakona. Namreč, zdi se mi logično čim prej bo sprejet, tem prej bo možno spoznati, kako je pravzaprav dobra sprememba, ki jo predlaga oziroma predvideva ta zakon. Sam verjamem, da tudi spoštovani kolegi iz opozicije v to verjamete, da v samem postopku ne bo možno doseči ne vem kakšne spremembe v tem zakonu, celo nasprotno, sam smatram, da je zelo dober. Bi pa nekaj povedal o tistem letalu, o katerem je spoštovani gospod podpredsednik državnega zbora, dr. Pavliha, iz sence nagovoril ne dolgo nazaj javnost, o letalu, s katerim letimo, pa naj ne bi bilo pilotirano. Ne, gospodje, mi pilotiramo to letalo! Poleg tega, da pilotiramo, moramo skrbeti še, da je v tem letalu red, da je disciplina. Vi ste se seveda umaknili v senco in od tam skušate malo nagajati. No, temu letalu je treba tu pa tam kakšno servisiranje, kot vsaka naprava potrebuje servisiranje. Dobro bi bilo, da bi včasih kaj pomagali pri tem servisiranju. Namreč, to servisiranje moramo opravljati v zraku. Letalo Slovenije namreč ves čas leti. Ampak nočete pomagati. No, to letalo ima tudi televizijo pa radio. Že sami ste ugotovili, da ta slika pa ta zvok nista bila primerna v preteklosti. Treba je malo poservisirati, "poštimati" malo te zadeve. Ta zakon je to, ta zakon bo to naredil, da se bo spet slika izostrila, da se bo ton slišal razločno. Da bomo, ko bomo želeli poslušati glasbo, poslušali glasbo, ko bomo hoteli slišati poročila, novice, bomo slišali novice. No, in to bomo poservisirali s tem zakon. Jaz verjamem, da bo slika tudi vam potem bolj všeč, da vam bo ton bolj všeč. Celo upam, da vam bo tako všeč, da vas bo kar minila želja po pilotiranju tega letala v prihodnje. Hvala lepa. [[Ploskanje.]]
Hvala lepa. Prosil bi gospoda na balkonu, če svojega zadovoljstva ali nezadovoljstva ne izraža s ploskanjem. Lepo prosim. Besedo ima gospod Bojan Kontič, Socialni demokrati. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Naj mi bo dovoljeno ostati na trdnih tleh. Zahvaljujem se za vabilo na vaše letalo. Tudi če ima radio, bo na njem glasba po vašem izboru, jaz pa želim poslušati glasbo, ki je prijetna mojim ušesom, da ne govorim tudi o varnosti in tudi zaradi varnosti bi želel ostati izven vašega letala. Hvala lepa! Naj tudi sam v uvodu povem, da se zavzemam za nacionalno televizijo, ne za državno televizijo, in povem, da je prizadevanje za javno televizijo prizadevanje za obstoj demokracije v naši državi. Predlagatelji zakona so se podali na zahtevno pot, katere cilj je zagotoviti svoj vpliv, kajti sedanji zakon jim tega ne omogoča, tudi ko bi zamenjali sedanjega predsednika sveta s svojim predsednikom. Pri tem so računali na podporo javnosti, kajti nacionalka je še vedno v zavesti prebivalk in prebivalcev kot institucija, ki ji plačujejo storitev, s katero niso ravno najbolj zadovoljni. Kolegice in kolegi iz prejšnjega mandata se verjetno še spomnite mojih, ali pa naj temu rečem tako, naših prizadevanj po tem, da bi del tega prihodka, kakorkoli ga že imenujemo, pripadal regionalnim in lokalnim televizijskim in radijskim nekomercialnim postajam. To še danes ni urejeno in kliče po celoviti ureditvi. Še nekaj o predlogu zakona. Že način njegovega pripravljanja je za demokratično družbo nesprejemljiv. To je namreč eden izmed zakonov, ki se dotaknejo vsakega posameznika in bi ga bilo potrebno pripravljati in sprejemati z najširšim družbenim konsenzom. Eden najbolj spornih členov je vsekakor 17., ki opredeljuje sestavo programskega sveta. Po novem bi namreč kar 21 od skupaj 29 članov imenoval državni zbor. Poleg "petih svojih", v navednicah, še 16 predstavnikov tako imenovane civilne družbe oziroma širše javnosti. Torej je teoretično možno, da vsakokratna vladna večina vedno znova imenuje svojih 16 in še tri iz paketa petih, kjer je potrebno upoštevati razmerje sil v državnem zboru. Torej 19 od 29. Mimogrede, po sedanjem zakonu imenujejo predstavnike tako imenovane civilne družbe v svetu RTV sama društva, združenja in tako dalje. Tu sicer gre delno pritrditi predlagateljem novega zakona, da ta rešitev ni pravična do velike večine društev, ki niso zapisana v zakonu. Vendar bi se tudi ta pomanjkljivost sedanjega zakona lahko odpravila. Nekateri razmišljajo o možnosti, da bi te člane programskega sveta volili na podoben način, kot se na primer volijo svetniki v državnem svetu. V zakonu je pomembno opozoriti še na eno nevarnost zlorabe. Programski svet bi imel med drugim tudi nalogo, da sprejema pritožbe poslušalcev in gledalcev in se do njih opredeli. To je kajpak obvoz za še eno možnost strankarskega nadzora nad RTV, vsaka kolikor toliko močna stranka seveda lahko zbere 100 svojih dopisnikov, ki pišejo in kritizirajo posamezno oddajo in se do nje opredelijo. Seveda s tem "prisilijo", v navednicah ponovno, programski svet, da se opredeli do programske politike povsem določenega odgovornega urednika ali resornih urednikov, ki tej stranki pač niso po volji. Opredelitev lahko pomeni naročilo generalnemu direktorju, naj ukrepa do tistih pod seboj. Tu je edina prava strokovna rešitev v neodvisnem ombudsmanu. V predlaganem zakonu je še cel kup drugih, spornih stvari. Tudi to, da bi statut sprejemal nadzorni svet, pa poznamo, kakšno težo ima statut v posamezni ustanovi. Naj za konec, ker mi zmanjkuje časa, povem samo še to, da vaša pot ni prava, je pa naslednja: kot prvo, zamenjati neposlušne urednike; pod drugo, vključno s temi neposlušnimi uradniki tudi šefa policije; kot tretje, zagotoviti primerno poročanje nacionalne - se opravičujem, po vaše - državne televizije. V preteklem mandatu ste kot opozicijski poslanci mnogokrat opozarjali, da so mediji enačaj z vladno garnituro. Pa je ta vladna garnitura prejšnje volitve izgubila. Torej, previdno vladna koalicija!
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Borut Sajovic, LDS.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Žal mi je, da na tak lep dan, kot je današnji, da se v tem prostoru ne dajo odpreti okna, kajti malo svežega in pa čistega zraka bi nam najbrž v tem trenutku prav prišlo, da bo spregledali, v katero smer pes taco moli. Sloveniji se očitno približujejo izredne razmere, saj je za pridobitev političnega vpliva po reformah v javni upravi, na policiji, tožilstvu zagotovitev vpliva na RTV-ju očitno najpomembnejši ali pa eden najpomembnejših projektov te vlade. Ne govorim o tem, zakaj se ne dogovorimo o regionalizaciji Slovenije, saj nam grozi, da če tega ne storimo do 25. junija, bomo izgubili velike evropske denarje. Tudi danes ne govorimo na izredni seji o gospodarskih razmerah, niti nas ne zanima gospodarska rast, niti delovna mesta, niti ne razpravljamo o umikih države iz gospodarstva, niti o zaposlovanju mladih, ne o slovenski nataliteti, niti o podražitvah nafte. Ne, to očitno za danes niso resni problemi! Problemi so bili včeraj tožilci, danes RTV in novinarji, jutri bo to najbrž računsko sodišče, ki v nekaterih občinah ugotavlja številne nepravilnosti. V sredini, iz katere izhajam, je bilo prav na področju medijev iz poročila računskega sodišča ugotovljeno izjemno veliko število napak. Zakaj? Ker so bili v dosedanji politični zgodbi ti mediji še kako postavljeni na pravo stran in tudi uporabljeni in, če hočete, tudi zlorabljeni. Mediji taki ne služijo ljudem, pač, pa aktualni oblasti, da širi svojo demagogijo in slepi ljudi. Recimo, v našem občinskem glasilu najdemo od 10 do 15 portretnih slik vodilnih političnih mož aktualne oblasti. Po radiu v času nedeljskega kosila, ko drugje poslušajo melodije po željah, pri nas poslušamo samogovore vodilnih predstavnikov občine, v katerih zlivajo gnojnico čez opozicijo in tako naprej. Odgovorov opozicije seveda ne objavljamo, kajti pravijo nam na radiu, da to ni v programski shemi. Kaj o tem pravi zakon o medijih, kaj ustava - to pri nas nikogar ne zanima. Tudi o tem, zakaj imamo pri 2,3 milijarde občinskega proračuna 800 milijonov neporavnanih obveznosti, o tem v takih medijih ni nikdar in nikoli govora. Moja občina je tipičen primer, kako smo iz občinskega radia naredili "radio Kričač," in to na tak način, da se tega ne bi sramovali niti tisti najbolj rdeči v časih informbiroja. Zato takim pravljicam o javni radioteleviziji, kot smo jih danes slišali - kako je že pisalo v tisti knjigi? Ali ni bila to zgodba o "Grimsovih pravljicah"? In če temu javnemu zavodu, Radioteleviziji Slovenija, ne bomo več rekli tako, potem bo mogoče to samo kratko in jedrnato "grimsovizija", bolj evropsko zveni. Hvala lepa za pozornost.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ivan Grill, SDS.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani gospod predsedujoči, gospod minister, kolegice in kolegi! Mojemu predhodniku bi svež zrak očitno zelo koristil, da bi razločeval, da se danes pogovarjamo o zakonu o radioteleviziji, o javnem zavodu in ne o lokalnih medijih. Drugače pa lahko rečem, da še nikoli prej ni bila tako prepričljiva trditev, da mediji spreminjajo svet. Pomembno sooblikujejo družbo in njene družbene vrednote ter so ključnega pomena pri razvoju vsake demokratične družbe. Vsaka demokratična država, ponavljam, demokratična država, si prizadeva ustvariti pogoje za razvoj politično neodvisnih medijev, ki svojim državljanom predstavljajo družbene razmere korektno, neodvisno, predvsem pa svobodno, z upoštevanjem novinarske etičnosti. Ker vemo, da je vsak medij, ki je kapitalsko odvisen za svoj obstoj, podvržen tudi različnim pritiskom po neobjektivnem in nekorektnem poročanju, je logično in korektno do državljanov, da se zakonsko zagotovi neodvisno medijsko institucijo. Takšna javna institucija, ki mora biti kapitalsko in tudi politično neodvisna od dnevne politike, naj ima osnovno poslanstvo v tem, da deluje in poroča korektno, svobodno, predvsem pa nepristransko. Prepričan sem, da si takega poročanja želi vsaka državljanka in državljan Republike Slovenije, ne glede na politično, versko ali svetovnonazorsko opredeljenost. Za Slovenijo velja oziroma naj bi veljalo, da je demokratična država. Vendar tu delim mnenje s številnimi državljankami in državljani Slovenije, s katerimi se vsakodnevno srečujem in pri tem skupaj ugotavljamo, da danes v Sloveniji žal še nimamo medijske institucije, ki bi v svojem poročanju korektno, nepristransko in enakovredno povzemala dejansko družbeno dogajanje, in to kljub dejstvu, da smo že več kot desetletje samostojna in demokratična država, vsaj v ustavi tako piše. Ker pa je pri vsem tem posebno zaskrbljujoče tako za mene, verjamem pa, da tudi za večino državljank in državljanov, da naš tako imenovani javni zavod RTV, ki se financira z obveznimi prispevki davkoplačevalcev, ne opravlja osnovnega poslanstva javnega medija. Zakaj pa je temu tako? Glavni razlog je verjetno v tem, da je dosedanji zakon o RTV sistemsko onemogočal delovanje zavoda, ki bi bilo v javnem interesu. Kadrovanje na ključne položaje v vodstvo in uredniško strukturo je bilo takšno, da je delovanje zavoda finančno nepregledno, uredniška politika pa je vse prej kot neodvisna, nepristranska in demokratična. Predlog zakona o RTV, ki ga imamo danes v splošni razpravi, je dober. Ker ne želim biti v svoji razpravi predlog, se bom v nadaljevanju nekoliko dotaknil samo tistega dela, ki določa kadrovsko in programsko politiko. Šele v tem predlogu zakona je prvič in natančno, jasno opredeljena hierarhija vodenja in opravljanja, kar bo zagotavljalo pregledno in pluralno programsko politiko zavoda in kar je tudi zelo pomembno, transparentno ekonomiko poslovanja zavoda RTV. Tukaj je sedaj povsem jasno opredeljeno, kdo je komu in za kaj odgovoren, brez prelaganja in zakrivanja odgovornosti, kot je bilo to sedaj. Prihajam neposredno iz gospodarstva, kjer sem delal več kot 20 let, in na podlagi izkušenj trdim, da je v vsaki uspešni gospodarski družbi vedno jasno opredeljena hierarhija odgovornosti, ki se praviloma zaključi z direktorjem družbe ali predsednikom uprave. Vedno je to prvo odgovorna oseba, ki je v celoti odgovorna za delo svojih podrejenih in tudi za poslovne rezultate. Jaz si želim in vem, da si to zaslužijo tudi državljanke in državljani Slovenije, da končno dobimo evropsko primerljiv, demokratičen in neodvisen javni zavod, z imenom RTV, zato predlog zakona v celoti podpiram in za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod magister Franc Capuder, Nova Slovenija. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Sedanja zakonska ureditev vodenja RTV Slovenija se je pokazala kot izrazito negativna. Da se tega stanja zavedajo tudi številni zaposleni v javnem zavodu, zlasti pa novinarji, pričajo njihovi številni protesti in razkrite afere na RTV Slovenija v zadnjih letih. Poleg tega se RTV sooča s krizo upravljanja in milijardnimi izgubami na gospodarskem področju. Na področju programskih vsebin pa je začela na ključnih področjih, kot je na primer informativni program, RTV izgubljati tekmo s konkurenčnimi zasebnimi televizijami. Že to samo po sebi dokazuje nujnost sprememb, saj je očitno, da na področju svobode obveščanja in javne besede Slovenija ni evropsko primerljiva. Sprememba zakona o RTV je bila torej nujna, s čemer se moramo vsi strinjati. Predlagani zakon popravlja pomanjkljivosti, ki so bile ugotovljene ob uporabi sedaj veljavnega zakona, in ponovno uvaja javno RTV. V predlaganem zakonu se sedanji obliki in vsebini sveta RTV in nadzornega odbora ukinjata, nadomeščata pa se s programskim svetom RTV, ki bo imel pristojnosti s področja programov in bo zastopal predvsem interese javnosti oziroma uporabnikov. In z nadzornim svetom, ki bo imel pristojnosti s področja organiziranja dela in poslovanja ter nadzora. Predvsem je pozdraviti predloge sestave programskega sveta, ki na prvo mesto postavlja prav uporabnike RTV Slovenija in s tem vključuje širšo družbo v svoje delo. Velikanska večina društev in drugih institucij civilne družbe do sedaj namreč ni imela pravice predlagati svojih kandidatov v svet Radiotelevizije Slovenija, sedaj pa bodo za imenovanja v programski svet imeli to možnost vsi zainteresirani. V fazi evidentiranja bodo lahko predlagali kandidate, ki naj bi bili osebnosti, ki bodo s svojimi dosežki na kateremkoli področju družbenega življenja pripomogli k dobremu delovanju in ugledu javne RTV. Zakon daje tudi pravno podlago za dodatni tv program, ki bo prikazal realno dogajanje pri delu državnega zbora. Ta sprememba je bila nujna tudi zaradi opozoril tujih strokovnjakov s področja varovanja človekovih pravic. Ti so po podrobni preučitvi stanja v Sloveniji izjavili, da je brez sprotne in celovite informiranosti demokracija samo farsa. Po izjavi predstavnika vlade je bila pri pripravi zakona upoštevana večina pripomb reprezentativnih sindikatov na Radioteleviziji Slovenija. Upoštevane so bile pripombe vodstva RTV Slovenije in drugih zainteresiranih. Tudi zaradi tega in ker se zavedam nujnosti sprememb pri delovanju javnega zavoda RTV Slovenija, bom zakon podprl. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Milenko Ziherl, SDS.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi. Ko razpravljamo o RTV, mi nehote pride na misel ameriški rock pevec Bruce Springsteen, ki pravi: "Fiftyseven chanels and nothing on" - sedeminpedeset kanalov in nič na njih. In med temi kanali so verjetno tudi kanala naše nacionalke. Kaj pri njej pogrešam? V vseh dosedanjih časih pogrešam objektivno informiranje, kar se je najbolj začutilo pri dogodkih, ki sem si jih sam udeležil in bil prisoten in potem gledam to na televiziji in je bilo, kot da se je nekaj čisto druga dogajalo: tendenciozno in prirejeno poročanje. Višek te informacijske nedoslednosti je bila vsekakor stavka novinarjev na dan volitev. Potem, ena od takih napak je bilo tudi gostovanje Cece Ražnatović na nacionalni televiziji, kar je postavilo Slovenijo v zelo slabo luč, kajti v naslednjih tednih sem se srečal s predstavniki diplomacije iz Jugoslavije in so mi rekli: "Na vaši televiziji je bila Ceca, mi je "ne puštamo". Ona ima namreč prepoved v katerokoli srbsko televizijsko hišo." Me ne preseneča, da je tako stanje, kajti tudi direktor nacionalne televizije je strogo politično opredeljen, predvsem pa tudi kakovost televizijskega sporeda ni taka, da bi prenesla tako drago naročnino oziroma prispevke. Prispevki oziroma finančno poslovanje je netransparentno, možne so tudi zlorabe, kajti 30 milijard letno, kolikor je približen letni proračun pa potem še izguba, to ni nekaj takega, kar bi lahko mi, ki plačujemo tv naročnino, odobravali. Vsekakor tudi ne morem odobravati tega, da je 3% iz te naročnine bilo odvzeto lokalnim medijem. Pri nas v Škofja Loki sta tako oškodovana dva medija, deželna televizija in Radio Sora. Čeprav bo to rešeno z nekim drugim zakonom, bo vmes vsekakor praznina leta ali dveh, ko so ti lokalni mediji posebnega pomena hendikepirani pri svojem delovanju. Zato bom podprl predlog zakona, ker pričakujem spremembe na boljše. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Dušan Kumer, Socialni demokrati. Prosim.
Spoštovane kolegice in kolegi! Nekje sem v zadnjih dneh prebral, da je zakon o javni televiziji prava elementarna nesreča. Sam menim, da bi bila še sreča, če bi bila samo elementarna nesreča, kajti potem bi imeli še možnost to škodo v tem državnem zboru odpraviti. Glede na dosedanjo prakso in ravnanje vladne večine v tem zboru pa seveda nisem tako velik optimist, obstaja pa seveda upanje. Zato gre, po mojem mnenju, za mnogo hujšo nesrečo, gre za cunami s poplavami, ki imajo namen odplakniti vse, kar ni po meri in po volji aktualne oblasti in interpretacije koalicijske pogodbe. Glede na predloženo besedilo predloga zakona je več kot očitno, da gre za povsem nov koncept pri upravljanju, vodenju in financiranju javnega zavoda, ki dosedanji javni zavod več kot očitno spreminja v državni in vladni servis. In prav zaradi tega je razumljivo ignorantsko obnašanje predlagatelja, torej vlade in ministrstva za kulturo, pri pripravi tega predloga zakona. Zakaj je ilegalna skupina v fazi pisanja predloga povsem zaobšla in celo prepričala dialog in soočanje znotraj strokovne javnosti, če že ni hotela odkriti svojih namer širši javnosti, je moč videti danes, ko imamo pred seboj ta predlog. Ta samozadostnost in arogantnost oblasti sama po sebi kliče po tem, da bomo vsi tisti in vsi tisti, ki želijo kaj reči o javni televiziji, imeli to možnost in priložnost se izreči na referendumu. Pa pustimo to, raje se bom osredotočil na nekaj ponujenih rešitev v tem predlogu zakona, kajti veliko se govori o evropskosti tega zakona. Ampak ne morem mimo uvoda in zato bom najprej rekel nekaj v uvodu. Doslej je bila praksa, da so vladna gradiva v formalnem uvodnem delu navajala z viri podkrepljena dejstva in ocene, primerjave z Evropsko unijo in predvidene posledice. Tokrat od tega ni nič. Namesto tega pa smo dobili v uvodu pravo katarzično osebno izpoved pisca, v kateri je kar nekaj notoričnih neresnic, podtikaj in še posebej bedastoč. Največja bedastoča je tista o sedanjem predsedniku sveta RTV Slovenije Janezu Kocjančiču. Sicer ne morem zagotovo potrditi, poimenovati pisca tega pamfleta v uvodu, toda po nekaterih izjavah in intervjujih samooklicanih specialistov in strokovnjakov za medije je več ko očitno, da je vsaj eden od teh zaplojen s paranoidnimi izpadi na osebo Kocijančič. Vrednostne sodbe, ki jih daje javnosti, v prvi vrsti govorijo o njem samem in o njegovi zarotniških konstruktih in mnogo manj o mag. Kocijančiču. Zato je trditev v uvodu, ki pravi, citiram: "Slovenija je edina država v EU in po vseh dosegljivih podatkih tudi v svetu, v kateri je na čelu sveta radiotelevizije že drugi mandat nekdanji predsednik bivše totalitarne politične organizacije." Konec citata, bedarija nad bedarijami, še posebej, če je to zapisano v aktu, ki se mu reče zakonski predlog. Ne samo, da je to groba laž, ZLSD ni bila nikoli totalitarna politična organizacija, ampak kaže na skrajno politično motiviranost piscev predlagateljev tega zakona. Kajti, tak način in pristop in še posebej vsebina so skregani s časom, v katerem živimo. To pomeni, da bi tudi lahko v nek drug predlog zakona zapisali naslednjo ugotovitev. Slovenija je edina država v EU in po vseh dosegljivih podatkih tudi v svetu, v kateri je na čelu vlade obramboslovec in nekdanji član nekdanje totalitarne politične organizacije, tudi njene skojevske organizacije, kje je imel visok politični položaj, še več, celo njen predsednik je skušal biti. Toda to, gospodje, nič ne šteje. Ni argument, je le poniglavo politikantstvo, katji, predsednik vlade je bil izvoljen v tem državnem zboru z večino poslank in poslancev v tem državnem zboru, čeprav vsi poslanci in vse poslanke seveda nismo glasovali za tega predsednika. Isto velja seveda za gospoda Kocijančiča. Tudi njega so dvakrat izvolili za svojega predsednika člani in članice sveta RTV. Skratka, s to ilustracijo sem hotel reči, da ni mogoče pristajati na tezo, da v enih primerih demokracijo in postopke imajo in veljajo, v drugih pa ne. In še nekaj. Izjava - citiram: "Kocijančiča je treba zamenjati že zato, ker je dejstvo, da tak človek na vrhu RTV ne doma in ne v svetu ne koristi ugledu javne RTV in nikakor ne koristi ugledu Slovenije v tujini," konec citata - govori tudi sama po sebi o karakternih lastnostih samega izjavitelja. Še najmanj pet generacij bo potrebno počakati, da se bo morda v domači hiši gospoda, ki je dal to izjavo, rodil svetovljan, enakovreden Janezu Kocinajčiču. Tudi druge ocene in vrednostne sodbe, ki so zapisane v tem uvodu, so več ali manj na istih podmenah. Naj za ilustracijo vzamem zopet samo eno. In sicer citiram: "da bi zakon naj odpravil korporativno transmisijo preddemokratičnega političnega predstavništva," konec citata. Sprašujem ministra in državnega sekretarja, ali to pomeni, da ima vlada namen odpraviti vse korporativne ustanove v Republiki Sloveniji, vključno z državnim svetom, obveznim članstvom v zdravniški zbornici, gospodarski zbornici, kmetijski zbornici, ali pa gre še za kaj drugega in hujšega. Sedaj pa nekaj konkretnih stališč do posameznih členov. Prvič, zelo redke so v državah EU ureditve, ki določajo, da so oddajniki in zveze del javnega servisa oziroma javne televizije. Zato je dosedanja ukinitev nadzornega odbora oddajnikov in zveze, v katerem so do sedaj sedeli tudi drugi uporabniki tega servisa, neevropska rešitev. Še več, je v posmeh leporečju vlade o umikanju politike iz gospodarstva in privatizaciji državnih podjetij. Zato bi seveda bilo mnogo bolj smiselno, če že spreminjamo koncept in delamo nov zakon, da bi to dejavnost povsem izločili iz javnega servisa televizije. Drugo. V velikem delu evropskih držav Evropske unije sta zaradi bistveno različnih značilnosti statusno ločena javna televizija in javni radio, ker gre za dve povsem nepovezani instituciji. Rešitev v predlaganem zakonu gre povsem v nasprotno smer. Zato je sedaj priložnost, in tukaj dajem idejo predlagateljem, da se uveljavi ta evropska norma, če že spreminjamo zadeve. Tretje. Z vidika ustavne opredelitve Republike Slovenije kot socialne države, je vprašljiva enaka višina prispevka oziroma TV naročnine glede na socialni status porabnikov oziroma gledalcev, poslušalk in poslušalcev televizije in radia. Ta moj dvom je v kontekstu predlagateljevega argumenta, ki ga je navedel pod točko 2, Cilji in načela, in pravi: "Citirani zakon pa bo brez dvoma bistveno prispeval k uresničevanju ustavne pravice državljank in državljanov do obveščenosti. To bo močno povečalo dejanske možnosti državljanov v aktivnejše vključevanje v demokratične procese itd. in podobno itd." Konec citata. Torej naj bi imel zagotovljeno to ustavno pravico, kar pomeni, da vsak lahko in mora imeti možnost gledati TV program javne RTV, tudi če nima denarja za določeno višino prispevka. Dalje. Najbolj sporno vprašanje dosedanje ureditve je bilo spreminjanje prispevka oziroma naročnine RTV, vezano na soglasje vlade. Takšna ureditev se zdi iz več razlogov neustrezna: omogoča politični pritisk trenutne vladajoče strukture, onemogoča dolgoročnejše planiranje, omejuje avtonomnost javnega servisa. Sedanji predlog upravljanja in vodenja je to dosedanjo rešitev še podkrepil, poleg tega, da je sedaj od 11 članov nadzornega sveta kar 9 članov, ki jih določi vlada oziroma državni svet, je jasno, da je vpliv vsakokratne aktualne izvršilne oblasti več kot zagotovljen. Poleg tega pa je seveda še dodana varovalka, da višino prispevka še naprej določa in spreminja vlada. In še nekaj na temo nadzornega sveta. Upam, da se predlagatelji zavedajo, tako kot so opredelili nadzorni svet, ima od vseh pristojnosti le dve nadzorstveni, vse ostale so upraviteljske. Če bo odškodninska odgovornost članov tega nadzornega organa smiselno enaka tisti pri članih nadzornega sveta gospodarske družbe, jim je treba že sedaj povedati, da bodo imeli člani nadzornega sveta RTV bistveno več odgovornosti, kot so jih imeli dosedanji člani nadzornega sveta. Zanimiva je tudi rešitev v 11. in 12. členu predloga zakona. V prvem je jasno zapisano, da je politična propaganda na javni TV prepovedana, razen seveda v času volilne kampanje in pa, da ne rečem, na tretjem programu javne televizije. Zanimivejši pa je 12. člen, ki najprej pravi [[citiram]] , da "verska propaganda ni dovoljena". Nato v naslednjem stavku to zanika in pravi [[citiram]] : "Verska propaganda po tem zakonu so plačani oglasi verskih skupnosti." Imam vprašanje: torej, verska propaganda je dovoljena, samo plačana ne sme biti. Tako se da razumeti ta 12. člen. Ker je veliko kolegic in kolegov že govorilo o 17. in 18. členu, je popolnoma neevropska in neustrezna rešitev, v kateri se prepoveduje, da so člani v programskem svetu RTV vsi tisti, ki so uslužbenci in funkcionarji, ki so delovali znotraj institucij Evropske unije. In na koncu, opredelitev, da imamo poleg dveh nacionalnih programov še poseben nacionalni program z zakonsko določeno vsebino, to je tretji program, pa je evropski in svetovni unikum. Zakaj? Zakon namreč natančno določa, kaj bo predvajala javna TV na svojem tretjem programu - seje državnega zbora, sveta, teles in tako dalje, vmes pa bo seveda TV prodaja. Torej gre za eno bistrejših določil tega predloga zakona, ki nonšalantno izenačuje prodajo pralnih praškov s prodajo politike in politikov. Drug problem pri tej rešitvi s tem tretjim programom pa je seveda umestitev TV prodaje izključno v tretji program. Naj opozorim, da TV prodajo urejata v Evropski uniji evropska konvencija o čezmejni TV in sam protokol, ki na področju oglaševanja in TV prodaje ne ločujeta komercialnih in nacionalnih programov. Toliko o evropskosti tega dela. Torej, predlagana rešitev je diskriminatorna do ene oblike oglaševanja. Kakšni so bili strokovni razlogi, ki uvajajo to segregacijo, bi bilo dobro slišati od predstavnikov ministrstva. V primeru prepovedi in segregacije bodo komercialne televizije in njeni tuji lastniki lahko suvereno odločali o nadaljnji usodi slovenskih podjetij, ki se s tem načinom oglaševanja ukvarjajo. To pa bo tuja konkurenca z veseljem zagrabila. Kar multinacionalkam ni uspelo v tujini, bomo za njih opravili mi doma s tem svojim zakonom. Skratka, menim, da sem dal nekaj razlogov za to, da upravičeno ugotavljam, da ta predlog zakona ni dobra osnova za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Robert Hrovat, SDS. