Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 108narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali,molim da utvrdimo kvorum. Konstatujem da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici: Elvira Kovač, Edip Šerifov, Konstantin Samofalov, Vuk Dinčić, Nataša Vučković, Vesna Marjanović, Tot Tamaš, Oliver Dulić, Meho Omerović, Vesna Pešić, Ivan Jovanović, Goran Bogdanović, Vladan Vučićević, Srđan Spasojević, Zoran Petrov, Čedomir Petković, Slavoljub Mitov i Predrag Umičević. Pre nego što nastavimo pretres, koristim priliku da svim pravoslavnim hrišćanima čestitam Sabor svetog arhangela Mihajla, kao njihovu slavu. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O AZILU Za reč se javio ministar unutrašnjih poslova Dragan Jočić. Izvolite.
Pre svega, izvinjavam se narodnim poslanicima što juče nisam bio u mogućnosti da prisustvujem kada je otvorena diskusija, odnosno rasprava o amandmanima zakona o azilu, ali bih vas zamolio za razumevanje jer posao kojim se bavim ne može uvek da predvidi vreme, mada znam da je jedna od najprečih obaveza ministra da bude u parlamentu. Hteo bih da vas obavestim, a to ste verovatno dobili, da je Vlada usvojila četiri amandmana, i to prvi amandman narodnog poslanika Momira Markovića na član 2. Predloga zakona, onda amandman narodnog poslanika Milovana Radovanovića na član 2, Nataše Jovanović na član 14. i poslanika Lidije Vukićević na član 20. Takođe, usvajam sada amandmane na član 11, koji je podneo narodni poslanik Dejan Mitrović, i na član 31, amandman koji je podneo Odbor za odbranu i bezbednost, tako da se to evidentira. Zamoliću vas i za još jednu odsutnost u toku današnjeg dana pošto su mi obaveze neodložive.
Gospodine ministre, član 11, Dejan Mirović, pretpostavljam da mislimo na istog; Dejan Mirović, a vi ste rekli Dejan Mitrović. Po Poslovniku, narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS želim da iskoristim vreme koje nam je ministar ostavio na raspolaganju dok bude tu da kažem da nisam zadovoljan izgovorom da ministar ima obaveze i prečih poslova. To da ministar treba da poštuje Narodnu skupštinu, to je najveća i najpreča obaveza gospodina ministra, tim pre što je jučerašnje odsustvo iz krugova gospodina ministra pravdano - videćete na televiziji gde je ministar. Gledah noćas do 12, više nisam mogao i, gospodine Jočiću, ne znam gde ste bili noćas, televizija nas nije izvestila. Ali, da vas izvestim dok još niste otišli, i to opet u ime poslaničke grupe SRS, da je sala Narodne skupštine juče bila poprište veoma zanimljive diskusije, zanimljive nama koji ni u šta od toga nismo umešani, ali bi trebalo da bude u vašoj službi, organima gonjenja, istrage. Govorilo se juče o teškim zločinima. Najpre, s jedne strane, narodni poslanik Čedomir Jovanović optuživao je i DS, i DSS i G17 plus da oni ne vode državu nego da državu vodi Miroslav Mišković, predsednik kompanije "Delta holding", kako se to zove, da on utiče na sve vaše odluke, da on utiče na vaše ponašanje, da ste finansirani od strane Miroslava Miškovića, što je teška optužba. Juče nisam baš primetio da se preterano branite vi narodni poslanici od tih optužbi. Želeo bih da mi, koji smo u opoziciji, saznamo šta je od toga istina. S druge strane, sredstva informisanja su prepuna jednog otvorenog pisma koje je Miroslav Mišković napisao Čedomiru Jovanoviću, u kome ga direktno optužuje za učestvovanje u najtežim zločinima, u zločinima otmice i u zločinima deobe plena posle otmice sa surčinskim