Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Šesnaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Jedanaestom sazivu. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 86 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da su u sali prisutna 93 narodna poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Aleksandar Šešelj.
Hvala gospodine Arsiću. Dame i gospodo narodni poslanici već 20 godina traje borba protiv separatizma u Srbiji, dakle pre svega protiv separatizma na KiM i vidimo da deklarativno ova vlast preduzima mere u cilju očuvanja KiM u sastavu Srbije. Ali, na tom pitanju postoji nešto veoma važno što prolazi bez ikakvih reakcija od strane nadležnih organa to da predsednik stranke Demokratske akcije Sandžaka Sulejman Ugljanin vrlo često podstiče separatizam, naziva Republiku Srbiju fašističkom, priča o nekakvom genocidu nad Bošnjačkim narodom koji je počinjen još pre hiljadu godina na teritoriji današnje Raške oblasti, a za sve to ima podršku od strane vladajuće stranke. Dakle, vrlo često govori kako je čak i Stefan Nemanja izvršio genocid, kako su Srbi genocidan narod, kako je došlo do velikosrpske agresije o kojoj niko ne govori na teritoriji današnje Raške oblasti. Pa bi u skladu sa tim voleo da nam ministar unutrašnjih poslova Nebojša Stefanović da nekakvo objašnjenje, zašto je ovo dozvoljeno u Srbiji? Kada neko kaže da je Sandžak republika, da je Sandžak u sastavu Srbije zbog velikosrpske agresije, okupacije gde je pri tom u svemu tome izvršen genocid, on čini krivično delo napada na ustavni poredak, tj. veleizdaja. Zašto sve to prolazi bez reakcije i zašto je Sulejmanu Ugljaninu to sve dozvoljeno? Vidimo da taj čovek i ta partija imaju nedvosmislenu podršku SNS. Ne samo u Bošnjačkom nacionalnom veću gde postoji tj. savetu, gde postoji koalicija izmeđ stranke Demokratske akcije i režimske stranke Rasima Ljajića koja je satelit SNS, izašla je sa njima na listi za parlamentarne izbore. Osim toga u nizu opština po Srbiji, a pre svega u Raškoj oblasti, koalicija između stranke Demokratske akcije Sulejmana Ugljanina i SNS u opština Prijepolje, Tutin i Priboj. Nedavno je u ovoj raspravi, u načelnoj raspravi, ove nedelje, zamenik predsednika poslaničke grupe SNS je u polemici sa poslanicima SRS govorio kako kada se koalicije naprave onda se podrazumeva da se prihvataju neke zajedničke vrednosti tih stranaka koje prave koaliciju. Da li je onda SNS prihvatila te vrednosti za koje se zalaže Sulejman Ugljanin, koji proglašava Srbe fašistima, genocidima i otvoreno se poziva na separatizam u raškoj oblasti? Da li su to vrednosti oko kojih se SNS dogovorila sa Sulejmanom Ugljaninom kada su pravili te koalicije? Voleo bih, imajući u vidu da je Nebojša Stefanović ministar unutrašnjih poslova, da nam kaže nešto o tome, zašto to sve prolazi nekažnjeno? Da li se i na taj način pruža podrška tom separatizmu, a imajući u vidu da je separatizam u Srbiji nama najveći problem, tj. problem očuvanje teritorijalnog integriteta i suvereniteta Srbije već 20 godina, imajući u vidu pitanje Kosova i Metohije? Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi potpredsedniče Arsiću. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Aleksandar Šešelj i ja kao da smo se dogovarali oko teme o kojoj ćemo danas da govorimo, samo se ne slažemo u jednom, a to je da Sulejman Ugljanin, naravno, apsolutno nema podršku vladajuće koalicije, niti bilo koje političke stranke unutar vladajuće koalicije za sve svoje aktivnosti i za sve ono što želi da učini u narednom vremenskom periodu. Ja bih krenuo od toga da imamo pre svega jedan, naravno, mnogo puta do sada sam to ponovio ovde u parlamentu, valjda je interes svih nas narodnih poslanika koji imamo poverenje, dobili poverenje, imamo legitimitet građana, da branimo i štitimo interese naše države, da štitimo nacionalne i državne interese i teritorijalni integritet i suverenitet naše države. Sada imamo na drugoj strani jedan vrhunac političkog ludila, pre svega od strane tzv. „prištinskih vlasti“, ali nažalost i jedan deo opozicije koji nije u sali već duže vreme isto priča kao i tzv. „prištinske vlasti“, isto imamo to tužakanje naše države u inostranstvu od strane tog dela opozicije. Lično mislim i stav poslaničke grupe SPS je da to veoma štetno deluje na interese Srbije, naročito u trenutku kada se rešavaju ključna pitanja, pitanja koja su od nacionalnog i državnog interesa za Srbiju. Tragikomično je naravno da Sulejman Ugljanin koji je od 2000. godine pa do 2016. godine aktivno učestvovao u političkom životu Srbije, obavljajući pri tome i značajne državne funkcije, a i u aktuelnom skupštinskom sazivu, podsetiću vas, njegova stranka ima poslanički mandat, danas govori o nekakvoj, kako je to i gospodin Šešelj rekao, okupaciji Sandžaka od strane Srbije i traži rešavanje statusa Sandžaka. Da se podsetimo, gospodin Ugljanin je bio narodni poslanik u više saziva Narodne skupštine, ministar u dve vlade, koje su se zalagale za teritorijalnu celovitost i državni integritet Republike Srbije. Sve vreme dok je bio ministar zadužen za regionalni razvoj, od 2008. do 2014. godine, upravljao Kancelarijom za nedovoljno razvijena područja i bio član Odbora Fonda za razvoj Republike Srbije, ispravite me ako grešim, govorio je da je Srbija naša zemlja. Ponavljam, govorio je da je Srbija naša zemlja. Danas razotkriva svoje pravo lice, zaboravljajući da je raška oblast bila srce srednjovekovne srpske države. Kao što je prošle godine pozvao Bedžeta Pacolija, tzv. ministra spoljnih poslova samoproklamovane države Kosovo, da u svojstvu zamenika premijera i ministra spoljnih poslova Republike Kosovo prisustvuje sednici Nacionalnog veća Bošnjaka i na taj način javno priznao tu samoproglašenu državu, tako sada ide još dalje u kršenju zakona i Ustava države Srbije, pozivajući međunarodnu zajednicu što, navodno, ne štiti Sandžak od Srbije. Na ovaj način pokušava, to je naše mišljenje, da destabilizuje situaciju u Raškoj oblasti, izmišljajući navodne probleme. Svesni smo da gospodin Ugljanin, koji u vreme obavljanja svojih funkcija u državi Srbiji nikada nije postavio pitanje Sandžaka, sada u stvari želi medijsku pažnju, zarad sticanja jeftinih političkih poena i zarad pokušaja da se na neki način povrati na političku scenu Srbije. A ako bi se povratio, onda bi verovatno opet govorio da je ovo naša država, da je ovo naša Srbija. Ne mislimo da mu treba posvećivati preteranu pažnju, jer on to i želi, on želi medijsku pažnju, želi senzacionalizam, ali postoje neke granice, znate, koje je gospodin Ugljanin odavno prekoračio. Mi pitamo, i tu se slažem sa gospodinom Šešeljem, da li konačno nadležni organi i dalje treba da tolerišu ovakvo ponašanje, ili konačno treba na adekvatan i pravi način da odreaguju? Zahvaljujem, gospodine Arsiću.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Tatjana Macura. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Moje današnje pitanje upućujem ministru za rad Zoranu Đorđeviću, i ministru finansija Siniši Malom. Pitanje može da se sumira u jednu rečenicu - kada će se ova dva ministra umilostiviti da odgovore na zahteve majki i budućih majki koje apeluju na izmene Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom? Podsećanja radi, ovaj zakon je stupio na snagu 1. jula prošle godine. Od tada je prošlo skoro 15 meseci i mi u skupštinsku proceduru nismo dobili ni jedan predlog izmene i dopune Zakona, iako su one bile u nekoliko navrata od strane resornog ministra, dakle ministra Đorđevića, i od strane Vlade i drugih nekih ministara, najavljivane. Prva najava bila je u septembru prošle godine, kada je održan veliki skup sa oko hiljadu žena koje su izašle na ulicu nezadovoljne zbog loše primene Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom. Tada smo dobili prvu najavu ministra da će doći do određenih izmena u ovom zakonu. Naravno, te izmene se nisu našle u skupštinskoj proceduri, pa smo mi, kada je bila rasprava o budžetu, bili prinuđeni da amandmanima pokušamo da rešimo ovaj problem. To se, nažalost, nije dogodilo. Dakle, Vlada Republike Srbije nije usvojila amandmane koje je poslanička grupa Stranke moderne Srbije tada predlagala, a tiču se izdvajanja određene količine novca iz budžeta Republike Srbije, kako bi se opravdali apeli majke iz Srbije koje žele da se izvrše izmene Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom. Dakle, to je bila druga najava iz Vlade koja nije, nažalost, ispunjena. U sledećem trenutku to se dogodilo u februaru mesecu, kada smo ja i mojih 30-ak kolega predložili Ustavnom sudu da razmotri naš predlog za ocenu ustavnosti. Vlada je tada takođe nas, posebno ministar Đorđević, u nekoliko navrata i gotovo u svim javnim pojavljivanjima uveravao da će doći do izmena Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom. Nažalost, niti smo dobili odgovor Ustavnog suda, niti smo dobili predlog izmene i dopune Zakona u skupštinskoj proceduri. Zatim su drugi neki ministri, među njima najčešće Slavica Đukić Dejanović, kao ministarka koja je zadužena za populacionu politiku i demografiju, govorila o tome da će se do kraja prolećnog zasedanja ovaj predlog izmene i dopune zakona naći u skupštinskoj proceduri. Završeno je prolećno zasedanje, zakon se nije našao u skupštinskoj proceduri. Tokom čitavog leta dobili smo uveravanja. Između ostalog, održan je jedan sastanak sa različitim udruženjima koja se bave pitanjima roditeljstva, pravima majke i dece, u junu mesecu, sa resornim ministrima, ministrom Zoranom Đorđevićem i ministrom Slavicom Đukić Dejanović, kao i sa predsednicom Vlade. Bio je obećan i naredni sastanak do kraja jula ovog leta, međutim, taj sastanak do danas nije održan. Kako se bliži vreme i početak jesenjeg zasedanja, mi iz Vlade svakodnevno dobijamo uveravanja da će se ovaj predlog izmene i dopune Zakona naći u skupštinskoj proceduri. Danas je 12. septembar, predloga izmene i dopune Zakona u skupštinskoj proceduri nema. Ministar Đorđević se ne oglašava, još manje se, gotovo mogu da tvrdim da se ministar finansija Siniša Mali uopšte ne izjašnjava po ovom pitanju, osim što smo pre neki dan imali prilike da čujemo od njega kako će se dogoditi najveće povećanje zarada u istoriji. Dakle, meni se čini da će se ovo najveće povećanje zarada, istorijsko, dogoditi tako što ćemo uskratiti sva socijalna davanja na nivou države. Ponoviću pitanje. Dakle, pitanje upućujem ministru Zoranu Đorđeviću i ministri Siniši Malom i od njih očekujemo odgovore u najskorijem mogućem periodu - kada će se umilostiviti zahtevima majki i budućih majki i poslati predlog izmene i dopune Zakona u skupštinsku proceduru? Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko od predsednika odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Reč ima narodni poslanik Đorđe Vukadinović.
Zahvaljujem. Vrlo je umesno i ja se pridružujem ovim glasovima koje smo malo pre čuli da se pozove na odgovornost, ili da se barem izjasni ozbiljno državna vlast povodom neodgovornih izjava nekih političara, pojedinaca, nekih koji su bili čak i ministri u Vladi ove zemlje i poslanici ove Skupštine, a koji iz nekih svojih razloga, pretpostavljam radi sakupljanja političkih poena, daju sve neodgovornije i rekao bih sve zapaljivije izjave, koje su direktno protiv i zadiru u ustavni poredak Republike Srbije. U tom smislu se ja slažem i pridružujem onome što je rekao moj kolega Đorđe i neki drugi poslanici. Međutim, i to je moje pravo pitanje koje ide na adresu predsednika Vlade, predsednika Republike i ministra spoljnih poslova, kao što rekoh, međutim, nevolja je u tome što i najviši aktuelni predstavnici ove zemlje vrlo često daju izjave koje, nažalost, po posledicama i po implikacijama nisu daleko od onoga što, evo, ovih dana i više puta unazad, govori Sulejman Ugljanin. Drugim rečima, sa najvišeg mesta u ovoj zemlji, od strane predsednika Republike mi smo i pre nekoliko dana, protekle nedelje, mogli da čujemo, prilikom razgovora sa američkim senatorima, kako, citiram, "Srbija ne može da prihvati nezavisnost Kosova", uz dodatak i napomenu: "ako ne dođe do kompromisnog rešenja". S jedne strane, sasvim je u redu i umesno zalaganje političkog vrha Srbije da se traži kompromisno rešenje za taj bolni i najveći državni problem koji ova zemlja ima, a to je problem Kosova i Metohije. S druge strane, takva izjava, i to ne od nekog, kažem, novinara, kolumniste, pa čak i poslanika, mada bi svi oni, da ne kažem da svi mi bi morali da vodimo računa o onome šta govorimo, ali svi oni imaju više prava od šefa države, koji simbolizuje i ustavni poredak i jedinstvo državno, da govore i da spekulišu sa tim da očigledno postoje neke mogućnosti i neke pretpostavke pod kojima bi Srbija mogla da prizna nezavisnost Kosova. To nije omaška puka. Više puta se dešavalo, više puta smo mogli da čujemo i ja sam u početku mislio da je to neki nesporazum, možda loše preneto ili se, prosto, omakne nekada neki lapsus, ali, nažalost, nije tako, pogotovo u susretu sa zapadnim zvaničnicima i sagovornicima. Šef države više puta, mogu da navedem ovde i taksativno kada se to sve dešavalo, pominje kompromis pod kojim bi Srbija mogla da prizna nezavisnost Kosova, što je apsolutno neprihvatljivo. Kao što rekoh, po implikacijama, to jeste nešto što zadire u ustavni poredak, ništa manje od onoga što je govorio Sulejman Ugljanin. Ako smo svi za kompromis, šta znači kompromis ako vi nudite u okviru tog kompromisa upravo ono što druga strana traži. Druga strana upravo traži priznanje nezavisnosti Kosova i to kada uradite pred posrednicima, ako je tu reč o nekim posrednicima, evropskim i američkim, koji direktno u toj stvari podržavaju tu drugu stranu, dakle, to vam je kao u pregovorima, kao u trgovini, kao na pijaci. Znači, vi ubijate sopstvenu cenu i odustajete od pozicija svojih, pominjući mogućnost da ćete odustati od onoga od čega ne smete odustati i po funkciji koju obavljati i inače, a to je Ustav Republike Srbije i to je Rezolucija 1244. Nažalost, ja sve ovo vreme, poslednjih godinu dana, vrlo retko sam čuo da šef države govori i pominje Rezoluciju 1244, osim kada je na to, ili kada ga ili kada nas na to podsete, recimo, ruski ambasador ili ruski visoki zvaničnici. Sami od sebe vrlo retko, a sa druge strane se više puta čula ta mogućnost - prihvatićemo nezavisnost ako bude kompromisa. Da ne govorim o jednoj sintagmi koju naši zapadni prijatelji vrlo često kažu, a to je da oni očekuju, a to je ponovio i Majk Pompeo, i neki drugi, i Stejt department, i neki drugi američki zvaničnici, poput Metjua Palmera, da oni očekuju da se pregovori nastave i da se okončaju uzajamnim priznanjem, naglašavam, uzajamnim priznavanjem Srbije i Kosova, Beograda i Prištine. Prvo, šta ima neko da priznaje Srbiju? Srbija je priznata međunarodno i to stara evropska država. Kakav je to kompromis gde se nama kao rešenje nudi priznanje nas od strane Prištine? Jasno je da se radi, zapravo, o priznanju Kosova od strane Srbije i to je ono što se traži, i što se, rekao bih, neodgovorno nudi.
Zahvaljujem, kolega Vukadinoviću. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, šest meseci se bavim lažnim prekograničnim televizijama koje emituje kablovski operator SBB, koji je u vlasništvu „Junajted grupe“. Svakako ste svedoci ovih dana da sam bio u pravu. Pitanje za Ministarstvo kulture i za REM – šta će preduzeti povodom laži koje je izneo Jugoslav Ćosić da se program emituje u Luksemburgu i Sloveniji? Ovde imam odgovore i slovenačkog, a i luksemburškog regulatora, koji kaže da to nije tačno. N1 televizija, Nova S, Sport klubovi, jesu registrovani u Luksemburgu, ali na području Luksemburga ne emituju program, ne emituju. Prema tome, odatle ne može biti reemitovan. Odgovor slovenačkog operatora je identičan. Ti kanali nisu licencirani u Sloveniji i ne emituju program na području i za gledaoce Slovenije. Reemitovanja, dakle, nema. Iz toga je proisteklo niz krivičnih dela i dela protiv Zakona o elektronskim medijima. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gledaoci, vi ljubitelji fudbala, svakako ste svedoci da je televizijske prenose Srbija-Portugal i Luksemburg-Srbija realizovala televizijska prekogranična strana televizija, koja se ovde izdaje za prekograničnu televiziju, da bi izbegla poreze, doprinose, takse, obaveze prema Sokoju, REM-u, RATEL-u, da je realizovala prenose za teritoriju Republike Srbije. To je suprotno Zakonu o elektronskim medijima. Po Zakonu o elektronskim medijima pravo prenosa sportskih događaja sa liste najvažnijih događaja od posebnog značaja prema Zakonu o elektronskim medijima Republike Srbije može da ostvari samo televizija sa nacionalnom pokrivenošću, dakle, televizija koja pokriva celu teritoriju Srbije i osim kabla ima i slobodan pristup da gledaoci mogu da gledaju to preko predajnika na anteni. Broj dva, televizija Nova je prekršila član 100. po kome sebe svrstava numerički pre nacionalnih kanala, što je prekršaj tog zakona. Takođe, u vezi njihovog predstavljanja za lažnu prekograničnu televiziju, koja služi za ispumpavanje prihoda, a sam Jugoslav Ćosić je rekao da je to 500 miliona evra godišnje na ovom tržištu. Taj novac se ispumpava preko ovih lažnih prekograničnih kanala. Lažni prekogranični kanali imaju pravo na reemitovanje, svim gledaocima kažem, ne na emitovanje, nego na reemitovanje. Reemitovanje po zakonu označava preuzimanje, istovremeno emitovanje, kompletnih nepromenjenih audio-vizuelnih usluga komercijalnog ili drugog programskog sadržaja, bez menjanja i prekrajanja, ubacivanja bilo kojih drugih sadržaja, prilozi, rubrike, reklame, oglasi i reportaže. To Nova S, kao i N1 televizija, Sport klubovi ne rade. Da bi nešto bilo reemitovano, mora da bude prvo emitovano u nekoj zemlji u kojoj je to dozvoljeno. Vi ste svakako gledali taj prenos. Da bi taj prenos bio reemitovan na stranoj televiziji, moralo je istovremeno u Luksemburgu da bude na isti način, sa istom oznakom kanala emitovan i onda bude preuzet ovde. Ja sam otišao korak dalje i proverio. Ta grupa i Nova S televizija, N1, Sport klub, koji je odloženo to prenosio, nema pravo prenosa u Luksemburgu. Za tržište Luksemburga i za gledaoce u Luksemburgu, oni nisu ostvarili pravo prenosa. Sad vas ja pitam – šta su onda reemitovali u Srbiji? Na poluvremenu su stavljali reklame, suprotno zakonu. Dakle, sve vreme je prenos išao samo za teritoriju Srbije. Time su dokazale Nova S, samim tim N1 i Sport klubovi, da su oni lažni, piratski prekogranični kanali, koji se izdaju za strane prekogranične televizije, a u suštini su to naše televizije. Time je proisteklo niz krivičnih dela. Ja pozivam i poresku upravu da samim tim proveri poslovanje celog ovog sistema „Junajted grupe“ i „Junajted medije“, SBB, N1, Sport klubova, „Adrije njuz“ i drugih povezanih lica. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Boban Birmančević.
Poštovani predsedavajući, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije, svoje prvo pitanje postavljam državnim organima, pre svega Ministarstvu pravosuđa i MUP, a vezano je za veliku političku zloupotrebu, odnosno činjenicu da su uhapšeni direktor „Dajrekt medija grupe“ i dvoje zaposlenih u marketingu RTS, a da u isto vreme nije uhapšen neko ko je najodgovorniji, ko je organizovao upravo poslovanje tog preduzeća, ako imamo u vidu da je u to vreme gradonačelnik grada Beograda i visoki funkcioner DS bio Dragan Đilas, koji je upravo, to nije neka velika tajna, to znaju i građani Beograda, a znaju i građani Srbije, prodavao sekunde reklamnog prostora preko svoje firme i kao vlasnik tih firmi se obogatio, milionski su iznosi u pitanju. Kako je moguće da su uhapšeni direktor „Dajrekt medije“ i lica zaposlena u RTS-u, a da nije uhapšen organizator i onaj ko je smislio i upravo iz tih poslova izvukao milionske iznose? Koliki su to iznosi, može i utvrdiće, sigurno, država, odnosno organi koji su za to zaduženi. Da li i koliko je kriv Dragan Đilas, zanima građane Srbije, zanima građane Beograda. Pozivam državne organe da upravo Dragan Đilas bude izveden pred lice pravde i da odgovara za ono za šta je kriv. Ne treba biti ni Šerlok Holms, ni Poaro, da bi ustanovili da iza ovoga stoji Dragan Đilas i da je direktno odgovoran, da je zavukao ne obe ruke do lakata, nego do ramena u budžet, odnosno u džepove građana. Za tako nešto država mora naći načina da odgovara. Koliko i u kom iznosu, neka odluče državni organi. Drugo pitanje odnosi se na sadašnjeg saradnika Dragana Đilasa, a to je trenutni gradonačelnik Šapca Nebojša Zelenović. Evo, na ovoj slici je Nebojša Zelenović, kako maskiran upada u policijsku upravu u Lučanima. Pošto je to prošlo tako kako je prošlo, bio je u Lučanima. Ovde zajedno sa Boškom Obradovićem upada u RTS. Zašto i kada će oni koji upadaju u državne ustanove, razvaljuju u RTS, za to i odgovarati. Ako imamo gradonačelnika koji je 2015. godine potrošio pet miliona evra iz budžeta i, nažalost, nije uhapšen, dozvoljeno mu je da se brani sa slobode i da utiče i na sud i na tužilaštvo i na veštake i na svedoke i proces je još uvek u toku. Godine 2016. je kupovao glasove. Dokazano i potvrđeno u Osnovnom javnom tužilaštvu u Šapcu. Zašto nije uhapšen? Zašto dolazimo u situaciju da pred izbore 2019, odnosno na proleće 2020. godine imamo tog istog gradonačelnika koji je kupovao glasove i koji je, prema mojim saznanjima, spreman da ih ponovo kupuje i 2020. godine. Upravo je prošle nedelje, odnosno pre nekoliko dana, zajedno sa Bastaćem izgovorio niz laži vezane za upravljanje državom, ali između ostalog i Beogradom. On u Beograd dolazi isključivo da bi dezinformisao javnost, da bi lagao i da bi napadao vlast bez ikakvog osnova. Kada je u pitanju izvođenje radova na Trgu u Beogradu i poređenje sa izvođenjem radova na Trgu u Šapcu, prava istina je da je taj Trg u Šapcu, za koji tvrdi Zelenović da je urađen za 400.000 evra, trebalo da košta 5,2 miliona evra, da je potpisan ugovor i sa Evropskom bankom za razvoj 2013. godine, da je država trebala da obezbedi, odnosno Evropska banka četiri miliona evra, Šabac 1,2 miliona evra i umesto centra Šapca, koji bi koštao zajedno sa podzemnom garažom, zajedno sa uređenjem tog centra, imali investicije od 5,2 miliona evra. Ponovo je slagao građane, umesto 5,2 miliona evra, dobili smo Trg od 400.000 evra i, naravno, od podzemne garaže nema ništa. Očekujemo da država upravo preduzme nešto protiv onih koji razvaljuju državne institucije i lažu građane i jednostavno odgovaraju za to. Koliko? Da li će biti u šabačkom, mitrovačkom ili niškom zatvoru, to nas interesuje, neka odredi neko od državnih organa, ali onaj ko krade, ko uzima od građana i ko zloupotrebljava funkcije i budžet, da li je opštinski, da li je gradski, da li je državni, nije bitno, za to jednostavno mora odgovarati. Dužni smo to građanima, i to tako treba da bude. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto se više niko ne javlja od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa, nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da je sprečen da sednici prisustvuje narodni poslanik Snežana Petrović. Nastavljamo rad i prelazimo na pretres u pojedinostima o 1. tački dnevnog reda – PREDLOGU ZAKONA O DUALNOM MODELU STUDIJA U VISOKOM OBRAZOVANjU. Saglasno članu 90. stavu 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sednici prisustvuje Mladen Šarčević, ministar prosvete, nauke i tehnološkog razvoja sa saradnicima. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici. Primili ste izveštaj Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stavu 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Despotović. Vlada i odbor za obrazovanje, nauku i tehnološki razvoj i informatičko društvo prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodni poslanik Zoran Despotović. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, na Predlog zakona o dualnom modelu studija o visokom obrazovanju SRS je intervenisala na član 1. ovog predloga zakona, gde reč „poslodavaca“, se zamenjuje rečju „poslodavac“, odnosno „poslodavca“ zamenjuje rečju „poslodavac“ sa obrazloženjem da je dualni model studija po principu može ali ne mora. Znači, nije moranje i obaveza, ali ako visokoškolska ustanova želi da ga realizuje, ona mora da ima dobrog i pouzdanog poslodavca kao partnera, makar i samo jednog. Što se tiče dualnog obrazovanja, imali smo ranije nešto slično, ali na nižem nivou, tj. u srednjem obrazovanju tzv. politehničko obrazovanje tj. obrazovanje uz rad škola učenika u privredi, skraćeno ŠUP. Kada smo kod obrazovanja, da se i ovde kao i kod nauke ne može govoriti samo na jedan način, izuzetno je važna spona između postindustrijskog društva koje živi u informatičkom ambijentu i koje ima upliv do savremenog života i radnog obrazovanja ljudi, kao i politike države koja je dinamizirajući, znači, pokretački faktor razvoja nauke i obrazovanja. Ovaj predlog zakona o dualnom modelu studija o visokom obrazovanju je u stvari preneseno iskustvo iz zemalja EU, što ne znači da je samim tim i kod nas primenljiv i da će doneti dobre rezultate i pozitivan efekat. Kada ovo kažem, mislim na iskustva zemalja razvijene privrede, recimo, kao što su Nemačka, Francuska i druge, tako da je ovaj model studija i logičan i potreban, ali njihovim potrebama i zahtevima tržišta rada. Nažalost, Srbija je zemlja još uvek u tranziciji i nerazvijene ekonomije. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? Kolega Ristićeviću, izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, ima ruska narodna poslanica – što pametnija glava, to lakše leđima. U dualnom obrazovanju su posebno bitni oni koji uče. Davno je nestala škola učenika u privredi. To su sad naši mladi penzioneri – varioci, bravari, strugari, glodači, koji još uvek čekaju da to svoje znanje prenesu. U međuvremenu je u prerađivačkoj industriju, u društvu su se pojavile nove tehnologije – robotika, informatika itd. Potrebni su mentori, potrebni su učitelji. Da bi neko bio učitelj taj mora neprestano da uči. Znanje stečeno dualnim obrazovanjem bi po meni bilo stečeno znanje kooperacijom između učenica i učitelja, gde obojica treba da uče. Mentor je učitelj koji želi dobro da nauči svog učenika i mora neprestano, dok se bavi tim poslom, da uči. U suprotnom, kolega Marinkoviću, to znanje neće biti dopunjeno i na odgovarajući način preneto. Kad čovek umre, uvek razmišljam o šteti koja je, sem što mi žao ljudskog bića, šteta koja može nastati ne prenetim znanjem onoga ko je preminuo. To je onda dvostruka šteta. Žal za pokojnikom, ali usput i žal za ne prenetim znanjem ukoliko ono stvarno nije preneto. Zamislite mentora Jugoslava od Luksemburga cenzurića. Zamislite mentora u N1 televiziji koji obučava kamermane montažere kako se prekida signal. Kaže – reemitovanje ne postoji kada se prekine signal na bilo koji način. Recimo, kratkom reklamom. Zamislite kad im Jugoslav od Luksemburga, ja mislim da je on Jugoslav od Amerike, ali pomnom istragom sam ustanovio da je on ipak vojvoda Luksemburga, iz tog vojvodstva. Zamislite kada on prenosi znanje o muljaži. Kako prihodovati u ovoj zemlji? Sam je rekao – 500 miliona evra, a napraviti gubitke u firmama koje su ovde registrovane i preko lažnih prekograničnih televizija izneti novac napolje, pa onda Šolak vozi „falkon“ od 50 miliona evra. To je sve rezultat, ne samo muljaže, već kršenja zakona, ne o elektronskim medijima, poreskih i drugih zakona, Zakona o pranju novca. Zato ja stalno pozivam tužilaštvo, već odavno, da to proveri i da proveri, gospodo kamermani, onog vašeg direktora Jugoslava Ćosića, ovog žutog Bujketa koji je sa Jugoslavom Ćosićem, Šolakom i Đilasom nezaobilazan u kombinacijama. Rekao sam vam da su vaše plate male zato što se prave kombinacije između „Dajrekt medije“, vi niste verovali, i RTS. Meni je vaš direktor, gospodo kamermani i montažeri zaposleni u RTS, odgovorio da je ugovor između njega i Šolakove „Dajrekt medije“ poslovna tajna. Jeste, postoji, ali je to poslovna tajna. Mislim da je to slatka tajna i za Đilasa i za Šolaka i za žutog Bujketa. Posebno u prenosu tih sportskih događaja koje RTS ne kupuje, već kasnije prekupuje. Dakle, nisu vaše plate male, zato što je pretplata mala, zato što iz budžeta dobijate novac, to je javni novac, dobijate od građana, dobija ga vaš direktor koji upravlja njime. Vi treba da imate veće plate, a nemate ih zato što Đilas ima 619 miliona evra. Tih 619 miliona evra, je trebalo raspodeliti, pre svega vama, jer vi proizvodite program, a oni samo trguju. Hvala.
Hvala gospodine Rističeviću. Po ovom amandmanu se javila i Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Hvala vam predsedavajući. Uvaženi ministre, bez obzira na to što je amandman kolege Rističevića Vlada odbila, odnosno dala je mišljenje da se odbije, želim da dam podršku obrazloženju amandman. Tačnije, želim da dam podršku ulaganju u obrazovanje, jer je to naravno jako važno. Kao što smo od vas uvaženi ministre, mogli da čujemo u načelnoj raspravi o ovom predlogu zakona, neki od najboljih fakulteta učestvovali su u izradi ovog zakona. Kroz taj rad, oni su mogli da predlože odredbe koje će, sa jedne strane zadovoljiti konstantnu potrebu za unapređenjem našeg obrazovanja, ali sa druge strane, isto tako su mogli da utiču na zadovoljenje potreba profesora i studenata. U tom smislu, želim da kažem da smatram da je zadovoljena i struka. Pre svega u smislu predlaganja rešenja za pojedina pitanja koja će biti regulisana ovim zakonom. Ono što je važno i ono što je poenta donošenja ovih predloga, jeste da mi čuvamo i sačuvamo visoko školovan kadar koji treba da ostane u našoj zemlji, da radi u našoj zemlji. Mnoge kompanije će sigurno davati stipendije. Na taj način ćemo zadržati mlade ljude, a oni će svoje znanje i veštine moći da primenjuju u našoj zemlji. U tom smislu, smatram da je vrlo važno normiranje, u članu 2. stav 1. ovog Predloga zakona, gde se između ostalog kaže i kroz aktivnu nastavu na visokoškolskoj ustanovi i praktičnu obuku i rad kod poslodavaca. Na taj način što ćemo imati visoko školovan kadar, na taj način što ćemo imati stručan kadar, mi ćemo zapravo moći da privučemo još investitora, još novih kompanija, stranih firmi, strane investicije će nam biti još veće i oni će doći da posluju u našoj zemlji i da investiraju. Dakle, mi smo sada zapravo i donošenjem ovog predloga zakona, odnosno njegovim usvajanjem dali sebi još jednu priliku da govorimo o nekim stvarima o kojima ranije nismo mogli da govorimo. Ako samo znamo da ćemo moći da pričamo o fabrici robota, da se do te mere razvilo i naše obrazovanje i naša privreda, vidimo da će biti veliki benefiti i za naše građane. Nadam se da baš onako kakvo je dualno obrazovanje u srednjem stručnom obrazovanju već pokazalo rezultate, da će i dualni model studija u visokom obrazovanju pokazati rezultate i da ćemo imati prilike da o tome govorimo u Narodnoj skupštini. Zahvaljujem.
Hvala gospođo Žarić Kovačević. Sada reč ima narodni poslanik gospodin Fatmir Hasani. Izvolite, gospodine Hasani.
Poštovani predsedavajući parlamenta, dame i gospodo narodni poslanici, svi ovi pripremljeni amandmani su dobri, a i zakon o regulisanju profesija i priznavanju profesionalnih kvalifikacija, samo što se mi kao albanska manjina, pitamo koje profesije treba da završimo da bi smo se zaposlili u državne organe i institucije? Tri i po godine smo bili zajedno u poslaničkom klubu sa Savezom vojvođanskih Mađara, do sada nismo uspeli da rešimo nijedan od životnih problema Albanaca. Ovde se usvaja zakon o dualnom obrazovanju, a do sada nijedan novi udžbenik još nije obezbeđen za učenike koji nastavu pohađaju na albanskom jeziku. Mesto prosvetnog inspektora sa znanjem albanskog jezika u školskoj upravi u Leskovcu nije popunjeno. Na novootvorenoj naplatnoj rampi u Bujanovcu – Centar, primljeno je 18 radnika, a nije primljen nijedan Albanac. Tako nama nije ostao nijedan put, sem da čekamo realizaciju naših zahteva kada se bude formirala nova Vlada na Kosovu gde će se primenjivati recipročne mere između srpske liste na Kosovu i albanske manjine u Srbiji. Hvala.
Hvala gospodine Hasani. Reč ima ministar, gospodin Mladen Šarčević. Izvolite.
Hvala. Poštovani predsedavajući, poštovani narodni poslanici, zarad istine i javnosti, mislim da bi narodni poslanik trebao da kaže da je bio prisutan sa mnom u Bujanovcu kada su bili prisutni i svi predstavnici EU, OEBS-a i drugih tela i ministarka Albanije, na moje insistiranje. Pitanje udžbenika za albanske đake koči Nacionalni savet nacionalne manjine Albanaca. Znak uzvika. Znači, već mesecima sa srpske strane je urađeno sve. Procedura je jasno zakonom opisana. Trebali su da obezbede prevodioce i prevod za taj deo i obećanja je pomoć iz Albanije, ali je mnogo lepo da se govori da im nije rešeno pitanje. Kada smo pre mesec dana poslali mejl na 63 adrese, tek onda su to uradili. U aprilu smo bili, krajem aprila sam bio tamo na licu mesta. Pitam i sebe i vas, a pitao sam i tamo u Bujanovcu, pitam u Briselu, pitao sam u Beogradu na konferenciji – kakva to imaju prava deca srpska u severnoj Albaniji? Ovo ne govori, kao čovek od politike, jer to nisam. Govorim kao profesor, kao rodoljub i na ovom pitanju insistiram. Približavanje Albanije EU i poglavlja 23 24, kao i Severna Makedonija, u kojoj sam bio prošle nedelje da obiđem srpsku decu i da otvorim odeljenje srpske škole u Skoplju, gde ćemo se mnogo aktivnije baviti nego sada, će naterati te zemlje u okruženju da dostignu bar deo standarda koji je Srbija dostigla i daje svima. U Srbiji je 27 saveta nacionalnih manjina. Srbija je izmenom Zakona o udžbenicima formirala telo koje se zove Centar za nisko tiražne udžbenike. Znači, bez obzira koliki je broj đaka na bilo kom jezikom, nacionalna tela su dužna da pripreme materijal. Mi im pružamo pomoć, angažovao sam čak beogradski Filološki fakultet i Odsek za albanologiju da se sve više ubrza da bi sva ta deca imala to pravo, dogovorio svašta sa ministarkom Šehini, ali čekam da oni nešto urade. Pitajte sve druge manjine u Srbiji, svi drugi su to rešili. I ovde su vrata otvorena, rešiće se u roku od mesec, dva, tri dana, ali ja ću na ovome insistirati uvek i u javnosti, bilateralnim susretima. Ovo je često pitanje koje svi zapadni ambasadori meni postave, a odgovaram im isto kao i vama.
Hvala ministre Šarčeviću. Reč ima po amandmanu, gospodin Đorđe Milićević. Izvolite.
Zahvaljujem potpredsedniče Marinkoviću. Pre nego što pređem na član 2. odnosno amandman koji je kolega Rističević podneo na član 2. gospodin ministar je postavio jako dobro pitanje i mi nikako da dobijemo odgovor na to pitanje – kakva prava deca imaju u severnoj Albaniji, a ja ga samo dopunjujem – kakva prava srpska deca imaju u Preševu i u Bujanovcu? Jako je dobro gospodine ministre, da imate konstruktivan pristup i da Srbija i dalje želi da gradi dobrosusedske odnose bez obzira na nerazumevanje drugih. Što se tiče člana 2. i amandmana koji je kolega Rističević podneo na član 2. on jeste tehničke prirode, ali je smislen i mislim da treba da razmotrite njegovo prihvatanje. Lično ću glasati za taj amandman. Što se tiče pitanja koje je postavio obrazlažući amandman, i ona su potpuno opravdana i naravno da zalužuju odgovor. Koristiću, naravno vreme predsednika poslaničke grupe, da znate, predsedavajući. Obzirom da je neko pred početak rasprave, gospodin ministar je rekao da ste vi jedan od ministara Vlade Republike Srbije koji vrlo često boravi u Narodnoj skupštini Republike Srbije i mi to pozdravljamo. Znači da je zakonodavna aktivnost koja je usmerena ka deci, koja je usmerena ka osnovnom, visokom, srednjem obrazovanju jedan od ključnih ciljeva i da jako dobro radite na tome. Imate naravno pohvale poslaničke grupe SPS. Mi želimo još jednom u nekoliko rečenica da se osvrnemo, jer nema smisla da to ne ponovimo kada je reč o onom pozitivnom, a tiče se konkretno zakonskog predloga o kojem danas govorimo. Pa, kroz to naravno, provući ću i član 2. i još neke članove, jer neću koristiti kasnije vreme tokom rasprave. Pre svega, kao što smo rekli smatramo da usvajanjem ovog zakona mi, dakle unapređujemo sistem visokog školstva koji omogućava njegovu dalju uspešnu reformu sa ciljem, pre svega, pod jedan - usklađivanje visokog obrazovanja sa potrebama tržišta, odnosno pre svega sa potrebama privrede; pod dva - povećanje praktičnih kompetentnosti i sposobnosti za većinu ljudi koji završavaju visoke škole i fakulteta. Suština zakonskih rešenja sadržanih u ovom zakonu, koji je u skladu sa strategijom Vlade Republike Srbije o visokom obrazovanju, čiji je osnovni cilj obrazovanje za 21. vek. Specifičnost ovog zakona je u tome što se on realizuje u partnerskom odnosu u tri subjekta i to visoko školske ustanove, poslodavca i studenata. Partnerski odnos sva tri subjekta stvaraju uslove da postojeći ciljevi, ciljevi koji su definisani se i ostvare. Ciljevi se mogu ostvariti, jer svaki od partnera, tako možemo reći, od njihove primene može imati koristi. Tako recimo visokoškolske ustanove mogu dobiti nove autentične studijske programe ili unaprediti postojeće studijske programe. Svojim studentima pored opštih znanja ovakvim modelom studija omogućiće se praktična znanja i veštine neophodne za njihovu profesiju, a iz odnosa sa poslodavcima visokoškolske ustanove će omogućiti informacije o stvarima u realnom sektoru, pre svega mislim na realni sektor privrede. Poslodavci ću uspostaviti dobru saradnju sa univerzitetima i imaće uvid u studijske programe univerziteta, moći će na njih da utiču, a steći će uvid u potencijal i sposobnost studenata i njihovim kompanijama gde realizuju ovakav i ovaj vid studija. Studenti koji studiraju po ovom modelu dobiće veće kompetencije po našem mišljenju koje se odnose pre svega na profesionalnost, koje daje studentima mogućnost za zapošljavanje tamo gde upravo održavaju praksu i pre svega će povećati stručnu kompetentnost, jer model učenja predviđa, kao što je to već više puta bilo reči, realizacijom 50% obima opštih znanja i 50% praktičnih znanja i veština što je veliki zaokret rekao bih u studiranju. Kada posmatramo konkretno određene članove, pa član i 2. o kojem je govorio gospodin Rističević, ali i član 3. Zakona, postavlja ciljeve, recimo, dualnog modela studiranja o kojima sam već govorio, koji na dobar način doprinosi rešavanju nekih važnih pitanja koji omogućavaju da se ciljevi koji su postavljeni, koji se žele postići ovim zakonom i ostvare. Znamo da je proces akreditacije studijskih programa ni malo lak, veoma složen, kompleksan i dug, a član 5. ovog zakona omogućava da se ovakav model studija može akreditovati kao samostalni studijski program ili kao jedan od modela u okviru postojećih studijskih programa. Pozitivno je i to što po ovom zakonu visokoškolska ustanova može da podnese zahtev za davanje saglasnosti za organizaciju modela u okviru akreditovanih studijskih programa. Za njegovu realizaciju po ovakvom modelu, a pozitivno je i to što se saglasnost može doneti u relativno kratkom roku, jer sam maločas napomenu koliko traje sam proces akreditacije. Recimo, članom 6, isto važan član, važan je jer omogućava da odnos u obimu časova, aktivne nastave i učenja kroz rad kod poslodavaca gde aktivna nastava mora da bude zastupljena najduže 450 časova godišnje i učenje kroz rad sa 450 časova godišnje što je veliki zaokret u sticanju praktičnih veština, ali što je veliki zaokret u sticanju i opštih znanja. Obaveze visokoškolske ustanove i poslodavaca utvrđene su ugovorom što definiše odgovornost realizacije ovog modela studija. Suština zakonskih rešenja ovog modela je u tome što ovaj oblik studija nije obavezan, već se organizuje kada visokoškolska ustanova i poslodavci imaju interes da se organizuje ovakvo studiranje i u tom smislu poslodavac je dužan da ispuni odgovarajuće uslove za učenje kroz ovaj i ovakav rad. Ti uslovi se odnose na vrstu delatnosti koja omogućava realizaciju studijskog programa, odgovarajući broj mentora koji će raditi sa studentima, odgovarajući prostor, sredstva, opremu, a zatim i zaštitu drugih prava studenata koji uče kod poslodavca. Važan je član 20. Zakona koji definiše formu ugovora o učenju kroz rad, a zaključuje ga poslodavac i student, i njime se regulišu međusobna prava i obaveze, a posebno bih istakao materijalni efekat, što je definisano članom 31. i članom 32. Ova rešenja omogućavaju studentima, koji uče kroz rad, da ostvare naknadu koja se kreće u rasponu od 30 do 70% osnovne zarade zaposlenog koji radi na tim poslovima. Materijalna nadoknada je, istakao bih, takođe bitan faktor koji povećava motivaciju i odgovornost studenata za uspešne studije po ovom modelu. Na kraju, reč je zaista o dobrom reformskom zakonu, koji unapređuje sistem visokog obrazovanja u našoj zemlji, povećava pre svega profesionalnu kompetentnost mladih ljudi koji završavaju fakultete i osposobljavaju ih za uspešan rad, lakše zapošljavanje u njihovoj ili svojoj profesiji, ali isto tako i nastavak stalnog usavršavanja i izražavanja sposobnosti mladih ljudi koji studiraju po ovom modelu ili se opredele da studiraju po ovom modelu. Primena ovog zakona je dosta složena i najbolje je da se realizuje putem pozitivnih primera u pojedinim poslovnim oblastima, na primer informacione tehnologije, u kojima će se one ostvariti. Zatim, odgovornost univerziteta i poslodavaca koji imaju interes kada je reč o ovoj vrsti studija. Sigurni smo da će praksa otvoriti i neka druga pitanja koja će omogućiti da se ovaj koncept dalje usavršava i unapređuje. Važno je sada da počnemo savremeni pristup o obrazovanju koji će se, potpuno smo ubeđeni, shodno zakonodavnoj aktivnosti koje vaše ministarstvo doprinosi, u narednom periodu stalno unapređivati i usavršavati. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine Milićeviću. Sada reč ima docent dr. Mihailo Jokić. Izvolite.
Gospodo, ja bih podsetio na ono što sam ja već nekoliko puta pričao u Skupštini. Naš osnovni zadatak jeste da sa BDP pređemo na bruto nacionalni proizvod, jer bruto nacionalni proizvod iskazuje kriterijum i razvijenost i napredak i razvoj jedne zemlje. Da bi mi govorili i da bi imali taj parametar, bruto nacionalni proizvod, a ne bruto domaći proizvod koji vam je nametnut, mi moramo imati sposobne ljude koji neće biti samo osposobljeni da rade kod drugih, o čemu se sve vreme priča, nego da stvaraju domaća preduzeća. Ne može ova Srbija iskoračiti u Evropu, ne može napraviti napredak ako ne bude imala ljude koji će stvarati svoja preduzeća, da ovde u Srbiji imamo domaća preduzeća, gde će sve ono što se proizvede u tom preduzeću ostati u Srbiji. Jer, ono što strane kompanije proizvedu u Srbiji, deo tog proizvoda, deo tog dohotka odlazi iz Srbije, a to ulazi u BDP. Zato se ja zalažem za bruto nacionalni dohodak. Ali, da bi došli do toga moramo imati sposobne ljude da stvaraju, da rukovode, da organizuju ta preduzeća. Mislim da će dualno obrazovanje, kako je koncipirano, to rešiti. Ovde je primarni cilj i osnovni cilj je da stvorimo stručnjaka koji će biti sposoban da to uradi. Sve ostalo je marginalno i sve oko ostalih parametara mi možemo da se dogovorima, ali moramo ići i moramo sve podrediti ovom osnovnom cilju. Hvala.
Hvala, doktore Jokiću. Sada reč ima doktor Branimir Rančić. Izvolite, doktore Rančiću.
Zahvaljujem. Poštovani ministre Šarčeviću, poštovani gosti iz Ministarstva, poštovana gospodo narodni poslanici, svaka ozbiljna reforma obrazovanja počinje reformom srednjeg obrazovanja, a zatim visokoškolskog obrazovanja, kako bi se ono više fokusiralo na konkurentnosti, orijentaciji ka krajnjem rezultatu i inovacijama. Predsednik Aleksandar Vučić je jednom prilikom rekao – svako inovativno znanje treba da se transformiše u inovativne proizvode. Da podsetim, o dualnom obrazovanju govorio je predsednik Aleksandar Vučić u svojstvu premijera, konkretno 9. avgusta 2016. godine, kada je podnosio ekspoze programa Vlade Republike Srbije u ovom visokom domu. On je tom prilikom rekao, citiram: „U okviru razvoja novih integrisanih programa nastave u stručnom obrazovanju staviće se akcenat na razvoj preduzetničkih veština i praktičnih primenjenih znanja. Ako nema iskustva iz prakse, mlad čovek se teško odlučuje i na pokretanje samostalnog biznisa. Samo 3% do 5% mladih ljudi će pokrenuti samostalni posao ako tokom školovanja nisu sticali radno iskustvo, ali u onim sredinama u kojima jesu sticali to iskustvo 10% do 15% mladih koji su završili školovanje pokreće sopstveni biznis. Tu sklonost ka preduzetništvu razvoja razvija upravo ko? Dualni model obrazovanja. Na dualnom modelu obrazovanja i njegove prednosti ukazali su nam strani investitori, prijatelji i kolege iz Švajcarske, Nemačke i Austrije, zemlje koje su među najvećim donatorima srpskom društvu i privredi i koji su najveći investitori u Srbiji. Republika Srbija je započela uvođenje modela dualnog obrazovanja, kao način za usklađivanje sistema obrazovanja s potražnjom privrede za kadrovima, jer praksa je pokazala da u zemljama koje imaju dualno obrazovanje stopa nezaposlenosti mladih po pravilu je manja od 10%“. Znači, mi smo sada sa oko 10% nezaposlenih, a sa dualnim obrazovanjem ta stopa može da padne i ispod 10%. To je bio završni citat premijera, tada premijera Aleksandra Vučića. Donošenjem zakona o dualnom modelu studija stvorio bi se odgovarajući okvir koji bi definisao sadržaj i način ostvarivanja dualnog modela studiranja. Na taj način bi bio ostvaren cilj dualnog obrazovanja u premošćavanju između teorijskih i praktično stečenih znanja. Hvala vam.
Hvala, doktore Rančiću. Sada reč ima narodni poslanik Srbislav Filipović. Izvolite, gospodine Filipoviću.