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Predlog zakona o Radioteleviziji Slovenija, ki ga obravnavamo danes v prvi obravnavi, je eden tistih zakonov, ki so pomembni za neodvisno delovanje javnega zavoda. RTV Slovenija bo še vedno ostala pomemben dejavnik informiranja v naši državi, s tem predlogom zakona pa se ji pravzaprav daje tisti status, ki ga mora takšen javni zavod imeti: da skrbi za neodvisno in kvalitetno ter vsebinsko bogato informiranje javnosti doma in v svetu. Delovanje sveta RTV Slovenija je v sedanjem veljavnem zakonu v nekaterih delih povsem zgrešeno. Na drugačen način je potrebno urediti delo sveta RTV Slovenija, saj je bila funkcija predsednika tega organa v letih, ko mu predseduje oseba, ki so ji očitno tuja zavzemanja za neodvisno in strokovno poročanje, saj je s svojimi ravnanji povzročil tudi upravičen upor novinarjev, predvsem ko je šlo za posege v program, ki so bila z več strani ocenjena kot poskusi cenzure. O kakšni svobodi in neodvisnosti novinarskega dela v nacionalni radioteleviziji, ki jo plačujemo vsi davkoplačevalci, torej sploh lahko govorimo, če ima takšna oseba vse niti trdo v svojih rokah in je bila nastavljena iz čisto političnih razlogov. Danes se odločamo o tem, ali je predlog zakonskega besedila primeren za nadaljnjo obravnavo, zato me čudijo zahteve sedanje opozicije, da skuša na vse načine te predlog zakona prikazati v slabi luči. Čudijo me seveda zato, ker bi od njih pričakoval konstruktivnost in pripravljenost na morebitno izboljšanje zakonskega predloga, ne pa, da namesto tega branijo še zadnjega, ali enega izmed zadnjih okopov njihovega političnega vpliva na delovanje institucije, ki bi morala biti že po sami naravi strokovna ter objektivna in bi se morala izogibati političnim vplivom. Vendar pa je to problem sedanje opozicije in ljudje tudi sedaj, ko sejo prenaša televizija, lahko vidijo, kdo in za kaj se zavzemajo določene politične opcije. Odraz tega so tudi javnomnenjske ankete, katerih rezultati govore sami zase, in jih ni potrebno sploh komentirati. Izpostavil bi dejstvo, da se bo s sprejemom tega zakona povečala učinkovitost celotnega sistema informiranja tega javnega zavoda. Bolj bo poudarjena odgovornost vseh, ki sodelujejo pri ustvarjanju programov na RTV Slovenija, temelj tega pa je seveda novinarska avtonomnost in profesionalnost. Cilj te javne službe je čim bolj kvalitetno opravljanje njihovega dela v korist uporabnikov, ki smo vsi tudi plačniki njihovih storitev. Zato je vsekakor prav da imajo oziroma bodo imeli s sprejetjem tega zakona poslušalke in poslušalci, kot gledalke in gledalci programov RTV Slovenija možnost neposredno predlagati svoje kandidate za organe RTV Slovenija. Novi zakon o radioteleviziji Slovenija bo omogočil možnost verodostojnih informativnih oddaj, s katerimi bo celovito obveščal o političnem dogajanju doma in v tujini ter zamejstvih, zagotavljal kakovostne izobraževalne oddaje, zagotavljal oddaje, ki odražajo življenje in probleme različnih struktur prebivalstva. Zato bomo seveda podprl predlog zakona, saj menim, da je primeren za nadaljnjo obravnavo. In pričakujem, da bo zakon čim prej sprejet ter da se bo začel uveljavljati.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Roberta Battellija. Izvolite, prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Prispevek italijanskih programov Radiotelevizije Koper - Capodistria k razvoju radiotelevizije na Slovenskem, pa tudi širše, vključno z razvojem teh dejavnosti pri slovenski manjšini v Italiji skozi desetletja, je pravzaprav neprecenljiv. To dobro vedo vsi, ki se spoznajo na to materijo. V razmerah evropske integracije je ta prispevek lahko še večji in bogatejši. Večdesetletna tradicija teh programov je namreč take narave, da oni niso samo referenčni, ampak so obrnjeni navzven. In bogatijo prostor, v katerem delujejo. Na tej podlagi jaz iskreno upam, da bo vlada oziroma da se vlada tega zaveda in da bo znala prisluhniti predlogom narodnih skupnosti za utrditev statusa narodnostnih programov, njune programske in finančne avtonomije znotraj javnega zavoda RTV Slovenija in da se bo v bodoče tudi vidnost in slišnost teh programov zavarovala oziroma razširila. Zelo hitro poteka sprejem tega zakona, vendar pa obstaja še zmeraj čas in prostor za to, da se pride do končnega izdelka, ki bo naravnan na dejanske potrebe javne radiotelevizije na Slovenskem, vključno z manjšinsko dimenzijo, in upam, da bo prišlo v nadaljnjih fazah do takšnega usklajevanja stališč, da bo ta zakon lahko z zadovoljstvom podprt tudi s strani narodnih skupnosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Srečko Hvauc, SDS.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice, kolegi, gospod minister! Če bi v današnjem času demokracije enakih možnosti, spoštovanja človekovih pravic in svoboščin vprašali ljudi, ali so za heteronomijo ali avtonomijo, bi se verjetno večina zelo hitro odločila, da jim je avtonomija bližje. Seveda pa neodvisnost ali pa neka svoboda ne prinaša samo avtonomno odločanje ali pa neupoštevanje kakršnihkoli pravil, ampak tudi odgovornost za posledice odločitev, ki so nastale na podlagi te avtonomne volje. Tudi sam bi se odločil za neko neodvisnost in svobodo, vendar z vedenjem, da večja svoboda prinaša tudi večjo odgovornost. Če pogledamo, kakšno je danes stanje v zavodu, ugotavljamo, da zavod posluje z izgubo, ki se šteje v več milijardah, da se niža število gledalcev ali pa poslušalcev, se pravi, da tudi programsko izgublja boj s konkurenčnimi privatnimi mediji, kljub temu da ima zavod zagotovljen stabilen, predvidljiv in sistemski vir financiranja. To samo kaže na to, da je trditev predlagatelja, da je zavod v resni krizi upravljanja, točna. Sedaj pa se postavlja vprašanje, kdo pa je odgovoren za takšno stanje. Kdo? Svet agencije oziroma zavoda, je to mogoče predsednik sveta ali pa je to generalni direktor, ki ima neko formalno odgovornost pa neka delno omejena pooblastila? Jaz vem samo to, da zaposleni v tem zavodu niso odgovorni, zaposleni, ki odgovorno in strokovno opravljajo svoje delo, jaz mislim, da jim ne moremo kakorkoli kaj očitati. Povedal bi še nekaj okrog trditve, izrečene že tukaj danes, da se s tem zakonom ukinja civilno upravljanje tega zavoda. Ne bom se spuščal v debate, kdo je bil v totalitarnem ali kakršnemkoli sitemu kaj, ampak vseeno ne moremo mimo dejstva, da je predsednik tega sveta jasno profilirana politična oseba. Če se bomo spomnili, smo v tem zboru že večkrat odločali o pomembnih funkcijah in vedno, kadar je prišel predlog s strani nas - ali pa pogosto, mnogokrat - ste nam očitali, da gre za politično kadriranje, da se pač vmešava politika, da so to, ne vem, v narekovaju "naši ljudje" in podobne stvari. Ampak v nobenem primeru ti kandidati ali kandidatke niso bili člani stranke, še manj bivši ali pa aktivni člani vodstva strank, še najmanj pa, da bi tudi kateri od teh bil celo predsednik, tudi če je bil bivši, politične stranke. Zato se sprašujem, ali sploh lahko ukinjamo kaj, če tega ni. Ker po mojem, dokler je taka zasedba tega sveta, je to civilno upravljanje zelo okrnjeno. In čisto na koncu. Prepričan sem, da je predlog zakona dober, zato ga bom podprl, da je primeren za nadaljnjo obravnavo, da bo omogočil preglednost in poslovno uspešnost poslovanja in ne nazadnje tudi varnost, stabilnost za teh 2.000 in nekaj ljudi, ki so v tem zavodu tudi zaposleni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Srečko Prijatelj, SNS.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovani minister, kolegice, kolegi! V Slovenski nacionalni stranki pozdravljamo predvsem dejstvo, da je zakon dan v proceduro po rednem postopku, tako da bomo imeli možnost in priliko povedati vse, kar je bilo do sedaj dobrega in slabega narejeno, in predlagati vse, kar je treba spremeniti v obstoječem predlogu. Moji kolegi so že izrazili kritiko na tako imenovano nekorektno poročanje o političnem dogajanju v prostoru prek nacionalke, za katero vemo, da je v bistvu javni zavod, RTV je neprofitna organizacija in jo plačujejo davkoplačevalci. Zato je toliko bolj potrebno in nujno razmišljati o tem, da bo slovenska javnost objektivno obveščena o dogajanju v tem hramu modrosti, o tretjem programu, in nujno in potrebno je to, da naredimo in storimo čim prej. Naročnina je tisti del, kateri nas zelo zanima in smo zagovorniki tega, da se v bistvu gospodinjstva ne bi smela dodatno obremenjevati finančno na tem področju in ne bi smeli dodatno obremenjevati z nekim novim zakonom gospodinjstva s plačilom. Potekanje programa na TV Koper, tudi o tem sem govoril sam, minister, niste mi še odgovorili, poteka večinoma v italijanskem jeziku. Tudi takrat, kadar je v italijanskem jeziku - sam nimam nič proti -, niso zadeve podnaslovljene v slovenskem jeziku. Slovenski novinarji delajo več kot italijanski kolegi in slabše so plačani. Torej, neenakost imamo tudi tukaj in zato bi sam tudi želel, da se v bistvu ta zadeva - predvsem na Primorskem, televizija Koper je gledana na področju cele Slovenije -, opravi v taki meri, da bo razumna in dostopna vsem, predvsem pa tudi zadovoljiva za Slovence onkraj meje. Sam bi rad poudaril tudi to, na kar so še danes nekateri tukaj opozarjali, in sicer neenakost pri financiranju za ostale regionalne, privatne radijske in televizijske hiše. Vemo, da je gledanost ostalih programov skoraj boljša, kot je že kolega pred menoj povedal, kot gledanost nacionalne televizije. In ravno zato je neumestno, da ne razmišljamo o tem, da bi tudi druge televizijske hiše, ki niso nacionalnega porekla, dobile nekaj iz te naročnine - ali kakorkoli jo že imenujemo, priključnina - in s tem bi morali zagotoviti tudi večjo transparentnost podatkov iz lokalnih skupnosti. Vemo namreč, da bi te hiše bile lahko tudi servisna storitev za nacionalno televizijsko hišo in bi lahko servisirale tudi dogajanja iz lokalnih skupnosti, tako da bi v bistvu lahko na nek način slovenska javnost bila bolje obveščena tudi o dogajanjih, ki se dogajajo na regionalnem področju. Sam bom razmislil o tem, da bom vložil amandma, sem tudi član matičnega delovnega telesa in verjetno v temu kontekstu bom tudi nasprotoval sedanji odločitvi ustavnega sodišča, ki je odločilo, da je 82. člen neustaven. V tem zakonu je prilika in možnost, da to krivico do ostalih televizijskih hiš in radijskih, ki so, popravimo in zato bomo tudi imeli priliko o tem govoriti. Ko govorimo o tem, kakšen je danes program, bi želel povedati tudi to, da dejansko ni zagotovljena enakost. Krivice, na katere so opozarjali moji kolegi, se dogajajo manjšim v večji meri, velikim v manjši meri. In zato bi bilo potrebno razmišljati tudi o tem, da se v bistvu z novim zakonom zagotovi enakost prisotnosti v medijih, kadar gre predvsem za nacionalne teme, ki jih obravnavamo v državnem zboru. Kot lahko vidimo generalno, v Slovenski nacionalni stranki podpiramo predlog takega zakona, vendar bomo razmislili o tem, kako ga dopolniti na ustrezen in konstruktiven način. Upam, da bomo dobili tudi podporo ostalih kolegov v ostalih strankah z ustreznimi amandmaji. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospodična Eva Irgl, SDS.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lepo pozdravljam ministra za kulturo, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Ureditev po do sedaj veljavnem zakonu o RTV Slovenija se je izkazala kot izrazito slaba. Pripeljala je do krize upravljanja, do milijardnih izgub in tudi do slabših programskih vsebin, ki posledično vodijo tudi v slabo konkurenčnost nasproti komercialnim televizijam. Dosedanja ureditev tudi močno odstopa od ureditev, ki so uveljavljene v večini evropskih držav. S predlogom novega zakona se bomo končno približali evropskim standardom in dosegli novinarsko avtonomijo in konec spolitiziranosti medija. Predlog zakona, ki ga danes obravnavamo, je povsem v skladu z normativi Evropske unije, česar pa za sedaj veljavnega ne moremo trditi. Ne glede na upiranje opozicije je nujnost našega vsakdana postal tudi tretji program na Radioteleviziji Slovenija, saj je razen tega, da praktično ni več države v Evropi, ki ne bi imela takšnega ali drugačnega parlamentarnega programa, v razmerah, v katerih so se znašli slovenski mediji, nemogoče drugače zagotoviti državljanom objektivno obveščenost o političnih dogodkih. Smešno pa je, da se prav tisti, ki bi morali vztrajati v tem, da se vpelje prenos sej iz državnega zbora in njegovih matičnih delovnih teles, tega na vse kriplje branijo. Zakaj? To je vendarle največji možen demokratičen pristop, kako posredovati svojo misel in vrednotenje nekega problema širši javnosti. Nehote se mi zato poraja misel, da se bojite, da bi ljudje morda imeli možnost dostopa do neposrednih informacij, in ne samo informacij, selekcioniranih po volji nekega direktorja ali urednika. Mediji, ki se smatrajo za resne hiše, poročajo pretežno o dogodkih, ki po mojem mnenju sodijo v sfero populizma, o stvareh, ki jih obravnavamo, pa ne pokažejo prave slike. Tako se moramo zaenkrat zanesti na, hvala bogu, zdravo pamet državljanov Republike Slovenije. Seveda pa moramo prav tem državljanom zagotoviti oziroma omogočiti, da si bodo prek neposrednega prenosa lahko ogledali dogajanje v državnem zboru in si sami ustvarili realno sliko o dogodkih, česar do sedaj prek zmanipuliranih poročanj niso mogli storiti. Pomembno je tudi, da Slovenija kot ena izmed najmlajših demokracij v Evropi omogoči, da bo najširši krog državljanov seznanjen z delovanjem parlamenta kot ene izmed temeljnih institucij demokratične ureditve. Prek neposrednega prenosa dela parlamenta bomo lahko vsem ljudem, še posebej pa tistim, ki prihajajo iz mlajših generacij, lahko pokazali, kako delamo v politiki, omogočili realen pogled na politiko, ne pa, da se sedaj vse prevečkrat dogaja, da ima večina ljudi popačeno sliko o delu parlamenta. In nič čudnega ni, da gledajo na politiko kot na umazan posel, namesto da bi nanjo gledali kot na delovanje, ki služi vsem ljudem. Delo parlamenta je na lestvicah javnih raziskav na najnižjih mestih, državljani naše delo pa v povprečju ocenjujejo kot slabo. Ste se kdaj vprašali, zakaj? Seveda tukaj je lahko možnih več odgovorov. Pa vendarle se meni porajata dva, in sicer: ali moramo poslanci spremeniti pristop do svojega dela ali pa imajo zares ljudje, ki nas gledajo, oziroma ne gledajo popačeno sliko. Ne glede na to, kakšen je odgovor, bomo s tretjim programom in pa tudi z novim zakonom o RTV-ju zagotovo dosegli boljšo klimo. In upam, da s tem tudi višje mesto na lestvicah javnih raziskav. Zato sem vsekakor za spremembo sedaj veljavnega zakona o RTV-ju, ki, še enkrat poudarjam, je nujno potrebna in bo zagotovo omogočila večjo pluralizacijo na medijskem področju in s tem tudi realnejšo sliko o delu parlamenta in vseh, ki krojimo ta politični prostor. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Mojca Kucler Dolinar, Nova Slovenija. Prosim.
Pozdravljeni, spoštovani predstavniki vlade, spoštovani kolegi, kolegice, vsi, ki nas danes spremljate! Večino časa se danes vrtimo okoli treh besed: strokovnost, odvisnost in dostopnost. Torej, strokovnost. Je bilo res doslej toliko strokovnosti, kot je danes tukaj slišati, če pa poročilo o delu javnega zavoda RTV kaže na velik kadrovski in finančni nered in če je skoraj polovica sodelavcev na RTV brez ustrezne izobrazbe glede na predpise? Torej, jo je res toliko, če kritična javnost - ne kričeča javnost, temveč kritična javnost -opozarja na medijsko neuravnoteženost v Sloveniji? In jo je res toliko, če je bilo pred časom na radiu, na televiziji slišati iz ust uglednega novinarja, da v preteklih letih biti novinar ni bilo tako težko, če si pisal zadeve in bil naklonjen takratni politični oblasti? Ne vem, ali je to vplivalo na razvoj strokovnosti in na razvoj raziskovalne žilice. Po drugi strani je gotovo to tudi oviralo misliti s svojo glavo in gotovo je bila tudi to težka naloga, če jih je bilo toliko na plačilnem seznamu kot pogodbeni, kot zunanji sodelavec. Kaj hitro se tukaj lahko pojavi vprašanje oziroma navodilo: če ne boš ti to napisal, bo pa nekdo drugi, saj jih imamo še ostalih sto in sto, ki bi lahko to napisali. Torej, s tem že prehajam na tisto drugo točko odvisnosti oziroma neodvisnosti. Malo smešno bi bilo res danes sprenevedanje o političnem prepričanju predsednika sveta RTV in veseli me, da je kolega Juri povedal, da je pač predstavnik stranke, ki legitimno sedi tudi v tej dvorani. Sprašujem se torej, ali je legitimnost vseh nas ostalih, ravno tako izvoljenih strank vprašljiva in ali je tisto, kar mi povemo, le politično in kar naenkrat nič več strokovno. Pa še nekaj se je vprašal, kdo bo ocenjeval, kaj je objektivno in neodvisno. Le kdo, tako kot doslej in tisti kot doslej - gledalci, gledalke, poslušalci, poslušalke. Mislim pa, da mi ni potrebno tudi posebej razlagati, kako so se morale prerazporediti opozicijske in pozicijske barve, da se na radiu in televiziji naklonjeno poročanje o uspešni zgodbi o delovanju vlade 3. oktobra 2004 kar naenkrat prelevilo v zelo kritično in ostro novinarsko poročanje o delovanju sedanje vlade. Torej, sprašujem se, ali je res tako pristen ves ta hrup, ki ga nekako uigrano zganjajo predstavniki civilne družbe? Čudim se namreč, da nikoli prej ni bilo dvignjenega toliko prahu, ko pa se je vendarle vedelo, da obstoječa zakonodaja ni najbolj odlična oziroma ni tako dobra. In še več, kakšne posebne volje ni bilo, da bi se to popravilo. Pa še o dostopnosti. Moji nekdanji sodelavki sem namreč obljubila, ko sem nastopala funkcijo poslanke, da bom povedala, da nima signala RTV, ne samo ona, še nekaj drugih je takih, pa še veliko takih, ki nimajo kvalitetnega signala. Naj postane RTV državna, torej, da bo lahko signal dostopen vsem državljankam in državljanom. Že pred časom sem se s tega mesta spraševala, zakaj se bojimo uporabiti besede državna, država, državni. Sama ne vidim v tem nič napačnega. Tudi sami smo ne nazadnje predstavniki in poslanci v državnem zboru in tudi zaradi tega javni delavci, in obratno; torej mi ta relacija državna in javna zveni bolj kot grožnja. Prepričana pa sem, da je marsikaj dobrega tudi na RTV in da RTV pripomore tudi marsikaj dobrega. Da bo lažje uveljavila to svoje pomembno poslanstvo, je vlada pripravila zakon za izboljšanje teh razmer. Spoštovani poslanci in poslanke, tudi tisti, ki nasprotujete temu zakonu in spremembam, tudi po mojem trdnem prepričanju se mora politični vpliv na javni zavod RTV nujno zmanjšati, povečati pa je treba avtonomijo novinarjev. Osebno se mi zdi to najpomembnejše in najpomembnejša naloga novega zakona, zato ga bom v prid tudi nadaljnjega razvoja slovenske demokracije z veseljem podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod dr. Slavko Gaber. Prosim.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Danes tu razpravljamo o RTV Slovenija in verjetno ga ni med nami, tako kot tudi v državi ne in mislim, da tudi v instituciji sami, o kateri govorimo, ne, ki bi verjel, da je vse v njej urejeno tako, kot bi moralo biti, in da ni potrebe po tem, da bi domislili tudi formalnopravni okvir delovanja tega javnega zavoda. Torej, o tem ni spora med nami. Tisto, o čemer govorimo, in mislim, da govorimo upravičeno, je, ali je to, kar imamo pred seboj, predlog zakona, tisto, kar dela korake v pravo smer pri preurejanju formalnopravnega okvira delovanja televizije in radia v Sloveniji. Moje prepričanje, za razliko od kolegice Mojce, ki je govorila pred menoj, je, da žal temu ni tako. To ni korak v smeri povečanja avtonomije dela novinark in novinarjev. To je, žal, pač korak v smer podržavljanja te televizije. Namesto da bi naredili dodatne korake v smeri zaščite možnosti kvalitetnega dela te hiše, delamo korak v smeri politiziranja, in to neposrednega vpletanja politike v delo radia in televizije. To je še eden od primerov, pri katerih delamo prav nasprotno, kot je bilo tisto, o čemer smo govorili pred volitvami: govorili smo, da se bo politika umikala iz gospodarstva. Pa vendar se danes očitno kaže, da po vrstnem redu politika menjuje nadzorne svete in uprave v podjetjih in sedaj trdijo tisti isti, ki so prej obljubljali umik, češ, saj ste tudi vi prej delali tako. Morda je to argument, vendar, se opravičujem gospe in gospodje, to je najstniški argument. Med najstniki velja, da če te ulovijo pri kajenju, očetu najprej rečeš, da saj je tud on kadil, ne rečeš, jaz sem naredil napako, ne priznaš, da si prej govoril nekaj drugega, da boš počel, danes pa počneš nekaj povsem nasprotnega. Ni se potrebno posebej sprenevedati, oblast potrebuje, tako se je odločila, in Janez Janša, veliki vodja, je tukaj dosleden, da bo pripeljal do konca "zgodbo o labodjem spevu". To, kar je obljubil, bo tudi naredil. Uredniki bodo res zamenjani, zamenjani bodo, tako kot je bilo napovedano, res da nekoliko kasneje, kot si je sam želel, vendar sedaj to moč ima. Postavil si bo ustrezne organe, ki bodo postavili ustrezne ljudi, in stvar bo šla urejeno, tako kot je treba, to mu je treba priznati, po spisku. Zakaj to potrebujemo v tej državi? Zaradi tega, ker danes novinarji še vedno - si morete misliti - upajo govoriti o tem, da se posega v njihovo avtonomijo. In vprašanje, ki ga je predsednik vlade tukaj postavil prejšnjikrat ob tem, ko je odgovarjal na vprašanja, je, zakaj pa državljani in državljanke, zakaj pa gledalci ne protestirajo proti zmanjševanju avtonomije. To je, logično, povsem napačno vprašanje. Moral bi si znati odgovoriti na vprašanje, kako bom odgovoril na to, da tisti, ki jih to zadeva; novinarji in novinarke govorijo, da delam napačno, njihov glas je tukaj ključen. In še marsikaj bi se dalo na to temo reči, ampak mi potrebujemo takšen tip televizije zato, da ko se bodo še naprej dogajale spremembe v državni upravi v skladu z načrtom gospoda Viranta, kjer se bo tiste, ki ne bodo usklajeni s svojimi predpostavljenimi, zamenjavalo, da se o tem ne bo preveč govorilo. Ko bo svet za visoko šolstvo še naprej prepovedoval vpisovanje v programe, ki so bili potrjeni in, kot pravi rektor ljubljanske univerze, zaradi tega, ker ima predsednik tega sveta svoje osebne interese pri tem - o tem naj ne poroča televizija. Upam, da bodo narejeni tudi koraki naprej in tudi drugi mediji ne bodo o tem poročali. To je preprosta želja zadaj za celotno zgodbo. To ni naiven pristop. Če poskrbiš za to, da je na čelu notranjega ministrstva tvoj prijatelj vojak in da je na načelu policije tvoj prijatelj vojak, če si postaviš svojo tožilko in če si postaviš svojega šefa televizije, si vladar, veliki vodja. To je proces, ki smo mu priča. In jaz mislim, da je ta proces škodljiv za to državo, mislim povsem iskreno. Če je prejšnja oblast delala napake in ni naredila dosti korakov v smer umika iz ekonomije v smer krepitve javnega delovanja institucij, institucij kot javnih institucij, potem bi bilo treba delati korake v to smer, ne pa se obrniti. In upravičeno bi nam takrat lahko očitali, da smo delali slabo. Sedaj nam lahko zelo malo očitate, ker vi delate še slabše, delate še korake, dodatno, v napačno, v drugo in za Slovenijo napačno smer. Dajmo si to priznati, gospe in gospodje! Ta trenutek se vam pač še, tako kot smo mi - za nas pravite, da smo v šoku potem ko smo izgubili oblast. Vam se še vedno vrti od pridobljene oblasti. Ko boste iz tega izstopili, takrat vam bo morda jasno, da delate radikalne napake, tudi tisti z akademskimi titulami, ki se zelo lahko odpovedujete vsemu, kar ste kdaj govorili.
Hvala lepa. Besedo dajem gospodu Miranu Potrču, Socialni demokrati. Prosim.
Hvala lepa. Dokler nisem danes poslušal razprave, sem mislil, da sta predvsem minister za kulturo in gospod Grims kot strokovnjak koalicije za vladno oziroma državno televizijo tista, ki menita, da je ta zakon res dober. Sedaj poslušam vas in vidim, da vas večina tako misli. Sprašujem se, zakaj potem mislijo drugače ali pa so doslej mislili večina novinark in novinarjev ne samo v javni radioteleviziji, ampak v novinarskem društvu nasploh, zakaj tako misli pomemben del civilne družbe, zakaj tako misli konec koncev tudi federacija evropskih novinarjev. Čudi me, da niste pripravljeni k tem pomislekom prisluhniti niti malo. Včeraj po obisku novinarjev pri predsedniku državnega zbora sem kot večni optimist mislil, žarek upanja, morda pa danes le ne bo splošne razprave in so gospodje ugotovili, da je to nesmisel. Nesmisel iz dveh razlogov; prvič, ker je obljubljati predstavitev mnenj, obljubljati poslušanje, obljubljati reden postopek in hkrati zahtevati splošno razpravo že danes in odločanje že danes - čista neumnost, gospe in gospodje! Kaj nam bo predstavitev mnenj, potem ko bomo danes ugotovili, da je zakon odličen, in ko boste rekli, saj lahko govorijo zato, da bi navidezno bili prijazni in da bi ustvarili vtis, da le sicer ne poslušamo opozicije, ker opozicije se ne sme poslušati ampak da pred novinarkami in novinarji pa le imamo vsaj malo rešpekta, ker mogoče pa se bo našel še kakšen, ki ima dovolj samostojnosti in neodvisnosti, da ne bo v celoti ubogal, kar bo novi direktor in struktura od njega navzdol rekla. In zato ste navidezno naredili možnost, da se morda, čeprav tukaj danes o tem govorite neenotno, nekateri pravite, da se bo organizirala predstavitev mnenj, nekateri pravite še vedno, da je zakon treba sprejeti čim prej, ampak tudi, če se bo organizirala, ne bo mogla dajati nobenega pravega efekta. Zato mislim, da bi bili korektni do svojega lastnega mnenja, da želite razpravo, da želite upoštevati stroko in javnost, če bi danes ali odložili razpravo in pustili prej, da se vsaj sliši, vključno z vašim zborom za republiki, ki bo tudi o javnih medijih razpravljala - verjetno tudi zato, da kaj pove, ne potem, ko bo vse jasno - ali pa če bi zakon zavrnili. Če eno ali pa drugo danes ne bo storjeno, potem bodo samo velike lepe besede za tiste, ki vam verjamejo, resnica bo pa popolnoma drugačna. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Cvetka Zalokar Oražem.
Hvala lepa. Zakon, ki ga danes obravnavamo, je nova oblast pisala v veliki tajnosti, tako rekoč konspiraciji, večinoma v dvojkah in trojkah. Glede na to, da pravzaprav soavtorjev tega zakona nikakor nismo uspeli izvedeti in slišati, razen kolega poslanca, saj naj bi se menda vsi drugi bali. Koga naj bi se bali, meni ni jasno: stroke, novinarjev, javnosti, morda nas v opoziciji? Ne vem. Tu pač logike ni. In očitno zakon ni bil pisan v tako širokem krogu. Morda pa se bojijo koga drugega, predvsem nove oblasti, ker ta zelo dobro in pravično plačuje, slabo pa tudi kaznuje. Lotila bi se samo enega segmenta, ki se ga želi prikazati v okviru zakona kot veliko demokratično pridobitev, to je načina sestave oziroma imenovanja novih organov RTV-ja. Ta naj bi bil bolj demokratičen, saj naj bi civilno družbo zamenjalo vsesplošno predlaganje posameznikov, ki bi jih predlagala lahko pravzaprav vesoljna Slovenija, in seveda s tem naj bi bila dosežena demokratičnost. Seveda pa se pozabi povedati, kako se bo to filtriralo, na kakšen način se bo potem te ljudi izbralo. Te ljudi bo iz te množice stotin in stotin predlaganih imenovala oziroma izbrala po diktatu Janševe vlade mandatno-volilna komisija. Tu je pač, kolegi in kolegice, težko govoriti o pravi demokratičnosti, ampak lahko izključno o navidezni. Če temu ni tako, potem pa upam, da boste sprejeli predlog, da bi morda te ljudi, ki naj bi bili po mnenju ministra nekakšni modreci, izbrali - če so v resnici to cvet cvetov in bodo cvet cvetov, modreci in največji strokovnjaki - z dvotretjinsko večino v parlamentu. Morda je to rešitev, ki bi združila veliko tega naboja, ki ga slišimo, ampak vidim, da gospod Grims že maha, ker bo seveda s tem močno, močno okrnjen namen tega zakona. Bi pa rekla samo še tole. Gospod Janša bo s tem zakonom zelo hitro, takoj po volitvah, prišel do svoje televizije, ne da bi za to moral, morda tako kot kolega v Italiji, Berlusconi, plačati en sam tolar. Nič mu ne bo treba plačati. Zadevo bo uredil tako, da bo javno televizijo podržavil, ljudi pa bo prepričeval, tako kot lahko danes slišim iz večine razprav kolegov in kolegic iz pozicije, predvsem, da je bilo to nujno, ker je program tako slab. Seveda, to je zelo lahko reči, za take stvari so ljudje zelo dovzetni, program RTV-ja še nikoli ni bil dober, kot se jaz spomnim. Vedno je bil slab. Seveda najlažje je reči, spremenili bomo program in to vam mi zagotavljamo. Vse drugo se seveda skriva pod preprogo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Pavel Rupar.