klanom, koji je posle toga optuživan za najteža, najbrutalnija, najmonstruoznija moguća ubistva, pa čak i za ubistvo predsednika Vlade Srbije, koji je po izjavi Miroslava Miškovića apsolutno znao sve podatkeo tim otmicama, ali nije mogao da stane na put svom, kako je on rekao, neozbiljnom, nikako nije mogao da obuzda mladost tog svog najbližeg saradnika, koji je u sve bio umešan, ali eto nije mogao ništa predsednik Vlade da učini protiv njega. Mislim da na ovo niko ne sme da ostane gluv,da ovo ne sme da ostane bez reakcije i policije, i tužilaštva i Vlade Republike Srbije. Gospodin Jovanović ima poslanički imunitet, zato obazrivo. Voleo bih da poslanik bude zaštićen u svakoj sekundi svog života ili svog mandata od progona vlasti, ali vas molim ako među nama postoji čovek koji je mogao da bude tako hladnokrvni kriminalac, za šta je optužen Čedomir Jovanović, molim da istraga bude brza, da izađete pred Narodnu skupštinu sa dokazima da je nevin, da se onda potera u zakon Miroslav Mišković. Što vi demokrate nećete Miroslava Miškovića? Što ako je kriminalac? Svako treba da ide u zatvor ko je kriminalac. Ili, pred dokazima, narodni poslanici SRS glasaće da se ukine imunitet Čedomiru Jovanoviću da se pojavi pred sudom. Nemojte da vas sada nekakav pijetet prema predsedniku Vlade Zoranu Đinđiću sprečava da istražite kriminal. Ako to stigne do njega šta je ko radio, tako neka mu se sudi. Ako ne stigne do njega, u šta se nadam, jer onda padaju svi sistemi vrednosti koje ste vi uspostavili, onda ćete bar sprati ljagu sa imena Zorana Đinđića, koji je direktno optužen da je u svemu ovome učestvovao. Zbog toga, gospodine ministre, pre nego što odete na neodložne poslove, voleo bih da vam to bude taj neodložni posao. Ne da jurite Gorana Hadžića po Fruškoj Gori, da se mrznete, da vam propadaju prsti na nogama ili da dobijete zanoktice na rukama, nego da vi i mi istražimo taj vrhunski državni kriminal, jer ovo je bio državni kriminal. Ovo je država sprovodila kriminal. Sad tek razmišljamo o otmicama Milije Babovića, deteta Lepe Brene i Živojinovića. U nešto od toga je apsolutno umešan deo vlasti koji je od 2000. godine onim paljenjem Skupštine uspostavljen. Znao sam, kada onako nastupite na vlast, da ćete tako i da vladate. Zbog toga, gospodine ministre, mislim da su u vaše ministarstvo uprte oči Srbije. Ovde je došlo do međusobnih optužbi dve javne ličnosti koje utiču na javno mnjenje. Mišković, kao vlasnik kompanije koja zapošljava desetine hiljada radnika, sigurno ima uticaja na njega. Čedomir Jovanović, kao čovek koji je bio šef vaše poslaničke grupe, koji je bio potpredsednik vaše Vlade, kao čovek čija je stranka na izborima prekoračila cenzus i ušla u parlament, sigurno da može da izazove uznemirenje javnog mnjenja, i kao čovek koji zna o čemu se sve razgovara u američkoj ambasadi. Zbog toga vas molim, gospodine ministre, da se na ovaj posao bacite sa punom ozbiljnošću, da vas ne vode ni partijski interesi, ni bilo kakvi, nego moral, zakon i pravda, onda ćete imati našu podršku.
Reč ima ministar Jočić.
Poštovani poslaniče Nikoliću, ne može policija sve. Radi ne sama od sebe, nego radi po nalogu svih pravosudnih organa, tužilaštva i istražnog sudije. Da vidimo da li ima tamo, u tim spisima pred sudom, nešto od onoga što je juče izneto, a Ministarstvo unutrašnjih poslova postupiće po svakom nalogu tužilaštva. Ali, nemam uvid u to šta je rečeno i šta se nalazi pred Specijalnim sudom.
Povredu Poslovnika reklamira narodni poslanik Rajko Đurić.