Hvala. Predsedavajući, gospodine Marinkoviću. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije koji pratite prenos Narodne skupštine Republike Srbije, stalno nam neki postavljaju pitanja kako je nacionalnim manjinama u Srbiji, posebno onoj albanskoj manjini. A ja postavljam pitanje – a kako je srpskoj deci južno od Ibra? Kakva to prava imaju srpska deca na Kosovu i Metohiji u srpskoj južnoj pokrajini? Kakva prava imaju naši građani koji žive na Kosovu i Metohiji, kako je njima tamo? Rekoše neki – reciprocitet. Ali, reciprocitet bi značio to da neko, ne daj bože, pripadnike nacionalne manjina Albanaca juri po Srbiji i da ih proteruje i radi ko zna šta. Jel to znači taj reciprocitet? Ne. Dok god je SNS na vlasti i predsednik Aleksandar Vučić, mi ćemo se boriti za to da sve nacionalne manjine u Srbiji imaju prava bar onolika koliko imaju sad i da imaju još veća prava nego što imaju. Nema zemlje u Evropi u kojoj su nacionalne manjine toliko uvažene i imaju tolika prava kao što je to u Republici Srbiji i mi se time ponosimo. Mi se time ponosimo, jer smo tolerantni ljudi, tolerantan narod. Reći ću vam, jedno istraživanje koje je sprovedeno međunarodno, Srbija je na poslednjem mestu kada su u pitanju vređanja po rasnoj osnovi, nacionalnoj i svakoj drugoj, što znači da smo jedna od najtolerantnijih nacija u svetu. Nama postaviti pitanje kakva tobož prava ili nemaju neka prava ili kad će se poraditi na povećanju prava određenih nacionalnih manjina u Srbiji, to je sramota izreći u parlamentu Republike Srbije. Naravno, svako ima pravo da se bori za svoj narod i to je ono što je sa te strane samo jedna mala pozitivna strana cele te priče. Sve ostalo ne ide na čast onima koji tako govore o državi u kojoj žive, o državi koja im je pružila sve, a između ostalog moram da kažem i to – govoriti u parlamentu Republike Srbije o Kosovu na takav način da to zvuči kao da je to nešto nezavisno, Kosovo i Metohije je sastavni deo Republike Srbije i to će tako da ostane. Neka svi drugi samo sanjaju nezavisno Kosovo. Kosovo je Srbija i stavljamo tačku na tu temu u parlamentu Republike Srbije. Kada je u pitanju dualno obrazovanje, mogu da kažem, kao neko ko često razgovara sa našim građanima, posebno sa mladim ljudima, problem, rekao bih, do pre nekoliko godina je kod nas bio najčešće taj što naši mladi završe škole srednje ili fakultete sa odličnim teoretskim znanjem, međutim sa manjkom praktičnih znanja. Jedan deo mladih ljudi je voleo da kaže kada završi svoje studije ili srednju školu – evo, završio sam, tamo sam sve znao, imao sam dobre ocene, ali kada je u pitanju praksa, tu ne mogu baš najbolje da se snađem, ne mogu da se pohvalim time da sam imao praktični deo tokom svog školovanja. To je dobro kod dualnog obrazovanja, dalo je rezultate kada je u pitanju srednje obrazovanje, uveren sam da će i na našim fakultetima u tom slučaju kod visokog obrazovanja dati takođe dobre rezultate. Da su naši ljudi obrazovani nema nikakve dileme, jer ne bi došlo novih 120 fabrika u Srbiju i ne bi dolazile tolike investicije u Republiku Srbiju. Da je naša država nestabilna, ne bi dolazile tolike investicije koje dolaze u Republiku Srbiju. Znači, sigurni smo da je Srbija na dobrom putu, sigurni smo da je Aleksandar Vučić vodi dobrim putem i sigurni smo da će u Srbiji biti u narednom periodu još više obrazovanih mladih ljudi. Ovo je pravi put kako tim mladim ljudima da pomognemo, treba da radimo na tome da im pomognemo da ostanu u Srbiji, da imaju gde da rade, da ne rade za male plate, nego rade za sve veće plate iz godine u godinu, i to jeste rezultat dobre, stabilne, jake, čvrste, odlučne i odgovorne politike i Aleksandra Vučića i Vlade Republike Srbije i SNS koja je stožer te politike. Hvala vam.
Hvala, gospodine Filipoviću. Reč ima narodni poslanik Milija Miletić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, isto po amandmanu. Kao i moje kolege koje su govorile pre mene, podržavam amandman kolege Rističevića. U jednom govoru stoji, kada smo govorili baš o zakonu, mislim na Zakon o dualnom obrazovanju, član 2, o kome sada govorimo, ono što je za nas vrlo bitno. Što se tiče tog zakona, siguran sam da ćemo usvojiti Zakon o dualnom obrazovanju za visoko obrazovanje. Vrlo je bitno i to, pošto u prethodnom periodu govorili smo i radi se na ulaganju u poljoprivredu, ulaganju u nove zadruge, u zadrugarstvo, svedoci smo da je veliki broj zadruga otvoren. Očekujem da ćemo u narednom periodu imati mogućnost, pošto su to velika sredstva koja se izdvajaju za program zadrugarstva, da će u okviru tih zadruga imati potrebe da se uzmu studenti koji studiraju poljoprivredne nauke. Da će u okviru tih zadruga imati potrebe da se uzmu studenti koji studiraju poljoprivredne nauke. Konkretno da li je to veterina, da li je to stočarstvo, da li je zaštita bilja, da li je bilo šta u vezi sa poljoprivredom, agro-ekonomija u poljoprivredi, da ti mladi stručnjaci, kad usvojimo ovaj zakon i te zadruge koje su novoformirane, koje rade programe oko poljoprivrede, jer smo svedoci da bez jake poljoprivrede nema ni razvoja naše zemlje Srbije. Kroz ovaj program i mogućnost da kroz visoko dualno obrazovanje studenti mogu da se uključe u te zadruge, da zajedno, uz program koji će, siguran sam imati mogućnost u narednom periodu da se obezbede još sredstava za zadrugarstvo, za poljoprivredu, da kroz to zadrugarstvo ima mogućnost usavršavanja tih mladih studenata, ljudi, to su budući stručnjaci, koji će siguran sam dati veću mogućnost za bolji razvoj naše poljoprivrede u Srbiji. Inače, fakulteti i univerziteti u Nišu, Poljoprivredni fakultet u Kruševcu, koji sada ima veliki broj studenata, ima dovoljan broj studenata koji će siguran sam raditi na tim našim poljima. Imamo Visoku poljoprivrednu školu u Prokuplju koja se isto bavi studiranjem i pomoći našim ljudima, mladim ljudima da završavaju te poljoprivredne nauke. Ti ljudi, ti studenti kroz program dualnog obrazovanja siguran sam da će se uključiti u te zadruge u to zadrugarstvo, a bilo bi dobro da u narednom periodu uđemo u postupak i određene stvari da se pospeši to dualno obrazovanje za fakultete, da se pospeši kroz finansiranje još sredstava za zadrugarstvo, da se zadruga koja dobije sredstva. Što se tiče programa, to rada, biće voćarstvo, stočarstvo, mlekarstvo ili bilo šta drugo, da te zadruge kroz programe koje daje država Srbija. Govorili smo da će kroz zadrugarstvo imati mogućnost da se uposle stručnjaci, po jedan stručnjak da dobije radno mesto koje ćemo finansirati kroz budžet Republike Srbije, bilo bi dobro to da ljudi koji završavaju poljoprivredne fakultete da imaju mogućnost, ti studenti da se uključe na vreme u zadrugarstvo, da kroz program zadrugarstva, uz pomoć budžeta Republike Srbije, da ti ljudi tamo ostanu da rade i samo tako znanjem će imati i mogućnost da uspe i ta zadruga i poljoprivreda u našoj zemlji. Ujedno mislim da bi bilo dobro da zajedno u narednom periodu i nadležno ministarstvo, koje vodi ministar Šarčević zajedno sa Nacionalnom službom za zapošljavanje odradi određene korake da se na tom delu i radi, da kroz program upošljavanja da se mogućnost da te programe kao što su zadrugarstvo, kao što su tehničke nauke, fakulteti, poljoprivredni fakulteti, da mogu studenti da upišu te fakultete i da kroz program dualnog obrazovanja uz podršku i nadležnog ministarstva tehnički se odradi i da to potpomogne i Nacionalnoj službi za zapošljavanje. To je jedan od načina da se uključe ti mladi studenti, koji su sutra budući stručnjaci, da se uključe da ostanu u tim našim poljima, u tim našim zadrugama, u tim našim opštinama i da na taj način ostvarimo našu želju da ljudi ostanu tu da žive, da rade i da se razvija naša poljoprivreda, da se razvija, u najvećem delu jugoistok Srbije, jer uvek sam govorio da je jugoistok Srbije, gde treba mnogo više ulagati, da više treba da se radi za dovođenje tih investitora, ali kroz program zadrugarstva moramo dati podršku i mladim ljudima budućim stručnjacima, a sada studentima da mogu te zadruge imati, a imaju sigurno potrebe da imaju mogućnost da se tim studentima kroz dualno obrazovanje obezbedi sutra sigurno radno mesto. Još jednom, ja ću podržati amandman kolege Rističevića i mislim da još jednom moramo staviti tačku na određene stvari. Jeste poljoprivreda nešto najbitnije za našu zemlju Srbiju, ali s druge strane, malopre kolega koji je govorio vezano za probleme nacionalne manjine ovde kod nas u Srbiji, Albanaca, mislim da to ne priliči. Mislim da svi ovde koji smo tu i u Srbiji trebamo 6. oktobra na izborima na Kosovu da damo podršku našoj Srpskoj listi i da naši ljudi dole na Kosovu imaju mogućnost da predstavljaju sve nas za potrebe koje se tiču njih. Još jednom hvala lepo uvaženi ministre, ovo je dobra stvar, dualno obrazovanje jeste dobra stvar i da zajedno gledamo kroz program Nacionalne službe za zapošljavanje, kroz program zadrugarstva, da se budućim stručnjacima, koji upisuju poljoprivredne nauke da mogu da kroz dualno obrazovanje tamo ostanu da rade i da na taj način damo podstrek našem razvoju poljoprivrede.
Hvala, gospodine Miletiću. Reč ima, Sonja Vlahović. Izvolite.
Hvala, poštovani predsedavajući. Posle srednje škole uvodimo i dualno obrazovanje na fakultetima, to će nam omogućiti i Predlog zakona o dualnom modelu studija u visokom obrazovanju, da studenti stiču znanje kroz učenje i rad u kompanijama. To će doneti niz koristi i za visokoškolske ustanove, poslodavce, a najvažnije i za studente. Povećava se relevantnost visokog obrazovanja, povećava se zapošljavanje svršenih studenata. Studenti koji se opredele za takvu vrstu studija mogu da računaju na veoma veliku podršku kompanija uz dobar ugovor i garantovan posao. Ovo je reformski pravac onih grana privrede koji zasigurno zadržavaju mlade u našu zemlju, dobar signal kompanija koje imaju razvojne pravce i istraživačke laboratorije u Srbiji. Kao što sam i rekla, počeli smo sa dualnim obrazovanjem u srednjim školama, što se veoma dobro pokazalo u praksi i kroz specijalizovana odeljenja u gimnazijama i to IT sektora, pa tako za školsku 2019/20. godinu planirano je 50 specijalizovanih IT odeljenja u gimnazijama u Srbiji. Počeli smo sa brojem veoma malim i koji se sve više i više povećava. Što se tiče povećanja broja IT odeljenja i povećanjem kvota za studente koji će studirati IT na fakultetima izgrađuje se između ostalog novo savremeno tehnološko društvo. Kao što sam i rekla, da, poštovani ministre sami ste izjavili da ulaganje u obrazovanje su među prioritetima naše Vlade, to je naglasio i naš predsednik Aleksandar Vučić i naravno to je zahvalnost vašeg resornog ministarstva jer je ulaganje u mlade je za održivu budućnost Srbije. Mi moramo da naučimo decu da misle, da kreativno razmišljaju, da stvaraju nove ideje i vrednosti i mi pravimo obrazovni sistem upravo na tim osnovama. Što se tiče ulaganja u obrazovanje, postoji i prioritet, i grad Beograda je tako u ovoj 2019. godini uložio veoma veliki iznos, oko 800 miliona dinara je ulaganje u obrazovanje i vrednosti radova koji su u toku, a ovo pričam o rekonstrukcijama škola koje godinama nisu renovirane. Najveća investicija je izgradanja osnovne škole u Leštanima, koja iznosi 545 miliona dinara, zatim OŠ „Kralj Petar II“ na Vračaru, gde je rekonstrukcija u finalnoj fazi za šta je izdvojeno oko 30 miliona dinara. Uskoro se očekuje početak radova na rekonstrukciji škole „Sava Marjanović“ u Sopotu, čija je vrednost oko 37 miliona dinara, kao i OŠ „Vladimir Rolović“ što će biti najveća investicija vredna oko 60 miliona dinara. Dualno obrazovanje je najvažnija tema za budućnost. Kažemo, dok učimo moramo i da radimo. I to je u stvari veza između obrazovnog sistema i same privrede, zato su nam potrebne investicije, zato Vlada Republike Srbije kao i predsednik Aleksandar Vučić tome uvek daju akcenat. Sami znamo koliko je u poslednje vreme otvoreno novih fabrika, što stranih investitora, što i naših. Hvala vam.
Zahvaljujem se. Reč ima profesor dr Marko Atlagić. Izvolite.
Hvala, gospodine potpredsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, gospodine profesore Marinkoviću, uvaženi gospodine ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, upravo ova Vlada Republike Srbije je u okviru Projekta „Obrazovanje za 21. vek“ postavila zadatak, pored ostalog i uređenje dualnog obrazovanja. Dovoljno je da iznesem podatak, to ministar Šarčević vrlo dobro zna jer je on realizator tog programa sa svojim saradnicima, da spomenem 7.400 učenika već su u procesu dualnog obrazovanja i taj pomak ide napred. Poštovani narodni poslanici, ovaj važeći zakon, već postojeći, pružio je zakonski osnov da se unapredi saradnja članom 39, 60, 96. a, i drugim, između privrede s jedne strane i univerziteta s druge strane. Sada već važeći Zakon o visokom obrazovanju omogućio je institucionalizaciju saradnje između privrede s jedne strane i visokoškolskih ustanova s druge strane, odnosno kako bi naši filozofi rekli između sveta rada i sveta učenja. Međutim, kod dualnog obrazovanja i dualnog modela studiranja praktična obuka, rad ili praksa kod poslodavca sastavni su deo studijskog programa, što podrazumeva studiranje na dva različita mesta, i to je ono što je jako bitno, a i visokoškolskoj ustanovi i kompaniji, odnosno preduzeću. Studiranje uz rad podrazumeva tri grupe učesnika: studente, visokoškolske ustanove i poslodavce. O tome smo mi govorili ranije. Međutim, dozvolite da podvučem ko ima koristi od dualnog obrazovanja. Prvo, visokoškolske ustanove, drugo poslodavci, treće studenti, četvrto Privredna komora i peto država. Zašto država? Zato što će pridoneti ubrzanom procesu modernizacije Republike Srbije koju provodi Vlada Republike Srbije, gospodine ministre, pa i Ministarstvo prosvete na čijem ste vi čelu, najveći broj građana Republike Srbije, najveći broj uvaženih narodnih poslanika u ovom visokom domu, a motor ubrzane modernizacije jeste predsednik Republike, gospodin Aleksandar Vučić. Poštovane dame i gospodo, poštovani narodni poslanici, vrlo važno jeste ko radi sa našim studentima, to je uvek bilo važno. Meni su ovih dana prigovorili da sam vređao gospodina docenta Jovu Bakića. Po treći put, docent dr Jovo Bakić je, verovali ili ne ali je istina, proverite uostalom to, dao studentu masterantu na Filozofskom fakultetu u Beogradu temu, citiram - Uloga „Pink-a“ i „Hepi-ja“ u stvaranju i reprodukovanju kulta vođe i analiza sadržaja gostovanja Aleksandra Vučića u emisijama „Teška reč“ i „Ćirilica“, završen citat. To je isto, dame i gospodo, kao da ja dam svom studentu temu „Uloga Filozofskog fakulteta u Beogradu, u stvaranju i reprodukovanju kulta neznanja, intelektualnog prostakluka i diletantizma, slučaj po treći put docent dr Jovo Bakić“. Pitam kolege profesore, da li je to mešanje politike u nastavu? Drugo, pitam kolege profesore koje sociološke, odnosno naučne izvore preporučio svom studentu? Doktor Jovo Bakić, po treći put, docent, je dana 17. 1. 2014. godine izjavio, citiram: „Aleksandar Vučić je izmećar Angele Merkel“, završen citat. Poštovani, neko me je juče od novinara nazvao, izvolite, pa proverite, pitajte njega, a ne mene. Izvolite pratite prenos, jer sam ja mnogo puta u ovom visokom Domu o tome govorio, a vi gospodo novinari, spavate u odloženom prenosu. To je isto kao da sam ja rekao - dr, po treći put, docent Jovo Bakić je najobičniji govnar Bila Klintona, Dragana Đilasa i Vuka Jeremića, završen citat. E, ovde moram malo da stanem. Dr Jovo Bakić je rekao da je Aleksandar Vučić izmećar. Ako je mislio na slugu, izmećar znači sluga. Bratoljub Klajić, Veliki rečnik stranih reči Zagreb, 1968, strana 579. A, ovo govnar, Rečnik srpskih govora u Vojvodini, dopunjeno izdanje u četiri toma Matica srpska, prof. dr Dragoljub Petrović i dva magistra, to znači nepouzdan čovek. Da li je Jovo Bakić pouzdan ili nepouzdan čovek, procenite vi, poštovani profesori koji ste mu saradnici. Ja neću da govorim koliko je stranaka promenio. Idemo dalje, dr, po treći put, Jovo Bakić je juna 2019. godine pozivao na upad u RTS dugim cevima, citiram: „Pazite, da su imali duge cevi, pa ako uperite tamo, što ćete bez dugih cevi? Idete tamo, onda vašem kolegi uperite dugu cev u glavu i kažete – čitaj pripremljen tekst, upravo smo preuzeli vlast. Inače, ako nemate duge cevi, a upali u RTS, ništa niste uradili i ako niste vodeće političare povezali.“, završen citat. Gospodo novinari i gospodo univerzitetskih profesora, znate vi gde je ovo on izjavio zato mi se niste obraćali. Vaš list, 13. 06. gospodnje, a vidite koji, jer to je vaš list, 2019. godine, po treći put, docent dr Jovo Bakić preti silom, pa kaže, citiram: „Bez sile, ova vlast neće otići, neće zato što je mafijaška.“ Završen citat 13. 06. 2019. gospodnje godine, vaš list gospodo iz dosovskih klupa. Dr, po treći put, docent sad je vanredni profesor dobio je bez referenci, 13. 06. i 25. 05. 2019. godine, izjavio je da je srpski parlament štala, a poslanici ono što stoji u štali, to se podrazumeva. Pa kaže, citiram: „Od parlamenta napravili su štalu. To je štala, nisu to poslanici. Njihov intelektualni nivo ravan je nuli. Ja bih voleo da ih jurimo po ulicama.“, završen citat. Gospodo, vi koji podržavate imate pravo demokratsko da podržavate gospodina Jovu Bakića. Da li je on to rekao ili ne, pitajte njega, a nemojte pitati mene. Dr, po treći put, docent Jovo Bakić svakodnevno, bez imalo srama, bez imalo stida, blati predsednika Republike Srbije, gospodina Aleksandra Vučića. Tako je 19. 03. 2019. godine izneo gnusne laži. Citiram: "Vučić ima prijatelje koji trguju drogom i on njima namešta državne poslove". Da li je uvaženi kolega Bakić ikad to rekao za šiptarske teroriste? Po treći put, docent Jovo Bakić svakodnevno ponižava žene. On je 30. 03. 2008. godine, njegov list, nije moj, citiram: "Problem sa kojima se susreću sindikat jesu feminizacija". Da li je tačno, gospodo, kolege profesori, ili ne? Doktor po treći put docent Jovo Bakić je pozivao na oružanu silu i prolivanje krvi. On je rekao: "Oružana sila je jedini način da smene vlast, a ključno pitanje je da bude što manje krvi". Da li je tačno, gospodo profesori, ili ne? Pored ostalih, njegov list "Vreme", 18. 07. gospodnje 2019. Gospodo novinari, pogledajte da li je to izjavio ili ne, imate i druge listove. Doktor po treći put docent Jovo Bakić jedan je od učesnika protesta, pozivao sa ulice saborce da okupiraju zgradu RTS-a dugim cevima, a ovaj put u "Utisku nedelje" ide dalje, pa kaže: "Pobeda opozicije će biti kada predstavnici vlasti budu plivali po Dunavu i Savi". Nisam ja to rekao, gospodo kolege profesori. Vi znate vrlo dobro metodologiju naučnog rada. To je naš doktor, uvaženi docent, Bakić rekao. Na tribini, 19. 08. gospodnje 2019. rekao je: "Pobeda bi bila kada bi ih videli kako plivaju po Savi i Dunavu". Na toj tribini bio je i Dragan Đilas. Moram da kažem da se vrlo blago ogradio od te izjave i čini mi se i napustio skup. DOS je angažovao i Gorana Markovića. On je 4. 07. 2019. godine rekao da je, citiram: "Aleksandar Vučić primitivna ličnost a rulja je njegovo prirodno okruženje". Uvažena gospođo Srbljanović, pa nisam ja to rekao. Možda sam gluv, možda sam lud, možda na nekom univerzitetu kojeg vi omalovažavate radim, ali, pitajte ga je li to izjavio. Vi vrlo dobro znate da jeste. Dalje, 13. 08. 2019. godine rekao je: "Naša vlast je teroristička a izbore organizuje grupa bandita". Pa, nisam ja, gospodo uvaženi narodni poslanici, nema vas nasuprot mene, znate zašto vas nema, kad smo ovo iznosili, a ja to iznosim vrlo često, vi pobegnete. Moram ovde da se osvrnem na gospodina Stefanović Borka. On me proziva. Taj je ovde dolazio na kafu. Prišao je meni, evo, ako ima hrabrosti neka kaže - profesore, ja nisam tako vredan, takmičićeš se sa mnom u ovim godinama, a oni koji kažu da sam star - stari ste vi, gospodo iz dosovskih klupa. Neka se on sa mnom takmiči uz ove stepenice, 62, da ih istrči svako jutro. Pitam ga da li je ikad pre mene došao u ovaj visoki dom? Je li ikad izašao posle mene? Pitam ga da li je ikad bilo da nisam čas studentima održao? Do 11 sati u ovom visokom domu budem noću, u 12 sati na autobus, u 6 u Kosovsku Mitrovicu. Znaju studenti da ja dođem dva časa ranije. Znaju profesori da ja dođem tako. Moram da kažem da mi je čak jednom dekan organizovao dežurstvo i hteo da me uhvati na mostu i došli smo u 11 sati noću, ja kažem, vama docentima - mi smo dežurni, veli - niste. Mi na fakultet, dežurni na svoja mesta, traži. Nećete me uhvatiti da ne radim svoj posao. A vi gospodo, profesori, moraćete malo više da radite, zajedno sa mnom i da se takmičite. Idemo dalje. O drugim profesorima sve podatke sam izrekao, isto tako. Oni koji lažu da sam ja pozivao na nekakvo ubistvo, uvaženu profesorku Srbljanović, nije istina. Neka oni pogledaju Krivični zakonik, član 309. stav 1. kako glasi, a možemo ići do 321, pa kad neko kaže Kosovo i Metohija, treba se odreći i Republike Srpske, šta to znači? A meni prigovaraju za Knjaza Miloša. Neka vide šta je tada bilo. Ja ne pozivam na ubistvo, to znaju vrlo dobro advokati i pravnici, a pogotovo ne gospođu Stojanović. Dozvolite sada da kažem, što se tiče nauke, ona je nešto dala primedbu da nisam baš naučnik. Uvažena gospođo Stojanović, ja sam pogledao Tompsonovu listu, Dubravka Stojanović jednako nula. A o sebi ne volim da govorim i ne treba mene niko da brani, ja ću se sam da branim. Nije me branio ni u težim sudovima niko, nego sam se sam branio. Uvažena gospođo Stojanović, kažem, nerado govorim o sebi, po mojim udžbenicima se radi u tri zemlje, jedna je članica Evropske unije, Izvedbeni plan i program, obavezna literatura, potrudite se pa vidite gde, da vam ne citiram. Dalje, neću da citiram svoj udžbenik "Pomoćne istorijske nauke" i kolege Šekularca, nego, evo, iz druge države "Pomoćne istorijske nauke" Azem Kožar iz Srbije, dr Ivan Balta nije iz Srbije. Polako, sada ćemo redom da idemo. Uvaženi narodni poslanici, kolege profesori, „Latinska paleografija“, idemo da vidimo literaturu. Dakle, nije iz naše zemlje. Pod broj jedan, pogledajte ko se nalazi – prof. dr Marko Atlagić, Božidar Šekularac, baš „Pomoćne istorijske nauke“, Priština, 1997. Ja sam sretan što sam radio na tom univerzitetu, a vi, gospođo Srbljanović, sprdajte se i dalje sa kolegama profesorima i sa tim univerzitetom. Idemo dalje. Isti taj udžbenik „Slavenska paleografija“, to kolege vrlo dobro znaju, profesori, literatura Stjepan Antoljak, „Pomoćne istorijske nauke“, 1971. godina, Marko Atlagić, Božidar Šekularac, „Pomoćne istorijske nauke“, Priština, 1997. godine. Poštovane kolege, jedan od deset miliona, kažete da ćete u politiku? Idite u političke stranke, ukrstimo ovde naučne činjenice, ako ste u politici, a u časopisu „Nauka“, Tompsonova lista, nemojte se ljutiti, kod mene dva, a Dubravka Stojanović nula. Ja sam sretan čovek što sam ovoj državi Srbiji pridoneo bar malo na toj prestižnoj listi i tako dalje. Idemo dalje. Dakle, sada ćemo da idemo malo na druge delatnosti. Filigranologija, mislim da je koleginica profesorica i ona zna šta je to. Na prvom mestu, dakle, u drugoj državi isto moje ime, a na drugom Miroslava Grozdanović Pajić, najstarija hartija sa vodenim znacima u srpskim rukopisima, Beograd 1985. godina, čuveni Vladimir Mošin, „Vodeni znakovi“ i naš uvaženi kolega u Narodnoj biblioteci, genijalac Radomir Stanković „Datirani vodeni znaci“, gde je Aleksandar Moši ostavio zbirku filigranologa. Jeste li ušli tamo, kolege profesori? Pa napisali bi udžbenik ovako. Naravno, da niste. Idemo dalje. Epigrafika, to znaju vrlo dobro naši latinaši šta je epigrafika, sad ćemo videti ovaj citat sledeći. Dakle, kod epigrafike, ista je situacija. Kod diplomatike, nije diplomatija, nego diplomatika, nauka o poveljama. One prepiske ovih dana u štampi, upravo u ovom udžbeniku u drugoj državi su one povelje na srpskoj, odnosno na, ćiriličkoj paleografiji, latinski. Šta, niste, kolege profesori osim na Filološkom fakultetu i nešto na Filozofskom, vidim da mlađa generacija radi, ko vam je branio da to radite? Dakle, ista je situacija i kod diplomatike, literatura, neugodno mi reći, moje ime i kolege itd. Idemo dalje. Dakle, nije u našoj zemlji udžbenik, a onda vi odgovorite zašto nije. Hronologija, ali istorijska hronologija, evo, moje ime i uvaženog kolege, i malo ima kolege profesora sa Filozofskog fakulteta. Heraldika. Šta ću da kažem? Na prvom mestu moje ime, pa onda Stjepan Antoljak, pa Anđelić i dalje da ne nabrajam, nisam ja ovo pisao, nego drugi. Geneologija. Dakle ista situacija i kod geneologije. Meteorologija. Meteorologija, ne za računanje ovog vremena nego u istorijskoj nauci itd, dakle i tu je moje ime. Neugodno mi je više, ima tu još govoriti. Poštovana koleginice Stojanović, tako bi to bilo. Uvažena koleginice Stojanović, u meni nema mržnje, to znaju svi uvaženi narodni poslanici i vaše kolege iz opozicionih klupa. Iz mene izvire ljubav prema čoveku, prema radniku. Sad izvedbeni program na jednom od evropskih univerziteta, to sam juče saznao, obavezna literatura, nek se ne ljuti je kod mene tu, jer eto ja sam skroman, pa, nisam do sada tako hteo reći, a da sam još rekao o Enciklopediji Jugoslavije, što sam prekjuče nakon 23 izneo, pa, pojeli bi me, bre. Ja, hoću da se takmičim u ovom visokom domu u dolasku, pa u iznošenju činjenica itd. Sada, što se tiče drugih kolega, prigovarali su mi za uvaženog narodnog poslanika Nenada Čanka, da sam ga nazvao „gicoje“. Ono što oni misle, ja to ne mislim da je kolega Čanak. Gicoje Sebastijan je kontraverzni rumunski biznismen, tzv. „Gico“, koji je poslanik u rumunskom parlamentu. Proverite, gospodo profesori. Čeda Jovanović, neću iz kolegijalnih razloga, Čedu imam na osam mesta, gde je izjavio, ali samo mu preporučujem, pošto je pametan čovek, Čedo je pametan čovek, ipak neka on pogleda u emisiji TV HRT „Nedeljom u 2“, uvaženog novinara Stankovića, datum da ne govorim i ostale datume kod drugih. Uvaženi moj kolega, prof. dr Veselinović Janko zvani „stanokradica“. Ukrao je stan Milici Badži u Obrovcu, Braće Kurjakovića, i osnovao udruženje. Vama hvala, gospodine uvaženi Marinkoviću, Maji Gojković, i drugim predsedavajućima, zahvaljujući vama i mojoj malenkosti što ovde postavih nakon 20 godina, uvažena gospođa Milica Badža iz izbeglištva vratila se u svoj dom. Nisam ja to rekao. Znate li ko je to rekao? „Slobodna Dalmacija“, 11. decembra Gospodnje 2014. godine. Mogli bi koliko god hoćete i Dušana Petrovića „kravoubicu“, znaju to gospoda profesori. No, idemo dalje. Što se tiče bibliografije, da ne bih išao puno daleko, da ostavim i svojim kolegama, uvaženi narodni poslanici, gospodo profesori, znate vi gde ja boravim kada nisam u visokom domu? Znate vrlo dobro ko prvi stiže u naučne neke ustanove i ko zadnji izlazi. Ja hoću da se takmičimo u radu, redu i ljubavi prema ovoj otadžbini, a vi proglašavajte i dalje Gavrila Principa za teroristu, a ne za atentatora. Ja ne vaspitavam tako svoje studente. Ljubav prema otadžbini je sastavni deo srpskog identiteta, to nas je održalo, gospodo profesori, vi to dobro znate. Pogledajte udžbenike iz 19. veka, hoćete li da vam ih ja citiram sad, 20, 50, kako su se naši velikani odnosili prema svojoj otadžbini? A vi Aleksandra Vučića nazivate, znate zašto je vama krivo? Što je on reformator i meni nećete nikada oprostiti, gospodo profesori, što sam ga citirao i njegov ekspoze 2014. godine. Pozivam vas, gospodine profesore Veselinoviću, i masu drugih profesora, analizirajte taj ekspoze koji je najveći. Ja sam taj koji je ovde govorio danima, proverite, i došao mi je jedan uvaženi narodni poslanik, čini mi se iz one Radulovićeve „kralja stečaja“, on je iz Niša: „Pa profesore, otkud vam to, imate sve ovde? Vi čitate?“ Biblioteka preko, nisam išao na godišnji odmor, on se kupao u moru, a on me blati. Istorija sve na svoje mesto stavlja i mene i njega i svakog drugog. Dozvolite, pošto sam uzeo mnogo, verovatno ću se još nekoliko puta danas javiti, prigovorili su mi da sam ja nazvao neke kolege „izdajničke bitange“. Nisam ja to rekao. Znate li ko je to rekao? Vuk Jeremić. Kada? Dana 30. novembra Gospodnje 2018. godine je izjavio, citiram, da je Aleksandar Vučić izdajnička bitanga. Da li je tako, gospodine Jeremiću? Naravno da jeste. Vučić je veliki srpski patriota, reformator, demokrata veći nego što vi pojmiti možete. Veliki radnik, pun energije i ne bi radio protiv interesa svoje zemlje i građana Republike Srbije. On se zagovara za pedagogiju mira. Vama ne odgovara mir, jer niste na takav način došli na vlast. Ja propagiram pedagogiju mira sa svojim udžbenicima. Sada da vam citiram velikog srpskog, a svetskog, Nikolu Teslu kada je 1892. godine došao da održi predavanje ovde studentima, dakle, 1. i 20. juna 1892. godine, citiram: „Ja sam, kao što znate“, govori studentima, „ i vidite i čujete, ostao Srbin i preko mora gde se ispitivanjima bavim, to isto treba da budete i vi i da svojim znanjem i radom podižete slavu srpstva u svetu“, završen citat. Da li je tako gospođo uvažena, Dubravka Stojanović? Masu je profesora Filozofskog fakulteta i studenata učestvovalo u Prvom svetskom ratu, to ona vrlo dobro zna, a sedam profesora Beogradskog univerziteta dali su živote, 35% studenata izgubili su živote, ali je bilo jedinstvo. Znate zbog čega, gospodo profesori? Vi to vrlo dobro znate. Po čijim su udžbenicima u 19. veku radili i šta se onda izučavalo o njima? Vi to vrlo dobro znate, ali da li to tumačite, to je druga stvar. Pošto sam uzeo prilično dosta vremena, viču kolege - još, ali ostaviću malo i drugim kolegama. Toliko o ovim zvanjima. O svakom ovom nadimku, pa valjda ne sumnjate da sam ja pokvaren čovek. Iz mene ljubav cveta prema svakom čoveku, bez obzira na veru i naciju. To me uopšte ne interesuje. Čak i u drugim nehrišćanskim, nego i u muslimanskim zemljama citiraju moju literaturu. Ono što je važno, gospodo profesori, najlepša stvar u životu je biti učitelj. Naučiti dete broj, složili slovo u reč, čitati, pisati, brisati, razumeti, znati, samo je mali deo onoga što učitelj zaista jeste. Namerno ne kažem ono što učitelj radi, jer biti učitelj nije posao. Biti učitelj je voleti, biti učitelj je osećati, biti učitelj je umeti, biti učitelj je jednostavno biti, gospođo Dubravko Stojanović, ja verujem da ste i vi takva. Hvala.
Hvala, profesore Atlagiću. Sada reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite, gospodine Jovanoviću.
Zahvaljujem se, potpredsedniče. Uvaženi ministre Šarčeviću sa saradnicima, u ime poslaničke grupe SPS izneli smo stavove, odnosno ja se sada tim stavovima pridružujem. Oni su vam poznati. Ono što želim da dodam jeste činjenica koju ste istakli i koju je teško moguće dovesti u sumnju, a to je da ste odlaskom u Bujanovac i prezentovanjem onoga što Vlada Republike Srbije čini, dokazali da Srbija ima svoju suverenost na celoj svojoj teritoriji, da su svi građani Republike Srbije, bez obzira na nacionalnost, bez obzira na veru i bez obzira na druge različitosti jednaki pred Ustavom i zakonom. Ta jednakost i pred Ustavom i pred zakonom podrazumeva da i u Bujanovcu i Preševu, koje podrazumevaju deo teritorije Republike Srbije svi moraju poštovati ono što Vlada radi, pa i vaše resorno ministarstvo, kada je u pitanju nešto što se ovde na jedan jako ružan način pomenulo, a to je navodna diskriminacija dece albanske narodnosti. Naprotiv, niti se radi o diskriminaciji, niti je diskriminaciju Srbija ikada sprovodila, niti će je sprovoditi. Srbija samo pokušava da uspostavi i drži, čuva, neguje, pravni poredak na celoj svojoj teritoriji. U tome se sastoji suverenost jedne države, u tome se sastoji suverenost Republike Srbije. Kada je u pitanju amandman uvaženog kolege Rističevića, naravno da se tom amandmanu pridružujemo, odnosno da ga podržavamo, pa bez obzira što on ima prevashodno tehnički karakter, treba ga oceniti i sa jednog šireg ugla posmatranja, a to je da dualno obrazovanje podrazumeva jednu vrstu komplementarnosti, komplementarnosti privrede s jedne strane, visokog obrazovanja, odnosno institucije iz oblasti visokog obrazovanja sa druge strane. Jedno bez drugog ne može. Naša velika sreća je što je Vlada Republike Srbije uspela da se kroz jednu vrstu investicionog preporoda privreda pojavi kao nešto se može smatrati respektabilnim u Republici Srbiji, jer jačanjem privrede omogućavamo da se upravo sve ono što se u okviru dualnog obrazovanja afirmiše, istovremeno i praktično zaživi. Vi ste nedavno, uvaženi ministre, bili u Užicu i imali ste prilike da se upoznate sa resursima koje Zlatiborski okrug ima. Imali ste prilike da se uverite u potencijale kada je u pitanju više i visoko obrazovanje u gradu, pa i šire, i u tom pravcu grad Užice je u vama prepoznao nekoga ko čini mnogo dobrog iz dva razloga. Prvi je afirmacija visokog školstva, tim pre što će u Užicu uskoro zaživeti i nekoliko fakulteta. Jedan od fakulteta je fakultet informacione tehnologije ili informacionih tehnologija. Meni je žao što nije zaživeo koncept integrisanog univerziteta u Užicu. Ja znam da ste i vi pobornik jedne takve ideje, jer što nam je više integrisanih univerziteta u Srbiji, relaksiraćemo određene stvari koje se vezuju za visoko školstvo. Nažalost, s druge strane, postoje i oni neki, da ih nazovemo, ograničavajući faktori, koji bi onda možda sa nekog drugog aspekta razmišljanja podstakli ideju a zašto ne onda integrisani univerzitet u svakom gradu. Možda ni ta ideja nije loša, ali u svakom slučaju, koncept razvoja visokog školstva na teritoriji Zlatiborskog okruga i grada Užica podrazumeva afirmaciju svega onoga što je do sada urađeno kako bi se napredovalo. U Užicu postoji Visoka škola strukovnih studija, postoji Učiteljski fakultet, nadamo se uskoro fakultet informacionih tehnologija, pa vas, uvaženi ministre, molim da to imate u vidu kao mogućnost za jednu buduću aktivnost, nadam se, od strane vašeg Ministarstva, koja će zaista doprineti onome što mi sve vreme već nekih sigurno 10 godina zagovaramo, a to je integrisani univerzitet. Mislim da za to šanse postoje. Mislim da za to postoje i ispunjeni uslovi, kako u pogledu kadrovskih rešenja, tako i u pogledu materijalnih dobara, naročito onoga što zakon propisuje. Ono što, takođe, kada ste vi u pitanju, a bez namere da vam se laska, treba pohvaliti, jesu druge činjenice, a to podrazumeva da ste prepoznali da u Užicu dualno obrazovanje može imati u praktičnom smislu reči jedan izuzetno pozitivan efekat. Privredni resursi tog grada, koji se personifikuju u vidu preduzeća kao što su „Impuls EVO“, Valjaonica bakra, Namenska proizvodnja „Prvi partizan“, itekako podrazumevaju mogućnost da se dualno obrazovanje zaista zasnuje na osnovama koje ovaj zakon propisuje, jer će to s jedne strane biti podsticaj za privredu grada Užica, a s druge strane, da se mladi ljudi, kojih vrlo malo ostaje nakon završetka studiranja, vrate u svoj grad. Podsetiću vas da od ukupnog broja studenata koji odu iz grada Užica na fakultete se vraća samo dva do tri procenta, od ukupnog broja. Moramo priznati da je to poražavajuće. Ali, vaša nastojanja i sve ono što ste do sada učinili je ohrabrujuće u smislu da će se taj procenat značajno povećati i da ćemo mi kroz afirmaciju školstva i visokog obrazovanja u tom gradu pokušati, a nadam se i uspeti da jedan takav negativan talas zaustavimo i da ga pretvorimo u njegovu suprotnost, a to znači ono što je pozitivno. Na samom kraju, želim da još jednom istaknem da ste kroz ovaj zakon učinili nešto što ne samo da podrazumeva harmonizaciju našeg zakonodavstva sa zakonodavstvom EU, što u svakom slučaju i jeste naša obaveza, već i nešto što za našu državu može da bude jako, jako korisno, zbog toga što će mladi ljudi kroz praktična znanja, istovremeno sa onim teoretskim koja imaju inače na fakultetu, uspeti da se afirmišu, profilišu, izgrade kao dobri stručnjaci. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima ministar. Izvolite.
Hvala. Samo par rečenica. Ono što je jako dobro, grad Užice je mnoge stvari pokrenuo među prvima, tako da je dualno obrazovanje u srednjem maltene zaživelo prvo u Užicu. Ono što je bitno i što su reforme strukovnog obrazovanja, koji je jedan treći nivo tog, u suštini, osposobljavanja učenja za rad ili tzv. vet obrazovanja, jesu akademije. Ono što je bitno za privredu i za mlade ljude jeste celo životno učenje, te taj procenat ostanka – odlaska ne mora da bude takav. Bitna je privreda koju užički kraj ima dobru, ali je jako važno da deca i roditelji nemaju dodatne troškove, kada su u pitanju putovanja u velike centre. Mi radimo sada studiju, koja će rezultovati novom strategijom obrazovanja do 2030. godine, nauke. To je veliki posao. Znači, ova prethodna je pri kraju i rađena je dosta dugo i temeljno i tu učestvuju ljudi sa univerziteta. Veliko je pitanje kako urediti ubuduće univerzitetsko-akademsko školovanje, jer imamo jedan integrisan, imamo sve druge klasične univerzitete, a veličina je, čak ovih manjih univerziteta, južno od beogradskog itd, potpuno drugačije konstruisana. Pitanje je za celu akademsku zajednicu i na tome radimo. Ono što je bitno za javnost jeste da postoje određeni propisi koji se usaglašavaju sa EU, i to su razni zakoni. Sistemski zakoni o obrazovanju to ne moraju na taj način da rade. Oni trebaju da zemlji donesu boljitak u smislu onih rešenja koji se prepoznaju za naše potrebe. Mi smo u osnovi i za sistemski zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, za visoku i druge zakone, temeljili na domaćoj praksi, ali smo vešto sagledavali određene prakse nekih zemlja. Švajcarska nije članica EU i svakako je za uzor, Južna Koreja nije, pa nije Kina, pa nije Rusija, ali ne znači da smo mi neke elemente dorađivali, prepisivali, nego je bitno da smo usklađivali naše vizije, a onda proveravali kod najuspešnijih da li smo na dobrom putu, što je najbolji način, a ne zato što sebe smatramo inferiornim, niti pak superiornim, nego je to jedna objektivna predstavka. Ono što je važno za Užice, što se meni svidelo u poslednjem boravku, a to je da su sve ove druge reformske akcije koje se rade u Užicu ponovo shvaćene vrlo kvalitetno, a to je potreba da se pređe na jednosmenski rad u osnovnim, pa u srednjim školama. Užice će se potruditi, kao grad, da krene maltene ceo uz resurse same samouprave, uz resurse koje država ima, znači dobro urađena mreža. Neke su samouprave tu mislile da će da izgube. Naprotiv, Užice će biti dobar primer, kako će drugi moći da vide šta je urađeno, da slede takav primer. Tako da angažovanje ljudi iz obrazovanja, pa i čitavog rada je nešto što je zajednička dobra energija. Mi smo tu uradili dosta. U pitanju je novi studenski dom koji ima mesta i za učenički standard. Znači, mnoge škole, ustanove, sportske hale i mislim da ćemo, bar dok ja vodim ovo resorno ministarstvo, takvim samoupravama davati svaku prednost. Zato što će onda biti u prilici da nekakvim pokaznim primerom i drugi se ugledaju. Hvala.
Hvala, ministre Šarčeviću. Pravo na repliku ima Neđo Jovanović. Izvolite, dva minuta.
Hvala, gospodine potpredsedniče. Uvaženi ministre, ja vam se zahvaljujem na jednom takvom pristupu koji grad Užice zaista zaslužuje i posebno ću vam se zahvaliti u ime svih građana grada Užica i rukovodstva grada Užica što ste pomenuli nešto što je faktički prvi put u tadašnjoj Jugoslaviji zaživelo, kao preteča dualnog obrazovanja, a to je škola učenika u privredi koja je predstavljala upravo oslonac tog dualnog obrazovanja. Tek nakon Užica su ostale lokalne samouprave to afirmisale, odnosno ustrojile jedan takav način obrazovnog procesa. Drago mi je da ste prepoznali sve ono sa čim Užice raspolaže u pogledu svih onih, da ih nazovemo, materijalnih osnova i škola, kao i Visoko poslovne škole strukovnih studija, pa i Učiteljskog fakulteta. Ono što ste pomenuli kada je u pitanju jednosmenska nastava, zaista postoje sve predispozicije da se tako nešto odmah započne, odnosno zaživi i sve ono, pošto vi pokrivate, naročito školska uprava za teritoriju Zlatiborskog okruga, čini da se zaista u praktičnom smislu to i ostvari. Moj jedini apel je da se pomogne školskoj upravi i u stručnom smislu, i u kadrovskom smislu, kako bi zaista sve ono što servisira školska uprava u praktičnom smislu zaživelo na najbolji mogući način. Hvala, uvaženi ministre.
Hvala, gospodine Jovanoviću. Reč ima Studenka Kovačević. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre sa saradnicom, u prilog ovoj raspravi o uvođenju dualnog modela studija u visokom obrazovanju, mislim da je najvažniji cilj koji ovaj zakon ima osposobljavanje studenata za rad u oblasti koju su izabrali da studiraju. Vrlo je čest slučaj dobrih studenata koji su, po klasičnom modelu studija teoretsko znanje savladavali uz vrlo visoke ocene, ali da svoje znanje nisu uspevali da u potpunosti iskoriste u praksi, upravo zbog nepoznavanja realnog radnog okruženja i očekivanja poslodavaca. Ovaj zakon upravo taj problem rešava i daje mogućnost da se uči kroz rad, da se steknu veštine koje se traže u praksi, a time se skraćuje i vreme uhodavanja u posao kada se stupi u radni odnos. To je, po mom mišljenju, velika prednost i za privredu koja je do sada za obuku novozaposlenih morala da izdvaja i velike svote novca. Svako iskustvo stečeno tokom studija donosi lični razvoj, donosi prihode za studente koji se budu odlučili za ovaj model studija i donosi tržištu rada potencijalne zaposlene koji su zapravo osposobljeni za ono što su realne potrebe tržišta, odnosno potencijalnih poslodavaca. Povrh svega, ta mogućnost da studenti dobiju priliku direktnog kontakta sa onima koji mogu ponuditi ugovor o radu jeste veoma dobra prilika i zaista je treba iskoristiti. Zahvaljujem.
Hvala, koleginice Kovačević. Reč ima narodni poslanik Žarko Bogatinović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre sa saradnicima, jeftina radna snaga, koju u žargonu zluradi jezici tako nazivaju, se proizvodi u sistemu obrazovanja u kojima se mladima ne daje šansa da steknu kvalitet znanja koji je usklađen sa savremenim tehničko-tehnološkim razvojem, koji mladima treba da ponudi bolju zaposlenost. Zato je Zakon o dualnom obrazovanju najveći iskorak među zakonima koje donosi Ministarstvo prosvete, naravno u pozitivnom pogledu, jer će se mladima omogućiti učenje na dva mesta, odnosno da svoja teorijska znanja mogu funkcionalno, kroz učenje kroz rad u kompanijama, da provere i primene. Kvalitet njihovog znanja koje stiču na ovaj način daje im šansu da se brzo zaposle, a i da kao stručnjaci biraju uslove za svoje zapošljavanje. Ozbiljnoj privredi, kao što postaje srpska privreda, ne treba jeftina i nestručna radna snaga, nego mladi, kreativni, obrazovani, inovativni ljudi koji će taj sistem u budućnosti Srbije unapređivati. Kao što znamo, otvaranjem novih kompanija sa savremenim tehnologijama, srpska privreda svaki dan napreduje i to daje mogućnost mladima da osveženim funkcionalnim znanjima kroz dualni sistem obrazovanja odgovore na te izazove i čine tu istu privredu u budućnosti održivom. Ovim zakonom, kojim se unapređuje deo sistema visokog stručnog obrazovanja, donesene su jasne odluke o pravima, obavezama i odgovornostima svih zainteresovanih strana u cilju unapređenja kvaliteta znanja naših mladih, kao i poštovanja njihovog prava koji su ovim zakonom, kroz načela i ciljeve, jasno definisani. Mladi kroz ovaj sistem više neće pasivno posmatrati vrlo ozbiljne proizvodne procese u kompanijama, nego će svojima aktivnim učešćem, uz licenciranog instruktora i nastavnika praktične nastave, aktivno učestvovati u učenju kroz rad i sticanje svojih znanja. U kompanijama 21. vek donosi pametne mašine, a mladi kroz ovaj zakon imaju priliku da tim savremenim procesima, kroz projektovanje i programiranje, rukovode. Hvala.
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18.00 časova, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese zakone iz dnevnog reda ove sednice. Reč ima narodni poslanik Borisav Kovačević. Izvolite.
Gospodine potpredsedniče, žao mi je što je potpredsednik Marinković otišao, jer bih voleo da čuje ovo što ću reći. Mi smo danas, uostalom i juče utrošili jako mnogo vremena govoreći o stvarima koje nisu bile na dnevnom redu. Danas smo ponovili iste stvari. Ja bih želeo da me niko, a pre svega gospodin Atlagić ne razume pogrešno. Stojim iza onoga što je gospodin Atlagić kritikovao danas već treći dan, ali ne možemo raditi kao Skupština na ovakav način, pri tome govoreći bar ovda, onda, ako ne stalno, kako Skupština radi efikasno i tako dalje. Moram da kažem, juče sam bio umoran popodne i ja sam juče napustio sednicu kada je gospodin Atlagić govorio. Danas sam izdržao. Ne juče, prekjuče. Danas sam izdržao, jer smo na početku radnog dana. Razumem sve ono što treba da kažemo i sve ono što treba da kritikujemo u javnosti i sve ono što treba da znači kritiku određene kategorije u društvu, ali tri dana ponavljati istu stvar, maltene od reči do reči, a da pri tome predsedavajući koji je i prekjuče bio, i danas, gospodin Marinković, na to uopšte ne reaguje ili predsedavajući bilo koji da je, da se ne oglasi i opomene govornika, bilo koga od nas, da mora govoriti o temi. Druga stvar, ne možemo iako se obraćamo i javnosti, ne možemo tri dana ponavljati istu stvar po trideset i nešto minuta, a da se niko oko toga ne osvrne. Ja sam danas mislio da li da se javim po Poslovniku da bih odmah dobio reč, pa sam odlučio ipak da na ovakav način kažem, izvinjavajući se što sam morao da ukažem na ovo drugima, ali mi jako smeta. Smeta kao klip u točkovima rada Skupštine i što sam uzeo vreme, a da takođe nisam na temi. Molio bih da ubuduće stvarno, molim pre svega vas predsedavajuće da o tome vodite računa i da stvarno ne dozvoljavamo takve stvari, jer gubimo i na ugledu i kao visoka ustanova i kao predstavnici naroda i tako dalje, kada tri dana istu stvar ponavljamo. Hvala lepo.