Hvala, gospod predsedujoči. Kar nadaljujem tam, kjer je kolegica končala. Ne! Janša si ne prisvaja televizije. Vas najbolj moti, da jo jemlje iz vaših rok in jaz sveto upam, da bo po tem zakonu vendarle na razpolago vsemu gledalstvu tega naroda. To si sveto želim in prepričan sem, da to ta zakon zagotavlja. Zakaj? Zato, ker si želimo vsi enakovrednega za vse enako doslednega poročanja. Midva veva, gospa kolegica, kako je, recimo, z revizijami občinam in kako, recimo, stoji ena in druga in kako poročajo o enem in kako o drugem. Če bi jaz imel na občini tak rezultat revizijski kot vi, bi se obesil. Ampak pustimo to zadevo, to je stvar osebne presoje in ljubezni do življenja. Zakaj se to dogaja? Dogaja se zato, ker - nekdo je danes branil skoraj z borbo NOB-ja Kocjančiča. Zakaj? Kocjančič je po vašem mnenju povsem nevtralna oseba, brez politične preteklosti, ker tisto, kar je bil glede predsedništva ali pa predsedujočega v komunistični partiji, nekih odborih in tako naprej, nas od osamosvojitve naprej ne briga več. Ampak prepričanje, ki je v človeku, nikoli iz njega ne izgine, to vemo. Lahko se pretvarjate kakorkoli že, drugače kot tako ne gre. In potem se lahko zgodi, da recimo neko računsko sodišče, da se vrnem nazaj, nekaterim prav potiho da svoje poročilo tako malo v prebranje, drugega pa zavlačuje do trenutka ko ga treba sprožiti tako, kot se mu zdi, da je takrat najbolj prav. In pokliče svojega kolega, Kardeljevega vnuka Šoltesa, ki je predsednik računskega sodišča, govorim o korespondenci Kocjančič-Šoltes, in mu reče, sedaj pa dajmo. No in oni dajo in govorijo tam o nekih ovadbah, pa ne vedo, o čem pravzaprav, in nakladajo ovadbo na ovadbo za nekoga, ki jim ni po želji, ki jih je dregnil tako malo po njihovem sistemu. In aktivira vse novinarje, vključno s televizijo, s kamermani, ki "letajo" po državnem zboru, iščejo žrtev, in seveda ko jim že pove ta žrtev, kako in kaj stoji, mu pa odsekajo tisto, kar "paše" ravno temu direktorju. Ampak zakaj? Veste, ta direktor Kocjančič ni samo direktor RTV-ja, je tudi predsednik olimpijskega komiteja. Aha, sedaj smo pa tam! In se potem nekdo pojavi v hokejski zvezi, ki ugotovi, da so prek njega pa prek tega prali denar, da je še danes izgube recite, in pišite, najmanj 700 milijonov tolarjev. Si vi morete predstavljati, kakšna izguba je to in zakaj? Zato, ker tam sedita dva "jančiča", eden je "koc" eden je "al". In se seveda dogovarjata in pereta in denar gre sem in tja. In potem pride en "cepec" iz Tržiča in se ponevedoma obregne v to zvezo in to navezo ugotovi. In seveda takrat se Kocjančič spomni, pokliče Šoltesa in - evo ga, računsko sodišče. In tu imamo cel kup člankov na temo "baraba", "ta Rupar je vse". Ampak, da grem naprej. Pojavi se zgodba v Financah, zgodba o Radiu Kričač. Radiu Kričač, ki je bil menda prej Radio Gorenc, sedaj pa menda, da je od ene opcije. In o tem istem radiju in isti kričeči zadevi govori kolega za mano, ki je opozicija v tem mestu, v tem Kričaču ali pa v tej okolici, in se dela neumnega, da ne ve, od kod informacije letijo po svetu. Torej, glejte, poroča pa o tem nihče. In zakon, ki ga imamo danes, hvala bogu, na mizi, omogoča, da bo lahko vsak povedal uravnoteženo sliko, negativno in pozitivno, tako kot je v demokraciji, hvala bogu, v navadi, pri nas pa nemogoče. No, mogoče še malo na Kocijančiča. Ne vem, če se kolegi, tisti, ki imate že prejšnji mandat za sabo, spomnite zakona o varnosti v cestnem prometu. Ali se spomnite, koliko debat je bilo o nekih torbicah s prvo pomočjo? Po predlogu vašega takratnega ministra Bohinca je bilo v zakonu, da moramo vsi imeti neke čudežne prve pomoči v avtomobilih, ki bodo prinesle sistem nalepke in, evo, "spasimo život". In na koncu ugotovimo, da take sisteme oziroma take torbice dela samo ena tovarna v Sloveniji - Tosama. In če greste pogledat lastništvo Tosame, potem boste videli, da ga po denacionalizacijskem postopku v največji meri uživa gospod Aljančič. Pa zdaj poglejte, kam pelje ta slika! Od komiteja, od vloge solastnika do direktorja oziroma predsednika sveta RTV. In vi meni upate danes tu trditi, da RTV ni v političnih rokah! Da RTV ni samo ozko in enosmerno uperjena zgolj v eno opcijo! Vesel sem, da je to še ena domina v nizu celih vrst, ki jih še stoji - ampak, ki padajo, ck, ck, ck, ena za drugo. Zelo bi bil vesel, če bi, konec koncev, resnično ne postavljali drugih domin, ampak da bi bile vse, ena bela, ena črna in tako naprej, enakovredne.
Gospod Rupar, dovolite samo nekaj. Ne, da bi končali, ampak na nekaj bi vas opozoril. Prosim, dajte govoriti o temi, o kateri razpravljamo. Lepo prosim.
Ja, ja, saj govorim. No, in še o mojih nastopih na enem od radijev. Tudi o tem je bilo govora in to se tiče RTV, veste, se tiče RTV. Takrat, ko govori župan ob 12.00 uri, ko druge radijske postaje menda igrajo narodnozabavno glasbo, moram odkrito povedati, da po merjenju poslušnosti zelo veliko ljudi uživa v tem programu in se smeji, se zabava tudi in jih jemlje resno. Ampak mi smo šli z demokracijo naprej in smo dali možnost tudi opozicijskemu poslancu, da kdaj pa kdaj govori na tem radiju, torej približno enako, vsaj kar se tiče poslanske debate. In veste, kaj se je tam zgodilo? Prišli smo do rezultatov, da 60% poslušalcev v nastopu župana oziroma poslanca uživa, 5% jih pa bruha. In to so vsi, kar jih je še v Tržiču, LDS-ovi. Ko pa nastopa kolega, jih pa 5% posluša, ostali pa bruhajo. Hvala lepa.
Izvolite prosim, replika. Prosim.
Hvala lepa. Jaz upam, da se meni kot županj nikoli ne bo treba obesiti, mogoče ima kdo drug razloge, da o tem razmišlja, jaz ne. Moram pa reči, da v desetih letih je bila občina Domžale trikrat revizijsko pregledana s strani računskega sodišča in vedno je dobila pozitivno mnenje. Seveda pa želim povedati tudi to, da v naši občini nadzorni odbor vodi opozicija, ima predsednika nadzornega odbora in v nadzornem odboru tudi večino, tako da mislim, da imajo tudi po tej strani možnost pregleda in tudi nadzorni odbor ni ugotovil pravzaprav nikakršnih napak. Bi pa rada komentirala samo to, lahko se še tako teatralno nastopa, ampak to je vse v funkciji tega, kar slovenska javnost na nek način pozdravlja in žal tudi akceptira. V Sloveniji je frajer tisti, ki si upa, tisti, ki krši zakone, tisti, ki se norčuje iz organov, ki vršijo nadzor, seveda dokler niso v njegovih rokah. No, in seveda ker je to frajerstvo takšno, mislim pa, da to ni dobro in da na ta način se ne da graditi svoje podobe.
Hvala lepa. Gospod Kumer dvignili ste roko. Prosim, kaj bi želeli? Repliko. Ste bil omenjeni? Žal mi je, nisem zasledil. [[...]] [[Medsebojni pogovor.]] [[..]]Oprostite, niste bili omenjeni. Nisem vedel tega in ne morem vam dati replike. Nadaljujem z razpravo. Gospod Jožef Školč, LDS.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Jaz bi predvsem rad prispeval k temu, kar se sicer ne bo zgodilo, da bi danes zavrnili ta predlog zakona kot neprimerno podlago za spremembe, v kolikor so potrebne na tem področju. Poglejte, spoštovani kolegi in kolegice, govoril bi rad malenkost širše o problemih, ki jih odpira ta predlagana sprememba zakonodaje na tem področju. Ta zakon o RTV po moji presoji zaokrožuje tisto, kar bi samoimenoval politiko SDS, ki si poskuša podrediti tako rekoč vse pomembne vzvode obvladovanja in pa podrejanja: prvič državnih aparatov, drugič javnega sektorja, tretjič gospodarstva in za konec še javnega servisa, se pravi javnega zavoda RTV. SDS si pač sistematično podreja uradništvo s tem, ko je po eni strani sprejela zakon, o katerem smo pred nedavnem govorili, in ima, bom rekel, tako rekoč proste roke za zamenjavo tako imenovanih nekompatibilnih uradnikov. Žal smo priča, da se ta določila izvajajo tudi za povsem nepomembna mesta in ne nazadnje sem nam to dogaja, žal, tudi v državnem zboru, kjer se to ne bi smelo dogoditi. Tako smo prišli do zamenjav na tožilstvu, prišlo smo do zamenjav na policiji in še marsikje. Ko govorimo o javnem sektorju, bi vas spomnil, da je tudi tu na pohodu podobna ideja in podobna politika. Veliko se je govorilo o tem, da je potrebno upoštevati strokovna mnenja pri imenovanju na različna mesta ali pri različnih opredelitvah. Spomnil bi vas, da je v največjem javnem zavodu, ki ga imamo v Sloveniji, vlada kot ustanovitelj pred kratkim mimogrede ignorirala odločitev strokovnega sveta, ko je šlo za imenovanje strokovnega direktorja kliničnega centra. To je sestavni del iste politike. Skoraj samoumevno se vsem zdi, da je vlada glavni delničar v podjetjih in da lahko zamenjuje člane uprav nadzornih odborov tam, kjer pač sami tega ne vidijo in ne dajo odstavke. Tudi to je del te politike na pohodu, ki si hoče tako rekoč vse vzvode - in tu govorimo o vseobsegajočem ali, pa če hočete, totalitarnem pristopu - podrediti ključne vzvode. V tem kontekstu vidim seveda tudi predlagano spremembo zakonodaje na področju javnega zavoda RTV Slovenija. Samo ugibamo lahko, kaj se bo zgodilo s predlogom za direktorja, ki ga je zakonito izvolil sedanji svet in potrebuje pač mnenje državnega zbora, zanima me, kdo bo pač upošteval to odločitev. Hkrati pa se novi zakon utemeljuje na tem, češ da bo s tem omogočeno večji red - z eno besedo. Red je sploh nekaj, kar, s čimer na veliko maha koalicija in vzpostavlja ga njihova glavna stranka. Red je nekaj, kar ima več svojih pomenov. Sploh je nerodno, kadar o redu govorijo tisti, ki imajo ključne vzvode za odločanje v svojih rokah. Red delajo veliki samodržci v nekdanjih teh socialističnih državah in to se nam zdi, da je nekako primerno, ni nas pa strah, ko govorimo o tem redu v Sloveniji. Nered seveda zmeraj vidimo pri drugemu oziroma pri tistemu, ki ni tistega političnega prepričanja. Tako je potrebno narediti med drugim sedaj tudi red na televiziji in radiu, da ne bo nesporazumov. Ampak ko pogledamo te predloge zakonov, v bistvu prinašajo samo rešitve, ki omogočajo kadrovski prevzem in finančni nadzor tega javnega zavoda, ne prinašajo pa nobenih novih rešitev, ki bi omogočale televiziji in radiu bolj učinkovito in pregledno organiziranost. Tako velja le povedati, da se tudi predlagatelji sklicujejo na napačne podatke, češ da je javni zavod v velikih izgubah. Tisti, ki so brali poročilo oziroma sodelovali v teh parlamentarnih razpravah o tem, se bodo spomnili, da je javni zavod lani po dolgih letih končal poslovanje pozitivno in da ima v prvih treh mesecih letošnjega leta nekaj 100 milijonov presežkov. Se pravi, da gre za neko zavajanje javnosti. Ravno tako so podatki o gledanosti različnih programov, televizijskih in poslušanosti radijskih tistih ki postavljajo na laž predlagatelje glede učinkovitosti te politike. Minister, to kar vi govorite, to je laž. Javni zavod posluje v tem trenutku pozitivno in to je posledica tudi neke vrste nadzora, ki ga izvajajo sicer, kot je bilo rečeno, "brezzobi organ". Čudi me pa, da, in iz tega ven se vidi, da je mogoče tudi s temi instrumenti določene stvari doseči, medtem kot eden od predlagateljev tega zakona je bil tudi večletni predsednik nadzornega sveta na javnem zavodu, ampak velja povedati, da je on poročal v vsem svojem mandatu samo enkrat - gre za gospoda Grimska - in da še takrat je državni zbor mu to poročilo zavrnil kot izjemno slabo pripravljeno in nepregledno. To se kasneje ni dogajalo. Tako je le potrebno reči, da so stvari na nek način potrebne zavrnitve v celoti. Mi lahko razpravljamo o posameznih rešitvah in se ujamemo v to past, češ, je potrebno popraviti to, ono in tretje. Po vsej verjetnosti bo to potrebno tudi delati v naslednjih fazah branja, če bo do tega prišlo. In ko je bil tukaj že omenjen Kardelj, ne morem si, da kljub vsemu ne bi rekel, da se je pravzaprav prikradel v misli tistim, ki so ta zakon pisali in ki ga razlagajo. Kaj namreč govorijo? Da je nerodno, da imamo neke posrednike, ki prevajajo interese civilne družbe v upravljanje tega javnega zavoda, ampak da je potrebno, kot se je včasih reklo, to podružbiti, da je potrebno zagotoviti neposreden vpliv poslušalk, poslušalcev, gledalk in gledalcev. Kaj je drugega kot ta kardeljanski koncept, ki ne prizna, da je družba strukturno cepljena, da ima svoje vzvode. Ampak gospod Grims očitno živi v tem času in čudi me, da ob tem ni obnovil še socialistične zveze, ki je takrat prevajala te neposredne interese pravično v različne sisteme upravljanja. Morebiti pa je to pravzaprav nekaj, kar sem sam spregledal, in vlogo SZDL igra koalicija, vlogo vodilne oziroma avantgarde v tej SZDL pa SDS. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Kangler, SLS.
Hvala za besedo. Spoštovani minister, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Sam osebno bom v splošni razpravi podprl ta zakon in sem zelo vesel, da je prišlo do splošne razprave. In tudi sam sem prispeval k temu, da sem dal podpis na zahtevo za sklic, da se na izredno sejo uvrsti ta zakon in ta razprava. Da danes o tem v državnem zboru spregovorimo v splošni razpravi, je zelo pomembno. Mene osebno zelo zanimajo nekatera mnenja, so me zanimala in še v prihodnje jih bom poslušal, da se bom tudi sam lahko opredelil do nekaterih predlogov zakona, ki so v omenjenem zakonu napisani. Vendar sem pa po svoje zelo razočaran, ko poslušam očitke enih in drugih, levih in desnih, noben se pa ne vpraša, zakaj in kdo in na kakšen način je kriv, da do teh očitkov danes, v tej dvorani prihaja, in kaj se je dejansko v naših nacionalni hiši dogajalo. In če mi upa kdo danes tu trditi, da ni bilo vpliva, političnega, na dogajanje v nacionalni hiši, mu upam jaz pred vso slovensko javnostjo reči, da je en velik lažnivec. Tako kot vsi mi, ki danes tu razpravljamo, se pogovarjamo, tudi mi imamo z nekaterimi stike. Dobimo tudi mi informacije, in za primer, spomnimo se nazaj predsedniških volitev, kako so na primer mediji, in to slovenska nacionalna televizija, "raztrgali" enega izmed predsedniških kandidatov, na primer dr. Franceta Arharja. Zato, ker je nekdo pripravil preveč pozitiven lik, ker takrat je nacionalka pripravljala o vseh predsedniških kandidatih portrete. In če je nekdo preveč pozitivnega pripravil, je bila zahteva, da ga je treba spremeniti, preveč je bilo govora že o tem. In če si upa kdo iz prejšnjega mandata iz največje vladajoče takratne stranke trditi, da nihče iz stranke ali vrha stranke ni vplival pri predsedniških volitvah, ali urgiral, ali izvajal pritiske na posameznike, ki so zaposleni v tej hiši, mu ponovno upam na tem mestu z vso odgovornostjo reči, da laže. Meni je žal, da nekateri novinarji, tudi uredniki zaradi dogajanj, ki so znotraj hiše, ne upajo javno spregovoriti. Pritiski so bili, pa verjetno v vsaki demokratični družbi in v vseh demokracijah pritiski so tako ali drugače, vprašanje je samo, kako daleč in na kakšen način jih obstoječa oblast, zakonodajna oblast, dopusti in do tega pride. Sam sem bil ob predhodnem predlogu nekoliko razočaran, ko v osnutku zakona ni bilo regijskih centrov Maribor in Koper. Zelo smo si prizadevali v Slovenski ljudski stranki in to tudi dosegli, da sta v tretjem členu posebej omenjena, tako kot v predhodnem zakonu, tako regijski center Maribor kot regijski center Koper. Mi Štajerci ali naša regija si želimo svojo avtonomijo tudi na tem področju. In kakorkoli gledano, spoštovane kolegice in kolegi, če bomo kdaj dobili pokrajine, regije: za avtonomijo so nujno potrebni ti regijski centri. In bom tudi povedal, kakšne bodo naše zahteve poslanske zahteve Slovenske ljudske stranke, glede na to, da prihajamo iz vladne koalicije, glede samega zakona. Ker je koalicija v svojo koalicijsko pogodbo zapisala, da smo za decentralizacijo, to pa ne pomeni, da smo za decentralizacijo samo na področju vladnih ustanov, tudi na področju te naše nacionalne hiše. Zato bo naš predlog - in, minister in vsi ostali, dobro poslušajte -, da v 17. členu, kjer govorimo o sestavi programskega sveta, spremenimo zastopanost političnih strank, ki imajo 5 članov, to naj ostane, 16 članov pa imenuje državni zbor - da le-to spremenimo, in sicer, da 12 članov imenuje državni zbor. Ampak 12 članov iz 12 statističnih regij! Da bo iz vsake statistične regije po en član v tem svetu, ki ga bo imenoval državni zbor. Tako bo imela pomurska regija enega člana, podravska, koroška, savinjska, zasavska, spodnjeposavska, jugovzhodna Slovenija, osrednja slovenska regija, gorenjska, notranjsko-kraška, goriška in obalno-kraška regija. In to je pošteno - pod pogojem, da imajo v zadnjih šestih mesecih stalno bivališče v tej statistični regiji. Državni zbor pa jih naj imenuje, drugače mojega glasu za ta zakon ne bo. In če si je koalicija zadala decentralizacijo, me nihče ne bo prepričal - nihče! -, da iz teh regij ni strokovnjakov, ki bi jih lahko civilne zveze, univerza in vsi ostali, kot tu piše, predlagali v ta programski svet. Ker ravno na tem področju vidim decentralizacijo. In če kdo misli, da ni bilo do sedaj lobijev na naši slovenski nacionalki, se prekleto moti. Naj navedem primer, ko se je nek Mariborčan prijavil na neko mesto, ljudski človek, zaposlen, urednik tudi na mariborskem radiju, pa vam odkrito povem, da ko sva govorila, sem mu vnaprej povedal, da nima možnosti, ker je preveč centralizirano in ne more prebiti tega lobija, da bi lahko segel po najbolj odgovornem mestu na slovenski nacionalki. In to je resnica. Kar poglejte! Če želimo regijske centre vzdrževati, je tudi zelo pomembno, da sta si tako Koper kot Maribor enakovredna partnerja. Pa če pogledamo po številu zaposlenih, v Kopru jih je 296, v Mariboru z Lendavo vred pa 136. Če primerjamo tudi zneske v dotacijah, pa lahko tudi ugotovimo, da so velike razlike. Opravljajo pa obojestranski interes in popolnoma enake programe, tako eni kot drugi. In oboji so pomembni za te programe. Ko sem danes poslušal očitke nekaterih posameznikov na račun predsednika sveta, na račun nekaterih drugih, bi rad dejal, da mora odgovornost sprejeti vsak za sebe. Mene osebno nihče ne bo prepričal, da predsednik sveta ni opredeljen politično. Je, vendar, spoštovana opozicija, danes tudi prevzemate odgovornost, da ste pa tudi sami povzročili s svojim prejšnjim dejanjem, ko ste tudi omogočili takšnim ali drugačnim, da so na tako pomembne institucije prišli in tudi sprožili danes takšno razpravo. Prihajam iz Maribora. V Mariboru imamo tudi novega urednika regijskega televizijskega programa, pa mene osebno nihče ne bo prepričal, kakšna je njegova politična opredelitev, glede na to, od kod prihajam in za koga ožji družinski člani kandidirajo. Ampak njegova politična opredelitev se v samem programu zelo kaže in tudi izvaja. Zato odkrito povem, da redko kdaj tudi prižgem ta program in kadar prižgem, takrat vidim samo obraze, ki prihajajo z levega pola slovenske politike. To je narobe in se v bodoče ne sme dogajati. Ni prav, ni pošteno in ni korektno, kadar govorimo o nacionalki. Glede na to, da nas javnost danes v tej dvorani tudi spremlja preko medijev, sem dobil od enega gledalca mail, ki ga bom prebral, da boste lahko razumeli tudi ta moj nastop: "Spoštovani gospod poslanec! Spremljam po tv razpravo o RTV. Pozdravljam vgraditev varovalke, da mi po preteku mandata ne bo potrebno v svetu RTV naslednjih 15 let gledati kakšnega gospoda", mojega poslanskega kolega, in kot sedaj gospoda Kocjančiča. Bom toleranten, da ne bom svojih poslanskih kolegov tu imenoval. "Ne razumem pa govorjenja o ustanavljanju tretjega programa, ko pa drugi programi še niti [[...]] [[nerazumljivo.]] [[..]]regionalni pa oddajojo le nekaj ur, bistveno manj kot privatna NET TV in RTS v Mariboru. Bolj je treba izkoristiti možnosti obeh regionalnih centrov", to je njegovo mnenje, pa tudi moje, "vendar mora dobiti malo več finančne energije s strani centra. Poglejmo malo v Avstrijo, ki je štirikrat večja in ima dva tv programa in tri radijske programe. Lep pozdrav vam in eni izmed koalicijskih strank", ne bom imenoval kateri, "malo več pameti." Jože. R. iz Maribora. Zato je zelo pomembno, kakšna bo nadaljnja podoba naše slovenske nacionalke. Pomembno pa je, da danes o tem spregovorimo. Kot sem že dejal, spoštovani gospod minister, da si dobro zapomnite našo zahtevo pri 17. členu, glede na to, da dobro poznamo koalicijsko pogodbo in tudi naše stališče poslanske skupine je, da tudi sprejemamo tisto obvestilo, ki smo ga dobili s strani sindikata novinarjev od RTV Slovenije, da po enega člana od zaposlenih iz regijskega centra Maribor in tudi iz regijskega centra Koper imenujemo v svet RTV-ja. Zakaj pa ne bi smeli imeti svojega predstavnika, če so v svojem [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]locirane enote, se mi zdi zelo pomembno, da imajo, da ti lobiji ne bodo več tako, kot so sedaj, po svoje delali znotraj hiše. To je za nas, za Slovensko ljudsko stranko zelo pomembno. In če govorimo o tem, potem dajmo tudi na tem področju, na področju slovenske nacionalne televizije zagotoviti decentralizacijo in dati možnost in priložnost tudi nekaterim drugim ljudem, ki so sposobni opravljati apolitične funkcije na slovenski nacionalki. S tem bi počasi zaključil. Upam, da nisem s svojim nastopom nikogar prizadel, sam pa bom predlog v prvem branju oziroma splošno razpravo podprl, pričakujem pa tudi od vladne koalicije, da bo upoštevala naše poglede na 17. člen glede sestave zastopanosti po regijah. In glede na predhodne razprave, ki sem jih imel s posameznimi kolegi, tako iz koalicije pa tudi z nekaterimi iz opozicije, ne dvomim, da ne bi dosegli kompromisa, in to v konceptu 17. člena tudi zagotovili. Upam si in želel bi si, da bi temu tudi sledila vlada. Bistveno ne spremenimo, zagotovimo pa enakomerno zastopanost v slovenski nacionalni hiši iz celotne Slovenije, kot smo mi predlagali, po vzorcu 12-ih statističnih regij. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Samo Bevk, Socialni demokrati. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Ne vem, od kod kolegu Pavlu Ruparju moralna pravica, da tako neusmiljeno moralizira, kot da je sam utelešena nedolžnost in poštenost. Toda dovolj o kolegu Ruparju. Dotaknil se bom zgolj 18. člena, in še to le v tistem delu, ki govori o tem, kdo vse ne sme biti izvoljen oziroma imenovan v programski svet RTV Slovenija. Predlagatelj zakona za moratorij vsem, ki jih bom naštel v nadaljevanju, določa 10-letni moratorij oziroma 10-letno obdobje, ki je prav gotovo najdaljše obdobje, če ne v Evropi oziroma svetu, pa prav gotovo v Evropi. Izvoljene torej ne morejo biti na to funkcijo tiste osebe, ki so bile ob imenovanju ali v obdobju desetih let pred tem na točno določeni funkciji ali delovnem mestu. In dovolite, da iz tega seznama na prvem mestu najprej omenim nas poslanke in poslance državnega zbora. Deset let od danes naprej ne bo nihče izmed vas oziroma nas, ki tukaj sedimo, smel kandidirati za svet RTV Slovenija ali za katerokoli drugo pomembnejšo funkcijo v sistemu javne televizije in radia. Očitno je, da je v naši državi postal najbolj kontaminiran poklic poslanec državnega zbora. Gre seveda za svojevrstno ilustracijo. Zato se sprašujem, ali nemara vlada v tajnosti ne pripravlja tudi tako imenovano lustracijsko zakonodajo, ki je v tem državnem zboru neslavno končala dva mandata nazaj. Če je soditi po nesrečnem paketu vojnih zakonov, ki jih je vlada poslala v državni zbor, lahko pričakujemo marsikaj. Poleg poslancev 10 let na funkcijo javni zavod RTV Slovenija in na televizijo oziroma radio, ne smejo kandidirati tudi evropski poslanci, funkcionarji in uslužbenci v organih Evropske unije, člani vodstev političnih strank, demokratičnih, da ne bo pomote, predsedniki, ministri, državni sekretarji, državni svetniki, župani, ustavni sodniki, direktorji in sekretarji v javni upravi, celo načelniki upravnih enot in celo občinski tajniki. Pred dvema dnevoma pa ste v koaliciji zlahka ustoličili nekdanjo ministrico Bajukove vlade Barbaro Brezigar za generalno državno tožilko, pa od njene ministrske funkcije ni minilo niti 5 let. 10 let moratorija za vse te naštete funkcije. Ali se vam, spoštovane kolegice in kolegi iz koalicije, ne zdi to skregano z zdravo pametjo, in v tem zadnjem primeru celo dvolično? Toda tudi v dosedanji praksi je nekaj anomalij, ki so lahko celo v nasprotju z ustavo. Vedno znova me zbode, ko posebej na radiu in v drugih medijih poslušam objave, razpise za razna uredniška mesta na radiu in televiziji. Ko je posebej prebran in poudarjen izločilni kriterij, da se na javni razpis ne smejo prijaviti, ponavljam, niti prijaviti, poslanke in poslanci državnega zbora in člani vodstev političnih strank. Ali ni to v nasprotju z 49. členom ustave Republike Slovenije, ki pravi, da je, navajam, "vsakomur pod enakimi pogoji dostopno vsako delovno mesto". Morda je zadeva celo zrela za ustavno presojo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Jerovšek, SDS.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Kolegice, kolegi, gospod minister! Danes, ko razpravljamo po desetih letih o neki spremembi zakona o javni RTV, smo priča silovitemu vpitju iz vseh registrov. In ko vpijejo tu kolegi Kumer, Gaber, Oražmova, Potrč, jih jaz popolnoma razumem. Jaz jih popolnoma razumem, da jim je strašno težko, kajti vsaka izboljšava v smeri pluralizacije in depolitizacije RTV-ja vas strašansko moti. Seveda to skrivate v druge floskule. In seveda vas moti, in vas boli, ker se zavedate, da ste preteklih 60 let vodili RTV z zelo trdo roko in da ste imeli praktično do danes absolutno oblast. Ne glede na to, kdo je po tem zakonu postavljen za direktorja. Tudi če bi po kakšnem slučaju postavili za direktorja metropolita, bi še stalno vi delali pritisk na novinarje in bi imeli v oblasti novinarje. Zaradi tega seveda je tu imel kolega Gaber dejansko nastop vreden diplomanta in najbolj gorečega študenta Dolančevega leminata, bivše FSPN. Jaz sem prepričan, da bo tudi kolegica Širca v imenu strokovnosti nastopila in vpila, samo jo opozarjam, da naj, ko se sklicuje na strokovnost, ne vrže ponovno kakšnega kulturnika iz Prlekije v Prekmurje in trdi, da je Ljutomer del Prekmurja. Jaz si hkrati želim, da novinarji nikdar več ne bi bili pod takim pritiskom, kot so bili takrat, ko so v tej državi imeli absolutno oblast Kocjančičevi fantje. To je v časih, ko so jim tudi zvesto asistirali nekateri sedanji ideologi novinarske neodvisnosti iz vrst LDS, takrat še pod okriljem Zveze socialistične mladine. Danes mislim, da je samo nekaj plačancev, ki zavestno trdi tisto, česar v tem zakonu ni. Ta zakon je napredek v vsakem slučaju in glejte, še enkrat poudarjam, bojite se zelo, da se bo kaj spremenilo na medijskem področju. Slovenija je edina država v Evropi, kjer tiskani mediji niso nekako sorazmerno porazdeljeni levo, desno ali pa sorazmerno s političnim vplivom. Tisti, ki ste imeli absolutno moč na medije, ki ste jih absolutno komandirali, ste s pomočjo države in paradržave prek kapitalskih povezav, prek neformalnih centrov moči se prebili do lastništva teh medijev in do vseh vzvodov oblasti tudi v RTV. In sedaj vam je strašno težko, če se karkoli premakne. Milimetrski premiki vas bolijo. Kaj to pomeni? Ko vam ta večina ponuja tretji program, ki bi prenašal državni zbor, kar se v normalnih državah vsaka opozicija bori z vsemi močmi, kar je pravzaprav podaritev opoziciji, vi temu nasprotujete, ker veste, da bo to ogledalo, ki bo iz te hiše šlo, ker bodo v tiskanih medijih morali realno poročati o tem, kaj se tu dogaja. Saj imamo primer, novinarje podpiram in se zavedam, da so pod strašnim pritiskom, da morajo na podlagi pritiskov kapitalskih lastnikov poročati malo sfrizirano. Ko smo govorili o TIMSS 2003, je glavna kritika šla na račun bivšega šolskega ministra in strank, ki so vso to šolsko zgago naredile v preteklosti. Ja, poročajo pa v glavnem v prid Gabru in Potrati. Onadva imata glavno mesto, ne pa te kritike, ki jih mednarodna skupnost namenja takšni stvari. Ta večina vam dobesedno altruistično ponuja tretji program, ki ga ne sprejemate. Šele potem, ko bo to spremenjeno, ko bo malo bolj realno informiranje javnosti, imate vi možnosti, vaše stranke, da postanete evropsko profilirane, normalne stranke. Do sedaj še to niste bili in niste, ker ste se posluževali teh mehanizmov moči. Jaz mislim, da je ta zakon pravzaprav velik napredek. Morda ga je potrebno dograditi z nekaterimi stvarmi. Jaz mislim, da smo bili vedno odprti do dobrih predlogov, ki jih pa dejansko sedaj tisti, ki najbolj vpijejo, niso ponudili, kot je bilo že večkrat ugotovljeno. Upam, da bodo prišli na dan s kakšnimi rešitvami v evropski smeri, kot je v drugih evropskih državah, da ne bo Slovenija medijsko najbolj zaprt prostor v Evropi. To ta zakon omogoča, da se tukaj naredi nek napredek in jaz upam, da bo do njega prišlo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Izvolite, gospa Širca. Želeli bi? Repliko.
