Poštovani predsedavajući, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, imam zadovoljstvo da ispred Vlade danas na otvaranju ove rasprave u najkraćem predstavim sadržinu jednog veoma važnog zakona o novoj, do sada nedostajućoj instituciji u našem pravnom sistemu, to je institucija ombudsmana. Pred nama se danas nalazi zakon o zaštitniku građana, koji u naš pravni sistem treba da uvede tu davno obećanu, a sada konačno ispunjenu instituciju ombudsmana. Zaštitnik građana trebalo bi da predstavlja nezavisan državni organ, koji bi imao zadatak da štiti prava građana, a sa druge strane da kontroliše rad organa državne uprave u Republici Srbiji. Osnovni zadatak ombudsmana biće da sprečava samovolju, nezakonito i nepravilno postupanje organa državne uprave. Dakle, donošenjem ovog zakona ispunjavamo jednu davno datu obavezu našim građanima da će dobiti demokratsku instituciju koja će štititi njihova prava, a s druge strane Republiku Srbiju uvodimo u red onih demokratskih država koje poznaju ovu instituciju. Broj tih država nije mali. U ovom trenutku postoji preko 130 zemalja u svetu koje imaju ovu instituciju. Najkraće rečeno, ovaj institut ombudsmana je u potpunosti, po našem mišljenju kao predlagača, prilagođen potrebama pravnog sistema Republike Srbije. Sam naziv ove nove institucije u našem pravnom poretku je prilagođen terminologiji koja u potpunosti odgovara suštini ove institucije. Dakle, u pitanju je zaštitnik građana. Naziv odgovara osnovnom zadatku, a to je da ova institucija štiti prava građana. Prilikom izrade nacrta, a kasnije utvrđivanja Predloga zakona, imali smo određene poteškoće u kreiranju ove institucije, koje su vezane za određena ustavna ograničenja. Ta ustavna ograničenja bila su prepreka da institucija zaštitnika građana ili ombudsmana ima sva ona obeležja, kao što je moguće da imau razvijenim demokratskim zemljama. Kako bi trebalo u suštini da izgleda institut ombudsmana u formi zaštitnika građana kod nas u Srbiji Vlada je prikazala u svom nacrtu Ustava Republike Srbije, koji je još juna meseca prošle godine dostavila Odboru Skupštine za ustavna pitanja. Zbog tih ustavnih ograničenja imali smo određene probleme koji su vezani za dva instituta. Jedan je oko načina izbora ombudsmana, nemogućnosti da se zbog ustavnog ograničenja odluka o izboru ličnosti koja će vršiti funkciju zaštitnika građana donese drugačijom većinom nego što se donose druge odluke, a to je tzv. prosta većina, većina od ukupnog broja glasova prisutnih poslanika. Probali smo da taj ustavni nedostatak, zbog autoriteta nezavisnosti ove nove institucije kod nas, otklonimo kroz fazu predlaganja, kroz kvalifikovanu većinu koja je neophodna da se obezbedi u Odboru koji je predlagač kandidata za nosioca ove funkcije, a to je Odbor za ustavna pitanja. Takođe, jedno od ustavnih ograničenja imali smo i kod regulisanja specifičnosti jedne ovakve institucije, a to je – pravo zakonodavne inicijative. U Ustavu je izričito navedeno ko ima pravo zakonodavne inicijative. Zaštitnik građana ne može da bude nosilac tog prava, ali smo probali da mu maksimalno damo prava koja bi nadomestila nedostatak direktne zakonodavne inicijative, kroz neka rešenja koja omogućavaju da se direktno obraća Vladi, odnosno, da se preko narodnih poslanika može obraćati i samoj Skupštini. Što se tiče predmetne kontrole, osnovna je – pravilnost i zakonitost rada organa državne uprave u Srbiji. Dakle, institut zaštitnika građana kontrolisaće povrede prava građana, koje su učinjene aktima, radnjama ili nečinjenjem od strane organa uprave, pod uslovom da se radi o povredi republičkih propisa. Uvođenjem institucije zaštitnika građana konačno će se u Republici Srbiji završiti čitav sistem uvođenja ove institucije, jer ćemo sada ovu instituciju dobiti na republičkom nivou. Prethodno je, još 2002. godine, Zakonom o lokalnoj samoupravi otvorena mogućnost da se na lokalnom nivou, dakle u opštinama i gradovima, uvedu institucije ombudsmana u liku branioca građana, koje, nažalost, veliki broj opština i gradova nije iskoristio. Pre godinu i po dana je Autonomna Pokrajina Vojvodina, koristeći prava koja je dobila Zakonom o poveravanju određenih nadležnosti APV, tzv. omnibus zakonom, dobila i svojom odlukom formirala pokrajinskog ombudsmana. Naravno, želim da budem potpuno otvoren, veoma je velika stvar za demokratski politički život ovde u Srbiji što uvodimo ovu instituciju u Srbiji, ali od nje ne treba imati, naravno, preterana očekivanja, bar u ovom trenutku, kada stabilizujemo državu i njene institucije, iz prostog razloga što institut ombudsmana predstavlja, u ovom liku zaštitnika građana kod nas, samo jednu nadgradnju na sve one kontrolne mehanizme koji već postoje u našem pravnom sistemu i koji imaju za predmet zaštitu zakonitosti rada državne uprave. Očekivanje od zaštitnika građana kod nas, koji možemo da imamo u ovom trenutku početka razvoja ove institucije, moglo bi najbolje da se okarakteriše rečenicom iz zaključnog razmatranja jedne od prvih monografija koja je objavljena kod nas još 1969. godine, od pokojnog akademika Miše Jovičića, gde se kaže da ona predstavlja onaj fini, završni sloj maltera koji se stavlja na već izgrađenu zgradu zakonitosti. Dakle, naš zadatak je da ojačamo i u potpunosti završimo izgradnju zakonitosti rada državne uprave u Republici Srbiji, a ova institucija zaštitnika građana samo će nam omogućiti da to bude kompletnije urađeno. Na ovaj predlog zakona postoji solidan broj veoma kvalitetnih amandmana. Čitao sam te amandmane i uveren sam da je prema ovom zakonu bio krajnje pozitivan odnos svih narodnih poslanika. Svi amandmani su dobrodošli. Nije bilo amandmana, kao što se nekada ranije dešavalo, da se član briše. Amandmani su bili veoma konstruktivni.Vlada Republike Srbije je neke od tih amandmana prihvatila. Danas ću biti, tokom ove načelne rasprave, do kraja zajedno sa vama, kao i tokom one rasprave o pojedinostima za koji dan kada budemo razgovarali o amandmanima. Kao do sada, s obzirom na argumente koji budu ovde izneti, spreman sam da zajednički popravimo ovaj zakon i doprinesemo izgradnji zgrade zakonitosti i rada državne uprave zajedno ovde u Republici Srbiji. Zahvaljujem se i sa pažnjom ću pratiti vašu raspravu.
Samo jedno obaveštenje, ovlašćeni predstavnik SRS o ovoj tački dnevnog reda je narodni poslanik Zoran Krasić. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Izvolite, reč ima narodni poslanik Marko Krstin, ovlašćeni predstavnik G17 plus.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, nalazimo se pred usvajanjem jednog zakona koji je veoma važan za ustanovljavanje pravne države, pravne svesti i jačanja društvene discipline, s jedne strane, kroz zaštitu prava građana u postupku pred državnim organima. Radi se o potpuno novoj instituciji, koja će biti predmet ustavnog prava, potpuno sam siguran u to. Radi se o jednom sistemu samokontrole rada državnih organa, koji je poznat u Evropi i koji u ovom našem pravnom sistemu predstavlja novinu. Da napomenem, na primer, Danska ga ima od 1954. godine. Sam pojam je definisan od strane Međunarodne advokatske komore 1974. godine. On insistira na instituciji koja će prevashodno biti ustanovljena Ustavom, zakonom ili odlukom parlamenta. Sam značaj akta i organa koji ga bira, odnosno koji mu određuje ovlašćenja, pokazuje koliki je značaj ove ustanove. Tom ustanovom mora da rukovodi nezavisan činovnik visokog ranga, što se opet vidi iz njegovih nadležnosti, njegovog odnosa prema drugim državnim organima, iz njegovog nezavisnog, samostalnog i dovoljnog finansijskog statusa itd, što se manifestuje kroz ovaj zakon. Nadalje, njegov status se vidi i kroz odgovornost samo zakonu i parlamentu. Njegov osnovni zadatak je da prima i razmatra žalbe građana koji su nezadovoljni radom državnih organa i državnih činovnika, sa ovlašćenjem da to proverava, preporučuje mere, javno se oglašava, traži razrešenje funkcionera i, na kraju, sve više u uporednom pravu inicira izmene određenih propisa i pred Ustavnim sudom pokreće postupak da se određeni propisi usklade sa Ustavom, odnosno da se utvrdi da li su ustavni ili nisu. U tom pravcu je i naš zakon, on sadrži dovoljno odredbi, bez obzira na to što je ovo nova institucija, koje omogućavaju da ta institucija kasnije de lege ferenda dobije i neke druge elemente koje već ova institucija ima u drugim zemljama, gde ona pedesetak godina ili nešto manje postoji. Koji bi bili drugi elementi koje možemo očekivati u budućnosti? Posebno je značajan zadatak zaštitnika građana da građanima daje obaveštenje i savet o određenim predmetima, da podnosi zahtev Ustavnom sudu. Zatim, interveniše u sudovima o određenim eklatantnim slučajevima povrede ljudskih prava. Da podnosi prijave protiv službenih lica i, naravno, različiti oblici zakonskih inicijativa. Dosadašnja primena ovog instituta je veoma značajno – iako se kod nas na tu primenu ne možemo osloniti, sem u Pokrajini Vojvodini, gde postoji ombudsman, istina kraće vreme – i da, pored žalbi građana, po kojima ombudsman postupa, odnosno zaštitnik građana, veoma je značajna njegova funkcija po službenoj dužnosti, koja omogućuje da kada ima određenih saznanja o povredama prava građana sam interveniše, nezavisno od toga da li mu se građanin obratio. Takođe, praksa u radu ovog organa pokazala je da nadležnost organa, s pravom, treba proširiti, sa upravnog postupka i postupka vršenja javnog ovlašćenja, i na sudske postupke. Mi smo, naravno, na početku ustanovljavanja te institucije i to se očekuje u budućnosti, gde bi se kontrolisalo izvršenje sudskih rokova. Znači, da li organi koji vrše pravosudnu vlast, u rokovima koje smo ovde propisali, rade taj svoj posao, to je tzv. pravosudna uprava. Zatim, da kontroliše postupke policije u određenim stvarima i postupke pred ustanovama za izdržavanje kazni zatvora, što delimično imamo propisano i našim zakonom. Takođe se javlja potreba da se institucionalizuje obaveza stalnog obaveštavanja građana o toku postupka, a naročito njegovom završetku. Mislim da je do sada u zaštiti prava građana bila izuzetno naglašena mogućnost da se sa pravima građana ne postupa kako je propisano zakonom, a naročito ne u rokovima, upravo zato što nije postojao institucionalni oblik zaštite građana kada se rok za rešavanje o nekom pravu ne poštuje. Tako da je građanin jednostavno mogao da kuca na vrata, da moli da se nešto uradi, ali to nije imalo nikakve posledice po to da se predmet okonča u roku. Sa druge strane, da onaj koji to ne radi, znači državni službenik, ne bude više u situaciji da se ponaša na taj način, što znači da bude razrešen funkcije koju vrši. Takođe je neophodno, i to je ovaj zakon uradio, konstituisati obavezu da se podnosi izveštaj Skupštini, koji bi trebalo da bude po određenim standardima. Znači, da ova skupština bude obaveštena kako i na koji način se ostvaruje ova izuzetno značajna funkcija. Ovaj zakon je uvažio mogućnost zakonodavne inicijative, o čemu sam već govorio. Veoma je značajno informisanje javnosti o povredama prava građana i merama koje su tom prilikom preduzete. To je jedan oblik preventive koju bi zaštitnik građana trebalo da ima. Na tome bih se zadržao. Mislim da je veoma značajno da o onome što zaštitnik građana utvrdi da je nepravo ne samo neko zbog toga bude odgovoran i bude pokrenuta inicijativa za razrešenje radnika ili funkcionera, nego da se o tome obavesti javnost kako se takav slučaj u budućnosti ne bi ponavljao. Ka tome, veoma je značajno i jačanje preventivne funkcije zaštitnika građana. Osvrnuću se i na pojedina zakonska rešenja. Smatram da je zakon u dobroj meri ušao u neka pitanja koja se možda od akta koji predstavlja početak i ne bi očekivala, i to je dobro. U nekim stvarima je zakon mogao ući i nešto više u problematiku, međutim, novi je zakon i imaćemo vremena da proverimo njegovu primenljivost, i da u toku primene nešto od toga i izmenimo. Zakon se bazira na kontroli rada organa uprave. Praktično, radi se o upravnom postupku i, naravno, o organima koji se bave zaštitom imovinskih prava i interesa Republike Srbije, mada u jednom delu nalazimo i mogućnost, što je veoma značajno i na to bih skrenuo pažnju, da zaštitnik građana može da interveniše i u ustanovama za izvršenje krivičnih sankcija, što uključuje i pravo da se razgovara nasamo sa licem koje se nalazi na izdržavanju kazne, pa čak i sa onim licem koje je lišeno slobode od strane drugih organa, znači od suda ili unutrašnjih poslova, što je veoma značajan institut i što omogućuje građanima daleko bolji nivo zaštite nego što je bio do sada, baš u situacijama kada je građanin lišen slobode bez mogućnosti da kontaktira. Dakle, na to treba skrenuti pažnju i to je veoma značajan korak napred. Veoma je značajno reći da predlagač izbora jeste Odbor za ustavna pitanja, kao odbor koji jeste konstituanta za određene stvari, kao što su ustav, država i ključne stvari za konstituisanje pravne države. Treba napomenuti da sednici odbora mogu da prisustvuju, nadam se da će to biti praksa, kandidati, kako bi mogli izneti svoj stav o tome šta i kako nameravaju da rade, što je veoma značajno za postupak izbora demokratičnosti i izbor najboljeg kandidata. Isto tako, značajno je ograničenje da isto lice ne može biti izabrano više od dva puta uzastopno. Veoma je značajna i odredba koja traži izuzetnu stručnost od kandidata koji bi obavljao ovu funkciju, to je član 5. Predloga zakona, prema kome je neophodno 10 godina iskustva na pravnim poslovima i koji se odnose na zaštitu prava građana. Mislim da je ovaj rok primeren, bez obzira na neke amandmane koji su tražili skraćivanje tog roka. Smatram da sam rang zaštitnika građana mora da bude takav da on svojim stručnim autoritetom i, pre svega, svojom ubedljivošću argumentima utiče na zaštitu prava građana. Veoma je značajna odredba člana 9, koja određuje nespojivost funkcije sa svakom drugom profesionalnom delatnošću ili funkcijom, tako da lice koje je kandidat ne može biti član političkih organizacija, znači, ne može biti ni član, i da mu momentom izbora prestaju sve ostale funkcije. Piše: "moraju prestati", možda bi bilo adekvatnije da se kaže da prestaju. Znači, tog momenta kada je izabran sve prestaje, od tih funkcija sa kojima je nespojivo, a nespojivo je sa svim funkcijama. Veoma su značajne odredbe i o imunitetu, to je član 10. NaOdboru za pravosuđe i upravu intervenisali smo jednim konstruktivnim amandmanom na tu odredbu, da se imunitetska prava zaštitnika građana u celosti izraze srazmerno i u odnosu na funkciju koju vrše, znači ni više ni manje. Imunitet zaštitnika građana je neophodan. U samom Predlogu zakona on je nešto sumarnije izražen, pa je bilo neophodno intervenisati amandmanom, koji je prihvaćen od predstavnika predlagača. Hoću takođe da pozdravim odredbu člana 18. Predloga zakona, koja omogućuje zakonsku inicijativu zaštitnika građana kada se radi o odredbama zakona na koje je zaštitnik građana naišao u primeni, koje nisu saglasne sa domaćim pravom, pre svega Ustavom, i sa međunarodnim pravom, koji je prihvaćeno u državi Srbiji. Veoma je značajno i to da, kada zaštitnik građana podnese zakonsku inicijativu Vladi, da se to samo ne završi na odluci Vlade, već da o tome, u svakom slučaju, budeobaveštena Skupština, te amandmanima intervenisano na Predlog zakona, da ta inicijativa završi u Skupštini. Znači, da Skupština bude obaveštena o stavu Vlade, a povodom inicijative zaštitnika građana da se određeni propis menja. Takođe, članom 19. imamo veoma značajno ovlašćenje koje će biti ugrađeno i u Ustav, jer tamo mu je i mesto, da zaštitnik građana pokreće postupak pred Ustavnim sudom radi utvrđivanja i usklađivanja zakonitosti i ustavnosti zakona i drugih opštih akata. Takođe, skrenuo bih pažnju na član 20. ovog zakona. Do sada nismo imali instituciju izvan konkretnog organa uprave, koja bi se mogla na ovaj način baviti onim funkcionerima i rukovodećim radnicima koji se u svom postupku ne drže zakona, rade nepravilno i krše prava građana. Prema članu 20. Predloga zakona daje se ovlašćenje zaštitniku građana da javno, insistiram na toj reči "javno", to je jako dobro, preporuči razrešenje funkcionera. Nadam se da će to javno preporučivanje sadržati razloge i da će to uticati pozitivno, odnosno poučno na ostale službenike i državne funkcionere da takve povrede ne čine, kao generalna prevencija, i kao individualna prevencija, da će taj funkcioner od strane organa koji ga je postavio biti razrešen. To je, po meni, jedna od ključnih odredbi ovog zakona, koja jeste garancija protiv samovolje. U ovom sazivu Skupštine doneli smo Zakon o dostupnosti informacija. Ovde imamo jednu značajnu odredbu, a to je član 21, koja obavezuje organe uprave da sarađuju sa zaštitnikom građana i da mu daju sve neophodne informacije. Bez te saradnje, koja čak, prema zakonu, ide toliko detaljno, što je dobro, da uključuje i dostupnost prostorija, nema mogućnosti da zaštitnik građana deluje u punoj meri i da zaista ostvari ono zbog čega kao institucija postoji. Kao što sam već unapred pomenuo, članom 29. utvrđuje se pravo zaštitnika građana da pristupi u ustanove za izvršenje krivičnihsankcija, kao i u druge ustanove gde je neko priveden. Znači, gde se ne radi o pravosnažnoj osudi, gde je zadržan, odnosno lišen slobode, sa pravom da razgovara nasamo. To je veoma veliko ograničenje samovolje, koja se može desiti i dešava se, toga smo svedoci, i u takvim ustanovama, imajući pre svega u vidu to da one i služe ograničavanju slobode, ali se u tom ograničavanju slobode zaista ne bi smelo ići preko onoga što propisuje Zakon o izvršenju krivičnih sankcija, Krivični procesni zakon, Zakon o prekršajima itd. Značajna je i odredba člana 24, gde se pravo na intervenciju zaštitnika građana nerezerviše samo na žalbu građana, što bi bio jedan suženi koncept, jedan restriktivni koncept. On omogućuje zaštitniku građana, i po meni traži od njega, da prati ono što se dešava i da interveniše po sopstvenoj inicijativi. Nadam da će izveštaj našeg budućeg zaštitnika građana sadržati sve više onih inicijativa koje je on sam pokrenuo. Moram da vam kažem da se u praksi Javnog tužioca veoma retko koristi ex officio. Znači, da sam, kada sazna da je nešto urađeno izvrši pokretanje postupka, pokrene postupak, odnosno podnese zahtev za sprovođenje istrage, što nije dobro i što pokazuje jednu tromost sistema, posebno u tom delu gde bi on mogao da bude mnogo efikasniji. Nadam se da će ova kritika doći do naših javnih tužilaca, a sa druge strane da će uticati na kandidate, odnosno na ljude koji će se baviti funkcijom zaštitnika građana da zaista veliku pažnju posvete tome da sami pokrenu postupak tamo gde postoje zakonski uslovi. Mislim da bi vrhunac ovakve institucije, pa i institucije tužilaštva, bio upravo u tome da se ne čeka prijava građana nego da se sami građani štite time što je odgovarajući funkcioner, koji je za to nadležan, to primetio. Moram da kažem da u principu ne možemo biti zadovoljni načinom zaštite prava građana ni u krivičnom postupku, jer oštećeni ima veoma sumarna prava. Ovaj zakon bi trebalo da izađe u susret tome da se prava i takvih ljudi pojačaju. No, govorim o tome da će to biti de lege ferenda, jer još uvek nemamo intervencije u sudskim postupcima zaštitnika građana, i mislim da sledeća izmena zakona mora biti na tome, kada se ustanova postavi na noge. A ova skupština je donela niz takvih zakona – o porodičnim odnosima,parničnom postupku, izvršnom postupku – gde se sve više rokovima oročavaju radnje postupajućih službenika i sudija. Da bi se ti rokovi kontrolisali, upravo je potreban jedan ovakav zaštitnik građana. Na kraju, smatram da je za rad ovakvog funkcionera visokog ranga, sa visokim odgovornostima, ovlašćenjima i pravima, veoma značajno da se obezbedi njegovo finansiranje, tako da on ne zavisi, ili bar ne zavisi isključivo od Vlade i od načina na koji Vlada gleda na njegov posao. Ako bi to učinili takvim, onda bi on zaista mogao biti prikraćen za niz svojih ovlašćenja i bojim se da bi mogao postati nepotreban. Ovaj zakon je pošao od toga da će biti poseban deo budžeta u kome će biti obezbeđena i ova sredstva. Smatram da de lege ferenda znači da je za buduće pravo potrebno, kao i za pravosuđe, obezbediti poseban budžet, koji bi se onda mogao izraziti na drugačiji način, jer bi kroz njegovo usvajanje i izveštaj o načinu korišćenja sredstava Skupština mogla, između ostalog, da kontroliše rad jednog ovako odgovornog državnog službenika, kao što je zaštitnik građana. Nadalje, podržavam inicijativu da se obezbedi odgovarajući nivo plate i da taj nivo plate bude obezbeđen zakonom, zato što smatram da se upravo radi o funkciji koja je izuzetno visokog ranga i koja će da omogući da se našim građanima, ne samo zbog toga što institucija postoji, nego u svakodnevnom delovanju te institucije, stvori utisak koji će zaista biti stvaran da država ne samo da pribira prihode nego i brine o tome kako se prava građana ostvaruju. Da država postane javni servis, koji će brinuti o pravima građana, gde bi primena prinude zaista dolazila tek na kraju i uz kontrolu ovako kompetentnog organa. Poslanička grupa G17 plus će podržati ovaj zakon. Podneli smo određeni broj amandmana koje je predlagač prihvatio i mislim da smo imali do sada veoma korektnu saradnju i u drugim zakonima iz oblasti uprave. Tim amandmanima zakon će biti popravljen i mislim da postoje svi uslovi da se usvoji.
Da li još neko od predstavnika želi reč? Izvolite. Zoran Krasić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS.
Ako je ova institucija koja se promoviše ovim predlogom zakona taj završni malter, završni sloj na pravni sistem jedne države, onda prvo mora da se konstatuje da je ovo i suviše preuranjeno kod nas. Imamo problem sa temeljom. Već nekoliko godina se priča o potrebi donošenja novog ustava Republike Srbije. Ne ulazim u to da li on treba ili ne treba i koliko da bude usklađen sa ovim što je urađeno 2003. godine, a to se zove Ustavna povelja državne zajednice Srbija i Crna Gora, pa i onim delom koji se tiče deklaracije, odnosno Povelje o ljudskim i manjinskim pravima i građanskim slobodama. Osnovni problem ovog predloga zakona jeste, mislim da je ministar lepo rekao na početku, što je problematičan, a ja kažem da gotovo da ne postoji ustavni osnov za donošenje jednog ovakvog zakona. To što postoje neke međunarodne institucije koje promovišu ombudsman, zahtevaju da se u svim državama oformi kao organ, ne mora da znači neku prisilu, jer ustavni osnov kod nas ne postoji. Svaki opšti akt, pa i zakon koji donosi Narodna skupština, mora da ima svoj osnov u Ustavu Republike Srbije. Ministar je nagovestio u uvodnom izlaganju da je taj ustavni osnov problematičan, da ga skoro možda i nema, ali da postoji neka druga obaveza koja nalaže potrebu da se ovakav predlog zakona nađe na dnevnom redu. Odmah, u prvom članu ovog predloga zakona, vide se problemi. Kaže se: "Ovim zakonom ustanovljava se Zaštitnik građana kao nezavisan državni organ". Da li je on državni organ? Po Ustavu Republike Srbije državni organi su: Narodna skupština, predsednik Republike, Vlada, ministarstva kao organi državne uprave, sudovi i tužilaštva, Narodna banka. Nema mogućnosti da se predvidi ovakav državni organ, kako se to predlaže ovim predlogom zakona. Šta je karakteristika državnih organa? Karakteristika državnih organa jeste da, bilo da donose neke akte ili preduzimaju neke radnje, one moraju da se zasnivaju, da potiču od vlasti, da su snabdevene nekom snagom, da su akti obavezujući i da u slučaju neprimenjivanja tih akata državnog organa postoji mogućnost upotrebe i drugih sredstava prinude, kojima vlast, odnosno državni organ sprovodi svoju volju na osnovu Ustava i zakona. Ako se pogledaju nadležnosti ovog zaštitnika građana, ako se pogleda u kojoj formi on odlučuje i sprovodi svoju aktivnost, onda ćete videti da su to preporuke, inicijative, nešto što ne obavezuje. Ne samo što ne obavezuje, nego nešto što nema mehanizam koji garantuje da će se odluka tog zaštitnika građana sprovesti. Neminovno se izvlači zaključak da je to nevladin službenik Vlade, koji je na pola puta između Skupštine i Vlade. Ili onako, da se malo pošalimo, pa da kažemo – malo zvaničnija Nataša Kandić i ništa više od toga. Karakteristika državnog organa je upravo u tome da akti koje donosi državni organ imaju obavezujuću snagu i da, ukoliko se ne pristupi dobrovoljnom izvršenju, postoji mogućnost da se iskoristi državna prinuda, jer na taj način se manifestuje i vlast. Državni organi su organi vlasti. Nezavisan državni organ, zaštitnik građana koji nema tu snagu, njegovi akti nemaju tu težinu, neminovno upućuje da to nije državni organ. Kako bi on mogao biti državni organ sa ovim ovlašćenjima? Samo pod uslovom da je ustavna kategorija, da je Ustavom predviđen sa ovakvim ovlašćenjima i na ovakav način, ali imamo problem što naš Ustav nema takvu odredbu. Onda se nameće zaključak da se pre nego što je temelj definisan krenulo sa malterisanjem. Malo parafraziram značaj koji se pridaje zaštitniku građana. Postoji verovatno i spor oko toga da li je ovo pravi naziv. Možda bi meni više odgovarao naziv – narodni tribun, neki kažu ombudsman. Mislim da ima jedan amandman kojim se takođe traži promena naziva ovog predloga zakona. Možda to u ovom trenutku i nije toliko bitno. Ono što se takođe promoviše članom 1. jeste da on štiti prava građana i kontroliše rad organa državne uprave. Ako napravimo jednu analizu ko sve štiti prava građana u ovoj zemlji, prava građana štiti Narodna skupština, Vlada, ministarstva, lokalna samouprava, Javno tužilaštvo, službe pravne pomoći pri opštinama gde su organizovane, prava građana štiti advokatura. Znači, kada bi se to razbilo na atome, došli bismo do velikog broja institucija koje se bave zaštitom prava građana, ali na vrlo specifičan način, kroz insistiranje na ustavnosti i zakonitosti. To su sve neke institucije kod kojih je propisano, u okviru nadležnosti, i zaštita, ako ne pozitivno, onda negativno, kroz zabranu diskriminacije ili ugrožavanja ljudskih prava pojedinaca. Znači, pored tih silnih institucija, koje na različite načine posmatraju ljudska prava, upotrebljavam ljudska prava kao najširi pojam, ali i slobode i prava čoveka i građanina, ovde se sada gura još jedan tzv. zaštitnik, ali za razliku od svih ovih koje sam naveo, koji su delovi nekih institucija, koji ne samo što imaju ovlašćenje, nego njihova odluka ima i odgovarajuću težinu, da mogu da traže prinudno sprovođenje te odluke, sada pravimo ovu glazuru koja lebdi, koja treba snagom autoriteta da izdejstvuje nešto. Zamislite, obično ove poslove rade poznati borci za ljudska prava. Ako uzmemo ove naše borce za ljudska prava, obrali ste bostan svi. Da li može neko da zamisli da je zaštitnik građana recimo Nataša Kandić, Sonja Biserko, Vojin Dimitrijević, neko od Vodinelića. To je nemoguće. U startu se zna čija bi se prava štitila, kako, na koji način i kako bi se dizala galama. Dizala bi se galama možda zbog nekih novina, ali zbog onih tamo iz Doljevca ili Zubinog Potoka tišina, ne bi se ni čulo da je postojala povreda nekog prava. Ovo malo parafraziram, jer verovatno skupštinska većina ima snagu da izgura ovaj zakon, iako se mi radikali protivimo predlogu ovog zakona. Ako većina izglasa zakon, zakon obavezuje, pa će obavezivati sve, to i nije neko čudo, ali upozoravam da ovakav zakon, sa ovakvim aproksimativno predloženim budućim rešenjima – ko bi to mogao da bude zaštitnik, ukazuje nam da je bolje da ga ne donosimo, jer u suštini zavisi od autoriteta te ličnosti. Ako sve zavisi od autoriteta te ličnosti, onda znate i sami kako će se zakon sprovoditi – čist voluntarizam, čista volja nekog pojedinca. Na nekim mestima, pogotovo gde se traži od zaštitnika građana da interveniše pre početka postupka ili u toku nekog postupka, to može biti vrlo opasno i problematično. Dalje, kontrola rada organa državne uprave. Ta kontrola je moguća samo kroz pojedinačne slučajeve gde građani ukazuju da je došlo do povrede nekog prava, ali ta kontrola koja se ovde navodi ne može biti institucionalna.