Kolega Kovačeviću, ja sam vašu diskusiju shvatio kao i jedan vid povrede Poslovnika, a vezano za diskusiju kolege Atlagića, kojeg sam ja pratio, iako nisam u tom trenutku bio u sali. Često postavljamo pitanja šta je veća društvena opasnost, da li to što narodni poslanici u svojim diskusijama kritikuju svoje kolege, naime na dnevnom redu je set zakona o visokoškolskom obrazovanju i što je kolega Atlagić svoje kolege koji su pripadnici akademske zajednice, kritikovao. Naravno, nama je stalo i do mišljenja akademske zajednice, šta mi radimo ovde u Narodnoj skupštini, ali to što je nama stalo do njihovog mišljenja ne znači da treba da pozivaju na nasilje i ubistva, jer oni pre svega vaspitavaju naše mlade ljude koji tek treba da zakorače u život. Takvo jedno ponašanje je krajnje neprimereno i smatram da kolega Marinković ni u jednom trenutku nije prekršio Poslovnik, jer je kolega Atlagić pokušao mladim ljudima koji tek treba da zakorače u pravi život, koliko treba da veruju svojim predavačima koji izlaze iz svoje profesionalne struke i pozivaju ih na nasilje. To je za svaku osudu i to treba, koliko god koji poslanik želi da ponovi, ja protiv toga nemam ništa. Poziv na nasilje je za svaku osudu i na prvom mestu to treba da bude ovde u Narodnoj skupštini i nečija akademska titula i zvanje i njegova naučna dostignuća ne mogu da opravdaju njegove pozive na nasilje i krvoproliće. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite. (Borisav Kovačević: Samo želim da kažem da se slažem sa svim što je govorio, samo sam govorio o metodologiji našeg rada. Vi ste sad govorili da ja nisam to mislio, daleko od toga. Slažem se sa svim, ali ne treba preterivati.)
Zahvaljujem se kolega. Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam pomalo kao predsednik poslaničke grupe iznenađen diskusijom kolege iz poslaničke grupe PUPS. Zbog toga sam se javio za reč. Ja kolege iz PUPS-a donekle mogu i da razumem. Nikoga od njih, pa ni njihovog predsednika stranke ne napada ni Dragan Đilas, ni Boško Obradović, ni Vuk Jeremić. Na udaru tih ljudi koji su upropastili Srbiju i koji bi hteli ponovo da se vrate na vlast, da rade sve ono isto što su radili do 2012. godine, na udaru su Aleksandar Vučić i SNS. Kao predsednik poslaničke grupe, ponosan sam na činjenicu, što je u našim redovima prof. dr Marko Atlagić koji se neumorno bori da dokaže, da objasni građanima Srbije o kakvim ljudima se radi. To što je nekima teško da slušaju Marka Atlagića, mislim da je razlog u tome što u stvari ne razumeju smisao poruke koju prof. Atlagić pokušava već danima i mesecima da uputi građanima Srbije. On u stvari citira izjave ili ono što su izjavili u medijima ljudi koji sebe smatraju srpskom intelektualnom elitom. On citira Jovu Bakića, on citira Dubravku Stojanović, on citira Radeta Veljanovskog. To su ljudi koji kažu za nas iz SNS da smo neznalice, da smo krezubi, da smo sendvičari, da smo botovi, da ne znamo ništa, a oni su ti koji su elita i koji znaju sve. Da bi građani Srbije shvatili o kakvom čoveku se radi, prof. Marko Atlagić je vrhunski istoričar. Jedan od najboljih živih srpskih istoričara i to onih istoričara koji se bave onim granama istoriografije kojima se gotovo niko ne bavi. Malo je danas srpskih istoričara koji se bave heraldikom, koji se bave diplomatikom, slavistikom, tim pomoćnim istorijskim naukama. Time se bavi prof. Marko Atlagić. Profesor Marko Atlagić je mislim, jedan od retkih ljudi u Srbiji koji znaju u detalje kompletan istorijat grba Srbije, grba Hrvatske, grbova skoro svih država u okruženju. Ja ću vam navesti samo dva primera da biste videli o kakvom čoveku se radi. Pazite, ovo su napisali ljudi koji su Hrvati, u pitanju su hrvatski naučnici, ne srpski. Marko Atlagić je napisao između ostalog jednu knjigu koja se zove „Grbovi plemstva u Slavoniji od 1.700. do 1918. godine“, da ne čitam ceo predgovor koji je napisao poznati hrvatski istoričar Barto Zmajić, jedan od najboljih hrvatskih heraldičara. Na kraju svog predgovora, gospodin Zmajić, kaže da je rad Marka Atlagića jedan pregledan katalog slavonskog plemstva „dvaju stoleća“, pa pojavu ove knjige možemo zaista pozdraviti. Ona će izvrsno poslužiti kao priručnik heraldike slavonske regije, studentima povesti i povesti umetnosti, nastavnicima osnovnih i srednjih škola, kao i svima koji se bave povešću Slavonije, a čuvena, takođe hrvatska istoričarka, dakle hrvatska, a Marko Atlagić je čovek koji je morao da napusti Hrvatsku, jer je bio ministar u Vladi Republike Srpske Krajine. Dakle, čovek je na svojoj koži osetio šta znači jedan povampireni režim koji je proterao u „Oluji“ 250.000 Srba i u toj „Oluji“ došao je i profesor doktor Marko Atlagić da predaje na Filozofskom fakultetu u Kosovskoj Mitrovici. Marko Atlagić je predavao u Kosovskoj Mitrovici i dok nas je, i u Prištini, dok nas je NATO bombardovao. On nije pobegao u Ameriku, kao što je to uradio akademik Teodorović, ostao je u Srbiji i nije propustio ni jedan jedini čas na Filozofskom fakultetu u Prištini iako su uslovi za izvođenje nastave bili gotovo nemogući. Dakle, ova druga hrvatska istoričarka, kaže – Atlagićevim radom, prvi put su okupljeni, prikazani u novijoj stručnoj literaturi „Grbovi jedna regije Hrvatske“. Treba želeti da takva dela budu izvedena i za druge regije za razdoblje srednjeg, kao i novog veka. Ono što takođe želim da kažem, ponosan sam na Marka Atlagića, kao na mogu kolegu, kao poslanika, kao naučnika zbog činjenice da mu stručnost ne osporavaju ni moderni hrvatski istoričari. Ja pred sobom imam jedan rad koji se zove „Prilog bibliografije radova o heraldici“, s posebnim osvetom na Hrvatsku i BiH. Napisali su ga Tomislav Galović sa Filozofskog fakulteta u Zagrebu i Emir Filipović, sa Filozofskog fakulteta Univerziteta u Sarajevu. Kao najznačajnije radove iz oblasti heraldike, oni navode, evo sada ću vam izbrojati jedan, dva, tri, četiri, pet, šest, sedam, osam, devet, 10, 11, 12 radova udžbenika, studija, monografija i članaka profesora doktora Marka Atlagića. Niko više od njega nije pisao o ovoj temi i to priznaju i sami Hrvati. Dakle, u pitanju je jedan rad koji je objavljen još 2008. godine i Marko Atlagić je doživeo da ga napadaju novinari televizije „N1“, da mu se podsmevaju, da misle, da pokušavaju da ubede građane Srbije kako je Marko Atlagić neko ko je ispod intelektualnog nivoa, pa Marko Atlagić ima više znanja od svih tih koji sebe predstavljaju intelektualnom elitom zajedno. Marko Atlagić i danas piše radove. Marko Atlagić je jedini koji ima radove na najprestižnijim svetskim listama iz oblasti istoriografije i hrabro se bori svakoga dana, ne za sebe, nego da objasni građanima Srbije kakva se opasnost nadvila nad Srbijom od strane onih koji su je upropaštavali sistematski na najgori mogući način punih 12 godina. To su Dragan Đilas, to su Vuk Jeremić, to je Boris Tadić, to su svi oni koji su nekada bili u DS, sad su u nekim drugim strankama, ali to su sve derivati, to su sve ostaci one DS koja je Srbiju 2012. godine dovela, između ostalog, do ivice bankrota, koji su povukli niz katastrofalnih poteza u spoljnoj politici, koji su povukli niz katastrofalnih poteza kada je u pitanju Kosovo i Metohija. Marko Atlagić, ne radi čovek ništa drugo, nego svakako dana kada Skupština zaseda citira, ali bukvalno citira ono što taj intelektualna elita govori o nama. Šta govori o nama? Da nas treba baciti u Savu i Dunav, da treba upadati sa dugim cevima u RTS, da smo idioti, da smo kreteni, da ne znamo ništa, da smo neznalice, a da eto oni znaju sve. Zaista ne razumem pojedine kolege koje pripadaju vladajućoj koaliciji, zašto im smeta kada se Marko Atlagić javlja za reč. Možda ne razumete sve to što čovek govori, možda vam je naporno da slušate diskusije koje možda vam nisu dovoljno razumljive, ali ja mislim da građani Srbije dobro razumeju šta je ono što radi Marko Atlagić i šta je ono što radi poslanička grupa SNS. Aleksandar Vučić je najviše na udaru. Bio sam neki dan na okruglom stolu na Fakultetu političkih nauka zajedno sa vama gospodine Arsiću, bio je i Vladimir Orlić, bio je i Vladimir Đukanović, bile su i druge naše kolege, smisao svih tih ideja kako reformisati politički sistem u Srbiji u stvari svodi se na jedan jedini, kako da sprečimo Aleksandra Vučića i SNS da učestvuju na izborima. To njih zanima. Ovo drugo, to je jedna prazna priča koja nema nikakvog smisla. Sve je njima super i izborni uslovi i Zakon o izboru narodnih poslanika i REM, sve je to u redu, samo nemojte dozvoliti Aleksandru Vučiću da učestvuje na izborima i sve će biti odlično u Srbiji. To Marko Atlagić pokušava da objasni građanima Srbije. To svaki poslanik SNS pokušava da objasni građanima Srbije. Što se mene tiče, kao predsednika poslaničke grupe SNS, ja bih lično voleo da sa takvim žarom, sa takvom srčanošću, sa tolikom energijom u odbrani Aleksandra Vučića, učestvuju i naši koalicioni partneri, jer oni su u Vladi zahvaljujući činjenici da je Aleksandar Vučić pobedio na izborima i 2012, 2016. i 2017. godine, uz sve dužno poštovanje prema njima, njihovim strankama i predsednicima njihovih političkih stranaka. Ali, ova vlast stoji na jednom glavnom i osnovnom stubu, to je Aleksandar Vučić i to građani Srbije znaju. Zbog toga ovi koji su se okupili u Savez za Srbiju, udaraju isključivo po Aleksandru Vučiću, retko kad po nekom drugom. Mi smo dužni kao poslanici SNS da branimo predsednika Republike, da branimo, na kraju krajeva, i predsednika naše stranke. Mi se ne stidimo da kažemo da smo članovi SNS. Ja ne verujem u demokratiju u kojoj ne postoje političke stranke. To su izmislili oni koji političke stranke nemaju, pa sad pokušavaju da nas ubede da u Srbiji treba uvesti bezpartijsku demokratiju. Takva demokratije ne postoji nigde u svetu. Oni pokušavaju da od Srbije naprave jednu veliku opitnu stanicu, gospodine ministre, da ovde izvode svoje političke eksperimente ljudi koji u stvari političke stranke nemaju. Da se mi ne lažemo, bojkot izbora je u stvari izgovor i maska da se sakrije da oni u stvari iza sebe nemaju nikakvu političku organizaciju. Da biste imali stranku, a to znamo mi iz SNS, morate da imate mesne odbore, morate da imate opštinske odbore, morate sa ljudima da radite, morate da imate stranačku infrastrukturu od Subotice do Kosovske Mitrovice. To je vraški težak posao, niko od njih to nema. Džaba Draganu Đilasu toliki milioni, džaba Vuku Jeremiću toliki milioni, oni nemaju političke stranke, oni nemaju članstvo, za njih narod neće da glasa. Onda su se setili – hajde da bojkotujemo izbore, odnosno setili su se – hajde da Aleksandru Vučiću ponudimo ultimatum. Ja sam se zapanjimo pre neki dan kad sam došao na Fakultet političkih nauka, dočekao me ja na stolu Nacrt zakona o predizbornoj Vladi Republike Srbije, o predizbornoj Vladi AP Vojvodine i, zamislite, o predizbornim organima lokalne samouprave. Pitao sam ove ljude iz nevladinih organizacija, iz „Transparentnosti Srbije“, iz Crte, iz Fonda za otvoreno društvo, kažite mi, evo, super, predizborna Vlada Republike Srbije. Da li to postoji u Nemačkoj? Da li postoji u Velikoj Britaniji? Da li postoji u Francuskoj, u Italiji, u Španiji? Gde postoje ti politički modeli? Pa, znate na postoje nigde, ali bilo bi dobro da postoje u Srbiji. Zašto bi bilo dobro da postoje u Srbiji? Pa, da nas Aleksandar Vučić uvuče u Vladu, iako nemamo nikakvu podršku u biračkom telu. Da u Vladi sede i Dragan Đilas i Boško Obradović i Vuk Jeremić i Boris Tadić i Čedomir Jovanović, koji, vidim, deli sad iste političke ideje kao i Boško Obradović, da sve njih Vučić uvede u Vladu, ali bez izbora. Pa, to ne postoji nigde u svetu, toga nema nigde. Srpska napredna stranka učestvovanjem na ovim okruglim stolovima pokazuje svoju dobru volju da saslušamo svačije mišljenje i svačiji predlog, kako da unapredimo naš politički sistem, ali smo spremni da prihvatimo samo ono što već postoji u razvijenim demokratijama. Nemojte nam davati kao predloge nešto što ne postoji nigde, pa da sad Srbija bude jedina zemlja u svetu koja će imati predizbornu Vladu ili predizbornu Vladu Vojvodine ili predizborne organe lokalne samouprave. Prvo što je to protivustavno, drugo, ne postoji ni jedno uporednopravno rešenje za tako nešto. Zašto bi Srbija bila jedna opitna stanica za Dragana Đilasa i Vuka Jeremića i Borisa Tadića? Mi to nećemo da dozvolimo. Da se vratim, i time ću da završim. Svaka čast tebi, Marko. Kamo lepe sreće da u tvojim godinama ja budem imao toliko snage i toliko energije da se borim za dobrobit građana Srbije, da se borim za istinu i za pravdu. Znam da si se borio i u Hrvatskom saboru za prava srpskog naroda, kao što se danas boriš u Narodnoj skupštini Republike Srbije da se na vlast u Srbiji ne vrate oni koji su nam Srbiju skoro upropastili.
Pravo na repliku narodni poslanik Borisav Kovačević. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Ne svojom krivicom, mislim, izazvao sam nešto što uopšte nije proizilazilo iz onoga što sam ja rekao, niti sam imao nameru. Naročito je teško otrpeti posle toga kada vam neko lepi etikete da ste u vladajućoj koaliciji, a ne stojite uz nju. Mislio sam da je dovoljno i jednom rečenicom na početku mog malopređašnjeg izlaganja reći ono što sam rekao, da sve što je gospodin Atlagić iznosio u suprotstavljanju onima koji rade prema ovoj zemlji sve ono, da ne ponavljam što je gospodin Martinović govorio, i druga stvar, da meni nije potrebno, da bi svakog kolegu cenio, pogotovo onoga koji nosi i ima zvanje profesora u bilo kojoj nauci. Nisu mi potrebni detalji oko toga da bi stvarno taj čovek imao ugled preda mnom i da bih ga cenio i da bih cenio ono što on govori. Prema tome, gospodina Atlagića, pogotovo kad sam čuo danas sve one detalje, izuzetno cenim. Samo postavljam pitanje i slažem se, ovo što je rekao gospodin Martinović, da se, naravno, treba svim sredstvima boriti protiv takvih i sličnih koji su, u ovom slučaju, hajde da kažem, prekjuče ili kad bili, udarili direktno i grupno na profesora Atlagića. Ali, samo sam rekao ono što lično mislim, da ne treba da gubimo, nije gubljene vremena, koliko se god govorilo o takvim pojavama, ali da ne ponavljamo to svaki dan, i to uzastopno. Ako svi mislite da treba, evo, i ja prihvatam, neka gospodin Atlagić o ovoj temi govori od sada i sve do 1. oktobra, prihvatam. Ali mislim da ako ponavljamo stalno te iste stvari, dva efekta mogu biti, da se to onda prima više, ali može biti i da se izazove kontraefekat i da ljudi kažu – pa dokle ovaj o istom, dosadiše sa jednim te istim. Dakle, govorim samo o meri, ali bi bilo mnogo bolje, tu ubrajam i sebe, i efikasnije da nije Marko Atlagić govorio nekoliko dana uzastopno sam o tome, nego da je govorio i prvi dan rekao šta je mislio, a da smo mi ostali iz Skupštine ustali, pridružili mu se i podržali ga do kraja. Upućujem i sam sebi kritiku zbog toga, o tome govorim. Ne bih želeo da se pogrešno shvati ni moje istupanje ni ponašanje, ni ponašanje poslaničke grupe PUPS, niti PUPS u celini. Hvala lepo.
Pravo na repliku ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, a zatim Marko Atlagić.
Kada su 1941. godine čuvenom istoričaru i profesoru Beogradskog univerziteta ponudili da potpiše apel srpskom narodu, on je rekao jednom svom kolegi: „Lako je tebi, ti u diple sviraš, a ja studentima predajem etiku“. Ja se izvinjavam ako ću biti možda malo otvoreniji, s obzirom da je koalicioni partner u pitanju. A ko vam brani da branite Aleksandra Vučića? Ko vam smeta? Ja nažalost sem poslanika SNS nisam čuo neke druge da brane Aleksandra Vučića. Reći ću nešto što će mi možda zameriti i moja stranka i moj predsednik – pa vaš ministar u Vladi Srbije sedi zahvaljujući Aleksandru Vučiću. Ko je izneo izbore 2016. godine, na svojim leđima? Aleksandar Vučić, a mi smo pomogli, svako na svoj način. Onda kažete – a zašto se Marko Atlagić javlja za reč? Pravo pitanje je – zašto N1, zašto „Danas“ i zašto mediji tog tipa koji 24 sata vode besomučnu kampanju protiv Aleksandra Vučića ovih dana vode kampanju protiv Marka Atlagića? Zato što su prepoznali da je Marko Atlagić čovek koji se bori da narodu saopšti istinu o onima koje je Aleksandar Vučić pobedio na izborima 2012, 2016, 2017. godine i koje će ponovo da pobedi 2020. godine. Njihova metodologija rada, tih medija, je vrlo jednostavna, kad primete da se neko uporno bori za politiku Aleksandra Vučića i SNS oni ga stave na stub srama. Tako je bilo sa Vladimirom Orlićem, tako je bilo sa Đukanovićem, tako je bilo sa Marijanom Rističevićem, tako je bilo sa mnom. Sad je, evo, ista situacija i kada je u pitanju Marko Atlagić. Čim primete da se neko u Skupštini bori za Vučića i otvoreno kaže – ja sam za Vučića i za njegovu politiku, odmah postaje neznalica, odmah postaje krezub, odmah postaje sendvičar, odmah postaje bot, odmah postaje najgori mogući čovek na svetu. Jeste li nekad primetili da „N1“ proziva ove ćutologe iz Narodne skupštine ili iz Vlade Srbije? Nikad niko. Ko je na udaru? Pa, pre svega, mi koji smo otvoreno uz Aleksandra Vučića. Najlakše je reći - ja sam uz Aleksandra Vučića i tu se cela priča završava. Pa, brani tog Aleksandra Vučića. Šta to loše radi Aleksandar Vučić? Šta je to loše uradio? Što je omogućio da se u Srbiji zaposli za nekoliko godina preko 50.000 ljudi? Govorim o 50.000 ljudi koji rade samo u nemačkim fabrikama u Srbiji. Mnogo ih je više. Što je smanjio stopu nezaposlenosti sa preko 26 na 10% ili 11%? Što je napravio zajedno sa ljudima iz Vlade Srbije, zajedno sa svima nama, ali on je bio onaj koji se, pre svega za to zalagao, koji je napravio tolike auto-puteve, koji je napravio tolike koridore, koji je povezao konačno Srbiju sa Srbima iz Republike Srpske, sa Srbima iz Crne Gore. Smeju se ovi sa „N1“ i „Danas-a“, kaže, kad god je neka zvanična manifestacija u Srbiji, evo, tu je Dodik, tu je Andrija Mandić, tu je Pupovac. Pa, tako radi odgovoran predsednik države, okuplja lidere srpskog naroda iz regiona. Šta je tu loše? Nije loše ništa, nego imaju neki koji misle da će se dopasti onima drugima ako ćute. Što se mene tiče, ja znam da im se nikada neću dopasti. Ja znam da ako oni jednog dana dođu na vlast, za mene i za moju porodicu, a takav je slučaj i sa Atlagićem, i sa Bečićem, i sa Orlićem, i sa manje-više svima nama, i sa Komlenskim, teško da će biti mesta u Srbiji, jer oni nam već sad prete vešalima, motornim testerama, dugim cevima itd. Ali, mene to ne plaši. Mi ćemo nastaviti da se borimo za Aleksandra Vučića i za njegovu politiku. Da li će drugi to da rade, na njima je da procene. Mi hoćemo, ali mi nemamo mogućnosti da kalkulišemo. Ako ih mi ne pobedimo, ako ih ne pobedi SNS Đilasa i Vuka Jeremića i ekipu nema ko drugi da pobedi zbog tog se mi ovoliko borimo. Ja znam da će biti posle izbora Aleksandar Vučić ponovo velikodušan, ponovo će on da omogući da u Vladu Srbije uđu i oni kojima smeta izlaganje Marka Atlagića, kojima je Marko Atlagić dosadan, koji se pitaju zašto stalno ponavlja jedno te isto, zato što ne razumeju da narod Srbije, da građani Srbije, da svi oni koji prate televizijski prenos treba da shvate razmere katastrofe koju su Srbiji priredili oni koji se prave da nikada na vlasti nisu bili. Do juče su bili na vlasti i Đilas i Vuk Jeremić i Boris Tadić i Čedomir Jovanović i svi ostali. I, to je smisao izlaganja Marka Atlagića i to je smisao izlaganja svih nas iz SNS. Vama ostalima kolegama iz stranaka koji ste u Vladi Srbije ostavljam na volju, ako hoćete da se borite, borite se, ako nećete da se borite ne morate da se borite, ali makar budite dovoljno učtivi i pristojni da ne kažete javno da vam smeta čovek koji se bori za politiku Aleksandra Vučića.
Pravo na repliku, narodni poslanik Marko Atlagić.
Uvaženi potpredsedniče Narodne skupštine, neću ja voditi polemiku, samo da kažem, gde meni nije omogućeno a gde drugi. Samo da kažem nekoliko rečenica, ima neko ko nije išao na godišnji odmor ovog leta i ko je svaki dan dolazio ovde u ovu Narodnu skupštinu, to gospoda iz bivšeg DOS-a vrlo dobro znaju ko prvi ulazi ovde, ko zadnji izlazi, ko u Narodnu biblioteku, ko u biblioteku SANU, ali ostavimo to po strani. Meni nije do sada nikada, ni na jednoj televiziji dozvoljeno posle mog suđenja u Haškom tribunalu, niti me je ko pozvao. Mnogi su pozivani koji ne znaju šta je to, koji nikada nisu primirisali tamo, ali ja se ničega ne bojim, boji se oni mene, mog čestitog i poštenog duha i pozitivne energije. Borko Stefanović ovde, ti vrlo dobro mene znaš, da igramo fudbal igrati, ja u ovim godinama a ti u tim koje imaš, pa da vidimo ko će bolje da igra. Drugo, meni nije dozvoljeno, sada će verovatno pokušati u juli, hajde da budem tačan 18. jula, gospodnje 2019. godine u emisiji „360 minuta“ kada je čuveni akademik Dušan Teodorović, narod ga zna zašto ima naziv, jer kad se spomene ime predsednika države on drhti od mržnje. A ja što želim sebi, to i njemu želim, to i Borku Stefanoviću, a oni to znaju, vrlo dobro da ništa loše nikome ne želim, a to ne želi ni Aleksandar Vučić. Znate šta je taj uvaženi akademik rekao, citiram – narodni poslanici su primitivci. Završen citat. Gde je meni dozvoljeno, gospodo akademici da iznesem svoje mišljenje nego ovde, a u časopisima naučnim, pa izvolimo tamo, nauka, teramo bre. Evo, da vidite, dakle, nije se oglasio uvaženi akademik kada je novinarka jedna rekla, citiram, da je Republika Srpska genocidna tvorevina, završen citat. Poštovani akademiče, znam ja kada ste vi napustili ovu zemlju i kad ste se vratili. Ja sam tada bio na braniku otadžbine i nijedan čas nisam izgubio tamo gde sam radio, to je prvo. Drugo, znate gde sam se zatekao, nikada to nisam rekao, znaju to kolege moji profesori, kada je bilo bombardovanje, na prištinskom univerzitetu i nisam mogao da izađem iz Prištine. Znate kuda sam izašao, izvlačio se? Do Podgorice, ja sam osetio prvo bombardovanje, niste vi, gospodine Teodoroviću. Uvaženi akademiče, ja znam gde ste bili kada je bilo bombardovanje i kad ste se vratili u ovu zemlju, znate vi vrlo dobro i smestili sve svoje u državne ustanove. Zašto meni nije data prilika da ja vaspitavam svoje studente u onom duhu u kome je mnogima pružena prilika. Ja sam srećan čovek. A znate zašto, gospodine akademiče, što na katedri na kojoj sam predavao rade divni ljudi, divni profesori, a dvojica putuju iz Republike Srpske, kao što sam i ja putovao ovde, završava se sednica u jedanaest naveče, a autobusom ujutru u šest, a znaju to studenti pre njih, tako i ova dva dvojica iz Bileće sada putuju. Ja sam srećan čovek što sam vaspitao takve studente. Koliko ste vi, gospodo profesori? Hoćete još da ih nabrajam? Hoćete u biznisu, a ja to nikada nisam spominjao, moji bivši studenti i iz Slavonije, i iz Dalmacije, i iz Zagreba su širom sveta čestiti ljudi, a vaši? Moji bivši studenti nemaju takva bogatstva, gospodine Teodoroviću kao što vi imate. Drugo, ako mi neko kaže, a ne da priliku, u jednom listu kao što je izašlo, da je Milojko Pantić, citiram, rekao, u tom listu, za državnu bezbednost, citiram – da je kriminalizovana, privatizovana tzv. služba bezbednosti, završen citat. Da li je tačno, gospodine akademiče ili nije? Znate šta taj Milojko Pantić izgovara, koje reči o predsedniku države? Meni se ne da prilika da ja to kažem nigde, nego ovde. Znate vi vrlo dobro ko vlada medijima, ali ostaje zapisano i vas to boli, vas to boli što ostaje zapisano, i za mene i za vas. Neću je ceniti ni sebe ni vi sebe. Znate ko će to oceniti? Generacije koje dolaze iza nas, kako god ko radio tako će i biti cenjen, ali, već kada govorite vi o citiranju. Ja sam sretan, sad vam kažem, što bivši studenti moji širom bivše Jugoslavije samo na jednom evropskom univerzitetu, ali nisam znao, to mi je kolege rekoše, studenti 670 citata, a nisu Srbi. Ja nisam pobegao, ja sam branio srpski narod u Hrvatskoj. Neka kažu gospoda Hrvati u Hrvatskom saboru, da li sam ikada psovao Hrvate tamo? Citirao sam ovako, a vi? Ja sam citirao Kukuljevića, Ivana Kukuljevića šta je govorio u 19. veku. Citiram „Znam da vama to smeta, ovaj vam je narod srpski u najvažnija vremena čistu narodnu sačuvao. I gle sve mišice po Kordunu što se bore sami su Srbi“ – završen citat. Da li sam ja to koga uvredio? Naravno da nisam. Vi mislite da sam ja uvlakač predsednika države. Pitajte predsednika države, ja neću o tome da govorim. Zato za razliku od vas što sam ja skroman čovek. Sretan sam što volim zvanje učitelja, što volim biti, vi to nikada ne možete biti. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milorad Mijatović.
Hvala, gospodine potpredsedniče. Slušajući ovu raspravu, možda se u javnosti može steći utisak da unutar vladajuće koalicije postoje šumovi. Ja vam moram reći, ne postoje. Mi smo jedinstveni, mi smo svi ušli u koaliciju zbog određenih ciljeva. Ti ciljevi se ostvaruju. Znate, kada govorimo da li dovoljno branimo Aleksandra Vučića ili ne, moram vam reći da Aleksandra Vučića brane rezultati, brane otvoreni autoputevi, brane otvorena radne mesta, brane rezultati postignuti u finansijsko konsolidaciji, brane rezultati postignuti u spoljnoj politici, prema tome to je ono što ovu vladajuću koaliciju krasi i to je ono što smo mi svi zajedno unutar te vladajuće koalicije. Mi smo programski, u nekim stvarima nismo isti, u krajnjem slučaju mi smo i različite partije, ali rezultati koje postižemo jeste ono što nas krasi i to je ono što će uvek Socijaldemokratska partija kao partija vladajuće koalicije stalno naglašavati. Ponosni smo na činjenicu da su otvorena poglavlja, da imamo rezultate. Stojimo zajedno svi iza tih rezultata. Iza tih rezultata, naravno, SNS je složena stranka. Aleksandar Vučić je vodeći političar i naravno najveći uticaj, najveće rezultate i zasluge, upravo ima SNS. Mi smo deo vladajuće koalicije, ali molim vas deo i našeg rada i našeg zalaganja doprinosi ovim rezultatima koje imamo. Doprinosi upravo i uticaju koji imamo unutar ove vladajuće koalicije. Želim da naglasim još neke stvari. U javnosti se često spočitava da mi kalkulišemo, da se mi nekome udvaramo. Ne gospodo, Socijaldemokratska stranka je bila korektan koalicioni partner unutar vladajuće koalicije, bila je, biće i želimo dalju saradnju. To stalno naglašavamo, stalno cenimo i stalno naglašavamo i to činimo. Dakle ne kalkulišemo sitno, nikome se ne udvaramo, mi smo partija koja ima određeni uticaj i u skladu sa našom jačinom, sa našim uticajem mi ćemo biti u delu koalicije, naravno ukoliko to kaže stranka koja o tome odlučuje, koja ima nož i pogaču, a to je SNS. Dalje, ono što moram posebno da naglasim. Mi imamo poslanike koji su i naučni radnici. I sam sam i naučnik i političar, ali vas molim da o mom naučnom doprinosu, onome što sam uradio u nauci, nek to govore moje kolege, kolege naučnici, matematičari, kao što sam i sam. Za to postoje vrlo bitni kriterijumi, postoje časopisi, postoje referativni časopisi i svako može da pogleda koliko imam SCI citata, šta sam uradio, šta nisam i samim tim ne može i ne sme nikog nikoga da napada zato što je naučnik, a da to prebacuje na politički teren. Kao političara može me napadati svako, može reći argumentima gde se ne slaže ili slaže s nama. E, u tom delu, ja mislim da unutar ove naše Skupštine moramo da napravimo tu distinkciju šta je nauka, šta su naučne metode i šta se može govoriti naučnom metodologijom, a šta je politika. Kao političara možete me napadati po svim linijama, ali ne možete dirati moj naučni dignitet i ono što sam kao naučnik, kao čovek, kao profesor napisao i uradio. Zato vas molim da unutar Narodne skupštine ipak se vratimo na amandmane, da se vratimo na ovaj značajan zakon o dualnom obrazovanju i to je jedan od rezultata iza kojeg svi stojimo, jedan od značajnih rezultata gde se Srbija menja, gde Srbija ide napred. E, to je ono što moram da afirmišemo, a pustimo sve ove stvari koje idu i stalno napravimo distinkciju između političkog rada, naučnog rada i svega onoga što se čini. Imam utisak da mnogi bilo gde upravo to čine. Još nešto da kažem, za razliku od drugih, Socijaldemokratska partija nije ta partija koja će napadati bilo koga. Mi stojimo iza stanovništva da unutar ove koalicije imamo konzistentnu, jasnu politiku, gde građanima Srbije kažemo šta ćemo uraditi, polažemo račune i idemo pred građane Srbije. Njima ne pričamo bajke, već pričamo realne stvari i to pokazujemo rezultatima. Pokazujemo rezultatima povezanih penzija koje će doći, pomoći penzionerima, zatim plata koje će ići i svemu onome što ide dalje. E, na osnovu toga, to je politika Socijaldemokratske partije Srbije i molim vas da se u javnosti jasno zna da smo mi zaista deo koalicije i da nema za nas sitnih kalkulacija kao što se to želi napraviti, a radom, iskrenošću i korektnošću, branimo našu politiku. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Maja Mačužić Puzić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovani gospodine ministre sa saradnicima, kolege narodni poslanici, poštovani sugrađani, pre nego što nastavimo o ovom zakonu koji je danas na dnevnom redu i o ovom amandmanu, ja bih se svakako osvrnula na našeg kolegu, profesora Marka Atlagića, koji zaista svojim stavom i načinom predstavljanja politike SNS i na čelu sa Aleksandrom Vučićem, ovde u parlamentu neosnovano poslednjih dana biva osuđen od strane opozicionih medija. On ima punu podršku, ne samo kolega iz SNS, već i svih građana koji podržavaju našu stranku i gospodina Aleksandra Vučića. Sada bih se vratila na amandman, odnosno na Zakon koji je danas na dnevnom redu i svakako bih pohvalila, ne samo ovaj zakon, već i kompletan sistem dualnog obrazovanja, ali posebno ovaj zakon koji čini, otprilike, neku nadogradnju ovog sistema koji jako lepo i dobro funkcioniše u praksi i koji je dao odlične rezultate. Koristi dualnog obrazovanja su zaista višestruke, kod đaka to znači da još u toku školovanja mogu da steknu praktične veštine iz znanja, kod poslodavaca to znači jednostavniji dolazak do potrebnih i neophodnih kadrova, a korist za društvo se ogleda, upravo u tome što se radna snaga obrazuje u potpunosti u skladu sa potrebama tržišta i privrede, pa će tako i u narednom periodu nezaposlenost biti sve manja. Primeri dobrih strana i primeri dualnog obrazovanja je dolazak stranih investitora i skorije otvaranje dve fabrike u gradu Kraljevu, odakle ja dolazim, koji su doneli i jačanje dualnog obrazovanja i sve jaču spregu privrede i školskog sistema. Ova dvosmerna saradnja upravo govori u prilog tome da privreda, ukazujući na svoje potrebe za radnom snagom specifičnih kvalifikacija je uticala na uvođenje novih obrazovnih profila u Mašinsko-tehničkoj školi u Kraljevu. Tako je ove školske godine tamo uveden obrazovni profil - modni krojač, a sve to na inicijativu turske kompanije koja uskoro otvara pogone u Kraljevu, "Taj grupe", gde će zaposliti više od 2.500 radnika upravo ovakve specifične struke. Nije ovo jedini primer dobre prakse dualnog obrazovanja u Kraljevu. Tu je i preduzeće poput "Radijatora", koje već godinama sarađuje sa istom tom Mašinsko-tehničkom školom, školujući istovremeno i praktično i teoretski obrazovne profile bravara, zavarivača i slično, zatim Šumarske škole, koja sarađuje sa preduzećima "Moja soba", koja sarađuje sa Lovačkim udruženjem Kraljevo, Elektrotehnička škola "Nikola Tesla" koja je takođe uvela nove obrazovne profile kako bi izašla u susret preduzećima koja funkcionišu na teritoriji Raškog upravnog okruga, uvodeći nove obrazovne profile iz elektro struke. Brojni su i drugi primeri, sigurna sam, i u drugim gradovima Srbije. Ovakvi primeri dobre prakse dualnog obrazovanja upravo govore u prilog promovisanju društveno odgovorne uloge i Vlade Republike Srbije i preduzeća koja su zaista aktivni partneri u ovom sistemu. Bez obzira na kritike upućene sistemu dualnog obrazovanja od strane opozicije, posebno od onog dela opozicije koji ne učestvuje danas ovde sa nama u parlamentu i ne diskutuje o ovom i te kako dobrom zakonu, sigurna sam da će ovaj zakon biti odlična nadgradnja prethodnom sistemu dualnog obrazovanja i da ćemo u narednom periodu imati praktično obrazovane, visokokvalifikovane i stručne radnike na tržištu rada u Srbiji. U danu za glasanje ćemo mi podržati ovaj zakon. Hvala vam, još jednom, i nadam se da će biti još puno ovakvih zakona.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite, koleginice Jovanović.
Gospodine ministre, Srpska radikalna stranka je protiv ovakvog načina visokog obrazovanja i koleginica Radeta je u načelnoj raspravi iznela niz argumenata i konsekvenci koje će doživeti naše akademsko društvo i budući intelektualci, iz razloga što jedna tako strateški važna stvar, a to je pre svega usmeravanje mladih ljudi na akademska zvanja i politika koja se u tom smeru vodi, ne može da bude kreirana kroz politiku industrije određenih kompanija i zemalja koje dolaze u Srbiju i koje uz subvencije koje im daje Vlada Republike Srbije, koje su od 10 hiljada evra i više, otvaraju radna mesta. Podaci koji su egzaktni Nacionalne službe za zapošljavanje govore da dve trećine mladih, fakultetski obrazovnih ljudi, dolazi iz društvenih nauka, jedva četvrtina iz prirodnih i tehničkih fakulteta, 11% je onih koji dolaze iz oblasti medicinskih nauka. I sad, ko može od vas da objasni, za ove nezaposlene koji su završili društvene ili slične nauke, kako će oni da se preusmere da rade u, evo, izašla je koleginica, ali, recimo, u "Radijatorima" Kraljevo, u "Simensu" Kragujevac, u nekoj takvoj fabrici i šta mi zapravo hoćemo, odnosno vi šta želite da poručite ovim? Da ta diploma treba da ima u tom trenutku, za tog poslodavca, upotrebnu vrednost? Takvu da se kaže da on taj stepen stručne spreme i da radi na tom i tom radnom mestu, koji se obuči. Pa, znate šta, svi ovi mladići i devojke koji su završili srednje škole i gde je započet taj proces dualnog obrazovanja u srednjim školama su bukvalno preko noći preusmereni da budu roboti i jeftina radna snaga za industriju ovakvu kakva sada jeste, jer nije nikakav problem da jednog gimnazijalca koji je završio neki društveni smer, recimo, jezički, pa i matematički, ili da je novinar-saradnik, ili već kakvih sve smerova ima, preko noći ga naučite da radi na kasi, da radi na benzinskoj pumpi, da radi za mašinskom trakom. Ali, to nije dobro. Mi ne možemo za buduće generacije da stvaramo onakvu radnu snagu i da ti ljudi imaju to zvanje, a nemaju osnovno ili elementarno akademsko obrazovanje. Obrazovanje znači da to za šta su se oni školovali sutra primenjuju u praksi i da dalje idu na usavršavanje i da na takav način država Srbija kreira svoju obrazovnu politiku. Ovaj model zbog toga uopšte nije dobar i mi ga ne podržavamo.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi srpski radikali već dve decenije bijemo bitku sa predstavnicima Vlada svih režima, sa ministrima koji se bave resorno obrazovanjem i vaspitanjem sa namerom da u obrazovni sistem vratimo, pre svega, dostojanstvo i nacionalni duh. Mi pokušavamo da i kroz amandmane i kroz raspravu, bilo koji predlog zakona da je na dnevnom red u, da skrenemo pažnju ministrima da mora da se podigne nivo akademskog obrazovanja u Srbiji, da mora da se obrati pažnja na poštovanje nacionalnih interesa, na tradiciju, istoriju, pismo, jezik. To su teme o kojima nijedno ministarstvo do sada u ovih dvadesetak godina nije vodilo računa, od čuvenog Gaše Kneževića i njegove tzv. denacifikacije sa kojom se on ponosio, svi posle njega, naravno, niko ga još nije dostigao u negativnom smislu, ali nije se ni daleko odmaklo u pozitivnom smislu i mi zaista pokušavamo da objasnimo. Lepo je kada ministar Šarčević ovde na svakoj sednici kaže da je on patriota i zaista bi bilo dobro da… Svaki ministar mora biti patriota. Evo, dođe gospodin Đorđević i on je svakako patriota, ali zaista se podrazumeva da svaki ministar bude patriota, mada to u današnjoj Vladi Srbije nije tako. Zaista, ministre Šarčeviću, morate taj svoj patriotizam da pokažete na delu. Ovo vežbanje sa dualnim obrazovanjem, sa ovim, sa onim, verujte, nema to veze sa suštinskim reformama. U Srbiji se ne piše ćirilica. U Srbiji se ne govori srpski jezik. U Srbiji se lažno predstavlja istorija srpskog naroda kroz udžbenike. U Srbiji se ne poštuje ništa što je tradicionalno. Ovo kada kažem, naravno, ne mislim da je to apsolutno, ali vidite koliko malo ćirilice ima, od udžbenika, preko medija, preko bilo kojeg mesta. Žao mi je, gospodine Šarčeviću, što nećete biti u prilici da mi odgovorite na ova pitanja, ali možda neki drugi put ako još ostanete u Vladi. Dakle, nema, srpski jezik, pravi srpski književni jezik se sve manje govori, sve manje koristi, i u ovoj Narodnoj skupštini i od strane članova Vlade i u medijima. Svaki put ponavljam medije, jer su oni nekako ključni za takve stvari. Ne razumemo kako Ministarstvo ne razume da su to suštinski problemi? Da li ćemo se mi obrazovati kroz dualni sistem ili kroz klasični, to je čak manje važno. Važno je da se generacije obrazuju, važno je da se podigne nivo akademskog znanja i akademskog obrazovanja. Vi, gospodo, koji ste duže u Ministarstvu, verujem da se u potpunosti slažete sa ovim što mi govorimo, jer vi sami primećujete da to više nije tako. Vi sami primećujete kakvo je znanje, obrazovni nivo, akademsko znanje, mladih kolega koji dolaze da rade i Ministarstvo. Koliko vam vremena treba da možete da se pouzdate da im date neki ozbiljan posao da urade? Nema uopšte kulture, nema širine i to sve mora da se vrati u naš obrazovni sistem. To što se takođe, vežba mala matura, velika matura, prijemni ispit, znate još se nije desilo da neki od ovih tih vaših eksperimenata prođe bez neke na početku, odnosno na kraju školske godine, bez nekog incidenta, bez neke afere zato što prihvatate nešto što vam se nametne. Recimo, ta mala matura, mi smo o tome govorili, Vojislav Šešelj je još, mislim u junu ili julu 2015. godine, držao konferenciju, upozorio da je to taj IPA projekat koji košta 6,6 miliona evra, da ga vodi neki Danac Piter Mogenson, da iza svega toga stoji Tinde Kovač Cerović, da je tu umešan njen neki drugi, treći muž, a da sve to zapravo radi tada od njihove strane obrađeni tada ministar Srđan Verbić. Naravno, te 2015. godine šta ovi radikali pričaju? Desilo se, ispostavilo se da smo u pravu. Zašto ja uopšte podsećam javnost na to? Zato što je sadašnji ministar Mladen Šarčević, rekao ovako: „U međuvremenu Verbić je napustio ministarsku funkciju. Početkom aprila 2015. godineusvojen je novi Zakon o udžbenicima koji će prema najavama aktuelnog ministra obrazovanja, Mladena Šarčevića, iskoreniti lovce u mutnom“. A, lovci u mutnom izašli, Boga mi, iz mutnog potpuno otvoreno love, to su finansijer Franje Tuđmana, ovaj Žužul, tu je ovaj hrvatski biznismen Žderić, tu su njihove firme „Big školstvo“, „Novi Logos“, „Klet“. Oni rade, odnosno oni štampaju, u Hrvatskoj se štampa više od 50% knjiga za naše osnovce od prvog do osmog razreda. To košta više od 30 miliona evra godišnje. Trideset miliona evra godišnje dajemo tamo nekom Žužulu, da tim parama i dalje finansira HDZ, kao što je nekada finansirao, bio jedan od prvih finansijera Franje Tuđmana. Tamo se štampaju naše knjige i odavde dobijamo knjige, gde se piše o Jasenovcu ovako, dve rečenice - bio tamo neki Jasenovac, bez broja žrtava, bez onoga što se tamo stvarno dešavalo. Tamo se štampaju knjige sa raznim namernim štamparskim greškama koje su zapravo pogrešno unete istorijske činjenice, pored našeg Zavoda za izdavanje udžbenika. Da li postoji jedna zemlja u svetu koja bi dozvolila da joj bar istoriju i udžbenika srpskog jezika štampa neka druga država i to neprijateljska kakva je Hrvatska, u odnosu na Srbiju? Hajde da govorimo o hemiji, fizici, nekim prirodnim naukama, usko stručnim, pa hajde da možemo da pričamo o tome, ali vi ste uradili, ljudi, nešto što nikada niko nije. Onda ovde pričate kako se reformiše obrazovanje, kako ste vi uveli ovo, kako ste vi uveli ono. Vi niste uveli ništa dobro. Ovo sve što je uvedeno je pogubno, pogubno za državu Srbiju. Ponoviću ono što sam pre neki dan rekla, ljudi moji da li vi razumete, a verujem da mnogi razumeju, da je najveća šteta za jednu državu uništavanje generacija u obrazovnom sistemu. To je nenadoknadiva šteta. Sve drugo može da se nadoknadi i to da se napravi put koji pukne, za 10 dana zakrpiće se, i to što su oni pre vas uništili onolike fabrike, što su onolikim ljudima izdelili otkaze, i ovo što vi dajete pare strancima, ne zna se ni kako ni zašto, sve to odgovorna vlast jednog dana može da dovede u red, da se sredi korupcija, da se pozatvaraju lopovi, kriminalci. Sve može da se dovede u red jedino izgubljene generacije u sistemu obrazovanja nikada niko ne može da vrati. Žao mi je ako toga niste svesni vi u Ministarstvu, ako toga nije svesna cela Vlada. Šta mi dobijamo ovakvim nakaradnim obrazovanjem, poput ovog dualnog? Dobijamo formalno obrazovane, a suštinski neobrazovane ljude i to su ljudi najpodesniji za sve vrste manipulacija. To su lutkice kojima posle neko drži konce i oni rade kako im se kaže. Mi smo, kad kažemo da smo protiv ovog zakona i da mislimo da nam taj zakon ne treba uopšte u našem obrazovnom sistemu, mi pre svega želimo da skrenemo pažnju da morate suštinski, dubinski da menjate sistem obrazovanja. Znate, uvek me iznenadi, to sam jednom ministru Šarčeviću rekla, pitala sam ga, da li on sebe smatra obrazovanim čovekom? Rekao je – da. Da li on sebe smatra školovanim čovekom i suštinski i formalno? Rekao je - da. Evo, i ja mislim da je tako. Pa kako to on ispade i obrazovan i školovan u tom groznom sistemu koji se sada iz temelja menja? Ne mislimo mi da neke stvari ne treba menjati. Ne mislimo mi da ne treba ići u korak sa vremenom. Ne mislimo mi da ne treba da se digitalizuje sve u školama, ali nikada ne bi dozvolili da softver taj za digitalizaciju elektronskih dnevnika kupimo na sumnjivom tenderu, gde se pojavio samo jedan, opet Hrvat, i on dobija, zamislite, posao. Mnogo je problema, mnogo više od onih da li ćemo mi po amandmanu reći promenite ovo ili ono, a vi kažete: „Baš nas briga šta kažu ovi radikali, mi nećemo da menjamo, mi smo zacrtali da to bude ovako“. Mnogo je važnije da dođe do svesti ljudi u vlasti, pre svega u Ministarstvu prosvete, obrazovanja, pa onda i u drugim ministarstvima, da dođe do svesti činjenica da moramo da se posvetimo svi zajedno obrazovanju dece od predškolskog uzrasta, do najviših akademskih zvanja. Rekla sam ministru pre neki dan, verujte, a verujem da znate takve situacije, da deca završavaju osnovnu školu da sriču, da ne umeju da čitaju, da devojka ide u drugi razred, valjda, trgovačke škole, u ukrštenim rečima na ono pitanje – gradić u Dalmaciji? Piše – Niš. Nije sporno da je Dalmacija deo velike Srbije, ali zamislite vi tog neznanja i tog nivoa obrazovanja. U srednju školu ide, verujte, i ovakvih primera imate koliko god hoćete. Znaju samo da kuckaju po telefonu i da koriste fond od tih 12 reči koje se koriste na internet mrežama. Nastavnici, nažalost, to isto rade, nastavnici koji žele istinski da se bave obrazovanjem su duboko razočarani u obrazovni sistem zato što su direktori, samo gledaju sebe, da se ne daj Bože zamere ministarstvu, bili do juče u DS, pa onda predsednik opštine ih pozove kada se desila smena, kaže: „Znaš, ako hoćeš da ostaneš direktor, trebalo bi da promeniš stranku“. Šta da promenim, ja od rođenja, vaša naravno može. Dakle, to je jedini motiv direktorima da ostanu na mestima direktora. Verovatno zato što se lepo uglave sa ovim Žužulom i ovim kod naručivanja udžbenika, pa kod ekskurzija itd. Ne vidim šta im je drugo motiv da po svaku cenu budu direktori, a da im u školama gotovo ništa ne funkcioniše. Rekla sam neki dan, 55 nastavnika, pet laptopova i treba da vode elektronski dnevnik. Kako? Samo im još kažite kako. Kako da se svi uglave? Ponavljam, i biće još reči o ovim problemima, SRS poziva Vladu Republike Srbije, ministra Šarčevića i sve vas da se konačno krene u ozbiljnu reformu obrazovnog sistema. Dakle, sve ovo što do sada radite, sve ovo što je do sada rađeno je neko zamajavanje, eksperimentisanje, slušanje naloga sa strane nekakvih evropskih direktiva itd. Molimo vas, vratite se na naše tradicionalno učenje, na poštovanje nauke, na poštovanje srpskih nacionalnih interesa, naše istorije, našeg jezika, našeg pisma, vratite dostojanstvo i nastavnicima koji imaju velikih problema sa učenicima koji ih ne slušaju, zato što mame i tate tih učenika koji su u savetu roditelja su zapravo sve i svja u školama, zato što imaju 20.000, 50.000 dinara da okreče zbornicu. Sve se svelo na tako jadan i nizak nivo i to će sve da nas košta propuštanjem obrazovanja generacija mladih ljudi. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Dubravko Bojić. Izvolite, kolega Bojiću.
Hvala, gospodine Arsiću. Dame i gospodo narodni poslanici, govoreći u načelnoj raspravi o ovom Predlogu zakona o dualnom modelu studija u visokom obrazovanju, rekao sam da je to zakon za evropsku budućnost Srbije, ako je bude i kad je bude, a do tada, ovo je zakon na veresiju, na crtu. Ovo je zakon na bazi evropskih iskustava. Naveli ste tamo iskustva Nemačke, gde je od 2006. do 2011. godine broj studijskih programa uvećan za 50%. Ne znam ova iskustva šta će nama pomoći u našem obrazovanju? Ili slučaj Francuske, gde je uvedena obaveza da sve velike firme, njih oko 2.500 uključujući tu i elektroprivredu Francuske, imaju obavezu da zaposle minimum 5% dualnih studenata, kako ste ih vi nazvali, inače, ne sviđa mi se ovaj izraz, znači, studenata sa završenim ovim oblikom studija. Ili slučaj Mađarske, gde najveći broj investicija dolazi upravo iz Nemačke i gde su oni nosilac industrijskog razvoja i automobilska industrija i gde su Mađari izvršili totalno prestrukturiranje obrazovnog sistema. Znači, želim da podvučem principijelni stav SRS i prema EU i prema ovom modelu studiranja je negativan, jer pre svega, presađivanje tuđih iskustava nije ni primereno, ni primenjivo u našem društvu i na našem obrazovnom prostoru, jer za ovako nešto treba da postoji država jake i razvijene ekonomije i privrede, što sa Srbijom, u svakom slučaju, nije slučaj. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Olivera Pešić. Izvolite, koleginice.