Bila sem omenjena v kontekstu opozoril, in sicer gospod Jerovšek me je hotel opozoriti, o čem naj diskutiram in kako naj bi diskutirala v naprej ali nanašanju na gospoda Dolanca ali v kakšnem drugem kontekstu. Zagotovo ne bom in ne smem v tem državnem zboru diskutirati na način urednikovanja, na način presojanja uredniških vsebin, kajti svoboda za enkrat je še v Sloveniji govora zagotovljena in pravica do svobodnega izražanja, se pravi tudi odločanja, tudi programskih vsebin, bodisi na televiziji javni in katerikoli drugi je neomejena. V tem kontekstu ne bom diskutirala, kar počne danes koalicija že cel dan, kot da bi bil zakon že sprejet. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Kumer, dvignil ste roko. Zakaj prosim? Izvolite.
Hvala za besedo. Najprej bi gospoda Jerovška opozoril, da v tem parlamentu ne velja kanonsko pravo in da je vseh naših 90 poslancev enakovrednih in enakopravnih. Pri diskusiji lahko govorimo, kar hočemo, vi se vedno postavljate izven tega in nas učite kot diplomat tega državnega zbora. Rad bi še enkrat poudaril, vsako misel in vsako dejstvo, ki sem ga danes izrekel v zvezi z uvodom, ki je napisan v ta zakon, sem izrekel z mislijo, da zavržem laž in laži, ki se širijo ob pripravi in razpravi tega zakona. Nič več in nič manj. In to bom počel v tem državnem zboru vedno. Lahko, do konca povem? Še enkrat. V tem uvodu zakona je izrečenih nešteto laži, neresnic in "bedastoč", ki jih je pred tremi minutami ponovil kolega Jerovšek. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Gospod dr. Gaber, dvignil ste roko. Izvolite. Zakaj?
Repliko.
Lahko.
Kolega Jerovšek je tukaj seveda povedal veliko neresnic, povedal je pa tudi nekaj očitnih resnic. Jaz nameravam sedaj tukaj priznati, da sem vodil televizijo 65 let in ne samo 60 let, saj razumete, 60 samo, se vam opravičujem, napaka, gospod Jerovšek. Pazite drugič pri tem, ko na ta način citirate. Tisto, za kar sem vam pa res posebno hvaležen, da ste ponovno razložili, tako kot že eden od vaših kolegov pred tem, je, da ste šli in ste razlagali, katera vsebina v katerem mediju vam ni všeč. Za to vam gre. Vi bi radi urejali programe, to je jedro te zgodbe, o kateri danes govorimo. Tako le še nastopajte, dajte še kaj razložiti od tega! Povejte še, v kateri oddaji vam še kaj ni bilo všeč. Vas ne moti stanje na televiziji, vas ne moti, kako je s finančnim stanjem, ne moti vas, kako je z organiziranostjo televizije - vi bi radi videli, da bi morda vidva z gospodom Grimsem naslednjih 65 let kar neposredno urejala programe televizije v Sloveniji.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Anton Anderlič, LDS. Izvolite, prosim.
Čeprav sem mislil, da gospoda Jerovška že kar dobro poznam po vseh teh letih, ampak me vedno znova in znova preseneča. Lahko, da je imel vtis, da se je od 3. oktobra naprej vse začelo in da od 1. maja lanskega leta nismo v Evropi in da tiste stranke, ki so takrat vodile to vlado v Sloveniji in priprave na Evropsko unijo, so to počele ilegalno, v hostah, na črno in na nelegalnih in nedemokratičnih temeljih, in so vodile stranke, ki se morajo šele temeljito spremeniti, sedaj, ko bodo imeli priliko, poslušati in gledati televizijske programe ter radijske programe, ker bodo oblikovani tako, kot boste vi to želeli. Danes res ne razpravljamo o tem, kdo bo urejal, kako bo urejal in kakšen program naj bo. Ampak vseskozi in vse bolj je to prisotno. Marsikomu marsikaj ni všeč, tudi meni ne. Ampak to ni naša naloga, to ni tisto, kar bi mi radi počeli, torej da bi urejali televizijo. Leta 1994 je bila zelo velika diskusija v državnem zboru o tem, da se mora politika umakniti iz državnega zbora [[?]] . Samo pet predstavnikov je do sedaj imenoval državni zbor na predlog političnih strank. Če je to tisto, kar je prisotnost politike - danes je bilo že našteto, kateri vsi predstavniki so bili, katere skupine so predstavljali, civilno družbo in tako naprej, v svetu RTV. Kako posameznik deluje. Jaz z nikomer nikoli nisem imel potrebe diskutirati o tem, kako oni vplivajo na uredniško politiko, kako postavljajo urednike in tako naprej. Sem pa imel zelo veliko potrebo, da diskutiram o tistem, čemur se tako zlahka tu reče evropsko primerljivo poročanje s strani državnega zbora. In ker je treba najprej pogledati, kako po Evropi je to, in ugotovili boste - in to je naredil tudi naš center za raziskovalno dejavnost v državnem zboru v prejšnjem mandatu, da je naredil primerjave v Evropi - in videli boste, da dve državi nimata enako urejeno. In na katero ureditev v Evropi se sklicujete? Naše je bilo pri vseh teh razpravah vedno zavzemanje za to, da je mogoče - in za to so se zagotovila tudi materialna sredstva, vzpostavil se je TV studio - možen odvzem signala neposredno z vsake seje, vedno kadar je to katerakoli televizija želela. In lahko mi boste verjeli, da so bile vse izredne seje državnega zbora, ki ste jih zahtevali iz opozicije, prenašane neposredno s strani nacionalne televizije, ker je bila to volja uredništva, uredniške politike. Pa mogoče za kakšno sejo mi niti ne bi bili zainteresirani, da se prenaša. Pa so se. Vse tiste, katere ste želeli, da se prenašajo. In vse drugo je laž, da ni bilo mogoče, da ne vem kaj, in tako naprej. Ko se pojavi zakon o RTV-ju na dnevnem redu, vsaj tako se je od 1994. leta naprej in še vmes tudi, je bilo govora vedno o tem, kako zagotoviti neodvisen status te hiše, predvsem po zagotavljanju materialnih pogojev. Enkrat smo posebej dolgo diskusijo vodili o tem, kajti RTV naročnina je bila odpravljena oziroma pobirati se ni smela zato smo si izmislili nek kvazi prispevek za to javno televizijo, da smo sploh lahko zagotovili neko pobiranje sredstev in tako naprej. In če bi vendarle skrbeli za to, da se vprašamo, kaj je naše delo v tem državnem zboru, če je država dolžna skrbeti za to, da javni zavod RTV ima pogoje za to, da opravlja svoje poslanstvo v tej družbi in da znotraj tega organi opravljanja, organi, ki so za to zadolženi, opravljajo svoje funkcije, potem zagotovo ne bi bilo mesta tukaj razpravam, kakšen program nam je všeč in kakšen program ne. To ni naše delo, kot ni naše delo spuščanje v nekatere konkretne zadeve pri nekaterih drugih zadevah, ko razpravljamo o stanjih v podjetjih in podobno. Jaz verjamem, da imate za potrebno že takoj na začetku mandata to odločnost izkazati, da želite nekatere stvari urediti. In to je prišlo najprej na vrsto. Tudi prav. Ker vem, da zaustaviti tega ali pa vsaj upočasniti tega procesa ne moremo, jaz lahko dam samo svoj glas. Verjemite pa, da tudi vsi dobri nameni niso vedno tlakovani drugam kot v pekel.
Hvala lepa. Gospod Jerovšek, želeli ste repliko. Izvolite.
Jaz sem vesel, da gospoda Anderliča presenečam. Vendar bi bil vesel, da ne bi mene napačno citiral in napačno razumel. Ker podtikal mi je, da sem dejal, da bodo oblikovani programi tako, kot bomo sami želeli. Jaz se bom in se zavzemam za neodvisnost novinarjev. Rekel pa sem, da boste vi, vaše stranke se lahko profilirale normalno evropsko, ko se ne boste več zanašali na to, da bo strah novinarjev deloval tako, da bodo poročali tako, kot sami želite. Spomnite se, gospod Anderlič, vašega obnašanja na Odmevih, ko ste novinarki Janji Koren rekli, če me ne boste vprašali tega, kar sem sam želel, ne bom odgovarjal. In ste vstali. Se spomnite? Veste, zelo elegantno ste se znali obnašati do novinarjev. Tisti, ki so mi pa prej replicirali, so pa vsi šli "ad hominem" ne "ad rem". Majda Širca je nekaj odgovarjala. Jaz sem jo samo prosil, da v imenu strokovnosti ponovno ne trdi, da je Ljutomer v Prekmurju, pa da je Karl Grosman Prekmurec in ne Prlek, pa to predstavljati kot visoko strokovnost. Samo to sem jo prosil. Ampak ona je odgovarjala čisto drugo "ad hominem". Upam, da ste sposobni odgovarjati "ad rem". Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Anderlič dvignili ste roko. Ste dvignili roko? Ker sem opazil, zato sem vas vprašal. Hvala. Besedo ima gospod Jožef Horvat, Nova Slovenija.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavcem, spoštovane poslanke in poslanci! Pozdravljeni vsi, ki to zasedanje kakorkoli spremljate! Moram najprej izraziti zadovoljstvo, da je danes prišlo do široke razprave o predlogu obravnavanega zakona o RTV Slovenija. Sam bi si sicer srčno želel več konkretnih predlogov v smislu izboljšave predloga, vendar jih žal do sedaj ni bilo zaslediti. Mediji, še posebej slovenska javna radiotelevizija, so očitno sila kompleksna zadeva, zato vsekakor zasluži prenovo v organizacijskem smislu. Mnogi v Sloveniji še vedno trdijo, da so mediji odsev realnosti, da se je torej to, kar mediji poročajo, v resnici tudi zgodilo. Skratka, da mediji odsevajo resničnost. To sploh ne drži. Iz novinarskih učbenikov se lahko namreč naučimo, da mediji vedno konstruirajo realnost, se pravi, mi v medijih preberemo medijsko realnost, ne pa to, kar se je v resnici dogajalo. Na tem svetu se zgodi toliko reči, da je popolnoma nemogoče, da bi bile vse predstavljene v množičnih občilih. Nekateri raziskovalci pravijo, da niti 1% dogodkov oziroma reprezentacij teh dogodkov ne pride do množičnih občil. Tako novice niso nikakršne resnice. Novice so produkti, so medijski produkti. Mediji konstruirajo realnost, zato so mediji danes usodno pomembni in zato je novinarstvo tako zelo pomemben poklic. Živimo v času množičnih občil. Še nikoli v zgodovini človeštva ni bilo tako pomembno, kaj je na televiziji, kaj po radiu, kaj pišejo časopisi, kot je to danes. Še nekaj desetletij nazaj na primer je bila glavna institucija socializacija, ali šola, ali cerkev, ali družina. Danes pa že ugotavljamo, da so mediji tisti, ki nekatere celo pretežno socializirajo in jim določajo, sugerirajo, kakšen življenjski stil naj izberejo, kaj je prav, kaj ni prav, katere vrednote se obnesejo in katere ne. Mediji so se ustanavljali zato, da bodo tri veje oblasti kontrolirali in nadzirali. Temeljna, osnovna funkcija klasičnega kakovostnega novinarstva je nadziranje, kontroliranje oblasti, transparentnosti dela politikov, velikih javnih služb, korporacij, finančnih in drugih. To pa počnejo seveda v imenu državljanov in njihovih pravic po tem biti obveščen. Sedaj se seveda ta funkcija raztaplja, se izgublja, kajti ni več pomembna vsebina, to, kar je za nas relevantno, pomemben je "look", pomemben je izgled, pomemben je imidž. Pomembna je ta presneta podoba in samopodoba, kajti novinarsko sporočanje se že spreminja iz novinarskega diskurza, lahko rečemo, v oglaševalski diskurz. Vse več je oglaševanja, vse manj pa je novinarskega sporočanja v smislu informacij, relevantnih za državljane. Pričujoči predlog zakona o RTV Slovenija novinarjem ne natika nobenih nagobčnikov. Naj se tega nihče ne boji. Niti nikogar, ki bo delal pošteno in korektno, ne bo strpal v zapor, kot se je na primer to v preteklosti zgodilo mojemu cenjenemu stricu, sicer priznanemu slovenskemu gospodarskemu novinarju. Pravica biti informiran je gotovo ena osnovnih človekovih pravic. Pravico poslušati Radio Ognjišče imajo verjetno tudi državljanke in državljani Republike Slovenije, ki živijo v Prekmurju. Pa vas moram razočarati. Nimajo te pravice, ti Prekmurci namreč. Kljub novim vlogam v preteklosti na ustrezne institucije, kljub 5 tisoč zbranim podpisom nimajo te pravice. Enkrat je v vlogi manjkala vejica, drugič je bila pika odveč. Kdo, spoštovani, kdo mi lahko danes razloži to medijsko blokado? Kdo mi lahko razloži večkratno nedodelitev radijske frekvence, ki je po mojem mnenju javno dobro? Sicer pa je res, da ta tema ne spada na današnji dnevni red. Spada pa moj prispevek k podpori predlaganega zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Davorin Terčon, LDS. Prosim.
Hvala, gospod podpredsednik. Tukaj so bile izrečene različno ocene in kvalifikacije tako okrog kvalitete programa do pristranskosti javnega zavoda RTV Slovenija. Sicer moram reči, da nisem najbolj zvest gledalec in poslušalec, je pa res, da slišim marsikatero pikro. Je pa res, da so kakšni tudi zadovoljni s programom. Kar se tiče pa nevtralnosti, bi pa rekel nekako tako. Do sedaj so z nevtralnostjo RTV Slovenija bili vsi nezadovoljni. Opozicija, sedanja pozicija je že danes in v prejšnjih mandatih izrekla marsikatero kvalifikacijo, ki je govorila o tem, da so izrazito nezadovoljni in ocenjevali televizijo kot politično. Moram pa povedati, da tudi med svojimi kolegi, ko sem bil še na poziciji, sem slišal marsikatero kritično, predvsem na ta račun, kako televizija poroča. Seveda smo trčili ob to, da je televizija in ostroj sestavljen tako, da zagotavlja maksimalno nevtralnost in da težko kot politiki vplivamo na ta javni zavod. Nekaj bi rad rekel glede v bistvu po mojem najbolj spornega dela zakona, okrog katerega se tudi vrti, imenovanje programskega sveta: zadnja alineja petega odstavka 17. člena. Ta alineja je napisana zelo všečno. Večino v programski svet naj bi predlagali celo gledalci in poslušalci, poleg društev in ostalih, in zato naj bi bilo bojda to demokratično. Ampak treba je povedati do konca, oni bodo samo predlagali, saj vemo, kako bo to šlo. Zdaj, ali bo par tisoč predlogov, pa boste izbrali tiste, ki vam pašejo, ali pa boste nekomu sugerirali, kdo naj se prijavi, da jih bo spet izbrali. Saj tega ne boste počeli vsi, kolegice in kolegi iz pozicije, za to bodo že drugi poskrbeli, vi boste samo pritisnili na tipko. In ta masa, teh šestnajst bo imelo odločilen vpliv na imenovanje direktorja, ki bo poslej tako programski, strokovni kot sicer poslovodni, ki bo imel ta dva organa, se pravi, direktor in programski svet. In okrog njih se bo vse vrtelo. Oni bi imeli odločilno vlogo na imenovanje tudi direktorjev radija in televizije, programskih in tako naprej. In tu je bistvo problema, zakaj je krnjena nevtralnost in zakaj bo ta televizija namesto javne, ker do zdaj smo imeli sistem, postala zdaj državna. Imeli smo sistem, da je bil najvišji organ imenovan neposredno. Sprašujem vas, če ste šli vi še korak naprej in ste rekli, da bodo predlagali celo gledalci in poslušalci, zakaj ne najdete instrumenta, ne da bodo predlagali, da bodo imenovali. Imenovali boste pa vi, imenovali boste tiste, ki jih boste hoteli. Imenovali boste svoje. To je dejstvo. Če hočete narediti korak naprej, najdite instrumente, da bodo oni imenovali. Če so bili ti instrumenti slabi in so prišli v poštev samo nekateri, ker tudi vi ne boste mogli, kot navajate v obrazložitvi, da par tisoč jih je bilo pa zanemarjenih izmed teh strokovnih in civilnih organizacij - seveda, niso bile navedene, ker je nemogoče narediti operativni organ. Tudi vi ne boste upoštevali vseh, ker jih je samo šestnajst. Upoštevali boste šestnajst tistih, ki vam bodo, po moje, pač ustrezali. Ti bodo imenovali potem direktorja, ker bodo imeli odločilen vpliv, in direktor, se ve, kakšen bo moral biti, ker bo imel vpliv potem tudi na koncu koncev na programsko shemo. Še huje se mi zdi pa to, da zdaj delate iz javne televizije državno televizijo, še naprej bodo pa to državno televizijo plačevali davkoplačevalci s prispevkom. Če ste že naredili svojo televizijo, potem najmanj, kar je, naredite financiranje vsaj iz državnega proračuna, če ste že upravljavci državnega proračuna. Zdaj bodo pa davkoplačevalci, ne glede na svoje prepričanje, plačevali trobilo ene politične opcije. Vsi! To je nehigiensko, to je zelo nehigiensko. Javna televizija ima ogromno problemov. Rekel sem, da glede njene nevtralnosti vsi kritični. Mogoče je celo to dobro, ker če bi bili samo eni zadovoljni, drugi kritični, bi bilo že nekaj sumljivega, kar pomeni, da bi znala biti celo nevtralna. Problemi so finančni. Sprašujem se, kako je možno v eni majhni državi Sloveniji, da ima en javni zavod 2.000 zaposlenih in od 1.000 do 3.000 honorarcev! Da porabijo 70% prihodkov, ki gredo v desetine milijard, za osebne dohodke, kot beremo danes v časopisu. Da je to en ogromen mastodon. Ampak vi niste naredili nič za sanacijo tega. Vas zanima samo poveljevalna shema, ki bo politična. Kaj ste naredili? Naredili ste še celo nekaj drugega. Pravite, da vlada do 1. septembra za naslednje leto lahko predpiše prispevek, ki bo do 10% višji. Vlada ima pa za cilj pod 3% inflacijo, gospod minister, če se spomnite. Ali to pomeni, da bodo davkoplačevalci plačevali še več, kot bodo njihovi dohodki rasli, več kot bo inflacija, zato da bo to še večji mastodon?! Vprašajte se, kaj počnemo. V resnici se zelo bojim, kaj se dogaja. Pri funkcioniranju RTV-ja bi pričakoval, da bo prišlo tudi do sofinanciranja regionalnih RTV. Povedal vam bom primer, kje je problem. RTV terja plačilo tudi od oseb, ki so invalidne, pa nimajo telesne okvare, recimo, duševno zaostali oziroma, kako se reče, zaostali v duševnem razvoju, ker nimajo točno v zakonu predpisanega dokumenta iz zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Imajo pa sodno odločbo. Ampak oni pravijo, ne, ne, po zakonu je, samo potrdilo zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje in sodna odločba ne velja. Zakaj ne popravite takih primerov, ko neka marginalna prizadeta grupacija nima pravice oziroma je oškodovana. Vas pa zanima samo poveljevanje, kdo bo direktor in kako bo trobil, ničesar drugega. Jaz se res sprašujem, kam gremo in kam plovemo, ko v enem dnevu imenujemo državno generalno tožilko, ki ima zgodovino eksplicitno profilirano politično, ko isti dan imenujemo preiskovalno komisijo, ki se bo vtikala v to isto tožilstvo in "pljuvala" vse za nazaj, ko imamo imenovanega že novega šefa policije, pa je bil prejšnji razrešen po zakonu, ki je na ustavnem sodišču, ko se zamenjuje vse povprek. Veste, to ne bo zamenjava na vrat na nos, kot je bilo v Bajukovi vladi. To so lahko na oči celo prijetne smehljajoče zamenjave, bodo pa temeljite. To je pa dejstvo. Kar se tiče RTV, mislim, da gremo po poti Hrvaške in HDZ v najbolj svinčenih časih iz prvega mandata. Takrat je, če se dobro spomnite, Evropa kaj opazila, kaj se je dogajalo. Jaz upam, da bo opazila tudi pri nas, da se bo še bolj zbudila, predramila in razgibala tudi prizadeta javnost in konec koncev tudi HDZ ni bil več na oblasti. Jaz seveda predloga zakona ne bom podprl. Apeliram, da premislite, večino sicer imate, da premislite do naslednjega branja in da se najde rešitev, da bi bila zagotovljena v bodoče nevtralnost novinarskega poklica in da bi imeli javno ne pa državno televizijo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Dimitrij Kovačič, SDS. Prosim.
Hvala lepa. Kolegice, kolegi! Sedanje stanje na javnem zavodu RTV ni pregledno, pregledna je le izguba, ki se kopiči iz leta v leto. Upravljanje zavoda je zaradi neustrezne zakonske podlage izredno oteženo. Pristojnosti odgovornih na različnih ravneh se precej prepletajo. Nadzor nad samim poslovanjem je pomanjkljiv, stroški, ki jih zavod pri izvajanju svoje dejavnosti troši, so izjemno visoki in že na prvi pogled zbujajo dvom, ali so porabljeni racionalno. Tudi na področju programa RTV vedno težje lovi korak z različnimi komercialnimi televizijami in se vedno težje prilagaja ostri tržni konkurenci. Pri tem pa včasih na račun prgišča novcev zanemarja svoje osnovno poslanstvo, ki ga kot javni zavod imamo. To pa je, da je javnost objektivno in celovito obveščena o javnem dogajanju doma in v svetu, da na ustrezen način opravlja vzgojno in izobraževalno funkcijo, prav tako pa tudi, da zagotovi poleg potrebnega zabavnorazvedrilnega programa tudi dovolj kulturno umetniških znanstvenoraziskovalnih in zgodovinskih vsebin. Vse to mora biti princip javnega radia in televizije, zaradi katerega se s tem razlikuje od komercialnih medijev, katerim edini cilj je čim večji profit, zato jih javni interes ne zanima. Pri RTV pa je ravno javni interes primaren. Ni res, da RTV ob doslednem izpolnjevanju svojega javnega poslanstva ne more biti bistveno ekonomsko uspešnejša. Lahko je, le drugače jo je potrebno organizirati, postaviti različne med seboj vertikalno povezane ravni odločanja in s tem povezane odgovornosti in seveda na tej podlagi izvesti tudi ustreznejšo kadrovsko politiko. Predlagani zakon vlade je narejen v smeri tega, kar sem govoril. Ni rečeno, da je vse, kar je v zakonskem predlogu zapisano, tudi optimalna rešitev. Prav gotovo pa ta zakon pomeni velik korak naprej v smeri izboljšanja sedanjega stanja. Gotovo se bo do končne faze sprejemanja tega zakona marsikaj v njegovih določilih še spremenilo ali pa bo kaj dodano. Vse to bo seveda odvisno od današnje pa tudi kasnejše razprave tako nas poslancev kot tudi druge zainteresirane javnosti. Verjetno bo v prihodnjih letih potrebna še kakšna novela tega zakona, vendar pa je pomembno, da s postopkom čim prej začnemo. Vsako odlašanje je škodljivo. Vse tiste, ki ste pa danes tako vehementno govorili o slabih namenih vlade, češ, da si bo ta RTV podredila tako, da bo postala od nje odvisna institucija, bi pa samo opozoril, da ni korektno nekoga na tak način obtoževati in mu v naprej pripisovati slabih namenov, zlasti še, ker tega ni mogoče preizkusiti. Preizkusiti bo to mogoče šele kasneje, ko se bodo učinki novega zakona že pokazali, nikakor pa ne v naprej. Mogoče pa je preizkusiti dosedanji zakon in dosedanje ravnanje bivše vlade pri urejanju tega področja. To pa je mogoče preizkusiti. Te izkušnje nam dejansko povedo, da ste, spoštovane poslanke in poslanci LDS in SD, ravno vi tisti oziroma so bili vaši vladni predstavniki tisti, ki ste ravnali tako, kot vi sedaj očitate nam, da nameravamo storiti. To pa je gospe in gospodje velika razlika! Vi ste vaše slabe namene, o katerih je govora, že izvršili, mi jih prav gotovo nismo, saj v opoziciji te možnosti tudi nismo imeli. Lahko pa vam zagotovim, da takšnih namenov tudi dejansko nimamo, ker to ni naš stil. Enostavno nismo sposobni na takšen način razmišljati, zato vas prosim, da nas ne sodite po sebi. Lepo vas prosim, še enkrat. Hvala.
Hvala lepa. Vodenje seje predajam gospodu podpredsedniku Pečetu.
Dober dan vsem skupaj. Hvala gospodu Klavori za dosedanje vodenje. K besedi pa vabim kolega Ljuba Germiča.
Hvala lepa za besedo. V uvodu med razlogi za sprejem zakona je v drugem odstavku zadnji stavek "še posebej je problematično področje vodenja in upravljanja RTV Slovenija". Jaz bi tukaj spomnil kolegice in kolege v smislu poročila k nadzornemu odboru javnega zavoda Radiotelevizije Slovenije, ki je bilo obravnavano marca tega leta, v katerem generalni direktor RTV Slovenija pove, da je programsko poslovno leto 2004 je bilo za RTV Slovenija uspešno, da bilo uresničenih vrsto zahtevanih programskih in televizijskih projektov, sprejeta strategija in da se vse usmerja v poslovno odličnost. Če lahko, potem samo v kratkem, glede na omejitev časa povem, da so člani in članice izrazili zadovoljstvo, da se na odboru sprejeti sklepi pri delovanju zavoda večinoma upoštevajo in da se kritično finančno stanje zavoda počasi sanira. Če lahko spomnim na sklepe, ki jih je odbor sprejel, pod sklepom točka 3 odbor za kulturo, šolstvo in šport poziva vlado Republike Slovenije in ministrstvo za kulturo naj preučita pripombe in ugotovitve iz poročila nadzornega odbora RTV Slovenija, predvsem pa naj pripravita celostno analizo skupaj z morebitnimi spremembami oziroma izboljšavami zakonskih rešitev, ki so po mnenju nadzornega odbora RTV Slovenija pomanjkljive. Tukaj je bila priložnost govoriti o vsej tragični situaciji na Radioteleviziji Slovenija, kot jo danes slišimo. Seveda pa je nekaj dni za tem prišel v javnost prvi osnutek zakona in po tednu dni nekoliko korigirana oblika tega zakona. Ko govorimo tukaj o stilu, bi bilo zelo dobro povedati, da je po samih dejanjih možno ocenjevati stil, kako kdo ravna. Glede na to, da ni bilo splošne razprave, širše splošne razprave v javnosti, da šele, ko je osnutek nastal, je bil zelo kratek čas, na katerega se je odzvala strokovna civilna javnost, in na katerega je bilo veliko pripomb, ko gledamo, zakaj tako in ko govorimo o stilu, lahko zelo hitro pridemo do zaključka, ko ugotovimo, da seveda tudi ta zakon govori o stilu. Vlada hoče ne samo nadzor nad javno radiotelevizijo, ampak si je že s spremembo zakona o javnih uslužbencih uredila ta nadzor, da lahko beremo v medijih, na kakšen način se razvija hobotnica z vplivom na gospodarskem področju, kjer lahko vidimo zelo hitre posege v nadzorne odbore in uprave, da lahko vidimo, kako hoče obvladovati kulturo, ko je bil izražen interes za razpravo zgodovinarjev na temo o 60. obletnici prve povojni slovenske vlade. Seveda je bilo zelo hitro deligirano, kdo naj na takšni okrogli mizi sodeluje in seveda na takšni osnovi do te okrogle mize tudi ni prišlo. Tako je tukaj stil zelo prepoznaven. Glede na strokovne rešitve, ki so predlagane v samem osnutku oziroma predlogu zakona, bi se omejil zopet na uvod, na drugi odstavek, kjer piše: "Ureditev položaja javne Radiotelevizije že dalj časa ni povsem primerljiva z ureditvijo v drugih državah članicah Evropske unije." Ko prebiram o tem četrto poglavje, kako je prikazana ena ureditev drugje, zelo težko iz tega prikaza vidim, kakšna je ureditev in s čim mi komu nekako prilagajmo ureditev znotraj že zelo urejenih držav. Drugo, na kar bi opozoril, je zelo lahkotno poigravanje in nestrokovno obravnavanje recimo pri načinu obračunavanja RTV prispevka. Prvi osnutek ima eno logiko, naslednja verzija drugo logiko, z utemeljitvijo, ki se pojavlja v javnosti, da seveda smo začasno umaknili to rešitev, ki ne bo dolga in se bo zelo hitro vrnila v zakon. Zakaj takšna hitrost, če bi lahko to v nekem časovnem obdobju prediskutirali? Naslednja zadeva, ki je zelo pomembna, je zelo velika lahkotnost pri izločanju regionalnih radijskih in televizijskih centrov iz zakona in ponovna zelo hitra umestitev nazaj v zakon, zopet z argumentacijo, "ja saj smo računali ali mislili, da se bo to uredilo v statutu. Bil je nesporazum." Ko pa beremo druge analize okrog kadrovskih rešitev, vidimo, da se ocenjujejo kot neki presežki in zelo pripravno bi bilo, da bi takšni regionalni centri izginili iz predloga zakona. Iz vsega navedenega želim zaključiti, da glede na veliko nezadovoljstvo vseh strani okrog javnega sporočanja, ocenjujem, da naše novinarstvo deluje dobro. Če mi dovolite, zaključil bi že z izrečenimi mislimi. Tehnologija mi omogoča, da gledam barvno televizijo. Seveda si ne bi želel, da bi politika iz te barvne televizije naredila črno belo. Hvala lepa.