Da li koristite i drugih 10 minuta?
Da. Da Zaštitnik građana po službenoj dužnosti kontroliše državnu upravu. Za to postoji upravna inspekcija, koja kontroliše rad državnih organa u smislu da li se poštuje Zakon o opštem upravnom postupku, kao bazični zakon službenika koji rade u državnoj upravi, i materijalni propisi koji se takođe primenjuju u pojedinačnim slučajevima. Ljudska prava štiti advokat, ne verujem da neko može da bude stručniji od advokata prilikom zaštite nekog pojedinačnog prava. Uzmite sada situaciju da je advokat od početka u jednom upravnom postupku po zahtevu građanina, koji ga je angažovao da bude njegov punomoćnik. Prvostepeni postupak, drugostepeni, došlo do upravnog spora, završeno, obrati se zaštitniku građana i ukaže na neku nepravilnost. Kakva nepravilnost tu može da se pojavi? Da li ona može da se pojavi? Pravosnažno okončan sudski postupak, čak i sudski postupak okončan, iako je u prvom delu bio čist upravni. Okončan upravni spor i sada zaštitnik građana eventualno pronađe nešto tu. Ko može, ko nema atribute vlasti, bez obzira što se kaže da je državni organ, njegov akt nema obavezujuću snagu, ne postoje mehanizmi da se on sprovede do kraja, pa neka bude i obična preporuka, da dovede u pitanje odluku Vrhovnog suda u upravnom sporu. Uzeo sam namerno ovaj primer jer je to verovatno 99,9% oblasti koju prati zaštitnik građana, pre svega organe uprave i ona javna preduzeća koja vrše poverene poslove, a koje takođe primenjuju upravni postupak. Imamo situaciju, ako se formirao jedan standard i primenjuje se već godinama kao pravno tumačenje, sada zaštitnik građana, a la neko od onih koje sam malopre naveo, zaključi da tu nešto nije u redu kod NN predmeta, pa se menja čitav pravni stav, pa gde su oni ljudi koji su 20 godina ostvarivali prava na bazi jednog pravnog stava i jednog tumačenja odgovarajućeg člana. Ta fina glazura je stvarno opasna. Nećemo pričati o konkretnim terminološkim problemima koji postoje između pojedinih stavova, o tome ćemo u diskusiji u pojedinostima. Postavljam pitanje čemu onda služi Narodna kancelarija? Ona šalje neka pisma, neke preporuke, postoji na B92 reklama, iz Narodne kancelarije predsednika, pa sve ono što nije prošlo za sudije ili za predsednike sudova, direktori kancelarije u nekim mestima. Jedan bio kandidat za predsednika suda, nije prošao, kleo se pred Odborom za pravosuđe da nema nikakve veze sa strankama, ništa, pa onda direktor Narodne kancelarije u nekom mestu dole na jugu Srbije. Tako će nam proći i sa zaštitnikom građana. Prosto se plašim da od ovoliko velikog broja zaštitnika građana gubimo na poštovanju prava i sloboda čoveka i građanina, pa nam se javljaju ove žene u crnom, belom, zelenom, žutom, nije bitno u kojoj boji, i drže nam danima predavanja na nekim televizijama, ubeđuju nas u nešto što niti je postojalo, niti može da postoji. Mislim da je ovo stvarno preuranjeno. Način izbora, podneli smo neke amandmane oko načina izbora, smatramo da izbor zaštitnika građana nije u skladu sa Ustavom, pre svega u onom delu ko predlaže kandidate. Na Odboru za pravosuđe pokušali smo da objasnimo našu primedbu, ona je principijelne prirode. Ustav Republike Srbije jasno propisuje ko može da predloži neko lice za izbor za neku funkciju. Ustav Republike Srbije ne dozvoljava da se širi broj predlagača. Prvi put je to urađeno sa Odborom za finansije, kada je prepisivan hrvatski zakon o Narodnoj banci, pa je rečeno da Odbor za finansije predlaže guvernera u nedostatku neke jasnije odredbe. A mi smo rekli – ako već idete na nešto, prihvatite neko rešenje koje je bilo u Ustavu SRJ, gde predsednik SRJ predlaže guvernera. Ne može skupštinski odbor kao radno telo da ima status predlagača. Onda se otvorila ta kutija i onda je to krenulo preko Prosvetnog saveta i sada, kako koji zakon ide, verovatno ćemo dobiti odbore kao predlagače, što nije duh Ustava Republike Srbije. Slično je i sa onom zakletvom. Mnogo veći funkcioneri ne polažu zakletvu, a ovaj polaže. Njegovi akti nemaju nikakvu težinu. Imaju neku moralnu težinu, medijsku, ali nemaju težinu koja podrazumeva vršenje vlasti. U tom smislu su bile naše primedbe. Za ovakav predlog zakona potreban je jasan ustavni osnov. Moram da kažem da taj ustavni osnov ne postoji u Ustavu Republike Srbije, ali ni širim tumačenjem Ustavne povelje i Povelje o ljudskim i manjinskim pravima ne može se doći do jasnog stava i jasne odredbe koja kaže da treba da imamo poseban zakon koji reguliše ovo. Moram da kažem da to što se neko poziva na to da neki međunarodni ugovori nas obavezuju i da je sastavni deo našeg pravnog sistema, mora uvek uslovno da se shvati. Ne može to da se shvata zdravo za gotovo. Ako bi se shvatilo zdravo za gotovo i ako bi se prepisala neka rešenja, onda bi se na mnogim mestima videla suprotnost sa našim Ustavom, koji je ipak najviši pravni akt koji mora da se poštuje. Glasaćemo protiv ovog predloga zakona, bez obzira što je nekoliko amandmana prihvaćeno od strane Odbora i predstavnika Vlade. Pogledajte kako glasi jedna odredba, član 23. kaže: "Predsednik Republike, predsednik i članovi Vlade, predsednik Skupštine, predsednik Ustavnog suda i funkcioneri u organima uprave dužni su da prime Zaštitnika građana na njegov zahtev, najkasnije u roku od 15 dana." Mogu da shvatim da to postoji kao neka deklaracija. Naravno, i predsedniku Republike i predsedniku Skupštine je stalo, ukoliko se izglasa ovaj zakon, da komuniciraju sa zaštitnikom građana. Ali, kada se stavi rok i kada se stavi obaveza u jednu zakonsku normu, na ovaj način se negira ceo Ustav o samostalnosti i nezavisnosti tih organa koji su ovde navedeni. Negira se. Kako možemo zakonom da propišemo šta je dužan da uradi predsednik Republike ili predsednik Vlade, a to ne stoji u Ustavu? Hajde Poslovnikom da propišemo nešto, hajde da donesemo ovde jednu skupštinsku odluku – svakog ko hoće da se zapali dužan je predsednik da primi, u roku od tri dana pre nego što se zapali. Besmisleno je. Nemojte takve odredbe da stavljate. Valjda je onome ko vrši, neku od ovih funkcija koje su pomenute u članu 23, stalo je da razgovara sa tim čovekom u nekom roku, da ga taj ne bi prozivao preko novina i preko medija. Kako možemo da obavežemo predsednika Skupštine da mora u roku od 15 dana da primi zaštitnika građana, jer zaštitnik građana je zamislio da treba da razgovara sa predsednikom. Ovamo imamo paralelno odredbe o izveštajima i drugim stvarima, gde se reguliše korespondencija između Narodne skupštine, sa jedne strane, i zaštitnika građana, sa druge strane, i drugih institucija i zaštitnika građana. Mislim da je ovo preuranjeno, da nije dobilo svoju dušu, da tu fali poprilično stvari. Ako se ide na ovu varijantu sa nekim kvaziombudsmanom, onda verovatno treba da se izvrše odgovarajuće promene i u čitavom nizu propisa koji se tiču onih institucija za koje sam rekao da su, po slovu zakona i po Ustavu, dužni da se staraju o zaštiti ljudskih prava.
Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, zamenik predsednika poslaničke grupe SPS.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, poštovane kolege narodni poslanici, SPS će podržati Predlog zakona o zaštitniku građana, iz dva, po nama, jako dobra razloga. Pre svega, zato što je u proteklih nekoliko godina, u vreme postojanja tzv. demokratske vlasti bilo sijaset slučajeva kršenja ljudskih prava i nepostojanje bilo kakve institucije kojoj bi se bilo ko od građana, ko je bio predmet torture i zlostavljanja, mogao obratiti, nepristrasne institucije i nepristrasnog organa kome se građani mogu obratiti i tražiti od njega da štiti njegova prava, ukaže na te povrede, predloži eventualna rešenja, a kamoli da slučaj reši. Drugi razlog je što smatramo da će se osnivanjem ove institucije ukazati i dokazati da u Srbiji postoje neke kvaziinstitucije koje navodno štite ljudska prava ili brinu o građanima, kao što je Narodna kancelarija. Pokazaće se ispraznost osnivanja takvih institucija, a verujemo da će ovim u drugi plan pasti one nevladine organizacije koje se navodno zalažu za poštovanje ljudskih prava, a u svom radu su vrlo jednostrane, vrlo usmerene, vrlo politički orijentisane i služe samo za propagandu određenih interesa i zaštitu određenih kategorija građana. Naime, mislimo da je dobro što se osniva Zaštitnik građana, jer od 2000. godine pa naovamo, u vreme tzv. demokratske vlasti DOS-a, makar u slučaju nas socijalista, bilo je nekoliko desetina hiljada ljudi koji su jednostavno odstranjeni sa posla zbog svoje političke pripadnosti. Dešavali su se slučajevi da ljudi dođu na posao i samo im se kaže – od sutra vaše prisustvo ovde nije poželjno. Verujte mi na reč, nismo mogli bilo kojim pravnim sredstvom pomoći tim ljudima. Jednostavno, pravda je bila slepa za takve slučajeve. Kažem, mi podržavamo ovaj zakon, uprkos ograničenjima koje donosi, jer je takva institucija ombudsmana. Naime, ombudsman je institucija uvedena 1809. godine, znači pre skoro dva veka, a procvat je doživeo zadnjih decenija 20. veka. Nema razloga da, ako postoji u preko 130 zemalja sveta, takva institucija ne bude osnovana i u Srbiji. Mimo ombudsmana na nivou države, na nivou pokrajine, određene regije, opštine, postoje podaci koji govore da se osnivaju ombudsmani i za univerzitete, bolnice, ombudsmani za različite oblasti, što govori da on ipak ima svoj smisao postojanja. Kada sam rekao ograničenja, zna se da je njegovo delovanje, pre svega moralne prirode, zna se da postoje ograničenja koja čine njegove mogućnosti ograničenim, da njegove intervencije nemaju pravno obavezujuću snagu. Kada se pogleda njegovo delovanje, ono se svodi na upozorenje, ukazivanje, mišljenje, predloge i inicijative. Ali, i takav kakav je, smatramo da je bolje da postoji, nego da ga nema. Treba da postoje institucije koje su osnovane zakonom, nadam se da će on naći mesto i u budućem Ustavu Republike Srbije, jer kad ne postoje zvanične institucije, onda se one kvaziinstitucije stavljaju u svrhu jedne političke opcije. Želeo bih da kažem nekoliko stvari koje, po mom mišljenju, pokazuju svrhu i opravdavaju smisao usvajanja ovog zakona. Evo nekoliko primera. Ako je iko od vas pratio situaciju na Kosovu i Metohiji od 2000. godine pa naovamo, mogao je videti da su izveštaji ombudsmana za Kosovo i Metohiju, gospodina Marka Novickog, bili jači, po sadržaju, po argumentaciji i po onome što je on iznosio u tim izveštajima, nego što je bio ijedan izveštaj, primera radi, Koordinacionog centra za Kosovo i Metohiju, a kamoli Vlade DOS-a u to vreme. Ako ste čitali izveštaje Novickog, mogli ste videti kakva je situacija na Kosovu i Metohiji ili se makar približno moglo zaključiti šta se dešava na Kosovu i Metohiji. Naši državni organi su ćutali. Eto, taj čovek je makar u izveštajima pokušao da pomeri stvari i da prikaže stvari onakve kakve jesu. On je govorio o zločinima, o kidnapovanjima, o ubistvima, o neradu UNMIK-a, o nepoštovanju Rezolucije 1244. U isto vreme naši državni organi su ćutali. Niko nije smeo da pomene reč terorizam, niko nije smeo da pomene reč ubistvo. Sve se svodilo na tzv. izolovane incidente. Jednostavno, postojala je zavera ćutanja na državnom nivou o toj temi. Taj ombudsman je, primera radi, pokazao smisao svog postojanja. Naravno, njegova mogućnost delovanja je ograničena, pa je, samim tim, u tom slučaju ograničenje postojalo, ali smo kao građani mogli znati šta se tamo zbiva i delovati. Druga stvar, mislim da je dobro što osnivamo ovaj ombudsman zato što će ombudsman objektivno staviti u drugi plan narodne kancelarije predsednika Republike. Pokazalo je ovo iskustvo, otkako je novi predsednik Srbije izabran i otkako je ustanovio tu instituciju narodne kancelarije, da su to postale ekspoziture DS i mesto za zbrinjavanje kadrova DS. Očigledno da im je organizaciona struktura slaba, a medijska podrška im nije onakva kakvu bi želeli, pa postoje i drugi alternativni načini, da kažem, pranja mozga građanima i pokušaj da se ta politika DS-a što više propagira. Nadam se da posle osnivanja ombudsmana na republičkom nivou, uz već donete odluke o ombudsmanu na nivou Pokrajine i na nivou lokalne samouprave, jer Zakon o lokalnoj samoupravi daje mogućnost da se ustanovi Zaštitnik građana, neće postojati potreba za narodnim kancelarijama. Da je sreće i te narodne kancelarije bi mogle da postoje, ali ovo što radi aktuelni predsednik Srbije pokazuje da te kancelarije imaju samo jedan smisao – propagiranje politike DS-a i ništa drugo. Što je rekao poštovani kolega malopre, kada nemate neki drugi način da propagirate svoje ideje onda preko narodne kancelarije, nepartijski kadrovi ili nazovineutralne teme dobiju mesto u tim institucijama. A ko zna koji se novac troši na rad tih institucija. Videćemo kada bude bio budžet za narednu godinu koja su sredstva predviđena za rad narodnih kancelarija, jer posle usvajanja ovog zakona o zaštitniku građana, ovde u Narodnoj skupštini, nema potrebe za takvom institucijom. Ako je to način afirmacije politike jedne stranke, onda to treba otvoreno reći. Mi socijalisti mislimo da je to loše, što ovaj zakon ne sadrži mogućnost bilo kakve kontrole zaštitnika građana vezano za rad pravosuđa. Naime, u materijalima koje smo dobili pre godinu ili dve, kao narodni poslanici, posle iskustva poput ombudsmana iz različitih zemalja sveta, daje se sugestija od određenih ombudsmana da bi bilo dobro i u oblasti pravosuđa da ombudsmani imaju određene nadležnosti. A iskustva kod nas pokazuju da bi to bilo i te kako potrebno. Zato što mi, u svakom slučaju, uvažavamo samostalnost i nezavisnost pravosuđa, ali ne na način kako to shvataju pojedine sudije, da je dovoljno da ga izaberete i da onda on može po svojim, nekad vrlo čudnim kriterijumima koji nemaju veze sa zakonom, da kroje pravdu. Videli ste ovaj slučaj žene koja je bila pritvorena u jednu medicinsku instituciju. Takvih slučajeva, nažalost, u pravosuđu Srbije ima koliko hoćete, jer su pojedine sudije svoj izbor i nezavisnost i samostalnost pravosuđa shvatile na osobennačin, da mogu da rade šta hoće, a da niko ne može da se žali. Čak nam se od strane predstavnika Visokog saveta pravosuđa prigovara što uopšte razgovaramo o pravosuđu, čak i u ovom cenjenom domu. Verujte mi, da toga nije, nepotizam, klanovi, interesi bili bi jedini kriterijum odnosa u pravosuđu i izbora pojedinih ljudi, jer, poslanici znaju to, kada krene rasprava o pojedinim kadrovskim stvarimai pojedinim predlozima, stvari se otvore do kraja i onda vidite koliko su one krajnje lične. Ima nekoliko stvari koje su vezane za sadržaj ovog zakona, a koje valja pomenuti, ali iskoristiću samo priliku da pomenem jednu stvar. Pominje se da zaštitnik građana neće delovati po anonimnim prijavama. Mislim da je to u redu. Čovek treba da se potpiše ako traži od zaštitnika građana da se koriste njegova prava. Ali, naredni stav tog člana zakona daje mogućnost zaštitniku građana da on, u odnosu na izbor informacija koje sadrži ta predstavka, lično podnese inicijativu. To je dobro, jer on može i po službenoj dužnosti da podnosi inicijative, ali ako on to radi na određen način dezavuiše prvi stav. U svakom slučaju, mislimo da je dobro da se zaštitnik građana ustanovi u Srbiji, jer svaka vlast koja misli da je sama sebi dovoljna, da je najbolja, videće vrlo brzo da stvari tako ne stoje i niko ne treba da se plaši bilo kakve kontrole. Veoma je važno za ovu instituciju ko će biti izabran za ombudsmana, za zaštitnika građana. Ti ljudski, moralni, profesionalni kvaliteti odrediće, potpuno sam ubeđen, i sudbinu ove institucije. Ako se izaberu ljudi koje je pominjao, primera radi, kolega Krasić, onda ne postoje ni institucije, ni prava, ni pravda, niti bilo ko može verovati u zaštitnika građana. Ali, ukoliko se izabere neko od ranijih sudija Ustavnog ili Vrhovnog suda, cenjenih profesora univerziteta, ljudi koji su se ranijih godina bavili ovom temom, koji su pokazali svoju nepristrasnost, da su objektivni, koji su prikazali da poštuju i jednu neutralnost vezanu za predmete o kojima se raspravlja, potpuno sam ubeđen da i u tom slučaju ova institucija ima šanse da uspe i u našem političkom sistemu. Kažem – ima šanse da uspe zbog toga što smo mi u mnogo slučajeva a priori negativno doživeli sve što se predlaže. Mislim da je dobro da ova institucija postoji. Poslanici SPS će podržati ovaj predlog zakona. Hvala vam.
Hvala. Da li još neko želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić, ovlašćeni predstavnik DS-Boris Tadić.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, s obzirom da je ombudsman institucija koja može da odigra vrlo važnu ulogu u demokratizaciji Srbije i konstituisanju države, ustavnosti, zakonitosti, poštovanju ljudskih prava, obaveza svakog od nas je da pohvalimo ideju da se o ombudsmanu razmišlja. Obaveza je i moja, kao člana DS-a, da primetim neverovatnu transformaciju SPS-a, koja, eto, a i to je tekovina 5. oktobra, danas podržava predlog osnivanja institucije ombudsmana i zalaže se za određene evropske standarde koji su do samo pre nekoliko godina bili strani ovoj političkoj stranci. To su pozitivne tekovine, pozitivni pomaci od 5. oktobra naovamo i DS ih svakako pozdravlja. S druge strane, u državi koja još nema jake demokratske temelje, bitno je da ombudsman bude zaista nezavisan u svom radu u odnosu na sve tri grane vlasti, i da bude posebno politički nezavisan. Da institucija koja je potpuno nova, umnogome neutemeljena, ni u Ustavu Srbije, kao ni u Ustavnoj povelji državne zajednice, ne bi izgubila kredibilitet. Osnivanje ove institucije zbog toga zahteva i niz drugih veoma važnih koraka. Trebalo bi harmonizovati pravne akte na ovom polju, jer bi inače moglo biti dovedeno u pitanje vršenje nekih ovlašćenja koja su data, ili treba da budu data ombudsmanu. S druge strane, DS smatra daje u ovom trenutku možda malo preuranjeno stavljen ovaj zakon pred poslanike Republičkog parlamenta, i to iz nekoliko razloga. Pre svega, 3. i 4. decembra pred Venecijanskom komisijom naći će se na dnevnom redu predlog ovog našeg zakona i možda bi trebalo sačekati i čuti primedbe i predloge da bi ovaj zakon, koji predstavlja regulisanje nečega što je potpuno novo u našem pravnom sistemu, bio u potpunosti usaglašen sa standardima koje želimo da ispoštujemo. Ima u ovom predlogu zakona zaista dobrih rešenja koje treba pomenuti. Kao dobre primere izdvajamo odredbe kojima je predviđeno da se ombudsmanu mogu obratiti domaći i strani državljani, kao i domaća i strana pravna lica; da je obavljanje ove funkcije nespojivo sa obavljanjem drugih javnih funkcija ili profesionalnom delatnošću; da ima pravonesmetanog pristupa zavodima za izvršenje sankcija i razgovara nasamo sa licima lišenim slobode; da su najviši državni funkcioneri obavezni da prime ombudsmana na njegov zahtev i najkasnije u roku od 15 dana; da mu za obavljanje funkcije pripada plata u visini plate predsednika Ustavnog suda. Međutim, ono zbog čega Demokratska stranka neće glasati za Predlog ovog zakona je niz primedbi koje, takođe, primećujemo u Predlogu ovog zakona i koje umnogome destabilizuju instituciju ombudsmana i u značajnoj meri negativno utiču na njegovu efikasnost i odgovornost. Ove odredbe, koje ćemo navesti, narušavaju autoritet institucije ombudsmana i u velikoj meri ga dovode u položaj zavisnosti u odnosu na izvršnu vlast. Prva primedba, ili nešto o čemu bi trebalo razmišljati, svakako je u nazivu ovog zakona i u terminu – zaštitnik građana. Podsećam vas da je u Republici Srbiji već rasprostranjen termin ombudsman, da se u Odluci o osnivanju ombudsmana u Vojvodini ovaj ombudsman već koristi gotovo godinu i po dana, a u Zakonu o lokalnoj samoupravi, član 126 – za ovaj termin koristi: građanski branilac. Ne mislimo da zaštitnik građana nije odgovarajući termin, ali se brinemo da, ukoliko se na jedinstvenoj pravnoj sceni u jednoj državi govori o istom čoveku ili o istoj funkciji, sa gotovo identičnim nadležnostima, sa tri različita termina, zaista ćemo dovesti u konfuziju građane Srbije, ali i sve nas koji pokušavamo da uvedemo jedinstven pravni sistem i jedinstvenu terminologiju na teritoriji cele Republike. Primedbe koje, takođe, imamo i primećujemo vezane su za predlaganje kandidata za ombudsmana. Predlagači, predviđeni članom 4, jesuOdbor Narodne skupštine Republike Srbije nadležan za ustavna pitanja, svaka poslanička grupa i više poslaničkih grupa zajedno. Mislimo da to nije odgovarajući način za predlaganje ombudsmana, s obzirom da se na taj način ne odslikava ono što jeste njegova osnovna funkcija, to je – zaštitnik građana. Mislili smo i mislimo da bi u ovu kategoriju trebalo uvesti mogućnost da zaštitnika građana predlaže 10 ili 15.000 potpisnika. Dakle, da postoji inicijativa građana, kao moguća varijanta predlaganja. Ali, isto tako mislimo da bi se u okviru samog predlaganja mogle uvesti neke druge kategorije. Što se tiče izbora ombudsmana, takođe, imamo određene primedbe. Prilično su strogo dati uslovi za predlaganje ombudsmana, jer se pretpostavlja da ima 10 godina radnog staža u upravi i da je 10 godina, u neku ruku, čovek koji ima desetogodišnje iskustvo u poslovima vezanim za zaštitu ljudskih prava i sloboda. Kada vratite 10 godina unazad, to znači da govorimo o periodu 1995. do 2005. godine. S obzirom da smo opterećeni nizom političkih previranja, promena sistema, na koje svako od nas može da stavi primedbu, u kome je ljudsko pravo bila misaona imenica, a kršenje ljudskih prava svakodnevna pojava, postavljamo pitanje kako ćemo i da li ćemo, koliko jednostavno ćemo naći nekoga ko ima desetogodišnje iskustvo u upravi i ko je desetogodišnji stručnjak za zaštitu ljudskih prava, koji bi mogao da dobije čak i prostu većinu u ovom parlamentu. Zbog toga mislimo da treba, u mnogo čemu, promeniti tu odredbu. Možda smanjiti uslov na pet godina, možda više podići neki moralni kredibilitet identiteta te osobe, nego uspostaviti tako stroge i, po nama, neefikasne, ali i nedovoljno lako ostvarljive uslove. Mislimo da bi termine od značaja ili zapaženo iskustvo trebalo preciznije definisati, jer tako široko tumačenje je nešto što bi moglo da optereti budućeg kandidata koji bi obavljao ovu funkciju. Takođe, imamo primedbu i na razrešenje ombudsmana, odnosno na razloge navedene članom 12. stav 3. tačka 1), gde se za razrešenje ombudsmana predviđa njegovo nestručno i nesavesno obavljanje posla. S obzirom na većinu koja je dovoljna da se razreši ombudsman, a to je jedna četvrtina plus jedan poslanik, teoretski u Republičkom parlamentu, mislimo da bi se na ovakav način moglo dovesti do nestabilnosti ove institucije, jer u ovom prelaznom periodu nama je jako važno da ombudsman, ukoliko se ovaj zakon donese, bude institucija koju bi trebalo prilično teško urušavati, odnosno čiji bi ugled trebalo da bude posebno značajan u ovom periodu razvoja države Srbije. Što se tiče imuniteta, takođe imamo primedbu. Predviđa se da ne mogu biti pozvani na odgovornost zbog mišljenja, kritike ili predloga koji su dali u vršenju svoje funkcije. To je u redu, ali mislimo da nije dovoljno. Mislimo da imunitet ombudsmana i njegovih zamenika mora biti izjednačen sa imunitetom narodnih poslanika. U tom smislu smo podneli odgovarajuće amandmane. U vezi dostupnosti podataka takođe imamo primedbu, jer se kod dostupnosti podataka za ombudsmana striktno kaže da mu nije omogućena dostupnost podacima koji su faktički tajni. To je u suprotnosti sa evropskim standardima, jer standardi demokratskih društava u ovoj oblasti podrazumevaju da su ombudsmanu dostupni, bez izuzetka, svi tajni podaci potrebni za vođenje postupka. U tom smislu, mislimo da bi se mogle promeniti ove odredbe postupka. Mnoga rešenja u ovom predlogu zakona su uslovljena ustavno-pravnim ograničenjima. Ona se, kako su prethodnici govorili, odnose na način izbora, na razrešenje, kao i na odsustvo zakonodavne inicijative punog kapaciteta, a to je jedna od suštinskih funkcija i od suštinskog je značaja za funkcionisanje ove institucije. Takođe, mislimo da je, ako baš hoćete, iz tog razloga Predlog ovog zakona prerano stavljen pred Republički parlament. S obzirom da govorimo o Ustavu iz 1990. godine, Ustavu koji je donet u jednopartijskom sistemu, Ustavu za koji je u predizbornoj kampanji najavljeno da je prioritet rešavanja ove vladajuće većine i čija je promena najavljena nakon izbora, mislimo da treba kroz donošenje novog ustava precizirati institucija ombudsmana i na taj način faktički omogućiti da se ova institucija postavi na prave osnove. Dakle, tu imate dva rešenja: ili ćete, ono što nije spojivo sa legalizmom i legitimitetom, prekršiti odredbe Ustava i dati ovlašćenja ombudsmanu i faktički konstituisati instituciju ombudsmana, a ona ne postoji u Ustavu, ili ćete faktički napraviti instituciju ombudsmana, a onda nakon izmena, odnosno donošenja novog ustava usaglasiti ovaj zakon sa odredbama novog ustava, ako bude donet, u šta sada skoro svi sumnjamo, u toku saziva ovog parlamenta. Ono što je posebno važno napomenuti kada govorimo o instituciji ombudsmana je činjenica da on u Vojvodini postoji već godinu i po dana. (Predsedavajući: Oprostite, da li koristite drugih 10 minuta?) Da. Hvala. Dakle, pokrajinski ombudsman postoji godinu i po dana i poseduje iskustva koja su dragocena u proceni određenih rešenja. Ono što je neophodno konstatovati je činjenica da nije postojalo dovoljno usaglašenosti sa republičkim ministarstvom prilikom donošenja ovog zakona o građanskom zastupniku. Nažalost, ne možemo da konstatujemo da je sveobuhvatna analiza sadržaja zakona, bilo od stručne, bilo od strane šire javnosti, bila prisutna. Odnosno, možemo konstatovati da je izostala, čime transparentnost u radu nije postignuta, što je direktno u suprotnosti sa principima demokratskog društva. Podsećamo vas, "da je u izveštaju o spremnosti Srbije i Crne Gore za pregovore o zaključivanju Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju sa Evropskom unijom, konsultovanje tokom zakonodavne procedure ocenjeno kao nezadovoljavajuće, te je neophodno preduzimati veće napore da ona bude što je moguće transparentnija". Nažalost, isto se desilo i prilikom javne rasprave i uopšte rasprave stručne javnosti u vezi ovog zakona o građanskom zastupniku. Posebne primedbe koje Demokratska stranka ima u vezi ovog zakona odnose se na razgraničenje nadležnosti ombudsmana – republičkog, pokrajinskog i nivoa lokalne samouprave. U članu 35. razgraničena je nadležnost pokrajinskog i lokalnih ombudsmana, i to na taj način što je utvrđeno da sve povrede prava koje se odnose na republičke propise ima da rešava samo zaštitnik građana, dok povrede koje se ne odnose na republičke propise rešavaju pokrajinski ombudsman i lokalni ombudsman. Ovakva odredba u suprotnosti je sa Zakonom o utvrđivanju određenih nadležnosti APV i u suprotnosti je sa Odlukom o pokrajinskom ombudsmanu. Na taj način ponovo, po ko zna koji put, pred republičkim parlamentom se nalazi zakon koji urušava jedinstveni pravni sistem i čije odredbe nisu usaglašene sa zakonima koji su već na snazi u državi Srbiji. Naime, u članu 56. Zakona o utvrđivanju određenih nadležnosti APV navedeno je da AP ustanovljava ombudsman, te je na osnovu toga doneta odluka o pokrajinskom ombudsmanu. Nadležnost pokrajinskog ombudsmana je određena u članu 1. i odnosi se na kontrolu rada pokrajinskih i opštinskih organa uprave. Kao što se iz prikazanog može zaključiti, različito su određene nadležnosti. Kod zaštitnika građana određena je naspram povrede propisa, a kod pokrajinskog ombudsmana naspram organa koji primenjuje propise. Na taj način, donošenjem ovog zakona, eventualnim njegovim usvajanjem, u potpunosti se, u najvećoj meri, derogira nadležnost pokrajinskog ombudsmana, kao i nadležnosti ombudsmana regulisanih Zakonom o lokalnoj samoupravi. I, zaista, dolazimo do činjenice da decentralizacija koja je, kao što i sami znate, nešto što je pojam koji se vrlo često koristi od strane vladajuće koalicije, ali i same Vlade, u ovom slučaju u potpunosti anulirana. S obzirom da svaka povreda pokrajinskog propisa ujedno predstavlja i povredu republičkih propisa, nejasan je kriterijum za razgraničenje nadležnosti zaštitnika građana pokrajinskog i lokalnih ombudsmana, tim pre što je članom 3. Predloga zakona o zaštitniku građana propisano da svojom odlukom zaštitnik građana može da obrazuje kancelarije van svog sedišta. Mišljenja smo da je namera predlagača da, ignorisanjem odluke o pokrajinskom ombudsmanu, Zakona o utvrđivanju određenih nadležnosti AP i Zakona o lokalnoj samoupravi, uspostavi jednu u punoj meri centralizovanu instituciju, kojom bi zamenila već postojeće institucije ombudsmana. Decentralizacija je princip organizovanja vlasti koji dovodi do toga da se na najbolji način zaštite prava građana. Centralizacija je potpuna suprotnost ovome. Ovom prilikom želim da napomenem da je Skupština Republike Srbije u preambuli Rezolucije o pridruživanju Evropskoj uniji, usvojenoj 13. oktobra 2004. godine, istakla pravo da Republika Srbija deli načela, vrednosti i ciljeve na kojima se temelji Evropska unija, te da će usklađivanje zakonodavstva sa pravnim tokovima Evropske unije dobiti prioritet u radu Narodne skupštine. Centralizacijom ombudsmana potpuno se drugačije rešava pitanje. Ne poštuje se decentralizacija, ide se na ponovnu centralizaciju i po ko zna koji put derogiraju nadležnosti Vojvodine kroz određene odredbe, unesene u zakone koji se u republičkom parlamentu nalaze na dnevnom redu. Zbog svega ovog navedenog, uz činjenicu da mi je žao da ministar nije konstatovao uspešan rad pokrajinskog ombudsmana u prethodnih godinu i po dana, zbog činjenice da nije konstatovano da je samo 2004. godine, za par meseci postojanja, zavedeno više od 330 predmeta i da je u 2005. godini do sada zavedeno preko 270 predmeta; da je uz ombudsmana u Pokrajini formirano pet zamenika, dva sa opštom nadležnošću, jedan za ravnopravnost polova, jedan za zaštitu prava deteta, jedan za zaštitu prava nacionalnih manjina, koji su u potpunosti saglasne evropskim standardima. Uz sve one primedbe koje sam do sada iznela, Demokratska stranka smatra da se nisu stekli uslovi da Zakon o zaštitniku građana u ovom trenutku bude usvojen u republičkom parlamentu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, replika.