Zahvaljujem, gospodine Arsiću. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, kolega predlaže da se u članu 3. stav 1. briše tačka 10). Član 3. definiše ciljeve dualnog obrazovanja u 10 tačaka, pri čemu je 10) tačka, odnosno deseti cilj dualnog obrazovanja promovisanje društveno odgovorne uloge poslodavca u društvu. Uloga poslodavca kod realizacije dualnog modela studija i povezivanja sa obrazovnim ustanovama jeste svakako promovisanje društveno odgovorne uloge poslodavca u društvu, pogotovo kada govorimo o manje razvijenim sredinama. Kada govorimo o manje razvijenim sredinama, pomenuću Leskovac, grad iz koga ja dolazim, u kome za sada tri srednje škole realizuju dualno obrazovanje sa preko 30 kompanija, kako domaćih, tako i stranih. Moram da kažem da su rezultati već vidljivi. Podaci govore da veliki broj učenika odmah nakon završenog školovanja zasnuje svoj radni odnos. Svima nam je poznato da u zemljama u kojima se realizuje dualno obrazovanje, da te zemlje imaju nižu stopu nezaposlenosti, pogotovu imaju nižu stopu nezaposlenosti kada se posmatra kategorija mladih, jer poslodavci nakon završetka školovanja tih učenika, odnosno u ovom slučaju će biti studenata, i učenja kroz rad, dobijaju radnu snagu sa iskustvom. Tako da, smatram da ovaj amandman nikako ne treba prihvatiti i ne treba brisati 10) tačku, odnosno jedan od ciljeva dualnog obrazovanja, a to je promovisanje društveno odgovorne uloge poslodavca u društvu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? Kolega Saviću, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, nema ministra, ali dobro, mi ćemo nastaviti sa diskusijom po ovom zakonu. Ja sam podneo amandman na član 5. predloga ovog zakona. Inače, ovaj član 5. govori o izradi studijskih programa, odnosno modula, odnosno govori o tome ko sve treba da učestvuje u ovoj izradi. I u zakonu se kaže da, između ostalog, treba da učestvuju i predstavnici poslodavca, što nije sporno. Međutim, sporno je nešto drugo, što sam ja tražio svojim amandmanom. Iskustvo iz srednje škole, iz dualnog obrazovanja u srednjoj školi je pokazalo da su poslodavci apsolutno nezainteresovani za učešće u izradi studijskih programa i modula. I zbog toga sam amandmanom tražio da predstavnici poslodavaca mogu učestvovati u izradi studijskih programa i modula, ali samo onda ako to žele. U svakom drugom suprotnom slučaju, sama ta činjenica nametanja obaveze njihovog učešća u svemu ovome usporavaće i kočiće ovaj proces. Ali, dobro, hajde da pretpostavimo da je Vlada bila u pravu kada je odbila ovaj moj amandman. Mi ćemo sad za nekoliko dana usvojiti ovaj zakon. Za osam dana posle toga on će biti objavljen u „Službenom glasniku“ i stupiće na snagu. I, pojavi se sad neki novi poslodavac, koji nije učestvovao u izradi ovih studijskih programa. Onda prema ovom bukvalnom tumačenju ovog člana zakona ispada da pošto nije učestovao u izradi studijskih planova i programa, da takav poslodavac neće moći ni učestovati u samom procesu dualnog obrazovanja. Dakle, smatram da je ovaj moj amandman trebalo usvojiti, jer su to stvari sa terena, stvari koje je praksa dokazala, odnosno neke stvari je praksa i demantovala. Mi stalno, ne samo ova Vlada, nego i sve druge vlade, uglavnom vrše reformu obrazovanja, ali sve te reforme nekako ili idu traljavo ili idu bukvalno u obrnutom pravcu. Videli smo, imali smo i reformu u gimnazijama i ostalim srednjim školama, ali nikad se niko nije setio, recimo, da u matematičkoj gimnaziji uvede predmet nacrtna geometrija, jer ogroman broj gimnazijalaca koji završe matematičku gimnaziju posle se opredeli na studiranje na tehničkim fakultetima i nacrtna geometrija je jedan od krucijalnih predmeta za sve tehničke fakultete, ali o tome niko nije razmišljao. Međutim, pošto ministar nije ovde, ja bih na ovaj način i završio ovo moje izlaganje.
Zahvaljujem. Reč ima koleginica Milanka Jevtović Vukojičić. Izvolite.
Zahvaljujem, poštovani predsedavajući. Amandman je podnet na član 5, koji inače uređuje studijski program po dualnom modelu. Moram da istaknem da je suština ovog zakona, zakona studiranja po dualnom modelu, upravo izgradnja partnerskog odnosa između visokoškolske ustanove i poslodavca ili više poslodavaca, a sve u interesu zaštite najboljeg interesa studenta, a da bi on stekao znanja i kompetencije u realnom okruženju i da bi nakon izlaska sa školovanja mogao da upravlja svojim znanjem, a znanje je moć. Prema tome, ovde uopšte se ne postavlja pitanje da poslodavci mogu, nego poslodavci treba i moraju da učestvuju u studijskom programu, jer i kroz realizaciju programa učenja kroz rad studenti preko mentora kod poslodavaca i te kako učestvuju u sprovođenju onog studijskog programa, koji su zajednički osmislile i visokoškolske ustanove i poslodavci. Ono što želim da istaknem je da je pokretač reforme obrazovnog sistema i čovek koji je inicirao sve reformske procese u našem društvu, zarad boljeg kvaliteta života svih naših građana, upravo Aleksandar Vučić. Ja moram da istaknem, kada se tiče srednjih škola, prema podacima iz ove godine, od 312 učenika, koji su završili srednje škole po dualnom modelu obrazovanja, 204 učenika se zaposlilo. Prema tome, sva istraživanja pokazuju da učenici koji završe obrazovanje po dualnom modelu u velikom procentu, od 75%, pa do 90%, dobijaju zaposlenje u roku od šest meseci. Za razliku od tajkunskog, lopovskog preduzeća Đilasa, Tadića i Jankovića, koji nisu sprovodili nikakve reformske procese, jer su se interesovali samo za svoje lično bogaćenje na teret i na grbači radnika, ova Vlada, naš predsednik Aleksandar Vučić, upravo se bori da svaki mladi čovek završi obrazovanje i stekne kvalifikaciju po najvišim standardima i, naravno, ubrzo dobije posao. Obrazovanje je u direktnoj uzročno-posledičnoj vezi sa smanjenjem siromaštva i obrazovanje koje daje priliku mladom čoveku da što pre dođe do zaposlenja svakako utiče i na rast BDP, i na smanjenje onih najsiromašnijih. Naravno, ovde želim da istaknem i značaj Vazduhoplovne akademije u srednjem obrazovanju koja na 11 obrazovnih četvorogodišnjih profila školuje svoje učenike. Nije čudo što jedna od najznačajnijih avionskih kompanija, odnosno fabrika za avione, nemačka MTU upravo traži destinaciju za svoju fabriku u Srbiji, jer kao prvi kriterijum navodi upravo kvalitet dualnog obrazovanja koje se realizuje i sprovodi u Republici Srbiji. Moram da istaknem i da Saobraćajno-tehnička škola iz Zemuna ima ugovore sa austrijskim kompanijama i njihovi učenici u cilju sticanja znanja iz logistike i špediterskih znanja iz oblasti saobraćaja nalaze posao i zaposlenje u austrijskim kompanijama. Prema tome, ovakav zakon sigurno jeste u interesu boljitka i sveukupnog napretka Republike Srbije, a za sveukupni napredak Republike Srbije na najbolji način, svakog dana i kao najveći patriota ove zemlje pokazuje se Aleksandar Vučić.
Reč ima koleginica Jelena Žarić Kovačević.
Hvala, gospodine Arsiću, što ste mi dali reč. Uvaženi ministre Đorđeviću, naravno da je učešće poslodavaca od presudnog značaja, jer samo njihovim aktivnim učešćem možemo znati koje su potrebe privrede i u kom smislu treba da ide praktična primena dualnog modela u visokom obrazovanju. Takođe, učešće poslodavaca će olakšati studentima da izaberu modelu ili da izaberu studijske programe, da izaberu čime će se baviti sutradan, jer naravno svako od studenata očekuje da se zaposli po okončanju studija. Inače, niko ne ograničava poslodavce da ne mogu da se jave sutradan ako su zainteresovani, ukoliko nisu bili direktno uključeni i u sam postupak izrade studijskih programa. Kao primer dobre prakse uvek ističem izgradnju naučno-tehnološkog parka u Nišu. Dakle, grad Niš se strateški opredelio, na primer, za razvoj IT sektora i zbog toga se ulaže u Nišu i u budućnost ove oblasti, ali i u budućnost mladih naučnika upravo izgradnjom naučno-tehnološkog parka. Cilj je, dakle, da ovaj naučno-tehnološki park postane regionalni centar za razvoj inovativnog, naučno-tehnološkog preduzetništva za promociju projekata, za promociju kompanija i cilj je da bude centar za jačanje privrede grada Niša i čitavog Nišavskog okruga. Prema tome, ja ću podržati, odnosno slažem se sa predlogom Vlade da se ovaj amandman odbije, jer ako se samo ostavi mogućnost da se poslodavci aktiviraju, da tako kažem, ukoliko to žele, onda se možda ovaj zakon neće primenjivati u punoj meri, onako kako to Vlada Srbije očekuje. Zahvaljujem.
Kolega Saviću, po kom osnovu? (Nikola Savić: Replika.) Niko vas nije spomenuo. Pričali su o članu na koji ste vi podneli amandman, nisu čak ni o amandmanu. (Aleksandar Martinović: Daj mu reč.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo o čemu su pričale uvažene koleginice Vukojičić i Kovačević je tako, ali samo u teoriji, a ja sam govorio o praktičnim stvarima i o praktičnim problemima koji se javljaju na terenu, jer sam na najdirektniji način inkorporiran u ovaj posao. Nemam ništa protiv toga i slažem se sa time da poslodavci treba da učestvuju u izradi studijskih planova i programa, modula itd. Međutim, najveći broj poslodavaca koji želi da uzme učešće u sistemu dualnog obrazovanja, da li je to srednje ili visoko obrazovanje, nije spreman da uzme kompletno učešće. Znači, oni ne žele da šalju svoje zaposlene, čak i nemaju takve kadrove koji bi mogli da idu na edukaciju i kako bi mogli da učestvuju u tim programima. Oni su spremni da učestvuju u onom delu gde im trebaju određeni učenici ili određeni studenti. O tome sam govorio. Inače, ovde je bilo reči o tome da je određeni broj, veliki procenat, 70 i nešto procenata, onih koji su završili srednje dualno obrazovanje našao posao. Jeste, to je tačno, ali nije našao posao zbog toga što je završio baš to dualno obrazovanje. Nalaze posao i drugi sa srednjem obrazovanje, jer uglavnom dualno obrazovanje se primenjuje kod onih zanimanja koja su deficitarna. Znači, oni su našli posao zbog toga što su u pitanju deficitarna zanimanja, a ne zato što su završili dualno obrazovanje. Danas u Srbiji ni jednog jedinog keramičar nema na birou i još mnoga druga zanimanja. Znači, u tome je suština.
Pravo na repliku Jelena Žarić Kovačević, a zatim Milanka Jevtović Vukojičić.
Hvala vam, gospodine Arsiću. O tome šta je praksa pokazala i kakvi su rezultati na terenu verujem da Vlada Republike Srbije apsolutno ima informacije i ne samo Vlada i stručni tim koji je bio sačinjen od predstavnika iz Vlade Srbije, već i stručni tim koji su činili profesori sa univerziteta koji su stručni, koji su dali svoje mišljenje o tome kako treba da izgleda ovaj predlog zakona. Dakle, jeste cilj ono što je moja uvažena koleginica govorila, zapošljavanje mladih ljudi, završavanje fakulteta, ostanak tih mladih ljudi u Srbiji. Upravo taj visoko školovan kadar je nama potreban da ostane u Srbiji i na tome radi Vlada Republike Srbije. Naravno, Aleksandar Vučić i SNS se zalaže za to. Ono što sam još htela da kažem, vezano za poslodavce i za visokoškolske ustanove, naravno da se pravi paralela između toga šta je potrebno visokoškolskim ustanovama, šta je potrebno studentima da bi u punom kapacitetu svoja znanja, svoja umeća i svoja iskustva mogli da iskoriste sa druge strane da pomognu tim poslodavcima da pomognu privredi u Srbiji da se bolje razvija. Upravo iz tih razloga sam se i ja složila sa mišljenjem Vlade da ovaj amandman treba odbiti. Zahvaljujem.
Reč ima koleginica Milanka Jevtović Vukojičić. Pravo na repliku.
Zahvaljujem. Apsolutno se slažem sa mišljenjem Vlade, ali moram još nešto da istaknem. Apsolutno ne treba biti skeptičan kada je ovakav zakon na dnevnom redu. Šta će biti, to ćemo videti, jer će Ministarstvo prosvete i te kako raditi na praćenju evaluacije ovog zakona. Ono što zasigurno možemo da tvrdimo, a sumnje su i tada bile, kada se donosio Predlog zakona o srednjem dualnom obrazovanju, takođe su se javljale mnoge skepse, mnoge sumnje, ali to je pokazalo pozitivne efekte. Znači od 312 učenika koji su završili srednju školu po dualnom modelu, 204 je našlo zaposlenje, 90% njih zapošljava se u roku od šest meseci. Zapošljavanje direktno utiče na smanjenje siromaštva. Zapošljavanje direktno utiče na ekonomski napredak i razvoje Republike Srbije. To je jedna stvar. Druga stvar, savremene tehnologije se upravo nalaze u savremenim kompanijama. Te savremene kompanije zahvaljujući politici mira i stabilnosti Aleksandra Vučića, ali i naravno i politici Vlade dolaze u našu zemlju. U nemačkim kompanijama radi 62 hiljade naših građana. U francuskim kompanijama radi 15 hiljada građana Republike Srbije. Ne dolaze ta preduzeća sa zastarelim tehnologijama. Oni dolaze sa tehnologijama za 21. vek. Ovaj zakon prevashodno je namenjen studentima koji se obrazuju na tehničko-tehnološkim i medicinskim studijima. Da bi studenti vladali svojim znanjem, koji ponovo ponavljam je najveća moć, upravo kroz ovakav model treba da se obrazuju. Efekte ovog zakona kao i onog o srednjoj stručnoj spremi videćemo nadam se za tri godine i naravno pozitivne. Zahvaljujem.
Pravo na repliku narodni poslanik Nikola Savić.
Evo, kratko ću. Pošto smo koleginica Žarić Kovačević i ja iz istog grada i pošto ona sumnja u moje tvrdnje koje sam ovde izneo, a što je praksa dokazala i pošto je ona pravnik i advokat, evo ja je pozivam da sa ugovorom koji sam ja ponudio mnogim poslodavcima u Nišu i koji su odbili da potpišu, da odemo zajedno i da im ona objasni zbog čega su to učinili. Hvala.
Pravo na repliku narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Hvala vam gospodine Arsiću. Samo da razjasnimo neke stvari. Ja nisam izrazila sumnju u bilo šta što je rekao bilo ko od mojih kolega narodnih poslanika. Ja sam samo rekla da verujem Vladi Republike Srbije, da verujem stručnom timu koji je izradio ovaj Predlog zakona koji je pred nama, o kome govorimo. Govorimo o dualnom modelu u viskom obrazovanju, o dualno modelu studija u visokom obrazovanju, da verujem u stručni tim među kojima su bili i profesori univerziteta, da su oni svakako imali podatke kako se nešto pokazalo u praksi. Da li se dualno obrazovanje u srednjim školama pokazalo dobro ili ne o tome je govorila i moja koleginica Jevtović Vukojičić i kao je baš ona i kazala, vreme će pokazati i videćemo kako će se pokazati ovaj Predlog zakona. Sa druge strane, želim da kažem da ima dosta poslanika ovde iz Niša koji bi bez obzira na to kojoj političkoj opciji pripadaju, mogli nekada nešto pozitivno da kažu o svom gradu, ako je tako kako zaista jeste. Ja se nadam da će 2020. godine Naučno-tehnološki park u Nišu biti otvoren. Takođe se nadam da će tome prisustvovati i Aleksandar Vučić i predstavnici Vlade i da će u praksi postojanja tog Naučno-tehnološkog parka u Nišu dati odlične rezultate za taj deo Srbije. Zahvaljujem.
Zahvaljujem koleginice. Sada, u skladu sa članom 87. Poslovnika određujem pauzu u trajanju od jednog sata. Sa radom nastavljamo u 15 sati, po amandmanu na član 7. koji je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić.
Nastavljamo sa radom. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada jedna država, odnosno vlast se odluči da reformiše pojedine zakone onda moraju da postoje i te kako opravdani razlozi. Mi ovde prisustvujemo promeni zakona koji se odnosi na visoko obrazovanje, a koji je iznuđen ili čiji je povod potrebe poslodavaca. Da smo u nekom drugom prostoru i u nekom normalnijem vremenu niko ne bi mogao da veruje da se ovo dešava u jednoj državi, da se reformiše visoko obrazovanje zbog potreba poslodavaca posle toliko niza iskustava na kojima smo mogli da se naučimo da, kada se osvaja jedna država, kada se od nje pravi kolonija, onda pre svega izvrši se atak na obrazovanje i na njenu kulturu i na taj način dugoročno se obavlja taj posao. Ovde je bilo mišljenja u odbrani ovoga zakona da ne znamo šta nas čeka ili kako to reče neko, ne znamo šta će biti. Možda su takvi pravu, ali imamo iskustva ne samo iz naše prošlosti, nego iz bliske prošlosti nekih drugih zemalja, recimo, kao što je Mađarska. Mađarska je jedna država koja je krajem 80-ih godina sa oduševljenje krenula u opšte reforme, pa je čak krenula u ovakvu vrstu reformi gde je svoje visoko obrazovanje prilagodila poslodavcima i jedan od primera možda će nekom služiti za nauku, ali onima drugima ne vredi ni ukazivati na nešto što će izvući pouke, mađarska fabrika za proizvodnju, između ostalog namenskih sredstava automobila itd, mašinska industrija čuveni „Čepele“ je bio vodeći kada je u pitanju tehnologija obrada metala. Da pojednostavim oni su bili poznati dugo vremena, držali primat u obradi naoružanja, odnosno topovskih cevi. Nije suština o ovome što su topovske cevi, nego je u suština u alatu tehnologije i izrade alata za taj posao. Ti inženjeri koji su radili, stručnjaci, oni su školovani u sistemu mađarskog obrazovanja da bi mogli da upravljaju sa tako visokom tehnologijom. Kada je došlo do promena, kao što Srbija sada teži EU, tako je Mađarska krajem 80-ih godina iz onog kako oni kažu ruskog oklopa, jedva čekala da uđe u zagrljaj „Koka-kole“, znate šta su prvo uradili, prvo su umesto fabrike „Čepela“ ovi što proizvode „Koka-kolu“ otvorili fabriku frižidera, pa su sve tehnologe inženjere odveli u Nemačku, koji su raspolagali, koji su imali određeno znanje u oblasti obrade metala, njih su odveli u Nemačku, a onda su rekli da visoko školstvo treba prilagoditi proizvodnji frižidera. Proizvodnja frižidera, ko ne zna, to je gotovi blokovi, gotovi delovi koji se sklapaju, to je šrafciger industrija, zavrne se šraf i tu se završava čitava tehnologija i sve znanje. Mi sad posle toliko lošeg iskustva koje je imala Mađarska kao država, mi sad pravimo jednu katastrofalnu grešku. Umesto da izvučemo pouku iz onoga što se zvalo dualno obrazovanje u srednjim školama, mi sad idemo na visoko obrazovanje. Gospodo, u kom vi to svetu živite? U kojoj ste vi to državi Vlada? Zar vi ne vidite kakvi su pritisci na određene fakultete i određena zanimanja? Na Elektrotehničkom fakultetu, evo kolega Orlić je tu, najveći broj je prijavljenih se kandiduje za informativnu tehnologiju. Ali, nemojte da se zavaravate, nemojte da sami sebe obmanjujete gospodo, ne studiraju i ne upisuju oni informativnu tehnologiju da bi prvenstveno zadovoljili potrebe poslodavaca ovde u Srbiji, nego da bi išli u inostranstvo. Zato se oni upisuju na Elektrotehnički fakultet, ove smerove koji su traženi u inostranstvu. Njihova osnovna ideja je da u inostranstvu rade i u inostranstvu zarađuju. Pitanje je samo trenutka kada ćemo ostati uopšte bez tehničke strukture u ovoj državi. Oni koji su sa društvenih fakulteta, nemojte se zavaravati, onda na red dolaze pravnici, pa ekonomisti. Kada porobljavate jednu državu, onda je bukvalno oslobađate ili porobite njenu pamet, nema više porobljavanja ili okupacije pomoću oružja zahvaljujući znanju, a vi idete ruku, vi ovde stavljate kao polubožanstvo ulogu poslodavca. Baš boli poslodavca briga, baš ga boli briga za obrazovanje jedne države, pogotovo ovi što dolaze sa strane, dobiju stimulativna sredstva, oni jedva čekaju da zarade što više kapitala, a baš ih boli briga i za inženjere i za pravnike i ekonomiste. Nemojte to da radite, ostaće bruka. Kao što mi ovde podvlačimo ime Gaše Kneževića, nećete se razlikovati pogotovo resorni ministar koji očigledno ima preča posla nego da raspravlja o reformama ovakve vrste. Ali, šta da radimo, tako je to u Srbiji. To je neka pojava koja nas nažalost prati od 2000. godine. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Mirčiću. Po amandmanu reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite, kolega Markoviću.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, predlažem da se ne prihvati amandman na član 7. Predloga zakona, iz onog obrazloženja koje je i Vlada dostavila u formi mišljenja zašto ovaj amandman nije prihvatljiv. Kao što možemo da vidimo iz tog mišljenja, ja ću pročitati jedan deo, kaže – amandman se odbija budući da Zakonom o visokom obrazovanju nisu propisani uslovi za prelazak sa dualnog na druge modele studija. Davanje ovlašćenja visokoškolskoj ustanovi da opštim aktom uredi prelazak sa dualnog na druge modele studija usklađeno je sa članom 102. stav 12. Zakona o visokom obrazovanju. Dakle, ovde je u pitanju potpuno drugi zakon. Meni je žao što je kolega prethodni govornik to prevideo. Ono preko čega ne mogu da pređem i ono što mi je zasmetalo u usmenom obrazloženju prethodnog govornika, to je poređenje Srbije sa nekom, kako je rekao, kolonijom. Valjda je hteo da kaže da je Srbija danas kolonija neka ili nečija kolonija, to nisam baš najbolje shvatio. Ja bih samo želeo da mu poručim da Srbija danas nije kolonija, Srbija je danas pristojna, uređena i moderna država, država kojom niko ne upravlja, država kojom niko ne komanduje, država čije rukovodstvo brine jedino, samo i isključivo o srpskim nacionalnim interesima. Možda je prethodni govornik mislio na Srbiju iz nekog drugog perioda. Možda je prethodni govornik mislio na Srbiju kada su Srbijom upravljali neki drugi, pa je opisivao takve slučajeve. Ja bih tu u jednom delu mogao da se složim, da smo mi, nažalost, u našoj istoriji, ne tako davnoj istoriji, imali na čelu države ljude koji su Srbiju doživljavali kao koloniju, ljude koji su ispunjavali svaki hir i svaku želju i svaki zahtev raznih ambasada, ljude koji su po svoje mišljenje išli po raznim ambasadama itd, ali to danas nije slučaj. Srbijom, na čijem čelu je Aleksandar Vučić, danas niko ne može ni da komanduje, niti može da nameće bilo šta što nije u skladu sa srpskim nacionalnim interesima i to predsednik Srbije demonstrira uvek i na svakom koraku. Iz svih tih razloga želim da pozovem da odbijemo ovaj amandman. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, kolega Markoviću. Kolega Mirčiću, želite repliku na izlaganje kolege Markovića. Izvolite.
Kada su engleski eksperti analizirali šta je osnova što se Indija izvukla ispod kandži engleske imperije, onda su rekli da je jedan od razloga što je Indija krenula svojim sopstvenim sistemom obrazovanja, što je Indija ulagala ogromne pare i sve drugo što je potrebno kako bi školovala svoje kadrove. To je jedan od glavnih razloga. Naravno, niko ne bi želeo da doživi sudbinu kolonijalnih zemalja, ali, kolega, morate da razumete da se kolonijalni status ne stiče tako što će vas neko oružjem ili vojskom porobiti. Ako zavisite tehnološki, ako zavisite finansijski od drugih, ako zavisite, kao u ovom slučaju, od investitora i njima prilagođavate svoj obrazovni sistem, a pogotovo visokoškolski, onda ste na korak od tog statusa. Možemo mi ovde da se busamo u prsa i da kažemo – neće nama niko da komanduje, ali ne smete zatvarati oči pred činjenicom da ti isti investitori mogu da popakuju sve te svoje mašine, pod znacima navoda, i da napuste ovu Srbiju u roku od 24 sata simbolično. Šta ćete onda? Kako ćete onda da objašnjavate? Gde ćete te stručnjake koje treba školovati za potrebe tih i takvih investitora? Šta ćete sa tom upropašćenom generacijom? Kada je Stipe Šuvar upropaštavao bivšu Jugoslaviju, onda je uveo reformu u školstvu, pa ste imali desetogodišnje osnovno obrazovanje, bile su ukinute klasične gimnazije, klasične tehničke škole itd. i to smatraju da je jedan od najpogubnijih poteza koji je povučen. Posledice toga su se osetile tek mnogo, mnogo godina kasnije. Ovde nisu, poštovani kolega, posledice vidljive u prvom trenutku. Ovde su posledice dugoročne. Kada se školuje za potrebe ovih poslodavaca jedna generacija ili ne daj bože dve, onda su to za očekivati velike posledice u slučaju da dođe do promene njihove i političke, a i poslovnog razmišljanja, onda je tek problem. Mora se o tome govoriti. (Predsedavajući: Zahvaljujem.) Ne možemo mi da zatvaramo oči pred činjenicom da nama Međunarodni monetarni fond stoji iznad glave. To što neko kaže - neće meni Međunarodni monetarni fond, to je za javnost, ali su krediti ti koji diktiraju uslove i način kako će se ponašati i investitori i Međunarodni monetarni fond.
Zahvaljujem, kolega Mirčiću. Kolega Orliću, vi ste se javili po replici ili amandmanu? Obzirom da je prijavljena ovlašćena predstavnica poslaničke grupe, a da je prijavljen i gospodin Marković, moramo samo da razjasnimo. Gospodine Markoviću, vi ste želeli repliku? Ne. Ovlašćena predstavnica poslaničke grupe? Po amandmanu. Izvolite, gospodine Orliću.
Hvala, gospodine predsedavajući. Moram da vam kažem da moram da priznam čudnim napomenama da time što mi stvaramo više prostora za naše mlade ljude da sutra mogu da pokažu šta i koliko umeju i da sutra mogu mnogo više rezultata da naprave zahvaljujući tom svom znanju nego što su mogli ikada pre, da postupajući tako, stvarajući te uslove mi nešto grešimo, nekoga zarobljavamo i da napravimo na taj način, kako ste rekli, upropašćene generacije. Apsolutno niste u pravu, apsolutno ne. Dakle, pogledajte, da li je neko doživeo propast time što mu je omogućeno da nauči nešto više time što mu je omogućeno da savlada ono što je danas na svetskom nivou najmodernije moguće? Ja ne bih rekao. Da li je neko doživeo propast time što mu je neko stvorio okvir da može sutra da napravi posao na sopstvenu inicijativu ili tako što će da taj posao pronađe kod nekog investitora, i domaćeg i stranog? Opet ne bih rekao. Da li je neko doživeo propast time što mu je omogućeno da pored formalnog obrazovanja, koje jeste na dobrom nivou, i to pokazuje i činjenica da mi imamo državni univerzitet na Šangajskoj listi, dakle, ne može tamo bilo ko da stigne, samo neko ko je to zaslužio, stekne više prakse, da više onih praktičnih veština savlada tako da sutra može odmah, bez da mu je potrebno neko, sportskim rečnikom kazano, vreme za zagrevanje, nego odmah da počne da se takmiči sa ostalima, da ume nešto da sam napravi, ne samo isprojektuje, nego da dođe do finalnog proizvoda? Opet ne bih rekao. Nisu to putevi da neko doživi propast, već naprotiv, da napreduje. Pogledajte Srbiju danas i te mogućnosti koje se pružaju mladim ljudima i uporedite ih sa svim onim što su imali, odnosno nisu imali, od mogućnosti pre nego što su krenule ove mere na kojima mi radimo već nekoliko godina unazad. Šta je loše, šta je pogrešno u tome da vi imate pre svega dobar stub za onoga ko hoće da investira u Srbiji? Šta je pogrešno u tome što na taj način obezbedite doslovce hiljade radnih mesta, svaki put, u svakom koraku koji podržite ili tako što ćete voditi računa da naši ljudi imaju onaj nivo kompetencija struke u onim oblastima koje su potrebne da bi posao pronašli lakše ili tako što ćete motivisati nekoga sa dobrim kapitalom, a vrhunskom tehnologijom da ovde dođe? Dakle, šta je pogrešno u tome što mi danas za te mlade ljude, kada smo pričali o ovim veštinama koje se stiču kroz dualno obrazovanje, obezbeđujemo 75 do 90% poslova za učenike koji su završili te programe? Jel loše nešto u tome da mlad čovek danas na taj način pošteno može da zaradi i da obezbedi sebi sopstveni dinar, da ne zavisi ni od roditelja, ni od bilo koga drugog, ako hoćete, i iz zemlje i iz inostranstva, da može čovek da ima nešto sa čim može da raspolaže, neka sredstva? Dakle, to je upravo obezbeđeno kroz ove programe koje smo mi usvojili ovde. Sada hoćemo da dignemo još lestvicu više, pa da na onom najvišem nivou obrazovanja postignemo slične efekte, da mladi ljudi dođu u kontakt sa kompanijama koje imaju proizvodnju, i domaćim i stranim, bez ikakve razlike, da savladaju sve ono što je danas trend, sve ono što je danas aktuelno, sve ono što danas konkuriše na tržištu, pa kad to nauče, da mogu odmah da ga primene, odmah, onog momenta kada diplomiraju oni nešto umeju i da rade. Zar to nije mnogo bolje nego da se okrećemo u neka vremena kada, hajde što nije bilo perspektive i nije se moglo doći do posla zato što su ovi iz žutog preduzeća na hiljade firmi pogasili, na stotine hiljada ljudi izbacili na ulicu da se snalaze kako znaju i umeju i kad kažu nije to danas dostojanstveno, verovatno misle da je bilo dostojanstveno u njihovo vreme što su stotine hiljada ljudi ovako izbacili na ulicu, pokazali im rukom prema kontejnerima i rekli – sad vi vidite šta ćete i gde ćete. To je bilo dostojanstveno? Treba li da se ugledamo na taj period? Na to odsustvo bilo kakve perspektive i bilo kakve šane i da kažemo – tad je bilo nešto drugačije i bolje, nije dobro danas kada mlad čovek može odmah da konkuriše na tržištu rada i kad ima gde a kad ima i sa čim, kad stekne više tog praktičnog znanja. Nekada čovek je mogao da bude fantastičan student, fantastičan student koji ume da odgovori na bilo koje pitanje profesora, da ume da objasni svaku lekciju koju sluša, da ume da reši bilo koji zadatak, ali počne da zaista radi i nauči da zaista radi tek onog momenta kad se negde zaposli, pa prođe neki pripravnički staž, pa nešto nauči i on je toga svestan i toga su svesni svi. Zar nije bolje da pružite tom mladom čoveku šansu da ne nastupa kao apsolutni početnik na tržištu rada, nego da kaže – tokom tih studija naučio sam i to da konkretno radim i baš u preduzećima koja imaju profil poput vašeg ja sam imao dragoceno iskustvo u trajanju od godinu, dve, tri godine. Pogledajte moj CV šta sam sve radio, šta sam sve naučio. Takav čovek može odmah da se baci u vatru i odmah da radi ne za pripravničku platu, nego za ono što se smatra platom, evo, primera radi, inženjera, pominjali ste neke inženjerske fakultete. To su samo dobre stvari i ne treba to niko da predstavlja zbog toga što bi želeo da kaže da bi i on verovatno nešto drugačije i bolje ponudio kao loše, nije to loše, to su samo dobre stvari. Elektrotehnički fakultet, primera radi, zaista je uvek vodio računa o praksi. Ali, zašto bismo mi sad rekli, e ne valja da ponudimo još više prostora za praksu, e, ne valja da mi ponudimo još više praktičnog iskustva? Ma, valja. Valja i Elektrotehničkom fakultetu, ali i mnogim drugima. Ministar koji je ovde obrazlagao Predlog zakona kazao je vrlo jasno, neki to možda nisu slušali pažljivo, upravo sa različitim institucijama koje podrazumevaju i visokoškolske institucije u našoj zemlji radilo se na predlogu zakona na ovim rešenjima i te su institucije ne samo učestvovale nego stale iza predloga, rekle da, ovo hoćemo, ovo nam treba, ovo je korisno i nama kao ustanovama, ali i našim studentima, ovo je korisno na kraju krajeva i tim kompanijama. Omogućava da sa njima svi sarađuju bolje i da bude napravljeno bolje rezultata i za učenike i za fakultete, a i za te kompanije, ne treba od toga bežati. Ima tu kompanija i domaćih i stranih. Evo ko je sve učestvovao u tome, koje su sve visokoškolske ustanove stale iz ovog predloga zakona, dakle, neposredno se za njega založile i na njemu radile. Čitao je to i ministar, ali da se podsetimo. Tu je i Mašinski fakultete Univerziteta u Beograda, Ekonomski sa istog univerziteta, tu je „Institut Mihajlo Pupin“, Fakultet iz Vrnjačke Banje, Elektronski fakultet u Nišu, tehničke nauke Novi Sad, brojne druge institucije. Sada sam pročitao samo ove koje se odnose na fakultete i koji su ovde izlistani, a ministar je govorio i o drugima koji su i više nego zainteresovani za ove programe. Dakle, nije tačno da će bilo šta biti upropašćeno, naprotiv. Kada ovu vrstu prostora pravite vi mladim ljudima u Srbiji, otvarate vrata da mogu nešto što pre nisu mogli i to podrazumeva i lakše zaposlenje, ali i za onoga ko hoće da započne sopstveni biznis. Pa, zamislite koliko je tek u tom slučaju iskustvo dragoceno. Eto, do juče završio je fakultet, bio je odličan student, sve je lekcije savladao, ali nema praktičnog iskustva, ima veliku želju, ima i dobru ideju, započeo bi sopstveni biznis, koliko će mu vremena trebati da uopšte počne da se bavi time? Koliko će mu trebati da ispita tržište, da se informiše kod drugih koji su u tome što bi on voleo da radi, čime bi on voleo da se bavi već angažovani? Koliko ćemo to samo da ubrzamo onog momenta kada formiranog stručnjaka, ali i sa iskustvom, pošaljemo na tržište rada sutra. Tim ljudima koji hoće da započnu sopstveni biznis to je pre svega korisno i zgodno. Da takvih ljudi ima i da nisu svi, u tome takođe grešite, orijentisani ka nekom odlasku u inostranstvo, mada činjenica jeste, postoji mnogo zemalja u kojima su prosto uslovi bolji nego što su u Srbiji, verovatno će uvek i biti, a ne verujem da će ikada Srbija moći da konkuriše, ne znam, nivou plate Sjedinjenim Američkim Državama. Bez obzira, može Srbija da bude mnogo bolja sutra nego što je Srbija danas, kao što danas već svakako jeste drastično bolja nego što je bila juče ili tek nekoliko godina unazad. Možemo mi ovde da popravljamo uslove za naše ljude, ali ti mladi ljudi bez obzira što uvek negde u svetu postoji bolje, hoće i ovde da rade, mnogi od njih. Kako bismo inače popunili prostor u naučno-tehnološkom parku na Zvezdari? Gde bismo našli ljude? A našli smo ih zato što su se ovde školovali i ovde rešili da hoće da rade i onda otišli u te uslove koji su obezbeđeni u okviru tog tehnološkog parka. Upravo zato što ti ljudi hoće da probaju, hoće da pokušaju u Srbiji i mnogi od njih jesu uspešni i to će biti siguran garant da će ovde nastaviti da rade. Koliko, s druge strane, znate primera da su mladi ljudi baš zbog toga što vide, osećaju da je Srbija danas drastično drugačija, da hoće da ih podrži, da im pruži drastično više i kada je reč o uslovima, ali i kada je reč o subvencijama o kojima se priča često, koje jesu usmerene ka našim ljudima, što mnogi neće da priznaju, što mnogi bez ikakve potrebe negiraju. Zbog toga što vide da se država trudi oko njih na taj način i dolaze nazad. Otišli su nekada u inostranstvo ali su primetili, drugačija je Srbija danas, ima tamo mnogo dobrog prostora koga nekada nije bilo u vreme kada sam odlazio, pa se vratio. I, takvih imate sijaset primera upravo na nivou, recimo tog jednog parka, ali ne samo tamo, svuda po Beogradu možete da pronađete prostore koji predstavljaju inovacione centre, biznis inkubatore. Prostor koji je namenjen ljudima koji žele da započnu neki svoj biznis, iza toga danas stoji država danas i to finansira ne malim sredstvima. Ali, da bismo došli do tih sredstava, podsetite se samo koliki smo put morali da pređemo u okviru različitih prepreka koje smo na tom putu savladali, da nađemo i dobre načine da što više investicija prizovemo ovamo. Danas kada neko kaže, pa da li ste time napravili zemlju zavisnu. Pa, čekajte, da li bilo koja država na ovom svetu došla do toga da se pokaje što je obezbedila više poslova, više fabrika, više ljudi, sebi pronašla radno mesto i obezbedila hleb na stolu. Što je to izabrala, umesto da svi ti ljudi nemaju nikakvu šansu, nikakvu perspektivu i nemaju gde da rade. To je elementarna stvar u ekonomiji. Ne postoji zemlja na ovom svetu koja je uvek rekla, ja ću radije da mi ljudi nemaju šta da rade, nego da im obezbedim posao na neki način, ili da nekoga motivišem da posluje. Da li je otišao neko iz Srbije nakon 24 sata? Nije niko. Naravno, domaće kompanije svakako niste ni imali u vidu. Da li je neko od stranih kompanija otišao iz Srbije? Pa, nije niko, zato što ono što predstavlja ekonomski interes to je uvek dvosmerna komunikacija. Interes onoga ko hoće da negde otvori posao, i nekoga zaposli i interes onoga koji hoće da radi. I, dok mi obezbeđujemo uslove da u Srbiji u toj meri dobro i uspešno organizovano i tako dobro funkcioniše, to onda i traje. Pričali smo toliko o onim subvencijama, mi ovde iznosili podatke. Ne treba u pokušaju da se bude politički grub preterivati. Prosečna subvencija po radnom mestu i za domaće i za strane kompanije je takva da se na nivou od 14 meseci isplati. Nije niko, ne zatvorio kompaniju za 24 sata pa pobegao i odneo, ne znam, novce i mašine sa sobom, nego ni nakon tih 14 meseci nije to uradio. Nama se sve to nego više isplatilo, a onda je nastavilo tek da isplaćuje dalje. Najviše se isplatilo, znate kome? Pre svega tim ljudima koji su na taj način do posla došli. Za njih nije bila razlika da li će imati platu, ne znam 600 evra ili možda 800 ako rade na nekom drugom mestu ili 1000 ako odu u neku daleku zemlju. Za njih je razlika bila ne nešto što može da se meri faktorom 1:1,3 ili 1:1,5, nego nešto što ne može da se meri, što je beskonačna razlika. Imali su nula prihoda. Nula posla. Nula dinara na mesečnom nivou za sebe i svoju porodicu, pa su došli do posla koji podrazumeva nekada 500, nekada 800 a nekada i 1000 evra, ima i takvih poslova u Srbiji danas. To je takva razlika da je apsolutno ne moguće bilo kakvim kalkulacijama zabašuriti koliko je to korisno. Srbija je i u tom pogledu zemlja koja se ozbiljno, odgovorno odnosi prema svojim sredstvima. Mi nismo izdvajali ni za jednu subvenciju onoliko koliko su neke druge države, pre svega države centralne Evrope. Preteruje svako ko kaže, da smo mi u tom pogledu nešto preterivali. Nismo nikad. Neko danas uzme i kritikuje zašto se daje 10.000 evra po radnom mestu u Srbiji. Nije istina, prosečno je dosta manje. Prosečno je četiri, ali i deset u Srbiji nikada neće moći da se poredi sa 60.000 evra po radnom mestu, koje je, primera radi isplaćivala svojevremeno Slovačka. Ali njima se i to isplatilo. Dakle, i to je nešto što, ne da može da se isplati, nego donosi mnogo koristi. Zamislite tek koliko smo dobro napravili mi ovde. Da li treba da poredimo sudbinu bukvalno stotina hiljada ljudi koji su imali nula posla, nula prihoda mesečno, nula dinara na stolu, sa situacijom u kojoj stotine hiljada ljudi imaju posao danas? I ovi mladi ljudi o kojima govorim. Oni se danas takmiče sa svetom zahvaljujući onim ulaganjima za koje neko kaže predstavljaju propast, predstavljaju uništavanje generacija. Ne oni se takmiče sa svetom zahvaljujući tome što im se pruža prostor da mogu da budu konkurentni tom svetu. Pričali smo ovde o novim master programima za taj nivo studija. Kada se primera radi, na jednom mašinskom fakultetu izučava studijski program industrijske revolucije 40. To je samo korisno. Nije to izgubljeno i uništena generacija šta god da ste rekli. Ne. To je generacija koja je sposobna da se takmiči sa svetom. Kada se na elektrotehničkom fakultetu izučavaju napredne informacione, kako se kaže, komunikacione tehnologije u digitalnom domenu. Pa, to je opet nešto što je aktuelno na svetskom planu. Zahvaljujući znanjima koja tu steknu mogu da se takmiče i sa onim ko neko svoje rešenje pravi u tim čuvenim SAD, ali i u Indiji koju ne treba potcenjivati. I oni fantastične uspehe prave upravo na tom planu. Znate zašto? Jer su se bavili ovim stvarima na način na koji se bavi Srbija danas, jer su razumeli, što više prostora daš ljudima da pokažu svoju kreativnosti, da pokažu šta i koliko umeju, da više znaju, ali da imaju gde to da pokažu, više ćeš imati koristi sutra. Zahvaljujući takvom pristupi oni su napravili taj veliki iskorak. Zahvaljujući takvom pristupu i Srbija je danas drastično bolja nego što je ikada bila. I domaće kompanije imaju snažan interes da u ovome učestvuju, one već i učestvuju. Greši svako ko nas potcenjuje, nas kao društvo. I kada je reč o našim firmama i kada je reč o našim studentima i o njihovoj perspektivi neće nju moći da ugrozi ni jedna domaća ni strana firma, ako je reč o ljudima, mladim ljudima koji pored toga što su puni energije budu i naoružani znanjem. Ne može to da se desi. Ali, naše kompanije danas mnogo toga dobrog mogu da urade što je nekada bilo nezamislivo. Daću vam samo jedan primer. Nekoliko dana unazad ja sam posetio jednu uspešnu firmu, našu firmu, neću reći ime da ne bi neko optužio da reklamiram, ali nalazi se tu u Ostružnici. Reč je o ljudima koji rade ozbiljne stvari i pored toga što dosta čisto tehničkog inženjerskog posla odrađuju na dnevnoj bazi i zapošljavaju čini mi se 150 plus 60 radnika na dve lokacije. Oni rade na sopstvenom razvoju. Za te potrebe angažuju mlade ljude koji upravo ovu vrstu prakse stiču i na nivou srednjoškolskog obrazovanja, ali i mladi ljudi na fakultetima koji se školuju takođe su im više nego potrebni i više nego korisni. I sa tim mladim ljudima koji dolaze iz različitih srednjih stručnih škola, pre svega tehničke orijentacije, ali i sa mladim ljudima sa Mašinskog fakulteta Univerziteta u Beogradu. Oni odlično sarađuju. I oni kažu – da imamo neposredan interes da ovakve programe podržimo da u njima učestvujemo. I Mašinski fakultet može da da fantastične stručnjake. Što ih da više biće bolje, između ostalog i za tu firmu i firme poput te, da ovde mogu da rade sve ono što rade, ali da te svoje razvoje završe, da naprave prototip, modele u ovom konkretnom primeru na koji ja mislim, sve vreme dok govorim, savremenih vozila, pa da onda to i svetu ponudimo, da to bude nešto što po performansama prevazilazi ono što je najbolje u ovom trenutku na svetskom nivou, da nađete najboljeg proizvođača, a po ceni mu je potpuno konkurentan. Te stvari mi možemo. Da li hoćemo? Naš je stav hoćemo. I baš zato što hoćemo i u tome smo ozbiljni, mi kažemo, hajde da uradimo sve što je potrebno da taj prostor obezbedimo kroz više prakse, evo ovako, u srednjim školama smo uradili već na nivou visokog obrazovanja. Evo, uradićemo onog momenta kada usvojimo ovaj zakon. Kroz pomoći, subvencije, kroz obezbeđenje prostora, kao što su ti naučno-tehnološki parkovi. Radimo već sve što može da da dobar rezultat. Sigurno jeste opcija, mnogo toga već uradili jesmo, a tek ćete videti, kako se kaže, Bože zdravlja, kako nam bude bila dobra situacija u državnom budžetu kao što je sada, i kako bude bila vremenom sve bolja, kao što će sigurno biti, šta sve možemo da podržimo. Zbog toga što na ovaj način postupa, Srbija Aleksandra Vučića jeste zemlja koju vi vidite na ovim čuvenim svetskim rang listama, što onim koje pokazuju kreditni rejting, što onim što pokazuju uspešnost u privlačenju finansija, ali i onim koje rangiraju kvalitet našeg obrazovanja. Na tim pozicija Srbija danas ima onaj rang koji nekada nije mogla ni da sanja. I to je razlika između ozbiljnog odgovornog pristupa i stalne borbe za rezultat i stalne borbe za to da se pokaže, ali u praksi pokaže, efekat onoga što radite, i onoga što postoji na drugoj strani što bi moglo da se svede na, eto, prosto, nešto malo priče, pošto je priča bar, rekli bi neki, besplatna. Nas priča ne zanima. Nas zanima efekat, nas zanima rast, nas zanimaju veće plate koje će porasti, pričali smo o tome i koliko prekjuče, u narednih mesec ili dva na onaj nivo za koji su svi pričali Srbiji sem nas, ali svi sem nas, da neće biti nikada. E to nikada, za nas nikada nije bilo prepreka i za nas nikada nije bio razlog za odustajanje. Tuđe priče nikada nas nisu zanimale. Nas je zanimao konkretan rezultat i zbog toga to nikada postaje realnost u Srbiji danas. U tome je razlika između Aleksandra Vučića, SNS, sprovođenja principijelne politike i svega onoga drugog što je bilo, odmahivanje rukom, nešto malo priče, te koliko da prođe dan ili zapravo ne interesovanje za stvari, ako ćemo iskreno.
Zahvaljujem, kolega Orliću. Kolega Mirčiću, želite repliku? Izvolite.
Ovde imate dve stvari. Prvo ako želi država, odnosno Vlada da na osnovu investicija koje se sastoje u visokoj tehnologiji, na neki način razvije sopstvenu tehnologiju, onda je opravdano da se jednim delom što veća pažnja i kada je u pitanju usmeravanje kadrova posveti zapošljavanju ili upošljavanju punijih kapaciteta tih kompanija koje imaju visoku tehnologiju. Međutim, na žalost nismo te sreće da možemo da se pohvalimo da ti investitori donose tu tzv. visoku tehnologiju. Druga stvar, kada jedna Vlada ima strategiju da razvije domaću proizvodnju onda s tim ciljem ona ulaže u obrazovanje novih kadrova koji različitim specijalizacijama ili načinu obrazovanja mogu da donesu unapređenje domaće proizvodnje. Imate jedan od niza primera. Mi, radikali, imamo uvek one primere koji su bliski narodu i koji običan čovek može da shvati. Kada su Belorusiji nudili da uđe u EU, na pitanje kakva je uloga u podeli rada Belorusije iz EU visoki zvaničnici su Vukašenku rekli da otprilike, Belorusija bi mogla da izrađuje kada je u pitanju mašinska industrija, one ašove, fijuke i motike, na primedbu da Belorusija ima industriju traktora koja je najprofitabilnija u svetu, oni su rekli – Ali, nemate motore sa novije generacije. Tada su predstavnici Belorusije rekli – Da, ali mi imamo dovoljno kapaciteta da usvojimo tehnologiju za proizvodnju tih motora ili da kupimo te motore od onoga ko proizvodi. Ali, tržište za naše traktore je obezbeđeno. I dan danas, verovali ili ne, ta proizvodnja, tzv. čuvenog Belarus traktora, ja govorim naziv firme, nije reklama, zapošljava 17 hiljada u Minsku ljudi, odnosno građana Belorusije. Ogroman broj, široka lepeza stručnjaka prati tu proizvodnju, a mi smo u situaciji da strepimo kada će vlasnici „Fijata“ Zastava, da izađu iz Kragujevca, da ih svakog dana podmićujemo, da ih molimo da ostanu, pa i ako ne proizvedu nov model. To je samo pitanje realnosti. Koliko smo mi realni, niko ne negira rezultate, ali da vidimo šta je cilj. Ako je cilj da mi dovedemo još jednu fabriku kakva je „Fijat“ u Kragujevcu, onda bolje da se ne igramo, to je bacanje para, to je proizvod italijanske kompanije koja se zove „Fijat“ Tu nema mesta za tehnička lica, zaboravite to. Nekad je prestiž bilo raditi kao mašinski inženjer u fabrici automobila Zastava.