Hvala vam. K besedi vabim kolega Kristijana Janca. Izvolite prosim.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Zakon o RTV je že z današnjo obravnavo v državnem zboru dosegel v javnosti visoko stopnjo pozornosti. Kar je tudi prav in prav je tudi, da se to večletno, precej morda neurejeno stanje končno uredi z nekim zakonom, ki bi bil tudi evropsko bolj primerljiv. Predlagani vladni zakon je po moji oceni dobra osnova za parlamentarno razpravo in za še morebitno izboljšavo. Temu je tudi namenjena ta razprava v državnem zboru, ki bo dosegla večji konsenz tudi med novinarji, zaposlenimi v tem zavodu kot med javnostjo oziroma med državljani in državljankami. Verjamem, da bo ta razprava, ta prva obravnava k temu pripomogla in da to minister s sodelavcem dobro posluša in da konec koncev, ko bo nadaljevanje, posluša nekatere pomisleke iz te dobre razprave, ki vodi v en dober zakon, ki bi bil tudi sprejemljiv za vse politične opcije ali čim bolj sprejemljiv. To bi bila dobra zadeva, dobra popotnica za to zgodbo. Pa vendarle me motita dve stvari, ki morda sta v tem zakonu ali sodita ali pa ne sodita čisto, sta pa zelo pomembni. Kot prvo, v zakonu nisem zasledil tega, kar je bilo že večkrat podano, pripombe iz minulega obdobja, in sicer gre za to, da se v zakon vendarle enkrat zapiše skromnih 3% za sofinanciranje RTV programa s statusom posebnega pomena iz RTV prispevka. To je tudi edini in pravi stabilni vir za obstoj programov posebnega pomena, ki je bil že enkrat izglasovan v državnem zboru in zapisan v zakonu o medijih v 82. člen. To je najmanj 3% RTV prispevka. Verjamem, da po petih letih dokazovanja in prepričevanja končno napočil čas, da se to zapiše v nov zakon o RTV Slovenija, da je le-ta v proceduri, in ta današnja razprava to samo potrjuje. Če je volja, pa verjamem, da je, potem se tudi vedno najde ustrezna rešitev in se 3% prispevka nameni za sofinanciranje ustvarjanja in pripravljanja lokalnih in regionalnih vsebin, ki so zelo pomembne za Slovenijo, za regije in ne nazadnje tudi za lokalne skupnosti. V skladu z določili zakona o medijih in nam na osnovi teh kriterijev, določenih v vladno uredbo [[?!]] . Naj na kratko razložim nekaj misli iz te obrazložitve. Lokalni, regionalni in študentski radijski in televizijski programi s statusom posebnega pomena so pomembna dopolnitev programskih vsebin javne službe, ki jo izvaja RTV Slovenija. Pomembni so zlasti za uresničevanje pravic državljanov do obveščenosti in do svobode izražanja predvsem v vsebinah, ki so povezane z življenjem, dogajanjem in problemi prebivalstva v lokalnem in regionalnem okolju, s čimer pomembno prispevajo k uresničevanju 39. člena ustave Republike Slovenije. Soustvarjajo razmere za skladnejši regionalni razvoj, so podpora za delovanje in uresničevanje specifičnih interesov ljudi na določenem območju in vključujejo programske vsebine, povezane z delom in življenjem narodnih, etičnih in verskih skupnosti, ki živijo v določenih okoljih. Posebno skrb namenjajo ohranjanju tradicije, ljudskega izročila in narečij. V omenjenih okoljih so nepogrešljivi dnevni stik slovenskih manjšin z matičnim narodom in so med Slovenci v zamejstvu tudi zelo dobro sprejeti in poslušani. V vseh teh lokalnih in regionalnih RTV programih s statusom posebnega pomena predstavljajo s to in drugo vsebino za lokalno in regionalno skupnost najmanj 30% programskega časa. Priprava teh vsebin je strokovno zahtevna in bistveno dražja od vsebin, ki jih posredujejo tako imenovani komercialni radijski in televizijski programi. Ravno zaradi te cenovne konkurenčnosti slednjih na oglaševalskem trgu lokalni, regionalni in študentski RTV programi s statusom posebnega pomena samo z oglaševalskimi prihodki ne morejo ohranjati zahtevne vsebinske strukture. Ko je ustavno sodišče na pobudo javnega zavoda RTV Slovenija razveljavilo del 82. člena zakona o medijih in s tem kot vir sofinanciranja 3% RTV prispevka, za vsebinsko pripravo ni več stabilnega javnega vira sofinanciranja. Ustavno sodišče je sicer napotilo zakonodajalca, da ta problem razreši do septembra 2004, vendar se to še do danes ni zgodilo. Da bi se izognili najbolj črnemu scenariju izdajateljskih lokalnih, regionalnih in študentskih programov s statusom posebnega pomena, predlagamo zakonodajalcu, da tem programom zagotovi preživetje in zagotovi minimalno podporo iz javnega vira. Po naši presoji je to najbolj realen in stabilen, vsebinsko primeren ter transparenten vir sofinanciranja deleža RTV prispevka v višini 3% prispevka, kar mesečno znaša borih 65 tolarjev na zavezanca za plačevanje RTV prispevka. Naši dodatni argumenti so poslušanost in gledanost teh programov, pa tudi prepričanost večine naših poslušalcev in gledalcev, da že zdaj RTV prispevek plačujejo tudi za svoje lokalne in regionalne programe. Ker so ti programi po vsebini dopolnitev javne službe na lokalni in regionalni ravni in pomembno prispevajo k uresničevanju 39. člena ustave, vsakomur zagotavljajo pravico do svobode izražanja in uresničujejo pravico do obveščenosti vsem državljanom, so po naši oceni predlagane dopolnitve zakona o RTV Slovenija utemeljene in ustavno dopustne. Kot drugo, spoštovani minister, 17. člen predlaganega zakona, programski svet RTV Slovenija. Mislim in sem prepričan, da bi to lahko vlada, če ima ta regionalni posluh, govorimo pa o policentričnem razvoju, decentralizaciji, skratka uravnoteženem razvoju Slovenije tudi na tem segmentu, ki je po moji oceni zelo pomemben - in sedaj ja čas - če je volja v vladi in v državnem zboru, da se sestava in novo imenovanje teh, ki buri duhove tudi v današnji razpravi državnega zbora najde en kompromis. Veliko govorimo o Sloveniji v bodočem razvoju in meni bi bila dobra gesta: od besed k dejanjem, dajanja pa bi bila, ker imamo 12 regij v Sloveniji, naj bo iz vsake regije en predstavnik v programskem svetu. S tem dokažemo, da tudi Bela krajina, Posavje, Zasavje in Prekmurje imajo možnost sodelovanja v programskem svetu. To bi bila tista dobra, modra poteza. Znotraj državnega zbora pa naj se imenujejo ljudje, ki so najbolj kompetentni, ki imajo znanje, ki imajo strokovnost in ki lahko aktivno delujejo za nacionalno RTV Slovenijo, ne samo za ljubljansko in osrednjo. Jaz verjamem, da tega posluha nekaj bo in da bomo tako televizijo imeli tudi vsi skupaj v bodoče, ki bo slovenska, nacionalna, ki bo pokrivala tudi področja regij, ki so manj razvite, na primer Posavje in druge. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Janc, za smiselne pripombe. K besedi vabim kolega Mitja Ljubeljška, izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani zbor! Spoštovani ostali prisotni! Od javne RTV Slovenija upravičeno vsi pričakujemo, da je to hiša, kjer se vsak dan odvija pretek pomembnih informacij v skladu z javnim interesom, da upošteva vse zakonite zahteve po razkriti informaciji, ki zahtevajo dobrobit vseh nas, da so novinarji pošteni ne le do gledalcev in poslušalcev, ampak - kar je najpomembnejše - do samih sebe, da je njihovo poročanje nepristransko in pravočasno ter da je njihova naloga iskati resnico in jo posredovati naprej. Osnovni temelj naše javne televizije, ki je najpomembnejša kulturna institucija, mora biti javni interes, kulturne vrednote, poštenje, etika in morala. Da pa bi bilo tako, so na RTV Slovenija potrebne spremembe in zato potrebujemo nov zakon, ki bo zavodu omogočil, da se spoprime z izzivi prihodnosti, tako organizacijskimi in ustvarjalnimi kot finančnimi in tehnološkimi. RTV Slovenija potrebuje strateški preobrat poslovanja s posebnim poudarkom na odpravi vzrokov sedanje krize in zagotovitev pogojev za dolgoročno uspešno in učinkovito poslovanje. Potrebuje tudi reorganizacijo, ki bo v hišo prinesla globalno politično uravnoteženost. Najvišji vodstveni položaji morajo imeti jasne pristojnosti, iz njih izvirjujoče odgovornosti. Zavod je sedaj izredno zapleten in obsežen ter specifičen poslovni sistem z zapleteno organizacijsko strukturo. Organizacija in vodenje tega sistema sta toga, nefleksibilna in neučinkovita. Če bi se najbolj glasni in najodločnejši kritiki vladnega predloga sprememb zakona resnično zavzemali za neodvisnost medija od oblasti in političnih strank, bi s podobno ostrino in glasnostjo lahko in bi morali protestirali že pred leti. Spoštovani, če pogledamo samo nekaj dejstev, ki jih navaja poročilo nadzornega odbora RTV Slovenija, vidimo številne slabosti in pomanjkljivosti, kar je bilo danes že slišano, vendar pa za to ni nihče odgovoren. Sprašujem, kaj naj bi se moralo še zgoditi, da bi končno vsi dojeli da je ob vsem tem nekaj zares potrebno spremeniti. Z vsem spoštovanjem do drugačnih mnenj od mojim, mnenj, s katerimi nas v zadnjem času prepričujejo nekateri posamezniki pa tudi nekateri mediji, pa se pri takih kritikah težko znebim vtisa, da gre bolj za varovanje lastnih pozicij moči kakor za skrb za medijsko avtonomijo in da se pod plaščem teh interesov sedaj prodajo in branijo avtonomija in neodvisnost novinarjev. Predlog zakona kritizirajo predvsem tisti, ki do sedaj niso naredili nič ali bore malo za izboljšanje položaja RTV. Vsako potvarjanje teh dejstev in resnice javnosti je sicer kratkoročno mogoče, nikoli pa ne dolgoročno, kajti resnica je kot olje v vodi, vedno priplava na površje, ničesar se dolgoročno ne da skriti in kot pravi stari pregovor, ker vsi ljudje vse vedo. Prepričan sem, da bo novi zakon vsekakor pripomogel k utrditvi javnega zavoda, da bo deloval transparentno, da bo postala kvalitetnejša institucija, ki bo imela zagotovljeno neodvisnost programskih delavcev in da bo dana tudi osnova za poslovno uspešnost. Najvišji vodstveni položaji morajo imeti torej potrebne pristojnosti in s tem tudi odgovornosti. Trdim, da je predlog zakona dober, v nadaljnjih postopanjih se bo verjetno še dopolnjeval, nacionalka ima potrebne resurse in kadre, da lahko postane tudi poslovno in programsko uspešna. Sam sem velik zagovornik neodvisnosti RTV, zato dajmo veljavo odločnim novinarskim imenom in soustvarjalcem, ljudem, ki znajo misliti s svojo glavo, katerih mnenje ali sodba ter znanje so vredne vse pozornosti in spoštovanja, ki so avtonomni in jim verjamemo, da javnosti ne prikrivajo ne dejstev in ne resnice. Šele takrat, ko bomo imeli pluralne medije, se bomo lahko hvalili, da imamo resnično demokracijo. Hvala lepa.
Hvala vam. K besedi vabim kolega Martina Mikoliča. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani minister, spoštovane kolegice, kolegi. Dovolite, da uvodoma navedem nekaj vsem vam znanih dejstev. Danes je zelo aktualna ugotovitev, da so nekateri v zadnjih letih nenehno opozarjali na pomanjkljivost, neustreznost sedanjega zakona kot tudi na delovanje RTV Slovenije. Do sistema reševanja problematike ni nikoli prišlo, ker pač k temu ni pristopil nihče, ne politika, ne stroka, ne društvo novinarjev, ne civilna družba, se pravi, tudi nekateri tisti, ki so danes najbolj glasni. Zanimivo. Predlog zakona danes kritizirajo predvsem tisti, ki do sedaj niso naredili nič za izboljšanje položaja RTV Slovenija. Danes upravičeno ugotavljamo, da je velik problem slovenskega medijskega prostora neuravnovešenost predstavljanja vse glavnih miselnih tokov, način življenja in vrednostnih usmeritev Slovenije in po svetu. To z vso gotovostjo lahko rečemo tudi za javni zavod RTV. Da je temu tako, je v veliki meri pripomogla tudi sedanja zakonska ureditev javnega zavoda. Še več. Zraven omenjenih ugotovitev, ki se izražajo predvsem v programskem oziroma vsebinskem delu delovanja RTV, ravno obstoječa zakonska ureditev povzroča organizacijski in finančni kaos, ki, roko na srce, že nekaj let vlada RTV Slovenija. Vemo, da ima generalni direktor bistveno premalo pristojnosti in z uveljavitvijo novega zakona bo imel bistveno drugačne pristojnosti. Kriza vodenja in poraba javnih sredstev je več kot očitna. Več kot očitno je tudi neupoštevanje izvajanja oziroma nespoštovanja izvajanja informacijske uravnoteženosti, kar je seveda osnovno poslanstvo javne RTV. In kdo je odgovoren za to? Najbrž ne mi politiki, ki smo dolžni, da opozarjamo na nepravilnosti, ampak člani organov zavoda na čelu z generalnim direktorjem. In v tem grmu tiči zajec, da obstoječi zakon omogoča to, kar je njegova pravna podlaga in ker mu pravna podlaga to omogoča, je stanje na RTV takšno, kot je. In takšno stanje na RTV Slovenije je zame kot poslanca Nove Slovenije nesprejemljiv. Spomnil bi samo na dogodke v zadnjih tednih ob smrti papeža glede nekaterih prispevkov in oddaj, ki so bile dobesedno, da ne bomo rekel, diletantske, v primerjavi, kako je bil izjemo karizmatičen poglavar Rimskokatoliške cerkve prikazan na drugih javnih in nacionalnih televizijah. Na žalost sem imel občutek, kot da še vedno ne pripadam tej civilizirani Evropi oziroma Evropski uniji. Nič boljše ni bilo, ko je bil imenovan novi papež. Pa nisem samo jaz tega mnenja, ampak na to me opozarjajo drugi in ne čudi me, da se v zadnjem času toliko govori o Kocjančičevi televiziji in da so s to našo televizijo [[...]] [[nerazumljivo.]] [[..]]vsi zadovoljni, s športnimi prenosi na drugem programu, seveda če hudomušno dodam, če naši zmagujejo. Hvala.
Hvala, kolega Mikolič. K besedi vabim poslanko Bredo Pečan.
Dober dan vsem kolegom poslancem in poslankam, dober dan gospodu predsedujočemu. Jaz bom zelo kratka, seveda nisem noben strokovnjak na področju množičnih medijev, pri ustvarjanju novic, pri obveščanju državljank in državljanov, zato bom povedala samo par opažanj v zvezi s tem zakonom in tistim, ki smo ga ta teden sprejemali. Namreč, zanimivo je, da v Sloveniji se dogajajo takšne stvari, da bi nekateri ljudje, nekateri državljani in državljanke Slovenije morali biti zelo ponosni. Zaradi posameznikov ta državni zbor spreminja zakone ali pa posamezne člene v zakonu. Edino, kar mi je žal, da ne morejo tega ponosa uveljaviti tako, da bi bilo njihovo ime izrecno zapisano v zakonu. Konec koncev ne vidim razloga, zakaj ne bi v programskem svetu bilo napisano, razen tega, kdo vse ne sme biti član programskega sveta, ki je pred desetimi leti bil to, to in to, bi lahko napisali še vendarle in Janez Kocjančič osebno. Torej mislim, da tako, kot smo zakon o prekrških spreminjali v enem členu zaradi ene osebe v tej državi, tako spreminjajo zakon o RTV zaradi ene osebe in predlagatelj zakona si je celo dovolil napisati v obrazložitev zakona, da stvar, ki po mojem skromnem mnenju nevtralni osebi, ki naj bi pripravljala besedilo zakona, nikakor ne pritiče, da je sedanji predsednik bil dvakrat zaporedoma predsednik nekdanje totalitarne politične organizacije. Torej, to je popolnoma osebna presoja in mislim, da si minister kaj takega ne bi smel privoščiti. Drugo, kar bi rada povedala v zvezi s tem zakonom, je zanimivost, ki sem jo slišala danes, da je pred kratkim televizija poročala o TIMSS-u samo prek prikazovanja dveh poslancev oziroma ene poslanke, enega poslanca. Morda so pa naši novinarji na televiziji vendarle toliko kritični, da pač predvajajo za naše državljane in državljanke, gledalke in gledalce samo tiste razprave, ki so dovolj vsebinske in predvsem inteligentne, da jih je vredno predvajati. In nazadnje bi rekla še to, če že spreminjamo zakon, spreminjajmo ga tako, da ne utemeljujemo s primerjavami z drugimi državami v Evropi na takšen način, da nič ne povemo okoli tega. Ko gledamo, kako je urejena javna televizija in radio v Franciji, Nemčiji, Veliki Britaniji, celo rečemo združenem kraljestvu - mislim, da je to nekoliko smešen naziv za državo, ki ima svoje ime - , pa vidimo, da je našteto samo, da imajo javno in zasebno televizijo, da imajo javni in zasebni radio. Prav nič pa se ne govori o tem, kako imajo upravljanje in vodenje teh javnih televizij in javnih radiev urejene. Tukaj mislim, da kaže na to, da dejansko je pomanjkljivost te vlade ta, da nima dovolj strokovnih in sposobnih ljudi, da bi lahko zakon, ki ga hoče po svoji meriti pripraviti, tudi bil vsaj kvalitetno pripravljen. Hvala.
Hvala za vaše mnenje. Naslednji ima besedo kolega Branko Marinič.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, za besedo. Lep pozdrav, spoštovane kolegice in kolegi. Mene veseli, da smo danes pri prvi obravnavi predloga zakona o slovenski radioteleviziji. Spomnim se, da me je učiteljica v osnovni šoli, ko smo se učili brati, opozorila na to, kako se bere časopis. In seveda sem si zapomnil, da me je takrat opozorila, da naj časopis začnemo brati na prvi strani. In tako sem tudi začel z branjem tega besedila posameznih členov predlaganega zakona o radioteleviziji. No, v 1. členu statusa RTV Slovenija lepo piše: "Radiotelevizija Slovenija je javni zavod posebnega kulturnega in nacionalnega pomena. Opravlja javno službo na področju radijske in televizijske dejavnosti, določeno s tem zakonom, z namenom zagotavljanja demokratičnih, socialnih in kulturnih potreb državljank in državljanov." Jaz sem prepričan, da mora že samo to določilo v 1. členu skrbeti prav vlado Republike Slovenije, ki se je zavedala svoje dolžnosti in odgovornosti pred državljani in državljankami in da je poskušala po čim krajšem postopku, a vendar strokovno pripraviti predlog tega zakona. Tisti, ki danes govorite o tem, da predlog zakona nima dovolj časa za širšo obravnavo v slovenskem prostoru, pa tudi prek drugih institucij v tujino, jaz sem prepričan, da če začenjamo danes prvo obravnavo, imamo še veliko časa in veliko priložnosti, da podamo možnost vsem tistim strokovnjakom in institucijam, ki želijo prispevati svoj strokovni del, da to storijo. Časa, tako kot sem se pozanimal, je dovolj. In prepričan sem, da bomo v teh razpravah našli dovolj modrosti in pa znanja, da bo ta zakon takšen, kot si ga zaslužijo Slovenke in Slovenci. Hvala lepa.
Hvala. Hvala tudi za vašo poučno minuto k razumevanju pisane besede. Naslednji pa ima oziroma je vabljen k besedi kolega Stane Pajk.
Hvala za besedo, predsedujoči. Pozdravljam vse v tej dvorani. Vesel sem, da je sploh prišlo do obravnave tega predloga zakona. Po mojem mnenju je tak zakon, kot je napisan, dober. Spremembe so nujne, nujne so iz več razlogov, ki jih bom poskušal v kratki obliki našteti. Stari zakon ne omogoča preglednega in varčnega poslovanja. O tem je bilo dosti povedanega. Sam nadzorni odbor je povedal in izrekel negativno na večih področjih. To je prva stvar, ki mi je padla v oči. Druga, zelo pomembna. Obstoječi svet RTV Slovenija je politično opredeljen. Če že ni ves politično opredeljen, je opredeljeno njegovo vodstvo, čeprav se kolegi iz opozicije branijo, da ni, pa vendar bi to morali povedati tistim v vrtcu, pa še tisti bi razumeli, ker danes so otroci kar dosti napredovali in so bistri. Mi z novim zakonom poskušamo nevtralizirati politično opredeljenost. Nič drugega. Samo to. Ne ene strani na drugo stran, ampak samo nevtralizirati politično opredeljenost. Strinjam se, da je delo novinarjev potrebno opravljati neodvisno. Zato se tudi s tem zakonom strinjam, ker to uresničuje. Tak zakon je sigurno evropsko primerljiv, to si upam trditi. Odzivi opozicije so seveda negativni, pa se lahko vprašamo, zakaj so negativni. Zato, ker se opoziciji jemlje privilegij, ker se jim jemlje še en privilegij, ki si ga je ustvarila v času svoje vladavine. Opozoril bi tudi na dvojna merila, ki jih ima opozicija in jih vedno izreka nam, kadar mi kadrujemo. Naši kadri so politični, njihovi so bili vedno apolitični. Seveda v hišo so prišli apolitični, iz nje so izhajali politični. Takih primerov imamo cel kup. Vesel sem tudi, da zakon predvideva tretji program. Verjamem, da so naši gledalci dosti pametni, da če bo razprava na nizkem nivoju, bodo televizor izklopili ali ga preklopili. Verjamem pa tudi, da tisti, ki si hočejo ogledati prenos seje državnega zbora, da imajo to pravico in da si bodo znali sami razlagati, kakšna je razprava v tem državnem zboru, in naj sami ocenjujejo. Za to, da sami ocenjujejo, je tudi najbolje, da gledajo sami in da sami ocenjujejo, kaj se tu dogaja. Hvala.
Hvala, kolega Pajk. Dovolite, da vas opozorim oziroma izrazim željo, da ste drugič v svojih nastopih bolj korektni oziroma eksplicitni in kadar navajate, da opozicija dela to in to, upoštevate, da v danem momentu okoli sprejemanja zakona le del opozicije izvaja, po vaši oceni, dvojna merila. K besedi vabim gospoda Draga Korena.
Spoštovane kolegice poslanke, poslanci, spoštovani gospod minister in gospod predsedujoči! Iz današnje razprave je razvidno, da je zakon o radioteleviziji zelo pomemben. Televizija je v naše življenje močno posegla in nam tudi naše življenje na nek način spremenila. Prinesla nam je veliko lepega, zavedati pa se moramo tudi slabosti, ki jih nosi s seboj. In katere so te negativne stvari, ki nam jih prinaša televizija? Največja slabost, ki jo vidim, je v tem, da nam je vzela večere, da nam je vzela dele noči. Največja slabost, ki jo vidim, pa je v tem, nas je prilepila na fotelje, prevzela nam je žene, može, otroke. Prevzela nam je predvsem tisti čas, ki bi ga lahko posvetili svojim domačim, prijateljem in sosedom. V naših medsebojnih odnosih je vedno manj pogovora tudi na račun televizije. Mislim, da je pri otrocih televizija tudi vzrok vedno večjemu nasilju med mladostniki. Seveda pa je resnica tudi drugačna. Za vse prej povedano ni kriva televizija, od nas je odvisno, koliko se ji pustimo zasužnjiti. Je pa res, da smo odgovorni za vpliv televizije na naše otroke. Imamo srečo, da ima TV sprejemnik tudi gumb, s katerim ga lahko izključimo. Torej, če se imamo v oblasti, nam lahko ostanejo le pozitivne stvari, ki nam jih prinaša televizija, ki nima samo informativne vloge, o kateri v glavnem danes govorimo, vnemar pa puščamo vse ostale stvari, ki so prav tako pomembne, kot so kulturne, izobraževalne, vzgojne in ne nazadnje razvedrilne. Nacionalna televizija mora skrbeti tudi za narodne vrednote, za slovenski jezik in kulturno dediščino. Nacionalna televizija mora biti v službi vseh Slovencev in Slovenk, tako doma kot v zamejstvu. Nihče nima pravice, da bi si jo podredil. Kaj to pomeni, smo dobro občutili v prejšnjem režimu. Če navedem le en primer neobjektivnega poročanja, ki je bilo dostikrat prisotno, in to predvsem z neporočanjem. Ko smo se mladi kristjani pred leti udeleževali srečanja mladih v Stični, in to na tisoče mladih, naša RTV ni našla niti sekunde časa, da bi o tem poročala. Pred nami je nov zakon, ki skuša RTV narediti bolj javno. Ta zakon politiko izganja iz RTV. Če pogledamo samo organizacijske spremembe. Imeli bomo generalnega direktorja, programski svet, nadzorni svet. In če v zakonu preberemo, kdo je lahko član programskega sveta oziroma kdo ne more biti član, je popolnoma jasno, da se politika iz RTV umika. Nobeden od članov organov političnih strank, poslank in poslancev, ministrov, državnih sekretarjev in tako naprej ne more biti imenovan v programski svet, in to še deset let po prenehanju opravljanja funkcije. Člane tega programskega sveta pa bodo lahko predlagali vsi, res vsa zainteresirana javnost, ne samo izbranci. Hvala.
Hvala vam, kolega Koren. K besedi vabim Rudolfa Petana.
Hvala za besedo. Spoštovani! Treba se je vprašati po vzrokih, zakaj smo si praktično vsi enotni, tudi stroka in tako imenovana stroka, da so razmere na tem zavodu takšne, da kar kličejo po spremembah. In ko sem prebiral gradivo, sem v zakonu RTV v 24. členu ugotovil, glede nadzornega odbora, da le-ta nadzira poslovanje RTV Slovenija, naslednji člen pa pravi, da je poslovanje RTV Slovenija javno. Potem sem se takoj vprašal, kako je mogoče, da je poročilo nadzornega odbora tega zavoda za leto 2003 označeno z zaupno, državna skrivnost, če pa je poslovanje javnega zavoda javno. To se pravi, sta samo dva odgovora, da želi nekdo nekaj prikrivati ali pa da je to resnično državna skrivnost. Ampak resnično državna skrivnost ne more biti, če je poslovanje javno in je to javni zavod. In da je resnično nekaj narobe, ugotovimo tudi iz tega, da je na seji matičnega odbora državna sekretarka na ministrstvu za kulturo povedala, da ne more podati vsebinskih pripomb k obravnavanemu poročilu, saj jim ga nadzorni odbor te ustanove kljub dodatnim pozivom ministrstva ni posredoval. Pa naj razume kdo, če to more. To se pravi, očitno je potreben nov zakon, ki bo takšen način dela spremenil. In kako je mogoče, da je to tako? Jaz bi rekel je mogoče, ker pa je v tem poročilu, to so ugotovili na odboru, ugotovljeno, da so v njem predstavljene ugotovitve, ki se pa bistveno razlikujejo od ugotovitev iz letnega poročila zavoda za leto 2004, ker je tam bilo nekaj mešano, malo eno leto malo drugo leto. To se pravi, to zopet dokazuje, da novi zakon res je potreben. In nadzorni odbor je sam ugotovil, kar je pa v bistvu tudi povzeto iz strategije razvoja RTV, ki so jo lani pripravili na tem zavodu, ki pravi o tej instituciji, da javni servis, ki je v nenehni krizi, je izjemno ranljiv. Nedvoumno soglasje o nujnosti za njegov obstoj in razvoj bo prekinilo obdobje krize, v kateri se RTV Slovenija ukvarja sama s seboj. To se pravi, ugotovili so v tej sami strategiji o svojem delu, o svojem zavodu, da se ukvarjajo sami s seboj in da je nekaj očitno potrebno storiti. To se pravi, potreben je nov zakon. In ta nadzorni odbor tudi ugotavlja, zakaj je potrebno nekaj storiti, ker na tem zavodu je baje nezainteresiranost za pripravo strateških dokumentov in vizijo, da je prezadolženost, da so zgrešeni projekti, kot je Eutelsat, da je neustrezna notranja kontrola in tudi slaba finančna kontrola, da je slaba organizacijska klima in tudi kultura, da je neučinkovito oglaševanje, da je tržna nekonkurenčnost in še in še in še. In to je vse v teh dokumentih organov tega istega zavoda. To se pravi, nekaj je resnično potrebno storiti. In sedaj, če mi dovolite, če iz tega strateškega dokumenta še nekaj preberem, je to, da je na 13. strani zapisano, da "eden od problemov, na katerega bo potrebno poiskati dokončni odgovor o javni razpravi, način imenovanja generalnega direktorja, njegove pristojnosti ter razmerje do programskih direktorjev in odgovornih urednikov kakor tudi njegova imenovanja." V sistemu, kjer so vsi odgovorni za vse, ni prave odgovornosti. To ta zakon rešuje in to ljudje sami ugotavljajo o perspektivi, o strategiji RTV do leta 2010. Tako je. In na naslednji strani piše: "Preučiti je potrebno vse možnosti preoblikovanja zavoda v javno podjetje v državni lasti, ki bo omogočilo tako izvajanje javne službe v javnem interesu kot tudi kapitalske povezave". To se pravi, organi, ki so pripravljali in službe na RTV-ju, ki so pripravljali, so to ugotovitev dali, tako da sedaj ne razumem čisto tisto o javni televiziji pa groze o državni in tako naprej. Jaz sem se naslonil samo na to kar je napisano, to se pravi, resnica je verjetno malce drugačna. To se pravi, nov zakon je potreben, imamo pred sabo novi zakon, ki te stvari rešuje in jaz ne vidim problema, da ga ne bi podprli. Hvala lepa.
Hvala, kolega Petan. K besedi vabim kolega Janka Vebra.
Hvala za besedo. In začel bi s tem, da resnično dajmo ohraniti javno radio in televizijo. Praksa kaže na to še posebej v mandatu, ki se je iztekel, da dokler sta javna televizija in radio, imajo možnost nastopanja tako koalicijske stranke kot tudi opozicijske. In lahko trdim, da v prejšnjem mandatu je bila večkrat pojavljena na televiziji in radiu opozicija kot pa koalicija. Sprememba, ki se kaže v tem trenutku je ozek politični interes desnice, je pač desnica trenutno na oblasti in kaže ozek politični interes in če postajata radio in televizija državna, gre za uveljavljanje ozkega političnega interesa. In že po definiciji je država slab gospodar, če pa se umešava zraven še ozek politični interes, je to gospodarjenje katastrofalno oziroma enostransko. Zato resnično apeliram na to, da ohranimo javno radiotelevizijo. K temu bi rad dodal samo še to, da je tudi nekorektno do državnega zbora, da nas uvrščate v tretji program skupaj z reklamami. To je ponižanje za državni zbor in tudi v tej točki izrecno nasprotujem takšni rešitvi. In rad bi opozoril še na eno zadevo. Nimam nič proti temu oziroma javna radiotelevizija omogoča vključevanje v program tudi verskim skupnostim. Državna televizija tega tako kot javna ne more. 7. člen ustave govori o tem, da so država in verske skupnosti ločene, zelo jasno govori o tem. Torej, spoštovana desnica, če želite ohraniti dikcije, ki jih imate v zakonu, da se lahko verske skupnosti brezplačno reklamirajo v tem, torej prek javnega, državnega medija, potem to ne gre, ker bo imel ta status državni status; pač ne gre, je v nasprotju z ustavo. Ne gre mi tudi skupaj, da predsednik republike imenuje dva predstavnika verske skupnosti v programski svet. Na kakšni podlagi? Ali je to predsednik Vatikana ali je Slovenije? Ne vem. Ne gre mi skupaj. Gre mi skupaj, če je to javna televizija in radio, če je pa državna, mi pa to nikakor ne gre skupaj. Tako, da ta zakon resnično ne prinaša konkretnih rešitev, predvsem ne korektnih, ampak zelo ozke politične interese uveljavlja desnice in zato bom seveda zavračal vsakršne rešitve, ki so zapisane na takšen način v tem zakonu. Hvala.