Poštovane kolege narodni poslanici, koristeći pravo iz Poslovnika, u ime SPS izašao sam da repliciram gospođi Stojačić i njenoj tvrdnji u vezi 5. oktobra. Mogu reći u ime SPS-a, da su događaji 5. oktobra samo potvrdili ono što smo govorili pre i pokazali da je 5. oktobar bio jedan klasičan puč grupe ljudi slične ili iste političke orijentacije, koji je plaćen novcem iz inostranstva i koji je organizovan iz inostranstva, i da je došlo do velike zloupotrebe građana Republike Srbije. Drugo, da je 5. oktobar bio velika prevara građana Republike Srbije. Setite se one priče o šest milijardi dolara koje čekaju da uđu. Setite se one priče o osmehu na licu Srbije, koji će doći kada bude došlo do demokratskih promena, o pričama o državi blagostanja, punoj uposlenosti, poštenoj privatizaciji. Jedno su obećavali, a drugo su radili. Što se tiče nas iz SPS-a, mogu da kažem da je 5. oktobar pokazao nešto što smo znali i pre, da smo mi jedina autonomna i autentična stranka, koja državne i nacionalne interese poštuje i za njihovo ostvarenje se bori, koja je demokratska po organizaciji i ustrojstvu, za razliku od onih koje tako sebe nazivaju. Rekao sam, i stojim pri tom stavu, da je postojao zaštitnik građana u to vreme, a naravno oni ga nisu hteli doneti, bez obzira na to pozivanje na demokratske vrednosti, jer ipak bi možda nešto trebalo da se kaže povodom šikaniranja i torture kojoj su bili izloženi socijalisti. Nekoliko desetina hiljada ljudi je dobilo otkaz samo zato što su socijalisti ili su bili predloženi od strane socijalista da rade u različitim državnim organima i institucijama, zavodima, direkcijama. Samo im je rečeno – ne morate više dolaziti ovde. Nije postojala mogućnost da se eventualno na neku optužbu završi pravni postupak, da se izrekne sudska presuda, pa da se kaže da je neko kriv. Ne, sa ove govornice su ministri DOS-a tvrdili da su socijalisti uradili te i te stvari. Sa ove govornice su isticane presude i sada neko priča o 5. oktobru. Ali, to nije prvi put, demokrate imaju taj običaj da jedno pričaju, a drugo rade. Setite se samo "Sablje" i 12.000 ljudi zatvorenih bez sudske odluke. Ali, to je priroda Demokratske stranke i zato stojim pri onome što sam rekao, dobro je da postoji zaštitnik građana, da nam ne bi mediji ispirali mozak i da ne bi institucije narodne kancelarije zamenjivale državne institucije. Da li će ova institucija raditi to ćemo da vidimo, ali nema potrebe da a priori osporavamo njenu vrednost i mogući značaj. Hvala.
Hvala. Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa, prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe: Srpska radikalna stranka, Demokratska stranka Srbije, Demokratska stranka-Boris Tadić, G17 plus, Socijalistička partija Srbije, Poslanička grupa Nova Srbija samostalni poslanici 9 plus 9. Reč ima narodni poslanik Ljiljana Nestorović.
Poštovane kolege narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre, vi ste kao i predstavnici poslaničkih grupa govorili o osnovnim ciljevima zbog kojih je potrebno doneti zakon o ombudsmanu i o pravilima za rad zaštitnika građana. Zamolila bih ministra da razjasni jednu, za menu možda spornu situaciju, odnosno volela bih da ministar objasni sledeće – u odeljku kojim se reguliše postupak, rečeno je da zaštitnik građana postupa po pritužbi građana ili po sopstvenoj inicijativi, a da je pre podnošenja pritužbe građanin dužan da zaštiti svoja prava u odgovarajućem pravnom postupku, što znači tek posle završenog rada drugostepenog organa uprave i organa koji vrše kontrolu po pravu nadzora, odnosno sudova u upravnom sporu. Kao nadležnost zaštitnika građana propisano je da on kontroliše prava građana, kontroliše zakonitost rada organa uprave, podnosi Vladi inicijativu za promenu zakona, daje mišljenje na zakon u pripremi, može da podnese krivičnu prijavu, sarađuje sa drugim državnim organima, i ono što će biti moje pitanje, on ima pravo da javno preporuči razrešenje funkcionera koji je odgovoran za povredu prava građana, odnosno da inicira pokretanje disciplinskog postupka protiv zaposlenog u organu uprave koji je neposredno odgovoran za učinjenu povredu, i to ako iz ponovljenog ponašanja funkcionera ili zaposlenog proizilazi namera da odbije saradnju ili da se utvrdi da je učinjenom povredom pričinjena veća šteta. Dakle, jasno je propisano da zaštitnik građana može javno da preporuči razrešenje funkcionera koji je odgovoran za povredu prava građana. Mislim da sam dobro razumela da zaštitnik građana u tom slučaju mora imati pred sobom odluku nadležnog organa, kojim je utvrđeno da je funkcioner odgovoran. Jasna je dakle situacija kada zaštitnik građana, postupajući po pritužbi građana ili po sopstvenoj inicijativi, preporuči utvrđivanje odgovornosti funkcionera koji odbije da sarađuje. Međutim, molim vas ministre da na primeru objasnite slučaj – kada zaštitnik građana ima pravo da javno preporuči razrešenje funkcionera koji je odgovoran za povredu prava građana? Da li je moguće da on to učini i pre prethodne odluke nadležnog organa, samo po sopstvenoj inicijativi i u kojim slučajevima, ukoliko je to tako? Hvala.
Hvala, reč ima narodni poslanik Milorad Belić, a neka se pripremi narodna poslanica Leila Ruždić-Trifunović.
Dame i gospodo poslanici, uvaženi gospodine ministre, gospodine predsedavajući, prethodnici su uglavnom izneli, doduše sa različitih stanovišta, prednosti ovog zakona koji je danas pred nama i meni je mnogo draže da ga nazivam zakonom o zaštitniku građana, prosto radi naše čistote, odnosno čistote našeg jezika, nego zakonom o ombudsmanu. Samo bih ukazao na jedan aspekt o kome je bilo reči i od strane kolege Obradovića i od kolege Krasića, ali mislim da se i suviše ovlaš prešlo preko te diskusije i konstatacije. Naime, čini mi se da je najznačajnija stvar u ovom predlogu zakona da je to nezavisan državni organ i da se radi, u stvari, o zaštiti prava i sloboda građana, kao i o kontroli rada organa državne uprave. Zašto naglašavam ovo "nezavisan državni organ"? Čini mi se da na političkoj sceni i u našoj javnosti imamo i jedan paradržavni organ, a to je spomenuta Kancelarija predsednika Republike. Samo bih vas podsetio na manire koji su bili svojstveni i DS, dok je bila na vlasti u najvećem broju opština i u Republici Srbiji, a takođe i na manire koji su imali cilj da se pojača uticaj DS u sredinama u kojima nisu vršili vlast, pa su bile formirane tzv. vladine kancelarije, a i tamo, kao što je slučaj bio u mom Valjevu, gde je ta DS imala neadekvatnu kadrovsku listu, morala je formirati takođe vladinu kancelariju da bi se pojačao uticaj i ne samo medijski, što je bio prioritet, nego i nekakvim određenim, konkretnim aktivnostima. Takođe, veoma je značajno da je sedište zaštitnika građana u Beogradu, a da se dozvoljava mogućnost i da se obrazuju te kancelarije svuda po Srbiji, po lokalnim samoupravama. Što je još značajnije, tu instituciju i taj institut bira ovaj dom i finansira se iz budžeta Republike Srbije. Podsetio bih moje uvažene kolege iz SRS, pa i iz SPS, da smo imali prilike da prilikom izglasavanja rebalansa budžeta pre dva meseca ukinemo, ili bar utičemo na ukidanje, tzv. Narodne kancelarije predsednika Republike, kada niste glasali za onaj amandman koji su podneli poslanici NS. Tim amandmanom je bilo skinuto nekih 29 miliona, s obzirom da postoji, prema našoj informaciji, 15 ili plus tri, možda u međuvremenu, 18 kancelarija predsednika Republike. Apsolutno se slažem sa prethodnikom da je to jedan servis DS, jedan marketinški servis, jer iz iskustva znam, a kada kažem iz iskustva, to je zato što su građani koji su se meni obraćali, kao narodnom poslaniku, tražeći zaštitu, govorili da su se obraćali i kancelariji predsednika Republike. Dobijali su odgovor, odnosno pojedini organi državne uprave, da moraju, ne da moraju, ne tako baš ultimativno, nego da ubrzaju rešenje određenog problema itd. Podsećam vas da, ako već postoji nešto što se naziva budžet Republike Srbije, ako već postoje razdeli i stavke o kojima smo ovde glasali, ne vidim nigde da piše u onoj stavci, u onom razdelu koji se tiče finansiranja predsednika Republike, odnosno svih službi koje mu pripadaju, da se toliko i toliko novca odvaja za finansiranje Narodne kancelarije. Štaviše, njegovi savetnici ili šta li su već, otvoreno kažu da oni ne primaju plate itd, a vidite ovde ima u ovom predlogu zakona i stav koji kaže da je obavljanje funkcije zaštitnika građana i njegovih zamenika, koliko sam pročitao, nespojivo sa obavljanjem drugih javnih funkcija, odnosno da ne mogu biti ni članovi stranaka. Zbog toga zaista mislim da nam je ovo neophodno, uz onu konstataciju da je ovaj parlament radio najplodnije u istoriji srpskog parlamentarizma, čime se svi možemo ponositi, bez obzira na političku pripadnost. Mislim da je ovaj zakon izuzetno značajan, a ako ništa drugo zbog onoga što je svako od nas ko zna koliko puta zakucao na neka nedodirljiva i nedostupna vrata birokratije, ili kako one već likove u Kafkinim romanima znate. Prosto vas dovodi do očaja, jer je sve ono što vam je elementarno, a to je da su neka lična prava i slobode nedostupne, daleke i sve vam se čini da se dešava na nekom drugom mestu ili nekom drugom. Mislim da je to veoma značajno, a što se tiče ove narodne kancelarije, podržao bih, i poslanici NS će, odnosno samostalni poslanici – devet plus devet, podržati ovaj zakon, sa dubokim i iskrenim uverenjem da će se doprineti demokratizaciji društvenih odnosa u Srbiji, a sa druge strane, da će potpuno bespredmetno biti postojanje i finansiranje Kancelarije predsednika Republike.
Replika, narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Samo radi istine i da građani Srbije ne pomisle da se ovde dešavaju nekakve zakulisne radnje. Nama je prebačeno zašto nismo glasali za amandman kojim je jedan deo vlasti tražio da se ukine finansiranje Narodne kancelarije. Mi nismo glasali ni za jedan amandman, nismo glasali ni za Zakon o budžetu. Zato vas upućujem, ako niste zadovoljni Zakonom o budžetu, nemojte da tražite krivce kod socijalista i SRS. Mogli ste da kažete – nećemo ni mi da glasamo za Zakon o budžetu, jer bez nas ne možete da ga izglasate, zato što je predviđeno finansiranje Narodne kancelarije. Znači, krivica je na vama. Podneli ste amandman da se ukine finansiranje Narodne kancelarije, ali ste progutali knedlu i glasali za zakon u kome taj amandman nije prihvaćen. Kakve to veze ima sa SRS? Vi ste omogućili finansiranje Narodne kancelarije i to protivno svojoj volji, koju ste izrazili kroz amandman. Znači, vaš politički stav bio je da se ne finansira Narodna kancelarija, ali je dodatni politički stav, koji određuje da ćete biti vlast, opredelio da glasate za budžet. To ima i kod Kafke.
Reč ima narodna poslanica Leila Ruždić-Trifunović, a neka se pripremi narodni poslanik Miroslav Živković.
Poštovani predsedniče, poštovane koleginice i kolege, poštovani gospodine ministre, čekali smo dosta dugo zakon o ombudsmanu. Kada je došao u skupštinsku proceduru, moram priznati, imala sam zadovoljstvo što ćemo raditi na tom zakonu i što ćemo ga usvajati. Međutim, kada sam videla predlog, shvatila sam da to nije ono što mislimo da bi trebalo da se usvoji u ovoj skupštini, a smatramo da ga je neophodno usvojiti, iz razloga što ga imaju sve zemlje u okruženju, sve naše bivše države, ima Albanija, Uzbekistan i neke države koje ne bi trebalo da ove civilizacijske tekovine imaju pre nas. Mislim da rešenja koja se nalaze u zakonu, odnosno predlogu koji nam je ponuđen, nisu rešenja kakva može da prihvati DS. Mislim da nam ona neka dostignuća koja imamo u razvoju demokratije uskraćuju i to je razlog što smo ponuđenim rešenjem, kao stranka, nezadovoljni. Zadržaću se na jednoj primedbi koja je za mene sve vreme, u stvari, diskutabilna. Zašto nisu zamenici ombudsmana ili pomoćnici, kako ih predlog naziva, resorno podeljeni? Mi već imamo to rešenje u vojvođanskoj odluci koja je ustanovila ombudsman, gde imamo pomoćnike za opšte poslove i pomoćnike za određene resore, gde je stvarno zaštita ljudskih prava neophodna, jer se ona najčešće u tim resorima krše. U glavi imam i neke predloge za koje sam smatrala da bi trebalo da uđu u ovaj predlog zakona, tako da namerno izbegavam naziv zaštitnik građana, jer ne samoda je neadekvatan, nego ga ne prihvatam i zato ga zovem ombudsman sve vreme, jer tako ispada da je to jedan uobičajeni; jesmo u Srbiji, u Srbiji je Vojvodina, a u Vojvodini smo takođe, mnogi od nas ovde ili naše stranke glasale za odluku koja ima ombdusmana. Prema tome, meni ta činjenica koju je uvaženi kolega naveo kao razlog da ne bude ombudsman ne znači puno. Naša primedba se odnosi i na sam početak zakona, tako da je DS uložila amandman na naziv samog zakona, jer naziv zaštitnik građana, pored toga što se uvodi potpuno nov pojam u naš pravni sistem, taj naziv je neadekvatan i ne ukazuje u dovoljnoj meri na prirodu institucije koju treba da predstavlja ombudsman, a koja je, dozvolićete, sem Vojvodine, u našem pravnom životu nepoznata. Naprotiv, mi već poznajemo institut pod nazivom građanski branilac, jer Zakon o lokalnoj samoupravi, koji smomi usvojili, ima naziv građanski branilac, a ne zaštitnik građana, i to je razlog zašto smo podneli amandman tražeći da se taj član izmeni u smislu promene naziva zakona i naziva samog instituta, odnosno same institucije ombdusmana. Po mom mišljenju, problem može da predstavlja ko su predlagači kandidata za ombdusmana. Čuli smo da rešenje u Predlogu zakona da predlagači mogu biti svaka poslanička grupa u Skupštini ili više poslaničkih grupa ako se opredele oko jednog zajedničkog kandidata, mislim da je to potpuno nedozvoljeno. Zar vam se ne čini da ovako predložena kandidaciona procedura ima suviše stranačko određenje? Zar ne bi institucija ombdusmana trebalo da bude nestranačka i neovisna od nagodbi među strankama? To po, nekom mom osećanju, bi bio zaštitnik građana koga je predložila, usvojila ili prihvatila Vlada, bez obzira što bi se on glasao uSkupštini. Znamo kako prolaze i koji su predlozi, oni koji se izglasaju u Skupštini. Kada bi kandidata za ombdusmana predlagale nevladine organizacije, koje se inače bave zaštitom ljudskih prava i sloboda, naravno ne negiram predlaganje i od ovih već predloženih predlagača, ali mislim da predlagači treba da se prošire na nevladine organizacije, na narodnu inicijativu, odnosno 20.000 građana predložilo ombdusmana jer smatra da neka ličnost zavređuje da se bavi tim poslom. Ne mogu a da ne stavim primedbu na taj član koji se odnosi na izbor ombdusmana. Zašto je predviđeno da za obavljanje poslova koji se predviđaju članom 1, a to su nezavisan državni organ koji štiti prava građana i kontroliše rad državne uprave, a koji se ujedno stara o zaštiti ljudskih prava i sloboda, zašto mora da bude samo diplomirani pravnik? Zar ovom materijom se neadekvatno ili nedovoljno bave ljudi koji završe filozofski fakultet, znači sociolozi, politikolozi. Ne vidim uopšte na koji način ćemo mi u državi naći desetogodišnje iskustvo na zaštiti ljudskih prava u Srbiji pravnika koji poseduje sve osobine koje su u predlogu navedene. Zar mi živimo 10 godina u demokratskom društvu koje se bavi zaštitom ljudskih prava i koje rešava ovakve probleme, pa ćemo naći i pravnike koji se time već dobar deo svog radnog veka zauzimaju. Mislim da je taj period bavljenja poslom za predlog za kandidata trebalo smanjiti iz prostog razloga što mislim da ovako nećemo uspeti da nađemo pogodnu ličnost za ovu funkciju. Još bih prokomentarisala rešenje iz predloga po kojempostoje četiri zamenika, a koji nisu određeni po pojedinim oblastima. Naravno, shvatićete da je to u stvari deo koji me najviše interesuje i prosto moram ponovo da podvučem da bi po meni rešenje sa specijalizovanim zamenicima bilo mnogo povoljnije. Ako ostane predviđen predlog, a ne sumnjam da ćete vi izglasati zakon koji je Vlada predložila, onda je nedopustivo da u članu 6, gde se predviđa specijalizacija za obavljanje poslova u pogledu zaštite prava, nisu predviđena i prava žena, kada smo svesni činjenice da se na svakom koraku jošte kako krše ljudska prava i slobode upravo žena. Mi u zemlji, gde je ta diskriminacija na zavidnom nivou, a kada kažem zavidnom nivou mislim na čitavo okruženje, pa i na Evropu, mi nismo našli za potrebno da jedno od prava predviđena da se štite posebno ili naročito uz prava deteta, uz prava manjina, budu i prava žena.