Zahvaljujem, kolega Mirčiću. Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Postavlja se osnovno pitanje - ako je suština onoga što treba da budu državni napori da održi fabriku poput one koja je postojala u Kragujevcu na sve moguće načine i ako se to ne desi, nego ta fabrika doživi onu vrstu propasti koju jeste doživeo grad Kragujevac, ko je za to kriv, da li mi koji se trudimo iz petnih žila da to rešenje pronađemo, ona rešenja koja imamo u rukama da sačuvamo i nadogradimo vremenom ili oni koju su doveli do toga da se ta propast dogodi? Nismo sigurno mi odgovorni za to što nemamo danas nešto što je 100% srpsko vlasništvo i 100% srpski proizvod i nijednog jedinog najmanjeg dela nema da se proizvodi bilo gde u svetu, odnosno da ima veze sa bilo kojim delom sveta, samo sa Srbijom, tim gradom ili bilo kojim drugim. Setite se malo, ako treba i da premotamo film, kada su nastali problemi i ko ih je napravio. Sve ono što bi danas neko rekao da je sporno na najmanji ili najveći način vezano za sudbinu tog grada i te kompanije, da li može danas neko realno da prebaci nama? Siguran sam da ne može, ponajmanje što nije nikakva tajna. Zna se, jer se lično Aleksandar Vučić zalaže da pronađemo gde god možemo dodatno tržište za, primera radi, te automobile koji se ove kod nas u Srbiji sklapaju, proizvode, kako god želite. Da li može neko da ga optuži za, ne znam, nečasne namere jer hoćemo da pronađemo dodatnog prostora za ono što se ovde stvara, a stvara se, da podsetim, od strane vrednih ruku hiljada ljudi koji su naši državljani, naši ljudi ovde? Kad kažemo da brinemo za svakog čoveka, da, zaista brinemo za sudbinu onoga ko treba sutra da obezbedi nešto svojoj porodici. Da li to znači da će posao pronaći posao u firmi sa stranim kapitalom? Pa jel to loše? Nisam siguran da je to loše. Nigde u svetu to nije loše. Pogledajte kompletnu kuglu zemaljsku i nađite neku državu koja će da kaže – ma, ne dolazi u obzir dobra investicija, ne sme niko da mi zaposli nekoliko hiljada ljudi zato što ne dolazi iz moje zemlje, nego iz neke druge? Ja takve primere ne mogu da nađem. Znam da postoje strani investicije i velike i male, i više i manje uspešne, i u Narodnoj Republici Kini i u Ruskoj Federaciji, i u Indiji, o kojoj smo pričali danas. To je svuda u svetu normalno. Svako vodi, pre svega, računa o sopstvenom interesu. Jasan je interes države, da joj ljudi budu zaposleni. To je valjda nešto što ne mora da se objašnjava nikom. Što se tiče tih traktora, vest od danas, američka kompanija „Džon Dir“ dolazi u Srbiju i proizvodiće traktore za obrađivanje velikih površina. To su traktori za 200, 300 ili 500 hektara zemlje i kako svaka roba ima svog kupca, imaju sigurno i ovi. To će da se radi kod nas. Ako pričamo o tome da li se trudimo da nađemo dobrog prostora da nam ljudi grade, pa trudimo se. Da li to ima efekta? Pa, ima i te kako. Nekada postoje stvari koje želimo, ali ne uspemo da ostvarimo. Svi bismo mi voleli da imamo ne jedan slučaj kao što MTU, koji proizvodi motore u avio-industriji, nego da ih imamo 50. Voleli bismo da ih ima 50, ali da taj jedan, onaj ko se trudio da ga dovede, a trudio se Aleksandar Vučić, trudili su se vredni ljudi koji pokušavaju da investicije u Srbiju dovedu u Srbiju i u tome su toliko uspešni da nam „Financial Times“ čestita i kaže – Srbija je po ovom parametru, po investicijama u odnosu na BDP svetski šampion. Toliko su dobri i uspešni. (Predsedavajući: Zahvaljujem, kolega.) Završavam, predsedavajući. Dakle, tim ljudima da neko prebaci zbog toga što uspevaju da naprave rezultat, nema šanse i nije realno. Možemo i vi i ja da želimo da bude taj rezultat još 10 i 20 puta veći, ali on je danas u odnosu na onu devastaciju koju smo imali u vreme žutog preduzeća, i Đilasa i Jeremića i Tadića, toliko dobar, toliko vredan, toliko uspešniji, da danas svako ko hoće da bude iskren i dobronameran može da kaže samo – ljudi, za ovaj posao kapa dole. Ako nešto želi čovek da da kao sopstveni doprinos, ne mora da bude vredno ni teško ni kapi znoja, ne mora ni cipele da nažulja dodatno, biće dovoljan doprinos da kaže samo - poštujem rezultate koje su napravili Aleksandar Vučić i SNS i već je više nego dovoljno uradio, između ostalog, za Srbiju.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite.
Da se ne udaljavam puno od teme. Nije to tako davno bilo kada je resorni ministar za obrazovanje bio Gašo Knežević, zloglasni Gaša Knežević. Kažu, o mrtvima sve najbolje, međutim po božjoj je da se kaže istina o čoveku, pa bio mrtav ili živ. Da li je bio dobar ili nije, za Srbiju je bio poguban. Izlazio je za skupštinsku govornicu i tvrdio u ime tadašnje Vlade da je prevaziđen način i sistem obrazovanja koji je bio u primeni u Srbiji, da u Srbiji ne treba više varioca, da ne treba bravara, da ne treba više metalostrugara, da u Srbiji trebaju ljudi koji će pratiti naučna dostignuća u svetu. Gledajte kako vreme, praksa i život demantuje svakog, pa i ovog pomenutog koji je zapamćen po zlu. Sada smo u situaciji da na zapad, u tu EU najviše odlaze upravo ljudi ovih zanimanja. Odlaze varioci, bravari, metalostrugari, sve ono što su tvrdili da je dekadencija, da je to prevaziđeno. Čak su išli toliko daleko da su nama, srpskim radikalima, podmetali i rekli - vi ste u nekom prošlom veku, šta vi znate, to se sve radi sa kompjuterima. Evo vam drugi primer, da ne bude ono samo mi ptice zloslutnice, pa sa sad nešto slutimo srpski radikali. Evo, vidite šta je aktuelno u Hrvatskoj, koja je članica EU. Aktuelno je da se bukvalno devastira svako brodogradilište. Sada je brodogradilište u Puli. Da li mislite da je bilo koji majstor koji se bavio varenjem, ili tim poslom kada je u pitanju brodogradnja, ostao bez posla? Ne, onda su emisari iz Nemačke došli da ih angažuju. Sve su ih angažovali. Da li znate ko je ostao na ledu? Ostali su inženjeri, pravnici i ekonomisti. Oni im ne trebaju, jer imaju svoju tehnologiju. Majstori im trebaju da razvijaju svoju industriju. To je suština. Kada sam već naveo ovaj primer, kada je nastupila na snagu blokada izvoza iz Poljske u Rusiju, Poljaci su se skoncentrisali u Belorusiji ne bi li otvorili svoje fabrike da svoje jabuke prerađuju u sokove i da izvoze u Rusiju. Da li znate šta su im rekli iz Belorusije? Jeste, vaše su jabuke, ali naše su fabrike i naš je proizvod, a vaše su pare. Šta mi imamo? Mi imamo fabriku "Gorenje". Mi imamo i druge fabrike. To su sve proizvodi i fabrike stranih investitora, i njihov proizvod i njihov profit. (Aleksandar Martinović: Ne, ne.) Da, da. Nemojte mi sada reći da onaj ko proizvodi "Boš" pumpe da je to baš naš proizvod? Kako ćete mi objasniti da "Fijat" nije naš proizvod? Pa, "Fijat" je naš proizvod po toj logici stvari. Znate, mora neko da razmišlja strateški, da se kaže - ovo može da služi u budućnosti da se razvija naša industrija, da se razvija naša tehnologija. Ima tu i nekih zamena teza, pa kaže - nama je šansa u poljoprivredi. Jeste, ali mi treba da proizvodimo hiljade i hiljade tona krompira, jabuka i različitih vrsta poljoprivrednih proizvoda samo za jedan program u informativnoj tehnologiji koji će naš student ili svršeni student bilo kog fakulteta tehničke struke da plasira u svetu. Samo za jedno, za ono malo što je nevidljivo za obično ljudsko oko, to donosi profit. To razvija i tako treba da postupamo, da mislimo o svojim interesima, a ne o interesima investitora i stranih investitora, pogotovo stranih investitora.
Zahvaljujem, kolega Mirčiću. Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Već smo mi to objašnjavali. Preduzeća registrovana u Srbiji posluju u Srbiji, ovde porez plaćaju. To su naša preduzeća valjda? Kakao se zove to preduzeće u Kragujevcu konkretno? Fijat automobili Srbija. Da li je tako? Pa čije je onda i kome se evidentira izvoz kada ti automobili iz Srbije izađu? Pa, nama. Nije reč samo o toj vrsti delatnosti ili tom sektoru. I jabuke, mada nisam do kraja razumeo šta je tu trebalo da bude poenta, jabuke Srbija danas sa uspehom izvozi, pa primera radi, u Rusiju, jer se trudila, jer je radila, jer je otvarala sebi prostor, kao što je otvorila prostor za izvoz mesa, mesnih prerađevina, što na Bliski istok, što na Daleki istok, čak do Kine smo stigli, jer se ljudi trude, rade, pronalaze prostor, nalaze dobra rešenja. Nismo mi u tome loši, naprotiv, i ta EU o kojoj govorite, veoma kritički i ne tako retko, pa i ona je, između ostalog, i tržište za naše poljoprivredne proizvode, zapadna Evropa, pre svega, ali ne samo za njih. Brat bratu jedno 70% razmene naše sa svetom ide na tu stranu, ali to nije sve. Iako pričamo o tome sa kim sve danas poslovno sarađujemo, ako je to trebalo da bude suština zamerki ili napomene, evo da odagnamo sumnje. Na nivou od jedne godine samo, to je 2018, investicije koje dolaze iz EU u Srbiju bile su na nivou nešto preko dve milijarde, ali ih ima i iz istočne Azije, dakle upravo iz oblasti gde se nalazi Narodna Republika Kina, preko 700 miliona. Ima ih i iz prostora centralne Azije, odnosno Evroazijske unije, koja obuhvata i Rusiju i Belorusiju, koje pominjete. To je preko 230-240 miliona evra. Ima ih s Bliskog, Srednjeg Istoka, takođe blizu 200 miliona. Srbija, ako je to bila suština, zamerke ili napomene, nije isključiva ni zatvorena zemlja. Srbija hoće da iskoristi prostor za svoj, pre svega, dobar ekonomski interes. Nije pitanje ovog ili onog dela sveta, nego naše pitanje, naše potrebe ovde, naši ljudi gde će da rade, naši ljudi gde će da izvezu to što su napravili. Naši ljudi, ako hoćete o softveru, i gde će taj softver da plasiraju, ali da imaju i uslove pod kojima će da ga naprave i primera, kako je rečeno, neko malo parče softvera, vredi koliko izvoz kompletnog sektora ima, pa ima ih i u Srbiji. Ima i u Srbiji kompanija koje su u tom pogledu uspešne, koje to već danas ostvaruju. Dakle, samo jedna napomena. Nije to neki tamo mali posao, to je ogroman posao, za to je trebalo ne samo mnogo meseci ili godina da se napravi, pa da se unapredi na dovoljan nivo da bude za celo svetsko tržište atraktivno, pa da se dalje unapređuje da se sa tim korisnicima radi, da se stalno usvajaju novi. Pre svega toga trebalo je mnogo, mnogo i godina i muka i truda i učenja. I ako postoji, a postoji nekoliko oblasti u kojima je Srbija danas vanredno uspešna, pa to je jedna od njih, što danas jako dobro razume da je proces takav, da mu je priroda takva i da ga podstiče u svakom segmentu, što pomaže tim mladim ljudima i dok se školuju da nešto nauče i dok se školuju da nešto praktično savladaju i kad počinju sutra da imaju kome da se obrate, da imaju gde da počnu, da imaju sredstva sa kojima će da počnu, da im se olakša na svaki mogući način da do proizvoda dođu. Kad proizvod ostvare, kad ga savladaju i naprave, da im se pomogne da ga negde plasiraju. Zato što tako ozbiljno radi, zbog toga je Srbija danas drastično uspešnija nego što je bila ikada, pre Aleksandra Vučića i SNS. Da pričamo o broju preduzeća koja se formiraju…
Molim vas privodite kraju.
Poslednja rečenica. Danas ih bukvalno u hiljadama brojite više otvorenih na nivou jedne godine nego što je bio slučaj recimo 2012. ili 2013. godine, a broj onih koji završe sa poslovanjem u toku jedne godine, znate koliko je danas manji? pa isto u hiljadama. Saberite hiljade u plusu sa onim hiljadama koje imamo manje izgubljenih. Vi danas imate ozbiljnu, značajnu razliku i zbog toga, zbog te razlike, cela zemlja oseća boljitak. Bolja je državna kasa iz koje finansiramo i autoputeve, poput autoputa „Miloš veliki“ i Koridora 10, južnog kraka, videćete istoči jako brzo, ali finansiramo i rast zarada. Decembra ove godine, taj će prosek na nivou Republike biti 500 evra. Ovi koji su obećavali da će jednog dana glasati za Aleksandra Vučića i SNS, kada dođemo do te vrste proseka, naravno mislili su da neće biti nikad pa su se prevarili, Gorko će se kajati. Još jednom, ako želite da date neki doprinos Srbiji, ne mora to da iziskuje nikakav napor s vaše strane, samo budite tu da tog dana kad se to dogodi, a biće to u nekim mesecima od dana današnjeg, budite tu samo da kažete „svaka čast“ i verujte uradili ste više nego dovoljno.
Zahvaljujem, kolega Orliću. Pravo na repliku, narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite, kolega Mirčiću.
Možda ste mene ubedili kada se radi o „Fijatu“ kao domaćoj kompaniji, međutim, očigledno da ne možete da sve ove godine ubedite Vladimira Vladimirovića Putina. Setite se samo kada je bilo oduševljenje kako će u Rusiju biti izvezen prvi kontingent od 10.000 automobila i to kao domaći proizvode. od toga do dana današnjeg nema ništa. Odgovor od Rusije je, ne zato što „Fijat“ ne zadovoljava njihove, ima tamo i „Fijatovih“ proizvoda, nego su rekli – to je proizvod iz Italije. Ne možemo kupovati tuđi proizvod od Srbije. To je suština. Drugo, dobar ste primer naveli, velika euforija je bila oko izvoza mesa u Tursku, velika euforija, 5.000 tona je bilo najavljeno s mogućnosti proširenja i povećanja na 10.000 tona, na više puta produžavani ugovor itd. Bukvalno serijal emisija, dnevnika, informativnih i različitih emisija bio je na televiziji, što RTS, što drugim televizijama i šta smo došli u situaciju? Evo sad smo u situaciji da taj projekat koji je tako pompezno najavljivan završava se situacijom da oni koji su ušli u taj posao, uložili ne mala sredstva, zadužili se, hipoteke založili, sada su u situaciji da država kaže – nije produžen ugovor sa Turskom, ne zna se kakva je sudbina, ali robne rezerve Srbije intervenišu, tako što će kilogram junetine biti zamenjen sa 17 kilograma kukuruza. Naravno, merkantilnog kukuruza i to uslovljeno sa nekim pojedinostima da, kada je u pitanju otkup stoke, onda je samo ovlašćeni proizvođači, odnosno klanice „Matijević“ i ostali, s tim što će proizvođač tovnih junadi, morati da snosi troškove. To je to od pompezno najavljivanog projekta, od tog ugovora, kako su govorili, to je ugovor bio decenije. Neki su čak išli i dalje, rekli su – To je ugovor veka, to je nepresušno tržište. Znate, mi moramo logikom koju ste i vi jednim delom u svom izlaganju rekli, moramo razmišljati kako da iskoristimo taj strani kapital koji dolazi u najvećem delu stranim kreditima, da iskoristimo da razvijamo sopstveno, da razvijamo pamet. Pamet donosi profit, pamet donosi napredak. To što mi živimo u ubeđenju da će nam Nemci, da će nam Francuzi i ovi iz EU doneti nešto što je dobro, to su zablude. Moramo izlaziti iz tih zabluda. Nemojte nama, srpskim radikalima, stalno da navodite primer kako je nekada bilo mračno doba, kako oni koji su bili, oni su upropastili. Znamo mi to. Pa i dok ste bili kod nas, zajedno sa nama ste to kritikovali, te koji su nekada vodili Srbiju. Oni ne treba sada da budu dežurni krivac ili argument za opravdanje vaših uspeha ili neuspeha, nego mora Vlada da strateški se ponaša i razmišlja o razvoju, pogotovo o razvoju obrazovanja. Mi ovde raspravljamo, nema ni jednog ministra. Zar vam to nije dokaz kako se Vlada odnosi prema predlogu ovih izmena i dopuna zakona? Ovo je jedna od najvažnijih tačaka možda za Srbiju u ovom trenutku, nema ni jednog ministra. Ja predlažem da predsedavajući napravi pauzu da ministri, eto, udostoje se pa čovek koji je korektan, ministar Đorđević, bar da obavi ove poslove, pa kad se vrati da možemo pred ministrom da raspravljamo o ovome, ne iz razloga što ćemo nešto čuti, eventualno pametno, od njega, nego iz razloga što to daje ozbiljnost i težinu našoj raspravi koju mi vodimo.
Zahvaljujem, kolega Mirčiću. Slažem se sa vama kada je reč o korektnosti. Gospodine ministre, ja se nadam da će se on vrlo brzo priključiti, pretpostavljam da je, ali priključiće se svakako. Pre toga pravo na repliku narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite, kolega Orliću.
Ne, naravno da situacija kakva je bila u vreme bivšeg režima nije nikakva vrsta, kako je rečeno, opravdanja za naše uspehe, kako je rečeno dežurnog opravdanja, ne. Ta situacija je samo dežurna opomena, dežurno podsećanje na to da ljudi znaju kako je bilo nekada, da se to ne zaboravi. Zbog čega? Zato što se to tako jadno, čemerno, crno, užasno za Srbiju u svakom pogledu i danas od strane nekih pripadnika bivšeg režima nudi kao neka vrsta alternative onome što radi Aleksandar Vučić i SNS. Čisto da ljudi ne zaborave šta im to nude. Zbog toga postoji podsećanje na to, ni zbog čega drugog. A to sa našim uspehom, našim rezultatom nema veze, zaista, samo ga čini kada se jedno sa drugim uporedi, onako dovoljno jasnim i očiglednim, ali rezultat je rezultat sam za sebe. Znate, činjenica je da mi danas imamo ta tržišta o kojima govorite, ali i mnoga druga koja nismo imali nekad. Pa, ona je vrednost po sebi. Nju ne može da ugrozi svojim lažima niko od predstavnika bivšeg režima. Znaju ljudi, negde sam mogao da izvezem, primera radi, meso juče, ili poljoprivredne proizvode, ili nisam mogao, pa uporedi sa ovim što ima danas i gde sve može da izveze, pa mu je razlika jasna. Uporedi svoja primanja, sa ovim kako je danas i sa onim što se jako dobro seća kako je bilo nekada. Pa, kaže - tu je meni razlika potpuno jasna i ne može mene da slaže šta god pričao o svom periodu ni Đilas, ni Tadić, ni Jeremić, ni ovaj njihov potrčko Boško Obradović. Znaju ljudi, ljude ne možete prevariti i slagati. A, razlike su više nego jasne. Dakle, ovo da mi pomažemo sebi, da mi mislimo o sopstvenim potrebama, pa to sve vreme i radimo, to sve vreme i pričamo. Oni, a slažemo se, koji su strašno grešili, koji su katastrofu napravili takvim odnosom prema određenim zanimanjima i delatnostima u Srbiji, što su potcenjivali varioce, jesu, pogrešili su katastrofalno. A, šta mi radimo danas? Pa, sve suprotno tome. Da li ste čuli nekoga, sem Aleksandra Vučića, da je rekao - Srbiji trebaju varioci, da je to realna potreba Srbije? Ja se nikoga ne sećam, uključujući i ove što jesu u sali i ove što nisu u sali. On se time bavi, on je to uvideo i o tome javno govorio celoj Srbiji. To će vam potvrditi u svakoj kompaniji, i u ovima o kojima smo pričali mi danas. U ovoj u kojoj sam ja bio i koju sam pominjao, sigurno, baš smo tu rečenicu razmenili. Varioci, trebaju? Trebaju. Imate li ih? Nalazimo, teško se nalaze. Činjenično stanje, ko je do toga doveo? Ti što su ih potcenjivali. Ko na tome danas radi? Pa, mi koji pomažemo da se veštine steknu, da se znanje prigrabi, novo i veće. To su valjda jednostavne stvari, ali te razlike, pa one su toliko jasne i očigledne da ja ne moram da ih obrazlažem, ali hoću da podsetim, pošto vidim da se postavlja pitanje – zašto o njima govorimo, hoću da podsetim kolika je velika i važna razlika. Pričali smo dva dana unazad o minimalnoj ceni rada. Ponovo se povećava, sada se povećava, zahvaljujući tome što smo ozbiljno radili, ulagali i u mlade ljude, ali ne samo u mlade ljude, što smo posao obezbeđivali u Srbiji, što smo radili na našoj infrastrukturi, pa zahvaljujući svim tim stvarima, danas imamo više u kasi. Danas ponovo povećavamo tu minimalnu cenu. Ali, da vidite samo kako se kretala. Godina 2008. nivo od oko 13 hiljada dinara, 2010. godina 15 hiljada dinara, da bi 2012. godine bila 17, 2014. godine 21 hiljada, 2017. godine 22,880 i sva ova povećanja koja pratite dolaze u vreme kada mi počinjemo da osnažujemo svoju državu, da punimo kasu, a to ne radi bivši režim, to rade Aleksandar Vučić, SNS i Vlada koju mi podržavamo. Pa, 2018. godine 26 hiljada, u ovom trenutku 27 hiljada, već koliko sutra – znate koliko, po najnovijoj odluci, preko 30 hiljada dinara. Pa, uporedite to sa onih, koliko sam rekao, 15 hiljada te 2012. godine, 30 hiljada sa 15 hiljada dinara. Da li je jasno koja je razlika u pitanju? Da li je jasno koja je mera uspeha današnje politike i onoga što su pričali i predstavljali nekakvim uspehom 2012. godine? (Predsedavajući: Zahvaljujem.) Završavam, gospodine predsedavajući. Ovo je samo jedan od najslikovitijih primera kako u Srbiji može, kako su grešili oni koji su potcenjivali i mlade ljude i starije ljude u Srbiji, i ova i ona zanimanja, i tehničare i inženjere, ali i poljoprivrede proizvođače, i stalno nam pričali priče - ne možemo mi, nemamo mi, kriv je ne znam ko, a u stvari, tim pričama i tim rečima, samo sebi davali alibi da se ne vidi njihovo besomučno pljačkanje ove države i svih tih građana, da se ne vide njihove, kao u slučaju Dragana Đilasa, stotine miliona evra, koje su završavale na računima kompanija i u privatnim džepovima. Pričali su da Srbija nema šanse, da Srbija nema pojma, jednog dana svi da se isele i biće to onda valjda sreća za sve, a vidi se da može i da ima šanse i da ima načina, ali kada – kada se zaista hoće, kada to nije priča priče radi, kada to nije samo laž i varka za izbore, nego kada se stvarno hoće i, drugo, kada se ume, kada se bori za zemlju, jer se zaista zemlja voli i kada se ume da se napravi rezultat. E, to vam je razlika između ovih primera radi, 30 hiljada i onih njihovih 12 ili 15. I znate šta, vremenom nam je razlika sve veća i biće veća.
Zahvaljujem, kolega Orliću. Imamo vremena za raspravu, nemojte brinuti, potpuno identično vreme dajem i vama i gospodinu Orliću, jer imamo konstruktivnu raspravu. I vas i gospodina Orlića, ako ste primetili, opomenuo sam negde na četiri minuta, ali ste i vi i gospodin Orlić dobijali sasvim dovoljno vremena. Ali, imali smo konstruktivnu raspravu i ja nisam želeo da je prekinem. Imamo tri koleginice prijavljene po amandmanu. Idemo po redosledu. Najpre ovlašćena predstavnica SNS prof. dr Aleksandra Tomić, po amandmanu.
Zahvaljujem. Poštovani ministre, kolege poslanici, u raspravi po amandmanu otvorili smo mnoga pitanja na koja očito nismo dobili odgovore, ali smo dobili jednu širu sliku kako je Srbija izgledala pre 2012. godine, a kako sada izgleda. Poređenje Srbije sa Indijom, jednostavno, kada pričamo o ekonomskom sistemu i ekonomskoj politici ove dve države ne može da postoji ovde u parlamentu, zato što je Indija država od milijardu stanovnika i zato što poseduje nuklearno oružje. Prema tome, Srbija je zemlja koja se nalazi u jugoistočnom delu Evrope, koja je krenula evropskim putem, putem evropskih integracija i zadržala jako dobre istorijske odnose sa Ruskom Federacijom i, naravno, sa Republikom Kinom. Ovo o čemu danas govorimo, o dobrim ekonomskim odnosima sa ovim državama, je upravo rezultat odgovorno vođene spoljne politike Republike Srbije i to se zaista desilo onoga trenutka kada je SNS, na čelu sa gospodinom Vučićem, došla i preuzela odgovornost za vođenje državom posle 2012. godine. To mora u svakom trenutku da se govori i da se podseća, zato što ste do tada imali i stručne prakse koje je Đilas organizovao, koji je završio mašinski fakultet, pa te ljude i te studente nije imao gde da zaposli, zato što su do tada pripadnici njegove stranke, zajedno sa Jeremićem i sa celom tom ekipom koja se danas zove Savez za Srbiju, sve one studente koji su završavali tehničke fakultete doveli do toga da su odlazili i radili u državama koje su članice EU, ali su odlazili i na istok i na zapad, zato što su sve firme do tada ugasili, prodali i digli kredite, da nisu mogli ni da otvore svoje kompanije ovde. Tada u to vreme, do 2012. godine, vi ste imali mlade inženjere koji jednostavno nisu imali perspektivu uopšte u Srbiji. Obaveza je bila nas svih koji smo preuzeli odgovornost da otvorimo i ponudimo šansu ljudima koji su završili ovde fakultete i država je ta koja je morala da ponudi tu šansu. Ta šansa u 2012. godini je izgledala nemoguće u vreme kada trebate da srušen budžet ponovo dignete na noge, da možete da isplatite i plate i penzije i da sprovedete fiskalnu konsolidaciju. Ali, u tom trenutku je i radio taj "Fijat". "Fijat" je ovde registrovan kao d.o.o. Plaća porez državi Srbiji, ima zaposlene ljude iz Kragujevca i građane Republike Srbije, inženjere koji rade i žive u Beogradu i njihovi italijanski inženjeri koji sede u menadžmentu zapošljavaju naše inženjere. Prema tome, "Fijat" jeste strana kompanija u smislu imena i u smislu menadžmenta i ona koja je dala mogućnost da se ovde proizvode "Fijatova" vozila, ali i izvoz jednostavno koji radimo za zemlje EU je obaveza Srbije na osnovu ugovora koje je neko potpisao pre 2012. godine. Obaveze koje svi imamo - plaćanje plata, takođe ide uz poreze i doprinose koji idu u budžet Srbije. Prema tome, zašto "Fiajtova" vozila, nije sproveden ugovor i izvezena za Rusku Federaciju? Zato što postoje obaveze koje se zovu konkurentnost u odnosu na ugovore sa EU i zato što postoji Evropska komisija za zaštitu konkurencije, koja treba da da saglasnost, kao što je dala saglasnost kada je bio u pitanju ugovor za Smederevsku Železaru. Prema tome, ono čega se danas država Srbija drži, to je da zaista sprovodi jedinstvenu ekonomsku politiku kada su u pitanju države članice EU. Zato mi danas imamo 65% kompanija članica EU, država članica EU koje rade sa Republikom Srbijom i zato mi imamo toliki prihod u budžetu Republike Srbije. Imamo preko 18% saradnje sa firmama koje su registrovane u Ruskoj Federaciji. Prema tome, ono što pokazuje Republika Srbija to je da svoju ekonomsku politiku koncipira na saradnji sa firmama i sa istoka i sa zapada i zbog toga suštinski danas govorimo o rastu preko 4% BDP i zato danas govorimo o stranim direktnim investicijama. Za prošlu godinu su bile 3,5 milijarde. U ovoj godini za prvih šest meseci dve milijarde. Čuli ste od mog kolege Orlića o kojoj strukturi govorimo, kolike su u odnosu na države članice sa kojima sarađujemo. Zašto se postavlja pitanje danas o dualnom obrazovanju? Mene samo interesuje zbog čega mi ovde imamo amandmane koji jednostavno žele da steknemo utisak, u svojim obrazloženjima od nekih poslanika, da se ne zalažu uopšte za model dualnog obrazovanja u Srbiji. To me negde čudi zato što jedna od 42 tačke Saveza za Srbiju, kada dolaze na pregovore sa predstavnicima stranaka pozicije, upravo govore o tome da se zalažu, na čelu sa gospodinom Đilasom, da se dualno obrazovanje uopšte ukine u Srbiji. Sada se pitam – koji su to razlozi? Razumem da je želja ovde predlagača amandmana da zaista uspostavimo jedan potpuno nov model, ako možemo preko noći, obrazovanja koji će dati produkciju visokoobrazovanih inženjera i ekonomista i pravnika, koji će zaista dovesti do tog velikog rasta preko 5%, koji zaista Srbiji trebaju, ali vi ne možete ukoliko nemate velike industrije kao što je auto-industrija, sada smo videli i industrija avio-motora, MTU, kao što ćemo imati u Srbiji otvorene kapacitete. Ono što mene zabrinjava samo je ta kampanja koja se stvara u javnosti da dualno obrazovanje nije adekvatan model obrazovanja u visokom obrazovanju u Srbiji. Mi do sada imamo 7.000 srednjoškolskih obrazovnih sistema, dece koja su se opredelila da idu na dualno obrazovanje. Znači, za ovu godinu imamo upisanih 2.533 učenika. Znači, od 7.000 budućih polaznika određenih fakulteta, budućih studenata, vi ćete imati sigurno preko 50% dece koja će se opredeliti, a ja mislim da će sigurno preko 75% biti dece koja će se opredeliti za model studiranja prema dualnom sistemu. Zašto? Zato što mi ovo ne radimo zbog onoga što tržište traži, nego mi ovo radimo zbog toga što naša deca treba da ovladaju tehnikama upravljanja znanjem i novim tehnologijama i novim načinima i veštinama, a treba da dovedu do toga da će sebi obezbediti zaista visok nivo obrazovanja ovde u Srbiji, a ne negde u inostranstvu. Ono što je za nas velika stvar i nagrada je da je Srbija zaista, prema istraživanjima „Fajnenšel tajmsa“, jedna od država koje se prema svojim gabaritima, svom sistemu obrazovanja, svom načinu ekonomije koji je uspela da potpuno preokrene u proteklih sedam godina, pokazala suštinski da imamo potencijala i da zaista proizvedemo ovakvu vrstu visokoobrazovanog kadra, bez obzira o kojoj oblasti govorimo. Čudi me stanovište po kojem mi sada imamo ovde toliki otpor prema ovakvom modelu obrazovanja. Zato što sve razvijene ekonomije, ne samo Nemačka, nego recimo i Francuska ima, Švajcarska, imaju ove modele obrazovanja. Reći ću vam samo da prema podacima koja pokazuju u javnom sektoru, koja su zastupljena u Francuskoj, nećemo Nemačku da uzmemo, pošto ste vrlo alergični kada pričamo o Nemačkoj, na kraju krajeva, oni su zemlja koja ima 83 miliona stanovnika, velika država, veliki sistemi i njima je mnogo lakše da proizvode visoke stope rasta, jer imaju svoju razvijenu ekonomiju, ali pričamo o Francuskoj. Znači, velike državne firme, kao što je npr. „Elektroprivreda Francuske“ ima više od 2,5 hiljade zaposlenih koji imaju obavezu da među zaposlenima imaju određeni broj dualno obrazovanih studenata, koji pokazuju da to mora da bude minimum 5%. Znači mi još nismo došli do tog stadijuma. Kada budemo proizveli kao država određeni broj studenata, koji će pokazati da imaju zaista veštine koje javna preduzeća traže, ovako visok obrazovan kadar, pokazaće se da je recimo u „Elektroprivredi Francuske“, prema podacima iz 2016. godine, zaposleno 6.000 dualnih studenata, a da ima 5.500 inženjera koji su njihovi mentori. Prema tome, modele koje EU daje u ovom trenutku da se proizvedu stručnjaci visoko sofisticiranih kadrovskih mogućnosti, da jednostavno uhvate korak sa četvrtom industrijskom revolucijom, su potreba, kako Republike Srbije, tako i svih država u regionu, tako i država i EU i istoka i zapada. Srbija radi upravo onaj posao koji mnoge države u regionu nisu prepoznale, nisu prepoznale kao razvojnu šansu svoju, ali je gospodin Aleksandar Vučić to prepoznao i na vreme započeo ovaj postupak i zbog toga ga zaista treba podržati, bez obzira što se možda vi sada ne slažete sa tom politikom, bez obzira što možda vi vidite da postoji neki drugi način na koji možda mogu da se postignu ovi rezultati, ali sva istraživanja su pokazala, na svim razvijenim ekonomijama, da to nije moguće. Ne postoji drugi put, nego ovaj put koji sada imamo. Zbog toga mi je zaista žao što ćete negde u javnosti celu ovu temu prikazati kao nešto što nije dobar model za razvoj Srbije, kao dualni sistem obrazovanja u visokom obrazovanju. Mislimo da zaista ove tema je pokazala da na osnovu uvođenja dualnog obrazovanja u srednje škole postoje rezultati i sigurni smo da, nakon prve četiri godine, ćemo imati zaista visoke stope rasta sa decom koja će završiti po ovom sistemu svoje visoke škole. Hvala.
Zahvaljujem se, koleginice Tomić. Reč ima narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović, povreda Poslovnika. Izvolite.
Gospodine Milićeviću, povređeni su čl. 107. i 161, dostojanstvo Skupštine. Trebali ste da reagujete, jer narodni poslanici SRS sa opravdanim razlozima su podneli ove amandmane. Da li to neko razume ili ne razume, to je naše pravo. Upoređivanje SRS u ovom smislu sa bilo kim drugim je u najmanju ruku besmisleno. Drugo, pošto sam narodni poslanik koji dolazi iz Kragujevca, ne mogu da shvatim stvarno i time se unižava Skupština i njeno dostojanstvo, kao da ovde sede neki neuki ljudi koji ništa ne znaju, da neko stvarno misli da je fabrika „Fijat Krajsler automobili Srbija“, tako se zove, srpska fabrika. Taj neko je ili smešan ili ništa ne zna. Tačno je da država Srbija ima 33% akcija u toj fabrici, ali to je većinska fabrika, gospodine Đorđeviću, vi to znate, italijanske korporacije koja istu takvu sa sličnim odnosom akcija ima u Bursi, u Turskoj, gde se proizvodi automobil „fijat tipo“ limuzina koja je doživela procvat, za razliku od ovog „fijata 500l“ koji ide u provaliju, jer je „fijat tipo“ prodat u 500.000 jedinica, a kragujevački „fijat 500l“ ove godine, bednih, 56.000 jedinica za manje od 100 dana. Pošto ste vi, gospodine Đorđeviću, očekujem da vi to objasnite poslanicima, ministar pod čijim resorom je i Fond za penzijsko i invalidsko osiguranje, dužni ste da kažete, iako ne smete, iako znate tajne odredbe ugovora, da „Fijat“ automobili, odnosno „Fijat Krajsler“ Srbija ne uplaćuju ni jedan jedini dinar poreza i doprinosa u budžet Republike Srbije. Taj izvoz kojim se hvale ove godine je bio ove godine toliko bedan zbog tako male proizvodnje automobila i otpuštanja pre toga skoro 2.000 radnika. Sa druge strane, Vlada Republike Srbije je u 2018. godini 2,75 milijardi dinara dodatnih, pored onih milijardu i 300 miliona evra, dala „Fijatu“ koji, opet ponavljam, je platio nula dinara poreza i doprinosa za radnike zaposlene u budžet, jer je takva tajnost ugovora. Sada dolazimo u situaciju da „Fijat Krajsler automobili Srbija“ od nekoga ko treba da plaća državi Srbiji, jer je prethodno od grada Kragujevca u infrastrukturi skoro 200 miliona evra, od države Srbije milijardu i 100 miliona evra, je postao neto korisnik budžeta Republike Srbije. To je cela istina.
Zahvaljujem koleginice Jovanović. Moram da obrazložim, istakli ste član 107. povreda dostojanstva Narodne skupštine i 161. Član 107. ne mislim da su kolege i koleginice SNS u negativnom kontekstu želele da porede SRS, naprotiv, mislim da smo imali konstruktivnu raspravu i dopustio sam, zaista da imamo jednu konstruktivnu raspravu i pre svega, argumentovanu raspravu gde nije, koliko sam shvatio u trunke politikanstva i politike. Član 161. je procedura za podnošenje amandmana. Znate šta, vodimo trenutnu raspravu o pojedinostima i ja ne uskraćujem zaista pravo nikome da učestvuje u toj raspravi u skladu sa vremenom koje je predviđeno Poslovnikom o radu Narodne skupštine. Koliko sam shvatio ne želite da se Narodna skupština izjasni. Zahvaljujem. Reč ima najpre predstavnik predlagača, ministar Zoran Đorđević. Izvolite, ministre.
Zahvaljujem. Moram da reagujem, pošto to što ste vi rekli koleginice nema uopšte uporište i nije uopšte istina. Radi informisanja javnosti, niko u državi Srbiji ko radi u skladu sa zakonom mora da plaća poreze i doprinose, tako da isto i zaposleni u „Fijatu“ moraju da plaćaju poreze i doprinose. Uostalom, to što ste vi rekli dovelo bi u zabludu radnike koji rade tamo da bi imali utisak da možda u nekom periodu njima nisu uplaćeni porezi i doprinosi. Svaki radnik u Republici Srbiji sada može da proveri putem mobilne aplikacije da li mu se uplaćuje zdravstveno, a vrlo brzo će biti uspostavljena aplikacija gde će moći da proveri penziono. Mi vrlo pažljivo pratimo bilo kakve uplate i bilo kakve nelogičnosti, ukrštaju se podaci i PIO Fonda sa Centralnim registrom i reagujemo svaki put kada postoji bilo kakva nelogičnost, tako što inspekcija rada izlazi na lice mesta. Mi bilo kakvu primedbu na rad „Fijata“ nismo imali, niti radnika, niti za neisplaćene bilo kakve poreze i doprinose, tako da vas molim samo da ovo rezimiramo, da ne postoji bilo kakvo kršenje zakona, te samo da preciziramo svi porezi i doprinosi se plaćaju. Hvala.
Zahvaljujem ministre. (Nataša Sp. Jovanović: Replika.) Imate osnova za repliku, ministar vam se direktno obratio. Smatrate da ste pogrešno protumačeni. Izvolite, imate osnova za repliku.
Gospodine ministre, znači i ovde ćemo da se igramo, jel tako mačke i miša, kako se kaže, jer ono što vi vrtite davanjem „Fijata“ u budžet, pa onda oni vraćaju uplatom poreza i doprinosa, taman posla da nisu plaćeni, naravno, izbio bi veliki skandal, pa i ljudi iz sindikata fabrike, gospodin Mihajlović i njegovi saradnici, već bi do sada bili pred vašim Ministarstvom. Ali, na koji se način se to radi, taj odgovor mi niste dali, jer to što država Srbija pokriva upravo ono što sam malopre rekla 2,75 milijardi samo prošle godine, davajući dodatne subvencije „Fijatu“, a oni vrate uplatom poreza i doprinosa u budžet Republike Srbije, jer naravno, mora da se poštuje zakon i niko ne može da ga krši, mi se zalažemo za to da se svaki mesec za mesec plaćaju i doprinosi, e to je ono što nije znao da objasni ni Siniša Mali, na moje direktno pitanje više puta i poslanika SRS. Onda je besmisleno da se i vi upinjete da branite jedan projekat, koji je Dinkić doveo ovde zbog svog ličnog interesa, pokupio i podigao rep i pobegao, znači, bez da bude procesuiran i pre toga za sve što je radio, a onda i za ovu katastrofu koju Vlada Srbije mora da vuče na grbači, dokle, videćemo. Ovi kažu, biće nekog po odluci „Fijat krajlera“ automobila, SUV modela novog 2020. i 2021. godine u mom rodnom Kragujevcu. Za to je potrebna dodatna investicija. A onda se opet postavlja pitanje, a ko će to da plati? Turska kompanija „Ubursije“ se opredelila da uloži 225 novih miliona evra za redizajnirani model „Fijata Tipo“, i ja to mogu to mogu da razumem, ekonomski opravdan razlog. Znate, ako ste planirali, kao što su oni, da proizvedu pola miliona jedinica, a jesu, ako 370.000 "Fijata Tipo" izlazi na tržišta, a jeste, pa normalno je da će da ulože dodatni novac. Zašto mi gospodine ministre, ako to oni od nas traže novim ugovor da ulažemo novih 225 miliona, kada sada ovako podvučemo crtu i vidimo da smo u debelom gubitku, a samo oni na dobitku i to korišćenjem naše radne snage. Rekla je malopre koleginica - da, to su inženjeri, a koliko je njih ostalo bez posla i nisu mogli da nađu. Ne samo da su otišli pre dve godine, otpušteni ti radnici, nego je otišli preko 60 "Fijatovih" kooperanata. To je poražavajuća činjenica.
Zahvaljujem. Reč ima predstavnik predlagača, ministar Zoran Đorđević. Izvolite.
Znate kako, kada vas slušam to deluje poprilično jednostavno kako vi objašnjavate. Mi dajemo, pa se negde to plaća, pa ide u budžet. Vi sami znate da novac nije obojen, prvo. Drugo, ako već dolazimo do toga da se bilo kome daju subvencije, "Fijat" nije kompanija koja dobija subvencije i da je ona sada jedinstvena na tržištu Srbije, već je nama kao što znate i Fond za razvoj i mi u Ministarstvu i Ministarstvo privrede, vrlo pažljivo vodimo računa kome dajemo novac i za razliku od nekih ranijih vremena, taj novac se višestruko vraća. Nama je bitno da zadržimo privrednu aktivnost i bitno nam je da ljudi zadrže posao. Naravno, pokazalo se i ta kritika za "Fijatom" postoji od samog početka. Možda oni koji su pravili dogovor u neko to vreme, nisu ga najsrećnije uradili, ali Vlada Republike Srbije sada svakako vodi računa o tome i vrlo je bitno da "Fijat" ostane u Srbiji. Vrlo je bitno da ima novih investicija, da se rade novi modeli, da se razvijaju mala i srednja preduzeća, kojih ako se ne varam, neka cifra koja mi stoji u glavi jeste da nekih 10.000 ljudi zavisi indirektno od "Fijata", tako što njihove kompanije, male i srednje, direktno rade za "Fijat". Tako da, ako gledamo sam "Fijat" nije nama toliko velika šteta sama "Fijat" kolika nam je šteta svih onih koji su vezani indiretkno za "Fijat", ukoliko izgube taj posao. Ono što nam je bitno jeste da investicije kao što su ulaganja, kao što je "Železara" Smederevo ili kao što je Bor, ili kao što će biti neke buduće investicije koje su na preduzećima i kompanijama koje su bile na samom rubu propasti i uspele da se izvuku, da sada pozitivno posluju i da time doprinose našem BDP i izvozu. Bitno nam je da se nastavi sa takvim trendom u Srbiji. Takođe, bitno je da se razvijaju mala i srednja preduzeća. Ta mala i srednja preduzeća su bitna da se razvijaju tamo gde dovodimo velike investitore, kako bi upravo oni imali podršku i kako bi kroz zapošljavanje ljudi u malih i srednjim preduzećima u stvari podizali zaposlenost u našoj zemlji. Slažem se sa vama da možda treba da se razmišlja o tome kako i na koji način da se pažljivije ulazi u neke projekte, ali ono što hoću da vas uverim, da sada mi ne ulazimo tako olako kao što su ranije ulazili i da vrlo pažljivo gledamo ko šta nudi , ko kakav projekat nudi i sa kakvim programom ulazi i kakav rezultat daje taj program na nekom dugoročnom nivou. Sa takvim programima i sa takvim razvojem i sa takvim ulaganjem i sa takvim subvencijama sada Vlada Republike Srbije radi. Jedino tako preduzeća mogu da dobijaju subvenciju Republike Srbije. Hvala.
Zahvaljujem ministre Đorđeviću. Koleginice Jovanović, želite repliku? Izvolite.
Gospodine ministre, veoma ozbiljno i odgovorno govorim jezikom brojki i činjenica. Da li je vama normalno, vi ste ministar između ostalog za rad i zapošljavanje, ako je neko stalno zaposlen u nekoj fabrici, bilo gde u Srbiji, da li je to privatna kompanija, ova neka koja je došla kao strani investitor, da čovek radi puno radno vreme tokom cele godine? Jel to normalno, da neko radi tokom cele godine, ukupan broj radnih dana u godini, jel to normalno? Za jednu, navodno fabriku koja uspešno radi? Tako bi trebalo da bude. A u fabrici koja doživljava katastrofu, kao što to doživljava "Fijat" ukupno je bilo, videćemo do kraja ove godine, mislim da nema ni 118, 120 radnih dana, možda sada malo više, jer je bio ovaj kolektivni odmor. Odgovorno vam to govorim, jer među mojim poznanicima, prijateljima, komšijama mnogo je zaposlenih, sa srednjom, sa visokom stručnom kvalifikacijom koji rade u toj kompaniji. Vi ste i mene to stvarno iznenađuje, prvi ministar koji kaže - ja to nisam čuo od Aleksandra Vučića, on je čak rekao suprotno - "Fijat" mora da ostane u Srbiji. Ne, on tako nije rekao. On je rekao da čeka da istekne ovaj ugovor koji je Dinkić potpisao, da ne može i da je svestan toga da oni ogroman novac uzimaju od države, ali da smo zatekli takvu situaciju da država mora da poštuje, jer bi doživela velike konsekvence zbog nepoštovanja ugovora i da se možda traži alternativno rešenje da neka druga svetska automobilska industrija preuzme fabriku u Kragujevcu pod povoljnijim uslovima sa modelom koji će biti prihvatljiv za kako domaće, tako i za inostrano tržište. Jednostavna činjenica da je ta fabrika prošle godine zabeležila minoran izvozni rast ili već, u odnosu na onu prethodnu koja je bila katastrofa, dovoljno vam govori da oni nisu uspešni u svom poslovanju. Svi bismo mi voleli da u gradu koji je toliko dao stranoj kompaniji, a u pitanju je infrastruktura, pre toga su sklonjeni, uništeni celokupni pogoni „Zastave“ za koju ne znamo gde su završili, u stvari znamo to su Đelić i ova kompanija mafijaška Dinkić, pretopili i hteli posle toga Esmarku da prodaju bud zašto „Železaru Smederevo“, mi smo to sprečili. Kažem, mi, našim apelom i konferencijama za novinare i onda su Bogu hvala došli Kinezi. Dakle, moramo da tražimo takve strateške investitore kao što je kineska kompanija koja je preuzela „Železaru“, kao što su druge kompanije, koje ne žele na takav način da iskorišćavaju muku građana Srbije, a pre svega građani Kragujevca i građani „Fijata“ i njihovih kooperanata žele da rade puno radno vreme i da imaju svih 12 meseci u godini punu platu, a ne da se šalju, a da ne znaju kada će to da se desi, na prinudne odmore i da primaju neku bedu i da nemaju da se prehrane i da žive normalno i da obezbede bolji život svojoj deci.
Zahvaljujem, koleginice Jovanović. Prvo na repliku, predstavnik predlagača ministar Zoran Đorđević, izvolite.
Ja se ne slažem sa vama. Moram da vam kažem, vi dolazite iz Kragujevca, i sami znate da je naša „Zastava“ koja je ranije proizvodila na tom mestu, oslanjala se na „Fijatovu“ tehnologiju. Da su ljudi koji su bili indirektno vezani, koji su bili proizvođači poluproizvoda koje je „Zastava“ ugrađivala i sada koje ugrađuje „Fijat“, jesu zavisna preduzeća od „Fijata“. Ja jesam za to da „Fijat“ ostane, ja jesam za to da „Fijat“ nastavi da radi tamo. Potrebno je da razgovaramo sa „Fijatom“, potrebno je da ih animiramo i da oni počnu da proizvode više, potrebno je da „Fijat“ zaživi tamo. Siguran sam da možemo da uradimo nešto, kad smo to uspeli sa jednom „Železarom“ uspećemo i sa Borom, ali ono što je najbitnije, to je da će to biti jasna poruka ljudima tamo. Znači, vi kada pričate o tome da treba da dođe neki drugi investitor i kada kažete da treba da se proizvodi neki drugi automobili, to indirektno govori da svi oni koji su podizvođači tamo i neka zavisna preduzeća za „Fijat“ će morati da se gase ili da se prekvalifikuju za neke druge automobile. Ja nisam za to. Ja sam za to da oni nastave da rade, jer ta indirektno vezana preduzeća za „Fijat“ će biti najbolji način da lako pređu na tu novu tehnologiju i da nastave da podržavaju „Fijat“ u Kragujevcu.
Zahvaljujem. Koleginice Jovanović, želite repliku? Izvolite.