Gospodine predsedavajući, uvaženo predsedništvo, cenjene koleginice i kolege, javio sam se za reč na osnovu člana 202b i 226. Poslovnika Narodne skupštine. Prvi povod jeste film "Plastični Isus", Lazara Stojanovića, koji je prikazao RTS na Drugom programu, na čemu sam duboko zahvalan redakciji tog programa, jer najzad naša javnost je obaveštena o izuzetno vrednom umetničkom ostvarenju Lazara Stojanovića, tog hrabrog i veoma časnog čoveka. Uverili smo se, Stojanovićev film je jedan od primera da su za istinom često raspisivane poternice i da su ljudi, kao što je Stojanović, svoj stvaralački bunt i ljudski protest protiv neslobode morali plaćati vlastitom slobodom, ponekad čak i vlastitim životom. Zbog toga se obraćam Narodnoj skupštini i nadležnom ministarstvu da se Lazar Stojanović što pre rehabilituje, na način koji je primeren zemlji i državi kao što je naša, koja je članom 1. i članom 73. Ustava iskazala svoju privrženost pravdi, slobodi, evropskim vrednostima i slobodi umetničkog stvaranja. Kazano rečima Ive Andrića - Srbija će na taj način pokazati volju i spremnost da uđe u krug prosvećenog sveta, u kojem školi slobode i ljudskog dostojanstva pripada najviše mesto. Radujem se tom danu kada će gospodin Lazar Stojanović biti rehabilitovan na način koji je primeren našoj državi. Najzad, gospodine predsedavajući, sa ovog mesta dužan sam da iskažem najveće poštovanje Ministarstvu policije i gospodinu Jočiću, jer sam bio u situaciji pre nedelju dana, kao što je naša koleginica doživela iz G17, ali ću sačekati vreme jer sam vrlo strpljiv čovek i, osim toga, moj zadatak kao čoveka, jer sam tako vaspitan, jeste da brinem o mom životu, a ne o mojoj smrti, uostalom imam 61 godinu, i sasvim je nevažno koliko ću još dugo živeti, ali to će biti, nadam se, uskoro tema, takođe, na jednoj od sednica ove skupštine. Najzad, gospodine ministre, postavio sam pitanje vama i gospodinu Dušanu Petroviću, želim odgovor na pitanje: koji od poslanika saziva ove skupštine je bio osuđivan po članu 113? Dok se ne dobije odgovor, bojim se da ću ubuduće morati da dolazim na sednice sa maskom na licu. Hvala vam.
Podsećam vas da je jučerašnji radni dan prekinut u toku pretresa amandmana narodnog poslanika magistra Jorgovanke Tabaković na član 6. Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Koprivica. Vlada i Odbor za odbranu i bezbednost predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Božidar Koprivica.
Poštovani narodni poslanici, u ime Srpske radikalne stranke podneo sam amandman na Predlog zakona o azilu, tako što sam predložio da se u članu 8. reči "bez odlaganja", zamenjuju rečju "odmah", a posle reči "valjano obrazloženje" dodaju se reči "i valjane dokaze". Nažalost, gospodine ministre, to sam i u načelu govorio, da je osnovna karakteristika ovog predloga zakona nejasnost, nedorečenost i nepreciznost pojedinih članova. Takođe sam vam ukazao na to da jezik norme, kao esencijalni deo svakog člana, mora biti jasan, precizan i u duhu materije koja se obrađuje. Da se vratimo na član 8. Predloga, koji se upravo odnosi na nekažnjavanje za nezakoniti ulazak ili boravak u Republici Srbiji lica koja traže azil. Zato sam smatrao da to treba precizirati pravno ispravnim i odgovarajućim pojmovima. Zato sam i tražio brisanje reči "bez odlaganja", kao nedovoljno preciziranim terminom, i zamenu rečju "odmah". Reči "valjano obrazloženje", što je veoma neprecizno i što se može veoma široko tumačiti, što može dovesti do brojnih zloupotreba, smatrao sam da treba zameniti rečima "valjane dokaze". Jer, samo lice koje pruži valjane dokaze za svoj nezakonit ulazak i boravak u Republici Srbiji, a zatraži azil, može proći nekažnjeno. A to može biti određen dokaz, dakle pismeno, lekarsko uverenje i drugo, a ne nikako valjano obrazloženje, što može dovesti do brojnih zloupotreba. To vam govorim kao advokat praktičar, u praksi, pa čak i ovako kako je napisano može da dođe kriminalac iz Rumunije, da nađe utočište u Republici Srbiji i da ga držite 15-20 ili 30 dana, on da valjano obrazloženje, valjda mu nećete poverovati. Vaše obrazloženje da moj amandman, odnosno amandman Srpske radikalne stranke nije pravno moguć, naravno, ne stoji. On je pravno moguć. To je rekao i Zakonodavni odbor jer on je u skladu sa Ustavom, on je u skladu sa zakonom, jasan je i precizan. Međutim, šta se krije iza ovoga? Krije se, dakle, za razliku od vaših predloga, kojim prljate naš pravni sistem, za razliku od nas, srpskih radikala, koji se zalažemo za čistoću pravne norme, za njihovu preciznost i za donošenje čistih, preciznih zakona, onako kako su nas učili profesori Pravnog fakulteta u Beogradu, i koji će biti primenjivi u praksi, a ne selektivno ili neki neće biti nikad primenjeni. Zato, gospodine ministre i poštovani narodni poslanici, trebalo bi da ovo uvažite i u danu za glasanje prihvatite ovaj amandman Srpske radikalne stranke. Hvala vam najlepše.