Reč ima narodni poslanik Miroslav Živković, a neka se pripremi narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Poštovane dame i gospodo, gospodine ministre, poslanička grupa G17 plus nije imala nikada ni najmanje dileme kada je trebalo podržati neke zakone koji od Srbije ponovo stvaraju državu, koji Srbiju ponovo uvršćuju u državu, modernu i savremenu evropsku državu. Nemamo nikakve dileme ni sada. Poslanici G17 plus podržaće ovaj predlog i glasaće za usvajanje ovog zakona. Naime, i te kako je bitno da država donosi zakone kojima proširuje prava i slobode građana, ali smatramo da je još bitnije da država donosi zakone kojima se ta prava i slobode štite, da se donose instrumenti kojima će se ta prava ostvariti u praksi. Da li ima većeg dokaza o demokratičnosti jednog društva nego kada država donosi zakone kojima predviđa instrumente kojima se štiti sama od sebe, odnosno kada građane štiti od sebe i predstavnika te iste države. Pokazalo se u dosadašnjoj praksi da upravna i sudska kontrola nisu dovoljne i da je potrebno posegnuti za nekim novim i modernijim načinima. Mislim da ste dobro zaključili da se radi o ombudsmanu. Žalosno je to što je Srbija 133. zemlja u svetu koja uvodi ovaj institut, koja uvodi institut zaštitnika građana. Žalosno je to što se Srbija ponovo našla na začelju savremenog sveta. Sada mi nije jasna dilema nekih kolega poslanika da je ovo preuranjeno, da ovaj zakon nije neophodan. Naravno da nam je potreban ovaj zakon. Što veća prava i što veći broj instituta kojima se štite određena prava imamo, to je jedna država demokratičnija. Naravno, o kvalitetu ovog zakona možemo se sporiti. U pravu su kolege poslanici koji kažu da ovaj zakon nije savršen. Daleko je od toga. Ali, od jednog lošeg zakona postoji samo nešto što je gore, a to je nepostojanje zakonske regulative. Poslanici G17 plus su svoje primedbe izrazili kroz amandmane. Neki od njih su usvojeni, nadam se da ćemo o ostalima da razgovaramo. Smatram da će one najbitnije primedbe koje G17 ima biti otklonjene. Ne bih želeo trošiti vaše vreme govoreći o onome što je sadržano u obrazloženju ovog predloga i zbog čega ćemo mi glasati za ovaj zakon. Hteo bih reći nešto o jednom delu, gde smatram da je ovaj predlog trebalo da reši na drugi način. U članu 1. kaže se da se zaštitnik građana stara o zaštiti i unapređenju ljudskih prava, i ono što je bitno, kontroliše rad organa državne uprave, kao i drugih organizacija kojima su poverena javna ovlašćenja. U stavu 3. člana 17. isključeni su iz kontrole zaštitnika građana sudovi i tužilaštva. Uzimajući specifičnost našeg društva i posebno činjenicu da se većina pritužbi naših građana odnosi baš na rad sudova i tužilaštva, smatram da je i rad pravosudnih organa mogao da se nađe pod kontrolom zaštitnika građana. Naravno, prihvatamo i vaše obrazloženje da bi to uticalo na rad i nezavisnost sudova, princip podele vlasti. Međutim, podsetio bih vas da u nekim zemljama u okruženju, a i u svetu postoje zaštitnici građana ili ombudsmani koji imaju tu nadležnost. Recimo, u Crnoj Gori, mislim, u slučaju odugovlačenja postupka, očigledne zloupotrebe procesnih ovlašćenja ili neizvršavanja sudskih odluka, ombudsman može da reaguje. U Velikoj Britaniji se parlamentarni komesar stara nad sudskom administracijom. Posebno je zanimljivo rešenje koje nalazimo u Švedskoj, gde je ombudsman u mogućnosti da prisustvuje sudskim procesima, gde kontroliše rad sudova na taj način što opominje sudije u slučaju blažih povreda, a čak ima mogućnost da pokrene inicijativu u slučaju težih povreda od strane sudije. Naravno, pri ovome mora jednom strogom zakonskom barijerom da se ombudsman ograniči samo na kontrolu, recimo, rokova, sudskog osoblja, nikako da mu se ne dozvoli kontrola meritornosti sudskih odluka. To bi bilo nedopustivo. Mislim da postoji instrumentarij kojim bi to moglo da se uredi. Ne zaboravite, i same sudije krše ljudska prava. Zar nije kršenje ljudskih prava ako čekate na sudsku presudu šest godina? Zar nije kršenje ljudskih prava ako na jedno izvršenje čekate 10 godina, kada se sve živo prodalo i kad nemate odakle da izvršite tu presudu. Znači, zaštitnik građana bi morao da ima kontrolu i nad radom pravosudnih organa. Ono što je još bitno, a to ste zakonom dobro predvideli, da se ombudsmanu obezbedi maksimalna nezavisnost u odlučivanju. Samo na taj način će građani dobiti jedan pouzdani mehanizam za zaštitu svojih prava. Ostale primedbe je izneo kolega Marko Krstin, tako da neću više vama oduzimati vreme. Poslanici G17 plus glasaće za ovaj zakon i podržavamo svaki zakon koji nas vodi u Evropu.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, neka se pripremi narodni poslanik Helijana Dragojević, a potom narodni poslanik Miodrag Đidić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama se nalazi jedan zakon koji vi malo prenaglašeno nazivate reformskim, sistemskim, te bez njega ne znam ni kako smo do sada postojali, ali sigurno u budućnosti ne bismo mogli da funkcionišemo. Meni se čini da vi, u stvari, nemate snage da promenite Ustav Republike Srbije i da ste spremni da donosite zakone koji su u skladu sa vašim shvatanjem izgleda budućeg ustava Republike Srbije, zakone koji će biti uklopljeni odmah u ustav Srbije, bilo kada da on bude donet. To je potpuno pogrešan redosled koraka. Iz ustava proističu zakoni, a ne iz zakona ustav. Sve dok imamo ovaj ustav, kakav je da je, a njime ste zadovoljni, jer ga ne menjate i ne pokušavate ni na koji način da ga promenite, ne možete da donosite neustavne zakone. Vi vrlo dobro znate šta je sve izmešano u ovom predlogu zakona i koliko je ušao u Ustav, kao da ga se Ustav uopšte i ne tiče, kao da Ustav nije okvir u kome predlagači, posebno oni koji zakone donose, odnosno oni koji ocenjuju njihovu ustavnost, moraju da se kreću. Evo, da počnemo o ovoj građanskoj "majci". Najpre me interesuje da li je zaštitnik građana firma, da li je to pravno lice? On je korisnik budžetskih sredstava. Razgovaraćemo malo o tome kako mu se odobravaju ta budžetska sredstva, ima li iko prava da utiče na visinu sredstava, pošto vidim da Vlada mora da prihvati njegov predlog. Interesuje me da li je on pravno lice. Vi kažete da njegovu platu određuje Narodna skupština. Kako Narodna skupština da određuje plate? Još nisam čuo da Narodna skupština određuje plate? Evo, to bi bio prvi primer da Narodna skupština na sednici, većinom glasova, u danu za glasanje utvrdi platu zaštitnika građana. Šta je sa platama ostalih činovnika u firmi koja se zove zaštitnik građana? Tu firmu niste ovde krstili, nema upravni, nema nadzorni odbor, nema organe upravljanja. Ima neka pravila ponašanja koja dolaze ovde na nekakvu overu. Čini mi se da nije ni postojala namera da ovaj čovek bilo šta uradi. Kad kažem "čovek", mislim na lice koje će Skupština izabrati. Sa tom funkcijom i sa "čovekom" koji tu funkciju obavlja prvi put sam se sreo u Strazburu, kada je Mark Novicki podnosio izveštaj Parlamentarnoj skupštini Saveta Evrope. Jeste, treba ga pohvaliti za sve ono što je izgovarao o stanju, o zaštiti ljudskih prava, o radu institucija na Kosovu i Metohiji. Direktno sam ga na sednici Parlamentarne skupštine pitao da li je zadovoljan onim što je uradio, da li možda liči na nekoga ko uvek želi dobro, a nikad dobro ne može da učini, i da li je svrha toga da postoji neko ko želi dobro? Šta je Mark Novicki učinio za Srbe, ili za Albance, ili za bilo kog drugog na Kosovu i Metohiji? Šta je uspeo? Kakav će uspeh da bude ovog našeg zaštitnika građana? Nikakav, nema ga u sistemu nigde. Vi nigde niste predvideli kaznenu odredbu za onog ko ne postupi po nalogu zaštitnika građana. "Dužan je organ uprave, dužan je ovaj, dužan je onaj", a šta ako ne ispuni dužnost? Dalje nije regulisano. Bio je dužan, nije izvršio i nema nikakve odgovornosti. Ni u zakonu kojim je njegov rad regulisan nije predviđeno da ima odgovornost ako ne ispuni naloge onoga ko nije postojao kada je donet zakon o njegovom radu. Znate, ako vršite reformu nekog sistema, vi morate potpuno da je izvršite, a ne samo da menjate kapu, a pod kapom da ostane sve isto kao što je i bilo. Zašto Odbor za ustavna pitanja da predlaže zaštitnika građana? Da li to ima smisla? Čime treba da se bavi Odbor za ustavna pitanja – radom organa državne uprave? Time direktno utiče na rad organa državne uprave, predlaže čoveka koji će da kontroliše rad organa državne uprave. Da li je to posao odbora nadležnog za ustavna pitanja ili onaj Sizifov - da da predlog Narodnoj skupštini, a Narodna skupština mu je naredila da to učini, da da predlog novog ustava Republike Srbije Narodnoj skupštini. Pošto to ne može, a to je najvažnije, hajde da mu damo da predlaže kandidata za zaštitnika građana. A onda, to može on, to može bilo koja poslanička grupa, to mogu udružene poslaničke grupe. Tako je raširena lepeza predlagača da se tu ide u beskonačno. I evo, kao što Ustav nećete moći nikada da promenite, pitanje je hoćete li ikada uspeti da izaberete, odnosno da li ćete uopšte imati predlog za tog čoveka, a da ne pričamo o tome kako će to proteći na glasanju. Član 5, ko može da bude izabran. Kaže - da poseduje visoke moralne i stručne kvalitete. Neprekidno ponavljate tu formulaciju. Ko će to od nas poslanika, koji ćemo dizati ruku ovde, da proceni i kako ćete nam dokazati da poseduje visoke moralne i stručne kvalitete. Da li će BIA da nam dostavi izveštaj? Kako se procenjuju moralni i stručni kvaliteti? Hajde - stručni kvaliteti, ako je završio pravni fakultet i ako nije nikada krivično odgovarao, pretpostavljam da ga ovde nećetepozivati na bilo kakav stručni ispit, ali da bi dokazao stručne kvalitete, morao bi da polaže neki stručni ispit. Ali, šta sa - moralnim kvalitetima? Jeste li sigurni da nikada nije zalepio žvaku pod radni sto? Jeste li sigurni da mu nikada nije pao na pamet izlet iz braka? Jeste li sigurni da nekad nije prošao na crveno svetlo? Šta je za vas moral spojiv sa funkcijom zaštitnika građana? Kakvi su to uslovi? Hoće li to biti odlučujuće ko može da bude predložen a ko ne? Zašto niste predvideli da nikada nije finansiran iz inostranstva? Zašto to nije osnovni uslov. Može da bude izabran onaj ko nikada nije finansiran iz inostranstva, institucionalno ili vaninstitucionalno, po projektima koje je radio za nekoga, ili po tome što mu je svakog meseca stizala mesečna apanaža za ono što obavlja za ljude iz inostranstva. Pazite dalje, zaštitnik građana polaže zakletvu pred Skupštinu, a njegov zamenik polaže pred predsednikom Skupštine. Šta ćemo sa onim zamenikom koga on odredi da ga zamenjuje? A nije položio zakletvu pred Skupštinom? Šta ako ode na duže bolovanje, ako ima razloga da ga taj zamenjuje pet, 15 ili 50 dana. Postaje zaštitnik građana onaj ko nije položio zakletvu pred Narodnom skupštinom. Zašto to nije razrađeno do kraja. Ako će da ga zamenjuje, mora da dođe ovde da položi zakletvu pred Skupštinom. Tek onda je on pravi zamenik zaštitnika građana. U potpunosti ga zamenjuje. Član 7, zakletva zaštitnika građana. Zaista nema smisla. Pazite tekst - zaklinje se da će savesno raditi na zaštiti i unapređenju ljudskih prava i sloboda. A gde mu je sada tu kontrola rada organa državne uprave. Zašto se ovde ne zakune da će savesno da kontroliše rad organa državne uprave. To mu je posao. Rekli ste da će da brine o ljudski pravima i slobodama, ali i o radu organa državne uprave tj. da kontroliše taj rad. On se sada ovde neće zakleti da će da kontroliše rad organa državne uprave. Mada znate da ta kletva samo pred bogom važi, a ima ovde ludaka koji ni zakletvu pred bogom ne računaju kao datu zakletvu. Smatra se da je zaštitnik građana stupio na dužnost momentom polaganja zakletve, ali ako se ne pojavi na poslu, pa ste vi tu pobrkali stvari, jedan isti pojam koristite i kada se ne pojavi na poslu i kad položi zakletvu, jer kažete da je stupio na dužnost polaganjem zakletve. U sledećem stavu kažete - ako u roku od 30 dana ne stupi na dužnost. Da li to računate da u roku od 30 dana ne položi zakletvu? Ili, šta biva ako položi zakletvu, pa ga 30 dana nema na poslu. Zašto ga izvlačite iz opštih pravila o radnom odnosu? Zašto to nije pet dana? Ko je on da ga čekamo 30 dana nakon stupanja na dužnost po zakonu da se pojavi na poslu. To su neopravdani razlozi. Vi već kažete - ako ga iz neopravdanih razloga nema 30 dana. Ne čeka se 30 dana niko. Nikome nije oprošteno u Srbiji da ga 29 dana nema na poslu. Nikome, pa ne može ni zaštitniku građana. On bi izgubio spor koji bi neko poveo protiv njega po Zakonu o radu. Pazite ovu formulaciju. Molim vas, gospodo iz Vlade, vas koji predlažete ove zakone, a i vi gospodo iz vladajuće većine, koji te zakone podržavate, da više ne smatrate one koji se bave politikom kao ljude nedostojne, kao stoku, kao ljude kojima treba precizirati čime u životu ne mogu da se bave. Moram da vas pitam, kažete da zaštitnik građana i zamenik zaštitnika građana ne mogu biti članovi političkih organizacija. Kakva je ovo diskriminacija? A, mogu li da budu pripadnici nevladinih organizacija? Mogu li da pripadaju nekoj crkvi? Kako to samo oni koji su članovi političkih stranaka, za njih su zabranjene neke zone javnog delovanja u životu naše države. Šta to znači? Najkvalitetniji ljudi ne smeju da budu članovi političkih stranaka? Pa ko će da se bavi politikom? Znači, u milionima članova političkih stranaka nema ni jednog koji može da bude zaštitnik građana. Da li je on to sebe opredelio? Da li je sebe opredelio članstvom u političkoj stranci da su mu zabranjena neka zanimanja, neke javne funkcije? Kada to tako konsekventno sprovodite, zašto to ne sprovedete do kraja? Zašto je to samo predviđeno? Koja je to vlast koja je to poštovala? Hoćete li primer Ustavnog suda Srbije? Kada u Ustavnom sudu Srbije ima članova, funkcionera političkih stranaka, odakle vam moralni kvaliteti da to uskraćujete u drugim zakonima nižim funkcionerima, zameniku zaštitnika prava građana. A, ove fakultativne odredbe, kaže - zaštitnik građana i zamenik zaštitnika građana ne mogu biti pozvani na odgovornost zbog mišljenja, kritike ili predloga koji su dali u vršenju svoje funkcije. Koji građanin Srbije može biti pozvan na odgovornost zbog mišljenja, predloga ili kritike. Pa, mi se borimo da niko ne može da bude pozvan na odgovornost zbog mišljenja, predloga ili kritike. Mi se borimo da nema verbalnog delikta. A, vi sad štitite posebno zaštitnika građana. Time ukazujete da ostali mogu da podležu kazni ako kritikuju, iako ste čak i u KZ predvideli da niko ne može da bude kažnjen zbog toga što vređa, omalovažava funkcionere i institucije, ako je to učinio u ozbiljnoj kritici. Pa kad postoji opšta odredba, što sada njemu, kao on će biti posebno zaštićen. Osećamo se nezaštićenima zato što neke ljude posebno zaštićujete za ono zašta i mi ne bismo želeli da budemo kažnjeni. Voleo bih da svaki građanin može da kritikuje, da da mišljenje, da može da iskaže svoj stav, kakav god da je, ako ne učini krivično delo kojim će da sprovodi svoj stav. Više puta ste imali prilike da čujete srpske radikale da kažu da neko čak ima pravo da priča da bi želeo da Vojvodina bude država. Neka priča, nek sanja. Ne sme da se organizuje, ne sme da povede proces kojim će da dođe do toga zato što to Ustav ne dozvoljava, može da priča šta god hoće. Nećete valjda opet da apsite ljude zato što govore ono što im padne napamet. Neka govore. Slobodu govora još samo Hag kažnjava. Političku ideju još samo Hag kažnjava, ali vi znate da to nije sud. Da li razrešeni zaštitnik građana, da li zaštitnik građana koji je podneo ostavku, ima pravo na šest meseci da prima platu i da ima prava iz radnog odnosa po prestanku funkcije, dok ne nađe novi posao? Rangirali ste ga, bar po plati, sa predsednikomUstavnog suda. Ovo su prava koja imaju mnogi činovnici u Vladi. Šta je sa zaštitnikom građana? Da li je danas, ako je razrešen, da li sutra mora da traži nov posao? Ako sam pogrešio, ako tu odredbu nisam video ispravite me, ali mislim da sam dobro gledao zakon. Šta će vam član 12. treći stav, zaštitnik građana ima pravo da se na sednici Skupštine na kojoj se odlučuje o njegovom razrešenju obrati narodnim poslanicima. Još nikome ovde nismo dozvolili da se obrati onda kada je razrešen. Niste, vladajuće većine u različitim slučajevima, niste dozvoljavali poslanicima da se obrate ovde, kada predsednik Skupštine konstatuje prestanak mandata, služba obezbeđenja je izbacivala poslanika iz sale. Naravno, predsednik Narodne skupštine, koji vam je poturio novi Poslovnik, predvideo je da ovde može da govori svako koga on pozove. Vi ste za to glasali. Vama je to svejedno. Vi ste degradirali Narodnu skupštinu do kraja. Vi ste do kraja degradirali Narodnu skupštinu, tako da može da vas iznenadi bilo ko da sedi ovde u prvoj klupi, da izađe za govornicu i kada pitamo – šta je, pozvao ga predsednik Skupštine, a mi moramo da slušamo. Ako već ima pravo predsednik Skupštine svakoga da pozove, neka pozove i tog zaštitnika građana koji je razrešen, a ne da zakonom određujemo da zaštitnik građana može da se obrati Narodnoj skupštini, a niko drugi, koga je birala Skupština i razrešila, nema pravo da se obrati Skupštini. Time kršite ljudska prava onih kojima niste dali pravo da se obrate sa govornice i obrazlože svoje ponašanje zbog koga su došli pod udar. Video sam da nam je sada stigao amandman Odbora za pravosuđe i upravu, kojim se menja stav 1. člana 17. Da vas podsetim, po tom vašem novom Poslovniku, to je sada nemoguće. Znači, ne kaže više da kontroliše povrede, nego poštovanje ljudskih prava. Kaže, to je opšteprihvaćeno. Jeste, ali Odbor može da da amandman samo u onih 24 sata između rasprave u načelu i rasprave u pojedinostima. Sada, kada je počela rasprava, odnosno pet dana pre početka rasprave, pre početka sednice, niko nije mogao da podnese ovaj amandman. Ovaj amandman ne važi, gospodine predsedniče. Ako hoće Odbor za pravosuđe da ga podnese, neka sačeka da završimo raspravu. Dalje, zaštitnik građana je ovlašćen da Vladi podnese inicijativu za izmenu ili dopunu zakona itd. Prvo, da raščistimo zašto samo Vladi? Nije Vlada jedini ovlašćeni predlagač zakona. Zašto ne poslanicima? S druge strane, zašto mu dajete pravo koje već ima. Svaki građanin ima pravo da podnese inicijativu za promenu zakona. Svaki građanin ima na to pravo. To je inicijativa, ne obavezuje nikoga. Šta kaže ovde, šta će Vlada posle toga da radi, obavezna je da razmatra inicijative koje podnese zaštitnik građana. Šta onda? Vlada konstatuje da ta inicijativa ne može da bude sprovedena. Ne može da podnese predlog zakona i gotova je ta inicijativa. Zaštitnik građana ovlašćen je da pokrene postupak pred Ustavnim sudom. Da li je on sada posebno izdvojen, da li svako ima pravo da pokrene postupak pred Ustavnim sudom? Ustavni sud postoji zato da zaštiti prava svih. Pišete mu nešto da bi zakon bio duži. Ne vidim osnova za ovoliku pisaniju. Naravno, u članu 20. postavlja se pitanje da li je u pravu zaštitnik građana ili nadležni državni organ? To će biti osnov sporenja. Vi kažete da iz ponovljenog ponašanja funkcionera ili zaposlenog proizilazi namera da odbijaju saradnju sa zaštitnikom građana. Ako organ uprave misli da zaštitnik građana nije u pravu, nije on odbio saradnju s njim. Tu sada treba neko da presudi. Znači, obratio se građanin zaštitniku građana, ukazao na neku povredu organa državne uprave, zaštitnik građana se umešao, a organ državne uprave misli da je u pravu. Nije bogom dan zaštitnik građana. Nije njegova poslednja i ne sme da bude poslednja. Nije odbijanje saradnje to što neko ne posluša savet zaštitnika građana. Čovek radi po zakonu i po savesti i smatra da je potpuno u pravu i ne boji sezaštitnika građana. Vi sada hoćete da on bude strah i trepet, gde se on pojavi - odbijena je saradnja sa zaštitnikom građana. Onda je zaštitnik građana ovlašćen da nadležnom organu podnese zahtev odnosno prijavu za pokretanje krivičnog, prekršajnog ili drugog postupka. Pa, ovlašćen je svaki građanin. Ništa on nije posebno izdvojen, a ima čitav zakon o sebi. Organi uprave imaju obavezu da sarađuju sa zaštitnikom, a kazna ako ne sarađuju. Koja je kazna za organ uprave ako ne sarađuje sa zaštitnikom? Ko utvrđuje da li je sarađivao ili nije? Šta ako on primi zaštitnika građana, sasluša, primi njegov podnesak, da li je sarađivao ili ne, a neće da promeni svoj stav i svoje mišljenje, jer misli da je potpuno u pravu, jer možda ima 20 godina iskustva na pravničkim poslovima, a zaštitnik 10. U nekoliko članova, u 24, 32. pominjete kada pokreće postupak zaštitnik građana. Kažete u 1. stavu člana 24, u opštoj odredbi, "pokreće postupak po pritužbi građana ili po sopstvenoj inicijativi". Slažem se, a u članu 25, stav 6. i 7. kažete: " Zaštitnik građana neće postupati po anonimnim pritužbama, izuzetno ako smatra da u anonimnoj pritužbi ima osnova za njegovo postupanje, zaštitnik građana može pokrenuti postupak po sopstvenoj inicijativi". To ste već rekli u članu 24. Može po sopstvenoj inicijativi da pokrene postupak, a kada će da radi? Ili, u članu 32: "Zaštitnik građana može postupiti po sopstvenoj inicijativi kada na osnovu sopstvenog saznanja ili saznanja dobijenih iz drugih izvora, uključujući i anonimne pritužbe, oceni da je došlo do povrede". Šta se to razrađuje? To da on ima pravo da radi po sopstvenoj inicijativi. To ste rekli već u opštem delu. Znači, ko zna koliko toga još niste predvideli kada on ide po sopstvenoj inicijativi. Dovoljno reći da je po sopstvenoj inicijativi. U članu 29, 30. i 31. se pominju obaveze organa uprave u vezi sa zahtevima zaštitnika građana. Prilično su dobro navedene obaveze. Šta je sa kaznama? Ovi članovi su morali da budu pomenuti u kaznenim odredbama. Svi članovi kojima ste nametnuli obaveze nekome morali su da budu pomenuti u kaznenim odredbama, kojih u zakonu uopšte nema, za neispunjavanje obaveza. Dično ste govorili ovde sa ove govornice, da ovo pravi normalnu državu, sve se uvodi u ramove, okvire. Kako se uvodi organ državne uprave u ram i u okvir kada nema za njega sankcije ako ne ispuni zahtev ili obavezu iz ovog zakona, ili zahtev zaštitnika građana? Kakva je to uređena država u kojoj neko ima obavezu, a ne može da bude kažnjen za neispunjavanje obaveza? To je država haosa i javašluka, a ne država reda, država u kojoj je sve spremno. Član 33 - zaštitnik građana podnosi Skupštini redovan godišnji izveštaj. Ne kaže se da li Skupština usvaja godišnji izveštaj zaštitnika građana. U stavu 2. kažete da se godišnji izveštaj objavljuje u "Službenom glasniku". Da li je to tačka dnevnog reda o kojoj se raspravlja ili on nas pismeno jednom godišnje ili na tri meseca, i posebni izveštaji, da li on nama samo šalje izveštaj ili se ovde otvara rasprava po njegovom izveštaju? Da vas podsetim da Vlada Republike Srbije već pet godina nije podnela izveštaj o svom radu. A sada će zaštitnik građana da podnese izveštaj. Niko nam ovde ne podnosi izveštaj po kome može da bude otvorena rasprava. Svi izveštaje podnose na konferencijama za štampu, jer tu nema narodnih poslanika iz opozicije da ih pitaju, da im ukažu na greške, da ih kritikuju za rad. Tako da je ovaj izveštaj potpuno neregulisan. Ako imamo pravo da o njemu diskutujemo, ako imamo pravo da o njemu odlučujemo, onda je to izveštaj. Ako nam piše zaštitnik građana koliko je dana u godini radio i šta je radio, onda to nije izveštaj. U članu 35. umešali ste se u nešto što već postoji, u situacije koje mogu da se pojave, a to je zaštitnik građana na nivou lokalne samouprave, na nivou AP i na nivou Republike Srbije. Tu nema nikakve subordinacije, nema nikakve nadležnosti, nema višeg i nižeg organa, ali ste ipak predvideli da, ako neko dobije zahtev koji se ne odnosi na njegovu nadležnost, a ne na nadležnost nižeg ili višeg zaštitnika građana, mada se u Zakonu o lokalnoj samoupravi on uopšte i ne naziva zaštitnikom građana, predvideli ste mu obavezu da dostavi taj zahtev onome ko je nadležan. Sada ni za njega nema kazne ako taj zahtev ne dostavi. Ako republički zaštitnik građana ne dostavi zahtev koji je dobio, a odnosi se na zaštitnika građana u lokalnoj samoupravi, nema kazne. I obrnuto - ako onaj najniži zaštitnik građana ne dostavi zahtev građanina, koji se odnosi na rad Vlade Republike Srbije, republičkom zaštitniku građana, nema nikakve kazne. Šta ako ne dostavi? Član 37, budžet. "Sredstva za rad se obezbeđuju u budžetu. Zaštitnik građana sačinjava predlog sredstva za narednu godinu i dostavlja ga Vladi radi uključivanja kao sastavni deo Predloga budžeta Republike." Ima li Vlada pravo da smanji sredstva koja traži zaštitnik građana. Ima li ili nema? Ovako formulisano nema. Vlada ga samo uvršćuje u Predlog zakona o budžetu. Samo može da ga odbije ako nije po metodologiji Zakona o budžetu urađen. Iznos sredstva, visina sredstava, Vladu ne zanimaju. To ide u Predlog zakona o budžetu i automatski biva izglasano, inače pada Vlada. Imaju li pravo narodni poslanici da daju amandmane na predlog sredstava koja traži zaštitnik građana? To imaju kao i na svaki drugi predlog zakona, ali to uopšte ne opredeljuje sudbinu finansiranja zaštitnika građana, jer Vlada će ili da primi i dobije budžet ili neće, i to će biti sve. Jedan opšti stav treći kaže da godišnja sredstva moraju da budu dovoljna da omoguće njegovo delotvorno i efikasno ostvarivanje funkcije, ali da budu u skladu sa makroekonomskom politikom Republike Srbije. Znači, ako bude inflacije, dragi moji građani, zaštitnik građana neće imati para da vas štiti. Ako ne bude novaca u budžetu, nećete imati zaštitu. Imaćete zaštite toliko koliko ima novaca u budžetu. Kome je palo na um ovo da predvidi? Hoće li ostvarivanje prava i sloboda u Republici Srbiji zavisiti od sredstava u budžetu? Mislim da ne može od toga da zavisi. Onda bismo mogli da kažemo da je Srbija oduvek bila siromašna zemlja i da zato nije bilo zaštite prava i sloboda čoveka i građanina. Onda biste vi uveli zaista novi termin u političku praksu, posebno u praksu zaštite ljudskih prava i sloboda, a to je - ljudska prava i slobode biće zaštićeni samo u državi u kojoj ima sredstava u budžetu za ostvarivanje ljudskih prava i sloboda. Zato ćemo biti protiv ovog predloga zakona.
Zahvaljujem se gospodinu Nikoliću. Reč ima narodni poslanik Helijana Dragojević iz DSS-a, a neka se pripremi Miodrag Đidić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, poštovani gospodine ministre, mi danas raspravljamo o predlogu jednog novog zakon koga do sada nismo imali u našem pozitivnom pravnom sistemu. Naime, reč je o Predlogu zakona o zaštitniku građana. Razvoj principa podele vlasti na zakonodavnu, izvršnu i sudsku, kao temelj uspostavljanja pravne države i vladavine prave, istovremeno dovodi do potrebe uvođenja i razvoja posebnih pravnih instrumenata, čiji je osnovni cilj ostvarivanje opšte zakonitosti i zaštita individualnih prava i sloboda, pre svega u odnosu na odluke i radnje državnih organa i službenih lica. Jačanjem procesa demokratije, uz brojne modifikacije ove institucije, kao odraz nacionalnih specifičnosti, ova institucija postaje opšteprihvaćena kao deo demokratskih procesa u jednoj zemlji. Naime, reč je o specifičnoj kontrolnoj instituciji, koja vrši nadzor nad radom organa državne uprave, javnih službi, organa lokalne samouprave, znači nad radom onih subjekata koji neposredno odlučuju o pravima i obavezama građana. Predlagač zakona opredelio se za naziv zaštitnik građana, imajući u vidu osnovnu ulogu ove institucije da štiti prava građana putem specifične kontrole rada, pre svega organa državne uprave i svih drugih subjekata koji u vršenju javnih ovlašćenja, činjenjem ili nečinjenjem, mogu povrediti nečija zagarantovana prava i slobode. Pojam – zaštitnik građana, predlagač zakona podrazumeva ne samo fizičko lice koje je domaći državljanin, već i svako fizičko lice strani državljanin, domaće i strano pravno lice, o čijim pravima i obavezama odlučuju organi uprave, preduzeća i ustanove kojima su poverena javna ovlašćenja. Zaštitnik građana nije organ instancione pravne kontrole. Zbog toga nema ovlašćenja da meritorno odlučuje o pravima i obavezama građana, već mu se intervencije svode na mere upozorenja, ukazivanja, davanja mišljenja, predloga, inicijativa i nemaju pravno obavezuju snagu, već pre svega vid spoljne, javne kontrole. Obzirom na ovakvu ulogu zaštitnika građana određena je njegova nadležnost, položaj i postupanje. Od kontrole zaštitnika građana izričito su izuzeti rad Narodne skupštine, predsednika Republike, Vlade kao kolegijalnog tela, Ustavnog suda, sudova i javnih tužilaca. Druga značajna uloga zaštitnika građana odnosi se na staranje o zaštiti i unapređenju ljudskih sloboda i prava. Jedna od bitnih nadležnosti zaštitnika građana je i pravo zakonodavne inicijative. Naime, zaštitnik građana može Vladi podneti odgovarajuće inicijative za izmene i dopune određenih propisa ili donošenje novih. Vlada je obavezna da ove inicijative razmotri. U postupku primene propisa kojima se uređuju pitanja od značaja za zaštitu prava građana, zaštitnik građana daje svoja mišljenja na predložena rešenja. Kako ovaj organ nema prava da donosi pravno obavezujuće odluke, niti da svojim odlukama menja odluke organa kada je nesporno utvrdio povredu prava, on nema prava ni da primeni meru, neku sankciju. Jedino je ovlašćen u odnosu na lice koje je odgovorno za učinjenu povredu prava da javno preporuči njegovo razrešenje ako je u pitanju javni funkcioner ili da inicira pokretanje disciplinskog postupka kada se radi o neposredno odgovornom zaposlenom, koji je učinio povredu prava. Smatram značajnim pravom zaštitnika građana da može nesmetano pristupiti zavodima za izvršenje sankcija i drugim mestima na kojima se nalaze lica lišena slobode, kao i pravo da sa tim licima razgovara nasamo. Zaštitnik građana pokreće postupak po pritužbi građana ili po sopstvenoj inicijativi. Postupak obraćanja zaštitnika građana je jednostavan, bez stroge forme i besplatan. Zaštitnik građana postupak vodi tek nakon što je podnosilac pritužbi pokušao da zaštiti svoja prava u odgovarajućem pravnom postupku, osim u zakonom propisanim izuzecima, jer zaštitnik građana niti može, niti sme da se meša i utiče na rad organa nadležnih za postupak redovne kontrole. Pri tome se misli na drugostepene organe uprave, organe koji vrše kontrolu po pravu nadzora, na sudove u upravnom sporu. Predlog zakona uređuje saradnju ovog organa sa pokrajinskim i lokalnim ombudsmanom, nadležnim službama Narodne skupštine, predsednika Republike i ostalim državnim organima. Uloga zaštitnika građana u društvu može se ostvariti samo ako je ovaj organ nezavisan i samostalan u svom radu. U tom smislu, predlagač propisuje uslove za izbor nosioca ove funkcije u instituciji, postupak i razloge za prestanak funkcije. Usvajanjem predloženog teksta zakona Srbija će ispuniti jednu od svojih međunarodnih obaveza koja proizilazi iz članstva u Savetu Evrope. Ali, istovremeno, učiniće još jedan korak u procesu demokratizacije, što su dovoljni razlozi da poslanička grupa DSS u danu za glasanje podrži predloženi tekst zakona.
Zahvaljujem se poslanici Dragojević. Reč ima narodni poslanik Miodrag Đidić, a neka se pripremi narodni poslanik Milka Silajev.