Kolega Veber, hvala za poučno predstavitev oziroma vaše stališče. Naslednji pa ima besedo kolega Miro Petek.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Dejstvo je, da noben zakon ne bo ustrezal vsem. Z vsaki zakonu je nekdo nezadovoljen. Takšna je usoda vseh zakonov v vseh državah in na vseh celinah. V tem parlamentu so se v minulem obdobju sprejemali zakoni, ki so jih poslanci spreminjali, še preden so začeli veljati. In o tem govori tudi varuh človekovih pravic v svojih poročilih. Zakoni so živa materija, ki se spreminja in dopolnjuje, kot se spreminja družba kot se spreminjamo ljudje, in seveda, kot se spreminja sam zavod RTV Slovenija. Predlog zakona o RTV Slovenija, ki ga imamo na mizi, je gotovo sprejemljiv za obravnavo, že najmanj zaradi tega, ker je definitivno boljši od obstoječega. Res pa je bil ta predlog zakona v javnosti sprejet na precej teatralen način in je v slovenski prostor vnesel nenavadno dramaturgijo, ki spominja na izredne razmere, kar tudi ne preseneča. Novinarstvo je sestavni del političnega dogajanja in konflikta in obratno. Politični konflikt je tudi sestavni del novinarstva. Ob hitrem lepljenju posplošenih etiket in obtožb pa je soočanje argumentov, priznajte, lahko zelo težko. Seveda se že na samem začetku postavlja vprašanje, zakaj bivša vladajoča elita, današnja opozicija, ni spremenila tega zakona, čeprav sama priznava, da je bil ta zakon razmeroma slab. In za spremembe je imela več kot desetletje časa in precej ugodno večino v tem parlamentu. Odgovor je kajpak enostaven. Ta zakon ji je ustrezal. Nehajmo se slepiti. Javna radiotelevizija sta povsod po svetu podvržena političnim pritiskom, komercialna televizija pa ekonomskim pritiskom. Še več. Tudi javna televizija je zaradi dejstva, da del denarja pridobiva na trgu, da del denarja pridobiva z ekonomskimi reklamami, zaradi tega je podrejena tudi ekonomskim pritiskom. Poleg naročnine, ki jo nekateri imenujejo komunikacijski davek, so namreč prihodki od oglasov najpomembnejši vir nacionalne televizije. Sicer pa med politično in ekonomsko propagando sploh ni postavljena tako ostra meja, kot se to zdi v vsakdanjem življenju, posebej v Sloveniji. Bili so primeri, ko so veliki slovenski oglaševalci hoteli prekiniti pogodbo z nacionalno televizijo, ker ta ni poročala po njihovih merah. Bili so tudi politični pritiski, da bi na nacionalni televiziji enostavno zamolčali dejstva okoli škandaloznega in pregrešno dragega nakupa letala Falcon. Toda novinarji so takrat pokazali pokončno držo, pokazali so, kaj je avtonomija novinarskega poklica na nacionalni televiziji. Spomnili se boste, takrat je padel cenzor, zamenjan je bil urednik. Na splošno lahko rečemo, da je javni RTV servis namenjen javnosti, financira se s strani javnosti in tudi kontrolira se s strani javnosti. Sedaj velja, da je od 25 članov sveta RTV kar 15 od vnaprej določenih civilno-družbenih organizacij. Te so zacementirane, privilegirane v svetu RTV že dobro desetletje. Na nek način gre tu za nek ekskluzivni klub. Čas in življenje pa prinašata nova civilna združenja, nove civilne organizacije, ki v obstoječem zakonu niso imele prav nobenih možnosti, da bi se prebile v svet RTV. Novi zakon ne predpisuje, katere skupine civilnih interesov lahko postanejo član programskega sveta. 16 od 29 članov programskega sveta bo iz sfere tako imenovane civilne družbe, in to odprte civilne družbe, med predlagatelji pa bodo lahko tudi gledalci, gledalke, poslušalci, poslušalke. Civilna družba ne more in ne sme zasesti nekega političnega prostora. Zasede lahko le kakšne del družbenih interesov. Ne more biti neke vrste paradržavna institucija ali parastrankarsko orodje, kot je tako imenovana civilna družba v današnjem obstoječem svetu RTV Slovenija in tako funkcionira že več kot desetletje. Za razliko od obstoječega zakona predlog novega zakona v 17. členu izloča možnost, da bi se v vrh nacionalne televizije ponovno povzpel visok politik. In po moji skromni oceni je to dobro. Državni zbor pa vendarle mora imeti v slovenski javnosti toliko zaupanja, da lahko glasuje tudi o članih programskega sveta RTV, če mu že ostalo na nek način daje pristojnosti, da odloča še o daleko bolj pomembnih zadevah za Slovence in Slovenke. Ob vseh teh silnih razpravah, pa na nek način pozabljamo na kakovost programa nacionalne televizije. Kakovosti programa pa ni mogoče predpisati z zakonom. Mogoče pa je z zakonom in z drugimi podzakonskimi predpisi opredeliti pogoje, ki omogočajo kakovost novinarskega dela. Priznajte, kakovostnih presežkov na nacionalni televiziji ni ravno v izobilju. In pozabljamo tudi na bistven vprašanje današnjega, novinarstva v Sloveniji, ne samo novinarstva na slovenski radioteleviziji, to pa je vprašanje kredibilnosti. Kredibilnost je ali pa je ni. In tudi kredibilnosti ne moremo določati z zakonom. Hvala.
Hvala, kolega Petek. K besedi vabim kolega Testena.
Spoštovani predsedujoči, poslanke in poslanci, spoštovani gospod minister. Jaz bom glede na to, da je bilo že skoraj vse povedano, zakon o RTV-ju obdelal z nekoliko drugega vzornega kota. Postavil sem si vprašanje, kaj si od zavoda RTV želimo, in sem tudi tri odgovore poskušal poiskati. Eden od teh je učinkovito poslovanje. Učinkovito poslovanje lahko dosežemo samo pod pogoji, da bo imel direktor pristojnosti in odgovornosti, kot so napisane v sedanjem zakonu, nikakor pa ne na tak način, kot je bilo to v prejšnjem zakonu. Drugi odgovor je preglednost poslovanja. Pogosto je bilo slišati tudi od direktorja zavoda, večkrat, da ni imel vpliva na številne odločitve. Na številne odločitve pri porabi sredstev, pri imenovanju ljudi, pri kadrovanju. Posledica tega je bila na kadrovskem področju, da imamo skoraj polovico ljudi z neustrezno strokovno izobrazbo. Potem, tretja stvar, kar je za mene pomembno, je poštenost poslovanja. Poštenost poslovanja, predvsem iz tega razloga - mi vemo, da glavno breme RTV nosimo naročniki oziroma plačniki, zaradi tega je še posebej pomembno, da je poslovanje transparentno in pošteno. Kar nekaj odločitev na RTV-ju pa je bilo takih, če pomislimo na tisto odločitev o neplačevanju DDV-ja, o Eutelsatu in še bi se dalo dobiti, ki zamegljujejo poslovanje zavoda. Naslednje vprašanje, ki se mi zdi zelo pomembno in mislim okoli katerega se vrti največ debate, je javni interes; kakšen je javni interes. Pomembno je, kako se imenuje programski svet, dosedanji svet zavoda. Vsi ugovarjate v glavnem iz opozicije temu, da bo po novem imenoval 21 članov programskega sveta zavoda državni zbor. To je res po izboru, po posebnem postopku in pa po velikih zakonskih omejitvah, ki bodo politiko iz tega zavoda v programskem svetu po mojem mnenju zelo oddaljili. Mislim, da bo prišla do izraza strokovnost. In mislim, da bo glede na dosedanje imenovanje, ko je bilo v naprej opredeljeno tistih 20 inštitucij oziroma društev, ki so lahko prispevala svoje kandidate za svet zavoda, bistveno boljše. To ne nazadnje kaže tudi dvakratna izvolitev predsednika sveta zavoda, vemo, kdo je, gospod Kocjančič, ki je po mojem mnenju v vsem tem obdobju bil tudi, bom rekel, na en način direktor brez pooblastil za podpisovanje. Naslednja stvar, ki bi jo tudi rad omenil, je: po mojem mnenju je tudi v programskem smislu bilo kar nekaj pripomb in da televizija vedno ni odigrala svoje vloge. Za konec bi mogoče povedal še to, da je bilo s strani televizije in političnih veljakov velikokrat obljubljeno, da bodo Slovenci v zamejstvu, v Kanalski dolini in Benečiji lahko videli slovensko televizijo, pa se žal do danes to ni zgodilo in tudi sedaj velike možnosti nimajo. Za konec bi pa rad nekaj povedal, kar sem slišal iz razprave. Gospa Potrata je rekla, da je bitka, v kolikor se ta zakon sprejme, za demokracijo izgubljena. Jaz mislim, da je bitka sedaj začela in da bo dobljena, če bo. Gospod Rop trdi, da ni podpore v javnosti. Jaz si tega ne bi upal kar tako na pamet trditi. Mislim, da bo javnost pokazala, koliko podpore bo z gledanostjo ali pa eventualno z referendumom, če bo potreben. Potem, gospod Gaber je trdil, recimo, da je politika trdila, da se umika iz gospodarstva in da to z menjavo nadzornih odborov ne izvaja. Jaz mislim, da to nima zveze z menjavo nadzornih odborov z umikom iz gospodarstva, to je postopek, ki je malo dalje, ga ne moremo enačiti s tem. Jaz bom predlog zakona podprl. Hvala lepa.
Hvala vam. K besedi vabim kolega Marija Pojbiča.
Spoštovani predsedujoči, kolegice in kolegi. Predlog zakona o Radioteleviziji Slovenije bom seveda podprl iz naslednjih razlogov. Uvodoma se mi seveda zdi pomembno poudariti, da je Slovenija edina država v Evropski uniji in po vsem podatkih tudi na svetu, v kateri je na čelo sveta nacionalne radiotelevizije že drugi mandat predsednik nekdanje bivše totalitarne politične organizacije. Vsem je seveda jasno, o kom govorim, govorim seveda o gospodu Kocijančiču, ki ga Slovenke in Slovenci, gotovo poznajo po njegovih političnih aktivnostih. Torej, sedaj govoriti in poskušati javnost prepričati, da slovenska radiotelevizija v Sloveniji, organiziranosti na [[...]]
Kolege in kolegice, prosim, da dovolite govorniku, da pove svoje misli do konca.
Torej, sedaj govoriti in poskušati javnost prepričati, da slovenska radiotelevizija v sedanji organiziranosti ni politično vodena, je najmanj, kar lahko rečem, sprenevedanje in norčevanje iz Slovenk in Slovencev in to je tudi izmed temeljih razlogov, zakaj je potrebno spremeniti zakon o RTV-ju. Padec gledanosti programov RTV Slovenija je zgovoren ter prav tako pa tudi izgube javnega zavoda v tem istem obdobju. Da se tega stanja zavedajo tudi številni zaposleni v zavodu, zlasti novinarji, pa pričajo številni protesti k poročilu nadzornega odbora RTV Slovenija v zadnjih letih. Že to samo dejstvo nakazuje, da je nujnost sprememb, saj je očitno, da na področju svobode obveščanja in javne besede Slovenija ni evropsko primerljiva, še zlasti, ko gre za javno radiotelevizijo. Z uveljavitvijo predlaganega zakona bodo danes podlage za bistveno bolj urejeno poslovanje ter organizirano delo v javnem zavodu na način, ki bo evropsko primerljiv. S tem predlogom zakona se postavlja učinkovito organiziran sistem, katerega temelj je novinarska avtonomnost in profesionalnost, njegov vrh pa ima vse tiste pristojnosti, ki so nujne za uspešnejše in bolj kvalitetno delovanje javnega zavoda. Zakon daje tudi pravno podlago za razširjanje novega nacionalnega programa, namenjenega kvalitetnemu, stalnemu in sprotnemu informiranju javnosti o delovanju slovenskega parlamenta kot osrednje institucije večstrankarske parlamentarne demokracije pri uresničevanju njihovih ustavnih pristojnosti. Zakon izhaja iz načela, da je cilj javne službe prav to, kar pove že sam pojem, čim bolj kvalitetno opravljanje javne službe v korist uporabniku. Vsi tisti, ki govorite, da bo zakon grobo posegal v avtonomnost dela novinarjev, to seveda ni res. Jasno je pa, da političnega vodenja RTV po sprejemu tega zakona več ne bo, in to je osnovni razlog, da Združena lista in LDS tako močno nasprotujeta tej spremembi. Slovenke in Slovenci prav gotovo zelo dobro vedo, kaj pomeni imeti politični vpliv na RTV, saj zlahka opazijo razliko poročanja o delu vlade in opozicije v prejšnjem in sedanjem mandatu. In še nekaj za konec. Ker je prej gospod poslanec Anderlič, ki ga trenutno ni v dvorani, tu v klopi dejal, da se je gospod Jerovšek zlagal glede njegovega obnašanja v Odmevih, upam, da bo televizija ta posnetek pokazala, tako da Slovenke in Slovence spomni in pokaže, kako se gospod Anderlič spreneveda. Hvala.
Hvala vam. K besedi vabim kolega Hana. [[Oglašanje iz dvorane.]] Gospod Potrč, dovolite, prosim.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovani državni zbor! Dovolite mi, da že uvodoma izrazim obžalovanje. Žal mi je, da vlada s takimi predlogi zakona nam, spoštovane kolegice in kolegi, trati dragocen čas, strokovni javnosti kaže osle in se norčuje iz prebivalk in prebivalcev Republike Slovenije. Namen predlaganega zakona o RTV je jasen: očitno je v državi skupina posameznikov, ki obožujejo Silvia Berlusconija in si želijo postati medijski mogotci. Sam izhajam sicer iz gospodarstva in vem, kako težko je nekaj ustvariti s svojo glavo in svojimi rokami. Seveda v življenju obstajajo tudi krajše poti in bližnjice. Eno takih bližnjih je ubrala tudi vlada, saj nam ponuja zakon, s katerim bo javno, nacionalno televizijo spremenila v vladno televizijo. Vlada si bo na ta način prilastila oziroma nacionalizirala medij, prek katerega bo lahko selektivno obveščala državljanke in državljane Republike Slovenije. Predlagani zakon je sporen z nešteto vidikov. Žal mi čas ne dopušča, da bi našteval vse, pa vendar bom izpostavil vidik, kako predlagani zakon škoduje slovenskemu gospodarstvu. Vlada nas tako rada primerja z Evropo, žal pa meče pesek v oči in nas postavlja nazaj na Balkan. Omejevanje TV prodaje, ki je po mnenju slovenskega združenja oglaševalcev legitimna in do naslovnikov poštena oglaševalska tehnika, zasledimo samo na Hrvaškem in v Makedoniji. Zanimivo pa je, da so na Balkanu odločili za omejevanje ravno zato, da prizadene uspešna slovenska podjetja in slovensko gospodarstvo. Preseneča me pa tudi, da je to isto storila tudi naša vlada. Zato ker spoštujem in cenim voljo ljudi 3. oktobra, ki so na volitvah odločili, da ste dobili oblast v svoje roke, takih zakonov ne bom sprejemal in ne bom prevzemal odgovornosti. Hvala lepa.
Hvala vam. Besedo ima kolega Bojan Rugelj.
Hvala, gospod predsedujoči. Lep pozdrav želim vsem! Bom kratek. V preteklosti, ko ste bili na oblasti vi, ki danes sedite tukaj v opoziciji, pa še to ne vidim vas veliko, smo vas v Slovenski demokratski stranki nič kolikokrat pozivali, da bi se seje državnega zbora prenašale na televiziji predvsem zato, da bi se naši državljani lahko na lastne oči prepričali, kdo in čigave interese zastopa v tem državnem zboru. Žal se seveda to ni zgodilo, saj bi tako že mnogo prej izgubili oblast. To je še nekako razumljivo, ni pa razumljivo, zakaj še danes nočete, da bi televizija Slovenija prenašala seje našega državnega zbora. Edina razlaga je, da ne želite, da bi bili naši državljani pravilno obveščeno o vsem kar se tukaj dogaja. Upam, da se bo z novim zakonom popravila tudi ta krivica predvsem do naših državljanov, ki imajo vso pravico biti iz prve roke obveščeni o aktualnih dogajanjih, saj plačujejo dovolj velike položnice vsak mesec. Če že ne kaj več, bodo vsaj izvedeli zakaj jih. Z veseljem pa želim povedati, da so na televiziji Slovenija tudi svetle točke, ki bi morale biti za vzor, toda žal države jih je premalo ali pa jim svetlobo jemljejo njihovi nadrejeni. Seveda bom zakon, ki bo prinesel več svetlobe in več točk z večjo ločljivostjo z veseljem podprl, saj bo le tako postala naša televizija naše nacionalno ogledalo v vsej širini in v vseh barvah. Hvala lepa.
Hvala vam. Kolegica Širca, z veseljem vam bi dal besedo, ampak so vaši kolegi prekoračili vam namenjen čas, zato vam ne morem dati besede. K besedi pa vabim gospo Alenko Jeraj. Se odpovedujete. Naslednji na spisku je kolega Anton Kokalj. Ga ni. Kolega Jože Tanko.
Hvala za besedo. Jaz bi najprej rad opozoril, da se je v tem obdobju, odkar obstaja zakon o RTV, odprlo več javnih opozoril, da zakon ni v redu in to tako v strokovne, civilne in druge sfere. Nenazadnje je velikokrat na nekatere pomanjkljivosti opozoril tudi nadzorni odbor in to v več letih za povrstjo, vendar se na te, na ta opozorila stroke in pa nadzornega odbora, ki ga trenutno mimogrede vodi gospod Damjanič, ki je direktor Ninamedije, ni nihče odzval. Ne v prejšnjih mandatih, recimo v mandatu 1996 - 2000, ko sta bila kolega Školč in Širca, eden minister za kulturo, drugi državni sekretar, in sta bila v bistvu najodgovornejši osebi na ministrstvu, v katere pristojnost je takrat sodila tudi RTV, vendar se kljub ugotovitvam in kritikam na ta opozorila nista odzvala. Prav tako sta bila v naslednjem mandatu 2000 - 2004 ena ključnih članov koalicije v državnem zboru na področju kulture in medijev. Sprejeli smo sicer zakon o medijih, ki ga vsi kritizirajo in ga bo potrebno popraviti, predvsem zaradi tega, ker niso urejeni monopoli. Eden od dosežkov pa je bila predvsem obvezna razlaga 84. člena zakona o medijih, ki ureja področne pornografije. Skratka, nič posebnega na tem področju. 8 let sta bila oba v bistvu najvidnejša kulturnika in sta imela v rokah in glavah istočasno moč argumentov in argumente moči, vendar zakona kljub temu nista pripravila. Prav tako se zakona ni pripravilo v prejšnjem mandatu, ki ste ga vodili v socialdemokraciji, imeli ste svojo ministrico, vendar rezultata na tem področju ni bilo. Danes, ko imamo pred sabo zakon, ste prav v teh dveh strankah največji oporečniki novega predloga. Ne vem sicer zakaj, vendar tako je. Rad bi pa skliceval se še na tako imenovano civilno družbo oziroma predvsem na Mirovni inštitut, ki se je pojavil kot zelo aktiven kritik zakona. Lahko ugotovim, da tudi v Mirovnem inštitutu niso soglasni glede tega zakona. Kljub temu, da so uradno protestirali, da se z zakonom ne strinjajo, da je zakon skrpucalo, da posega v problem politizacije in tako naprej, pa je pod besedilo zakona podpisan tudi član Mirovnega inštituta. Kot zagovornik zakona. Naslednja stvar, kar me pravzaprav zelo moti, je ugotovitev, tudi Mirovnega inštituta, da ta zakon pomeni korak k večji politizaciji. In predvsem iz razloga, ker se bo uvedel prenos ali pa naj bi se uvedel prenos sej iz državnega zbora. Mislim, da tu ne gre za večjo politizacijo, ampak gre za odvzem možnosti interpretacije tistih, ki ovirajo in nasprotujejo neposrednemu prenosu. In če smo že reprezentativen organ te države, potem bi lahko tudi na prvem prenosu, ne samo na tretjem na prvem kanalu, ne samo na tretjem. Tako da bi morali, če že damo nekaj na institucijo, tudi mogoče tukaj na kakšno stvar pogledati. Mislim, da zakon rešuje vse ključne probleme, ki jih je potrebno rešiti v tem, kajti ključna ugotovitev nadzornega odbora je tudi to, da niso urejene pristojnosti med organi v zavodu. In če pristojnosti med organi v zavodu niso rešene, potem tak zavod ne more dobro funkcionirati. Zato se mi zdi najmanj, kar je najbolj smiselno, da ta zakon podpremo.
Hvala. K besedi vabim kolega Rudija Veršnika.
Hvala za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi! Pravijo, če mački stopiš na rep, zacvili. Očitno se je to zgodilo danes. Naša javna RTV hiša je našla termin za celodnevni prenos današnje seje, pred dnevi, ko pa smo obravnavali stanje v našem šolstvu, pa te možnosti ni bilo. Pred nami je sprememba zakona o RTV, to je tiste institucije, ki ji zakon prinaša dovolj finančnih sredstev, da je njihov odnos do razpolaganja z njimi skrajno neodgovorno. Poleg [[...]]
Kolega Veršnik, se opravičujem, da vas prekinjam, ampak vas čas je potekel in prosim, če zaključite. Imeli ste samo 30 sekund, to se prej dogovorite z vašimi poslanskimi kolegi, koliko časa vam bodo pustili.
Potem pa hvala lepa za besedo.
Hvala vam. K besedi pa vabim še kolega Alojza Soka.
Spoštovane kolegice in kolegi! Cel dan sem poslušal to razpravo. Marsikaj je bilo slišati in moram reči, da zelo zanimivo. Ta zakon nekateri primerjajo celo z elementarnimi nesrečami, kot je cunami. V javnosti je bilo rečeno, da je ta zakon pravzaprav čisto skropucalo. Če pa pogledamo predloge, ki smo jih dobili, minister, kar je lahko danes kot predlagatelj slišal, pa je bilo v vsem tem bolj malo vsebine. V naši poslanski skupini smo vsega skupaj dobili pripombe ob vsem tem vpitju le od sindikata oziroma koordinacije novinarskih sindikatov, ki predlagajo, da se programski svet dopolni, in sicer s predstavniki regionalnega centra v Kopru in Mariboru in pa pripombo s strani združenja za direktni marketing Slovenije. To je vse, kar je do sedaj bilo, seveda ob malo povedani vsebini v tem zakonu. Sicer pa so si naši kolegi ob tem, da so v tem zakonu jasno zapisana določila v zvezi s programskim svetom, potem nadzornim svetom in pa direktorjem izmislili celo kopico očitkov, češ, da si nova vladajoča koalicija hoče podrediti šolstvo, javne službe, sodstvo, policijo, sedaj tako tudi medije. Zelo zanimivo, da o tem govorijo celo nekateri bivši ministri, kot je recimo gospod Gaber, ki si je izmislil tudi neko novo, jaz bi temu rekel, celo floskulo, češ, da sedanja koalicija pravi, saj ste tudi vi prej tako delali. Absolutno ne! Tega s strani poslancev vladajoče koalicije ni bilo slišati. In če tako mislite, potem vam moram jasno povedati, da tako ne želimo delati. Problem je v tem, da bodo s tem zakonom padle maske. To je vsa resnica tega. Če bi v ta zakon lahko zapisali, da programski svet in pa nadzorni svet imenujeta Liberalna demokracija in pa stranka Social demokratov, potem seveda vse te debate in vseh teh očitkov ne bi bilo. Ker pa temu ne more biti tako, bo pač najverjetneje ostalo tako, kot je zapisano, da bo pač ta dva odgovorna organa imenoval državni zbor. Nekateri ste omenjali HDZ, BBC. Ampak poglejte, tam kjer vlada ali pa je vladala in vlada HDZ in pa tudi tam, kjer je televizija BBC, tam si lahko ljudstvo ogleda tudi modrovanje svojih predstavnikov v svojih parlamentih. Ne tako, kot je povedala kolegica Breda Pečan, češ, da novinarji delajo izbor in potem pokažejo, kaj je kdo povedal. Naj ljudje vidijo. In čim prej bomo sprejeli ta zakon, prej si bodo lahko tisti, ki bodo pač želeli, ogledali, kaj njihovi predstavniki oziroma predstavniki1 ljudstva velikokrat govorijo v tej hiši demokracije. Naj zaključim. Ministru bi predlagal, da v funkciji predlagatelja še enkrat razmisli o RTV prispevku. Mislim, da moramo v tej državi vendarle zaupati državljankam in državljanom in da je pravzaprav nesmiselno, da je ta prispevek vezan na posedovanje električnega števca. Saj so ljudje le toliko odgovorni, predvsem pa bodo to televizijo vzeli za svojo in jo tudi radi plačevali, če bo zagotovljena strokovnost in avtonomnost novinarjev in če bodo v programih na tej televiziji prepoznali tudi del sebe, če bodo s temi programi zadovoljni. Žal moram reči, da v preteklosti velikokrat ni bilo tako, in o tem smo danes že veliko slišali. Če omenim samo eno oddajo, ki je bila deležna veliko kritik pred časom, sedaj je, hvala bogu, ni več - tako imenovani TV Poper, kjer so se načrtno delali norca iz ene kategorije Slovenk in Slovencev. Tine Hribar bi takšno obliko dela verjetno poimenoval "vulvoliberalizem", kot je ob neki priliki povedal. Sicer sem prepričan, da bo s tem zakonom vse to preseženo in da bomo s tem zakonom tudi sledili ciljem, ki jih vladajoča koalicija želi uresničiti. Hvala lepa.