Hvala, gospodine Koprivica. Da li se još neko javlja po amandmanu? Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji je podneo narodni poslanik SRS Božidar Koprivica ukazuje da nije pravilna definicija ni formulacija člana 8, koji predviđa i propisuje da se da valjano obrazloženje ukoliko neko traži ulazak ili uđe na teritoriju Republike Srbije. Pravi način za prevazilaženje ove nejasne norme i njene formulacije, dame i gospodo, jeste da nadležni organ u tom postupku mora utvrditi činjenice, a umesto predložene definicije i norme, da u članu 8. treba brisati reči - bez odlaganja. Te reči - bez odlaganja - nisu jasne i precizne. Tu treba da stoji reč - odmah, a posle ovih reči - valjano obrazloženje, kao što je narodni poslanik Koprivica obrazložio, treba da se dodaju reči - valjane dokaze. Nigde nemate u pravnoj terminologiji u praksi, bilo u postupku pred bilo kojim organom, da nadležni organ, bilo da je sud, bilo da je organ uprave, da se norma definiše na ovakav način kako je to predloženo - treba pružiti valjane dokaze, a ne valjano obrazloženje. To je sada jedna igra reči, mada je predlagač smatrao - valjano obrazloženje. Mogu da vam napišem - valjano obrazloženje na 100 strana i vi možete reći - stvarno, ovo je valjano obrazloženje, jer ono lepo sadrži filozofiju, psihologiju, kriminologiju, patologiju ili bilo koju oblast. Međutim, u postupku utvrđivanja prava na azil osnovna činjenica jeste da se pruži valjan dokaz, a to su oni dokazi koje lice pruža nadležnom organu. Da li je to putna isprava, da li je to lična isprava, da li je to uverenje o državljanstvu, da li je tu u pitanju lična karta, da li je u pitanju izvod iz matične knjige rođenih, da li je u pitanju neka odluka stranog organa države porekla odakle dolazi lice koje traži azil? To nisu obrazloženja. To su vam, dame i gospodo, dokazi. Gospodine ministre, napravimo razliku između obrazloženja i dokaza. Ono što je rekao Božidar Koprivica, dokazi moraju, kao prethodno pitanje, da budu pruženi nadležnom organu. Nadležni organ policije, i to na teritoriji bilo koje policijske stanice u našoj državi kada se lice javi, policijski službenik ili policijski organ je taj koji mora, kao prethodno pitanje, da zatraži od lica koje traži azil dokaze. Ne bih ponavljao, to su ovi dokazi o kojima sam pričao, pa je potrebno ovaj amandman prihvatiti, jer on na autentičan način, gospodine ministre, upravo dokazuje da je nužno dokaze pružiti, a kad se pruže dokazi, po tim dokazima nadležni organ donosi odluku. Zbog toga se ovaj amandman zaista opravdano ulaže u ime SRS, što je i učinio narodni poslanik Božidar Koprivica. Po mom dubokom uverenju, koliko poznajem uporedno i domaće pravo kontinentalno i anglosaksonsko, osnovni postulati kada treba postupati u ovakvim i sličnim prilikama, jesu samo dokazi. Obrazloženje vam može neko da piše na 100 strana, a kada dobijete to njegovo obrazloženje, a iz obrazloženja ne vidite da proističu autentični dokazi, ne falsifikovani nego autentični dokazi, u tom slučaju nadležni organ policije i nadležna komisija za azil imaće mogućnosti da na jednostavan način, bez odlaganja, utvrdi jesu li ispunjeni uslovi koje lice traži, da mu se pruži azil u ovoj državi, ili nisu. Da se ne bi odlagalo i da se ne bi odugovlačilo u postupku, nužno je u startu da se pruže organu odmah dokazi, jer to lice može biti dovedeno u situaciju da se godinu dana šeta njegov zahtev preko policije ili Komisije za azil i da taj čovek ne može blagovremeno da ostvari svoja prava. Drugo, da se onemogući agentima i špijunima, i onima koji razbijaju ovu državu, da se onemogući da bez dokaza mogu da dođu i traže azil pomoću falsifikovanih dokumenata. Zbog toga smatramo da je ovaj amandman u redu i da ga treba prihvatiti, jer on poboljšava tekst zakona, a i delotvoran je u praksi i štiti interese onih azilanata i onih građana koji traže azil u našoj državi. Hvala vam.