Gospodine predsedavajući, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, DS izražava zadovoljstvo što postoji politička volja da se govori o zakonu o zaštitniku građana, što postoji politička volja da se ova institucija uvede u Srbiji, jer smatramo da će to doprineti daljoj demokratizaciji Srbije jer, hteli to ili ne, moramo priznati da su demokratske institucije u Srbiji još uvek na krhkim nogama, ali da će protekom vremena i donošenjem ovakvih zakona i drugih demokratskih zakona demokratizacija Srbije biti izvršena na pravi način. Međutim, mi imamo niz primedbi na predloženi zakon i smatramo da je tekst zakona morao i mogao biti mnogo bolji. Nažalost, postoje i neka opravdana ograničenja koja su sprečila verovatno predlagača da donese kvalitetniji zakon. O tome su neki moji prethodnici govorili, a tiču se Ustava Srbije iz 1990. godine, jer neke odredbe Ustava onemogućile su da, čini mi se, i tekst ovog zakona bude bolji, a to se, pre svega, tiče institucije izbora zaštitnika građana i njegove zakonodavne aktivnosti. Mi smatramo da zaštitnik građana treba da bude apsolutno nezavisan u svom radu, da što manje političkog uticaja trpi od bilo koje političke grupacije, pa normalno i vladajuće koalicije, a da bi se to postiglo rešenje bi bilo da se on bira u ovoj skupštini dvotrećinskom većinom glasova. Nažalost, ponavljam, po postojećem Ustavu to je nemoguće, jer to nije predviđeno. Ustavom je tačno navedeno o kojim to stvarima Skupština odlučuje dvotrećinskom većinom. Tu se ombudsman nije mogao ni pomenuti, jer u to vreme nije bilo ni političke volje ni želje da se ovakav zakon donese. Mi smo podneli jedan amandman da bismo to nekako popravili, da bismo uticali da to bude bolje, s obzirom da je zakonom predviđeno da Odbor za ustavna pitanja predlaže Skupštini zaštitnika građana. U zakonu stoji da se to čini apsolutnom većinom članova Odbora. Mi predlažemo da to bude dvotrećinskom većinom. Na taj način ćemo uticati na to da zaštitnik bude nezavisan, jer sigurno da onda ne može vladajuća koalicija da sama nametne predlog, već će morati da traži dogovor i sa opozicionim strankama i tada sam siguran da ćemo doći do pravog rešenja, do najboljeg rešenja za sve građane Srbije. Druga stvar o kojoj želim da govorim i koja je, takođe, ograničena, nažalost, Ustavom Republike Srbije, jeste zakonodavna aktivnost ombudsmana. Mi bismo želeli da zaštitnik neposredno podnosi Skupštini predloge zakona koji se tiču njegove delatnosti, ali nažalost i to je ograničeno postojećim Ustavom Republike Srbije, jer se postojećim Ustavom jasno kaže ko može predlagati zakone. To su, pored narodnih poslanika, i Skupština AP Vojvodine ili najmanje 15 hiljada birača. Dakle, zaštitnik ne može i nije moglo ni biti regulisano ovim zakonom, ali mi smatramo i u tom smislu smo podneli i amandman da se omogući zaštitniku da učestvuje u radu Skupštine i u radu skupštinskih tela, kada su na dnevnom redu zakoni koji se tiču njegove delatnosti. On ima pravo po zakonu da predloži Vladi, ali to ne znači i da će Vlada taj njegov zakon podneti ili ako ga podnese da će ga na adekvatan način braniti, tako da treba omogućiti zaštitniku da učestvuje u tom radu. Dalje, imamo primedbi koje se tiču i naziva ove institucije, jer već postoji institucija ombudsmana u Pokrajini Vojvodini i u lokalnim samoupravama. To je regulisano članom 126. Zakona o lokalnoj samoupravi. Tamo se ombudsman naziva građanski branilac i da ne bi bilo dualizma, da ne bismo istu funkciju različito nazivali, predlažemo da i na nivou Republike ombudsman se zove građanski branilac. Mislimo da je to prihvatljivo rešenje. Što se tiče predlaganja kandidata, nešto sam malopre rekao, kandidata za ombudsmana mogu predlagati i poslaničke grupe Odboru za ustavna pitanja, a Odbor potom da izvrši predlog Skupštini, da kasnije dođe do izbora u Skupštini Republike Srbije. Mislimo da ovo opet nije dobro, jer opet sve zavisi od političke volje stranaka i smatramo da bi bilo dobro, i to nije protivustavno, da se o tome izjasne ili, ukoliko imamo želju, da se organizuju grupe i da 15 ili 20 hiljada potpisa može da dođe ovde sa predlogom za zaštitnika i da onda o tome Skupština odlučuje. Mislim da je to jedno demokratsko pravo građana da oni to mogu da urade. Sledeća stvar koju kritikuje DS jeste izbor ombudsmana, odnosno neki od uslova koji su predviđeni za izbor ombudsmana, a to je 10 godina iskustva na pravnim poslovima, koji su od značaja za obavljanje posla iz nadležnosti ombudsmana i zapaženo iskustvo u zaštiti prava građana. Nažalost, mi nemamo demokratsko društvo 10 godina i bojimo se da bi u ovom momentu teško mogli da nađemo adekvatnu ličnost koja može da odgovori svim zahtevima. Stoga predlažemo da umesto 10 godina bude propisano pet godina tog iskustva i da ćemo tada lakše doći zajednički do pravo rešenja. Ne treba slika. Ako se usvoji ovo što mi predlažemo da bude biran od dve trećine članova Ustavnog odbora, onda će zaista doći do pravog izbora, jer onda neće to zavisiti od većine vladajuće koalicije, zavisiće delom i od opozicije. Što se tiče razrešenja, predviđeno je zbog nestručnog i nesavesnog obavljanja poslova, mislimo da je to zaista preširoka formulacija, da to treba preciznije da se odredi, i da ne bi bilo nekih zloupotreba mislimo da ovo jednostavno treba izbrisati i da to ne bude razlog za razrešenje ombudsmana. Takođe su moje kolege govorile i ja ću pomenuti da imunitet treba da uživa zaštitnik građana, isti onakav kakav i mi u ovoj skupštini uživamo i neki drugi funkcioneri, dakle, da on ima apsolutni krivično-pravni imunitet za ono šta bude radio. Dostupnost podataka je sledeće što kritikujemo. Mislimo da tu ne treba da stoji bilo kakvo ograničenje, da svi podaci treba da budu dostupni zaštitniku građana, da tu ne sme biti nikakvog ograničenja i da tu treba brisati reči - osim kada je to u suprotnosti sa zakonom. Na kraju, još da kažem da se ovde pominjala i Narodna kancelarija predsednika Republike. Hoću da kažem da za godinu dana je ta kancelarija dosta toga uradila, dosta toga pomogla građanima Srbije i o tome možete se informisati kod građana Srbije, koji imaju dobro mišljenje o narodnoj kancelariji. Sigurno je da usvajanjem ovog zakona deo nadležnosti kojom se bavi narodna kancelarija će prestati, ali narodna kancelarija neće prestati da postoji. Ona će nastaviti i dalje da se bavi jednim delom svojih poslova, a to je pomaganje građanima, prikupljanje donatorskih sredstava za izgradnju škola, bolnica, njihovu rekonstrukciju i tome slično. Dakle, da bismo doneli i dalje donosili demokratske zakone, neophodno je da dođe do promene Ustava i ja ću sada sa ove govornice da uputim pitanje, nema predsednika Skupštine, šta je sa donošenjem ustava, zašto se ne saziva Odbor za ustavna pitanja, čiji sam član? Mislim da mi godinu dana nismo imali nijedan sastanak i šta je sa predizbornim obećanjem vladajuće koalicije da, kada oni dođu na vlast, prvo što je doneće ustav. Čini mi se da vladajuća koalicija nema želju da donese ustav, iz prostog razloga da, ukoliko on bude donet, slede vanredni parlamentarni izbori i verovatno i lokalni izbori ili izbori na svim nivoima. Dakle, to se vladajućoj koaliciji nimalo ne dopada i mislim da je to razlog zašto se stalo sa donošenjem ustava, jer kada bi se ovde postigla politička volja da se donese ustav, a da nema izbora, da bismo vrlo brzo mi doneli novi ustav. Mogu sa ove govornice da poručim vladajućoj koaliciji - doneli ili ne doneli ustav, vanrednih parlamentarnih izbora će biti, jer to zahteva većina građana Srbije. Građani Srbije žive jako teško, žele promene, hoće tu promenu i vi morate da to shvatite. Oni očekuju od vas da ispunite vaša predizborna obećanja. Vi to niste u stanju da uradite, onda raspišite parlamentarne izbore da vidite šta o vama misle građani Srbije.
Zahvaljujem, gospodinu Đidiću. Kada je reč o ustavu - on će biti napisan, a kada je reč o obećanjima - ova koalicija je obećala nešto manje nego prethodna da će napisati novi ustav. Kako je bilo sa prethodnom koalicijom, tako i sa ovom. Narodni poslanik Milka Silajev, a da se pripremi narodni poslanik Vjerica Radeta.
Poštovani gospodine predsedniče, gospodo iz Ministarstva, gospodine ministre, poštovana gospodo poslanici, ova institucija narodnog advokata ili zaštitnika građana ili ombdusmana je stara koliko je staro i ljudsko društvo. Mi to sada kao da previđamo. Vi znate da je naše patrijarhalno društvo imalo u toku svog razvoja ugledne ljude koji su u svojim sredinama nastojali da budu sprovedena prava, odnosno običaji, odnosno da bude ono što je dobro u društvu favorizovano. Svako društvo, pa i naše, prolazi kroz evoluciju. Mi smo imali jedan vakuum u razvoju tog društva, jer nam je patrijarhalno društvo i naše društvo takvo kakvo jeste na neki način nestalo. A društva kao što su severne zemlje, naročito Švedska, kod njih je to apsolutno bilo neophodno potrebno, zbog braka, zbog toga kako su živeli, da ovaj narodni advokat, odnosno zaštitnik moralnih prava naroda na neki način pređe u instituciju još 1800. godine. Mi na neki način tek sada dolazimo do zaključka da nam je to potrebno. Govorila bih o tome da vama, kao i meni, ova plima usvajanja zakona deluje kao elemenat otuđenja države od građana i upravo iz toga proizilazi neophodnost za ustanovljenje institucije zaštitnika građana. Sada je u Evropi u toku deregulacija. Znači, bilo bi logično da zaštitnik građana nije potreban. Pošto sve postaje jednostavnije i za građane razumljivo, moje čvrsto uverenje jeste da svi parlamenti, svih zemalja našeg kontinenta donose zakone iz ubeđenja, da tako služe celom društvu. Građanin još nikada nije sagledao u celini pravni poredak, ni pre 200 godina, pa ni danas. Jednom stručnjaku u društvu zasnovanom na podeli rada, ni medicinar, ni doktor, ni tehničar ne sagledava celokupno polje svoje struke jer je to nemoguće. Da i pravnik ne može da vlada svim segmentima prava je samo po sebi razumljivo. Znači, problem nije u postojanju broja propisa, već problem postoji zbog malih mogućnosti da građanin stekne uvid u svoja prava. Za svakog građanina je samo mali broj zakona i propisa od značaja. Nije sve značajno za svakog čoveka. U naše vreme skoro neograničenih tehničkih mogućnosti i komunikacija bila bi obaveza zakonodavca, koji reprezentuje narod, da upravo u tom narodu od koga su, dame i gospodo, zakonodavci dobili legitimitet, omogući besplatan, jednostavan i brzi pristup pravnom poretku. U Sloveniji i u zemljama našeg okruženja putem interneta se stavlja u celosti uvid u zakonodavstvo svake zemlje. Ja se sa određenom grupom ljudi intenzivno zalažem za slično rešavanje ovog problema, međutim mi tu mnogo kasnimo, pa smo se tu dogovarali da neku aktivnost posebno sprovedemo, a to je takozvana i-vlada, e-vlada itd. Sada da ukažem na pravnu osnovu postojanja narodnog advokata. Na početku jedno malo razmišljanje o kvantitetu. Na ekstremima će građani pretrpeti neuspeh, bilo da postoji npr. jedan ombudsman ili za više miliona građana, bilo da svako selo ima svog ombdusmana. I jedno i drugo je pogrešno. Iz toga sledi da nadležnost treba da bude tek tolika da omogući građaninu, ukoliko mu je do toga stalo, svakom građaninu, potpuno u smislu da apelujem na cara, kako se to kaže, da bar jedan problem dobije tretman i termin za lični prijem kod narodnog advokata ili zaštitnika građana i isti dobije. Ako je organ odbio građanina, onda ne sme ombudsman da ga odbije. Sada razmišljanje o kvalitetu ombdusmana. Ukoliko ombudsman treba da uliva poverenje, onda je nesumnjivo potrebno da je sposoban da shvati intelektualno i stručno zahtev građanina i da sagleda problem. Dužan je da građaninu pruži najvišu stručnu i kompetentnu pomoć i da sa građaninom opšti na ravnopravnoj osnovi, skromno i sa strpljenjem, što će reći da on mora da bude osoba koja poseduje lične kvalitete, kakvi se nažalost retko nalaze u našem društvu. Ombudsman treba da raspolaže visokim stručnim znanjem i mora biti spreman da jedan predmet, kakve god da je prirode, konačno i kompletno oceni, da objasni svoj sud i da stoji iza toga. Funkcija ombdusmana se, prema mojim saznanjima, u većini zemalja dobro nagrađuje i građani imaju razumevanja da se ta funkcija stavi na raspolaganje političarima kako bi im se obezbedila neka funkcija, bolje rečeno da se ne zloupotrebljava. Ukoliko ombudsman dolazi iz jednog političkog tabora onda će druga politička opcija biti sumnjičava prema njemu ili neće u najmanju ruku za duže vreme imati poverenja u njega. Što je manja sredina, to je značajnije da je ombudsman, posmatrano iznutra i spolja, zaista jedna nezavisna veličina, koja se ne može obeležiti kao pripadnik jednog ili drugog tabora i time diskreditovati. Ombudsman, po pravilu, ne treba da bude bivši političar, osim ukoliko bi bio slučaj da je u očima njegovih sugrađana nesporna njegova nezavisnost da raspolaže neophodnom stručnom kompetentnošću. Znamo da u Evropi ima više institucija ombdusmana na regionalnom i opštinskom nivou. Ovaj razvoj jeste izuzetno dragocen, jer usluge ombdusmana sugrađanima su izraz uverenja u potrebu ostvarivanja ljudskih prava i predstavljaju u svakom slučaju veliki korak na putu očuvanja pravne države i mira u najboljem smislu reči. Iskustvo pokazuje da organi uprave pokazuju različiti stepen predusretljivosti da građaninu daju obaveštenja, po pravilu samo usmenim putem, jer ako bi građanin zatražio nešto pismeno, administracija se, po pravilu, povlači. Ombudsman mora u svako doba da bude spreman da svoju usmenu informaciju i obaveštenje izda u pisanom obliku,uz prilaganje kopija svih citiranih zakonskih normi, korišćenja literature i citirane sudske prakse i da svoje mišljenje u vezi sa predlogom dokumentuje u pisanoj formi. Nemoć ombdusmana je poslovična, priča se odnosi na tzv. "soft lo" i najčešće se vezuje za nekog ombdusmana. Najčešće poznata mogućnost ombdusmana je davanje preporuke organima uprave čije je pogrešno postupanje utvrdio. Nije iznad sudskih organa. Uz ovlašćenje za proveru zakonskih nepravilnosti ombudsmanu bi trebalo, kao minimum pomoćne mere, priznati pravo na formalno davanje preporuke, pri čemu organ upravo treba da bude u obavezi da u slučaju da ne pruži odgovor na preporuku u pisanom obliku navede razloge za to. U vreme konstituisanja većina institucija ombdusmana u Evropi postojala je kod jednog dela stanovništva potpuno neprijateljska slika nasuprot uprave. Više instance uprave i njena rukovodstva po pravilu se popunjavaju pravnicima koji su tako postali pojam slike neprijatelja. Uprava sa svojim vrhunskim kadrovima je personifikacija zbira merodavnog znanja, te ne bi bilo celishodno suprotstaviti joj neiskusnog i možda neukog partnera. Vrlo je važna njegova kompetencija. On treba da mu u osnovnom znanju i na polju posebnog znanja bude ravan i na kraju će biti ocenjen samo prema tome kakva je ličnost. Za sve na isti način važe reči ministra iz drugog čina Betovenove "Fidelije" - "brat traži svoju braću, a ukoliko može da pomogne rado pomaže". Ako želi, može i čini to, onda je zaista ombudsman. G17 plus će podržati ovaj zakon, a nadam se i ostale poslaničke grupe. Ovo nije zakon koji će praviti neke probleme. Ovo je nastavak jednog običajnog dugogodišnjeg prava ovog naroda, koji je uvek imao potrebu za pravdom i vladavinom moralnih pravila, a mi ćemo pravila uspostavljati kroz uvođenje što većeg broja zakona, jer je ovo naše područje dugo bilo područje bez zakona.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, potom narodni poslanik Blagica Kostić, pa narodni poslanik Sreto Perić.
"Selo gori a baba se češlja", čini mi se najprikladnija izreka za ovaj Vladin predlog. U Srbiji, u kojoj ništa ne funkcioniše, u kojoj su svakodnevni problemi na Kosovu i Metohiji sve veći i sve izražajniji, u kojoj se preti penzionerima smanjenjem i ukidanjem penzija, u kojoj Vladu Srbije svakodnevno potresaju afere koje se zataškavaju, kriminalne afere, u Srbiji u kojoj se i dalje nastavlja privatizacija preduzeća na kriminalan način, Vlada nema ništa da radi osim da nam predlaže zakon o zaštitniku građana. Ako je i od Vlade Vojislava Koštunice, mnogo je. Zato bih volela, ministre Lončar, da vidim da li imate hrabrosti i da li verujete, pa da sa ovog mesta kažete građanima Srbije - dragi građani, sada ćete dobiti zaštitnika građana i u ime Vlade Srbije garantujem vam da će taj zaštitnik tako da vas štiti da niko više neće dobiti otkaz, da ničije preduzeće neće biti na kriminalan način privatizovano, da nikome više neće biti smanjena penzija itd. Ne verujem da to možete da kažete. Ako možete, bilo bi lepo da to građani čuju. Dakle, osnovna primedba poslaničke grupe SRS jeste da je Predlog zakona o zaštitniku građana neustavan. Nama je neprihvatljivo da ministar, koji je profesor na pravnom fakultetu, ovde izađe i kaže da je ovaj predlog zakona u skladu sa nekim Vladinim nacrtom ustava, koji jeste dat u proceduru, ali koji je i dalje u toj fazi nacrta. To je neprihvatljivo. Ne znam šta vam bi da vam se omakne takva rečenica, ministre Lončar. Ne priliči vam. Čuli ste konkretne primedbe poslanika SRS na ovaj zakon. I ja ću na svega nekoliko članova da skrenem pažnju, s obzirom da smo mi podneli odgovarajuće amandmane i da ćemo govoriti u raspravi u pojedinostima. Upravo ti amandmani i ovo što ću sada reći govori o tome da čak i kad ne bi bilo ove nepremostive prepreke, a to je ustavni osnov za donošenje zakona, kad ne bi bilo svih ovih problema koji su u Srbiji mnogo preči za rešavanje nego što je ovo, onda ovaj tekst opet ima popriličan broj primedbi koje bi trebalo da Vlada, odnosno ministar u ime Vlade usvoji, pa da bar bude koliko-toliko ovaj tekst prilagođen. Evo, već u članu 3. stav 2. kažete da zaštitnik građana odlukom može obrazovati kancelarije i van svog sedišta. Pa, dokle više? Ova Tadićeva Narodna kancelarija u svakoj opštini gde su demokrate na vlasti otvara kancelarije na tom nivou. Imamo službe pravne pomoći pri lokalnim samoupravama, sa već tradicionalnim iskustvom i komunikacijom sa građanima. Pretpostavljam da se vi kao ministar slažete da u malo kojoj opštini ima problema sa tom službom pravne pomoći. One uglavnom funkcionišu u komunikaciji sa građanima. Dalje, ono protiv čega smo takođe bili, još jedan paralelan organ - zaštitnik na nivou jedinice lokalne samouprave. Sad još evo mogućnosti i da ovaj veliki republički zaštitnik otvara svoje kancelarije po lokalnim samoupravama. Sve se ovo svodi na dodatne troškove građana Srbije i na priliku da vladajuća koalicija otvara tako neke interesantne, a dobro plaćene poslove, gde mogu da se smeste razni koji bi se, eventualno, pobunili protiv nekog predloga, pa doveli ovako stabilnu Vladinu većinu u pitanje. Član 4, em što je u suprotnosti sa Ustavom, kao i ceo zakon, potpuno je suprotan Poslovniku koji je u ovoj skupštini usvojen, o kojem nemam ništa lepo da kažem, ali svejedno, kakav god je, dok je na snazi trebalo bi da se poštuje. Član 5. vam govori ko može biti izabran za zaštitnika građana. Interesantne su tač. 3) i 4) stava 1, da taj neko mora da poseduje visoke moralne i stručne kvalitete, da ima zapaženo iskustvo u zaštiti prava građana. Zavisi ko će da procenjuje ove osobine koje ste ovde predvideli. Ovo liči na moralno-političku podobnost iz nekih vremena. Treba da je diplomirani pravnik, da ima najmanje 10 godina iskustva, ove visokemoralne i stručne kvalitete i zapaženo iskustvo u zaštiti prava građana. Zamislite da nekoj poslaničkoj grupi ovde na pamet padne da predloži i da kaže da Biljana Kovačević-Vučo ispunjava, a sa aspekta neke poslaničke grupe možda ispunjava ove formalne uslove. Dakle, ovakva nepreciznost, ovakva mogućnost zloupotrebe, ismejavanje ovog zakona itd. za nas iz SRS je neprihvatljivo. To je još jedan od razloga zašto nećemo glasati za ovaj zakon. U članu 8. kažete: "Smatra se da je Zaštitnik građana, odnosno zamenik stupio na dužnost itd ..." Kako može po zakonu da se smatra? Ili jeste stupio ili nije stupio na dužnost. Osim toga, ovo je regulisano propisima koji se odnose na radne odnose i nepotrebno je da se na ovaj način to predviđa. Preskočila sam član 7. koji govori o zakletvi, a govorile su moje kolege o tome. Drugo je što je sporan tekst zakletve, a prvo je što je nemoguće da neko polaže zakletvu ako ta kategorija, ta institucija nije Ustavom predviđena. Imamo primedbe i na čl. 12, 17, 18, ali moram da u načelnoj raspravi skratim moju diskusiju zbog ostalih kolega koji će da govore. I nadležnosti ovog zaštitnika građana, predviđene u članu 17, nisu dobro formulisane. Mi smo vam tu predložili jedan amandman. Neću ovo mnogo da komentarišem, možda ćete da prihvatite taj amandman, pa da bar te nadležnosti budu na drugačiji i valjan način formulisane. U članu 19. kažete da je zaštitnik građana ovlašćen da pokrene postupak pred Ustavnim sudom. Ovo je nepotrebno da se specificira kao posebno za zaštitnika građana. Svaki građanin, i onaj ko ga štiti - zaštitnik, može da podnese ovu inicijativu. Ono što je predviđeno članom 23, što je već ovde govoreno, jeste zaista sporno, da ne kažem samo interesantno. Šta će se desiti ako predsednik Republike, predsednik i članovi Vlade, predsednik Skupštine, Ustavnog suda itd. ne primi zaštitnika građana u roku od 15 dana, kako predviđa ovaj zakon? Da li će zaštitnik građana da predloži njihovo razrešenje, da li će to ovde da se prihvati? Nikakvih posledica nema. Dakle, ovo je bilo nepotrebno na ovaj način da se predvidi ili, ako je predviđeno, onda je morala da stoji i kaznena odredba - šta ako se ne poštuje ovaj član. Uostalom, šta ako se ne poštuje bilo koji od ovih članova, jer to niste predvideli. Posebno je interesantan pretposlednji stav u članu 25, koji kaže: "Izuzetno, Zaštitnik građana može pokrenuti postupak i pre nego što su iscrpljena sva pravna sredstva itd." Mislim da je ovo stvarno neprihvatljivo, da se zaštitnik građana usred nekog eventualnog postupka na ovaj način meša, da ne dozvoli da se iscrpe redovna pravna sredstva, pa da se onda on umeša. Mislim da ste previše dali značaja ovom budućem zaštitniku građana, koji nikoga ni od čega neće moći da zaštiti, kako ste vi predvideli ovim zakonom. Ni jednog građanina neće moći da zaštiti, niti bilo koju instituciju od njih samih. Prelazne i završne odredbe; u članu 39. i 40. ste postavili rokove koji su baš široko ostavljeni i onda se postavlja pitanje koliko će ovaj zaštitnik građana da bude zaštitnik građana da prima samo platu, a da ništa ne radi, jer ste to tako predvideli u članu 39. i 40. Skupština će izabrati tog zaštitnika u roku od šest meseci od dana stupanja na snagu ovog zakona. Zaštitnik građana će podneti predlog za izbor zamenika u roku od tri meseca od dana stupanja na snagu, a Skupština će izabrati zamenike u roku od dva meseca od dana podnošenja. Zamislite koliko je to meseci. Ovo je bar 11 meseci. A, u članu 40, opšti akt o organizaciji i radu stručne službe zaštitnik građana će doneti u roku od 60 dana od dana stupanja na dužnost. Prijem zaposlenih u stručnu službu zaštitnik građana izvršiće se u roku od 60 dana od dana stupanja na snagu ovog akta o organizaciji i radu. Dakle, on sam ne može, bez ovog akta i bez zaposlenih, da radi. Šta će da radi dok se ova procedura zaokruži i ovi postupci zatvore zaista ostaje nejasno. A neće raditi ništa ni tada, ni posle toga, jer ovako kako je koncipiran Predlog zakona postojanje ovog zaštitnika građana je samo još jedan dodatni trošak, i bilo bi lepo i dobro ministre da ovaj zakon povučete, da u nekim drugim i boljim vremenima u Srbiji predložite, vi ili neko ko bude posle vas, zakon koji će biti precizniji, jasniji, a prethodno da se donese taj Ustav, pa da ovaj zakon ima i ustavni osnov.
Reč ima narodni poslanik Blagica Kostić, a potom Sreto Perić, pa Goran Rakovac. Istovremeno vas obaveštavam, shodno Poslovniku i rasporedu vašeg vremena, jer ste se svi spremili da se sutra od 10,00 obavi rasprava u pojedinostima, vezano za tačku državne uprave, da će se danas raditi samo do završetka načelne rasprave o ovoj tački dnevnog reda, odnosno ako treba produžiće se do završetka, ali pretpostavljam i sudeći po rasporedu vremena, dakle, danas se radi do završetka načelnog pretresa zaštitnika građana. Izvolite, gospođo Kostić.