Hvala vam. S tem smo izčrpali seznam prijavljenih poslank in poslancev za razpravo. K besedi vabim vlado Republike Slovenije oziroma dr. Vaska Simonitija, ministra za kulturo. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovane poslanke in poslanci! Prek celega dneva je bilo izrečenih veliko kritičnih besed, vendar se mi zdi, da so se v glavnem vrtele pripombe in kritične misli v zvezi s programskim svetom in v zvezi s tem, da nam je bilo sugerirano, kako bomo javno televizijo naredili državno televizijo. Ne bi ponavljal tega, kar sem v uvodnih besedah na začetku razprave povedal. Bi pa rad omenil samo to, da je bilo v preteklih enajstih letih, posebej pa še v zadnjih treh ali dveh letih izrečenih veliko pripomb na obstoječo televizijo. Bile so izrečene besede o tem, kako postaja ta javna televizija državna, kako je svet pravzaprav samo podaljšek neke politične igre in določene politične opcije, in to je rezultiralo tudi, če pretirano ali pa dejansko rečem, v ekscesne situacije, ki so pripeljale do raznih odstopov eminentnih članov sveta. In mi smo na podlagi vsega tega vedenja, da tako rečem, in v nobeni tajnosti izdelali nov predlog zakona, ki je tak, da verjamemo, da presega obstoječe stanje in ponuja boljšo rešitev. Glede programskega sveta, o katerem je bilo veliko izrečenega, bi predvsem povedal, da v njem ne bodo ljudje, ki bi opirali svojo avtoriteto na neke izvotlene tradicije nekdanjega političnega gibanja in izključljivosti, niti na sicer demokratičnim načelom zavezane politične stranke, saj, kot je bilo tudi že večkrat danes povedano, je zelo jasno določeno na kakšen način naj bi bili ljudje imenovani v ta svet in kdo lahko v ta svet sploh je imenovan ali izvoljen. Samoumevno je, da pri ljudeh ne moremo izločiti udeležbe nekih političnih refleksij. Vendar naj bi bila ta politična refleksija logično pri ljudeh avtonomne stature, da tako rečem, vendarle zgolj spremljava njihovega življenja, ne pa usmerjevalec. Zato bo morala avtoriteta članov programskega sveta izhajati iz njihove preizkušene, bi človek rekel, osebnosti, ne pa iz njihovega nomenklaturnega položaja. Gre torej za osebe, ki morajo biti vredne javnega zaupanja. To je seveda tudi namen predlagatelja zakona. S tem verjamem, da bomo avtonomnost javnega zavoda seveda tudi utrdili. Zdi se mi precej neprimerno, da že v naprej skušamo diskreditirati nekatere ljudi, ki bi bili pripravljeni v takem svetu sodelovati oziroma bi bili predlagani. Mislim, da bi bilo pravilneje pokazati s prstom na tistega, v katerega dvomite ali boste dvomili, in takrat argumentirati svoje mnenje. In takrat se bo pokazalo, kako globoko razumemo demokracijo, etičnost in seveda strokovnost. Vsekakor se mi zdi neprimerno, da že v naprej pravzaprav skušamo nekomu vzeti kredibilnost ali pa umazati pravzaprav take osebnosti. Svet, kot je bilo javno večkrat zapisano in povedano, je bil posmeh in farsa civilne družbe. Na predlog resnične civilne družbe, tako kot je predlagano v samem zakonu, bo seveda parlament predlagal in izbral najbolj ugledne ljudi, in to bo naša odgovornost, ki bo jasno izpostavljena očem javnosti in dana v presojo. Če bo izbor napačen, bomo za to jasno odgovorni in bomo kot vlada nosili tudi posledice, pa če tudi bodo ljudje v ta svet imenovani tudi z 2/3 večino, kot je bilo rečeno. Čeprav z 2/3 večino ni treba, da je pogoj v samem zakonu ali pa, saj konec koncev ustavne sodnike volimo na drugačen način, torej z navadno večino. Doslej pri oblikovanju sveta RTV ni bilo nobene jasne odgovornosti in jasnih meril. Pod krinko civilne družbe se je udejanjala v veliki meri prava nedemokratičnost. Rečeno je bilo tudi, da danes javna televizija verjetno obstaja, da zgolj političen del je zagotovljen v tem, da parlament imenuje pet članov, pa vendarle parlament imenuje poleg petih članov tudi člane nadzornega odbora, generalnega direktorja, potrjuje statut, potrjuje svet za radiodifuzijo, direktorja agencije za telekomunikacije. Skratka, parlament ima tukaj veliko vlogo, tako da očitki, o katerih se je govorilo, če bo parlament nekaj imenoval, da bo to prišlo potem iz javne v državno televizijo, je verjetno za lase privlečeno. Bilo je tudi izrečeno nekaj vprašanj, kako je to v Evropi urejeno. Kako je v Evropi? Vse na način, kjer so same javne televizije. Pripombe, ki so prišle od evropskega združenja novinarjev, so po mojem mnenju pristranske, ker so tudi na podlagi pristranskega in enostranskega mnenja oblikovane te pripombe, saj v Evropi poznamo televizije, torej radiotelevizije, v katerih odločajo na način, ki je še veliko bolj zaostren, kot je pri nas, pa nihče ne govori, da gre za državne televizije, ampak seveda gre za javne televizije. Jaz sem si samo za vzorec pripravil za tiste institucije, ki morajo biti popolnoma neodvisne pri svojem odločanju, pa se uporablja seveda pravilo, po katerem člane imenuje parlament. Samo da jih za začetek naštejem. Za agencijo za telekomunikacije, samo nekaj primerov. Na primer v Estoniji, Islandiji, Irski, Belgiji, recimo svete radiotelevizij imenujejo v parlamentu, na Poljskem, recimo, jaz sem izbral nekaj vzorcev, lahko bi seveda tudi druge: Poljska, Islandija, Irska, Belgija, Češka, Avstrija, Nemčija. Hočem reči, da ni verjetno univerzalnega pravila, vendar nihče ne problematizira tako strogo in kritično in nihče ne govori v Evropi, da gre za državne televizije, ampak za javne. Recimo na Poljskem je devet članov sveta, pa jih štiri imenuje parlament, dva senat in dva predsednik države. V Islandiji imenuje minister za kulturo generalnega direktorja, minister za kulturo imenuje tudi direktorja radia in pa televizije in pa finančnega direktorja, na Irskem devet članov televizije, ki služi trem programom, imenuje vlada. Potem na Češkem je tako, da; 15 članov imenuje parlament direktno in tako naprej. Pri samem svetu za radiodifuzijo, recimo, ali pa agencije za telekomunikacije so popolnoma podobni primeri, ki kažejo na to, kako parlament ali pa vlada direktno ali pa predsednik države direktno imenuje v te pomembne organe. Tako, v Evropi tega pravila ni. Zdaj sem izbral nekaj držav, ki so nove, ki so prišle v Evropsko unijo in pa nekatere, ki imajo dolgo demokratično tradicijo, pa je seveda pravzaprav tako, da ima veliko vlogo seveda pri tem imenovanju parlament. Kar zadeva gospe Pozsonceve, ki je vprašala v zvezi s položajem manjšine, torej ustavna pravica italijanske ali madžarske manjšine je program. Manjšinski program je seveda zaščiten z več mehanizmi, ki so smiselno prineseni iz sedanjega zakona. Manjšini imata poseben programski odbor, vsaka za sebe, v katerega sami predlagajo dve tretjini članov. Programska odbora za italijanski in pa manjšinski program dajeta soglasje k imenovanju odgovornega urednika programa za italijansko in madžarsko narodno manjšino, soglasje k obsegu programa za italijansko narodno manjšino in pa madžarsko narodno manjšino v Sloveniji, soglasje k programskemu načrtu, za obe manjšini, obravnavata vsa druga vprašanja, relevantna za program za italijansko in madžarsko narodno manjšino. Ohranjeni so torej pravzaprav vsi mehanizmi, ki garantirajo avtonomnost manjšinskega programa kot ustavne pravice. Zato je očitno, da so bojazni v zvezi z morebitnimi posegi v program za narodni skupnosti povsem odveč, saj brez njihovega soglasja ni mogoče seveda spremeniti ničesar. Po drugi strani pa je to tudi lahko odgovor tistim, ki so imeli pripombe, da bi hoteli zmanjšati obseg programa. Brez soglasja manjšin tega ni in tudi ne bo mogoče storiti. Za gospoda Guliča, ki je opozoril, da zakon o medijih predvideva mnenje zaposlenih pri imenovanju odgovornega urednika in da takšne določbe v zakonu RTV Slovenija ni. Vse določbe zakona o medijih, ki niso izrecno napisane v predloženem zakonu, veljajo tudi za RTV Slovenijo. To je zapisano že v 1. členu predloga. Glede konkretnega postopka imenovanja odgovornih urednikov radiotelevizije pa predlog zakona predvideva še bistveno večjo udeležbo programskih delavcev. Če predlagani kandidat ne pridobi pozitivnega mnenja večine programski delavcev v uredništvu, imajo ti pravico predlagati svojega kandidata in v tem primeru mora seveda generalni direktor za soglasje prositi programski svet, pri čemer mora ta upoštevati predlog programskih delavcev. Predlog zakona za imenovanje odgovornega urednika na RTV predvideva še dodatne varovalke, ki jih zakon o medijih ne predvideva. Gospod poslanec Moge je govoril tudi o neodvisnosti novinarjev. Že iz tega, kar sem prej rekel, deloma sledi tudi sicer iz zakonskih določil povsem jasno, da avtonomija in pa neodvisnost novinarjev se v ničemer pravzaprav ne krni in se njihova pozicija, njihov položaj, v ničemer ne zmanjša, ampak to avtonomnost in neodvisnost v polni meri ohranjajo in so tudi v 5. členu prišle še dodatne alineje, ki to utemeljujejo. Tako mislim, da pri tem so bili tudi upoštevani pogovori, ki smo jih imeli s predstavniki programskih delavcev, tako da mislim, da ni nobene bojazni, da bi bila kakorkoli krnjena neodvisnost in avtonomnost novinarjev. Gospod poslanec Kumer o tem, da oddajniki in zveze po tem zakonu niso ločena enota. Predlog zakona prepušča notranjo organizacijo zakona statutu, odločitev o usodi te enote je prepuščena organom vodenja, v 15. členu pa tehnične in telekomunikacijske storitve, ki niso del javne službe, uvrša med tržne dejavnosti. S tem seveda dopušča, kar pa ne pomeni, da bo, ampak s tem dopušča možnost svobodnega razvoja te notranje organizacijske enote. Glede višine prispevkov. Vsakomur, tudi socialno šibkim, mora biti omogočeno spremljanje RTV-programov. Ravno na tem področju predlagamo spremembo v zakonu. Plačila bodo oproščeni poleg oseb s posebnimi potrebami in ustanov, kakršne so bolnišnice, šole, tudi socialno ogroženi. To je predvideno v 30. členu. Spreminjanje višine prispevka. Predlagamo, da bi se višina prispevka prilagajala enkrat letno, to je bilo tudi eno drugo vprašanje z druge strani, in sicer tako, da bo zavod odslej lahko načrtoval višino prihodkov in pa odhodkov. To je določeno v 29. členu. Glede tv prodaje in omejitve Republika Slovenija se je z določbami mednarodnih aktov, ki med drugim omejujejo tudi tv prodajo, uskladila s sprejemom zakona o medijih in ta povzema določbe direktive o televiziji brez meja, in veljajo tudi za RTV Slovenija. Mnoge države v Evropski uniji so v programih javnih televizij to prodajo povsem prepovedale, druge pa tudi te TV - prodaje niso prepovedale. Gospod Školč, ki je rekel, da je moja trditev laž. Bi rad samo to povedal, da nadzorni odbor RTV Slovenije ugotavlja, da bi bilo potrebno predlagati zakonske spremembe, ki bi vsaj na organizacijski ravni omogočale bolj enostavno, transparentno in učinkovito delovanje. To sem že v uvodu povedal. Saj tudi po ugotovitvah zunanjih svetovalnih institucij zapletena organizacijska struktura onemogoča smotrno in učinkovito delo. Trenutni finančni prilivi iz naslova preveč plačanih zamudnih obresti, iz naslova davčnega dolga in dividende, iz naslova solastništva v družbi Eutelsat ne rešujeta problema zadolženosti javnega zavoda. Včeraj smo na ministrstvu odločali o reprogramiranju kreditov, ki so namenjeni vračilu dolga v višini dveh milijard tolarjev. Gospod poslanec Bevk je govoril o prepovedi, ki so v 17. členu. Seveda tukaj je sedaj malo nerodno. Na eni strani nam očitajo politične namene, načrte v smislu vplivanja in vtikanja v javno televizijo, na drugi strani pa vse tiste, ki so s politično dejavnostjo inficirani, če tako rečem, želite, da bi imeli možnost sodelovanja kot politiki, ali bivši politiki v javnem zavodu. To ne gre za lustracijo, ker konec koncev, če že za lustracijo, potem gre za lustracijo vseh političnih barv. Tako da ne gre samo za eno opcijo. Torej ni navijaško. Gospod poslanec Terčon. Predlog, naj bi se RTV Slovenija financirala iz državnega proračuna, je v nasprotju s priporočili sveta Evrope, saj je ravno to način, s katerim lahko politika močno posega v delovanje javnih medijev. Zato je RTV prispevek kot stabilen in od državnega proračuna neodvisen vir financiranja eno temeljnih zagotovil neodvisnosti in javnosti delovanja radiotelevizije Slovenija. Vsi evropski dokumenti zahtevajo ali pa priporočila so, neodvisen vir financiranja naj bi bil prispevek, ki je kot sem rekel, neodvisen od državnega proračuna. Na koncu bi še to povedal, da edini predlog, ki je bil konkreten, je bil s strani gospoda poslanca Kanglerja, in njegovega kolega. Vesel sem, da je prišlo sploh do kakšne pobude, če lahko rečem. Seveda pa je treba o tem predlogu razmisliti in se resno pogovoriti. Jaz sam v tem trenutku ne morem reči, da sedaj neko naklonjenost izrazim temu, če smo zakon tak oblikovali, kot smo ga. Mislim, da je to stvar neke diskusije. Toliko za enkrat. Hvala lepa.
Hvala vam, minister. Glede na to, da čas, ki je bil namenjen razpravi, še ni potekel, sprašujem, kateri izmed poslank in poslancev želi v naslednjih 22 minutah še spregovoriti o omenjeni temi. Prosim, če tisti, ki izkazujete za to interes, dvignete roko. Prosil bi vas, če lahko nekaj časa držite, da si gospod Plevelj to zapiše. Dovolite, da preberem spisek tistih, ki ste se prijavili k besedi: kolegica Bebler, Srečko Prijatelj, gospod Školč, Gulič, gospa Širca, Gaber, Rupar, Gantar, Jazbec, Tanko, Zamernik, Jerovšek, Marinič, Štebe, Jurij, Pečan, Veber, Janc, Kangler, Petan. Kolega Kovačič ste se prijavili? Glede na to, da imamo za točko predvidenih še 20 minut, 25 razpravljavcev in pa vlado Republike Slovenije, sprašujem, če je možno, da v imenu poslanske skupine govori samo po en predstavnik. Jaz sem pripravljen odrediti 5 minut odmora, da se vsaka poslanska skupina oglasi samo enkrat in da bo tudi vlada lahko korektno in kvalitetno odgovorila. Drugače pride na poslanca manj kot minuta. Je pripravljenost ali je ni? Je pripravljenost. Potem odrejam minuto, dve, da poberemo, kdo bo govoril v imenu poslanske skupine in da se poslanske skupine med seboj dogovorijo. Hvala.
[[...]]Prosim, da nadaljujemo sejo. Kolega Rupar, prosim, da zasedete svoj prostor. Hvala. K besedi vabim - ne morem reči poslanca, ampak poslansko skupino DeSUS. Dve minuti ima na voljo vsaka poslanska skupina - kolega Žnidaršiča. Izvolite.
Lepa hvala, predsedujoči. Kolegice in kolegi! Danes smo slišali številne komentarje in razprave na račun zakona o RTV. Mislimo, da je taka razprava, pa tudi kritika ogledalo izdelka, čeprav ogledalo ne pokaže vedno v celoti take slike, kakršna je v resnici, ker je odvisna od kvalitete stekla, na katerem se ta refleks vidi. Na vsak način pa mislimo, da bo dobronamernost predlagatelja, pa tudi koalicije izkazana v tem, da bomo skupaj razumeli, da noben pripravljen zakon ni tako dober, da se ga ne bi dalo dodelati oziroma popraviti v kakšni rešitvi, zato da bi bila taka, ki bi zadovoljila širši krog interesov, pogledov in ocen glede tega, kaj je najbolje sprejeti. Prav razprava gospoda Kanglerja me je napeljala k temu, da je najbrž mogoče dodelati zakon v še boljši predlog, kot je prišel. V tem smislu bomo tudi mi natančneje, kot je bilo mogoče v tem kratkem času, proučili predlog in podprli tiste spremembe, za katere bomo smatrali, da jih lahko podpremo kot boljše od predlaganih. In če bo stvar tekla v to smer, bomo podpirali zakon do njegovega sprejetja, v nasprotnem primeru pa se utegne zgoditi, da ga v kakšni obravnavi tudi ne bomo več podpirali. Lepa hvala.
Hvala, kolega Žnidaršič. K besedi vabim predstavnika poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, Srečka Prijatelja. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Spoštovani! Danes je bila kar burna diskusija ob prvem predlogu tega zakona in moram ponovno povedati, da prejšnja oblast ni namenila pravilne vloge lokalnim in regionalnim postajam s posebnim statusom, ki jim ga določi država s posebnim zakonom. Vemo, da morajo te postaje imeti vsak dan informativni program, kulturni program in enega od treh programov, se pravi, dokumentarnega, otroškega ali kulturno-zabavnega. Lokalne in regionalne postaje s posebnim statusom imajo enako prepoved oglaševanja kot nacionalna televizija. TV prodaja je nacionalni televiziji omogočena, medtem ko lokalnim in regionalnim postajam s posebnim pomenom ni. Ključnega pomena pri tem zakonu je neurejeno financiranje in sam mislim, da bomo morali to stvar v nadaljevanju sprejemanje tega zakona urediti. Zanimivo se mi pa zdi tudi to, kar je predlagala Slovenska ljudska stranka in sam tudi podpiram decentralizacijo vodenja programskega strokovnega sveta in upam, da bomo tudi v poslanski skupini dali to podporo. Hvala.
Hvala za izjemno stališče. Na vrsti je predstavitev poslanske skupine Nove Slovenije, kolega Sok.
Hvala lepa. Tudi za te izjemne vložke, ki nas od časa do časa malenkost nasmejijo. Če pogledamo anketo, 63% državljanov misli, da je vpliv države na RTV prevelik. To mnenje se seveda nanaša na neko obdobje, ki je za nami. Se pravi, ne more se nanašati na neko obdobje, ki je pred nami. Pravzaprav s tem zakonom želimo doseči to, da se bo politika dejansko iz samega RTV zavoda umaknila. Ravno tisto, kar ste nekateri očitali, češ, da politiki ne bodo mogli biti tudi 10 let po prenehanju svoje funkcije člani programskega sveta, je potrebno sprejeti, če hočemo, da bomo temu cilju sledili. Kar se tiče debate o sami organiziranosti RTV, ta ne poteka od včeraj. Ta debata dejansko poteka v Republiki Sloveniji 10 let ali pa več, tudi takrat, ko se je zakon enkrat že spreminjal. Seveda ne drži trditev, češ, da vladajoča koalicija sedaj na hitro, na vrat in na nos hoče uveljaviti neko rešitev. Res je, da je prejšnja vladajoča koalicija imela dovolj časa, da bi RTV-zakon ustrezno popravila, vendar vam seveda to ni ugajalo, ni vam bilo všeč. Lažje je danes v tem trenutku kritizirati neke rešitve, še enkrat pa povem, da v splošni, v celodnevni tej debati nisem slišal tehtnih vsebinskih pripomb. Bolj seveda samo kritiko, kot pa predloge. Čas za predloge je seveda še in tudi čas za kakšne popravke v tem zakonu bo še tudi na voljo. Hvala lepa. V Novi Sloveniji bomo v prvem branju ta zakon podprli.
Hvala. K besedi vabim kolega Aurelia Juria. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Uvodno bi prosil, da se vzdržite ocene mojega nastopa.
Brez skrbi.
Hvala. Mi v Socialnih demokratih ne verjamemo v dobronamernost predlagatelja in izdelka, ki ga imamo na mizi, ker je sam minister v svojem zadnjem nastopu povedal, katera je prava civilna družba in katera je farsna civilna družba. Iz te ocene izhaja seveda predvidevanje, kakšna bo jutrišnja sestava programskega sveta. Nekoč sem že dejal v svojem nastopu predvidevam, da bo največ članov iz vrst zbora za republiko, Nove revije pa še katere druge civilne organizacije. Če želi minister dokazati dobronamernost, bo seveda stal za tem, da bomo ob priliki organizirali tudi javno predstavitev mnenj, in bo tudi zelo resno prisluhnil vsem predlogom, opozorilom in kritikam kompetentne kvalificirane javnosti: od novinarjev, do zaposlenih na RTV, do akademskih krogov, do še koga. Pričakujem, da bo matično delovno telo tako javno predstavitev organiziralo in da bo nadaljnji izdelek upošteval vse to, kar bo civilna družba, ki ima kaj početi z zavodom, tudi povedala. Hvala.
Hvala. Končno stališče Slovenske ljudske stranke bo predstavil kolega Janc.
Hvala lepa. Slovenska ljudska stranka je zelo dobro sprejela namig ministra, da podpira programski svet v tem smislu, da bi to bila res nacionalna televizija, torej vseh 12 regij, ki bi bile zastopane v tem programskem svetu. To bi bila resnično slovenska televizija, od Bele krajine, do Prekmurja. Jaz upam, da tudi ta podpora, ki je deležna v tem državnem zboru, in ta vaš pozitiven namig, da bodo druge obravnave dosegle nek rezultat. Žal pa nisem ministra nič slišal, ali pa mogoče premalo dobro poslušal, glede vaše podpore, o sofinanciranju, ustvarjanju lokalnih in regionalnih programov. Zgodba, ki je že toliko stara, ki pa tudi v tem zakonu očitno po vašem mnenju nima pravega mesta. Kdaj ga bo imela, če ga bo imela, in, ali vlada podpira lokalni in regionalni program, ki je tako pomemben za državljane in državljanke te republike? Jaz upam, da bomo tu končno ta oreh strli na tak in drugačen način. Sedaj je priložnost, ko sprejemamo ta pomemben zakon. In tretja stvar, ki se mi zdi tudi zelo pomembna. Signal RTV programov še ne dosega vseh domov. In mislim, da v današnjem času telekomunikacijske dobe to vendarle ne bi smelo biti problem, da še danes določene vasi, kraji nimajo tega signala. Jaz upam, da tudi o tem razmišljate na vašem ministrstvu oziroma vladi in da bi to infrastrukturo tako omogočili, da bi vse Slovenke in Slovenci lahko dosegli signal RTV-ja oziroma nacionalnega programa. Hvala lepa.
Hvala. K besedi vabim doktor Gantarja.
Gospod podpredsednik! Najprej je treba opraviti z iluzijo, da je vlada pripravila zakon o RTV zato, ker želi odpraviti pomanjkljivosti pri delovanju javnega zavoda RTV Slovenija. Če bi temu bilo tako, bi predlagala popolnoma drugačen zakon. Vlada je ta zakon predlagala zato, ker želi politično podrediti javno RTV oziroma želi z zakonom dovršiti proces, ki že poteka, proces političnega discipliniranja novinarskega dela. Da je temu tako, lahko dokažemo s poslancem, kolegom, ki je govoril pred menoj. Obstajala je oddaja, ki naj bi po mnenju nekaterih žalila oziroma smešila določeno politično opcijo. In ta oddaja je bila ukinjena. Te oddaje ni več. In takšnih oddaj, ki bodo ukinjene, bo čedalje več. Tistih oddaj, ki vam niso všeč, te oddaje boste razglasili za neprimerne, nezaželene, žaljive in smešne, in jih boste ukinjali. Vse tisto, kar pa vam bo ugajalo, bo nepristransko in nepristransko preverjeno, objektivno in resnično. Takšne logike in takšnega razsojanja vam gledalci, ki razsojajo z daljinskim upravljavcem v rokah, ne bodo sprejeli. Govorili smo o civilni družbi. Minister je omenil, da je svet posmeh in farsa civilne družbe. Sprašujem, ali je univerza v Ljubljani farsa civilne družbe? Ali je slovenska akademija znanosti in umetnosti farsa civilne družbe? Ali je društvo slovenskih filmskih delavcev, glasbenikov, pisateljev, združenje dramskih umetnikov farsa civilne družbe? Gospod minister je govoril o resnični civilni družbi in o civilni družbi, ki je krinka raznih političnih interesov. Opozarjam, da je to političen vokabular partijskih ideologov v 80. letih. In to je farsa, pravzaprav ni farsa, to je tragedija. Hvala lepa.
Hvala vam. Minister, izvolite. Se opravičujem, moja napaka. Sledi še skupno stališče poslanske skupine SDS. Gospod Grims, izvolite.
Hvala za besedo. Poglejte, kot običajno je bilo tudi tokrat veliko izrečenega s strani sedanje opozicije, precej sprenevedavega. Poglejmo samo nekaj primerov. Po eni strani se očita poskuse političnega prevzema radiotelevizije, po drugi strani ti isti ljudje nasprotujejo temu odmiku aktualne politike iz programskega dela in iz programskega sveta. Poslanka LDS to imenuje lustracija, poslanec Združene liste je celo izrecno predlagal, da tega odmika, da tega zamika, da tega moratorija sploh ne bi bilo. To se pravi, najraje bi rekel, odločite se, kaj hočete, ampak meni je jasno, v čem je problem. Kajti sedanji predsednik sveta, ki je bivši predsednik ene od političnih strank in gre torej za dejstvo, da politika v tem trenutku drži javno radiotelevizijo za vrat tako, da je bolj ne bi mogla, je bil celo na zadnjem kongresu svoje stranke, ki jo je nekoč vodil, prisoten med vsemi ostalimi udeleženci, kar je na nek način logično. Ampak, ljudje božji, ne se potem sprenevedati, da to s politiko nima nobene zveze več! To se pravi, gre za to, da želite ohraniti sedanje stanje. Sedanje stanje, ki vodi do posegov v program, do cenzure, do vsega tistega, o čemer smo že govorili na začetku. Če k temu dodam še, da je eden od poslancev Liberalne demokracije oporekal možnostim za bolj transparentno poslovanje, ki ga, mimogrede, zahtevajo tudi akti Evropske unije, in ko vsi vemo, da gre vendar tu za javna sredstva, bo slika popolna. Gre zgolj za to, da se želi ohraniti status quo z netransparentnim poslovanjem in s totalno politično prevlado ene same politične, zelo jasno prepoznavne strani, ki jo odlično pooseblja, kot primer, prav tisti, ki danes vodi svet javne radiotelevizije. Govorili smo tudi o kardeljanskem konceptu. Toda tisti, ki veste, kaj je korporativizem, boste vedeli, da točno temu pojmu ustreza sedanji svet. Nova sestava sveta pa to seveda bistveno spreminja in to odpravlja. Hvala.
Hvala vam. Dr. Simoniti, izvolite.
Hvala lepa. Rad bi poudaril, da bomo med razpravo, ki bo v naslednjih tednih, tudi kakšne primerne pripombe javno upoštevali in bi bilo nesmiselno, da jih ne bi. Mislim pa, da mora ostati zakon konceptualno zavezan v tej smeri, ker je po mojem mnenju dobro zasnovan in omogoča transparentno in pregledno poslovanje, nudi vpogled v samo delovanje tega javnega zavoda, omogoča veliko odgovornost tistih, ki bodo te odgovornosti sprejeli, in omogoča tudi, da bo RTV Slovenija delovala v javnem interesu. Če bo parlament podprl ta zakon, pomeni to tudi zavezo, da gremo naprej v tej zasnovani smeri. Seveda podpiram zamisel, da bo javna predstavitev mnenj. O zamisli predstavnikov Slovenske ljudske stranke sem vesel njihovega predloga in je vredno o njem razmisliti. Proces novinarskega discipliniranja; rečeno je bilo, da gre za to v tem zakonu. Mislim, da ne gre za to v tem zakonu. Zakon sam daje dovolj podlage, da novinarji ohranijo to svojo avtonomijo in pa neodvisnost in tudi ne bi tako podcenjeval novinarjev, kot jih verjetno spoštovani poslanec, ki je izrazil ta dvom. Številni novinarji so avtonomni, pokončni in taki naj ostanejo in takih naj bo čim več. Hvala lepa.
Hvala vam. S tem zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa. Predlog zakona o RTV Slovenija, prva obravnava, je primeren za nadaljnjo obravnavo. Navkljub večkrat izraženi želji ali pa prepovedi, jaz bom vseeno vprašal, če je obrazložitev glasu. Najprej vas bi prosil v imenu poslanske skupine, da dvignete roke. V poslanski skupini LDS sta bili dve roki. Še zmeraj sta dve roki. V imenu poslanske skupine vabim k besedi kolega Franca Kanglerja.
Hvala za besedo. Spoštovani minister, spoštovane poslanke in poslanci. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke z zadovoljstvom sprejemamo zakon, ki ga imamo danes na dnevnem redu. Zato smo se tudi odločili, da pripomoremo s svojimi podpisi, da pripeljemo zakon v parlament in opravimo splošno razpravo. Pomembno je, da smo se danes na tem mestu soočili z argumenti, s pogledi vseh političnih opcij, ki imajo svoje poglede na slovensko nacionalno televizijo. Še bolj pomembno pa je, da v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ugotavljamo, da nekatera zakonska določila, ki so predvidena v omenjenem predlogu zakona, so dobra, dosledna in na nek način zagotavljajo, da lahko zagotovimo, da se političnost oziroma apolitičnost v slovenski nacionalni televiziji lahko na nek način zagotovi. Prav gotovo pomembno je, kdo in na kakšen način je lahko član programskega sveta in kdo predlaga kandidate in kdo jih voli. Z vso resnostjo se bomo pa vključili v nadaljnja koalicijska usklajevanja glede 17. člena. Naj na tem mestu že danes povem, da bomo predlagali, da se programski svet Slovenije spremeni iz 29 na 27 članov, da se v zadnji alineji, kjer imenuje po osnovnem predlogu 16 članov državni zbor, spremeni na 12 članov, in da se zagotovi teh 12 članov iz 12-ih statističnih regij iz celotne Republike Slovenije. Na ta način pokažimo, da je slovenska televizija nacionalna televizija in naj dobijo priložnost in možnost iz vseh regij posamezniki, da sooblikujejo v programskem svetu bodočo podobo slovenske nacionalne televizije. To so napotki k decentralizaciji. Nadalje tudi podpiramo predlog sindikata novinarjev, da tako po en predstavnik iz regijskega centra Maribor in en predstavnik iz regijskega centra Koper najde svojo priložnost v programskem svetu in na ta način dobimo 27 članov sveta, ki jih imenuje tako državni zbor kot tudi predsednik države in vsi ostali. Zato bomo podprli omenjeni predlog. Prav gotovo pa tudi podpiramo splošno razpravo in ne nasprotujemo temu, da se še v državnem zboru opravi splošna razprava in da vsi zainteresirani subjekti pridejo v državni zbor [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]s konkretnimi predlogi, po posameznih členih, s pomisleki in s tistimi zahtevami, ki kakorkoli vidijo, da bi bili lahko sporni s tem osnovnim predlogom. Še enkrat, predlog zakona bomo podprli.
Gospa Širca izvolite v imenu poslanskega kluba LDS.
Hvala lepa. V Liberalni demokraciji Slovenije smo o primernih odločitvah za mogoče boljše delovanje RTV Slovenija že odločali. V tem je odločal tudi že parlament, ko je sprejel znotraj odbora za kulturo, šolstvo in šport strategijo o razvoju RTV Slovenija 2004-2010, strategijo, ki jo pripravljavci sedanjega zakona niste upoštevali. Ta strategija analizira in nihče je danes ni omenjal, detektira morebitne težave, analizira stanje in daje navodila, kakšen naj bi bil zakon, ki naj bi ga, če bi ga sploh bilo potrebno, obravnaval parlament. Na 13. strani od tabele strategije piše: "Nekaj se ne sme zgoditi. Ne sme se zgoditi to, da bi programski svet ali katerikoli svet bil oblikovan drugače, kot je sedaj." To se pravi, da bi metoda delegantstva izključevala arbitrarno vlogo parlamenta in politike pri izbiranju članov. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] Gospod Jerovšek, tudi vi ste podprli oziroma vaši kolegi so podprli to strategijo. Izrecno poudarja, to je prednost naše ureditve, da je ta metoda, ki ne vključuje kadrovanja v državnem zboru. Pri nadzornem odboru se je ta strategija dotaknila samo enega vprašanja, in sicer koliko so sedanji nadzorniki RTV Slovenija primerni, glede na to, da niso to vrhunski finančni strokovnjaki. Seveda vemo, na kaj je bilo to mišljeno, glede na to, da sedanji nadzorni odbor, kot je bilo že rečeno, ni znal narediti niti zapisnika svojega dela. Zamerimo, da se ni upoštevalo vseh dejstev in da se je ustvarjal vtis, da sta sedanji svet RTV in vodstvo ideološko in politično kontaminirana in tudi, da ste predlagali točno to politično obvladljivo vodstvo. Naj še nekaj povem. Današnja razprava je dokazala, da je vsaka razprava zelo nevarna in tesna, tista, ki se dogaja in povezuje medije in politiko. Danes se je uredništvo RTV Slovenija preselilo v državni zbor. In uredniki, delavci, novinarji in vsi avtorji prispevkov se lahko nad tem zelo zamislite, tega bojite in tudi zaskrbite nad svojo bodočnostjo. Kot že rečeno, gledalci imajo vedno za programiran program daljinec v roki, ki lahko ponudi več teme, kot jo imamo sedaj. Hvala. Iz moje obrazložitve je bilo povsem jasno, da ne moremo podpreti takega predloga v celoti.
Hvala. Gospod Potrč.