Hvala. Da li se još neko javlja po amandmanu? Narodni poslanik Milisav Petronijević, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, da bi se poslanička grupa SPS mogla opredeliti u vezi sa ovim amandmanom, tražim jedno objašnjenje od gospodina ministra. O čemu se radi? Prvo, javnosti radi, šta reguliše ovaj član zakona na koji je podnet amandman, da bi javnost znala o čemu pričamo. Govori se o članu 8. Zakona o azilu, koji kaže: ''Lice koje traži azil neće biti kažnjeno za nezakonit ulazak ili boravak u Republici Srbiji, pod uslovom da bez odlaganja podnese zahtev za dobijanje azila i da pruži valjano obrazloženje za svoj nezakonit ulazak ili boravak.'' Dakle, govori se o načelu nekažnjavanja za nezakonit ulazak ili boravak. To je Predlog zakona koji je ponudila Vlada. Predlagač amandmana traži da se reči - bez odlaganja - zamene rečju - odmah. Priznajem da ne vidim šta je smetnja tome. Drugo što predlagač amandmana traži jeste da je lice, kada odmah podnese zahtev za dobijanje azila, dužno da pruži valjano obrazloženje za svoj nezakonit ulazak i boravak. Predlagač amandmana traži da uz valjano obrazloženje pruži i valjane dokaze. Šta je moje pitanje? Gospodine ministre, u odgovoru Vlada kaže: ''Vlada smatra da ovaj amandman nije pravno moguć iz razloga što bi, ukoliko bi se usvojila druga predložena izmena (znači i valjane dokaze), izmenjena rečenica glasila - Lice koje traži azil neće biti kažnjeno za nezakonit ulazak ili boravak u Republici Srbiji, pod uslovom da bez odlaganja (odmah) podnese zahev za dobijanje azila i da pruži valjano obrazloženje (i valjane dokaze) za svoj nezakonit ulazak ili boravak.'' Vlada dalje kaže: ''Naime, činjenica nezakonitog ulaska i boravka lica koje traži azil već je poznata nadležnom organu i nije potrebno da je tražilac azila dokazuje.'' Mislim da je ovde u pitanju nesporazum. Zašto? Nije suština predloženog amandmana da tražilac azila dokazuje da je već nezakonito ušao. To je činjenica. Ovde je suština amandmana, kako sam shvatio, da onaj koji je ušao, kada već obrazlaže svoj nezakonit ulazak, pruži neki dokaz za to. Vlada kaže da ovaj amandman nije pravno moguć. Zbog čega nije pravno moguć? Doduše, Zakonodavni odbor je rekao da jeste pravno moguć, ali nema veze, Skupština i služi upravo za to da ovde otvorimo debatu i da ukrstimo sve argumente. Dakle, još jednom podsećam, gospodine ministre, ne treba on da dokazuje da je već nezakonito tu. Ušao je u zemlju, to je činjenica i to nije suština amandmana. Suština amandmana je u tome da on koji traži azil mora da da neko obrazloženje zašto je nezakonito ušao u tu zemlju. Ako već daje obrazloženje, zašto to obrazloženje ne bi potkrepio nekim dokazom ako ga ima? Šta je valjano obrazloženje? Jedno obrazloženje gde mi možemo da polemišemo, juče je bilo prilike, svako ima svoje obrazloženje, valjano je ono valjda koje dokazuje, objašnjava, pokazuje, argumentovano je itd. Zar dokaz ne služi kao argument da bude i valjano? Iz tih razloga, da bi poslanička grupa mogla da se opredeli, molim da se odgovori – zbog čega pravno nije moguć ovaj amandman? Još jednom upozoravam, mislim da je nesporazum u pitanju, ne dokazuje tražilac azila da je već tu, to je činjenica, nego dokazuje, kao potkrepljivanje valjanog obrazloženja, zbog čega je došao tu. Mislim da će onda biti jasnije da bi svi poslanici mogli da se opredele. Hvala lepo.