Uvaženi predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo poslanici, SPO će podržati uvođenje institucije zaštitnika građana, jer je to jedna od osnovnih tekovina demokratski uređenih država, ali takođe i obaveze koja proističe iz članstva u Savetu Evrope. Predloženi zakon bi trebalo da bude zamajac i za reformu uprave, efikasniji rad državnih organa i razvoj demokratije uopšte. Druga stvar je što predloženi zakon, u ovim uslovima sveopšte krize i posebno degradacije pravne države, deluje pomalo smešno, pa čak i žalosno. Ako imamo u vidu neefikasne i vrlo često korumpirane sudove ili na nivou lokalne uprave kabadahijsku vlast, ili vlast koja usled održavanja nemogućih koalicija ili partijskih interesa brutalno krši ljudska prava i slobode, zaštitnik građana sa ovako definisanim ovlašćenjima deluje kao slamka u vihoru. U pravnim državama, gde se drži do pravne sigurnosti, zaštitnik građana ima zavidan značaj. Ali, u zemlji gde se zakoni vrlo često ne primenjuju, a izvršna vlast ima dominantnu ulogu, zaštitnik građana predstavlja farsičnu pojavu, koja bi u najboljem slučaju mogla da pomogne kada su u pitanju kršenja ljudskih prava na lokalnom nivou. Gospodina Lončara ću podsetiti na jedan slučaj koji imamo u Mionici. Već godinu dana na sednice Skupštine Mionice dolazi čovek koji uopšte nije bio na izbornoj listi. Igrom slučaja u selu Nanomir postojetri čoveka koji se zovuZoran Dimitrijević. Nebitno je na kojoj je listi bio jedan od njih, koji je 1972. godište. Na nesreću svih nas, a Ministarstvo za lokalnu samoupravu je u više navrata bilo upozoreno od strane predstavnika DS i SPO, na sednicu SO Mionica dolazi čovek koji uopšte nije bio na izbornoj listi i koji je jedno 20 godina stariji od čoveka koji je bio na toj listi. Da imamo zaštitnik građana naravno da bi taj čovek reagovao, a u situaciji u kojoj smo ministar za lokalnu upravu nije još uvek reagovao, a prošlo je više od godinu dana od kada je taj slučaj reklamiran. No, vratiću se zakonu koji je pred nama. U trenucima kada je ovaj saziv Skupštine odložio formiranje i uvođenje upravnog suda za naredne tri godine i kada postojeća upravna veća pri okružnim sudovima i Vrhovnim sudom iskazuju najniži mogući stepen efikasnosti i ažurnosti, teško je očekivati da u zaštiti prava građana može nešto bitnije uraditi i zaštitnik građana. Ako se tako traljavo i dokazano neuspešno pruža sudska zaštita pred upravnim većima, šta može da se očekuje od nekolicine pravnika organizovanih u nekoj stručnoj službi, naoružanih samo dobrom voljom i delovanjem na moralnom planu. Da bi toj neravnopravnoj i u ovom trenutku unapred izgubljenoj bici imao bilo kakvog uspeha, morao bi da ima svesrdnu pomoć i zakonodavne, sudske i izvršne vlasti. Ako želimo da institucija zaštitnik građana makar i u onom minimalnom obimu zaživi moramo imati i efikasnije pravne mehanizme u državi, mnogo viši nivo pravne sigurnosti i uopšte svesti nosilaca vlasti. Da bi zaštitnik građana radio u duhu predloženog zakona, neophodno je funkcionisanje i Odbora za sukob interesa, i službe poverenika za informisanje i Ustavnog suda i mnogih drugih. Mi to, nažalost, u ovom trenutku nemamo. U svakom slučaju, ako hoćemo nešto da menjamo, da stvaramo, onda nam je neophodan i narodni zaštitnik. Zato je predloženi zakon - zakon budućnosti, a naš zadatak kao narodnih poslanika morao bi biti da povećamo stepen nezavisnosti narodnog zaštitnika. Predložene odredbe iz člana 12. ovog zakona omogućavaju da se običnom skupštinskom većinom narodni zaštitnik smeni sa svoje funkcije. Dakle, dovoljno je da vladajuća većina u Skupštini zauzme stav da je narodni zaštitnik radio nestručno i nesavesno i on je već razrešen. U takvoj situaciji teško je govoriti o nekoj samostalnosti i nezavisnosti zaštitnika građana. Ona bi sasvim sigurno bila znatno veća kada bi npr.postojala odredba koja bi predviđala da nestručno i nesavesno vršenje posla ima da utvrdi Veće upravnog suda ili Ustavni sud.To, na žalost, kod nas ne funkcioniše. Samo tako bi se moglo doprineti stalnosti i samostalnosti funkcije narodnog zaštitnika. Dakle, i ovde je potreban neki nezavisniji organ, poput Velikog personalnog veća Vrhovnog suda koje utvrđuje da li su ispunjeni zakonski uslovi za razrešenje sudija. Potreban nam je stručan, nezavisan, partijski neobojen i nadasve hrabar zaštitnik građana i mi iz SPO iskreno verujemo da ćemo do takvog rešenja i doći nakon usvajanja ovog zakona. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi pretpostavljamo da će na jednom od sledećih zasedanja Narodne skupštine biti i zakon o donošenju zakona o zaštiti građana od zaštitnika građana, jer izražavamo sumnju da će i ovo biti korektno. Međutim, vratio bih se na izreku uvažene koleginice Vjerice Radete, koja je rekla - selo gori, a baba se češlja, vatrogasci gase vatru benzinom. Otprilike to je ono što ovaj zakon znači u pravnom sistemu Republike Srbije u ovom momentu. Pre nekolik dana smo imali dva zakona koji regulišu vrlo važnu oblast u državi Srbiji, a to je Zakon o državnoj upravi i Zakon o državnim službenicima. Samo je kolega Dušan Proroković rekao da nema ambicije da će tu sve biti baš idealno regulisano, a svi ostali govornici koji podržavaju Vladu su rekli da je to idealno i da tu neće biti nikakvih problema, da će sve biti dobro rešeno. Međutim, ministar Lončar, uvaženi profesor Pravnog fakulteta, imao je problema oko branjenja ovog zakona, jer sigurno da ni sam nije mogao da poveruje u ovo što piše ovde, a on treba da odbrani. Neko se žalio zašto nije vršena analiza i zašto se nije pozvalo na rezultate rada ombudsmana iz Vojvodine. Naravno da nije moglo da se pozove, jer taj čovek - Petar Teofilović je prilikom podnošenja redovnog godišnjeg izveštaja Skupštini APV kritikovao građanina Milorada Mirčića, istina uvaženog srpskog radikala, šta je rekao za "Građanski list". Da li je to posao i dužnost ombudsmana, odnosno zaštitnika građana Republike Srbije, kako se ovde predviđa. Videli ste da je Zakonom o lokalnoj samoupravi, u članu 126, predviđeno da lokalne samouprave mogu da osnuju branioce, odnosno da se formira branilac građana i, ministre, vi to dobro znate, da, osim nešto malo opština u Vojvodini, osam do devet, nema ni u jednoj drugoj. Ali, pretpostavljam da to nije na osnovu tog Zakona o lokalnoj samoupravi, nego da je to na osnovu Odluke o formiranju ombudsmana u Vojvodini. Onda se pojavilo negde oko sedam ili devet opština koje su donele takvu odluku i čini mi se da nešto malo funkcioniše u Bačkoj Palanci i Zrenjaninu. Konkretno ću o nekim od članova iz ovog zakona. Recimo, u članu 1, stav 3. kaže se: "Pod pojmom građanin, u smislu ovog zakona, podrazumeva se ne samo fizičko lice koje je domaći državljanin, već i svako fizičko lice strani državljanin, kao i svako domaće ili strano pravno lice... " Nemoguće je, ministre, verovatno vi to znate da se nikada nije moglo formulisati da se građaninom smatra domaće ili strano pravno lice. To prosto nije u redu. Zaštitnik građana odlukom može obrazovati kancelarije van svog sedišta. Poznato nam je da u Vojvodini postoje dve kancelarije, u Pančevu i Subotici, u Srbiji, računajući u tom slučaju i Vojvodinu, trebaće ih mnogo više. Pretpostavljamo da bi bio veliki broj angažovanih zaštitnika građana Srbije, njihovih zamenika, definisano je - četiri. S obzirom da postoji mogućnost da se obrazuju kancelarije po Srbiji, onda bi to bilo mnogo više, trebalo bi mnogo više materijalnih sredstava. Mislim da država Srbija u ovom momentu ne bi mogla da prihvati toliki broj službenika za rešavanje ovog problema, a oni u suštini ništa neće moći da urade, jer je poznato, kao što ste rekli, da se ovaj zakon donosi na osnovu Nacrta ustava koji je Vlada Republike Srbije uradila prošle godine. Nemoguće je to na osnovu nekog nacrta ustava, koji nikome nije poznat, jer mi poslanici nismo bili u prilici da vidimo taj nacrt, a i da jesmo, on sam po sebi ne znači ništa. Tako da zaista nema utemeljenja za donošenje ovakvog zakona. Vi to dobro znate. Verovatno će to biti problem i da zaživi, ali sigurno se to čini zbog zaposlenja određenog broja lica. Mi smo bili u prilici da čujemo u poslaničkim klupama ko se priprema, ko ima ozbiljne ambicije da to postane. Bilo bi to strašno ako tako bude, jer bi trebalo jednog ministra, u zajednici Republike Srbije i Crne Gore, kontrolisati od strane njegove supruge. Naravno, mnogi jadikuju što i nevladine organizacije nemaju pravo da predlažu ko bi mogao da bude zaštitnik građana. U članu 5, pod uslovima, a o tome su govorili moje kolege, moram samo nešto da ponovim, predviđeno je koje uslove treba da ispunjava zaštitnik građana, pa je rečeno da je diplomirani pravnik; to je jedino objektivan uslov koji može biti evidentan i koji ima smisla ovde da stoji; najmanje 10 godina iskustva, ni za jedno radno mesto do sada nije bilo predviđeno iskustvo od 10 godina. Zbog toga može da se vrši određena priprema za tačno utvrđeno lice, da je imalo zapaženo iskustvo u nadležnosti zaštitnika građana. Ko su to, da li su advokati, sudije, drugi diplomirani pravnici na nekim drugim poslovima? Čuli ste da je to ponajpre, ali samo po želji ili na predlog malog broja građana u Srbiji, mogli da budu oni koji se nalaze u nevladinim organizacijama i koji su se "zalagali" za zaštitu prava građana, da poseduju visoke moralne i stručne kvalitete. To je, takođe, jedna od premisa koja nije definisana i koja podseća na onu - društveno-političku. Naravno, o tome ćemo više govoriti po amandmanima. Dosta je primedbi koje se mogu istaći na ovaj zakon. Ukoliko se upustimo, iako smo se potrudili da malo vidimo sa uporednom praksom kako je to regulisano, koje efekte zaštitnik građana daje u praksi, iako je to institut koji je star skoro 200 godina, nisu zapaženi neki rezultati u praksi. U Srbiji nema nikakve potrebe za ovakvim institutom, bar ne u ovom momentu, a kasnije, kada bude realno utemeljenje u Ustavu i kada budu još neke stvari definisane jasno, onda će moći da se ukaže i potreba za zaštitnikom građana Srbije. O ovome bi se moglo dosta govoriti, ali s obzirom da ima određen broj poslanika iz poslaničke grupe SRS, koji takođe žele o ovome da govore, ustupiću im prostor. Hvala.
Hvala, gospodine Periću. Reč ima narodni poslanik Goran Rakovac, potom narodni poslanik Slobodan Vučković, pa narodni poslanik Nadica Momirov. Izvolite, gospodine Rakovac.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, kao što i sami vidimo, ovaj zakon je izazvao dosta polemike. Nije ni čudo, s obzirom da se radi o jednoj mladoj instituciji u evropskoj teoriji i praksi, koja evo dolazi i kod nas i zadnjih godina je ušla u naš pravni sistem, doduše, ušla na mala vrata, ali uz veliku buku. Kažem - uz veliku buku, bilo je mnogo onih koji su podržavali i insistirali na uvođenju ovakve institucije, pre svega kroz Zakon o lokalnoj samoupravi. Ali, isto tako, ne manje bučnih i onih koji su ovakvu jednu instituciju osporavali. Iako, dakle, u Zakonu o lokalnoj samoupravi već imamo instituciju ombudsmana, iako je već nekoliko godina kao institucija on postoji u našem pravnom sistemu, današnja rasprava potvrđuje da i dalje imamo zagovornike onih koji po svaku cenu smatraju da ovakav institut treba podići na jedan viši nivo. Znači, formirati instituciju ombudsmana i na republičkom nivou, ali je nemali broj i onih koji i dalje osporavaju samo postojanje ovakve institucije. Mislim da nisu u pravu ni jedni ni drugi. Činjenica je da je ova mlada institucija u evropskim pravima, kao što reče moj prethodnik, otprilike oko 200 godina, otkako je krenula iz Švedske, proširila se uglavnom u sva evropska zakonodavstva, ima takve prednosti da je treba inkorporirati i predvideti u našem pravnom sistemu. Predviđanje u našem pravnom sistemu podrazumeva da se ova institucija prilagodi našim uslovima, postojećem stanju, postojećoj teoriji i praksi našeg pravnog sistema. Mislim da je ovaj zakon, koji se danas nalazi pred nama, u formi predloga, upravo na pravi način izbalansirao ono što se, uvođenjem ove institucije, s jedne strane, hoće u odnosu na ono kakav je naš pravni sistem, kakva je naša pravna praksa, kakav je naš trenutno važeći Ustav, sa ograničenjima koje ima i da su rešenja, koja su data u ovom zakonu,u potpunosti optimalna i prihvatljiva, te da ih, kao takve, ovaj parlament treba podržati. Dakle, činjenica je da ova institucija postoji, kao što sam rekao, u većini evropskih zakonodavstava, naravno pod različitim imenima, ali i sa različitim sadržajem. Pitanje da se kod nas u Zakonu o lokalnoj samoupravi koristi izraz: građanski branilac, da se u ovom zakonu, koji je pred nama, upotrebljava izraz zaštitnik građana, a da se, primera radi, u Vojvodini upotrebljava opšteprihvaćeni izraz - ombudsman, mislim da zaista nije vredno neke veće polemike ovde. Nama je bitno da ovu instituciju podignemo na republički rang. Dakle, da to bude institucija, da se radi o državnom službeniku na republičkom nivou, a vreme i praksa sprovođenja ovog zakona i rada budućeg našeg zaštitnika građana, ili građanskog branioca ili ombudsmana, nazovite ga kako hoćete, vremenom će pokazati da li opravdava razloge zbog kojih ovaj zakon donosimo. Naveo bih nekoliko opštih karakteristika koje postoje u uporednom pravu i koje karakterišu samu instituciju ombudsmana i uporedio bih to sa predlozima koji se nalaze u ovom zakonu, iz razloga što se vidi da te osnovne karakteristike, koje jedna ovakva institucija treba da ima, u potpunosti se nalaze u ovom zakonu i zakon ih je u potpunosti ispoštovao. Pre svega, ombudsman je zaštitnik prava građana i to, pre svega, zaštitnik od loše, nekompetentne, nestručne, neprofesionalne, ponekad i arogantne uprave. Dakle, u ovom slučaju, s obzirom da imamo instituciju republičkog značaja državne uprave, zakon je to definisao već u prvom članu i kroz sve ostale članove i u potpunosti ispoštovao ovaj opšti cilj i opšti zadatak koji institucija ombudsmana treba da postigne. Po pravilu, ombudsman u uporednom pravu predstavlja organ parlamenta, organ koji neposredno bira parlament, a ne bira se, odnosno ne imenuje na neki drugi način i u principu se bira iz redova nestranačkih ličnosti, što je, takođe, u potpunosti ispoštovano u odredbama ovog zakona. Nezavisnost ombudsmana, da bi mogao da udovolji ciljevima koji se pred njega postavljaju, takođe su jedna od bitnih karakteristika. Ovim zakonom se ta nezavisnost ispoljava i vidi se pre svega u načinu na koji se bira, dakle od strane parlamenta, ali sa druge strane, i načina na koji se ombudsman finansira. Dakle, radi se o državnom službeniku koji godišnje dostavlja predlog svojih troškova i čija se sredstva za rad kao institucije predviđaju u republičkom budžetu. Rad samog ombudsmana jeste da građane zaštiti pre svega od organa uprave. Tom prilikom, pored zakonitosti, ombudsman ceni i celishodnost rada organa uprave i javnih službenika. Naravno da u tom smislu ima prava da ih ispituje, kritikuje, dakle može sa njima sve da uradi i o tome obaveštava javnost, parlament jednom godišnje, sve osim da meritorno rešava i poništava akta organa uprave, što je potpuno jasno i nedvosmisleno i u skladu je sa načelom podele vlasti. Ombudsman takođe mora biti lako dostupan onima čije interese treba da štiti, dakle samim građanima. Stoga je u zakonu predviđeno da postupa kako po žalbama građana, tako i na sopstvenu inicijativu, ukoliko dođe do saznanja da su organi uprave na neki način kršili prava građana. Bitno je da su usluge ombudsmana besplatne, dakle ne podležu nikakvim taksama niti drugim izdacima. Snaga ombudsmana se zasniva, pre svega, na njegovom autoritetu. Iza njegovog autoriteta, govorim o ličnom autoritetu, mora da stoji i autoritet parlamenta, tako da će ta buduća ustanova zaštitnika građana umnogome imati onoliko snage koliko snage bude imao i ovaj parlament koji ga bude postavljao odnosno birao i koji će stajati iza njega, kome će on podnositi izveštaje. Na kraju, jedno pitanje koje je sporno, koje je ovde u više navrata pomenuto, a to je pitanje zakonske inicijative ombudsmana, koje u ovom trenutku nije u potpunosti ispoštovano u ovom predlogu zakona, ali s punim pravom, kako je i ministar objasnio, a i više govornika se osvrnulo na ovaj problem. Rešenja sadržana u našem Ustavu su takva da se neposredna zakonska inicijativa ombudsmana ne može predvideti u Predlogu ovog zakona, ali je zato predviđena inicijativa koja ide prema Vladi. Ukoliko ovaj parlament bude imao dovoljno autoriteta i ukoliko sa tim autoritetom bude stajao iza ombudsmana, onda će i inicijative koje on bude prosleđivao prema Vladi imati određenu snagu, tako da će Vlada, koja je po zakonu dužna da ih obavezno razmatra, morati da ih prihvata, morati da ima puno argumenata ukoliko hoće da ih odbije. U svakom slučaju, donošenjem ovog zakona naša zemlja se svrstava u red savremenih država, sa savremenim zakonodavstvom. Zakon je u potpunosti, kao što sam na početku rekao, ispoštovao naš pravni sistem, našu pravnu praksu. Treba ga doneti, a vreme će pokazati da li je kapacitet ovog zakona optimalan. Mislim da u ovom trenutku bolji tekst nije mogao da bude donet. Iz ovih razloga poslanička grupa DSS ovaj zakon će podržati, što i čini u govorima svojih poslanika i u danu za glasanje glasati za usvajanje ovog zakona.
Hvala, gospodine Rakovac. Reč ima narodni poslanik Slobodan Vučković, potom narodni poslanik Nadica Momirov, a potom narodni poslanik Božidar Koprivica.
Dame i gospodo, jedna institucija ima toliko snage koliko ima onaj organ koji je bira. Ovde je već bilo govora o tome i branjeno je da treba parlament da bira, da je to tradicija itd. Mislim da kod nas ovako kako je predloženo neće doprineti ništa autoritetu i da taj ombudsman neće, taj zaštitnik građana, imati zaista onakav autoritet kakav bi trebalo da ima i kako predlagač zakona nama predstavlja da će ga imati. Naime, moguće je da samo 64 poslanika ove skupštine izaberu zaštitnika građana. Nesumnjivo, to će biti većina, ona politička većina u Skupštini i da građani koji nisu u toj većini, neće biti na određeni način predstavljeni, bez obzira što se govori da će to biti nezavisan organ, da će biti moralno, politički i stručno nezavisna osoba itd. Dakle, mislim da nema nikakvog razloga da to radi Skupština, ako je ovako predstavljeno. Građani najbolje znaju ko može njih da štiti i zašto to njima da radi vladajuća većina. Državni organ je i predsednik Republike i njega biraju građani direktno i neposredno, i zašto građani ne bi sami predlagali, kao što su neke stručne institucije ovde i predlagale, i neke nevladine organizacije, ne treba na njih gledati sa nekim animozitetom, da građani predlažu i da građani predlažu i razrešenje, a i da biraju zaštitnika građana. To je jedno. Drugo je pitanje efikasnosti, koje nije dovedeno na određeni nivo u ovom zakonu. Naime, kaže se ovde da će zaštitnik građana imati četiri pomoćnika, odnosno zamenika, a u članu 28. se kaže da je dužan da na svaku pritužbu zaštitnik građana odgovori i da pokrene postupak po svakoj pritužbi. Kako će jedan zaštitnik građana, sa svoja četiri zamenika, moći to da uradi u ovakvom jednom pravnom i upravnom neredu kako je to u našoj zemlji. Pri tome se kaže da će on moći da osniva kancelarije, a nigde se ne kaže šta će te kancelarije moći da rade i koji je njihov delokrug poslova, koja će biti njihova ovlašćenja. Naime, ovlašćenja se nikakva ne daju u tom pravcu. Posebna stvar je ono što je već neko apostrofirao, a to je da nestručno i nesavesno obavljanje funkcije može da bude razlog za razrešenje zaštitnika građana. To je jedna stvar koja će vladajućoj većini dati mogućnost da zaštitnika građana koji im ne odgovara da ga smene, jer to je bezobalni termin i podleže političkoj i subjektivnoj proceni šta je to nestručno i nesavesno obavljanje poslova. Dalje, ovde se kaže da zaštitnik građana deluje samo na upravne stvari. U Bosni i Hercegovini imamo slučaj sa zaštitnikom građana, gde se on bavi i sudskim stvarima, ne u smislu presuđenja nego u smislu postupka. Mi smo sada ovde imali jedan flagrantan slučaj kršenja sudske procedure, da je neka građanka bila smeštena u Zavod za čuvanje i lečenje po jednoj odluci koja je bila potpuno neodrživa. Da je bilo ombudsmana to se sigurno ne bi desilo. Zašto se u takvim slučajevima kršenja postupka ili odugovlačenjem postupka, bez ulaženja u meritum stvari, ne bi angažovao zaštitnik građana? Neke odredbe su potpuno nejasne, odnosno nemaju ni svoju sankciju. Kaže se da je Vlada obavezna da razmatra inicijative koje podnosi zaštitnik građana. Ne kaže se u kom roku, kada, uz koju proceduru i sa kakvim dejstvom. Znači, ona je obavezna, a kada je obavezna, to može da razmatra za godinu dana, nema nikakvog roka. Neko je rekao da nema smisla da zaštitnik građana može da podnese predlog za pokretanje postupka Ustavnom sudu. To može zaista svaki građanin, ali tu se vidi nedostatak ustavne osnove za ovaj zakon. Moralo bi da se predvidi da zaštitnik građana ima prvenstvo pred ustavnim sudom. To ne možemo, verovatno zbog samog Ustava, ali to su ti propusti i posebno pitanje javnosti. Posebno je pitanje javnosti. Javnost kod zaštitnika građana, čije je glavno oružje moralno, mora da bude dobro obrađena. Kaže se u članu 20 - zaštitnik građana je ovlašćen da javno preporuči razrešenje funkcionera. U članu 31. se opet govori o javnosti, a da se ne precizira kako će on do te javnosti doći, da li su dužna sredstva javnog informisanja i mediji da to objave, pod kojim uslovima, kako, koliko, u kom roku. Spominje se javnost, a to pitanje se uopšte ne reguliše, apsolutno se ne reguliše i ostaje van domašaja ovog zakona, van svake funkcije. Na kraju, mislim da treba istaći da je veoma korisno da se konačno ovde pokrenulo pitanje zaštitnika građana - ombudsmana u našoj zemlji, nažalost, na jedan način samo u tragovima, nešto što će biti tako da mi imamo ombudsman, da imamo zaštitnika građana na papiru, a u stvari će to biti "bogojavljenska vodica" koja će nas malo poškropiti, ali neće imati nikakvo dejstvo.
Narodni poslanik Nadica Momirov ima reč, potom narodni poslanik Božidar Koprivica i, ako bude vremena do pauze, narodni poslanik Petar Cvetković, zavisi od dužine govora prethodnika.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine predsedniče, poštovani gospodine ministre, ovim zakonom ne samo što se ustanovljava institucija zaštitnika građana, tj. najvažnija funkcija ove institucije, a to je zaštita i unapređivanje ostvarivanja slobode i prava čoveka u jednom društvu, nego i jačanje procesa demokratizacije, koja je jasno trasirana u Srbiji. G17 plus će podržati ovaj zakon, jer upravo ovaj zakon pospešuje uspostavljanje i razvoj institucija koje treba da dovedu do zaštite pojedinca od nezakonitog i lošeg rada organa vlasti i glasaćemo za ovaj zakon zbog najznačajnijeg razloga, a to je garancija za ostvarivanje načela jednakosti građana pred zakonom. Poznata je deviza G17 plus - zakon jednak za sve. U pravnom sistemu Srbije ova institucija je našla svoje mesto na teritoriji AP Vojvodine 2002. godine odlukom Skupštine AP Vojvodine i lokalne samouprave Zakonom o lokalnoj samoupravi, isto tako 2002. godine. Samim uspostavljanjem ovih institucija na ovim teritorijama, jasno je postalo da je potreban kontinuitet nastaviti. Istorija postojanja institucije zaštitnika građana je duga, počev od Švedske, odnosno Skandinavije, koje se smatraju kolevkom ove institucije. Svi koji su imali kontakt sa Skandinavijom ili su tamo boravili, prvo što mogu da uoče, a to je odlično funkcionisanje ove institucije. Stoga, uopšte nije bitno koji je naziv te institucije ili sedište te institucije. Vama, živeći u jednoj takvoj zemlji, uopšte nije ni potreban kontakt sa ovakvom institucijom, zbog toga što je sistem vrednosti toliko izgrađen i uspostavljen da vi, na kraju krajeva, nemate potrebu da se obratite da bi vaša prava bila zaštićena. Kasnije, kada je postao poznat efekat rada ove institucije, sama institucija se uspostavlja i u drugim zemljama. Tako danas možemo konstatovati da ih ima u oko 130 zemalja. U našoj zemlji, koja je u procesu tranzicije takođe uspostavljanja vladavine prava i gde su demokratski procesi još uvek u razvoju, jasno je da uspostavljanje ovakve institucije zaštitnika građana treba da ima prioritet. G17 plus smatra da će rad ove posebne samostalne institucije, koja će vršiti nadzor nad radom, pre svega organa državne uprave, javnih službi, organa lokalne samouprave, dakle, nad radom svih onih subjekata koji neposredno odlučuju o pravima i obavezama građana, dovesti do jačeg i kvalitetnijeg društva državnog sistema, ono što smatramo da treba da imamo i ono što zaslužujemo.
Reč ima narodni poslanik Božidar Koprivica, a potom narodni poslanik Petar Cvetković, mislim da će biti vremena tokom prepodneva.
Poštovani narodni poslanici, Predlog zakona o zaštitniku građana predstavlja još jedan u nizu zakona koji nema utemeljenja u Ustavu i koji tvrdim nikada neće biti primenjen. Potpuno je nepotrebno stvarati posebne i nove državne institucije, koje će se baviti poslom "čuvara prava građana". Takođe, potpuno je nepotrebno stvarati i formirati nezavisan državni organ, koji će navodno štititi prava građana i kontrolisati rad državne uprave, kada za to postoje i drugi redovni organi u našem pravnom sistemu. Vladavina prava, po mišljenju srpskih radikala, i razvoj pravne države treba i mora biti osnovni cilj svake države, pa i ove naše. I princip podele vlasti upravo je doprineo razvoju pravne države i funkcionisanju svih mehanizama za zaštitu prava građana koji već postoje. Praktično, ovako kako je predloženo, tzv. zaštitnik prava građana nije ni sudski, ni upravni organ, ne donosi nikakve meritorne odluke, pa se postavlja pitanje koja je njegova uloga. Njegova uloga će se svoditi na davanje mišljenja, predloga, upozorenja, bez ikakve sankcije, i opet ponavljam sankcije, za onoga ko vrši povredu prava, pa stoga on ne može biti čak ni organ kontrole, s obzirom na položaj, nadležnosti zaštitnika, onako kako ste vi u ovom predlogu zakona predložili. Odredbe važećeg Ustava Republike Srbije ovakav institut ne poznaju, pa se ovde radi, kako sam napred rekao, o protivustavnom zakonu. Donošenje ovog zakona neće doprineti zaštiti pojedinca od lošeg rada državne uprave, već to predstavlja, naravno to svi mi znamo, rešenje koje vam nameće EU. Vi to dobro znate. Ovaj inače loš zakon, uveren sam, nikada neće biti primenjen, samo će nepotrebno i dodatno opterećivati budžet Republike Srbije, jer za početak rada zaštitnika i službi zaštitnika građana potrebna su određena materijalna sredstva. Dakle, ponovo zavlačite ruke u džepove naših građana. Potpuno je nepotrebno uvoditi jedan organ koji u praksi nikada neće zaživeti i neće imati nikakvih efekata, jer su njegove odluke, sada to kažem kao advokat, pravno neobavezujuće, nisu meritorne odluke, već samo mere upozorenja, davanja mišljenja i predloga, inicijativa, što u stvari može da uradi svaki drugi organ, pa i građanin. Srpski radikali smatraju da nam nije potreban formalan vid kontrole koji neće obavezivati nikoga. Opreza radi, SRS je uložila veliki broj amandmana, kako bi pokušala da popravi ovaj inače jako loš zakon.