Mi nismo za to i lepo ste naveli primer i Bora i Smedereva. Dakle, na svetskom tržištu auto industrije postoje kompanije koje su mogući i potencijalni kupci onoga što je do sada radio „Fijat“ u našem gradu. Ugovor koji bude istekao, a uslovljavanje sa novim ugovorom, sa novih 220 ili već koliko, ja stvarno ne mogu to da kažem, to je reč stručnjaka za novi model, bio bi zaista potpuni gubitak za ovu zemlju. Zamislite, 220 miliona evra, koliko dajete za nešto što je neizvesno za budućnost, ko će nama da osigura gospodine ministre, vi kažete – ja sam za to da ostanu. Ovaj 500L nema prođu. Možete vi kako hoćete da se busate u grudi, ni na domaćem, ni na stranom tržištu taj automobil nije opravdao ono što je obećavao ovaj Dinkić i onaj Đelić sa njim i cela ta bulumenta koja je dovela takav projekat u Srbiju. Vrlo dobro znam i kakva je bila fabrika pre. Na kraju krajeva, moj prvi radni dan je u Fabrici automobila „Zastava“ u sektoru izvoza „Zastava impeks“ davne 1988. godine. Svesna sam toga, kao i što smo zagovarali još pre rata i pre sankcija, da se ta fabrika proda pa makar, što se kaže, za jedan dinar, da je neko hteo to da dođe i da preuzme. Ali, te nove tehnologije i to što „Fijat“ pokušava da uradi u trci sa mnogima drugima koji su davna te modele, tog nivoa, te klase i te visine cene prevazišli, jednostavno nikada neće moći da dostigne, pa tako i taj neki „SUV“ koji bi se pravio, to je onaj džip automobil. Sa takvim pogonom bi doživeo, sigurna sam, propast zato što bi i te kako bio skup u odnosu na ostale konkurente, a ti konkurenti mogu da i te kako budu prihvatljivi za Srbiju samo ako bi Vlada i resorni ministri razgovarali sa njima posle isteka ovog ugovora. Da ostane ovako, da mi njima i dalje upumpavamo novac, a da oni tako privilegovano posluju. Jednostavno to vide i zaposleni u sindikatu i vide svi koji tamo žive i rade, da je to nešto što je sa veoma neizvesnom budućnošću, a to niko ne želi.
Zahvaljujem, koleginice Jovanović. Po amandmanu, reč ima narodna poslanica Ljiljana Malušić. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima iz Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman treba odbiti, ali pre nego što krenem u obrazloženje amandmana, bilo je reči o tome gde je ministar. Ministar je izašao na minut i vratio se i bilo je reči o tome da li ima šta da kaže. Da, ima mnogo toga pametnog da kaže, jer je doktor nauka i ne samo on, nego u Vladi imamo dosta doktora nauka. Ovde sede vrlo obrazovani ljudi, tako da treba slušati jednu i drugu stranu. Uvažavam svačije mišljenje, a sada ćete čuti moje. Poenta čitave priče je u stvari da dualni model nije obavezan, već predstavlja mogućnost, znači, to je mogućnost. Studenti mogu da biraju hoće li klasično studiranje i imaju mogućnost za dualno obrazovanje, odnosno dualni model studiranja. Šta to znači? Dobar dogovor između poslodavca i visokoškolske ustanove. U tome je poenta. Ako imamo dobar primer prakse Nemačke sa najboljom ekonomijom u Evropi, dobar primer prakse Švajcarske, Francuske, pa mi od njih ne prepisujemo nego samo primenjujemo modele koji nama odgovaraju. Mi danas u Srbiji imamo hiperprodukciju zanimanja. To nije dobro. Setimo se samo 2012. godine imali smo 27% nezaposlenosti. Zahvaljujući reformi obrazovanja, mi danas imamo, upravo tim dualnim obrazovanjem, imamo enormno manji procenat dece koja su na birou. Zaposlili smo 27, sad je 11 nezaposlenih, 16% ljudi, više od 250 hiljada ljudi. Znači, da ovo što mi radimo je dobro. Ovo je dobar primer prakse. Ako je Nemačka uspela, zašto ne bi i Srbija. Imali smo BDP 2012. godine minus tri i po, sad imamo plus tri i po samo u zadnjih šest meseci plus četiri. Tako se radi. Ja sam da se ovaj amandman odbije, a sigurna sam da će rezultati vrlo brzo pokazati da smo bili u pravu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, koleginice Malušić. Kolega Mirčiću, želite repliku kao predlagač amandmana? Izvolite.
Ovde je očigledno osnovni motiv odbijanje neprihvatanja amandmana zato što ne potiče iz stranke koja je većinska i koja ovde obrazlaže odbijanje amandmana i njihovo interesantno mišljenje se poklapa sa mišljenjem Vlade. Nisam čuo njihove koalicione partnere, jer nisu imali prilike da se jave, a i u manjem su broju tu. Bilo bi interesantno šta oni misle o ovim amandmanima. Šta je ovde suština? Ovde je suština što se pokušava u hvaljenju ili pohvalama aktuelne vlasti da se na neki način zamenom teza pređe preko ove činjenice da je ovo veoma značajno, kao reforma školstva, veoma značajno za budućnost ovog društva. Ima ovde i drugih zamena teza. Recimo, koleginica koja je govorila i poredila „Železaru Smederevo“, standardizaciju proizvoda i „Železare Smederevo“ i carine koje su uvedene za Rusku Federaciju. To su dve različite stvari. Evropska unija, konkurentnost reguliše tako što svoje proizvode štiti na taj način, jer onaj ko proizvodi, kao što je „Zastava“ ne može da izvozi te proizvode, jer ti proizvodi pripadaju zemljama EU. Kada je u pitanju „Železara Smederevo“, onda je, poštovana koleginice, tu u pitanju standardizacija, jer kineski proizvodi moraju biti usklađeni sa standardima Evrope i to je problem. Nije to isto. Tu ne treba popustiti, jer kineski proizvodi, odnosno to što radi Kina u „Železari Smederevo“ i te kako je kvalitetno i mnogo kvalitetnije nego što to rade železare u Evropi i čak su rigorozniji standardi koje ima Narodna Republika Kina u proizvodnji čelika, u proizvodnji gvožđa, nego standardi EU. Zanimljiva je jedna stvar, kada slušate ovo obrazloženje neprihvatanja amandmana, prosto, čovek ne može da veruje da živimo u takvom bogatstvu, u takvoj milini, pa se ide čak toliko daleko da se kaže da u proizvodnji, recimo, automobilske industrije Srbija ima veliku korist ili, kako je to tačno rečeno, pretrpeli bi veliku štetu, ne daj bože, kooperanti koji rade za Fabriku automobila „Fijat“. Ljudi, u Srbiji se samo proizvodi za potrebe „Fijata“ dizalica i ništa više. Samo se to proizvodi, i to je neka fabrika u Paraćinu. Jeste li vi svesni da obmanjujete javnost takvim pričama kakva bi šteta bila za kooperante? Nema kooperanata, kooperanti su iz Slovenije, kooperanti su iz Hrvatske, kooperanti su iz Italije i drugih zemalja, nema kooperanata, osim ovih što proizvode tu dizalicu, ručna dizalica za vozilo „fijat“. To je još jedan dodatni argument gde mi želimo da vas upozorimo, nemojte na bazi hvalospeva da gubite iz vida da može da se desi greška, kao i onima koje vi kritikujete.
Zahvaljujem, kolega Mirčiću. Koleginice Malušić, vi ste želeli repliku. Izvolite.
Hvala. Upravo sam potencirala hiperprodukciju zanimanja. Ja sam diplomirani sociolog. Kad sam diplomirala, nisam mogla da se zaposlim, bila je stara Jugoslavija, bila je hiperprodukcija arheologa, istoričara, psihologa, znači, ne treba da idemo na to, zato postoji sad ovaj novi model. Mi danas govorimo o jednom vrlo konstruktivnom zakonu gde deca mogu da biraju. Lepo je biti obrazovan, reći će moja uvažena koleginica, jer obrazovanje je zaista deo kulture, kultura je način života. Lepo je govoriti za ovom govornicom. Treba da se čuje nešto od nas, ne možemo biti kao da smo sišli sa planine, ali je poenta da sami sebe izdržavamo, da radimo. Ja sam imala prekvalifikaciju jer nisam mogla da se zaposlim, a ne samo ja, hiljade ljudi iz moje generacije, i vi to svi dobro znate. Znači, poenta je da ovaj zakon zaživi, da studenti mogu da biraju. Mnogo je važno da neko studira i ima praksu. Verujte mi da je mnogo bitno. Ne gubite vreme, ne gubite novac. Kad uđete da radite kod poslodavca, vi ste polusvršen proizvod. Nama trebaju za edukacije silne pare sada. Neko je rekao – bio je loš sistem. Pa, bio je loš sistem, zato ga i prepravljamo, popravljamo, zato vršimo reformu školstva, prvo dualno obrazovanje u srednjim školama koje je donelo izuzetne rezultate i veliki procenat zaposlenosti, a sada na fakultetima. Ponovo ponavljam, duelni model nije obavezan, već predstavlja mogućnost, odabir, e to je poenta. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, koleginice Malušić. Po amandmanu reč ima narodna poslanica Marjana Maraš. Izvolite, koleginice Maraš.
Zahvaljujem, predsedavajući. Dozvolite mi da ponovim stav SPS i ono što je kao ovlašćeni predstavnik izneo prof. Žarko Obradović. Donošenje ovog zakona za nas iz SPS predstavlja nastavak reforme u obrazovanju, koju čini i Vlada Republike Srbije, odnosno nadležno ministarstvo i jedan je veliki korak napred približavanju obrazovnog sistema potrebama tržišta rada. Vlada je napravila već jedan dobar korak, kako je danas više puta naglašeno, kada je donet Zakon o dualnom obrazovanju, kada je obuhvaćeno srednje obrazovanje. Korak napred su takođe bila i neka rešenja iz Zakona o visokom obrazovanju, pre svega savet poslodavaca, jer je tada normativno uređeno prisustvo poslodavaca u visokoškolskim ustanovama, a samim tim su otvorena vrata i za jačanje vezivanja tržišta rada, odnosno privrede i visokog obrazovanja. Ne treba zaboraviti i činjenicu da problemi povezivanja obrazovnog sistema i privrede Republike Srbije traju već tri decenije, od sredine 80-ih godina prošlog veka kada je krenula ekonomska kriza, da ne pominjem sankcije od 1992. godine i pljačkašku privatizaciju posle 2000. godine. Privreda Republike Srbije gotovo je bila uništena i zadnjih nekoliko godina, zahvaljujući velikim aktivnostima Vlade Republike Srbije, privreda je ponovo stala na svoje noge i sada je stvoren dobar osnov za povezivanje obrazovnog procesa i tržišta rada. Vlada i Ministarstvo pozvali su poslodavce da zajedno sa visokim obrazovanjem obrazuju kadrove koji će biti potrebni za razvoj naše ekonomije. U centru ovog zakona je jedan trougao koga čine student, poslodavac i visokoškolska ustanova i glavni cilj poslodavca, odnosno visokoškolske ustanove je da student dobije kvalitetno znanje, sposobnost, veštine i to je suština celog obrazovnog sistema. Napravljena je dobra ravnoteža u strukturi časova. Časova aktivne nastave je 450 sati godišnje vezano za predavanje, vežbe i druge oblike aktivne nastave, a 450 časova za učenje kroz rad. Mi kao SPS pozdravljamo ovaj model dualnog obrazovanja i u srednjem i u visokom obrazovanju, iz prostog razloga što su naši i đaci i studenti dobijali dobro teorijsko znanje, više nego dobro, cenjeno znanje i van granica naše zemlje, ali ono što im je nedostajalo to je možda bio jedan deo praktične nastave. Na vežbama i na praktičnoj nastavi možda jedan učenik ili jedan student imao je priliku da stekne neku praktičnu veštinu, ostali su bili posmatrači. Kada hoćete da se zaposlite, dobijete diplomu, onda svaki poslodavac traži od vas iskustvo, pita da li ste odradili pripravnički staž, položili stručni ispit, položili državni ispit ili da li ste položili pravosudni ispit. Svi hoće da dobiju i obrazovanog i onog koji ima stečena znanja. Iz toga razloga, mislim da će ovaj model koji se uvodi doprineti da naši studenti kada završe lakše dolaze do posla i da sprečimo odliv naših mladih kadrova van granica države. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, koleginice Maraš. Reč ima narodna poslanica Stefana Miladinović. Izvolite, koleginice Miladinović.
Hvala vam, kolega Milićeviću. Svoju diskusiju ću započeti pre svega čestitkama našoj reprezentaciji. Imali smo prilike da tokom ove pauze i gledamo utakmicu, a verujem da zahvaljujući rezultatu su i tonovi u ovoj sali nakon pauze nešto prihvatljiviji. Moram da priznam da zadovoljstvo učestvovati u ovakvoj raspravi, odavno nismo imali konstruktivnu raspravu i sučeljavanje, mogu slobodno reći, dva koncepta. Kada je u pitanju sam zakon, slušajući moje kolege, moram da priznam da gotovo sve što je kolega Vladimir Orlić rekao jeste suština ovog zakona i podržala bih, zapravo on je inženjerski precizno objasnio šta dualno obrazovanje predstavlja i šta će predstavljati kada je u pitanju visoko obrazovanje. Kada je „Fijat“ u pitanju, više puta je pomenuto i to, moram da priznam da ja to kvalifikujem kao „Dinkićeva posla“ i nadam se da će problem „Fijata“ biti rešen. Evo, ministar je rekao da je Vlada spremna da razgovara sa predstavnicima „Fijata“ kako ne bi otišao iz zemlje, budući da većina ne samo građana, već i subjekata različitih preduzeća radi za „Fijat“ i zavisi od samog „Fijata“. Sam zakon o modelu dualnog obrazovanja u visokoškolskim ustanovama jeste nešto što je korak unapred, on će približiti potrebe tržišta i obrazovni sistem u Republici Srbiji, to jeste bilo neophodno, i o tome je govorio i predstavnik poslaničke grupe prof. Žarko Obradović, a evo i koleginica Marjana Maraš je pomenula, mi smo bukvalno 30 godina unazad imali problem da potrebe privrede prilagodimo obrazovnom sistemu. Ovaj model će zahtevati jedan sistematski pristup, odnosno zajedničko planiranje na osnovu i analiza i procena ne samo instituta i obrazovnih institucija, već i privrede uopšte. Kroz ovaj model dualni studenti moći će kroz učenje da savladaju neka praktična saznanja koja će biti njima primenjiva u karijernom radu ali i da spoznaju na pravi način šta je zapravo ono što studiraju i da li zaista jesu odabrali pravu struku za sebe. Dešavalo se da studenti se opredele za tehničke, prirodno-tehničke nauke i da tokom studiranja shvate da to zapravo nije ono što su oni želeli da rade. Postoje prakse i u skandinavskim zemljama da pojedini fakulteti pre samog upisa studenata daju priliku studentima da se upoznaju sa onim što je priroda posla koji bi trebalo da obavljaju nakon diplomiranja. Stoga za nas, kao poslaničku grupu, jeste nešto što je novina i potrebno je i našem obrazovnom sistemu i razvoju privrede. Mislim da će doprineti da se celokupni ambijent u Srbiji pojača. Hvala.
Zahvaljujem koleginice Miladinović. Reč ima narodna poslanica Studenka Kovačević.
Zahvaljujem uvaženi predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, iskoristiću ovu priliku na temu obrazovanja da kažem da nam iz Bora dolazi jedna dobra veste a to je da je Ministarstvo prosvete, nauke i tehnološkog razvoja usvojilo naš predlog o mreži osnovnih škola na našoj teritoriji. To zapravo znači da ne postoji potreba zatvaranja objekata niti spajanja istih kao ni smanjenja broja zaposlenih u prosveti u Boru. Jedina novina u ovoj mreži jeste da se otvara jedno izdvojeno odeljenje Borske muzičke škole „Miodrag Vasiljević“ i to u opštini Boljevac. Obzirom da grad Bor ispunjava sve uslove ministarstva koji su neophodni da se zadrže sve osnovne škole na teritoriji grada ova mreža biće aktuelna do 2023. godine. Ovom prilikom zahvaljujem ministru Šarčeviću i Ministarstvu prosvete na zalaganju, na podršci našoj lokalnoj zajednici i poručujem da u nama uvek imate dobre partnere da zajedno primenjujemo ono što Vlada Republike Srbije sprovodi a ima pozitivne efekte na naše građane. Zahvaljujem.
Zahvaljujem koleginice Kovačević. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović.
Zahvaljujem se potpredsedniče. Uvaženi ministre sa saradnicima, odnosno predstavnici ministarstva, u ime poslaničke grupe SPS nas je dosta zdušno podržalo predlog ovog zakona što je u svakom slučaju i opšti stav SPS. Imajući u vidu ne samo našu participaciju u radu Vlade Republike Srbije već i značajan doprinos da sve ono što se podrazumeva kao kvalitetno predlaganje zakona nailazi na našu podršku i to bezrezervnu. U ovom slučaju ja želim da istaknem nešto što do sada nije istaknuto, a to je kako da otklonimo predrasude kada je u pitanju dualno obrazovanje i kada je u pitanju ovaj predloga zakona o kome danas raspravljamo. Zašto predrasude? S jedne strane tu su otpori koji nemaju neko činjenično utemeljenje s druge strane radi se ili o dnevno-političkim nadgovornjavanjima, a opet postoji i ona treća dimenzija nepoznavanje ili nedovoljno upoznavanje sa problematikom o kojoj govorimo. Namerno sam danas ukazao, ne samo iz lokal-patriotskih razloga, već zato što sam smatrao da je potrebno da građani znaju da ovo nije nikakva novina. Dualno obrazovanje smo imali još u SFRJ. Užice je bila prva lokalna samouprava, prva opština koja je imala dualno obrazovanje preko Škole učenika u privredi. Tada je ta Škola učenika u privredi bila prepoznatljiva po skraćenici ŠUP. Veoma sličan model, veoma sličan princip, veoma slična rešenja, normativna rešenja kada je u pitanju stručno osposobljavanje učenika u privredi su postojala i tada, negde su čak i komplementarna sa normama koje su sadržane u Predlogu zakona o kome danas mi raspravljamo. Međutim, šta je ono što je suština? Ponoviću isto ono što sam rekao danas, da bi to dualno obrazovanje imalo smisla potrebno je da postoji jaka privredna podloga. Privredna podloga podrazumeva jaka privredna društva, dakle, preduzeća koja po svim svojim referencama i stručnim i finansijskim i proizvodnim, kako god, mogu da determinišu dualno obrazovanje u smislu pridobijanja mladog kadra koji bi se kroz stručno osposobljavanje, naravno, pod jedan edukovao, pod dva stručno profilisao i pod tri postao na kraju, a to jeste posledica, koristan i član društvene zajednice, a istovremeno i nekom ko je u tom privrednom društvu potreban kako bi se taj proizvodni proces osavremenjavao, tehnološki unapređivao itd. Šta to znači? To znači da ćemo mlade ljude zadržati tamo gde želimo da ih zadržimo. Ponoviću da kažem jedan procenat koji je zaista zastrašujući, a danas sam ga spomenuo, da je u Užicu u zadnjih deset godina od ukupnog broja učenika koji odu na studiranje procenat vraćanja u svoj grad 2%. Dva procenta se vraća u svoj grad. Šta to znači? To znači umiranje jedne lokalne samouprave, a demografski je to vrlo opasno. Zašto onda dualno obrazovanje treba afirmisati? Neko je ovde od kolega naveo nešto što je bitno, a bitno je istaći da se radi o principu dobrovoljnosti, dakle, da se radi o dobrovoljnom načinu studiranja ili edukacije, odnosno stručnog osposobljavanja. S druge strane, sve ono što treba da čine lokalne samouprave jeste upravo pridobijanje investitora, ali pridobijanje investitora podrazumeva pridobijanje investitora na jedan zdrav način. To znači da se sva privredna društva koja po svojim kapacitetima, po svojim potencijalima mogu prilagoditi dualnom obrazovanju da istovremeno podižu one svoje resurse koje to dualno obrazovanje mogu da pospeše. Ima ih svuda i ne samo u mom Užicu, ima ih po celoj Srbiji. Bitno je uticati na to, a pomenuli smo „Fijat“, a „Fijat“ je možda jedno od privrednih društava koje ima perspektivu, bez obzira koliko mi to osporavali ili ne osporavali ali imamo toliko drugih kapaciteta, toliko drugih privrednih društava koja zaista u ovom konceptu mogu da dobiju mnogo s jedne strane, s druge strane država da dobije mnogo, a najviše će dobiti oni koji se opredele po principu dobrovoljnosti za dualno obrazovanje. Zbog toga SPS nema ni jedan jedini razlog da ne podrži ovakav koncept obrazovnog sistema ili obrazovnog procesa. Zbog toga SPS kao odgovoran deo Vlade Republike Srbije želi da i Republika Srbija se svrsta u red svih onih država EZ koje kroz ovaj koncept obrazovnog procesa imaju i te kako velikih benefita. Zahvaljujem se.
Replika, narodna poslanica Vjerica Radeta.
Replika se odnosi na deo izlaganja kada je ovde kolega rekao da neki narodni poslanici, a jedini narodni poslanici koji su protiv ovog Predloga zakona su poslanici SRS, ovaj zakon i ovu raspravu koriste u dnevno-političke svrhe. Dakle, mi srpski radikali ništa ne koristimo u dnevno-političke svrhe, naprotiv, poznati smo po tome da nastupamo principijelno, pa koliko god nas to u određenom momentu i kod birača i kod građana koštalo. Nikada se nismo povijali kako vetar duva, jednostavno naš stav je da je ovaj Predlog zakona loš, da nam dualno obrazovanje ne treba, da ovaj zakon nikoga ne obavezuje. O tome smo govori i u načelnoj raspravi, o tome govorimo i po amandmanima i zastupamo svoj stav, ponavljam kao principijelan stav SRS i kao naš principijelan odnos prema obrazovanju koje je danas u Srbiji, smatramo, na žalost lošim, a bili bismo srećni da možemo da podelimo tu vašu euforiju, euforiju skupštinske većine da se ovim zakonom postiže nešto epohalno. Ni blizu toga naravno, jer ovim zakonom se neće postići ni deo onoga o čemu se ovde govori, pogotovo ne da će neko dobiti posao, da će neko nešto naučiti, da će neko nešto zaraditi. Vi ovim zakonom činite još jedan od ustupaka ovim strancima koje plaćate da dođu u Srbiju i koliko god vi to predstavljali kao nešto što je ne znam koliko dobro, nažalost, praksa pokazuje da to nije baš tako i da im u svemu onome što smo im do sada ustupili samo još fali da im ustupimo i mlade studente, da rade za njih, za neku crkavicu koju će se oni možda smilovati da im plate, ili će posle mesec-dva dana da kažu, pošto im zakon to dozvoljava - e, nećemo više s tobom da radimo, idi traži nekog drugog poslodavca, a onda mora univerzitet da nađe novog poslodavca, odnosno ne mora nego može ako hoće, pa onda tamo na univerzitetu kažu - e, nećemo, mi smo svoj deo posla završili. I na kraju će biti - šta si radio - ništa, gde si bio - nigde.
Pravo na repliku, narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Naravno da u demokratskoj raspravi treba da sučelimo stavove, naravno da u demokratskoj raspravi treba da iznedrimo najbolja rešenja koja će u svakom slučaju biti u interesu onih na koje će se zakon odnositi. Međutim, ovde je očigledno došlo do nerazumevanja ili možda nedovoljnog razumevanja, pa čak možda i da budem slobodan da kažem da nisam bio dovoljno shvaćen. Ja nisam rekao ni u kom slučaju da je neko od poslanika ovu temu koristio u dnevno-političke svrhe. Rekao sam da se koristi u dnevno-političke svrhe. To je nešto što je sigurno i može da se proveri. Drugo, što se tiče dva koncepta, jedan koncept koji podrazumeva podršku dualnom obrazovanju i drugi koncept koji tu podršku izostavlja kada je u pitanju dualno obrazovanje i proces obrazovanja - to su dva legitimna pristupa. Mi u poslaničkoj grupi SPS nemamo ništa protiv da neko iznese i drugu vrstu argumenata koja će biti u svakom slučaju po svojoj težini takve prirode da nas ubedi da ovo što mi zagovaramo nije tačno. Međutim, u dosadašnjem toku rasprave, mi u poslaničkoj grupi SPS ne možemo prihvatiti argumentaciju bez dovoljne težine, bez dovoljnog činjeničnog utemeljenja, da ovaj koncept koji je Vlada afirmisala preko predloga zakona o kome raspravljamo, je loš. Naprotiv, mi mislimo da je dobar, mi mislimo da ga treba podržati. Ja neću ponavljati argumente koje sam istakao. Rekao sam samo da ovo nije novina, da mi nismo izmislili toplu vodu, da je ovo prisutno i u drugim obrazovnim sistemima drugih država, da smo ga mi imali u SFRJ, da ni tada to nije bilo loše, ali smo imali i te kako jaku privredu. Kad sam već pomenuo Užice, pomenuću da smo u to vreme kada je postojalo dualno obrazovanje imali valjaonicu bakra, giganta, valjaonicu aluminijuma, giganta, "Prvi partizan", koji je imao 12 organizacija udruženog rada, mnoge druge privredne resurse koji su u svakom slučaju imali mogućnost da se uključe, uklope u dualno obrazovanje koje je tada u praktičnom smislu davalo efekte. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima koleginica Vesna Ivković. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, podsećanja radi, a to sam spomenula i u načelnoj raspravi, dualno obrazovanje u srednjim i visokim školama predstavlja jedan od prioriteta Vlade Republike Srbije u okviru prioritetnog cilja - obrazovanje za 21. vek. Predlog zakona o dualnom modelu studiranja u visokom obrazovanju daje pravni okvir koji je fleksibilan i može se primenjivati u zavisnosti od potreba visokoškolskih ustanova koje nude akademsko i strukovno obrazovanje i zainteresovani su da njihovi studenti znanja stečena u visokoškolskim ustanovama u toku studija primenjuju kroz rad koji će i te kako biti vrednovan. Ovde je više puta rečeno da dualni model nije obavezan, već predstavlja mogućnost koju imaju visokoškolske ustanove, a poslodavci mogućnost da učestvuju u obrazovanju svojih potencijalnih zaposlenih i obave selekciju kandidata. Uostalom, vreme će pokazati, kao što je pokazalo i za dualno srednjoškolsko obrazovanje, da je to i te kako dobar način školovanja. Visokoškolske ustanove pratiće karijerni razvoj studenata, pratiće motivaciju i zadovoljstvo, kako studenata, tako i poslodavaca. Osnovni cilj dualnog modela studija jeste sticanje, usavršavanje znanja, veština i sposobnosti u skladu sa studijskim programom i standardom kvalifikacije. I, što je, isto tako, ne manje važno, taj rad, ponoviću se, biće vrednovan. Studenti koji završe studije po dualnom modelu, s obzirom na veliko praktično iskustvo koje će se steći u primeni stečenog teorijskog znanja, povećaće svoju konkurentnost na tržištu rada i imaće veće šanse za zapošljavanje, kako kod poslodavaca kod kojih su i obavili praktičnu nastavu, ali i kod drugih iz iste delatnosti. Ono što bih istakla, to je da po završetku visokoškolskih studija po dualnom modelu, poslodavci na konkursima za prijem u radni odnos neće morati da uslovljavaju kandidate da imaju određeno radno iskustvo, jer će već imati prilike da se uvere u njihovu stručnost, naročito onih kandidata koji su kod istih obavili praktičnu nastavu. Jer, primena praktične nastave u teoriji je nešto što sasvim kvalifikuje onoga ko završi određenu visokoškolsku ustanovu, odnosno smer, a posebno iz medicinskih nauka, i to je smer koji i te kako povezuje teoriju i praksu. Tako da, što se tiče poslaničke grupe SPS, glasaćemo za ove zakone. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da) Kolega Periću, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 8, odnosno amandman koji smo mi podneli, na najbolji način ukazuje naš odnos i stav prema sistemu dualnog obrazovanja na visokoškolskim organizacijama, odnosno ustanovama. Ovde se nekako i diskusija polarizovala, pa su poslanici SRS iznosili argumente i nedostatke ovog sistema, a poslanici vladajuće koalicije su više pričali šta je to dobro. Ja sam potpuno siguran, mislio sam da je ozbiljan krivac za ovakav predlog zakona gospođa Grujić. Ovde ne mislim ništa loše, ali sam potpuno siguran da je ona imala veći pristup kritici ovog zakona nego mnogi od poslanika koji su danas govorili. Mi smo narodni predstavnici, mi nismo predstavnici Vlade, i da bi pomogli Vladi, u ovom slučaju nadležnom ministarstvu, to je Ministarstvo prosvete, mi bi trebali da damo neke argumente i za i protiv. Ja sam čuo jednu izjavu za koju ne verujem da je neko spreman da izgovori, kao, dualno obrazovanje u srednjim školama je dalo fantastične rezultate. Osim činjenice koju je ministar izneo ovde po godinama upisa na dualno obrazovanje u srednjim školama, mi ni jedan drugi podatak nemamo. Rano ga je još i imati i očekivati. A kako ćemo onda na osnovu toga da očekujemo ovde neke fantastične rezultate? Znate kad dualni sistem obrazovanja dobija svoju primenu i nekako zaživi u našoj praksi, kada se u to vreme predsednik Vlade, Aleksandar Vučić, čini mi se iz Finske, mada nisam potpuno siguran, vratio i sećate se onog primera da u Srbiji deca ne znaju šta je vodomer. On je čak i neke primere iz svoje kuće iznosio i kaže - ajmo sad sa dualnim sistemom obrazovanja. I onda to kreće onako, ubačeno u 15. brzinu. Da li je to normalno? Ja mislim da nije. Ovde je profesor Atlagić. Zbog čega ste vi, profesore Atlagiću, primljeni u zvanje redovnog profesora na visokoškolskoj ustanovi gde ste bili predavač? Pa zato da obrazujete studente. Ko bi trebao da bude u centru pažnje u sistemu obrazovanja? Studenti. Zatim idu visokoškolske ustanove i onda na kraju i u ovom sistemu dualnog obrazovanja bi trebalo da budu te privatne kompanije ili bilo koje kompanije koje imaju potrebu da sarađuju sa visokoškolskim ustanovama, da bi dobijali kvalitetnije kadrove. Neko je rekao da Privredna komora nema tu šta da očekuje, a mislim da bi mogla Privredna komora da nađe dobru primenu ovde, tako što će da sasluša, da uvaži potrebe privrede. Sećam se kad je ministar prosvete bio gospodin Žarko Obradović, kad su rekli, to je bilo između 2008. i 2012. godine, tada sam bio član Odbora za nauku, obrazovanje - dajte nam kadrove koji će odgovarati privredi, on je rekao - dajte mi potrebu za privredu. U ovom ima jedna filozofska misao, jedna filozofska dubina, ne znamo mi, mi smo društvo još, ne po postojanju države istorije države, nego po razvoju demokratije, po uvažavanju nekih stvari, mi smo čini mi se na početku i onda nam je potrebno da uvažimo neke stvari da znamo o čemu tu pričamo. Zašto se mi zalažemo i osporavamo, iznosimo neke argumente ovde? Zbog sistema. Evo, sada kad vam navedem jedan primer jedne grupe odličnih studenata sa Tehničkog fakulteta iz Novog Sada ostvarila fantastične rezultate na evropskom takmičenju. Da li znate da je, možda nije bio čak ni vođa te ekipe, ali jedan od učesnika Želimir Trišić skupljao na dobrovoljnoj bazi novac da bi otišao tamo na takmičenje? Da je kojim slučajem to predsednik Vučić znao, on bi rekao - ja ću dati novac. Znam da bi to tako bilo, ali nije suština da neko daje novac, nego da imamo uređen sistem - napraviš rezultat, sleduje te to. Na taj način motivišemo i učenike i studente, pa čak i zaposlene na visokoškolskim organizacijama. To nam fali. Probajte na tom nešto da uradite i onda ćemo mi biti zadovoljni. Hvala vam.
Po amandmanu, narodni poslanik Marko Atlagić. Izvolite.
Uvaženi potpredsedniče, pošto me je kolega prozvao, da probamo da objasnimo. Poštujući kolegu Sretu Perića kao poslanika koji izuzetno dobro prati dnevni red Skupštine, moram ipak neke stvari da objasnim. Ja sam na početku današnje sednice, ali i kad smo prvi dan govorili, o čemu se tu radi. Dakle, sada važeći zakon, pre nego što mi izglasamo ovaj, o visokom obrazovanju omogućio je saradnju između privrede, s jedne strane, i visokoškolskih ustanova, s druge strane. Kako bi filozofi rekli - između sveta rada i sveta učenja. Taj model postoji i sada, ali ovaj zakon pruža, u stvari, na neki način je jedan od modela dualnog obrazovanja gde se praktična obuka, rad ili praksa izvodi kod poslodavca i sastavni je deo studijskog programa. Ja ću u društvenim naukama, što će dati muke našim kolegama. Profesore, ja se izvinjavam. Na primer, uzećemo latinsku paleografiju, pa će profesor na Filozofskom fakultetu kada radi beneventanu ili kapitalu, staro rimsko pismo, ići … ili beneventanu, mora i u arhivu arhivista to da zna. Nastava će se u teorijskom smislu reči održavati na fakultetu, a u praktičkom u arhivu. Da li imamo to sada? Imamo u nekim zemljama. Zato mi nemamo gotove, u praktičnom smislu, paleografe, pa nemamo numizmatičare, idemo na istoriju, pa arheologe itd. Dakle, kad završi profesor istoriju, dobija gotovog, da kažemo, stručnog radnika da odmah može u arhiv da ide i da čita staro latinsko pismo, staro ćirilično pismo itd. Da li to danas imamo u pravom smislu? Jako teško. Dakle, to je jedan od modela, a može i onaj model koji ste vi rekli. To studiranje uz rad imamo mi i sada. Sada, što se tiče onog, kolega Jovanović, nekada smo mi to imali. Vodio sam jedan srednjoškolski centar, 5.000 đaka i upravo sam imao takvu situaciju, 18 usmerenja, a među njima i gimnazija, ekonomska škola, varioci u školi. Tačno je, varioci u školi, ali morali su imati opremu. Tokarske strojeve, ako su tokari, ako su varioci imaju druge alate itd, ali se jednim delom izvodila praktična nastava u tvornici. Mi smo imali nastavnika praktične nastave. To je to. Taj model i danas ima, nije to sporno. Ovo je drugi model, jedan od izbora gde dobijamo gotovo. Danas naša privreda nije toliko jaka, znate, i onda mi dobijamo tokara, a ne zna na tokarskom stroju. To je suština problema. Dakle, dualno obrazovanje je takvo gde praksa, obuka postaje sastavni deo studijskog programa i ne izvodi se samo na mašinskom fakultetu, nego i u kompaniji, a to traži jako mnogo da mi učimo svakodnevno, i ja, i studenti, bez obzira na godine, na starost, itd. Dakle, to je suština. Zato mi nemamo paleografe. Ako hoćete, nemamo mnogog ni ćirilske, ni latinske, ni numizmatičare, heraldičare, istorijsku metrologiju, heraldiku, veksikologiju. Mnogi studenti i ne znaju šta je to, ja to zaista moram da kažem. Na nekim fakultetima znaju, a na nekim se sprdaju s tim, a da znaju veksikologiju, onda bi znali šta je onaj grb gore, šta je zastava, pa bi razlikovali šta je šahovsko polje, a šta je kod nas dvoglavi orao i videli u kom periodu se šahovsko polje kod Hrvata upotrebljavao, pa ne bi rekli samo od NDH, nego od 9. veka. U praktičnom smislu, prvi put Crkva Svetog Donata u Zadru. Pa, vode studente tamo ili kod nas u manastire. Pa, videli bi da dvoglavi orao nije sa dve glave, a dva vrata, nego dve glave, a jedan vrat srpski, nemanjićki do 15. veka. Od 15. veka do 20. dobijamo drugi oblik. To je uticaj ilirske tzv. heraldike. E, vidite, onda bi naši studenti znali. Da li svi to danas znaju? Pa, procenite vi, gospodo profesori. Zato imamo problem. Videćemo da šahovnica za vreme NDH nije svaka ustaška, jer ustaše su stavile znak „u“. Došli komunisti, pa stavili petokraku, ali ne sa srpom i čekićem, ovo oni koji brkaju, nego antifašističku i kasnije nemamo ni nje. Simbole treba izučavati kroz istoriju. Da li je jedno, drugo polje. Ili, kada jedan deo Hrvata vidi dvoglavog orla, ježe se. On je srpski. Nemanjićki je do 15. veka formiran. Sada će neko reći vizantijski, ali on ima drugačije karakteristike. Pitaćete šta je ovo. Ovo je od 1882. godine. Da li je pravi? Karakteristike nema. Zašto je tako? Vi znate ko ga je pravio – dva Nemca, pa su demokrate potpuno ga itd, da ne idemo u detalje. To je već stvar… Tu mi grešimo naučnici. Hrvat kada vidi dvoglavog orla, on se ježi. Pa, nije dvoglavi orao, hajde da kažem, NOB-a samo upotrebljavan i ranije, ako hoćete i od rimskog vremena, pa ima vizantijski, pa ima rimski, pa ima austrougarski, pa ima i srpski, nemanjićki, ali on ima oko vrata i repa. To je već dublja stvar i to na polje nauke da prebacimo. Znači, da bi spoznali neke stvari, moramo ići u dubinu. Svaki student moj to zna, jer ga vodimo u manastire, pa kažemo – izvolite, pa ga uslikamo. Evo, to je taj srpski nemanjićki, pa ga vidimo i kod Pavla Šubića Bribirskog orlovo krilo, pa onda kažem hajde da vidimo sad otkud tamo, ko se ženio, udavao. Znate, kada uđete u dubinu mnoge bi stvari drugačije shvatali i mi i druge zemlje i došli do vrlo jednostavnih stvari u nauci. Zaista, tako je i u dualnom obrazovanju. Ja se nadam i siguran sam, ovo što ministar Šarčević radi da je to prava stvar i Vlada Republike Srbije, ali mi ćemo imati i heraldičare studente i numizmatiku da znaju izuzetno i u muzeju, ali i na fakultetu. Da li imamo kadar, to je druga stvar. Moraćemo da radimo svi, i ja u ovim godinama i ovi mlađi, bogami. Moramo. Sve se zasniva na radu, ne na priči. Svaki dan u ustanove tamo gde se mi viđamo, malobrojni doduše, ali nemamo drugog izlaza i onda možemo na polje nauke. Politika neka svoje radi. Zaista, oko simbola ovde mogli bi danima, ali to je već stvar dublje struke. Kada sam već uzeo reč, pošto su me prozvali neki, jedna televizija, vi već znate koja, evo, upravo na jednom evropskom univerzitetu moja se knjiga upotrebljava – Izvedbeni program. Nauka je univerzalan proces. On je globalni, ali je i nacionalni. Dvoglavi orao je i nacionalni, pa i univerzalni, austrijski je sasvim drugačiji. Kada vidite kakav je, ja kada ga vidim na grbu tačno prepoznam koji je austrijski, koji je srpski i šahovsko polje od 9. veka do danas. (Vjerica Radeta: Ono belo prvo.) Kad ovo neko provocira belo prvo ili drugo, ja se ne slažem. Objasnićemo sad. Nije sporno. To da li je belo prvo ili crveno, znate koliko se pre NDH upotrebljavalo, 700 godina naizmenično. Hoćete da ja govorim na svaki izvor pa da odemo ili obrnuto dvoglavi orao, od vremena Nemanjića. A ljiljan, grešimo i tu, nije on iz vremena samo Jelene Anžujske nego od Nemanje. Pogledajte Tronoški rodoslov, pogledajte šta piše tamo. Ja ću sada otvoreno da kažem, da li će se neko složiti to je druga stvar. Dakle, o čemu se tu radi u rodoslovu kaže, jedna od varijanti, ja ne kažem da je istina, u nauci ne možete tako lako baš, nema apsolutne istine, ako je apsolutna nema nauke. Otvorimo sve mogućnosti. Kada je Nemanja posetio Francusku, kod francuskog kralja, ima teza da je Jelena sestra jednog francuskog kralja i tražili su Nemanjići pomoć od Francuza i francuskog kralja, neka gospodin profesor vidi koji je to bio i udala mu se kćerka za Nemanju. To je jedna od verzija, ne kažem da je apsolutno tačno, ali verzija u rodoslovu kaže na rastanku kada su se rastali, ali Srbi su tražili francuske vitezove da pomognu, odnosno Nemanja, ali vratite nam Nemanju, ne Nemanja, on je već boravio tamo, nego Srbi jer je epirski despot ovde već učinio svoje, braća su se posvađala i na rastanku mu rekao, ja govorim jednu od verzija: „Evo ti ovaj cimer“, Ljiljan – cimer, znaju heraldičari šta je to: „ Deo moga tela neka postaje deo tvoga tela“. Ovo simbolizuje dva sina, vi već znate koja. Znači, na neki način je otuda ljiljan, ne od nekih drugih, da ne ulazim u dubinu. Ja bih voleo da naučnici ukrste sve verzije, ali na drugim mestima, ne ovde, jer odmah druga strana kaže da zloupotrebljavam. Da li smo pisali o ovome? Dabome da jesmo. Ovo što vam govorim pisali su i drugi, nisu baš o ovome, ovo kada je u pitanju Tronoški rodoslov. Izvolite, on je izvor, pa neke kolege idu i neka vide. Ja ne kažem da je to apsolutna istina itd. Dakle, moramo dobro poznavati vertikalu, a u heraldici ovo je jako bitno, oni koji me sad gledaju, u heraldici kod ženidbenih i udajnih veza grb žene dolazi u centralno mesto kod muža. Ja sada tvrdim, znam da ću biti izazvan i prozvan, a pisao sam rad o tome, neka se vidi kod Pavla Šubića odakle je krilo, verzija. Izašao je rad. Moji profesori koji me kritikuju, znači izašao je. Ja ne kažem 100% da je verzija, ali je on nemanjićki, po meni. Otkud je došao ženidbene i udajne veze, znate koga je on oženio, da sada ne idem u detalje, jer ću dobiti strašno kritika, mi znamo da je jedna ćerka kralja Milutina uzeta za Šubića Bribirskog. Tražite sada da govorim, ovo je stvar nauke gospodo narodni poslanici. Ja sam o tome pisao i drago mi je da je izašao ovaj, ja nisam 100% tvrdio da je tako. Pokupio sam izvore i ostavimo mogućnost, što znači da je tada jedinstvo hrišćanskog sveta postojalo. To je suština, da ne idemo sad u dubinu, drugi istoričari će imati svoju tezu. Ovo je prvi put izneto u jednom časopisu i kada bi išli po dubinu, onda bi provodili pedagogiju mira na Balkanu i došli do vrlo interesantnih podataka, ako bi uzimali udžbenike iz 19. veka koji su postojali u Srbiji i videli i citirali itd. Dakle, da ne idem u dublju istoriju Starog veka, jer ću dobiti strašne kritike, ali ja se ne bojim kritike, ni naučne, ni političke, ni bilo kakve druge. Izvinjavam se u tom delu. Kod dualnog obrazovanja, ovo je bitno, ja sam zaista to podvlačio, ko ima koristi, to je važno? Visokoškolske ustanove, poslodavci, studenti, Privredna komora i država Srbija, ovo je važno i država Srbija, jer mi provodimo proces ubrzane modernizacije Republike Srbije. Sada će kritičari reći - nije tačno. Pa jeste, pa i proces obrazovanja je ubrzana modernizacija. Kažu neki nema, pa već smo u sferi automatizacije u mnogim stvarima. Mnogi to ne mogu da shvate. Imamo genijalaca studenata. Da li imamo i profesora genijalaca? Imamo, dabome. Ja sam govorio o tome šta su univerziteti u prošlosti dali. Ne svi, tačno. Neki su dali u Prvom svetskom ratu, neki više, neki manje. Neki profesori svoje živote, ali 35% studenata Beogradskog univerziteta. Dakle, ja znam da ću dobiti od nekih kritiku, ali vidite, ja ću završiti Pestalocijem, kolege profesori znaju ko je Pestalocije, a ja ću sada ovako da završim – oduševljenje što ću moći da pokrenem svoje ruke, dalo mi je toliko snage da bih se popeo na najviše Alpe, da mi dozvole da mogu započeti, hvala lepo, vaspitavati našu decu.
Pravo na repliku, narodni poslanik Sreto Perić.
Profesore Atlagiću, nije 12. septembar 2019. godine ili leta Gospodnjeg, kako bi vi rekli, vaš dan. Vi ste u svetu poznati kao heraldičar i to je u redu, ja sam neke stvari od vas sada i naučio, ali nisam mogao da vidim iz vašeg objašnjenja niti mi je jasno iz ovog Predloga zakona o dualnom modelu obrazovanja u visokom sistemu da li će neko ko postane diplomirani pravnik moći da bude i sudija? Da li će se njemu pripisati da je i položio pravosudni ispit, a to su takođe mane i nedostaci koje smo mi mogli da sagledamo i da kažemo – potreban nam je dualni sistem obrazovanja, jer diplomirani pravnici ne mogu da postanu sudije. Tako i ovamo. Meni nije poznato ni da je neko ko je završio medicinu i postao lekar, da je postao i specijalista. Prosto, nije moguće. Čini mi se da to nije ni normalno. Mi izgleda zahtevamo sada od naših učenika i studenata da nam budu star mali, da sazore previše pre nego što je to po prirodi organizma normalno i moguće. Napredak treba da postoji. Rekli ste - da li su nam dobri profesori? Imamo sjajne profesore na svakom nivou obrazovanja, počev od učitelja pa do univerzitetskih profesora. Kakvi su nam učenici? Fantastični. Počev od onih koji se upisuju u predškolsko, pa prvi razred itd, ali mogli ste da pročitate, juče je bilo u štampi, čini mi se, da neki od učenika, nažalost ima i toga, ne znaju pravo ime svojih roditelja. Sada ni to nije problem, vole se deca, malo razmažena, sve je to moguće, pa kolega Neđo Jovanović je rekao da se u Užice vrati tek 2% nakon što završi određene fakultete. Šta mislite kolega Jovanoviću, koliko se vrati u Bajinu Baštu, Krupanj, Ljuboviju, Mali Zvornik i da ne govorim tamo u istok Srbije? Ne da se ne vrati niko, nego odvedu i roditelje. Kada reformišemo sistem obrazovanja, ovu činjenicu moramo da imamo u vidu, kako da se borimo protiv toga? Mislim da ova država sada onoliko koliko je moguće, neko će reći nije dovoljno, neko će reći preterano, ali o tome možda nije ukusno ni govoriti, izdvaja za populacionu politiku. Ima li rezultata? Nema. Propustili smo pre dve, tri, četiri decenije možda da povučem određene poteze koje smo morali da ne bi dugo kasnili u reformi sistema obrazovanja. Ove sugestije koje smo vam rekli, pa čak i kroz ove amandmane, mi smo konkretno u ovom članu 8. pokušali da stavimo studenta, iako uvodite dualni sistem obrazovanja, da njega stavimo u središte, ne da je on sveta krava, nego da ga stavimo u središte kada je u pitanju njegova mogućnost izbora kod kog poslodavca, ukoliko ih visokoškolska ustanova na svojoj listi ima više, da on bira koji će da bude. Valjda i njemu je nešto dozvoljeno da bira, ili će nam se desiti ono o čemu je govorila koleginica Vjerica Radeta i gospodin Mirčić, ne da koga uplaše, nego to je moguće u praksi. Ako, nam se to desi, da on ne kaže – uh, nisam izabrao dobrog poslodavca, nego to što si izabrao, to ti je to. Hvala vam.
Pravo na repliku, narodni poslanik Marko Atlagić. Izvolite.
Da zatvorimo krug. Ja se zaista trudim da objasnim zato što sam u svom životu to radio, provodio to, da ne kažem 1982. godine. To znaju kolege moje, profesori, i danas biznismeni širom sveta, bivši studenti, a ima ih i ovde u Beogradu. Dakle, dualni model je jedan od modela i upravo ovo što ste vi rekli, student će da bira ono što ga interesuje, prema svojim sposobnostima i njega stavljamo kao subjekta. Vi ste pametan čovek i znate vrlo dobro ko je subjekt. Dakle, student, učenik mora inače biti subjekt. Da li je on danas kod svih? Ja se ne slažem, ne. Ja sam završio i pedagogiju i pišem iz pedagogije radove širom Evrope, dakle, to kolege profesori znaju. Da li kod svih profesora su subjekti? Pa, videli smo kod profesora, samo što je dve rečenice rekao, oni ga sa fakulteta oteraju. Pa, kakvi smo mi profesori, ako 300 učenika, 290 profesor sruši? A vi znate o kome govorim. Godinama, a treba voleti tu decu, treba voleti i strojeve, na koncu, sa kojima se radi, a to se zove, vi to dobro znate, vaspitanje. Mi tamo vaspitavamo decu, pa neće u autobusu, kada ulaze u Beograd, torbu nositi i gurati se, jer će poslodavac mu doći da ga kontroliše, sa druge strane, odnosno nastavnik, hajde da tako kažemo, izvođač, profesor praktičnog tog dela. Da li je on sad na fakultetu, da li je on sad u firmi? Dabome, i jedan i drugi i kontrolišu i jedno i drugo. Zaista se moj životni vek sastoji u tome da učenik ili student bude subjekt. Da li svi volimo? Ne. Ja ću vam reći. Ja sam to radio godinama, gledao, kontrolisao, imao divnih profesora, divnih učitelja, pogotovo učitelja, prosvetnih radnika, vrhunskih kvaliteta, ne onih koji se hvale po televizijama, nego alal, ovaj profesor koji je matematičar bio, on je vrlo dobro rekao. Da li su oni vidljivi? Pa, nismo. Pa, neki su drugi vidljivi. Oni drugi uzimaju pare. Uzmu pare i odu. Ovi drugi rade i nevidljivi su, ali u ovom modelnom sistemu, i profesor je vidljiv prema rezultatima i studenti, garantuje mu zaposlenje, budućnost i napredovanje čak, dokle god hoće, doktora nauka, i čitavog života. Dakle, to je suština, i nije problem, uopšte. Mislim da se mi potpuno razumemo. Ovo je situacija gde učimo svi, svi gde ćemo učiti. Ne možemo sada sa student uči, a profesor ne uči. Ja vodim studente svoje i moj student zna kapitalu da čita. Da li svi znaju to? Pa, procenite, neka kolege profesori procene da li im znaju na svim fakultetima tako. A, neki se sprdaju kada to kažem, ili uncijalu, pismo srednjovekovno. Pa, koliko to istoričara zna da čita, humanistiku, koliko? A, ima ih koji to znaju, ali ne svi, ne svi. Ja sam sretan što sam vaspitao svoje studente, tamo gde su me prozvali, baš u Prištini, odnosno Kosovskoj Mitrovici, koji znaju o čemu ja govorim. I oni su već vanredni i redovni profesori. I ostavio sam ih iza sebe. Pitam moje kritičare, dakle, ne oni koji provode kritiku, ne kritizerstvo, koliko su oni iza sebe ostavili? E, to je suština profesora, to je suština profesora, kadrovi. A, vi znate, i neki su bliski vašoj, ne bliski, nego stranci. Ja sam imao i iz vaše stranke studenta vrhunskih kvaliteta, vrhunskih. (Vjerica Radeta: Pa, i ti si bio profesor iz naše stranke.) Nije to sporno. Danas jedan od studenata je profesor na jednom fakultetu. Vi to dobro znate, koji je vrlo uspešan. I danas, hajde, evo otvoreno da kažem, u Republici Srpskoj dva moja studenta, vrlo malo ih ima koji znaju ovo da čitaju. Da li će oni dalje nastaviti, to od njihove aktivnosti zavisi i od mene, dok sam živ, da pomognem, ako sam profesor. Ali, vrlo teško. Vi ste pametan čovek, lepo ste rekli, teško je biti učitelj, ali najteže biti. Hvala.