Hvala lepa. Poslanke in poslanci Socialnih demokratov predloga zakona ne bomo podprli. Gospod minister je razložil, da je zakon konceptualno dober in ga vlada tudi po opravljeni predhodni razpravi in po predstavitvi mnenj strokovnjakov ne misli spreminjati, ampak morda kakšne manjše pripombe upoštevati. Za nas je predvsem konceptualen pristop nesprejemljiv, zato ga ne moremo podpreti. In v čem je konceptualna razlika? Zelo bistvena. Prej je bil svet res da sestavljen predvsem iz v naprej določenih institucij, vendar te se imele samostojno pravico določanja svojih predstavnikov v svetu. Bile so subjekti tega sveta in vsak se je v okviru teh subjektov moral potruditi, da je tudi s političnim vplivom, ne bom rekel, da ne, zagotovil, kdo je predstavnik univerze, kdo je predstavnik akademije znanosti in umetnosti in tako naprej vseh 25 članov sveta. Vsak od teh je imel en glas, tudi predsednik sveta ni imel tri glasove ali pa petnajst, da bi lahko odločal, odločal je z enim glasom in na tej podlagi so se sprejemale odločitve. Zdaj, gospe in gospodje iz koalicije, ste si izbrali lažjo pot. Prvič, niste rekli za katere institucije gre, ampak so te institucije, tako kot ste napisali, lahko vse. Mandatno-volilna komisija bo dala razpis v katerem bo rekla: "Kdor želi, naj prijavi svoje kandidate, da bi želel imeti svojega predstavnika v svetu". Zanalašč karikiram, kdor želi, ker je tudi tako napisano, nekateri imajo prednost, lahko pa tudi vsi drugi. In mandatno-volilna komisija bo po logiki, ki jo že poznamo, izbrala iz tega okvira 16 predstavnikov, ki bodo že sami po sebi sestavljali večino v programskem svetu. Določeni bodo ne iz tistih desetletnih politikov, nič hudega, ampak določeni bodo iz pisateljskih, iz umetniških, iz novinarskih, iz univerzitetnih kakršnihkoli krogov po pravi barvi. In o tem bo odločala potem večina v mandatno-volilni komisiji in večina v državnem zboru in imeli boste na mah z eno potezo takšen svet, kot ga boste želeli, ki bo kasneje izbral direktorja, izbral bo oba direktorja: radia in televizije, izbral bo, poenostavljam, odgovorne urednike programov. In lahko jim boste rekli, kdaj mora biti kdo na televiziji, da bodo ljudje zadovoljni in da bo 60 ljudi uživalo in 5 jokalo. Hvala lepa.
V imenu poslanske skupine še zadnja predzadnja predstavitev,
Hvala za besedo. Poglejte, glasovali bomo za ta zakon, ker spreminja sedanjo sestavo sveta, ki je krivična, ker izriva velik del dejanske civilne družbe, jo izključuje. Po drugi strani pa uvaja postopke, ki so zelo problematični. Te neposredne izvolitve, o katerih je govora, so potekale najpogosteje v zelo ozkem krogu, in še pogosteje po nedorečenih poteh, ki so bile sporne ne samo za nas, ampak tako je bilo tudi mnenje tajnika republiške volilne komisije, s katerim sva se pogovarjala o teh stvareh. Glasovali bomo za ta zakon zaradi tistega, kar je na televiziji rekel eden od tako imenovanih strokovnjakov, univerzitetni profesor, ki je dejal na začetku, da očitno je sedaj veljavni zakon o RTV bil napisan na kožo ene točno določene politične stranke. In potem na koncu končal s stavkom "zato seveda ni treba spreminjati sedanjega zakona." Toliko okoli tega in okoli tovrstnih argumentov. Glasovali bomo za ta zakon, ker ima novo kvaliteto. Uvaja tudi poseben kanal, znotraj katerega bodo ljudje vsak trenutek lahko videli dejansko stanje v politiki, v državnem zboru. Nenavadno je, in se je očitalo v preteklem obdobju, ko smo bili opozicija, češ da je ta kanal vedno v korist opoziciji. Danes tisti, ki so v opoziciji, oporekajo temu kanalu, to se pravi, ne gre za to, komu je ta kanal v korist, ampak za to, kdo ima argumente. In mi imamo za to vse argumente. Naj znova citiram kar učbenik fakultete za družbene vede, da ne bo kdo rekel, da gre za kakšnega, ne vem, recimo desničarskega, kot se pogosto pri nas kvalificira, znanstvenika. V učbeniku FDV najdemo, tam ko govori o tovrstnem sistemu v Združenih državah, kjer sta celo dva tovrstna kanala in pripravljajo še tretjega, kot posebno kvaliteto pa navaja: "Bistveno je, da gledalci lahko spremljajo dogajanje brez spremnih komentarjev političnih komentatorjev oziroma brez kakršnegakoli filtriranja s strani urednikov." Kdor o citatu dvomi, Bogomir Ferfira, univerzitetni profesor, vodja politologije, knjiga je iz ZDA, letnik 2002, stran 444. Smo šele v resnici na začetku postopka spreminjanja, kot predsednik odbora sem že dal nalogo sekretarki, da pripravi za prvo sejo sklep, s katerim bomo razpisali javno predstavitev mnenj, in vas seveda vse vabim, da tudi pri tem sodelujete, prav tako pa to vabilo namenjam tudi vsej zainteresirani javnosti. Takrat bo tega prostora za izmenjavo različnih pogledov in mnenj dovolj, in upam da bo konstruktivna. Hvala.
Kolega Sok.
Hvala lepa. V Novi Sloveniji, kot smo že povedali, bomo predlog v prvem branju podprli. Mislimo, da so vsi ti strahovi, ki so danes bili tukaj povedani, popolnoma odveč. Ugotavljamo pa tudi, da je praktično nekatere naše kolege zajela velika amnezija, ko očitajo neko političnost določenim že vnaprej. Ne gre pozabiti, da smo pred časom imeli, lahko rečem, tri bivše predsednike neke stranke na odgovornih funkcijah, tako je gospod Kučan vodil državo, gospod Kocijančič RTV, na ustavnem sodišču pa je deloval gospod Ribičič. In še vedno deluje. Pa vam nismo očitali vsega tega, kar vi danes tu očitate. To so verjetno nepolitični ljudje ali pa so postali nepolitični. Ključno pri vsem tem pa je, da bo s tem zakonom postala RTV avtonomna, tako kot je bila. Predvsem bo treba poskrbeti za profesionalnost in objektivnost poročanja, racionalnost poslovanja RTV hiše in pa seveda odgovornost vseh tistih, ki bodo imenovani bodisi v programski svet bodisi v nadzorni organ tega zavoda, največja odgovornost pa bo na samem direktorju, ki bo s tem zakonom dobil tako na eni strani pravice kot na drugi strani tudi dolžnosti. Postavlja pa se vprašanje, kaj je pravzaprav civilna družba, ko gre za RTV. V Novi Sloveniji smo prepričani, da je v tem primeru civilna družba pravzaprav lahko vsak državljan in državljanka te države, torej vsak tisti, ki ta zavod uporablja, in vsak tisti, ki ta zavod tudi plačuje. Nihče danes tukaj, tudi tisti, ki izven te hiše kritizirajo imenovanje programskega sveta, ni povedal, kako pa bi vendar naj oblikovali programski svet, razen seveda, da ohranimo status quo, to, kar danes že imamo. Tega pa očitno, tudi glede na poročila nadzornega odbora, ne moremo ohraniti in je treba v tem smislu nekaj narediti. Kajti, kot ste ugotavljali in tudi mi ugotavljamo, da gledanost programov nacionalne televizije ni v konkurenci z drugimi RTV programi na ustreznem nivoju. To je treba popraviti in zaradi tega je nujno treba tudi zakon spremeniti. Hvala lepa.
Hvala vam. V imenu poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke Zmago Jelinčič Plemeniti.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Skrajni čas je, da se zadeve na slovenski radioteleviziji uredijo. Ta skrajni čas pravzaprav traja že dvanajst let, še malo več. In v tem trenutku smo prišli do prvega velikega premika, ki ga bo naredil ta zakon. Dejstvo je, da je na RTV zaposlenih skoraj 2.200 ljudi in od teh jih je zagotovo pol preveč. Sprehajajo se po hodnikih razni režiserji, ki že petnajst let niso režirali nobene oddaje, dobivajo pa plačo režiserja. Čeprav se je število stalnih honorarcev zmanjšalo s tam okrog prek 900 na še zmeraj prek 650, ti ljudje dobivajo fantastične honorarje. Zadeve so povezane na ta način, da za marsikaterim od teh honorarcev stoji ali pa lepše rečeno, sedi ali leži nek gospod ali gospa s televizije, ki pobira procente ali pa kar vse, ker je to pravzaprav glasna ali tiha firma tega zaposlenega na radioteleviziji. V take fonde se steka kar dve in pol milijardi slovenskih tolarjev. Od tistega viška oziroma od tistih preveč ljudi pa bi slovenska radiotelevizija prihranila približno 5 milijard slovenskih tolarjev in vendar bi vse šlo naprej, tako kot je šlo do sedaj oziroma mnogo bolje, kajti tisti, ki so odgovorni in ki bodo odgovorni za svoje delo, bodo sedaj delali drugače. Ne bo več političnih programskih svetov, kjer bodo nekateri krojili usodo tudi nekaterih strank za katere bodo rekli: "Ne, ta stranka se pa ne bo pojavljala na televiziji!" Oziroma ko bodo nekateri predsedniki političnih strank zahtevali od voditeljev televizijskih, tega človeka pa ne kličite v oddajo, če nočete oziroma če nočete, da bi jaz odšel da bom jaz ostal v tej oddaji. Tega sedaj ne bo več. Zagotovo pa se ni treba bati, da bodo ukinjene kakšne oddaje. Jaz mislim, da oddaja "Toplovod" bo še vedno naprej, ravno tako mislim tudi, da bodo verjetno ponavljali tudi oddajo "Moški svet". Tako, da se ni treba bati, da bodo kaj ukinjali. Na koncu pa le še to, da če bi obe bivši vladajoči stranki s tako zavzetostjo in enakim zagonom pripravljali zakone v teh dvanajstih letih, kot se sedaj zažirajo in zaletavajo v iskanje navideznih napak določenih zakonskih predlogov, bi zagotovo živeli v najbolj urejeni in najbolj pravni državi na svetu. Hvala lepa.
Hvala. Prehajamo na obrazložitev glasu posameznih poslancev. Gospod Kumer.
Hvala lepa za besedo. Rad bi samo pojasnil en nesporazum, da se ne bi narobe razumelo. In sicer tisti, ki smo govorili o tretjem kanalu, govorim sedaj tudi v lastnem imenu pa tudi drugih, ki sem jih poslušal. Nobeden ne nasprotuje in jaz osebno v svoji diskusiji tudi nisem nasprotoval temu, da ne bi uvedli neposrednih prenosov iz tega državnega zbora in da seveda ljudje ne bi imeli priložnosti videti, kaj govorimo in kaj delamo v tem državnem zboru. Moja poanta je bila v neevropski rešitvi, ki je v 4. členu, ki decidirano zakonsko opredeljuje, kaj na tem tretjem kanalu bo, tako imenovane parlamentarnem, in potem bo 16. členu tega istega zakona, ko prepoveduje TV prodajo, jo prenaša v ta tretji kanal. Se pravi, imamo prenose in imamo TV prodajo. To je edino, kar je lahko na tem tretjem programu, na tem parlamentarnem kanalu. Če je temu tako, potem jaz predlagam, da predlagatelji razmislijo, da državni zbor tudi financira ta kanal, ali se mi poslanci odpovemo nekemu deležu iz svoje plače ali bo pa državni zbor pri svojih službah ukinil neke biltene ali ne vem kaj in bo financiral tretji parlamentarni kanal, zato ker je to naša kanal. Zakaj bi morali davkoplačevalci ob že uveljavljenem prispevku, o katerem sem danes govoril, še dodatno plačevati ta tretji kanal. Hvala lepa.
Gospa Pečan.
Zelo enostavno. Takega zakona ni mogoče podpreti in zaradi tega bom glasovala proti sklepu, ki ste ga predlagali.
Kolega Han. Kolega Bevk.
Hvala, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Danes sem od ministra za kulturo izvedel, da smo vsi tisti, ki so oziroma smo našteti v 18. členu zakona in ne smejo oziroma ne smemo kandidirati za katerokoli pomembnejšo funkcijo v organih javnega zavoda RTV Slovenija, torej vsi politiki ali tisti, ki so blizu politike, vsi, od predsednika države do zadnjega občinskega tajnika, inficirani s politiko, torej zastrupljeni, morda celo kužni. Rad bi se postavil v bran poklicu politika in 10-letno očiščevanje od politično funkcije je po mojem mnenju svojevrstna neumnost in pravzaprav neka posebna vrsta lustracije in popolno apriorno nezupanje do politika kot poslanca. Očitno je, da je v naši državi postal najbolj kontaminiran in sporen poklic prav poklic poslanca oziroma poklic politika na katerikoli ravni, katerekoli barve, od državnega vrha pa do zadnje krajevne skupnosti. In temu pojmovanju bi se rad uprl. Že iz tega razloga, zaradi 18. člena v tem zakonu, ni mogoče tega zakona podpreti, zato bom glasoval proti. Hvala lepa.
Kolega Moge.
Hvala lepa, podpredsednik. Meni ti zlonamerni očitki, ki sem jih danes poslušal, da očitamo že vnaprej političnost tega zakona, ne vlivajo neke vere, da bo naprej tudi tako, če do sedaj ni bilo. Spoštovane kolegice in kolegi, naj navedem vsaj dva primera. Ali je bilo imenovanje generalne državne tožilke imenovanje politično zelo opredeljene osebe in ali ni bilo to tudi politično dejanje? Drug primer je pa naslednji, spoštovani kolegice, kolegi. Ali veste, kam spada dr. Peter Jambrek, v katero politično opcijo? Ali veste, kam spada akademik dr. Janko Kos, upokojeni visokošolski učitelj [[...]]? Ne veste! Ali veste, kam spada doktor Jurij Tasič, Fakulteta za elektrotehniko Univerze v Ljubljani? Tudi ne. Jaz pa vem, kam spadajo. Zagotovo nihče od teh ne spada, če takole rečemo, v levo politično [[...]]
Kolega Moge, dovolite [[...]]
[[...]]Ja, saj bom [[...]]
[[...]]institut obrazložitve glasu ni v smislu vprašanja drugemu poslanskemu kolegu, ampak je namenjeno, da vi poveste vaše stališče, zakaj nasprotujete, ali pa podpirate določen predlog. Gospa Pečanova, nimate besede in se držite tega. Hvala. Gospod Moge, nadaljujte.
No, kot matematik poznam tudi parabole, hiperbole in elipse. In kdor za hiperbolo pri govorništvu ni slišal, je pač po mojem prikrajšan za določene reči. Poglejte, vse te, za katere sem naštel, so predstavniki vlade Republike Slovenije v svetu za visoko šolstvo in gospod Peter Jambrek je celo predsednik. In zaradi tega, spoštovane gospe in gospodje, ne verjamem, če bo imel parlament, kjer ima večino vladajoča koalicija, v rokah tudi inštrument imenovanja 21-ih. teh, da bo potem kaj boljšega. In mislim, da to, kar je bilo večkrat rečeno s strani nas, da ni dobro, da tak zakon sprejmemo. In jaz glede na to, kakršen je, ga ne bom sprejel. In gospodu Janezu Janši na njegove besede ne verjamem nič več.
Kolega Zagorac.
Hvala za besedo. Spoštovani prisotni! Dovolite mi, da še enkrat poudarim: postopek in nujnost obravnave zakona sta vsaj za mene še ta trenutek sporna. Danes me ne poslanci vladajoče koalicije ne predstavnik vlade niste prepričali, zakaj taka urgentnost in taka nujnost obravnave tega zakona. Ampak sedaj veljavni zakon, tako kot smo slišali in tudi jaz se s tem strinjam, je potreben sprememb, tako kot ureditev tako vodstvene kot programske strukture na Radioteleviziji Slovenija. Razlogov za to je bilo danes v razpravi povedani že dovolj in jih ne bi ponavljal. Današnja razprava, če pogledamo, je potekala v večji meri in je izgledala kot opravičevanje Socialnih demokratov, da je bil gospod Kocijančič njihov član, kot da bi se ga po svoje sramovali. Izpostavljenih pa je bilo tudi nekaj dobrih predlogov, za katere upam, da jih bo vlada upoštevala v pripravi zakona za drugo obravnavo. Kar se tiče same programske sheme, verjamem, da takšna kot je, oziroma slabša kot je skoraj ne more biti. Veste, med ljudmi že kroži šala, da ljudje v dnevnem časopisju najprej preberejo program, nato pa vse ostale tragedije. Do druge obravnave je po mojem prepričanju še dovolj časa, da se predlog zakona še izboljša. In v tem upanju pač v Slovenski nacionalni stranki predlogu zakona ne bomo nasprotovali. Hvala.
Hvala. Kolegica Darja Lavtižar Bebler.
Hvala lepa. Torej zasledila sem, da je imel minister prej težave, ko je iskal ustrezne primerjave z našo ureditvijo v državah Evropske unije. Ampak jaz mu lahko pomagam s primerjavami z drugimi evropskimi državami. Recimo, Albanija, nacionalno komisijo in svet javne televizije direktno predlaga predsednik države. Azerbejdžan, upravni odbor in generalnega direktorja imenuje predsednik države. Bolgarija, dve glavni upravni telesi postavi politična večina v parlamentu. Hrvaška, upravni odbor neposredno imenuje parlament. Moldova, svet opazovalcev direktno postavljajo parlament, predsednik in vlada. Poljska, ste že govorili, tam združenje novinarjev zatrjuje, da Poljsko RTV obvladujejo vlada in vladne stranke. Podobno je v Turčiji in Ukrajini. V teh slednjih dveh državah so do nedavnega imeli še veliko novinarjev v arestih kot politične zapornike. Torej, jaz takega zakona ne morem podpreti, ker nasprotuje temeljem standardov varovanja človekovih pravic in temeljnih svoboščin v Evropi. In lepo vas prosim, vzemite si čas do naslednje faze priprave tega zakona in vsaj te elementarne člene postavite tako, da nas ne bo sram v Evropi. Hvala lepa.
Kolega Jerovšek, nimaš besede. K besedi pa vabim kolega Guliča.
Spoštovani predsedujoči. Cenjene kolegice in kolegi. Obrazložil bom svoj glas. Glasoval bom proti, predvsem zaradi tega, ker imam občutek, da vlada poskuša s spremembo zakona doseči predvsem to, da bi se zatrlo kritično in neodvisno novinarstvo. Da hoče vlada s tem podržavljanjem televizije dobiti medij, ki bo prikazoval poteze vlade kot edino pravilne in edino možne. In ob vseh teh besedah o digitalizaciji in o vseh teh novih zadevah imam pa občutek, da bodo imeli digitalizirano črno-belo televizijo. Oziroma tako kot je dejal eden od mojih predgovornikov, da bo spet avtonomna, tako kot je bila. Kdaj pa je bila tako avtonomna, da si želimo tistih preteklih časov? Vemo, kdaj: včasih tistega, čemur pravite totalitarizem. Zato se res bojim, da bomo na koncu gledali dnevnik, ki ga nihče več ne bo hotel gledati. Potem bodo pa zajčki in bo lahko noč.
K besedi vabim kolega Vebra.
Hvala za besedo. Zakona ne bom podprl, ker omogoča neposreden vpliv politike na radio in televizijo in ta neposredni vpliv se kaže v tem, ker politika neposredno imenuje kadre, večino kadrov v programski svet. Od 29-ih jih 21 imenuje politika. In politika nadzoruje tudi sredstva. Torej, od 11-ih v nadzornem odboru jih politika imenuje 9. Torej, če hočeš politično obvladovati radio in televizijo, določiš kader in nadzoruješ finance. Zato seveda tega zakona nikakor ne morem podpreti in resnično pomeni velik, velik in še enkrat velik korak nazaj pri razvoju demokracije v Sloveniji. Hvala.
Kolega Pavel Gantar.
Hvala lepa. Spoštovani gospod podpredsednik, obrazložil bom svoj glas. Tega zakona v tej obliki ne bom podprl. Mislim, da je ta zakon v informacijski dobi pravi anahronizem. Tudi če boste obvladali javno RTV, ne boste obvladali informacij, tega danes ni več možno. Zato se bo zakon prej ali slej obrnil vam v škodo, ker bo RTV naredil za neverodostojno in bo hkrati s tem za neverodostojne naredil tudi vas. Postavlja se vprašanje, zakaj tako hitite. Mislim, da je odgovor na to vprašanje zelo jasen: danes ima ta vlada takšno moč in takšen vpliv - ne samo v parlamentu, ampak tudi v javnosti - , da parlamentu predlaga karkoli in to bo sprejeto. Sprejet ne bo samo ta zakon, sprejeti bodo še marsikateri drugi zakoni, zaradi katerih nas bo bolela glava. Sicer pa sem solidaren s predsednikom nam bratske opozicijske stranke, ki se pritožuje nad tem, da se premalo pojavlja na televiziji. Mislim, da se ne pojavlja tako malo, na mojo žalost - in s tem sem solidaren, seveda - se žal pojavlja v rubrikah ob koncu TV dnevnika. Želel bi, da bi se večkrat pojavil na začetku TV dnevnika. Ko govorite o vplivu struktur, Kocijančiča in drugih na javno RTV, vam bom naštel generalne direktorje Radiotelevizije Slovenija: Janez Jerovšek - SDS, Žarko Petan - SLS in SDS, Janez Čadež - SLS, Aleks Štakul - zanesljivo ne LDS. Torej, LDS je bil mogoče - mogoče, tega ne vem - toliko, kolikor je bil član LDS tudi sedanji obrambni minister. Sicer pa mislim, če bi šel po opciji čim slabše tem bolje, potem bi morali popraviti predlog sklepa. Sklep bi se moral glasiti: zakon je več kot primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala. K besedi vabim Ljuba Germiča. Izvolite.
Hvala lepa. Tudi sam se pridružujem tistim, ki ne bodo podprli tega predloga zakona. Bilo je naštetih že vrsto argumentov, v svoji obrazložitvi glasu bi uporabil samo enega. Torej, glede na imenovanje 16 članov v programski svet, ki jih bo imenoval državni zbor, mislim, da je besedilo pri naboru po mojem mnenju zapisano zelo površno. Kajti začenjamo od pravzaprav posameznega gledalca in poslušalca, nadaljujemo z univerzami in fakultetami, društvi, pri čemer jih nekaj navedemo, pri čemer pazimo, da ja ne bo kakšnega športnega društva zapisanega v tem. Po mojem mnenju pa je tako ali tako vseeno, kaj piše v nadaljevanju tega, kajti izbor bo več ali manj znan že vnaprej. Seveda, ker se sam izogibam temu, da bi "žagali" tako odvisno od nomenklature na oblasti v odvisnosti od dostopa do javnih informacij, si ne želim takšnega ravnanja in zato tudi zakona ne bom podprl. Hvala lepa.
Zadnji na mojem seznamu je kolega Pavle Rupar. Izvolite. Umirite se, gospa Potrata, vsi pridete na vrsto, brez skrbi. Gospod Pavel Rupar, imate besedo.
Hvala lepa. Jaz bom zakon vsekakor podprl tudi zato, ker je bilo danes slišati iz opozicijskih vrst razne parole, med njimi mi danes branimo RTV. Torej, verjamem in upam, da boste to bitko izgubili. Še slišal sem, da bi bila menda nekoč ena oddaja politično obarvana in so jo ukinili in tudi verjamem gospodu, ki je to povedal, da se boji, da bo tv ostala brez programa. Jaz si želim nekaj, jaz si želim črno - belo televizijo, resnično, da bo črno in belo predstavljeno, in veselim se prihoda otroka, ko bo rekel: "Ata, ata jaz pa gledam črno-belo televizijo! "In ko bom rekel: "Hvala bogu sine, končno je s tega ekrana izginila samo ena barva - rdeča." Hvala.
Gospa Potrata, ste želeli besedo?
Hvala, za besedo. Tega zakona ne bom podprla, pa ne zato, ker se bi bala rdeče barve, navsezadnje je rdeča barva kardinalska barva. Zakon ima namreč koncept, ki ga nikakor ne morem podpreti, je pa bilo povedano, da bodo samo kakšne primerne pripombe upoštevane. In ker je zakon v tem konceptu iz javnega servisa RTV napravil državno televizijo, se mi zdi, da tudi pot volitve in omogočanje tega, da bi v programski svet prišli predstavniki resnične civilne družbe, napoveduje, kam pes taco moli. Sicer pa naj povem, da me je za nepodporo k temu zakonu še posebej prepričalo današnje razpravljanje koalicijskih poslank in poslancev. Tu smo namreč slišali, kaj si lahko obetamo v prihodnje. Tu se je oblikovala uredniška politika. Res vem, da se o okusih ne prepiramo, ampak toliko je bilo izraženega tega gneva nad tem, kaj so na televiziji doslej lahko gledali in česa v nadaljevanju ne nameravajo ali ne želijo gledati. Upam pa, da se bo vsaj gospod minister spomnil na znamenite zgodbe o Rašamonu, kako o istem dogodku trije ljudje govorijo različno. Sicer pa dovolite. Najhuje od vsega se mi zdi to, da oporekate pravico do predsedniškega mesta nekomu, ki je bil izvoljen za predsednika te države na najbolj demokratičen način, to je na neposreden način. Sem mislila, da da koalicija kaj na ustavo. Hvala.
K besedi vabim Bojana Ruglja.
Hvala, gospod predsednik, oziroma predsedujoči. Danes, ko to govorimo o televiziji, bi vas mogoče spomnil na ene besede, ki so nekje zapisane, da je bistvo očem nevidno in da je treba gledati s srcem. In jaz upam, da vas je tu notri kar precej takih oziroma nas je, ko tako tudi gledamo. Hvala.
K besedi vabim Draga Korena. Izvolite.
Zakon, ki ga danes obravnavamo bom podprl, saj sem prepričan, da so spremembe nujne. Iz razprave, ki je danes tu potekala, sem zaznal edino pohvalo s strani tako imenovanih levih strank, in sicer to, da je v zakonu dobro urejeno glede urejanja arhiva, digitalizacije tega arhiva. Zdi se mi, da je to zelo pomembno za naše zanamce, da bodo imeli možnost videti, kaj se je predvajalo na tej televiziji in kaj se je pri nas dogajalo, še mogoče posebej zato, ker ugotavljam, da je naš človeški spomin vedno krajši. Hvala.
Hvala. Kolega Školč.
Hvala lepa. Jaz kot rečeno, temu zakonu nasprotujem, ker temelji na res zgrešenih predmodernih predpostavkah razumevanja demokracije in mehanizmov demokracije, kjer mediji kljub vsemu igrajo pomembno kontrolno vlogo. Ne nadomeščajo ne opozicije ne drugih mehanizmov, ampak so neke vrste vest javnosti. S tega vidika te razprave tudi ne razumem kot dileme med starimi rešitvami in novim predlogom. Govorimo izključno o novem predlogu kot o predmorednem, starega bi pa verjetno bilo tudi nujno marsikje korigirati. Kaj je tisto, kar je v temelju zgrešeno? V temelju je zgrešeno to, da vlada zamenjuje javno in državno. Da ne razume koncepta javnega, ampak da tisto, kar je javno, zamenjuje s tem, da je državno. Potem naprej sklepa, da je zaradi volitev, ki jih je dobila, in zaradi politične oblasti ter večine, ki ji omogoča sestavo vlade, upravičena do tega, da upravlja z vsem državnim premoženjem, kamor šteje, žal, napačno tudi to. Ta zamenjava, bom rekel, res ne pomeni, da marsikdo od teh ne razume sprememb, ki so se zgodile v 90. letih, in pomeni dejansko korak nazaj. Drugo, kar je problematično [[opozorilni znak za konec]] , je, da ne razume tega, da je koncept civilne družbe avtonomen. In da je govorjenje o tem, da bo pravo civilno družbo lahko izbral parlament, hkrati brisanje tega koncepta civilne družbe. Čim parlament namesto [[...]]
Kolega Školč, prosim, da zaključite.
Se opravičujem, takoj bom. Čim parlament namesto civilnodružbenih subjektov odloča, potem se izgubi funkcija, ki jo ti predlagatelji imajo. Hvala lepa.
K besedi vabim kolega Capudra.
Hvala. Bom krajši kot kolega Školč. Zakon bom podprl. Namreč, vsi ugotavljamo, da sedanje stanje na področju RTV ni urejeno. Veselim se, tako kot ugotavlja kolega Bevk, da bo sedaj svet sestavljen apolitično. Glede na uro pa - čas je za risanko. Hvala.
Kolegica Kucler.
Pravzaprav sem vesela, da sem v zadnjem času videla na televiziji nekaj novih obrazov, ki prej nekako niso imeli dostopa do tega medija, ker pač niso spadali v pravi krog. Sicer so zaenkrat šele v nočnih terminih, pa vendar. Tudi nekaj novih pripravljavcev prispevkov je. Zato se tudi mora, po mojem trdnem prepričanju, političen vpliv na javni zavod RTV nujno zmanjšati, povečati pa avtonomija novinarjev. Zdi se mi in sem prepričana, da na to kažejo predlagane spremembe zakona, zato ga bom z veseljem podprla.
Kolega Bajc.
Hvala, predsedujoči. Kolegice in kolegi! Petek, 18, skoraj 19 je ura, pa vseeno, injekcija mi več ne drži, zato bom lahko besedo, dve povedal. Zakon o RTV-ju bom podprl. Gospodu ministru s sodelavci pa želim, ne take razprave, kot je večina razprav danes bila, ko smo drug drugega prepričevali, kaj je bilo do sedaj narobe in kaj je v temu zakonu narobe, ampak mu želim v nadaljnji razpravi, ki bo in katero omogoči že današnja razprava, čim več konkretnih pripomb, ki jih bo, tako kot je sam rekel, lahko vgradil v zakon za drugo obravnavo. Presenečen sem pa nad sprenevedanjem nekaterih kolegov poslancev. Spomnim se dva dni nazaj, ko smo eno drugo točko dnevnega reda obravnavali, ko je bilo bogokletno biti kandidat za predsednika države, bilo bogokletno član neke stranke ali ne vem česa, danes pa pravimo - in smo govorili o kužnosti in ne vem kaj vse - , danes pa smo bili presenečeni, ko je minister uporabil izraz "inficirani" oziroma ko nekateri zagovarjate, da smo aktualni politiki lahko tudi člani, drugi podobne politične opcije, pa govorite, da temu ne bi bilo prav, ker je dosedanja praksa bila taka. Skratka, podprl bom in želim čim več konkretnih pripomb v nadaljnji razpravi, ne pa politizacije samega zakona.
Poslanec Juri.
Glasoval bom proti predlogu zakona, ker zavodu RTV želim veliko več gledanosti in še nekaj viktorjev, ker pa ne samo predpostavljam, ampak predvidevam, da z uveljavitvijo tega zakona ne viktorjev ne gledanosti ne bo več - obratno -, seveda sem dolžan glasovati proti. Zagotovo, če se bodo uresničile napovedi tudi današnje razprave, bo RTV imela enega gledalca več oziroma manj.
Pred samim aktom prosim, če poslanke in poslanci preverite svoje glasovalne naprave. Prosim za pozornost in mir v dvorani. Še enkrat bom prebral predlog sklepa. Sklep se glasi: "redlog zakona o RTV Slovenija, v prvi obravnavi, je primeren za nadaljnjo obravnavo." Glasujemo. Navzočih je 72 poslancev, za je glasovalo 49, proti je glasovalo 22. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 22.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel, zato bo zakon dodeljen v obravnavo matičnemu delovnemu telesu. Ob tem vas prosim za posluh, dve kratki obvestili. In sicer prvo. Posvet predstavnikov poslanskih skupin, prosim predstavnike, da se kar zglasijo v sobi 217 in čez deset minut se začne odbor za EU zadeve v velikem salonu. Hvala. S tem zaključujemo 8. izredno sejo Državnega zbora Republike Slovenije. Lep vikend, srečno!