Reč ima narodni poslanik Petar Cvetković, a ako bude vremena potom i narodni poslanik Radiša Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, neću biti dug u obrazlaganju ovog predloga zakona, jer su to gospodin ministar, kao i članovi DSS, u ovom prepodnevnom zasedanju učinili na prikladan način i razumljiv način. Ja bih malo uneo deo polemike, odnosno jednu dozu polemike u razmatranje ovog zakona, međutim, očigledno onih iz opozicije koji osporavaju zakon nema, pa je teško polemisati s njima. Uostalom, oni u polemici nisu dosledni, pa ću polemisati sa njihovim stavovima, odnosno sa stavovima koje su ovde izneli. Gospodu radikale nisam uopšte pomenuo. Oni su izneli stavove, mislio sam na jednu drugu političku grupaciju, koja iznosi i zastupa, da ste to pratili, došli bismo do toga, koja za svoju političku filozofiju i svoj program uzima preporuke jednog savetovanja. U redu da mi ne znamo te preporuke savetovanja, nego to su dobili svi poslanici pre nekog meseca, a izgleda da su samo neki to sačuvali i iznose ove stavove. Međutim, ukazao bih i da po tom savetovanju, osnovno što se kaže o Predlogu zakona, ovom koji razmatramo, stoji samo jedna rečenica - učesnici okruglog stola složili su se da je predlog zakona o zaštitniku građana u značajnom delu potpuno usaglašen sa standardima dostignutim u demokratskim društvima u ovoj oblasti. Toliko je trebalo da kažem gospodi koja dovode u sumnju, koja sebe smatra reformatorima, a nas iz DSS, Vladu i premijera dr Vojislava Koštunicu kočničarima reformi, pa kažu da je preuranjeno sa zakonom. Kako to reformatori sprečavaju reformu, reformu koja je u principima i duhu zapadnoevropskih demokratija i Evropske unije, zajednici kojoj težimo? Kako to preuranjen zakon, a nije preuranjen Zakon o lokalnoj samoupravi, gde je potpuno nakaradno u jednom delu materije, koju ne treba da obrazlažem, ubačen i zaštitnik građana, bez ustavnog osnova takođe. Kako to da postoji ombudsman na nivou Vojvodine, reč je izvorno švedskog porekla i znači zaštitnik, a da ne postoji na nivou Republike Srbije. Da nije to, dame i gospodo, da se oni zalažu da taj institut postoji samo na nivou Vojvodine, koja je regija u Švedskoj, s obzirom da je ombudsman, a ne u Srbiji. Svaka čast Ministarstvu i Vladi zbog Predloga ovog zakona. Potrebno je da u zakonu jedna institucija, odnosno organ koji se sui generis uvodi ovim zakonom, ima naziv u duhu pravne istorije i institucija, tradicije srpskog društva i srpske države. Zato je potpuno primereno da to bude zaštitnik građana, kao što je i predloženo, a ne ombudsman, sa nekim značenjem koje je potpuno apstraktno i u potpunoj suprotnosti sa saznanjima, znanjima i sa uobičajenim pravilima u Srbiji. Znači, ombudsman je uspešno implementiran u Vojvodini i tamo treba da postoji, a mi moramo da čekamo u Srbiji. Verovatno je starija država Vojvodina, po njima, pa ću da kažem kao oni pod znacima navoda, kao što oni vole da kažu. Da li to znači, i da li je kritika zakona samo u tome, nastojanje da Srbija nema zaštitnika građana, a da to bude ustupljeno nižim nivoima vlasti, da li je to svojevrstan vid ili nastojanje, verovatno će odgovoriti na ovo, neće moći da ćute, da li je to nastojanje za dalje urušavanje države Srbije? Ovaj predlog zakona o zaštitniku građana nije težnja ka centralizaciji Srbije, što smo čuli jutros, odnosno danas. Oni upravo sa drugačijim nazivom od naziva zaštitnika u Vojvodini ili zaštitnika na lokalnoj samoupravi pokazuju, kao što stoji u zakonu, da imaju drugačije nadležnosti, da republički zaštitnik građana štiti republičke zakone i povredu republičkih zakona, i kontroliše postupanje organa koji primenjuju te republičke zakone i ugrožavaju prava i slobode građana. To znači da čak obrađuju u jednom delu zakona i to šta će se desiti ukoliko lokalnom zaštitniku građana, odnosno pokrajinskom ombudsmanu bude podnet zahtev koji po svojoj sadržini i suštini treba da rešava zaštitnik građana na nivou Republike. Potpuno je jasno i vidljivo iz Predloga zakona koliko onaj koji kritikuje zakon, predložena rešenja ili upućuje amandmane želi da bude dobronameran. Za mene je potpuno neshvatljivo da oni ističu nepostojanju ustavnog osnova za uvođenje zaštitnika građana, a uopšte ne pominju po kom to ustavnom osnovu i po kom zakonu je, kako se zove ona funkcija, narodne kancelarije. Koliko je to narodna kancelarija dokazuje i to što ne mogu da se setim njenog imena. Znači, narodna kancelarija, po kom je to ustavu i po kom zakonu i u čijoj organizaciji, ko je propisao postupak. Da li je to po švedskom ustavu. Dame i gospodo, Vlada i nadležno ministarstvo su, poštujući sva ograničenja Ustava, važećeg, dali najbolji predlog zakona o zaštitniku građana. Nijedan zakon nije idealan, to sam više puta pomenuo. Zakon postaje idealan tokom primene i u njegovoj primeni su izmene i dopune nekada nužne i moguće. Nijedan početni tekst zakona, barem u istoriji se tako dešavalo, nije u onom krajnjem i idealnom obliku donet. On je podložan promenama i dopunama. Tako i ova rešenja koja je predlog zakona dao, u svojoj primeni će ukazati na sva dobra rešenja i eventualno manje dobra rešenja koja treba menjati. Tu nema dileme. Ovaj parlament je nadležan kako za donošenje, tako i za promenu tog zakona. Znači, u domenu onih rešenja kojapostojeći ustav dozvoljava, ocenjujem da je ovo potpuno rešenje u skladu sa međunarodnim pravilima, u duhu pravne tradicije i u duhu našeg pravnog sistema važećeg. Dilema da li primenjivati Ustav ili dati neka rešenja, takvo je takođe rešenje iz ovog savetovanja i to je neki koji garantovano nije pravnik, pa je predložio da 15.000 građana predlaže zaštitnika građana. Dilema da li primenjivati Ustav ili ne, pa čak ima i nekih zastupanja oko toga da ne primenjujemo Ustav, i suviše mnogo podseća na onu čuvenu izreku upućenu sudijama pre nekoliko decenija - drugovi sudije, ne držite se zakona kao pijan plota. Tako bi sada i ovi naši pragmatični da se ne drže Ustava nego da izmisle građanskog branioca, da ga neposredno na izborima biraju građani, ko bi drugi. Ili još bolje, da ih predlaže Soroš, a biraju neke nevladine organizacije. To bi rešenje bilo u duhu tih kritičara. Drugi je problem što kod protivljenja ovom zakonu nema suštinskih kritika. Osnovni problem protivljenja ovom zakonu je šta onda sa narodnim kancelarijama, koje su "slavno" za ovo vreme prošle. Šta će onda narodne kancelarije da rade? Preći će u narodne kuhinje. Izvinjavam se zbog neozbiljnosti. Reći ću samo još dve reči, s obzirom da nam vreme prepodnevnog rada ističe, još dve rečenice ću reći oko toga koja je nadležnost, jer bilo je dileme oko toga koja je nadležnost zaštitnika građana i šta to on može učiniti kada nema vlast, silu, kada ne može kažnjavati. Organ, odnosno institucija zaštitnika građana nigde u svetu, a ni ovim zakonom, nije predviđen ni kao sudski, ni kao upravni organi, niti kao parasudski, niti kao državni. On jeste državni organ utoliko što ukazuje na nepravilnosti, naročito u primeni pojedinačnih akata, a može i preko zakonodavne inicijative ukazivati i na neke pojave koje treba menjati novim zakonima. Znači, zaštitnik građana nije taj ko može obustaviti odluku nekog organa. Zaštitnik građana nije ni to, a i takvo čuli smo zalaganje sa ove govornice, da bi on mogao da presuđuje kod rada sudova. On bi onda bio organ nad organima, još idealno - da ga izaberu nevladine organizacije, po predlogu Soroša, i onda da upravlja čak i Skupštinom i Vladom. To bi bilo idealno stanje u rasturanju države Srbije. To je kritizerstvo, i gospodin Radosavljević će izaći to da obrazloži, a ne da dobacuje. Ponašanje je osnov kulture, a to će obrazložiti kad dođe na red nakon pauze. Ukazivanje da mi nemamo pravnike koji su se 10 godina bavili zaštitom prava građana, jer, kao, tek nekoliko godina postoji demokratija, potpuno je apsurdno, jer mi imamo pravnike koji su se 60 i više godina bavili zaštitom prava građana i sloboda građana. Ljudi, to je advokat. Radili su taj posao 60 godina. Imaju 80 i kusur. Ta kritika oko toga da nemamo kadrove i da treba smanjiti potrebne godine radnog iskustva, samo je upućena na to da zaštitnik građana bude što manje stručan i da se samim njegovim postavljenjem u potpunosti anulira težnja za stvaranjem jednog ozbiljnog organa koji će biti uklopljen u pravni sistem države. Takođe, zalaganja da zaštitnik građana može biti iz neke druge struke, osim pravne, u najmanju ruku je problematično. Moguće je da u ovom mom nastupu nisam otvorio sve polemike, ali u razmatranju po amandmanima voljan sam da čujem i odgovore onih koji sebe smatraju prozvanim.
Gospodine Cvetkoviću, hvala na sažetosti. Budući da neću dozvoliti repliku na osnovu lapsusa, jer jasno je da nije ponašanje osnov kulture, nego je kultura osnov ponašanja, najkulturnije se izvinjavam gospodinu Iliću, on će imati reč u 15,05, do kada je pauza, a potom narodni poslanik Snežana Stojanović-Plavšić, pa narodni poslanik Branislav Stevanović. [[Posle pauze – 15,10]] Dame i gospodo narodni poslanici, još jednom dobar dan. Nastavljamo popodnevni rad, načelnu raspravu 7. tačke dnevnog reda 11. vanrednog zasedanja. Reč ima, kao što smo najavili na kraju prepodnevnog rada, prvo narodni poslanik Radiša Ilić, a potom Snežana Stojanović-Plavšić, pa Branislav Stevanović. Izvolite, gospodine Iliću.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je još jedan u nizu zakona koji su predstavljeni javnosti kao bitna karika budućih odnosa sa EU. Predlog zakona o zaštitniku građana kod nas će pre imati značaj da se usvoji zbog zahteva i preporuka EU, a ne da bi se odmah krenulo u njegovu primenu. Ovaj naš "čardak ni na nebu ni na zemlji" može veoma lako da preraste u nešto sasvim suprotno od onoga što se ovim zakonom predviđa. Predložili ste instituciju kao poseban organ i sami priznajete da to nije ni organ uprave, ni sudski, a ni zakonodavni organ. To je reda radi. Ovaj zaštitnik građana treba da predstavlja neko strašilo za one koji se neće ni obazirati na ovakvog zaštitnika građana. Naravno, za obespravljene i nemoćne građane pred državom, zaštitnik građana će izgledati kao neko ko će im u perspektivi biti rame za plakanje, a to najbolje znaju njihove sadašnje kolege iz narodne kancelarije. Ova namera Vlade odmah je stavljena pod sumnju, kada je predlagač u obrazloženju na strani 2. napisao da su u izradi konačne verzije predloga zakona učestvovali, pored eksperata Saveta Evrope, OEBS-a, pokrajinski ombudsman iz Vojvodine, a to je verovatno neki Čankov kadar iz 2002. godine, i jedan broj nevladinih organizacija iz Srbije, koje se kobajagi bave zaštitom ljudskih prava i sloboda. Nije valjda da su u pisanju ovog zakona učešće imale nevladine organizacije koje vode Nataša Kandić, osvedočena antisrpska perjanica, Biljana Kovačević-Vučo, Sonja Biserko, Sonja Liht i mnoge druge. Voleo bih da nam predstavnik Vlade navede koje su to nevladine organizacije učestvovale u javnoj raspravi i da li su čak neke njihove sugestije ugrađene u predloženi tekst. Analizom pojedinih članova zakona pokušaću da ukažem na njihovu nelogičnost, a reklo bi se i na njihovu međusobnu suprotstavljenost. Ovim zakonom Vlada je predvidela široka ovlašćenja zaštitnika građana u nameri da zaista zaštiti prava građana Srbije, a i stranih državljana, kako piše u članu 1. U praksi ovaj zakon će poslužiti da se trenira strogoća prema nekom službeniku što nije taksirao neku molbu upućenu načelniku, ili referentu iz katastra ako slučajno pogreši u izdavanju kopije parcele, pa se žalio građanin. Takvi će sigurno stradati, ali je pitanje hoće li zaštitnik građana reagovati i prema visokim funkcionerima ukoliko se ogreše o zakon odnosno uskrate prava građaninu ove države. Samo ovde, sa ove skupštinske govornice svakodnevno se govori o mnogim zloupotrebama pojedinaca u organima državne uprave širom Srbije. I to, takođe, treba da bude signal za akciju zaštitnika građana. Ovim zakonskim predlogom zaštitniku građana se daje ravno 13 ovlašćenja koja su, sama po sebi, dosta široka i pružaju mogućnost zloupotreba. Dakle, kada vidimo vrstu tih 13 ovlašćenja, vidimo da još samo nedostaje mogućnost da zaštitnik građana privodi lica po potrebi, pa da sve ovo u kompletu liči na ono Odeljenje za zaštitu naroda. U prvom članu se kaže da će zaštitnik građana predstavljati nezavisan državni organ, koji će kontrolisati rad organa državne uprave i štititi prava građana. Ako se zna da se zaštitnik građana bira na predlog poslaničkih grupa, a to će biti na predlog vladajuće koalicije, kako će zaštitnik građana reagovati na očigledna kršenja zakona od strane direktora ili načelnika iz redova onih stranaka koje su zaštitnika građana izabrale u skupštini. To će biti prvi i pravi test za ovo što je napisano u članu 1. U članu 5. tačka 3) navodi se uslov za izbor lica na funkciju zaštitnika građana, a to je da poseduje visoke moralne i stručne kvalitete. I, sada zamislite šta zakon dalje predviđa, kada se visokomoralna i stručna osoba izabere za zaštitnika građana, a što se može pročitati u članu 8. i članu 13. tačka 2). Član 8, ukoliko se zaštitnik građana kao visokomoralno i stručno lice posle izbora u Narodnoj skupštini ne pojavi u roku od 30 dana da primi dužnost biće opozvan i biraće se drugi zaštitnik građana. Toliko o visokomoralnom kadru koga je ovde iznedrila vladajuća koalicija i koji kao moralna osoba neće da se javi na posao. Ukoliko se zaštitnik građana pojavi na svom radnom mestu može se desiti ono što je predlagač predvideo u članu 13. tačka 2). Ovim članom se predviđa suspenzija za zaštitnika građana ukoliko se ustanovi da je osuđen za krivično delo koje ga čini nepodobnim za obavljanje funkcije, a presuda nije postala pravosnažna. Pa, kakav je to visokomoralni zaštitnik građana, koga predloži i izglasa vladajuća koalicija, a ovamo je krivično osuđivan. Ovo je samo dokaz da predstavnicivladajućih stranaka uopšte nisu sigurni u ljude koje predlažu i postavljaju na odgovorna mesta, a koji su u stvari sušta suprotnost od onoga što im pravila i etičke norme nalažu. Davinić je najsvežiji primer vladajuće koalicije, kakve kadrove postavlja na najodgovornije funkcije u državi. Takođe, u članu 5. tačka 4) predlagač na mala vrata pokušava da uvede pojedine nevladine organizacije u sistem rada zaštitnika građana. Kako drugačije tumačiti tačku 4) koja glasi - da ima zapaženo iskustvo u zaštiti prava građana, osim da se ovako maskirani provuku Nataša Kandić i čitav prateći antisrpski korpus. U članu 17. je pobrojano gdezaštitnik građana nije ovlašćen da vrši kontrolu rada, pa se pominju sudovi i javna tužilaštva, što je i normalno. Ali, nije normalno da se u članu 20. zaštitnik građana, pre bilo kakve presude, stavlja u situaciju da nekog razrešava, odnosno traži njegovu ostavku zbog navodne povrede prava građanina. I desi se, recimo, ovakva situacija. Zaštitnik građana se obruši na nekog načelnika državne uprave u nekom gradu zbog navodne povrede prava. Zatim ga zaštitnik građana izloži javnoj kritici i poniženju u medijima, među kolegama i radnicima uprave. Ceo slučaj dođe do suda i na sudu se ispostavi da je načelnik bio u pravu i dobije spor. Šta onda? Kako će neko, uključujući i zaštitnik građana, da čoveku nadoknademoralnu i materijalnu štetu? Hoće li snositi konsekvence zaštitnik građana?Neće, jer ga štiti član 10. u kome se kaže - zaštitnik građana ne može biti pozvan na odgovornost zbog mišljenja, kritike ili predloga koji su dati u vršenju svoje funkcije. Nama ostaje da,ukoliko se ovaj zakon usvoji, vidimo kako će zaštitnik građana obavljati svoju dužnost. Znajući za dosadašnje učinke kadrova vladajuće koalicije, teško da će se išta poboljšati u odnosu između države, odnosno njenih organa i građana.
Hvala, gospodine Iliću. Reč ima narodni poslanik Snežana Stojanović-Plavšić, potom narodni poslanik Branislav Stevanović, pa narodni poslanik Milica Gavrilović. Izvolite, gospođo Plavšić.
Zahvaljujem. Poštovani gospodine predsedniče, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani građani, poslanička grupa G17 plus podržaće zakon o zaštitniku građana. Pokušaću da vrlo kratko objasnim iz kojih razloga. Zbog čega je zakon o zaštitniku građana toliko važan? Želim da istaknem da je ovaj saziv Skupštine doneo veliki broj zakona u raznim oblastima i poslanička grupa G17 plus na veliki broj tih zakona veoma je ponosna. To su zakoni u oblasti ekonomije, pravosuđa, u raznim drugim oblastima, to su zakoni kojima smo pokušali da državu Srbiju učinimo modernom, stabilnom državom i da je povedemo put Evropske unije. To je nešto što poslanička grupa G17 plus u punoj meri podržava. Ali, jednu državu, stabilnu, ozbiljnu i modernu državu ne čini pre svega ni ekonomija, ni pravosuđe, ni državne institucije. Nju, pre svega, čini građanin Srbije. Građanin Srbije je centar ove države, on je kreator reformi, on je onaj koji je cilj reformi i građanin Srbije je cilj svih nas. Dakle, ovaj zakon u sam svoj centar i onoga o čemu govori, i materije koju uređuje, stavlja građanina Srbije, i to je ono što mi u ovom zakonu, pre svega, želimo da podržimo kao jedan dobar put ka ostvarenju ljudskih prava svakog građanina u Srbiji. Samo građanin koji je svestan svojih prava, koji je u punoj meri upoznat sa time šta su njegova prava, može biti aktivan činilac u kreiranju standardai normi koje će činiti naše društvo. To je ono što je za nas veoma važno. Zbog toga smatramo da je ovaj zakon jedan od osnovnih zakona koje moramo doneti ukoliko želimo da ovim putem idemo dalje. Naravno, podržavamo ovaj zakon i zbog konkretnih normi koje on donosi, pre svega zbog mogućnosti da građanin i na jedan drugi način, ne kroz sve one koji su do sada bili standardni, zaštiti svoja prava i ostvari u punoj meri svoju ulogu u društvu. Zaštitnik građana je, pre svega, jedna kontrolna institucija. To je institucija koja će vršiti nadzor nad organima državne uprave, javnih službi, organa lokalne samouprave i svih onih organa sa kojima građanin neposredno dolazi u kontakt kada je god neko njegovo pravo dovedeno u pitanje. Ono što je jako važno i što ovaj zakon, mi smatramo, jako dobro reguliše, to je pre svega jedna široka dostupnost zaštitniku građana. Dakle, ovaj zakon je na dobar način uveo mogućnost da svaki građanin Srbije dođe do zaštitnika građana. Kako? Tako što predviđa mogućnost formiranja kancelarija širom Srbije koje će se baviti zaštitom prava građana, tako što omogućava svakom građaninu da bez ikakvih troškova dospe do svog zaštitnika i tako što obavezuje službe koje će raditi za zaštitnika građana da pruže punu pomoć svakom građaninu u slučaju da on nije u mogućnosti da sam napiše ili formuliše svoje zahteve. Takođe, ono što je jako važna odredba ovog zakona, to je nezavisnost koja se omogućava zastupniku građana. Dakle, on neće biti zavisan bilo od koga i na taj način smatramo da je upravo dobro i podržavamo činjenicu koju ovaj zakon potencira, a to je da zastupnik građana ne treba da bude član bilo koje političke organizacije. Pri tome se, naravno, ne misli da je loše baviti se politikom i da kvalitetni ljudi ne treba da se bave politikom, ali, naravno, da zastupnik građana ne treba da bude član političke stranke, jer program i usmerenje političke stranke ne treba da obavezuju zastupnika građana. On jednostavno mora da predstavlja sve građane u punoj meri, nezavisno od toga kakva su njihova politička, verska, nacionalna ili bilo koja druga ubeđenja ili pripadnost. Takođe, ono što je jako važno i što smatram dobrim u ovom zakonu, to je činjenica da svi organi uprave imaju obavezu da sarađuju sa zaštitnikom građana i da sve informacije njemu moraju biti u punoj meri dostupne. Ono što je, takođe, jako dobro to je činjenica da će zastupnik građana moći da uđe u svaku instituciju i da će imati potpun pristup licima koji su lišeni slobode. Dakle, još jedno ljudsko pravo koje je potencirano ovim zakonom. Takođe, želim da naglasim da me posebno raduje činjenica da ovaj zakon posebno uzima u obzir, kroz regulisanje mogućih specijalnosti za zamenike zastupnika građana, koji će se baviti posebno pravima dece, licima koja su lišena slobode, nacionalnim manjinama i osobama sa invaliditetom. Naravno da podržavamo i intervenciju da žene, takođe, treba da budu deo ovih grupa. Ali, želim da naglasim i jednu posebnu oblast, a to je oblast zaštite dečijih prava. Postojalo je razmišljanje da postoji poseban zamenik zaštitnika građana, koji će se baviti dečijim pravima, ali mogu neposredno da prenesem, danas nakon sastanka pododbora za prava deteta, da smo dobili informacije iz Ministarstva za socijalna pitanja, da već postoji nacrt zakona o zaštitniku dece, dakle, jedne posebne institucije koja će se posebno baviti dečijim pravima. Verujem da je ovo jako dobro rešenje, jer su dečija prava zaista posebna u odnosu na sva druga ljudska prava. Ono što će zaštitnik dečijih prava uključivati, to je načelo participacije koje, moram da kažem, ovaj zakon ne sadrži. Dakle, ukoliko postoji neka zamerka, to je, pre svega, ta zamerka da, što se tiče opšteg zaštitnika građana, on nije u punoj meri dostupan deci, jer ne podrazumeva participaciju dece u ostvarivanju svojih prava. Na kraju, završiću jednim citatom, koji kaže ovako: "Da li ste čitali Povelju UN o ljudskim pravima. To je najhumaniji zakon u istoriji ljudskog roda. Od pet milijardi ljudskih bića koja žive na svetu, od svakog od njih u punoj meri zavisi da li će ovaj zakon ostati san ili će on postati realnost. Vi ste jedno od tih ljudskih bića." Poslanici G17 plus u punoj meri su svesni svoje odgovornosti i u punoj meri svesni su činjenice da od svakog od nas, pre svega, a zatim i od svakog građanina Srbije zavisi da li će ljudska prava u Srbiji u punoj meri biti poštovana. U tom smislu, podržavamo ovaj zakon i pozivamo i ostale da nam se u tome pridruže. Hvala.
Hvala vama, gospođo Plavšić. Reč ima narodni poslanik Branislav Stevanović, potom narodni poslanik Milica Gavrilović, pa Nemanja Šarović. Izvolite, gospodine Stevanoviću.
Dame i gospodo, pre par meseci smo imali Predlog zakona o posredovanju, sada imamo o zaštitniku građana, te treba priznati da i jedan i drugi imaju slična ovlašćenja i prava. Jedan i drugi, ako pogledamo, uglavnom su dobri predlozi na papiru, ali u praksi, nažalost, neće od njih biti posebnog efekta. Jedino što će biti dodatnog opterećenja budžeta naše iovako slabe privrede. Mi poslanici SRS smatramo da je to suvišna funkcija, suvišna institucija, gde bi se, ako uzmemo u obzir lokalne samouprave, pokrajinu, da bi tu bilo više tih ljudi koji bi jednostavno bili opterećenje na naš ionako siromašan budžet. Ovlašćenja zaštitnika da može da utiče na izmene i dopune zakona, zatim, da može da vrši nadzor nad sprovođenjem zakona, što u praksi nema, niti može konkretno da utiče u nekim sudskim procesima, nego jednostavno vrši određeni nadzor, što jednostavno ne bi donelo posebnog efekta i ne bi davalo neke posebne rezultate. Kada se uzme u obzir način izbora zaštitnika, treba istaći i to da, ipak, postoje određene nelogičnosti kada je u pitanju ustavnost izbora, jer u većini država u okruženju, gde su to regulisali, o tome odlučuju dve trećine Skupštine. Međutim, kod nas ima kod toga problem ustavnosti i tu bi neka tesna većina odlučivala o tome. Kada se kaže da bi vanstranačka ličnost morala da bude postavljena na to mesto, to znači da to sigurno ne bi bilo tako nego se obično postavi neki čovek koji bi bio produžena ruka sadašnje vlasti, koji bi radio u interesu sadašnje vlasti više nego u interesu samih građana Srbije i rešavao odgovarajuće probleme pojedinaca. Posebno ako uzmemo u obzir nagomilane probleme u samoj privatizaciji, gde je ogroman broj naših građana oštećen. Mislim da tu ne bi mogao da pruži neku adekvatnu pomoć, jer je u pitanju veliki broj ličnih predmeta i veliki broj ljudi je oštećen u Srbiji. Prema tome mi poslanici Srpske radikalne stranke ne vidimo da bi bilo neke velike koristi od tog zaštitnika građana. Posebno kada uzmemo u obzir da se ovde kaže da je vanstranačka ličnost, a o samom predlogu tog zaštitnika odlučivale bi i nevladine organizacije, što smatramo da, imajući praktična iskustva sa nevladinim organizacijama, ne može biti u interesu naroda, jer su to neke organizacije za koje smo više puta čuli kakve su i čime se sve bave ti ljudi. Prema tome, i ti ljudi sigurno ne bi trebalo da imaju učešća, a ako dođe do toga, vi ste u većini pa ćete verovatno i izglasati, ali da imate u vidu, ako je moguće, te nevladine organizacije koje imaju svoje sumnjive poslove, da se njih lišite. Takođe, trebalo bi imati u vidu zaštitu naših građana, koji su nažalost otišli ni krivi ni dužni u Hag, treba više povesti računa o njima i veću brigu o njihovoj zaštiti jer se zna da su više iz političkih razloga tamo privedeni nego što su krivi za bilo šta u ovom trenutku. U poslednje vreme, kao zaštitnici građana, nažalost u političkom smislu, javljaju se gospodin Čović, koji sada ponovo pokušava da pridobije narodne mase, okuplja sindikate i pokušava neku demagogiju da proturi i na taj način da pridobije neko glasačko telo, a još prljavijim poslom se bavi gospodin Karić, koji se takođe ističe kao zaštitnik građana svojom prljavom političkom igrom i kampanjom koju vrši, a narod se bazira na to, smatra da se on dosta nakrao i sada je rešio da pomogne narodu. Takvim ljudima, kao i nevladinim organizacijama, zaista ne treba verovati i strogo se distancirati od takvih ličnosti. Hvala.
Hvala vama, gospodine Stevanoviću. Reč ima narodni poslanik Milica Gavrilović, potom narodni poslanik Nemanja Šarović, pa narodni poslanik Dušan Proroković.
Dame i gospodo narodni poslanici, iako je od uvođenja institucije zaštitnika građana proteklo skoro 200 godina, iako ova institucija postoji u oko 130 zemalja, ona još uvek nije pravno zaživela u našoj državi. Naime, Zakon o lokalnoj samoupravi iz 2002. godine predviđa mogućnost osnivanja ovakve institucije, ali je do sada ona osnovana samo u dva grada i uspešno se primenjuje. Radi se o Bačkoj Topoli i Zrenjaninu. Ombudsman ili zaštitnik građana je specifična institucija koja vrši nadzor nad radom, kako organa uprave, tako i javnih službenika, odnosno organa lokalne samouprave, odnosno svih onih organa koji odlučuju o pravima i obavezama samih građana. Septembra 2003. godine je odlukom oformljen i ustanovljen prvi pokrajinski ombudsman. U mnogim zemljama ombudsmani ili zaštitnici građana postoje na različitim nivoima, počev od lokalnog, regionalnog i nacionalnog. U nekim zemljama čak postoje specijalizovane oblasti za koje su ombudsmani nadležni. Recimo, konkretno za zaštitu prava deteta, zatim za zaštitu ličnih podataka ili za tematiku stanovanja. Koliko se daleko otišlo u razvoju ove institucije najbolje pokazuje i primer evropskog ombudsmana, čime je ova institucija podignuta na nadnacionalni nivo. Međutim, postoje neke karakteristike koje su vezane za sve ombudsmane, odnosno zaštitnike građana, ma gde da se oni nalaze. To je prvenstveno da su oni zaštitnici prava građana od neefikasne, nestručne i neodgovorne uprave, da postupaju po sopstvenoj inicijativi ili na zahtev samih građana, da su potpuno nezavisni od izvršne vlasti i da, po pravilu, poseduju zakonodavnu inicijativu. Sada više neće moći da se toleriše nekompetentno i neodgovorno ponašanje službenika, recimo primera radi, prilikom izdavanja potvrde ili izvoda iz matične knjige rođenih, izvoda iz matične knjige venačnih itd, već će sami građani imati mogućnost, ukoliko nisu zadovoljni uslugama javnih službenika, da se obrate ombudsmanu, a da on na adekvatan način reši njihov problem. Ovaj predlog zakona je izuzetno dobar, ali smatram da se u njemu potkrala jedna nepreciznost kada se govori o obavezi ombudsmana da obavesti podnosioca pritužbe ne samo o početku samog postupka, već i o njegovom ishodu. Verujem da podnosilac ovakvog predloga zakona je imao nameru da oroči sam rad ombudsmana, a ne da od njega faktički napravi instituciju koja neće biti obavezana bilo kakvim rokom. Zbog toga smatram da je neophodno da se prihvati amandman gospodina Marka Krstina na član 29. Predloga zakona, kojim se jasnije definiše ovakva obaveza zaštitnika građana. Predlog sadrži jednu odredbu koja je od izuzetnog značaja kada je u pitanju poslovanje stranih pravnih i fizičkih lica na području Republike Srbije. Naime, mi znamo da se oni svakodnevno susreću sa svim problemima i manama preglomazne i spore administracije. Ovaj predlog zakona je dobar upravo u tom smislu što im omogućava da se pod istim okolnostima i uslovima kao i domaća pravna odnosno fizička lica obrate ombudsmanu. Pomenuću samo jedan primer totalno nestručnog i nekompetentnog ponašanja stručnjaka poreske uprave jedne centralne beogradske opštine, koji čak i nisu bili obavešteni o tome šta je njihov zadatak, odnosno da li su oni uopšte ovlašćeni da izdaju potvrde o izmirenju poreskih obaveza nerezidentnih lica bez stalne poslovne jedinice na teritoriji Srbije. Zbog ovakvih svakodnevnih problema, sa kojima se susreću strana fizička i pravna lica poslujući na teritoriji Srbije, naravno koja dolaze iz zemalja relativno uređenih pravnih sistema, mi kao država se nalazimo u prilično nezavidnoj situaciji kada želimo da takva pravna, odnosno fizička strana lica zadržimo u našoj Republici i kada tražimo od njih da i dalje investiraju ovde. Usvajanjem ovakvog predloga zakona mislim da će ovaj problem biti delimično rešen i da ubuduće treba posebno da se obrati pažnja na pritužbe koje dolaze sa ove strane. Sve zemlje odnosno republike bivše Jugoslavije su prihvatile instituciju ombudsmana ili zaštitnika građana i, naravno, što je sasvim normalno, na početku funkcionisanja ove institucije suočavali su se sa određenim problemima, što mislim da će biti slučaj i kod nas. Ali, zbog toga je potrebno da se adekvatno pripremimo za funkcionisanje ove institucije i da jednostavno pripremimo teren za njenu što bolju primenu. Mislim da je neophodno da se shvati da je potrebno da prođe neko određeno vreme da bi se ova institucija shvatila na pravi način, ne samo od strane građana, već i od strane drugih institucija u okviru pravnog sistema. Neophodno je putem sredstava javnog informisanja afirmisati ovu instituciju i građanima na vreme pružiti sve potrebne informacije o njenom delovanju. Takođe je neophodno izvršiti i obuku svih kadrova, ne samo onih koji će raditi u instituciji, već i onih kadrova koji će raditi u drugim institucijama u okviru pravnog sistema, čiji će rad biti nadziran. Na kraju, smatram da usvajanjem ovog zakona mi, kao država, pokazujemo da posedujemo demokratski kapacitet i prvenstveno spremnost da rad naših organa i javnih službenika utemeljimo na principima transparentnosti i odgovornosti.