Zahvaljujem. Kolega Bogatinoviću, poslanička grupa SNS je potrošila vreme koje joj pripada, tako da ne mogu da vam dam reč. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? Kolega Rističeviću, izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, ja ću prvo da čestitam ambasadoru SAD Kajlu Skotu, da mu čestitam na minimalnom porazu od Srbije i da se nadam da će sledeći put biti 30 razlike. Mi njih nećemo gađati laserskim bombama, mi ćemo njih gađati loptama u njihov koš, trpaj, trpaj, nije sporno. Dame i gospodo narodni poslanici, i ja ću malo o heraldici. Za mene je šahovnica šahovnica, ustaški simbol. Može početi sa belim i crvenim poljem, može da bude iz devetog veka, ja to ne sporim, ali za mene je to ustaški simbol. Čak i hrvatska petokraka i hrvatski komunizam za mene nije bio komunizam, već pritajeni ustašizam i prelazno rešenje iz jedne NDH u drugu NDH. To što smo mi Srbi bili naivni, pa pustili, dopustili srpski komunisti, koji su bili iskreni komunisti, hrvatskim neiskrenim komunistima da zbog svog vođe i dominacije, iako su izgubili i bili poražena strana u Drugom svetskom ratu, da uzmu celu jadransku obalu. Zabluda srpskih komunista je zabluda, ali greh hrvatskih komunista je što su sve vreme čuvali NDH i čekali samo da povampire prvom prilikom, što se i desilo devedesetih godina, a to se uklapalo u one Britance, u ne znam koga, da se ne dopusti da se stvori srpska država na Balkanu po meri i broju srpskog naroda. To je za mene tako i niko me ubediti ne može ni hrvatskom šahovnicom iz devetog veka. I svastika, koju niko ne sme da pokaže zbog zločina nacista, je stara četiri hiljade godina. U budizmu je ona sveti znak bila. Kelti su je primenjivali. Ali, svastika je simbol nacizma. I za mene je šahovnica simbol ustaštva, kraj, ende. Mogu da se vade na istoriju koliko hoće, na Zvonimira, na ne znam koga, oni su za mene ustaška država, gora od nacističke. Imali su dečije logore za Srbe. To ni nacisti nisu imali. Toliko o heraldici. Dame i gospodo, ovaj amandman govori o karijernom razvoju, karijernom vođenju. Dame i gospodo, o dualnom obrazovanju, ako to budu učili od Jugoslava Ćosića, koji je sam rekao da taj njihov sistem, zasnovan na lažnim prekograničnim televizijama, pazari, prihoduje 500 miliona evra. To je izvor Šolakovog i Đilasovog bogatstva, prodaja magle. Prihod ostvaruju od srpske pretplate i reklama na srpskom tržištu. Prihode ostvaruju, ali poreze ne plaćaju, zato što se brane da to rade na prekograničnim kanalima, koji navodno reemituju program ovde iz Luksemburga i Ljubljane. Oba regulatora su rekli da to nije tačno i luksemburški i slovenački. Ako to nije tačno, sve je kriminal. Reklame koje emituju ovde, a pri tome REM i RATEL ne plaćaju ništa, dok domaće televizije plaćaju sve to. Reklame koje emituju ne plaćaju porez. To je prihod kome ugrožavaju regularne domaće kanale, em ništa ne plaćaju ni REM ni RATEL, em one koji plaćaju sve takse i poreze ugrožavaju radom na crno. Šta radi Komisija za zaštitu konkurencije? Ona štiti SBB od konkurencije na štetu domaćih regularnih kanala. Da li je to karijerno vođenje u dualnom obrazovanju koje će nam Jugoslav vojvoda od Luksemburga pokazati i učiti mlade generacije kako da se mulja, kako da se prihodi od prodaje magle ostvaruju u Srbiji u vrednosti od 500 miliona, a da se porez ne plaća, čak i Šolak je objavio na RTS kako je on poreski obveznik u Švajcarskoj, a svi prihodi su mu u Srbiji. Znači, ispumpa pare i tamo na neku vilu na Ženevskom jezeru plati neku poresku obavezu, ta vila je stečena prihodom od srpskih reklama na srpskom tržištu i srpskih pretplatnika za SBB. Ostvariš te prihode, ispumpaš novac preko prekograničnih televizija i onda se praviš uspešan. Ovde ostaviš dugove, onda se tamo Šolak vozi „falkonom“ od 50 miliona evra. Šta radi naša Komisija za zaštitu konkurencije? Šta radi REM? Regulatorno za elektronske medije treba da naloži SBB da isključi sve te lažne prekogranične kanale, koji samo na reklamama ukradu od 20 do 84 miliona evra. Ne prihoduje samo od reklama. To radi CAS Media koja je članica „Junajted medije“, kao i „Adria njuz“, N1 itd. To je taj sistem, pljačkaški sistem, pijavica koja isisava kapital iz Srbije, prihode iz Srbije i odnosi ih u beli svet. Da li ćemo mi to da dopustimo? Oni to brane napadom - ako im ugrozimo taj biznis, onda smo mi protiv slobode medija. Da bi sprečili da REM radi svoj posao, oni traže da se po političkom modelu podeli REM, da damo pola opoziciji tj. Đilasu i da ne može REM, kada se kompletira, da isključi lažne prekogranične kanale i tako odseče cevku za ispumpavanje para. Dokle ćemo mi to trpeti? Da li je to karijerno vođenje, gospodine Jugoslave Ćosiću? Sve i da me pozove, a ne zove me više u zadnjih šest meseci na njegovu televiziju, ja neću da idem na njegovu televiziju. Principijelan sam, s obzirom da znam šta radi. To bi bilo kao da se vozim u ukradenom vozilu. On ne reemituje, prenos je najbolji dokaz da nema reemitovanja programa zato što prenosa za luksemburško tržište nije bilo, za njihove gledaoce, a reemitovanje istovremeno preuzimaju taj program. Nema reemitovanja, sve je kriminal. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 20. amandman je podnela narodni poslanik Ružica Nikolić. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? Izvolite, kolega Saviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 28. ovog zakona. Inače, ovaj član govori o kompetencijama mentora kod poslodavca i načinu obuke tih mentora kod poslodavca. Sada, ako bi za trenutak zanemarili činjenicu da smo protiv ovog zakona, da smo mi iz SRS protiv ovog zakona, mentor kao mentor je potreban u ovom zakonu. Međutim, način njegove obuke, način ocenjivanja njegovih kompetencija je apsolutno diskutabilan. Naime, visokoškolskim ustanovama data su široka ovlašćenja kada je u pitanju ocenjivanje kompetencija mentora kod poslodavca i njihove obuke i onda, sa jedne strane, ispada ono što naš narod kaže – kadija te tuži, kadija ti sudi. Sada je pitanje kakvi će biti ti mentori, ako znamo da su pojedini fakulteti, odnosno visokoškolske ustanove ušle u sistem dualnog obrazovanja i njihov interes je da imaju studente, da imaju profit itd. i oni ocenjuju kompetencije tih mentora i vrše njihovu obuku. Naravno, njima će od kvaliteta tih mentora, reč je o mentorima kod poslodavca, biti važniji njihov profit, nego kvalitet tih samih mentora. Neko iskustvo i praksa uvek pokazuju da je ovo jedno od najkritičnijih mesta gde dolazi i gde može doći do različitih zloupotreba. Zato sam mojim amandmanom tražio da se izbriše ovaj član, a da se ova materija uredi na jedan drugačiji način. Znači, nisam tražio da se ukinu mentori, jer mentori su potrebni, ali da se njihove kompetencije i način obuke vrše na jedan drugačiji način.
Zahvaljujem. Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? Kolega Rističeviću, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja i dalje pitam Jugoslava od Luksemburga da li je on ekspert za dualno obrazovanje iz oblasti muljaže i kombinacije, prevare, mućke? Jugoslav „del boj kompani“, SBB, Šolak, Đilas… Da li je tačno, Jugoslave Ćosiću, s obzirom da ti je firma u minusu 7,5 miliona evra, da prihode koje ostvarujete od SBB većinom ispumpavate napolje, da se međusobno povezana lica, ali da ti, Jugoslave Ćosiću, koji vodiš „Adria njuz“, koja navodno proizvodi program za N1, koji ide u Luksemburg, pa preko Ljubljane stiže u Beograd, gde tamo nigde nema emitovanja, pa ne može biti reemitovanja… Da li je tačno, Jugoslave Ćosiću, da ti je plata četiri hiljade evra? Da li je tačno da iz tog minusa, da iz srpske preplate isplaćuješ sebi platu od četiri hiljade evra? Svi mislite da ih finansiraju Amerikanci. Tu negde četiri hiljade evra, 500 hiljada dinara, nisam baš siguran, ali verujem da će Jugoslav Ćosić potvrditi ili negirati ove navode. Uglavnom moje navode ne negiraju. Maja Žeželj, kolika je njena plata? Tu negde tri, 3,5 hiljade evra, sitnica. Dragi moji gledaoci, dragi moji kamermani RTS, i vaš žuti Bujke sarađuje sa Đilasom, Šolakom i tom ekipom, i sa Jugoslavom Ćosićem. Vi koji imate platu 300 evra da znate da oni imaju platu od tri do četiri hiljade evra, pa se nekada dešava da se to obezbeđuje iz srpske pretplate SBB, a nekada se to obezbeđuje iz pretplate RTS. Kada N1 priča o sirotinji, oni koji to pričaju, Jugoslav Ćosić, Maja Žeželj i ta ekipa u N1 televiziji, ova što vodi Jutarnji program, kako se zove, što je Janković imao simpatije prema njoj… (Aleksandar Martinović: Minja Miletić.) I ona ima tri hiljade, sigurno, evo, nek me negira. Dakle, dragi moji gledaoci, vi koji na N1, sa vašim platama prosečnim od 470 evra, oni koji rone krokodilske suze nad tako niskim platama da znate da bi one mogle biti veće da Šolak, Đilas, Jugoslav Ćosić i ta ekipa ne pljačkaju vas kroz pretplatu koju ispumpavaju napolje, ostvaruju Šolaku pravo na avion „falkon“ od 50 miliona evra, ali ni njima nije loše, osnovna plata od tri do pet hiljada evra. Dragi moji studenti, nemojte se ugledati na njih, na takvu vrstu dualnog obrazovanja koji je zasnovano na kombinacijama, špekulacijama, muljažama i prevarama. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da) Koleginice Radeta, izvolite.
Kroz današnju raspravu smo zaista svašta čuli od kolega koji će podržati ovaj Predlog zakona, naravno to je njihovo pravo, podržavaju Vladu, logično, prilično da podrže i zakon, ali nekako potpuno odsustvo čini mi se realnosti je danas ovde bilo prisutno. Zapravo, dosta toga se govorilo i što nema veze sa ovim predlogom zakona, što je takođe uobičajeno, jer kroz svaki zakon poslanici vlasti treba da hvale vlast, pa onda je došlo i do nekog mimoilaženja, da ne kažem sukoba, među tim koalicionim partnerima, pa je i tu bila rasprava itd, ali to je sve što se tiče vas u okviru porodice i nema veze konkretno sa ovim Predlogom zakona, sa ovim amandmanom i sa amandmanima uopšte. Zaista, i kada je Predlog zakona u pitanju čule su se neke vrlo interesantne stvari. Jedan kolega je govorio kako će posle, kada neko završi ovo dualno školovanje na visokim školama, da će doći kao stručnjak tamo negde kad bude nudio svoj CV i da je bolje da onda radi za punu platu, nego da radi za pripravničku platu. E sad, tu se javljaju dve stvari koje je kolega očigledno nesvesno zapravo rekao. Ministar je rekao da ovo dualno obrazovanje svakom garantuje posao, a kolega danas kaže kad završi ovo školovanje u svom CV, kad se bude zapošljavao moći će nešto da napiše i to jeste istina. Nikome ovaj zakon, čak i kad bi nekom palo na pamet da se na ovaj način školuje, ovaj zakon nikome ne garantuje posao. Takođe, osim toga što mu ne garantuje posao, kolega taj je rekao i da je bolje raditi kasnije, da ne radi za pripravnički platu, nego da odmah prima punu platu. Šta ćemo onda sa četiri godine? Pripravnički staž traje godinu dana i pripravnički staž se plaća 80% od ukupne plate za taj posao koji radi zaposleni koji nije pripravnik, a ovaj će umesto tu godinu dana da radi za 80%, ovaj će da bude potrčko tamo nekom gazdi u nekoj firmi i četiri godine radiće za 50%, a možda i manje, kaže ako mu snosi troškove školarine i ne znam šta, pa će možda i da mu umanji tu zaradu, koju inače može da mu plati, a ne mora, pošto u ovom zakonu ništa ne mora, ništa ne mora. Ovaj zakon, ne znam da li ste videli, ministre Đorđeviću, u ovom zakonu niko ne mora da se školuje po ovom sistemu. U ovom zakonu nijedan poslodavac nije u obavezi da prihvati, da primi nekog studenta, u ovom zakonu nijedna visokoškolska ustanova nije u obavezi da zaključi ugovor sa nekim poslodavcem. Sve može. Pa, ko voli, nek izvoli, pa možda student hoće, ali nema poslodavca, neće visokoškolska ustanova. Možda hoće poslodavac, nema studenta, neće visokoškolska ustanova. Možda hoće visokoškolska ustanova, nema poslodavca, neće poslodavac, neće student. Dakle, apsolutno zakon koji nikog obavezuje i koji ništa ne znači. Šta smo mi još ovde danas se onako lepo naslušali? Da, neko od poslanika vlasti kaže da danas u Srbiji samo jedan čovek zna da nama nedostaju bravari, što apsolutno nije tačno. Prvo, valjda svaki poslodavac zna da mu nedostaje bravar ako ga nema. Drugo, evo ja mogu sada da vam nabrojim pet bravara koji su nezaposleni, odnosno rade negde na crno, nemaju radni odnos, onako dobiju neki dinar, urade neku ogradu itd. Znači, ima. Taj jedan čovek nije dobro obavešten izgleda. Šta smo još rekli? Šta smo još zapravo mogli čuti? Ovo je zaista mislim biser, prvo ministra Šarčevića, onda i kolega koji su to ponavljali za njim. Neverovatno da neko ne razmisli, da ne pročita neke podatke, pre nego što nešto kaže. Pričao je ministar Šarčević, ponavljale kolege iz vlasti kako smo mi postigli epohalne rezultate primenom Zakona o dualnom obrazovanju. Da li vi znate gospodine ministre Đorđeviću, nije vam obaveza da to znate, pitam vas ili vas obaveštavam, Zakon o dualnom obrazovanju srednjoškolskom, po kojem smo kaže ministar i poslanici vlasti, postigli epohalne rezultate. Primenjuje se od školske 2019.-2020. godine. Jel to beše ova školska godina koja je počela pre deset dana? Ovo je neverovatno, ovo je zaista neverovatno. Hvalite se nečim, a taj zakon je prvo donet u novembru 2017. godine, od ove školske godine se primenjuje i kako je on mogao dati ili ne dati rezultate? Kako može neko uopšte znati kakav je rezultat školovanja koje će počelo pre deset dana? Ljudi, hajde malo razmišljajte, hvalite vi svoju vlast, ništa nije sporno, ali hvalite je argumentima da ne možemo na ovaj način da vam se suprotstavljamo. Naravno, mi uvek imamo načina da vam se suprotstavimo, ali prosto vam skrećemo pažnju da bi trebalo da ovo radite malo odgovornije ili ozbiljnije. Mi smo ostali bez odgovora već više meseci na pitanje i ponovićemo ovo pitanje, ponavljaćemo ga svaki put kada su na dnevnom redu zakoni iz oblasti obrazovanja. Činjenica je i to svi danas u Srbiji znaju da bliski prijatelj, nekadašnji Tuđmanov, a danas prijatelj njegovog HDZ i bio finansijer Tuđmanovog HDZ, Ante Žužul i hrvatski biznismen, što reče malopre kolega da je Hrvatska za njega ustaška, a jeste, evo nam ustaška država, odnosno tajkuni ustaške države štampaju naše knjige. Dakle, 30 miliona evra godišnje zarađuju i oni za osnovce u Srbiji proizvode, odnosno štampaju više od 50% udžbenika. Mi o tome pričamo već godinama, od kada je to zapravo počelo i onda je ministar, i danas je rekao, da je on rodoljub i svaki put kaže da je on rodoljub i da će on razmisliti o tome i da će on predložiti ne znam šta Vladi, naravno ništa od toga što ovde obeća zapravo nije uradio, jer poslednje što je kao rodoljub i patriota obećao jeste da će formirati institut koji će se baviti analizom presuda Haškog tribunala. Evo, sada smo svedoci da iz Haškog tribunala nude dokumentaciju, ali naravno, iz naše Vlade niko ne reaguje, ministar nije formirao taj institut koji je obećao, odnosno, nije predložio Vladi ili je predložio pa je Vlada odbila. Trebao je u svakom slučaju kao patriota o tome da obavesti javnost, a pre svega narodne poslanike SRS kojima je to ovde javno obećao. Obećao je dakle, ministar da neće više ti ustaški tajkuni da štampaju knjige srpskoj deci i ministarstvo je na neki način obavestilo škole da oni mogu da biraju izdavača, ali da ministarstvo neće snositi posledice ako se roditelji bune kod izbora tog novog izdavača. To je nešto neverovatno, čuj, roditelji se bune zato što je škola odredila nekog izdavača knjiga. Pa roditelji decu vaspitavaju, ali ih ne obrazuju, škole ih obrazuju, škole biraju udžbenike, a ne roditelji. Kako će roditelji birati udžbenike svojoj deci, to je prosto neverovatno. Šta je posledica takvog stava Ministarstva, gospodo iz Ministarstva i dame iz Ministarstva? Posledica je to što direktor, a kad sam to rekla pre nekoliko dana, ministar je rekao da takav direktor koji je to rekao, ovo što ću sada da kažem, da takav direktor mora snositi odgovornost, a evo ja ga sad obaveštavam jedan od takvih direktora je uz njegovu saglasnost reizabran pre tačno devet dana. Tako da i ministar i svi vi morate da vodite računa kad nešto kažete da budete spremni da ćemo mi to da proverimo i da ćemo mi da vam odgovorimo na ono što ste tvrdili. Dakle, šta sad rade škole? To da direktor škole, da bi sigurno bio reizabran, je li, mora da se dodvorava, ne vama, nego mora da se dodvorava tamo svojim funkcionerima opštinskim, jer oni ih pozovu čim zauzmu pozicije vlasti u opštini, zovu direktore škola i kažu – hajde da pređete kod nas da bi ostali i dalje direktori. To je apsolutno to, to je ovako nešto što ozbiljnom čoveku zvuči kao šala, ali nažalost to je apsolutna istina. I sad ti direktori ovako kažu – nastavnici, a pre svega i najviše, nastavnici srpskog jezika i istorije žele po svaku cenu da deca uče pravi srpski jezik, ćirilicu, da nastavnici istorije žele da se uči naša prava, autentična istorija, da i jedni i drugi žele da kroz učenje deca se vrate u izvesnom smislu i tradiciji, ali oni su pre svega insistirali i tražili da mogu da biraju da Zavod za udžbenike radi te udžbenike pre svega i najviše iz istorije i srpskog jezika. Onda direktori ovako kažu - možete vi, ali nama su rekli iz Ministarstva ako se roditelji budu bunili, znate, kaže direktor – ja onda nemam ništa s tim, ja neću da ja odgovaram, da meni dolaze inspektori iz Ministarstva, ja neću da odgovaram za to što vi insistirate, a šta vam fali ako su do sad deca učila po tim udžbenicima, šta vam fali da to bude i dalje. To je zaista neverovatno. Dakle, dokle god te anomalije ne rešimo, dok ne vratimo da se udžbenici našoj deci štampaju u našoj državi, dok se ne vratimo istoriji, tradiciji, pismu i jeziku, dok ne vratimo nacionalni duh u obrazovanje, mi od obrazovanja nemamo ništa. Vi svesno ili nesvesno u Ministarstvu i ministar i ostali u Ministarstvu, svesno ili nesvesno radite tu denacifikaciju koju je započeo Gašo Knežević, koju je uredno sprovodio onaj Verbić i ona Tinde Kovačević, koja mu je bila, da li je ona bila državni sekretar ili ne znam, koja i danas u senci zajedno sa ovom Srbijankom Turajlić, preko raznih tih nevladinih organizacija koje prave neke kampove za nastavnike, koji se ismevaju nastavnicima, a oni moraju jadni tamo da budu, da prisustvuju nekakvim njihovim glupostima, zaista glupostima, jer bez tih gluposti ne mogu da dobiju sertifikat, licencu da mogu dalje da nastave sa radom. Zaista je obrazovanje, školstvo pretvoreno u nešto čega se ozbiljan čovek ježi. Ježi se zato što, ponavljam vam ne znam koliko puta, loše obrazovanje stvara generacije kojima će neko manipulisati, a valjda nam je u interesu svima da obrazujemo mlade ljude, da dostignemo akademski nivo obrazovanja, maksimalan, kakav smo do sada imali. Mi imamo i danas profesore koji su poznati i priznati u celom svetu, a pitam vas samo koji će to profesor koji se bude po ovom dualnom obrazovanju školovao biti priznat igde i u Srbiji, a kamoli van granica države? Hvala.
Reč ima ministar gospodin Đorđević.
Evo, prvo, ja se slažem sa vama kada je u pitanju negovanje srpskog jezika da možda moramo više da vodimo računa o tome, ali bih se vratio na neke konstatacije koje ste vi rekli. Prvo, svakom zdravom razumu, naravno, posle 10 dana primene tog zakona ne možete da kažete kakav je efekat tog zakona u perspektivi u budućnosti, ali možete da se pohvalite time da, kad ste krenuli, kad ste doneli taj zakon 2017. godine, a počeli sa primenom 2019. godine, imate rezultat da veliki broj dece želi upravo da se upiše po dualnom obrazovanju i videla je prednost toga da se školuje po dualnom obrazovanju. Samo jedna paralela sa Ministarstvom na čijem sam čelu. Nama je svakako u perspektivi vrlo bitno da znamo Strategiju ekonomskog razvoja Srbije, svakako nam je vrlo bitno da saradnja Ministarstva bude upravo sa Ministarstvom za obrazovanje, kako bi se obrazovni kadar u budućnosti obrazovao upravo po potrebama našeg tržišta i da imamo kvalifikovanu radnu snagu koja je potrebna našem tržištu. Nama je kada je u pitanju opstanak i ostanak u Srbiji, dve ključne stvari, pored treće koja uvek se pominje, a to je materijalni položaj, jeste sigurnost posla i mogućnost da dobijete posao. Znači, to su tri stvari koje zadržavaju mlade u Srbiji. Sad, naravno, kao država koji smo nasledili to što smo nasledili 2014. godine i sve ono što smo morali da uradimo, svakako nije bilo moguće da realno ko god priča o tome, očekuje da vrlo brzo izađemo iz svega toga. Naravno, urušavanje ne samo školstva u Republici Srbiji koje se dešavalo od 2000. do 2012. godine, već sve što je pratilo to, pa čak ako gledate i zdravstvo, ako krenete od toga da od 2003. godine smo imali zabranu specijalizacija u zdravstvu i da smo imali ozbiljnu, da kažem, prostor ili rupu u tome da od 2003. do 2012. godine nemamo ni jednog upućenog studenta medicine na specijalizaciju, mislim da ozbiljno govori o tom problemu koji će se desiti jednog dana u Srbiji, govori o neodgovornosti jednog dela vlasti tada 2003. godine koja je donela takvu odluku. To će direktno da se reflektuje na građane Srbije u nekom trenutku. U nekom trenutku će se sigurno pokazati i taj jaz generacija gde neće postojati dovoljan broj lekara. Šta je bila želja i šta je bila intencija tadašnje vlasti, možemo samo da razmišljamo o tome, ali ono što je sigurno, to je da ćemo sigurno imati nedostatak lekara u nekom trenutku i da smo imali sigurno veliki jaz o tome da ti lekari, s obzirom da nisu mogli da imaju specijalizaciju ovde u Srbiji, odlazili su u inostranstvo da bi imali tu specijalizaciju. Na neki način je vezano upravo sa ovim obrazovanjem. Dualno obrazovanje ne pruža, kao što ste vi rekli, sigurno garanciju nekome da će sigurno imati posao kada završi, ali u uslovima kada svi znamo da imamo vreme koje dolazi ispred nas, kada će biti potreno radne snage i ukoliko imamo priliku da znamo da je potrebno za neko radno mesto upravo to obrazovanje, sigurno kad se neko obrazuje po dualnom principu i ukoliko stekne praksu u toku svog školovanja, sigurno će imati prednost prilikom zapošljavanja i veću verovatnoću da će doći do tog zapošljavanja. Samo ako pravilno razmišljamo, ako pravilno planiramo i ako obrazujemo kadar u skladu sa potrebama tržišta rada, a sigurno u okolnostima kada imamo nedostatak radne snage, mi smo sada već na 10,3%, moram da vam kažem da ćemo mi sigurno u godinama koje sada idu ispred nas doći na jednocifrenu, sigurno će nam biti potrebno radne snage. Neko će pomisliti da je uspeh ukoliko mi postignemo dva, tri posto. Ne, ukoliko dođemo ispod 5%, to će pokazati da se nalazimo u alarmantnom stanju sa nedostatkom radne snage. Mi sada moramo da reagujemo, mi sada moramo da školujemo upravo ono što je nama potreno. Pričao sam ovde sa kolegama iz Ministarstva prosvete i pričao sam o jednoj stvari koja nam se dešava recimo u Vranju. U Vranju imamo ili imali smo školovanje kadra koji nije bio uopšte moguće da se zaposli u Vranju. Znači, mi smo imali generacije koje su bili osuđene da onog trenutka kada završe školovanje moraju da odu iz Vranja. Srećna okolnost bi bila po državu Srbiju da su se oni zaposlili bilo gde u Srbiji, ali većina njih je tražila posao u inostranstvu. Upravo ta politika koja je vođena od 2000. do 2012. godine dovela je do toga da se takve stvari nama dešavaju. Da bi izbegli tako nešto, mi moramo da radimo na tome. Nemoguće je da uradimo u godini dana, nemoguće je da se to uradi u četiri, pet godina. Da se stvari promene potrebno je sigurno deset godina da bi se nešto promenilo i da bi se osetilo na tržištu rada. Upravo ovo što radi Ministarstvo prosvete od 2014. godine su ti koraci ka tome. Danas smo ovde za dualno obrazovanje u visokom školstvu. Siguran sam, s obzirom da to pričam iz zakona iz mog resora, da kada želite nešto dobro za ovu zemlju, vi morate da bude svesni da ćete negde da pogrešite i da ćete sigurno u skladu sa tim da menjate i da se prilagođavate novonastalim situacijama. Samo onaj ko ne menja zakone i ko čvrsto drži svoj stav i ko je sujetan u tome da kaže, da ja ono što donesem, a to su oni radi, verujući da zakoni koje su radili su najbolji na svetu, dovode do toga da ljudi odlaze iz naše zemlje. Na nama je da sve to promenimo. Ovo je jedna od stvari koju upravo Koordinaciono telo za ekonomske migracije savetuje, a to je reforma našeg obrazovanja. Hvala.
Pravo na repliku ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Jesu, ministre Đorđeviću, oni pre vas bili lošiji od vas, ali i vi ste loši. Vi sada ovo sve što ste ispričali, kada vas slušaju ljudi koji znaju svoje sopstvene probleme i svoju sopstvenu muku, onda verovatno se hvataju za kosu i kažu – šta priča ovaj ministar? Deset posto ili 11% nezaposlenosti, a koliko je među onima koji su skinuti sa liste nezaposlenih, koliko je onih koji su otišli na po dva-tri meseca da rade u Slovačku, Češku i Sloveniju i nemaju vremena da dođu da se prijave ovde u Nacionalnu službu zapošljavanja? Puno ima, nažalost. Evo, pitajte sve ove ljude koliko po opštinama u Srbiji takvih ima. Odu ljudi tamo lepo, i to ne rade oni za neke ozbiljne pare, rade za 500, 600 evra da bi mogli da eventualno 200 evra donesu kući. Tako se živi u Srbiji, gospodine ministre. Vi kažete da su pohrlili mladi ljudi da se upisuju po dualnom obrazovanju u srednje škole. Znate li zbog čega se taj broj povećao? Zato što je minimalac za narednu godinu određen od 30.022 dinara. Vi se s tim hvalite, a minimalna potrošačka korpa je 37.000 dinara. I onda kažu, da, da, kolega Arsiću, 37.000, kaže vaša statistika. Mogli ste da im kažete da promene to. Vi kažete da je prekoračena, ne vi lično, magična cifra od 30.000. A kojom magijom će čovek koji prima 30.022 dinara da nadoknadi još onih 7.000 da bi živeo na osnovu minimalne potrošačke korpe? Završavam, kolega Arsiću, samo još da kažem ministru ovo za lekare. Vi pričate o lekarima koji nisu ranije dobijali specijalizacije. To je tačno. Znate li vi koliko sada lekara imate nezaposlenih? Znate li vi da i dalje ministarstvo ne daje saglasnost da se lekari zaposle? Jesu bile te dve akcije kada su se slikali sa ovim najboljim studentima medicinskih fakulteta, i u redu je, ali i dalje se ne zapošljavaju lekari. I dalje su lekari na birou. I dalje lekari stažiraju po dve-tri godine. O specijalizaciji mogu samo da maštaju. Ovo vam je realno stanje, verujte. Nije ono što se na televiziji pojavilo – zaposleno 100 lekara, pa zaposleno 70 lekara. Svaka čast na tome. Ajmo malo i ono što nije na televiziji, ajmo malo ono što je u životu. Ajmo malo ono što je, kako žive ljudi koji dobijaju socijalnu naknadu, to je vaš resor. Kako žive sa invalidskim penzijama? Kako žive sa penzijama koje su 15.000 dinara? O čemu pričate vi, ljudi moji? Niko ne kaže da nije dobro. Vi ćete sada odmah da kažete, čulo se danas ovde, mi smo protiv razvoja nekog zato što smo protiv ovog zakona. Kao što smo bili protiv gradnje Koridora, tako su nam rekli, zato što smo rekli – protiv smo leks specijalisa jer će Zorana ukrasti 300 miliona evra. I pre sedam dana dobismo informaciju u vestima – „Behtel“ dobio posao za 300 miliona evra, više nego što bi taj posao radili Kinezi, govorim o poslu na Koridoru od Preljina do Pojata.
Reč ima ministar gospodin Đorđević. Izvolite.
Prvo da raskrstimo što se tiče odlazaka i skidanja sa Nacionalne službe za zapošljavanje. Ono što je zvanično i podatak koji jeste, jeste da je u prvih šest meseci našu zemlju napustilo 3.000 ljudi. Tri hiljade ljudi je tražilo i dobilo posao u inostranstvu i na taj način skinuto sa Nacionalne službe za zapošljavanje. Pričaju oni da postoji 50.000. Znate, vi možete danas da kažete i 100, bićete večeras na vestima N1, zato što oni jedva čekaju da čuju da neko kaže neku cifru koja njima odgovara, ili kažite: „Ua Vučić“ i bićete sigurno na N1. Ali, prava istina je 3.000. Ja se ne hvalim time. Za nas je poražavajuće ako ode i jedan. Ali, hajde da pričamo i da se suočimo sa činjenicama koje jesu takve kakve jesu. Znači, oni koji su se prijavili, koji su otišli iz države Srbije i rekli – mi smo našli posao i ne želimo da se vratimo, ima ih 3.000, a nije 50 i nije 100.000. E, mi moramo da se borimo i za tih 3.000 da se vrate i onih ranijih 3.000 koji su odlazili ranije. Koja je sada razlika u odnosu na godine koje su bile pre nas? Sada mi želimo da potpišemo sporazume sa svim zemljama gde idu naši građani. Prvenstveno, ne želimo da ih pustimo da odu i da žive tamo pod nekim nekontrolisanim uslovima, da nemaju prava kao ti građani, već da insistiramo na tome da se ugovori potpišu ovde, da se garantuju ista prava kao građanima te zemlje i da brinemo o tim građanima, da znamo gde su. Njihovo pravo je demokratsko da žive gde hoće, a naše pravo je da se borimo da se oni vrate ovde i na tome ćemo da radimo. Kada je u pitanju minimalac, minimalac u Srbiji bio je i 12.000, minimalac u Srbiji je podizan i tako što je potrošačka korpa bila mnogo veća od onoga koliko je povećanje bilo minimalne cene rada. Bilo je toga da je inflacija bila preko 10%, da je bilo kretanje kursa preko 10% i da se u takvim okolnostima hvalilo time što su povećali minimalac 3% ili 5%. Mi smo sada podigli minimalac 11,1%. Realno, pod najrigidnijim računicama koje hoćete da napravite, cene troškova života u Srbiji su porasle nešto ispod 6%. Znači, mi realno gledamo da povećamo standard naših građana. Rekao sam i sindikatima – pa, nemojte, molim vas, mi nigde ne krijemo neke pare, mi prvi put govorimo transparentno i govorimo ono šta imamo i želimo da rasporedimo sa svima. Želimo da damo i za minimalac, želimo da povećamo i plate i želimo da damo i u penzije. Ali, sve to da se kreće u realnim okvirima i da bude više od onoga koliko su troškovi života. U jednom trenutku mi ćemo sigurno da dostignemo minimalnu potrošačku korpu, ali opet vam kažem, to je samo prvi cilj, ići ćemo mi i dalje, ali lestvicu moramo negde da postavimo. Da li je to dovoljno? Naravno da nije. Mi možemo da postavimo pitanje kada i ko je doveo do toga da u Srbiji postane minimalna cena rada nešto što je puko zadovoljenje zakona. Mi ne želimo da to bude tako. Mi želimo da se izborimo protiv toga. Zašto ministarstvo na čijem sam ja čelu non-stop radi na propagandi da se zaustavi rad na crno, da se zna koja su radnička prava, da znaju kada je u pitanju bezbednost i zdravlje na radu? Baš zbog toga da bi živeli i da bi imali i da bi mogli da privređujemo. Najbolji dokaz toga da sam vam ja u pravu jeste to da mi imamo stalno veće prihode kada je u pitanju dotacija za penzijsko i invalidsko osiguranje. To se nije pojavilo niotkud, nije se pojavilo iz pozajmica, nego se pojavilo iz realnih prihoda koje imamo, tako što imamo nova zapošljavanja i tako što rastu plate. To su fakti i to su činjenice. To može svako da proveri. Mi samo pričamo na osnovu realnih činjenica. Hvala.
Pravo na repliku ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Ministre, nisu to realne činjenice, bar mnogo toga što ste rekli. Prvo kažete – 3.000 ljudi je otišlo zvanično da radi u inostranstvo. Zašto ne priznajete bar još jednu nulu? Pitajte poslanike kada se isključi televizija, pitajte svakog od njih koliko imaju u krugu rodbine, prijatelja, kumova, drugova, koliko ih ima koji i tamo rade na crno, otišli odavde na crno, tamo rade na crno. O tome se radi, da je na taj način smanjen broj nezaposlenih u Srbiji. Zašto ne priznate? Rešavajmo to. Mi ćemo vam pomoći da se to reši. Ali, zašto ne priznate? Kažete, važno je da se kaže. „Ua, Vučiću“, meni ste se obratili, da kažem: „Ua, Vučiću“, i otići ću na N1. A ja vama kažem – ja ne kažem: „Ua, Vučiću“ da bih otišla na N1, nego kažem šta nije dobro u funkcionisanju vlasti. A vi kažete: „Bravo, Vučiću“ i otići ćete na RTS. Ja onda ne mogu ni na N1 ni na RTS, jer niti kažem: „Ua, Vučiću“ bez razloga, niti kažem: „Bravo, Vučiću“, kao vi, takođe bez razloga. Morate zaista samo da budete realni. Kažete - 11,1% je povećana cena rada. Pa što niste otišli bar na 12%, toliko ste putarinu povećali? Nemojte, ne zaboravljamo šta je bilo juče, ne zaboravljamo šta je bilo pre godinu dana. I vi se stalno upoređujete sa onima koji su bili pre vas. Mi vam stalno kažemo - oni su bili gori od vas. I to ne kažemo samo sad i ne kažemo samo vama, gde god se pojavljujemo u javnosti, kažemo mi, srpski radikali - ova vlast nije dobra, ali oni koji su bili pre njih su mnogo gori i tu nema ničeg spornog. Ničeg spornog u tome nema. Ali, hajde da budete bolji od sami sebe. Nemojte samo da pričate teoretski. Vi kažete - mi ćemo, mi ćemo, mi ćemo. Pa, kada? Još uvek je minimalna cena rada socijalna kategorija. Dokle god ne dostigne tu potrošačku korpu, to je socijalna kategorija. Znači, ne može od nje da se živi, koliko god vi socijalnu korpu napravite na neki specifičan način. Evo, približava se, već smo na polovini septembra. Pripremate li zakon da se skida zabrana zapošljavanja u javnom sektoru? Ućutali ste se. Tvrdili ste da će to biti, sad svi ćutite. Samo pominjete to što se pred kamerama zaposli po neka grupa lekara. Ponavljamo, to podržavamo i nikada nećemo ništa loše reći za to. Ali, da li je normalno, ministre Đorđeviću, da li je normalno da danas u Srbiji postoji i jedan jedini lekar koji je na birou i koji nije zaposlen? To nije normalno u situaciji kad svako u Srbiji zna da moramo da se borimo da nam lekari ostanu, da nam medicinske sestre ostanu ovde. Vi i dalje ne radite ništa da uzmete one spiskove sa biroa nezaposlenih, sa Nacionalne službe, i za početak bar da zaposlite sve lekare i medicinske sestre, pa bar za toliko da budemo oslobođeni tog pritiska i straha da ćemo ostati bez lekara. Nažalost, to nije priča radi priče. Mi ne želimo da tako bude. Mi želimo naše stručnjake ovde, u Srbiji, a ne da idu tamo u pečalbu, po belom svetu, i gde opet neće biti ono što bi bili u svojoj zemlji u svakom smislu te reči. I nemojte nas doživljavati kao neprijatelje. Mi govorimo argumentovano, govorimo realno i govorimo ono što znamo šta se dešava u narodu, šta se dešava među ljudima. Mi živimo životom normalnog čoveka. Verujte. I zato znamo tačno i precizno, mene sretnu i na ulici i ispred zgrade i na pijaci i kažu - znaš li da je opet onaj otišao, znaš li da je opet onaj, znaš li… Mi i na taj način dolazimo do podataka koji se mnogo razlikuju od vaših statističkih podataka.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Pomenut je Aleksandar Vučić, pitanje šta kaže narod i šta je u Srbiji realno. Pa na temu ovih stvari koje su pokrenute ovde, da vidimo ovako. Kažu - ode neko iz Srbije i samo po tom osnovu smanji se nezaposlenost. A kako se danas realno u Srbiji Aleksandra Vučića povećava u isto vreme zaposlenost? Kako se u apsolutnim brojevima povećava broj zaposlenih? Pogledajte tu zvaničnu statistiku, pa kad vidite silne hiljade ljudi u godinama unazad koje postaju zaposlene a nisu bile zaposlene, šta je to onda i kakve to veze ima sa bilo čim što smo čuli malo pre, a da bude iole realno? Dođe fabrika u Novi Sad, zaposli ljude. Šta je sad s tim ljudima? Jel su imaginarni ili postoje stvarno? Ja bih rekao da su pravi, živi ljudi. Dođe u Staru Pazovu, zaposle se ljudi. Jel oni postoje ili ne postoje? Rekao bih da postoje, i te kako. U Niš nekoliko puta, nekoliko fabrika, u Kraljevo opet nekoliko puta, nekoliko fabrika. Sve pravi, živi ljudi, koji se broje u tu realnu statistiku. E, to je prava istina, ako ćemo o pravoj istini. Kao što je i prava istina da, iako je Zakon o dualnom obrazovanju na nivou srednjoškolskog obrazovanja zaista usvojen 2017. godine, od 2013. godine se uvode ti modeli, zahvaljujući programima, što Nemačke, što Švajcarske, što Austrije. I u momentu kad smo ga usvajali, mi tad rekli - evo, sada, četiri i po hiljade đaka pohađa te programe, evo sada 600 kompanija učestvuje u tim programima, evo sada preko 30 tih programa postoji. Šta je realno? Pitam - šta je realno? Sledeća stvar. Ako pričamo o tome šta radi Srbija danas, opet, Srbija da, Aleksandra Vučića, da zadrži zdravstvene radnike u Srbiji, pa ko im povećava plate? Sigurno ne ovi koji ne znaju šta je realno, nego ta država o kojoj se stara Aleksandar Vučić i SNS. Jel bilo povećanje na nivou 12% upravo za taj sektor i te ljude ove godine? Hoće biti opet povećanja za te ljude na nivou još većem? Biće 15%. Pa, ko se onda o njima brine? Ja bih rekao - oni koji im obezbeđuju te plate. Ja bih rekao - oni koji im obezbeđuju one uslove za rad koje nisu imali nikada, i u tim kliničko-bolničkim centrima koje smo uradili, koje radimo sada, ali i na različite druge načine o kojima smo mi govorili ovde veoma često i govorimo veoma rado. Na samom kraju, šta na sve to kaže narod? Hajde nek niko ne bude realan sam za sebe i nek niko ne bude najpametniji na svetu, opet sam za sebe, nego da pogledamo šta kaže taj narod. Danas je četvrtak. Od nedelje, dana nedelje, do danas, nije prošlo previše dana da se zaboravi, pitali mi narod i narod kaže - 65%, da, dobro radi Aleksandar Vučić, da, dobro radi Srpska napredna stranka i da, ove rezultate mi vidimo. I znate šta, ne bih se ja sa narodom svađao, narod je u pravu.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Samo dve rečenice. Prva je - Srbija je Aleksandra Vučića tačno koliko i moja, tačno koliko i bilo koga ovde. I zaista je nedopustivo da se kaže da je Srbija Aleksandra Vučića. Aleksandar Vučić je predsednik Republike Srbije izabran na izborima i to mu niko ne spori. Ali mu niko nije ni dao Srbiju. Srbija pripada, po Ustavu, kolega, Srbima i svim ostalim građanima koji u Srbiji žive. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Orlić.
Dobro, mislim da je bilo potpuno očigledno da reči - Srbija u vreme Aleksandra Vučića, Srbija kada se o njoj stara Aleksandar Vučić, Srpska napredna stranka i vlade koje mi podržavamo, jeste Srbija o kojoj sam govorio. Dakle, to je to značilo. Srbija danas, Srbija u ovo vreme. I znate šta, zbog toga što narod kad ga pitate, kao što smo ga pitali nedavno, mada i mnogo puta pre toga, kad narod tako ubedljivo i tako snažno kaže - da, nas 65% misli da je ta Srbija mnogo bolja od one koju su zatekli i Aleksandar Vučić i SNS, da, to je Srbija u koju verujemo mnogo više, da, to je Srbija u kojoj želimo da ostanemo da radimo, mnogo više nego što smo želeli ikada, ja mislim da je to Srbija koja treba da bude Srbija kojom su zadovoljni i oni koji možda nisu zadovoljni činjenicom da se o njoj stara Aleksandar Vučić i SNS, a ne oni, ti neki drugi. Ja mislim da je to Srbija koja definitivno danas sa mnogo više samopouzdanja, ali onog realnog, dakle, na zdravim osnovama, ne onog bez pokrića, može da planira svoju budućnost i da radi na tome da svojoj deci ostavlja više. I kad kažem - to je Srbija danas, ja kažem - to je Srbija o kojoj se stara Aleksandar Vučić i SNS. Mislim da je sada mnogo jasnije.
Zahvaljujem se. Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i celini. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O REGULISANIM PROFESIJAMA I PRIZNAVANjU PROFESIONALNIH KVALIFIKACIJA. Primili ste amandmane koji su na Predlog zakona podneli narodni poslanici. Primili ste izveštaj Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo, kao i mišljenje Vlade o podneti amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157, stav 3. Poslovnika Narodne skupštine otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Despotović. Da li neko želi reč? Kolega, Despotoviću izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, na Predlog zakona o regulisanim profesijama i priznavanju profesionalnih kvalifikacija ovaj amandman se odnosi na član 1. stav 2. gde se reč „supsidijarno“ zamenjuje rečju „drugostepeno“. Već je postao manir rada ove Vlade u svojstvu predlagača zakonskih predloga da to čini na štetu našeg maternjeg srpskog jezika u svojoj praktičnoj i profesionalnoj praksi evropskih direktiva i usaglašavanja sa propisima EU. U prevođenju i prenošenju evropskih direktiva hteli mi to ili ne, vrši se nekakav atak na naš srpski jezik, a i na našu terminologiju. Predlog zakona o regulisanim profesijama i priznavanju profesionalnih kvalifikacija je donet na osnovu evropske direktive, a iza ovog zakona stoje kao jedan, sva ministarstva. Gde je tu širina, gde je tu dubina rasprave? Ima li nezainteresovanosti, što je najgori vid podrške? Mi prihvatamo međusobno priznavanje profesionalnih kvalifikacija koje je dogovorila, ne mi kao srpski radikali, nego mislim na Vladu Republike Srbije i resorno ministarstvo, koje je dogovorila grupa evropskih zemalja, a ta ista grupa zemalja nam stalno nešto traži, postavlja uslove po sistemu toplo-hladno. Lepo je pročitati bar u Predlogu zakona gde se kaže automatsko priznavanje. Šta je sa našim priznavanjem? U ovom Predlogu zakona ni na jednom mestu doslovce piše direktiva se usvaja takva kakva je. Ne mora baš zakonopolagač da u svemu služi direktivu, može nešto da se provuče i da se pojednostavi. Jednom rečju da bude u duhu, kao što rekoh, našeg srpskog jezika. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Kolega Rističevuću, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kad je reč o profesijama, opet moram da pitam ovog profesionalca iz Luksemburga kako uspeva da isplati plate sebi i svojim bližnjima od 3000 do 4000 evra? Pri tome u programu nariče nad niskim platama naših građana, a on sam zahvaljujući pretplati i pljački tih istih građana, ima platu 4000 evra, a možda i više, to je samo plata. I, to radi iz gubitka od 7,5 miliona. Da li neko ko se bavio privredom zna kako se to isplate plate iz minusa od 7,5 miliona? Dakle, kad radnicima neka firma ode u gubitak, oni plate ne dobiju i po nekoliko meseci. Dešavalo se za vreme žutih da ne dobiju po nekoliko godina, zato što je firma u minusu. Kako to Jugoslav od Luksemburga isplaćuje plate od 3.000 do 4.000 hiljade evra? Naravno, poreklo novca je iz pretplate i prihoda od reklama iz Srbije, kako on to isplaćuje te plate? Vrlo lako. Tako što vara državu. Lepo on to radi u Srbiji, a prima plate koje su pozamašne i za Nemačku, Luksemburg itd. Tamo bi se plata od 4.000 evra smatrala jako velikom platom. Kakva je to profesija kad iz minusa… recimo, vi gospodine pijete vode, da li možete da pijete vode iz prazne flaše? Nema šanse. Iz vakuma nikako. Kako to Jugoslav, vojvoda od Luksemburga, isplaćuje plate iz minusa od 7,5 miliona evra? Tako što, kad mu ispumpaju pare, Šolak, Đilas i ekipa, onih 500 miliona evra, onda na kašikicu malo vrate da se isplate plate direktno, i pri tome minus se ne pokriva, da slučajno se nešto od minusa od 7,5 miliona se ne pokrije. Zašto? Kad ih nahvataju ovi novi kupci da su varali, kad se prevara otkrije, ovi koji šalju tu pozajmicu, crkavicu iz Luksemburga, Šolak i ekipa, pokupiće tehniku, opremu i zgradu, verovatno, i reći da to uzimaju na bazi pozajmice, uzimaju sebi nazad, ispumpali su pare, uzeli su zgradu, opremu itd. Kamermane ostaviti bez kamera, montažera bez montaže, sve će oni to lepo pokupiti, a srpskim dobavljačima će ostaviti minus od 7,5 miliona. Zato se taj minus ne pokriva, već stižu samo pare za plate Jugoslava Ćosića i ekipu oko njega, masne plate, 3000 do 4000 evra. Pri tome, poreklo tog novca iz Srbije, radom na crno ugrožavaju domaće medije, i oni se zalažu za slobodu medija. Kakva je to sloboda medija kad ja radim na crno i emitujem reklame, ništa ne plaćam ovoj državi, i takvim radom ugrožavam one koji plaćaju sve to državi? Kakva je to profesija kad varaš? Recimo, vi „N1“ televiziju ne možete da tužite ni za kakvu štetu, recimo da objave neistine, ne mogu da budu tužena strana, jer njihova advokatska kancelarija, to mogu i da dokažem, njihova advokatska kancelarija kaže – mi ne možemo da budemo tužena strana zato što nismo registrovani u APR, a u registru medija, u REM se ne vode kao pružalac medijskih usluga, kao emiter i oni ne mogu da budu tuženu. Mogu da objave bilo šta o svima vama i o meni, mogu da napadnu rukovodstvo, mogu da pokušaju da uruše državu, mogu da pokušaju da time uruše državno uređenje, oni nizašta ne odgovaraju i u smislu zakona oni nisu mediji u Srbiji, oni su strana prekogranična televizija. Zamislite ovi Amerikanci što sa njima sarađuju zbog interneta sumnjaju da se Rusija mešala u izborne procese u Americi. Čekajte, braćo Amerikanci i Indijanci, sačekajte malo. Jesmo mi Balkanci ali nismo baš ni Indijanci, ne možete baš sve da nas istrebite. Čekajte malo, kako to onda vaša navodna televizija može da se meša u političke prilike u Srbiji? Kakva je to profesija? Kako možete da se mešate sa time što ne registrovana strana televizija učestvuje u političkom životu, dovodi političke lidere opozicije, razne druge lidere i tako dalje, nevladine antivladine organizacije, i grubo se meša u unutrašnju politiku ove zemlje, najgrublje moguće, a pri tome kaže – mi smo strana prekogranična televizija. Pa, ako ste strana prekogranična televizija, ako ste Luksemburška i Slovenačka, što se mešate u naše izbore? Što emitujete izbornu propagandu iz Srbije, naravno nezakonito? Ma, ni ne znaju kad su izbori u Sloveniji i Luksenburgu, što to ne radite u Sloveniji i Luksenburgu? Što ste došli ovde kao strana televizija i učestvujete u političkom životu, možda izveštavate za Luksenburg i za Sloveniju, ali ne možete ovde da emitujete program i da time glumite prekograničnu televiziju koja vam služi za ispumpavanje novca i oni koji se učestvuju u tome dobiju tu masnu platu od 3.000 do 4.000 evra, plus moguće bonuse i provizije i onda da se dokažu za tu masnu platu, sve će učiniti da očuvaju i pri tome će na najgrublji način pokušati da bez izbora dovedu određene snage na vlast u ovoj zemlji. Hvala.