Reč ima narodni poslanik Dušan Proroković, pa potom narodni poslanici Milan Stevović, pa Momir Marković. Izvinite, nije tu ni gospodin Proroković. Izvinite, samo sam video da nije tu gospodin Šarović. Dakle, narodni poslanik Milan Stevović ima reč, pa potom narodni poslanik Momir Marković, pa Tomislav Penezić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, dozvolite mi da u ime SRS iznesem par osnovnih pogleda i stavova u odnosu na novopredloženu instituciju u našem pozitivnom pravu, a to je institucija zaštitnika građana. Čuli smo veoma mnogo od poslanika SRS, čuli smo i to da mi nećemo glasati za ovaj zakon i mislimo da smo dali potpunu argumentaciju. Želim samo da napomenem, javnosti radi, da mi s pravom osporavamo određene odredbe ovog zakona, a inače što se tiče same institucije zaštitnika građana apsolutno nismo protiv toga. Da bismo u potpunosti shvatili o čemu se radi, moramo krenuti od jedne analize istorijsko-pravnog pogleda na ovu instituciju ili na ovaj pravni institut. I, napomene radi, ovo je uvedeno 1809. godine Ustavom Švedske i to kao najviša instanca kraljevske vlasti, a to je kraljevski ombudsman. Ovaj zakon stupio je na snagu 1. marta 1810. godine i čitav 19. vek nije osnivan u Evropi, da bi negde 1919. godine bio po drugi put osnovan u državi Finskoj. Ukoliko pogledamo pravnu osnovu tadašnjeg donetog zakona o ombudsmanu, biće nam sasvim jasno na kojim osnovama i zbog čega je to doneto, a pre svega doneto je kao jedna kontrola skoncentrisane vlasti u Kraljevini Švedskoj. Dakle, ako krenemo od toga moramo poći u analizu da je to bio poverenik parlamenta i da je služio kao izvesna kontrola i službenicima, ali i sudijama. Ova koncepcija napuštena je tokom 20. veka i došlo je do određenih pomaka u institutu koji se zove ombudsman ili zaštitnik građana. Inače, neka opšta definicija koja bi mogla da se kaže, to je da je to javni službenik, imenovan od zakonodavne vlasti, da prima i izražava žalbe građana protiv administrativnog postupanja. Ono što je sa političkog aspekta jako bitno, to je činjenica da zaštitnik građana u svim pravnim sistemima treba da bude jedna ravnoteža između zakonodavne i izvršne vlasti. Ovako kako je koncipiran ovaj predlog zakona nisam siguran da će se u celosti ostvariti ova svrha. Da bismo znali o čemu je reč, moramo ipak reći nešto o izvornom konceptu ovog zaštitnika građana. Tri su bitna elementa zaštitnika građana kroz istoriju. Prvo da je to jedna parlamentarna institucija, tj. da ga bira parlament. Drugo, da postoji i da radi u ime parlamenta, a za račun svih građana. Treća stvar, to je da se ustanovljava ustavom. Ne možemo a da ne kažemo, imalo je ovde diskusija jako puno oko toga kako se naziva ombudsman i u svakom tom nazivu ima nešto novo, ima neko novo značenje. Pre svega, to je jedan opšti narodni advokat, tako se zove u nekim pravnim sistemima. U drugim pravnim sistemima to je građanski pravobranilac, negde je zastupnik prava građana, negde zastupnik građana, negde je komesar za građanska prava ili medijator, kako to predviđa francusko pozitivno pravo. Interesantno je da Španija, primera radi, ovog zaštitnika građana zove branilac ljudi, a da u Etiopiji on se upotrebljava na jedan opisan način i kaže se da je to onaj koga brinu suze građana. Dakle, sve je ovo skoncentrisano u jedan pravni institut, koji mi sada treba da uvedemo i zbog toga predlažemo da budemo jako oprezni. Mi smo podneli par amandmana i smatram da je ispravno ministar uvažio izvesne amandmane SRS, jer će se time poboljšati određena rešenja, ali u konceptu mi se ipak dosta razlikujemo. Samo bih napomenuo još nekoliko stvari, a to je da postoji tzv. federalni koncept ombudsmana, ali i da postoje državni koncepti u okviru federacije. Nisam siguran da će državna zajednica Srbija i Crna Gora uvesti jednog državnog, saveznog ombudsmana, a za razliku od toga predlažu se ovi republički, odnosno već imamo i pokrajinske ombudsmane. Što se tiče same institucije zaštitnika građana, jako je bitno da dođe do jedne decentralizacije, a to je polazna osnova u kojoj mi moramo da se ovde usaglasimo. U redu je da postoji republički, da postoji pokrajinski, ali nije u redu da ne postoji jedinstvo u pogledu ombudsmana ili zaštitnika građana na lokalnom nivou. Podsetiću samo na član 126. Zakona o lokalnoj samoupravi u kome se ostavlja fakultativna mogućnost lokalnim zajednicama da uvedu ombudsmana ili zaštitnika građana. Dakle, stavljamo u jedan neravnopravan položaj građane naše države, naše Republike Srbije, jer oni koji imaju sredstva oni će uvesti ovaj institut, a oni koji nemaju sredstva možda neće, ili iz nekih drugih pobuda neće pružiti priliku da građane štiti jedan zaštitnik građana. Takve razlike ne bi smele da postoje, a ja ću navesti konkretne primere. U Valjevu je propisano odlukom Skupštine Valjeva obavezno, podvlačim obavezno, uvođenje institucije zaštitnika građana. U Subotici to je urađeno na jedan sasvim drugačiji način, a to je organizovanjem jedne kancelarije za zaštitu prava, i to na nivou okruga. Možda je i to dobro, ali šarenolikost koja se ovde javlja apsolutno nije dobra i nije dobro za naše građane da menjaju svoje stavove u pogledu ovog vrlo važnog instituta i vrlo važne karike u pogledu ostvarivanja demokratije. Što se tiče zakonskih tekstova koji su ovde predloženi, odnosno normi, smatram da nije jasno da li je to inokosni organ ili je to kolegijalni organ, s obzirom da ima jedan ombudsman ili zaštitnik građana i da on ima svoje zamenike. Ostalo je nedorečeno kakva su prava i ovlašćenja tih zamenika. Sasvim je jasno da i postupak izbora, odnosno polaganje zakletve od strane zamenika ombudsmana nije na mestu. Ja bih samo napomenuo par dilema koje se inače u ovakvim slučajevima mogu nametnuti. Prva dilema je zašto Vlada i predsednik Republike nisu obuhvaćeni postupanjem ombudsmana. Druga stvar, nije jasno zašto sudovi, i to u onom delu neizrade odluka i neefikasnog postupanja sudova nisu pod ingerencijom zaštitnika građana. Treća stvar, zašto tužilaštvo nije obuhvaćeno ovim, iako znamo da u okviru toga postoje određene hijerarhije, nadređenosti i zahtevi da se radi sasvim efikasno. Četvrta stvar, koja je inače poznata u evropskom pravu, zaštitnici građana u izvesnim zemljama imaju pravo da zavire i u dosijee tajnih službi ili službi bezbednosti. O ovome ovde se ništa ne govori, ovde nema ni pomena. Na udaru je uprava, a smatram da ima i drugih segmenata života gde treba pružiti adekvatnu zaštitu građanima. Kada govorimo o institutu zaštitnika građana, moram napomenuti da su eksperti Saveta Evrope dali jednu preporuku našim nadležnim organima da uvedu centralnog ombudsmana, sa mogućnošću otvaranja lokalnih kancelarija. Nisam siguran da ćemo imati dovoljno snage i dovoljno finansijske mogućnosti da u svakom delu Srbije osnujemo ovakvu instituciju. Iz tih razloga predlažem da se još jednom razmotre amandmani SRS, a do tada vam se zahvaljujem na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković, pa narodni poslanik Tomislav Penezić i na kraju narodni poslanik Branislav Rankić, čime će lista prijavljenih govornika biti iscrpena.
Dame i gospodo narodni poslanici, u prepodnevnom izlaganju jedan od onih koji su branili ovaj zakon tako me je podsetio na rane osamdesete godine, kada je jedan političar, čini mi se baš iz njegovog kraja, obrazlažući svoj stav prema određenom zakonskom projektu, rekao - jeste, druže predsedniče, to je moje mišljenje, ali ja se sa njim ne slažem. Braneći ovaj zakon nisam shvatio da li on napada zakon ili ga brani. Osnovna zamerka, kao uostalom i na mnoge zakonske projekte, koje je SRS podnela, to je prvo prepisivanje zakona sa zapada, kalemljenje nečega što nije imanentno srpskom mentalitetu, ni srpskim prostorima, ali eto treba. Uvek govorite da ćemo uEvropu, evo samo što nije 2027. godina, kada će nas primiti. Bar kada prepisujete pokušajte da prepišete do u tančina, uostalom imate jednog od profesora pravnog fakulteta koji je, čini mi se, baš u vašoj poslaničkoj grupi, pa će on uzeti onog drugog koji je bio u poslaničkoj grupi, pa neka prepisuju od a do š. Kako smo do sada bez ovog zakona nije mi jasno, kada je ovoliko neophodan i ovoliko potreban građanima Srbije. Osnovno što ovaj zakon nema, a to je ustavna odrednica. Drugo što ovaj zakon nema jeste pitanje sankcija i treće, što ovaj zakon ima i svi vaši zakoni koje ste do sada doneli uglavnom su se bazirali na tome, to je ulaženje, i to duboko ulaženje, do laktova zavlačenje ruke u budžet. Jer ovaj zaštitnik građana će imati pravo da otvori kancelarije širom Srbije, pošto ima pravo otvoriće ih, a pošto ih otvori zaposliće iz redova političkih stranaka koje su na vlasti, bez obzira što piše ovde da ne sme da se bavi politikom, ne sme da bude politička ličnost. Dame i gospodo narodni poslanici,u članu 1. ovog zakona kaže se – ovim zakonom ustanovljava se zaštitnik kao nezavisni državni organ koji štiti prava građana i kontroliše rad organa državne uprave, organa nadležnog za pravnu zaštitu imovinskih prava i interesa Republike Srbije. Dakle, pravna zaštita imovinskih prava i interesa Republike Srbije. Da ste ga juče postavili, on bi danas morao da odmah prozove Vuka Draškovića, recimo, zbog potpisivanja onog sramnog ugovora, izdajničkog ugovora kojim je otvorio vrata Srbije NATO trupama. Pa bi morao odmah da uhapsi Davinića, mada ovo što se dešava sada vidim kao unutarstranačku borbu u šifrovanoj organizaciji, jer izgleda da su neki počeli da iskaču iz klišea. Ne može da krade više onaj koji je po stranačkoj hijerarhiji niži. Izgleda da je Davinić ušao malo više u te radnje i prevazišao možda, doduše u pojedinačnom slučaju, Dinkića i onda mora da ide napolje. Teško je Dinkića prevazići globalno gledano, ali u pojedinačnim ugovorima ga je prevazišao. Moraće da napadne celu političku grupaciju G17 plus, jer imam ovde za genetski modifikovanu soju, ovo je za "Knjaz Miloš", za one lopovluke oko privatizacije, ono za "Erikson" i recimo za Nacionalnu štedionicu. Taj zaštitnik bi ovog sekunda morao da pita kako je sada, pošto je Nacionalna štedionica prodata, na apsolutno nezakonit način kompletna imovina Republike Srbije, pripala Grku. Ona sesastojala u zgradama koje je koristio bivši SDK, Služba za platni promet, pa je to Dinkić na malu kapiju uneo u Nacionalnu štedionicu, kao imovinu Republike Srbije i na osnovu toga je Republika Srbija dobila akcije. Kada je prodata Nacionalna štedionica Grku, Grk je postao, ni kriv ni dužan, vlasnik zgrada po Srbiji. Gde god imate zgradu Službe platnog prometa, da znate da to više nije naše, to je grčko. Ima ovde još jedna stvar koja mene tako asocira, samo fali slika, inače već vidim ko bi mogao da bude ovde i koga planirate za zaštitnika građana, tačnije biće zaštitnica građana, jer samo Danina slika fali, sve je ovde popisano, doduše možda još neke mere nedostaju. Sedište zaštitnika je u Beogradu. Zaštitnik građana odlukom može obrazovati kancelariju i van svog sedišta. Evo načina da zaposlite sve ono što niste uspeli do sada zaposlite po tim kancelarijama. Za zaštitnika građana može biti izabran državljanin Republike Srbije koji ispunjava sledeće uslove: da je diplomirani pravnik, to se lako može proveriti, da ima najmanje 10 godina iskustva na pravnim poslovima koji su od značaja za obavljanje poslova iz nadležnosti zaštite građana, i to se može proveriti, čovek je bio advokat, da poseduje visoke moralne i stručne kvalitete. Baš bih voleo da vidim kako ćete proceniti, kako ćete oceniti ko je taj što poseduje visoke moralne i stručne kvalitete i da ima zapaženo iskustvo u zaštiti prava građana. Isto se predviđa i za zamenika zaštitnika prava građana, da poseduje visoke moralne kvalitete. Gde se dobija diploma za visoke moralne kvalitete, pa da možemo to da utvrdimo? Ako zamenik zaštitnika građana, član 8, bez opravdanog razloga ne stupi na dužnost u roku od 30 dana od dana polaganja zakletve, smatra se da nije izabran, što Skupština konstatuje na osnovu obaveštenja. Dame i gospodo, ako mi njega biramo, čast je da bude, a on se mesec dana ne pojavi na poslu. Vi ćete inače ovaj zakon usvojiti, bez obzira što će poslanici SRS biti protiv, ali birajte bar nekoga ko će petnaesti dan da dođe, nemojte čekati mesec dana. Danom stupanja na dužnost zaštitniku građana, odnosno zameniku zaštitnika moraju prestati sve javne, profesionalne i druge funkcije, odnosno dužnosti ili poslovi koje je do tada obavljao. Ne može dva posla da radi odjednom, pogotovo ako bude zaštitnik, a toliko treba građana da zaštiti od Dinkića, od Labusa, od Dulićke. Jer kako će taj zaštitnik građana zaštititi poljoprivrednike koji su sada posejali genetski modifikovanu soju, koju je ona uvezla, jer njeno ministarstvo je dalo saglasnost da se uveze genetski modifikovana soja, pa će sada uzorati nekoliko desetina hiljada hektara širom Vojvodine, a pri tom sigurno neće ući da zaore genetski modifikovanu soju koju je uzgajao Janošević iz Surčina, jer tu se već ulazi u druge interese. Zaštitnik građana i zamenik zaštitnika ne mogu biti pozvani na odgovornost zbog mišljenja. Ko to može biti pozvan zbog mišljenja? Samo još član 11 – funkcija zaštitnika građana prestaje u sledećim slučajevima: istekom mandata, ako ne bude ponovo izabran. Naravno da mu prestaje onog trenutka kad mu istekne mandat. Smrću. Baš bih voleo da vidim ko još mrtav obavlja funkciju. Jedino ako to niste predvideli da obavlja funkciju dok mu se ne ostavi 40 dana. Ostavkom. Ako neko da ostavku, naravno da se tog trenutka smenjuje. Gubitkom državljanstva. Vama državljanstvo i ne znači mnogo, jer ste za zamenika guvernera izabrali čoveka koji je bio državljanin Narodne Republike Mađarske, pa danas postao zamenik guvernera, a sutra je dobio državljanstvo. Mogli ste ovo i da ne stavite. Kaže, nastupanjem trajne fizičke ili mentalne nesposobnosti za obavljanje funkcije. Mentalna nesposobnost; znači, ako poludi na funkciji, a meni se čini da će on pre takav doći na ovu funkciju. Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj zakon stvarno treba povući iz procedure. Nemojte više da prepisujemo tuđe zakone, ne kaleme se na naše.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Penezić, pa potom narodni poslanik Branislav Rankić.
Dame i gospodo, zbog kratkog vremena koje mi je ostalo na raspolaganju, osvrnuću se samo na neke elemente, ostavljajući kolegama da i oni nešto kažu. Naravno, ponoviću da nećemo glasati za ovaj zakon, jer smatramo da nije potreban. Da nije potreban nama, a vama da je potreban, govori član 3. stav 2. "Zaštitnik građana odlukom može obrazovati kancelarije i van svog sedišta". Vi ste komotno mogli ovde reći "obrazovaće kancelarije van svog sedišta", što znači da imate nameru da uposlite svoje ljude u svim opštinama, a kad se to pomnoži sa brojem opština, to je ogroman broj ljudi. Prema tome, to je bio krajnji cilj. Drugo, obratiću pažnju samo na čl. 5. i 6, gde se govori o moralnim kvalitetima. Zar vas ovo ne podseća na ono vreme kad ste tražili, verovatno vi, ja nisam, nisam bio nikada član ni jedne stranke, tražila se moralno-politička podobnost. Samo ste to "politička" izostavili, ali ste već u drugom delu stavili to. Prema tome, kao onaj ko nije bio pripadnik, nisam nigde mogao imati te podobnosti. Ko će to da izmeri? Da li vi vidite da sam tada bio nešto drugo nego ovo sada. Mislim da sam sasvim normalan, čovek koji može da obavlja poslove za koje su bili raspisani konkursi, ali tada nisam imao knjižicu koja je bila crvena. Dalje, što se tiče ovoga da ne mogu biti članovi stranaka. Možete vi, ako se kaže da mu stupanjem na dužnost prestaje članstvo, može svakome prestati članstvo na papiru, ali verujte da će to sve biti vaši članovi. Garantujem, da je to član SRS i da mu po nekakvom papiru prestane članstvo, ostao bi u duši radikal. Prema tome, kod vas to možda nije tako, jer kod vas kad ste došli na vlast stupili su mnogi iz interesa u stranku, pa moguće da se odreknu i stranačkog opredeljenja i svega ostalog radi položaja. Kažem, sumnjam da će se iko odreći, pogotovo ako je srpski radikal u pitanju. Hvala. Ostavljam vreme kolegi. Imao sam mnogo toga reći, ali pokušaću da nadoknadim.
Reč ima narodni poslanik Branislav Rankić, pa potom narodni poslanik Milorad Mirčić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je još jedan zakon koji će teško moći da se primeni, odnosno njegov proizvod neće biti ono što zakon predviđa. Na samom početku, pošto ministar nije tu, uputio bih pitanje gospođi iz Ministarstva - da li će zaštitnik građana, kao državni organ, u stvari predstavljati instituciju nacionalnog zakonodavstva? Da li to znate, ukoliko će ovaj organ predstavljati instituciju nacionalnog zakonodavstva, mislim da u tom slučaju Skupština Republike Srbije gubi svoj izvorni delokrug, jer sam ubeđen da bi Skupština trebalo isključivo da bude institucija nacionalnog zakonodavstva. Ako vi to ne možete da mi potvrdite, onda uzmite obrazloženje na strani 2, objašnjenje pojedinih odredaba i vidite šta vam piše u stavu 1 - da će ovaj organ predstavljati instituciju nacionalnog zakonodavstva. Zaista su to velike ingerencije. Neko je ovde pomenuo Zakon o mirnom rešavanju radnih sporova. Kada sam govorio u načelu o tom zakonu, rekao sam da je u pojedinim zemljama, gde je došlo do takvog zakona, praktično postojala pojava koja je samo zakonom bila uređena. Kod nas nije, donet je pre više meseci, nije zaživeo nijedan radni spor, nije mirno rešen posrednicima i mirovnim većima koja su tamo predviđena. Zašto? Zato što to nije postojalo kao pojava, a mi smo hteli zakonom da je proizvedemo. Isti problem ćemo imati kada je u pitanju ovaj zakon. U našoj tradiciji, postoje određeni ljudi, pojedinci, narodski rečeno slobodni strelci, koji imaju veliki uticaj u svojim sredinama i na nivou Republike, pogotovo u lokalnim sredinama, koji bi mogli da pruže dobre usluge, kako se u jednom članu ovog zakona govori. Između ostalog i pružanje dobrih usluga, i da je to učestala pojava koja obezbeđuje da građanin može ostvariti neka svoja prava, na koja ima pravo, ali koja ne može zbog, recimo, nefunkcionisanja nekih organa državne uprave da ostvari. Onda bi bilo potpuno logično da dođe do toga da jednu takvu pojavu opišemo zakonom. Ovaj zakon neće takvu pojavu proizvesti, bez obzira koliko mi mislili da hoće. Ono što je meni u pojedinim članovima nelogično, to je u članu 5, kada se predviđaju uslovi koje mora da ispunjava lice da bi bilo izabrano za zaštitnika građana, da nije još nešto navedeno tu. Uslovi su da je diplomirani pravnik, da ima najmanje 10 godina iskustva na pravnim poslovima koji su od značaja za obavljanje poslova iz nadležnosti zaštitnika građana, da poseduje visoke moralne i stručne kvalitete, videli smo da se to teško ocenjuje, da ima zapaženo iskustvo u zaštiti prava građana, i to je sumnjivo. Ali, trebalo je da se predvidi da nije pravosnažnom presudom osuđivan za krivična dela, jer je nelogično da neko ko je već osuđivan može, a to je trebalo uvesti u zakon, praktično da postane zaštitnik građana. U članu 9. u zadnjem stavu je predviđeno da taj neko ko bi bio predložen i izabran za zaštitnika građana, ukoliko je član neke političke stranke morao bi da podnese ostavku, a ovde čak ne piše –političke organizacije, nego mora da podnese ostavku na članstvo u političkim organizacijama. Znači zakon već predviđa da će taj biti član nekoliko političkih organizacija, što je samo po sebi nemoralno i diskvalifikuje tog eventualnog kandidata za zaštitnika građana. Uostalom, taj neko ko bi podneo ostavku na mesto u političkoj organizaciji ili političkim organizacijama, on bi sigurno to uradio deklarativno a da se suštinski ništa ne bi izmenilo. Neshvatljivo je takođe da u članu 12. niste predvideli mogućnost da se neko razreši i na lični zahtev. Naime, ovde ste naveli decidno samo tri stava kada se neko može razrešiti dužnosti zaštitnika građana i ovde ste morali da navedete da on može i na lični zahtev biti razrešen, bez obzira na to što je predviđeno prethodnim članom da on može podneti ostavku na tu funkciju, neko će želeti da bude razrešen, a ne da podnese ostavku. To je takođe trebalo da predvidite u ovom zakonu. Hvala.
Izvolite, gospodine Mirčiću. To je poslednji prijavljeni govornik.
Stvarno više nemam inspiraciju, evo i pomoćnik ministra pobeže. Kakav je ovo način, predsedniče. (Pomoćnik i ministar se vraćaju u salu.) Evo, još jedan od predloga koji u suštini ima cilj da zadovolji formu. Sadržaj ovog predloga je već nešto što je viđeno u proteklom periodu. Zaštitnik građana je na nivou Pokrajine tzv. omnibus zakonom određen. Videli smo period od nekih par godina gde je, vršeći tu funkciju, čovek izašao pred Pokrajinsku skupštinu i konstatovao da je to samo jedna forma, da iza nje ne stoji suštinski ništa, da građani nemaju nikakve koristi, osim dodatnih troškova. Ono što bi eventualno bio zadatak ovog zaštitnika građana to je da odmah građane Bačke Palanke zaštiti od ministra. Ali, kako da ih zaštiti od ministra i njegovih saradnika kada nema ingerencije. Zaštitnik građana ne može da utiče na Vladu, parlament, ne može da utiče na sudstvo. Može samo moralno-politički da deluje na državne činovnike. Kako moralno-politički deluje, na ovom primeru koji sam naveo kada je u pitanju Pokrajinska skupština i pokrajinski zaštitnik građana, videli ste. Politički deluje tako što selektivno preispituje pojedine slučajeve političkih delovanja ili tačnije rečeno političkih nastupa pojedinih aktera političke scene u Vojvodini, pa smo svedoci da, recimo, zaštitnik građana Vojvodine nema nijednu primedbu niti nalazi za shodno da reaguje kada bivši predsednik Skupštine Vojvodine gazi tablu na kojoj piše RTS, a nalazi se u studiju u Novom Sadu. Hajde što gazi, nego što još sočnije nego što gazi psuje srpsku majku i Srbiju. I, onda zaštitnik građana Vojvodine, a izbori su pokazali da je većina raspoloženja da se Vojvodina nikad za nikad ne otcepljuje od Srbije, on ne nalazi za shodno da reaguje. Ali, kada neko iz SRS kaže da je jedan od listova koji izlaze na području Vojvodine ustaške uređivačke politike, taj isti zaštitnik građana to navodi u svom izveštaju i kaže da je to širenje mržnje. Mogu misliti kakav će onda biti ovaj republički. Konkretno u slučaju Bačke Palanke. Uvedene su privremen mere tako što je jedna od osnovnih primedbi bila – izbor odbornika i verifikacija mandata je obavljena tako što, karikiram, nije se glasalo o tome. Zakon kaže – verifikacija mandata vrši se na osnovu izveštaja izborne komisije i potvrde verifikacione komisije nakon uvida u izborni materijal, odnosno dokumenta izborne komisije. Ali, šta je tu? Tu je isto politička volja ili odraz političke volje. I sada, većina u Bačkoj Palanci, bez obzira što se na prethodnim lokalnim izborima izjašnjavala onako kako se izjasnila, i što njihovu volju odražava broj odbornika, sada je zatočenik manjine. Zašto? Zato što je to volja novouspostavljenih političkih odnosa u pojedinim političkim partijama. Očito da je nebitna politička volja koliko je bitno da narod, u ovom slučaju građani Palanke, sa zebnjom iščekuju kakvi će biti unutarstranački izbori. Ako koji lokalni moćnik bude izabran recimo na visoku stranačku funkciju, kao što je predsednik izvršnog odbora, onda građanima na tom nivou vlasti predstoji neizvesnost, jer će on svojim autoritetom koji je stekao preko noći da utiče na to da se krivotvori volja građana. Ima tu još niz faktora. Ministar je podrobnije upoznat s tim, ali nas srpske radikale izuzetno zanima jedna stvar. To je kako da u jednoj pograničnoj opštini, gde je i te kako bitno da postoji normalna atmosfera u kojoj funkcioniše lokalna samouprava, gde je i te kako poželjno zbog samog položaja te opštine da vlada politička tolerancija, gde nimalo nije preporučljivo da se podižu političke tenzije, jer i dalje, ako niste znali gospodo, samo preko Dunava na tu opštinu se oslanjaju i dalje opštine u Hrvatskoj gde je bez obzira na protekla dešavanja i zbivanja većinsko srpsko stanovništvo. S druge strane, imamo eklatantan primer na području Vojvodine, gde u opštini Bečej na sceni je nasilje, političko i svako drugo, gde se predsedniku opštine, koji se zove Pal Šandor i predstavlja jednu političku partiju koja odražava volju većine birača koji pripadaju mađarskoj nacionalnoj manjini, njemu se ne dozvoljava da uđe kao predsednik skupštine kako bi zakazao sednicu. Zašto? Zato što tu nije u pitanju ni volja ni raspoloženje. U pitanju je samovolja. U pitanju je trgovina. Kako će sutra zaštitnik naroda, koga vi predlažete i kome dajete neka ovlašćenja, da ukori ministra. Kako će sutra zaštitnik naroda da ukori bilo koga iz vladajućeg establišmenta, a pogotovu dajte mi odgovor gospodo, ako ste sposobni, kako će zaštitnik naroda da zaštiti narod od sve veće i veće pljačke i otimačine imovine građana Srbije? Tu ste podjednaki kada je u pitanju vladajuća koalicija. Tu se, bogami, ne razlikujete, nego samo u nijansama, da li su u pitanju desetine miliona ili nešto više od toga.
Hvala. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? (Ne.) Da li želi reč još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Ne.) Zaključujem načelni pretres. Zahvaljujem se svima na odgovornosti. Sutra u 10,00 sati, kao što smo obećali, nastavak sednice raspravom u pojedinostima o Predlogu zakona o državnoj upravi. Hvala.