Na član 4. amandman je podnela narodna poslanica Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima Nataša Sp. Jovanović. Izvolite.
Mali tehnički problem. Gospodine ministre, moraju građani Srbije da znaju da mi sada imamo raspravu o pojedinostima o zakonu koji će da se primenjuje pristupanjem, odnosno ulaskom Srbije u EU. Odgovorno tvrdim da to nikada neće da se desi i to je i programska orijentacija SRS, sve većeg broja mladih ljudi, to je sad preko 40% onih koji svate da je to velika laž i prevara, da oni tamo ne očekuju ništa dobro, a sa druge strane i sama situacija i njihovo odlučno izjašnjenje da na ovom delu, kako oni kažu, Balkana, tog proširenja i onoga što vam je Makron poručio, tako skoro neće biti, daje nam za pravo da to tvrdimo. Ali, ovde se postavlja jedan drugi problem. Evo, ja ću samo konkretno kod ovih profesionalnih kvalifikacija da govorim o zdravstvu. Vi ste malopre tačno rekli da će kroz par godina, za pet ili deset, možda i za 20, da se pokaže taj nedostatak, ali on je već sada jako prisutan. Mi smo prilikom rasprave o Zakonu o zdravstvu i o svim pratećim zakonima izneli stav da država nije puno učinila da to javno privatno partnerstvo postane funkcionalno i da zbog toga mnogi ljudi koji bi možda mogli već sutra da počnu da rade, nemaju posla. Ono što je koleginica rekla je apsolutno tačno, jer sve zdravstvene ustanove u Srbiji, a naročito klinički centri, imali su obavezu da do nekog meseca prošle godine, ja mislim do juna meseca, dostave svoje sistematizacije i da, na osnovu zatečenog tog stanja, kažu šta je to od kadrova što im nedostaje, naročito kada su u pitanju specijalističke struke. Da bi se otklonila ta boljka i da bi mnogi koji su završili specijalizaciju počeli da rade, potrebno je da Ministarstvo zdravlja, na čelu sa Lončarom, odobri zaposlenje tog novog specijaliste. To se, konkretno u Kragujevcu, retko dešava. Dešava se, ali na kašičicu. U Kliničkom centru Kragujevac, pa i u domu zdravlja nedostaje mnogo lekara, naročito specijalista. Lekar specijalista koji nije nigde zaposlen, koji volontira i dobije neku specijalizaciju, on mora sam to da plaća. Da li je tako? Ako on to nema da plati, on mora ili nešto da proda ili njegovi roditelji. Ili, ima takvog slučaja da žena koja je sedam i više godina volontirala i pri tome je kasnije tek postala i doktor nauka, jer je završila doktorske studije, njen suprug je morao da ide u inostranstvo da zaradi novac, da ostavi svoj posao da bi platio specijalizaciju. Onda se postavlja pitanje - a zašto Zlatibor Lončar koči zapošljavanje tih ljudi? Kako je onda moguće da tvrdi da nema kolapsa u zdravstvu kada toliki lekare poodlaziše. Što kaže koleginica, oni tamo nikada ne mogu da imaju status kao što imaju u Srbiji. Ako je hirurg, on će prvo da bude kao lekar hirurg koji ima iskustvo ko zna od koliko godina u Srbiji, da li je radio na VMA, da li je radio u Kragujevcu, Beogradu, bilo gde, Novom Sadu, tek da bude asistent, pa onda da bude punopravni član hirurškog tima. Mi smatramo da tim ljudima, pre svega, treba da se omogući, a na kraju krajeva, otišao je ministar Šarčević, reći će vam koliko je problema i u prosveti. Ako vi od 1. januara sledeće godine ne dozvolite da se oni zaposle, gospodine ministre, i u prosveti i u zdravstvu, kao što oni očekuju da će da bude, nastupiće veliki problemi i ta dva veoma bitna, vitalna, dva stuba društva doći će još u veći problem. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Poslanici vlasti i vi ministri se ljutite kada mi iz SRS kažemo da vi uglavnom radite po nalozima EU, da ne slušate nas, pre svega ovde kao ozbiljne poslanike kada vam skrećemo pažnju na neke stvari. Već tri godine pričamo da ne valja Poslovnik, da ne funkcioniše parlamentarna demokratija i tako dalje. Hteli ste oči da nam vadite, sve je to najbolje na svetu i onda dođe tamo neki Sen Fabricio, održi vam predavanja i vi kažete - da, da, ne valja, moramo da menjamo i neke stvari ste, istina, i promenili u funkcionisanju Narodne skupštine i to je dobro. Mi nikada nećemo da kažemo da nešto nije dobro, ako jeste. Još mora mnogo toga da se popravlja, ali, eto, popravljate se. Popravljate se po onom principu o kojem mi pričamo godinama da treba da uradite. Ljutite se kada kažemo da radite po nalozima EU, jer kažete – ne, ne, ne, mi sve radimo u interesu našeg naroda, naše države, a da li ćemo u EU, videćemo. Vi dobro znate, kao što svi znamo, da od puta u EU nema ništa, da Srbija neće ući u EU. Ako pravite koridore na tom evropskom putu, mi ćemo da vam kažemo – bravo, u redu je, pravite koridore, koridori nam trebaju bez obzira na EU, ali vodite računa da vam Zorana i Skot ne otmu 300 miliona evra iz budžeta. Dakle i tu imamo primedbi, ali ne generalno zašto imamo koridore. Ako gradite kliničke centre, reći ćemo vam – u redu je, radite to, pa bez obzira da li vam to nalaže neko iz EU ili ne, ali mi danas imamo, ljudi moji, zakon, predlog zakona i vi ćete ga usvojiti u ponedeljak ili u utorak i to će biti zakon koji će se primenjivati kada Srbija uđe u EU, a to znači nikada. Šta je ovde važno? Kada bi stvarno, ne daj Bože, Srbija ušla u EU, ovaj zakon bi mogao da se donese za dva sata, ali vi donosite zakon, koji, verujte, nije bilo svrhe ni da čitamo. Razmišljali smo da pišemo član po član sve da se briše, pa onda ajde bolje ovako malo da raspravljamo. Mi smo se ipak za to definitivno odlučili kada smo raspravljali o ovome. Ministre Đorđeviću, da je ovaj zakon najbolji na svetu, da primenom ovog zakona u Srbiji počne da teče med i mleko, da svi počnemo da živimo kao carevi, kolokvijano rečeno, šta vredi, kada je ovaj zakon obična gomila papira koja se neće primenjivati nikada, odnosno, kako vi napisaste, ulaskom Srbije u EU? Zamislite koliki je besmisao raspravljati o ovom zakonu, raspravljati o amandmanima po ovom zakonu, usvajati ga i ostaviti tamo negde gde ga se niko neće setiti?
Zahvaljujem. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Dubravko Bojić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dubravko Bojić. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o regulisanim profesijama i priznavanjima profesionalnih kvalifikacija je još jedan iz arsenala zakona za evropsku perspektivu Srbije. Drugim rečima, još jedan od zakona na veresiju. Ovaj zakon predlaže se čisto na osnovu evropske direktive. Dame i gospodo narodni poslanici, bilo je perioda u istoriji, bolje reći u razvoju naše zemlje, kada nismo voleli reći direktiva, komesar. Mislim da je asocijacija više nego očigledna na koje vreme se ovo odnosi. Šta je ovo sada? Jedna direktiva, jedan zakon. Nekada se to zvalo usaglašavanje, harmonizacija. Čak i kada nešto usaglašavate, mora da posedujete malo više samopoštovanja. Uostalom, implementacija ne znači puko, doslovno prenošenje. U navođenju naziva evropske direktive doslovno stoji – direktiva o priznavanju profesionalnih kvalifikacija. A da to ne bi bilo samo to, zakonopredlagač unosi u tekst zakona triler ukras o regulisanim profesijama. Ima i inovacija tipa EPK – evropska profesionalna kartica. I, gle čuda, automatsko priznavanje se odnosi na zdravstvo i arhitekturu, na lekare i inženjere, na ono što nam stvarno ide dobro. Hoće li da priznaju druge naše profesije, kao što su informatičari, a ne samo one koje njima trebaju? Moram da vas podsetim da je za sada kretanje radne snage za navedene profesije prema EU, a ne obrnuto. Uostalom, kud se kreće radna snaga Poljske, Rumunije, Bugarske? Ka EU ili nazad. Na samom kraju želim da kažem da je ovo priča treće zemlje koja želi da postane članica potpisnica. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Bojiću. Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite, kolega Saviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 10. ovoga zakona o regulisanim profesijama i priznavanju profesionalnih kvalifikacija. I, ako se samo vratimo malo unazad videćemo da se ovaj zakon nadovezuje na jedan zakon koji smo nedavno usvojili u ovom parlamentu, a to je Zakon o nacionalnom okviru kvalifikacija u Srbiji, i ja neću da sporim da je Vlada imala i dobru nameru, jer mnoge stvari treba da se urade i sistematizuju na jednom mestu, da se otprilike zna šta je šta, ali ovaj zakon, kao što je lepo primetio moj kolega Dubravko Bojić, odnosi se pre svega na one profesije koje su korektne tamo na zapadu, a gde smo se mi, odnosno naša deca, naši studenti pokazali kao uspešni. Pretpostavljam da bez obzira na sve ono što sa zapadom imamo saradnju, da oni nikada neće ispoštovati onaj reciprocitet koji bi trebalo da stoji u ovom zakonu, da one diplome i one profesije koje ovde postoje, a njima ne trebaju, oni će praviti veliki broj opstrukcija kako bi ometali te naše mlade ljude koji bi eventualno odlazili tamo. Ali, ovde nije u pitanju samo ono, hajde da kažem, puko inostranstvo, te zapadne zemlje, nego i zemlje iz regiona, kako se to sada zove ili bolje reći zemlje bivše Jugoslavije. Ne može se sve urediti zakonima, bez obzira što vi stalno prepisujete evropske zakone, jer ne postoji ni jedan zakon koji može obuhvatiti sve nijanse stvarnosti. Stvarnost je ipak uvek nešto drugo i čovek nije u stanju da predvidi mnoge te stvari i mislim kao i ostale moje kolege da se ovaj zakon, pre svega, donosi zbog preporuke, pritiska, direktive ili kako već to da nazovemo, EU, iako moram da priznam neke stvari nije postojala loša namera da se ove neke stvari urede, jer danas imamo toliko zvanja, toliko diploma, toliko profesija da se niko živ ne može snaći u svemu tome, čak i unutar samog našeg obrazovanog školskog sistema, a ne još ako to uporedimo sa nekim obrazovanim sistemima, profesijama koje postoje izvana. Inače, kod onih zanimanja, kod onih delatnosti gde su se ljudi pokazali kao uspešni, nije ni potrebno nikakvo priznanje. Našim vrhunskim sportistima ne treba nikakav papri od ni jedne ustanove da su vrhunski sportisti da bi mogli nastupati u nekim inostranim klubovima, jednostavno dovoljno je videti kako oni to rade i kako igraju i to je dovoljno da bi uspeli, odnosno da bi mogli da nastupaju i da rade u stranim državama. Tako je slično i sa našim uspešnim lekarima i ostalim zanimanjima.
Zahvaljujem. Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Da) Kolega Rističeviću, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, čudne su ove profesije. Gospodine Orliću, vi svakako bolje poznajete Univerzitet u Beogradu od mene. Godine 1999. jedna gromada profesorska sa Saobraćajnog fakulteta za vreme agresije odbila je da drži nastavu koja je bila obavezna. Fakulteti su radili za vreme agresije, ta moralna gromada se zove Dušan Teodorović. Moglo bi se reći da je u toku rata prešao na agresorsku stranu, pobegao je u SAD. Da vas podsetim u isto vreme je to učino Sergej Trifunović, navodni Srbin u čiju nacionalnost ne sumnjam, a pri tome Tibor Cerna, Mađar, gine na Košarama sa rečima - Za ovu zemlju je vredelo poginuti. Dušan Teodorović je otprilike imao geslo, zajedno sa Sergejom – Vredelo je pobeći. Dakle, taj lik u ime profesije nadam se da se neće pojavljivati u dualnom obrazovanju, da se studenti neće ugledati na njega, je građanima Republike Srbije preporučio da otkažu „Telekom“, kao operatora, i MTS i da se prebace na SBB, tj. kod Šolaka i Đilasa. Sad, SBB godinama, navodno, pravi gubitke. Novac ispumpava i ovde ostavlja gubitke. „Telekom Srbije“, iako u svom radu podržava sport, kulturu itd, razne sportske federacije, „Telekom Srbije“ uplati 150 miliona evra u budžet Republike Srbije. Znači, „Telekom“ uplati, dragi moji gledaoci, da znate, da vaš „Telekom“, vi koji plaćate pretplatu „Telekomu“ i MTS, da znate da time podržavate i sport, sportske manifestacije, kulturne i da profit vaš „Telekom“ uplaćuje u budžet, odakle se dotiraju penzije, prave vrtići, škole, autoputevi. Akademik Teodorović, moralna gromada, prima platu iz budžeta Republike Srbije. Znači, jednim delom i od prihoda „Telekoma“. Zamislite nekoga ko prima platu iz budžeta Republike Srbije, ko traži od građana da pređu na onog drugog operatora koji ništa ne plaća u budžet Republike Srbije. Zamislite tu moralnu gromadu. Dragi moji gledaoci i vi koji plaćate pretplatu SBB i „Totalu“ treba da znate da plaćate „Falkon“ Šolaku, da plaćate „Dajrekt mediju“ koja je takođe sestrinska firma „Junajted medije“, „Adrije njuz“, N1, „Nova S“ itd, da taj novac direktno uplaćujete njima, da se taj novac ispumpava, za razliku od „Telekoma“, koji vaš novac prosleđuje u budžet Republike Srbije, odakle se dižu škole u koje idu vaša deca, odakle se dotiraju vaše penzije. Kada gledate „Telekom“ znajte da je to prihod delom i u budžet Republike Srbije, dakle da ste učinili dobro delo. Nemojte da radite ono što radi Dušan Teodorović, jer ukoliko ste se pretplatili na SBB, vi plaćate sve ono što sam govorio. Vi dajete novac za ispumpavanje tih para u Luksemburg, Sloveniju, Maltu, Švajcarsku. Pri tome, Republici Srbiji ne ostaje ništa. Dakle, deo se samo vraća, ali samo za plate onih koji su glasnogovornici i neka vrsta portparola kao N1 i „Nova S“ koja brani svog gazdu Šolaka i Đilasa, koji nemilice ispumpava vaš novac, a radi se oko 500 miliona evra godišnje. Zato kontra od Dušana Teodorovića koji prima platu iz budžeta Republike Srbije, ja koji uplaćujem poreze na poljoprivredu u budžet Republike Srbije, ali koji takođe dobijam deo plate iz budžeta Republike Srbije, ja vas savetujem obrnuto. Odjavite se sa Šolak, Đilas, Luksemburg, slovenačke, malteške televizije i pređite na svojeg nacionalnog operatora, tj. na „Telekom“ i MTS. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Pošto ste već pitali, gospodine Rističeviću za moj komentar na temu izvesnih ljudi i njihovog postupanja koje je zapravo samo pokazatelj njihove sklonosti da misle isključivo samo na sebe. Ne znam šta bih posebno mogao da vam kažem sem da je takvih ljudi, nažalost, uvek bilo i uvek će ih biti. Nije nikakav sebičluk, sam po sebi, toliki problem, osim kada to počne da pravi štetu po druge ljude, osim kada je usmereno protiv drugih ljudi. Između ostalog, problem je što ljudi koji su tu vrstu brige isključivo samo za same sebe proglasili za svojevrsnu ideologiju, pričali smo malo i o ideologiji ovih dana. Dakle, kada se nađete u ulozi promotera, a ovi koje ste vi pomenuli svakako jesu u toj ulozi, promotera i zagovornika povratka na vlast bivšeg režima, onog režima koji je taj sebičluk proglasio za vrhovnu ideologiju i ništa drugo radio nije, nego brinuo o sebi, svojim potrebama, nažalost, svojoj nezajažljivoj pohlepi, to je onda problem za celo društvo. Moramo da se zapitamo da li zaista želimo da se vraćamo u period kada je najbitnije bilo da li će određeni ministri, gradonačelnici, ljudi poput Đilasa, Jeremića ili ovih koji ih danas svesrdno podržavaju ponovo doći u priliku da isključivo brinu samo o sebi, o svojim firmama, o svojim milionima evrima, neki od njih o stotinama miliona evra u sopstvenim džepovima, a da pri tom trpi narod, da pri tom trpi država, da se uništava apsolutno sve čega se dotaknu i da takvi, naravno, daju sebi za pravo da rade poput ovoga što rade danas, stvari poput tih, da oni, zamislite, morališu i da oni osuđuju nekoga poput Marka Atlagića, koji nije pokazivao sklonost da brine za sebe i svoju kožu i svoj džep i svoj ćar u periodu kada je narodu bilo teško koju god da nađete istorijsku situaciju u ovim silnim godinama iza nas, već naprotiv, borio se zajedno sa svim nama za dobrobit naroda. Kada o tom narodu pričamo, da bi se starali o narodu, da bi se starali o državi, uslov svih uslova je da imate neku brigu za taj narod, da ne budete sami sebi najvažniji na svetu, nego da se pitate šta za taj narod, koji vam je poverenje dao, možete da učinite, šta tom narodu možete da obezbedite, a što imao nije. Zbog toga što tu brigu pokazuje i što pravi rezultate koji su rezultat jednog iskrenog odnosa prema narodnim potrebama, a koji se tiču i boljih plata i boljih penzija i više poslova, više novih radnih mesta i bolji standard, i novi putevi i ovo novo zdravstvo o kome sad pričamo, pošto se na taj način prema narodu odnose, Aleksandar Vučić i SNS, e, zbog toga s druge strane, od naroda dobijate onu vrstu podrške kakvu smo imali 65% u Medveđi pre neki dan, a uzmite i bilo koji drugi slučaj. Narod tu vrstu brige prepoznaje. Narod te ljude ceni i voli.
Pravo na repliku, Marijan Rističević.
Gospodine Orliću, nisam ja vas pitao za to. Ja sam vas pitao da li je tačno da je moralna gromada Dušan Teodorović, kao profesor na saobraćajnom fakultetu, za vreme agresije umesto da drži nastavu, pobegao na agresorsku stranu u SAD? Ako nećete vi da mi odgovorite, ja ću da pitam Kajl Skota, koji je trenutno u nekoj vrsti nervnog rastrojstva posle poraza od srpskih košarkaša. Nije mu nešto dobro, pa ne može ni da odgovori. Verujem da ste vi dobar poznavalac i univerzitetskih prilika u Beogradu, a on je dobar poznavalac karaktera Dušana Teodorovića, dakle, da mi odgovorite da li je tačno da je 1999. godine Tibor Cerna, Mađar iz opštine Kovačica, poginuo štiteći Republiku Srbiju na Košarama i da su mu po onom filmu i izjavi njegovih saboraca poslednje reči bile „za ovu zemlju je valjalo poginuti“? Da li su prilikom bekstva Dušana Teodorovića iz zemlje, a i Sergeja Trifunovića, njihove reči bile „iz ove zemlje vredi pobeći kad je gusto“? I, da li je tačno da taj isti Dušan Teodorović, sad zbog američke televizije N1, koja je u stvari luksemburška kopija neke američke televizije, da li je tačno da je Dušan Teodorović dao izjavu kojom je gledaoce i građane Republike Srbije pozvao da otkažu pretplatu „Telekomu“, a.d.„Telekomu“ gde država ima većinski kapital i da pređu na Šolakovog i Đilasovog SBB operatora, koji ispumpava novac, za razliku od „Telekoma“ koji novac, višak novca uplaćuje u budžet Republike Srbije, dok SBB, „Junajted grup“, „Junajted medija“, „Cas medija“, „Dajrekt medija“ itd. u Srbiji ostavlja samo gubitke, skuplja novac, iznosi ih napolje i pri tome jedino skupo plaća one koji su portparoli, to je N1 i Nova S televizija, koji ih brane i koji pokušavaju da kažu da u Srbiji nema slobode medija, a toliko su slobodni da rade na crno, pri tome ugrožavaju oglasima i reklamama medije koji rade po zakonu? Da li je tačno da je on preporučio da treba da se pretplate na onog ko radi na crno, ko ispumpava novac, umesto da pretplatnici, a ja sad pozivam građane Republike Srbije da otkažu pretplatu SBB-u, suprotno od Teodorovića, i da pređu na „Telekom“ i MTS, jer tako se puni budžet Republike Srbije, tako rastu penzije, tako rastu plate medicinskim sestrama, tako rastu plate u javnom sektoru, tako se prave škole, autoputevi, a ne prave se ispumpavanjem novca, što rade Šolak, Đilas i ostala kompanija.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Vrlo kratko. Ne bih hteo da uzmem previše vremena ostalim narodnim poslanicima. Gde je ko putovao od tih ljudi, ja zaista ne znam, mada, vidite, pitanje putovanja je danas na određeni način i diskutabilno pitanje i pitanje na koje nije lako uvek dati odgovor. Neki kažu da je čak i naš kolega narodni poslanik Vladimir Đukanović, odlaskom da gostuje na televiziji N1, zapravo putovao za Luksemburg, koliko god to delovalo neverovatno. Kažu da je izgleda onog momenta kada je u studio zakoračio, on je prešao međudržavnu granicu. Čovek je preventivno, video sam to na snimku, poneo i pasoš. Nije znao šta da očekuje. Da li su mu prelazak državne granice u pasošu overili ili nisu, nisam siguran, ali u svakom slučaju, eto, vidite na tom primeru, danas je teško reći da li je čovek putovao ili nije, nekad ni sam ne zna da li jeste ili nije. Za nijansu važnije znam da ti ljudi jesu zaista pozivali na to da se bojkotuje država, ne samo time što će se bojkotovati jedna državna kompanija, nego su pozivali da se ne plaćaju računi, da se ništa pod milim bogom ne plaća i to mogu da razumem samo kao vrhunac njihovog političkog domašaja. To je nešto najbolje, najpametnije što su bili u stanju da smisle i da građanima ponude, naravno, u oštroj konkurenciji drugih fantastičnih ideja, kao što je ona da oni uđu u Vladu, a da niko za njih glasao nije, da postanu vlast, a da ne izađu na izbore nikada, i ne samo da postanu ministri voljom neke neočekivane sile koja se iznenada pojavljuje i njima obezbeđuje sreću u životu, nego da o istom trošku postanu i direktori javnih preduzeća, to su tražili pre neki dan, i da se rasporede na rukovodeća mesta u lokalnim samoupravama. Dakle, reč je sve o fantastičnim političkim genijima, koji imaju tako te velike ideje. Još važnije, i to mnogo, mnogo puta važnije, da, znam za herojski čin gospodina Cerne i, da, stav da Srbiju treba voleti, da za Srbiju vredi živeti, njegov stav je poznat, a moje mišljenje o svemu tome, pa sama činjenica da pripadam SNS, dakle, stranci koju vodi Aleksandar Vučić, mislim da vam dovoljno govori. Ta činjenica vam govori da se ja sa tim stavom apsolutno slažem, uostalom, kao i svi drugi članovi SNS. Za nas je voleti Srbiju, za nas je boriti se za nju, za nas je živeti za našu voljenu otadžbinu…
Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Da li neko želi reč? Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? Kolega Periću, izvolite.
E, danas svoju državu ne može da voli i ne treba da voli samo onaj ko je potpun kreten, a sve drugo je valjda normalno voleti i boriti se za nju, izgrađivati je, pomagati drugima da budu bolji, cenjeniji i uticajniji i sve to zajedno. Poštovane kolege, gospodine ministre i saradnici, SNS će vam navesti najmanje dva razloga zbog čega je stavljanje na dnevni red ovog zakona besmislena rabota. Jedan od tih je i tamo poslednji član ovog zakona. Kaže da stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja, a primenjivaće se kad Srbija uđe u EU. To je praktično nikad, ali to bi bilo isto kao da će se nešto desiti ako u neku sredu u nekom danu bude padala kiša. Čini mi se da bi to moglo i da se potrefi, a ovo se neće desiti. To je jedan od razloga. Drugi, ali vrlo ozbiljan razlog, ukoliko zakon o kojem smo govorili do malopre u pojedinostima bude dao upola, ali ne s lukom, nego upola rezultate koje ste vi ovde pričali i očekujete, onda nam ovaj zakon uopšte ne treba. Mi ćemo, znači, imati, imamo mi i do sada, ali to bi bilo još neko podsticanje na to. Imaćemo najkvalitetnije obrazovane ljude koje će svako da želi, bez toga da im se priznaju posebne kvalifikacije, nešto tome slično. Ali, eto, mi smo se odlučili da malo raspravljamo i konkretno ovde o pojedinim članovima ovog zakona, pa smo rekli u članu 21. koji definiše proceduru prilikom priznavanja određenih zanimanja, delatnosti i mogućnost da se zaposlenje nađe u nekoj državi članici EU, pa je u članu 16. reklo da telo koje je nadležno, odnosno član 21. kaže da telo koje je nadležno za verifikaciju, potvrđivanje da je određeno lice ispunilo uslov za priznavanje ove verifikacije, može da odluči da zatraži period prilagođavanja koji traje tri godine ili proveru osposobljenosti. To može kad mu se god prohte, taj predstavnik tog tela može kad god on to zaželi da na taj način maltretira naše dobro obučene i ljude koji su završili određena zanimanja, ali smo mi rekli kad osnovano posumnja. Ovo je nekako termin koji je blizak krivičnom zakonodavstvu, pa da ne bi došlo do zloupotreba, mi predlažemo da vi prihvatite ovaj amandman i da se na neki način zaštite od samovolje. Da li će nje biti, pretpostavimo da hoće i ne znate vi za koga sve donosite ovaj zakon, ko će vladati kasnije, ko će poželeti da nešto menja i da to bude drugačije. Ministre, ono kad ste malopre rekli 3.000 ljudi je otišlo za prvih šest meseci, naravno da ja neću da kažem, ja znam da naša lica koja su prijavljena na tržištu rada u Srbiji imaju mogućnost i na drugi način da odu, a da vi to nemate u evidenciji, da su otišli zato što imaju mogućnost možda i dvojnog državljanstva ili slično. Hvala vam.
Zahvaljujem. Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? Izvolite, kolega Rističeviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, da ubrzamo, samo ću da pitam Šolaka, Đilasa, SBB i „United Media“, „Direct Media“, „CAS Media“, „N1“, „Nova S“ itd, kako mogu da plaćaju Jugoslava Ćosića 4.000 evra, čoveka koji pravi gubitke od 7,5 miliona? Zamislite, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, da li biste vi platili čoveka 4.000 evra mesečno, a on vam pravi gubitke u firmi od 7,5 miliona evra? Da ste osnivač te firme, da li biste vi platili direktora 4.000 evra da napravi 7,5 miliona gubitka? Tih 4.000 evra nisu jedini njegov prihod. Njegova privatna firma, gde ima jednog zaposlenog, pravi profit, očigledno da bi neki od nas pomislili da je to neka podela plena. Plata je jedno, a uz platu poslovi. Ovde pravim gubitak 7,5 miliona i dobijem 4.000 evra platu, a na drugom mestu, u svojoj maloj privatnoj firmi, pravim dobit koju isplatim u svoj džep. Onda nemojte, gospodine ministre, da mislite da su tih 4.000 evra sve. Dragi gledaoci, vi koji plaćate pretplatu, da znate, da sem tih 4.000 evra postoji osnovana sumnja da, kroz poslove, Jugoslav Ćosić, njegova malenkost, vojvoda od Luksemburga, ima daleko veće prihode, jer to nadoknadi i iz dobiti, a sve to potiče od vaše pretplate koja ide za SBB i „Total“, koja se ispumpava u Luksemburg i onda kašičicama dolazi samo na plate portparola Šolakovog, Đilasovog biznisa, a u skorije vreme se i Boškić, žutić, Ljotić, priključio toj ekipi spreman da pogine, ako treba, u RTS za Šolakove i Đilasove biznise. Hvala.
Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? Na član 43. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? Na član 53. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Rado bih govorio ali se bojim da ne pozli Jugoslavu, vojvodi od Luksemburga, pa ću gledati da ubrzamo ovo. Hvala.
Na član 63. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Na član 73. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? Na član 78. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? Na član 82. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? Izvolite, kolega Saviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, podneo sam amandman na član 82. predloga ovog zakona i nadam se da ovaj zakon nije put da naši mladi ljudi na brži i na lakši način odu u inostranstvo i na taj način poprave statistiku nezaposlenosti na našim biroima, odnosno ovde u Srbiji. Ministar je u replici nekom od kolega poslanika rekao da će u dogledno vreme pojedina zanimanja, pojedine profesije kod nas biti deficitarne i da ćemo biti sa manjkom radne snage, što je možda i moguće kada su u pitanju neke profesije. Ovaj zakon najviše govori o profesijama, kao što je profesija lekar i profesija arhitekta i svi znamo da je država Srbija uložila mnogo u školovanje ovih kadrova, ali nažalost ova Vlada još uvek drži na snazi Zakon o zapošljavanju, pogotovu zapošljavanju mladih kadrova. I šta onda?! Čovek je učio za lekara, učio je za arhitektu i još neka druga zanimanja, ne može naći posao, pokušao ovamo, pokušao tamo na određeno, preko agencije tamo-ovamo i na kraju vidi ne preostaje mu ništa drugo nego da uči nemački ili engleski jezik i da ide vani. Dakle, treba pod hitno ukinuti ovaj Zakon o zabrani zapošljavanja, barem kada su u pitanju lekari i ove druge profesije, jer ipak lekar je profesija koja iziskuje najveći period, najveće vreme učenja, stažiranja, specijalizacije, usavršavanja itd. Lekar se postaje negde u onom pravom smislu, specijalista, blizu 40-te godine i država je mnogo uložila u to, a zbog toga što ne mogu da se zaposle neki kadrovi dešava se da nam ti ljudi odlaze u inostranstvo i mislim da se to ne sme dozvoliti, nego u ovom smislu, kao što sam ovde rekao, treba pod hitno da se reaguje, da se ti ljudi zapošljavaju i da ostanu ovde u Srbiji.
Zahvaljujem. Na član 83. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? Kolega Rističeviću, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pustio sam luksoslava, kako beše Jugoslava, ali hoću odgovor za „Nova S“. Dakle, gospodine ministre, ja sam pitao Vladu, Ministarstvo kulture, REM – kako se desilo da „Nova S“ prenosi najvažnije događaje, odnosno fudbalske utakmice koje po zakonu nema pravo, jer ne pokriva celo tržište Republike Srbije? Dakle, ona je to prenosila za teritoriju Republike Srbije, ali je prenosila na prekograničnim televizijama koje imaju pravo samo da reemituju program. Znači, mogli su samo da preuzmu identičan prenos iz Luksemburga koji se vrši za luksemburške gledaoce. Pošto u Luksemburgu uopšte nisu imali pravo prenosa, nisu za luksemburške gledaoce to prenosili, nisu to emitovali, tu je tačan i jasan odgovor, pošto nije bilo emitovanja u Luksemburgu, nije moglo biti reemitovanja u Srbiji, i to je čist dokaz da se prekogranični kanali koriste, kao i „Sportklub“ televizija, za ispumpavanje para i za emitovanje reklama na koje se ne plaća porez u Republici Srbiji, čist dokaz da su to lažne prekogranične televizije koje ne reemituju program, nego emituju u Srbiji, izbegavaju sve poreze i obaveze. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 83. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Da li neko želi reč? Na član 88. amandman je podnela narodni poslanik Ružica Nikolić. Da li neko želi reč? Na član 92. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? Koleginice Radeta, izvolite.
Kada bi slučajno ovaj zakon nekada bio primenjivan, kao što neće, jer da ponovim ako nije malopre čuo, mislim na ljude koji eventualno prate Narodnu skupštinu i naš rad, da je ovo Predlog zakona o regulisanim profesijama i priznavanju profesionalnih kvalifikacije i o ovom Predlogu zakona koji ima stotinak članova, 98 zapravo, mi smo raspravljali, raspravljamo i skupština većina će ga usvojiti u ponedeljak ili utorak. Mi ćemo imati zakon koji se nikada u Srbiji neće primenjivati, jer ovde stoji da će se primenjivati od ulaska Srbije u EU. Rekli smo već kada smo pričali o ovom zakonu u poslaničkoj grupi razmišljali smo da predložimo jedan po jedan član da se briše i da na taj način izrazimo svoj stav i da kažemo da nam u pravnom sistemu ne treba zakon koji se neće primenjivati i ne može primenjivati, ali smo se ipak odlučili da vam kažemo i kada bi se nekada primenjivao ovaj zakon, kada ne bio uslovljen ulaskom Srbije u EU, onda bi neke članove zaista trebalo malo promeniti. Da li je moguće da ste vi spremni kada bi Srbija ušla u EU, a ponavljamo to se neće desiti, svi ste svesni toga, i ne daj bože da se desi, da li je moguće da ste i kroz ovaj zakon pokazali jedan takav slugeranski odnos, jedno takvo ponižavanje i gaženje dostojanstva sopstvene države i sopstvenog naroda? U ovom članu 98. predviđeno je nadležno telo koje može dopustiti pristup regulisanoj profesiji bavljenja tom profesijom pod određenim uslovima, između ostalog da je to omogućeno kandidatu državljaninu Srbije koji je stekao profesionalnu kvalifikaciju u trećoj zemlji, koji ima tri godine profesionalnog iskustva itd. Mi smo rekli kada bi se to primenjivalo, da bi bilo barem normalno da se kaže da se kaže da se to omogućava i državljaninu Srbije u odnosu na nekoga ko potiče iz zemlje koja iste takve uslove nudi građanima Srbije. Pa bar tu recipročnost trebali ste poštovati, a ne na ovaj način ponižavati i sopstvenu državu i sopstveni narod, a ponavljamo uzaludan posao, jer ne ide Srbija u EU, nikada neće ući u EU i ovaj zakon po sistemu džabe smo krečili.
Reč ima koleginica Tomić.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministri, kolege poslanici, da ne bi ostali nedorečeni po pitanju ovog zakona, zbog građana Srbije treba reći. Ovim zakonom se daje šansa da bez obzira da li ćemo ući u EU ili ne imamo jedan dobar registar kada su u pitanju kvalifikacije i profesije da smo spremni da sa zemljama koje su članice EU na određeni način olakšamo uopšte priznavanje diploma, da ne dovodimo u situaciju ljude koji su već završili ovde fakultete, da moraju u drugim državama da ponovo polažu ispite i obrnuto. Da naši građani koji su završili u inostranstvu fakultete ne moraju sa svojim diplomama ovde, zbog neusaglašenih kvalifikacija da ponovo polažu ispite i idu na nostrifikacije. Znači, ovim suštinski se mi pripremamo. Da li ćemo ući u EU ili ne, to ćemo videti, ali se mi pripremamo da na osnovu svojih kvalifikacija budemo spremni da sa svim državama i članicama evropskim državama, članicama EU sarađujemo po ovom pitanju po najvišim standardima. Hvala.
Pravo na repliku narodni poslanik Vjerica Radeta.
Sada smo čuli ovde šta mi imamo ovim zakonom, šta dobijamo ovim zakonom. Mi ovim zakonom ne dobijamo ništa. Mi usvajanjem ovog zakona nemamo ništa. Koleginica kaže bez obzira da li ćemo ući ili nećemo ući u EU. Prvo nećemo ući u EU. Ali kako god, po ovome kako ona kaže ovaj zakon, rekla sam vam to više puta, može biti najbolji na zemaljskoj kugli, najbolji ikada donet zakon, džaba nam kada se neće u Srbiji primenjivati. Član 98. piše – ovaj zakon stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja u „Službenom glasniku RS“, a primenjuje se od dana pristupanja Republike Srbije EU. Kako onda neko može da kaže da mi bez obzira na to da li ćemo ili nećemo u EU da mi od ovog zakona imamo neke koristi, jer ćemo mi nešto, jer ćemo mi sa nekim nešto, jer ćemo mi nešto priznavati. Kako kada nemamo zakona? Kako kada nemamo zakona i kada ga nećemo imati? Zašto niste stavili tačku posle ovog objavljivanja u „Službenom glasniku“, pa da onda možda bar neki od članova eventualno može da se primeni, mada je to nemoguće, pošto su svi vezani za određene, svaki član je vezan za neku direktivu EU. Dakle, nemojte da se perete od onoga što je istina, a istina je da sadašnja vladajuća većina isto kao i ona pre, pre, pre njih vodi politiku ulaska Srbije u EU, bez ikakvih kriterijuma, bez ikakvih ozbiljnih osnova gazeći sve moguće principe, nerazmišljajući o teritorijalnom integritetu i suverenitetu države Srbije. Dakle, možete vi sada da se bunite koliko god hoćete, to je istina, kao što je istina da će poslanici skupštinske većine za tri dana, dva dana usvojiti neki zakon u kojem nešto piše, u kojem nekom nekoga kao obavezuje, ali u Srbiji niko ne, zato što bi se taj zakon primenjivao kad bi Srbija ušla u EU. Kad bi, a neće.
Pravo na repliku narodni poslanik Aleksandra Tomić.
Agencija koja se bavi, inače ako se ako se setimo ovde mi smo usvojili zakon koji upravo podrazumeva definisanje kvalifikacija i profesionalnih zanimanja i Agencija koja je formirana u nadležnosti rada Ministarstva za prosvetu i nauku i tehnološki razvoj, u stvari je Agencija koja treba i dužna je da napravi registar profesija na osnovu kojih ćemo u suštini imati podlogu za primenu ovakvih zakona. Znači, ne može se preko noći primenjivati i raditi zakoni na osnovu kojih treba da izdajemo određena rešenja. Obaveze će biti tih agencija da u roku od tri meseca nakon primene, po zahtevu svakoga onoga ko želi da dobije rešenje o kvalifikaciji, da li je on lekar, inženjer, arhitekta, ekonomista, znači biće tačno definisane profesije koje su priznate ne samo u državama članica EU, nego i u svetu. Mi ćemo tek onda biti spremni suštinski da primenimo ovakav zakon. Do primene tog zakona mi moramo mnogo toga da uradimo. Prvo taj registar profesija da se uradi. To nije jednostavan posao. Da bismo mogli tako nešto da uradimo, moramo da imamo krajnji cilj, a krajnji cilj je sprovođenje ovog zakona. U smeru sprovođenja krajnjeg cilja, odnosno ovakvog zakona, sve pripreme koje će vršiti i ministarstvo i sama agencija, upravo se nose primenom ovog zakona koji će biti ne samo za države članice EU, nego za ceo naš region, nego za svet. Znači, mi moramo da se nosimo tom mišlju da jednostavno profesije moraju da budu unificirane po svojim nazivima za sve države sveta, tako i za članice EU. Da li se nekom to sviđa ili ne sviđa, da li je u pitanju samo EU, možda to bude sutra i Rusija, Kina, jer negde je tendencija unifikacije zanimanja u svetu postoji. Jednostavno, da nema više potrebe da se vrši nostrifikacija diploma, da nema potrebe da se zaustavlja ta fluktuacija između samih kadrova ljudi koji će voditi određene poslove u državama članica određenih velikih ekonomskih celina. Znači, ono što je inženjer u Srbiji, to treba da bude inženjer i u državama članicama EU i u Rusiji i u Americi. Prema tome, mislim da je ovo dobar način da pokažemo kuda ide Srbija kada su u pitanju uopšte kvalifikacije, kada su u pitanju profesije, kada su u pitanju školovani ljudi koji već imaju određenu vrstu diploma. Hvala.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Vjerica Radeta.
Član 98. Predloga zakona – ovaj zakon stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja u „Službenom glasniku Republike Srbije“, a primenjuje se od dana pristupanja Republike Srbije EU. Šta mi nismo tačno rekli? Kakve su ovo sada neke priče, bajke, možda će ovo, možda će ono, kada budemo suštinski spremni, treba ovo, treba ono. Možda sve to treba, možda je sve ono tačno što smo malopre čuli, ali je problem što to nije u ovom zakonu i što ovaj zakon ne može da se primenjuje i što cela celcata Srbija mora da zna da sadašnja vlast donosi zakone po nalogu EU i to takve gde sami pišu da se zakon neće primenjivati dok Srbija ne uđe u EU. Dajte argument protiv toga, a ne - tra-la-la-la. Pustite vi tu priču, dajte, razgovarajte jednom argumentima. Vi ste naučili samo kako treba da neku mantru proevropsku i ne znam ni ja kakvu da pričate ili da hvalite Vladu, vlast i da pričate nešto, ja zaista uvažavam svakog narodnog poslanika ovde i zaista ne bih nikoga lično da uvredim, ali nemojte ni vi da vređate našu inteligenciju. Da li piše da će se zakon primenjivati kad Srbija uđe u EU? Piše li, hoćete li za to glasati? Hoćete. I što nas sad ubeđujete? Mi nismo govorili o kvalitetu ovog zakona. Rekli smo, možda je najbolji na svetu, možda je najbolji na zemaljskoj kugli i šire, ali, neće se primenjivati u Srbiji dok Srbija ne uđe u EU, a Srbija nikada neće u EU ući.
Zahvaljujem. Na član 93. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Da li neko želi reč? (Da) Kolega Stojanoviću, izvolite.
Hvala, gospodine Arsiću. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre sa saradnicima, podneo sam amandman na član 93. Predloga zakona o regulisanim profesijama i priznavanju profesionalnih kvalifikacija. Amandmanom sam tražio da se u pomenutom članu promeni stav koji se odnosi na mišljenja odgovarajuće obrazovne ustanove o stečenom obrazovanju. Mišljenja koja se odnose na ishode učenja kandidata, po pravilu, treba da budu obavezujuća za nadležno telo u postupku priznavanja profesionalnih kvalifikacija. Mora se uvažavati mišljenje onog subjekta koji je pružio obrazovanje. U suprotnom, čemu onda služi obrazovanje? Danas imamo veliki broj različitih obrazovnih ustanova i po nivou i po kvalitetu i po strukturi obrazovanja. Ako se svakom telu ostavlja na volju da slobodno tumači i daje mišljenje, to nas nigde neće odvesti. Imaćemo paradoksalne situacije da je jedno telo dalo pozitivno mišljenje za neku stvar, dok je drugo telo za tu istu stvar dalo negativno mišljenje. Ko će arbitrirati u takvoj situaciji? Ministar? Ministarstvo? Premijer? Ili predsednik? Pošto se radi o veoma osetljivoj problematici, dobro bi bilo da još jednom razmotrite amandmane koje je podnela SRS. Zahvaljujem.
Na član 97. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite, kolega Jojiću.
Dame i gospodo, gospodine predsedavajući, gospodine ministre sa saradnicima, poštovane kolege i koleginice, u ovom domu i u ovom sazivu prisustvuju profesori, lekari, advokati i druge časne profesije i u oblasti reforme zakonodavstva ovim Predlogom zakona načinjena je velika šteta pri reformi zakonodavstva, pogotovo zakonima iz oblasti obrazovanja. Dame i gospodo, kaže se - zec u gori a ražanj se pravi. Šta će nama zakon gde smo izgubili toliko vremena na pripremi njegovoga nacrta, pa izradi predloga, pa usvajanju toga predloga eventualno pred narodnim poslanicima, ukoliko u praksi ovaj zakon ne postoji i ne daje nikakve rezultate? Ono što su napomenuli narodni poslanici SRS - kako je moguće, šta će reći stručna javnost, kada imamo predlog zakona koji je citirala gospođa Vjerica Radeta, poslanik SRS, a ja ću ponovo da ga citiram, pre svega član 98, koji kaže: "Ovaj zakon stupa na snagu osmog dana od objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije", a primenjuje se od dana pristupanja Republike Srbije Evropskoj uniji". Ko to garantuje da će Srbija da uđe u EU? Poslanici SRS ukazuju građanima Srbije i vama, gospodo iz vlasti, i koalicije koja je na vlasti u ovom parlamentu, da nije trebalo sa ovakvim predlogom zakona izaći pred najviši zakonodavni organ Republike Srbije i pred građane Srbije izaći sa Predlogom zakona koji neće biti primenjen. Vlada Republike Srbije nije dokona, ima pune ruke posla. Ima važnijih zakonskih predloga koji su trebali da dođu pred ovaj parlament. Ako bi trebali da raspravljamo o ovakvim zakonima, onda bi bilo pametnije da je Vlada izašla pred parlament danas i da smo govorili o tome zašto Srbija nema dovoljan broj zanatlija, električara, mehaničara, obućara, vodoinstalatera i drugih profesija? Zašto nismo izašli danas u javnost da kažemo da imamo problem sa odlaskom naših kadrova u inostranstvo? Što nismo danas dobili informaciju od regionalnih centara, od Nacionalne službe za zapošljavanje, koliko imamo nezaposlenih lekara, koliko imamo nezaposlenih medicinskih sestara, koliko imamo nezaposlenih diplomiranih pravnika, koliko imamo inženjera po određenim strukama, koliko imamo profesora koji nemaju zaposlenje? Mislim da je o tome važnije raspravljati u ovom uvaženom parlamentu, nego da se mi sada udvaramo Amerikancima i nekima iz EU koji su nas bombardovali i razorili Republiku Srbiju, a mi im se još ulagujemo i klečimo pred njima i obećavamo mi njima, zaklinjemo se u to da ćemo mi prihvatiti ove norme EU. Ovaj zakon nije ni izbliza ni nalik određenom zakonu i resorno ministarstvo moglo je da izradi bolji predlog zakona, ali nikako da ne kaže da neće biti primenjen, objavljujemo ga, stupa na snagu, ali neće biti primenjen dok Srbija ne uđe u EU. Prema tome, dame i gospodo, gde smo bili, šta smo radili? Na gubljenju vremena i izradi ovakvog predloga samo. Ja ne mogu da nazovem na šta ovo liči i koje rezultate će dati. Ne bih želeo, jer uvažavam i nameru Vlade, ali ova namera Vlade ne daje rezultat.
Po Poslovniku, reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Hvala, gospodine Arsiću. Član 107, zbog potrebe da građanima pre svega na pravi način prikažemo i šta radimo i važnost onoga o čemu razgovaramo. Dakle, zašto nema smisla govoriti o tome da se danas Srbija ili mi ovde bilo kome ulagujemo ili da je reč o nekom slugeranskom odnosu ili bilo čemu sličnom. Ne, zaista nije, ni o čemu sličnom. Važno je da tu bilo kakvu nedoumicu, ako postoji, razvejemo u potpunosti. Postavlja se pitanje evropskih integracija, odnosno evropskog puta Srbije i postoje različita mišljenja i, naravno, svako ima puno pravo na svoje. Mi smatramo da će Srbija jednog dana postati punopravna članica, drugi smatraju da neće nikada, imaju pravo na tu vrstu stava i svakako niko ne može unapred da vam kaže da li jesu ili nisu u pravu. Ali, ako zaista tako smatraju, onda nema nikakvog razloga da se za bilo šta brinu. Sam proces evropskih integracija za Srbiju je koristan. Za Srbiju je koristan zato što uspešnost tokom tog procesa, a da li će na kraju biti član ili neće, svako ima pravo na svoje viđenje, ali učešće u tom procesu šalje važne poruke – da se Srbija razvija, da dostiže najviše standarde, da je politički stabilna, da napreduje. Te poruke, između ostalih, dobro cene i dobro mere investitori, pa kad ti ljudi te poruke prime, onda kažu – dolazimo u Srbiju, onda otvore fabrike, onda donesu nova radna mesta. Kad se neko zapita gde ćemo zapošljavati i ekonomiste i pravnike, ali i inženjere i rudare, pa, eto, na taj način ih zapošljavamo samim tim što smo uspešni u tom procesu. Kad pita kako ćemo školovati ljude, pa tako što obezbeđujemo prostor u našem budžetu, upravo zahvaljujući uspehu u tom procesu, upravo zahvaljujući investicijama koje zbog tog uspeha, između ostalog, u Srbiju dolaze. Jedna važna napomena, da ne bude nedoumice, kad neko kaže da su identični ova vlast i bivši režim, kada je reč o odnosu prema evropskim integracijama, postoji jedna bitna razlika, za njih je to bilo samo priča koja je služila za dobijanje izbora, i to kažu oni sami. Član glavnog odbora DS Aleksandar Dikić, tako se potpisao, tom titulom, za Đilasove novine „Danasoid“, 27. maja 2019. godine, sam kaže čovek: „Mislili smo“, oni su mislili, dok su bili na vlasti, kompletna tadašnja DS, „da nas idiotska krilatica „Srbija u Evropi“ ekskluzivno kandiduje za najviše društvene pozicije i da sa tom lozinkom možemo dobiti bilo koje izbore“. Dakle, oni sami kažu – to je za njih bila samo priča zbog dobijanja izbora. Zašto su želeli da dobiju izbore? Ne da bi donosili posao u Srbiju, ne da bi dizali standard, kao što mi radimo. Evo, sam kaže zašto. Zato što su svi sami sebi obezbedili vile, devizne bankovne račune ili pretplaćena mesta u moćnim bordovima multinacionalnih korporacija. E, zato su se oni bilo kakvom politikom bavili, zato su, između ostalog, pričali o EU, a ništa radili nisu, i sigurno nisu obezbeđivali ni investicije, ni bolji standard, pa ni uspeh na međunarodnom planu, koji danas postižu Aleksandar Vučić i SNS, sa njima i zahvaljujući njima iz Srbije, to je, dame i gospodo, jako velika razlika.
Gospodine Orliću, smatram da nisam povredio navedeni član Poslovnika. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje? (Ne) (Petar Jojić: Replika.) Nemate pravo, bila je povreda Poslovnika. Kolega Jojiću, bila je i povreda Poslovnika i ni u jednom trenutku nije spomenuo ni vašu diskusiju, ni vašu političku stranku. Koliko sam primetio, govorio je o nekim bivšim režimima koji trenutno ne učestvuju u radu Narodne skupštine. (Petar Jojić: Hteo sam neke stvari da podržim.) Biće prilike i sutradan. Pošto smo završili pretres o amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Ovim bismo završili sa današnjim radom. Nastavljamo sutra u 10.00 sati.