Hvala. Replika. Narodni poslanik Petar Jojić, pa po amandmanu Nataša Jovanović.
Dame i gospodo, poslanik koji je prethodno govorio ukazuje na anomaliju. U čemu se sastoji sada razmimoilaženje između institucija odnosno nadležnih subjekata u ovoj skupštini? Nadležni odbor kaže da je amandman pravno moguć. Vlada kaže da nije pravno moguć, odnosno neprihvatljiv je po nekim njenim stanovištima. Molim vas, da li mi uvažavamo nadležni Odbor za zakonodavstvo koji je rekao da je pravno moguć ovaj amandman? Drugo, ako je neko ušao u našu zemlju na nezakonit način, da li on treba da dokazuje, gospodine ministre, svoj nezakonit dolazak u našu zemlju obrazloženjima ili dokazima? Gospodine ministre, ako neko nezakonito uđe u ovu državu, ne može obrazloženjima da on maše pred nadležnim organom. On mora da dokazuje dokazima da je nezakonito ušao i, kao subjekt, kao lice, mora da pruži argumentovano sve dokaze. To obrazloženje bez dokaza je jedno ništa. To vam je jedno ništa. Kada se kaže da je on nezakonito ušao u našu državu, u tom slučaju mora da pruža dokaze, a ne da pruža obrazloženja. Obrazloženja ne obavezuju nadležni organ koji donosi odluke. Nadležni organ postupa po dokazima i po zahtevu, a njegov zahtev bez dokaza je jedno ništa. S pravnog stanovišta to je jedno ništa. Kako će nadležni organ da donosi odluku i da kaže: ovaj Janko Janković, ili taj i taj, odakle je došao, pružio je valjano obrazloženje? Ne. Taj organ, koji treba da donese odluku, mora da se pozove na dokaze, da je utvrdio na osnovu dokaza tog i tog da je lice iz razloga koje predviđa ovaj zakon proterano i da ne uživa više tamo gostoprimstvo, da je iz političkih, nacionalnih i drugih razloga bio proteran i prinuđen da uđe u našu zemlju. O tome mora da pruži dokaz, jer se i kod vas u policiji, i kod suda i kod drugih nadležnih organa uprave odluka zasniva samo na dokazima, a ne formalno i paušalno rečeno, da to ne bude samo obrazloženje. Ako organ koji treba da donese odluku bude doneo odluku i kaže da je taj i taj, koji je podneo zahtev, pružio valjano obrazloženje, to je jedno ništa bez dokaza koje mora da pruži nadležnom organu, a koji proističu iz međunarodnih standarda i naših propisa. Dokazi moraju biti čvrsti, odlučujući, i u odluci organa koji odlučuje o azilu moraju biti naznačeni i precizirani, da se odluka donosi na osnovu dokaza tog i tog koje je to i to lice koje je tražilo azil pružilo našoj zemlji. Hvala.
Ministar Jočić.
Samo jedna stvar. Ovde se radi o licu koje je u prekršaju. Znači, radi se o licu koje je u prekršaju, a teret dokazivanja, ''onus probandi'' nikada nije na onom ko je u krivici. Teret dokazivanja nikad nije na onom ko je u prekršaju ili u krivici.
Replika, Petar Jojić.
Za mene je ovo nešto novo, gospodine ministre. Onaj koji je ušao nezakonito u ovu državu, mora da pruža dokaze, a ne obrazloženja. S druge strane, onaj protiv koga je pokrenut krivični postupak, ili prekršajni postupak, ili upravni postupak ili carinski postupak, on je učesnik u postupku. On je učesnik u postupku, kao stranac koji je došao u našu zemlju. On valjda treba neke dokaze da pruži onome ko treba da odlučuje. To je vaše subjektivno mišljenje. Mogu da vam kažem, u konkretnom slučaju, ova materija ne može biti generalno poistovećena sa lovom i ribolovom, ako uhvatite lovca ili ribolovca u krivolovu ili u ribolovstvu, ne možemo tako gledati, ni o vinu, ni o rakiji. Gospodine ministre, ovo nije postupak po zakonu o vinu i rakiji. Ovo je postupak u kome neko ko ulazi u ovu zemlju mora da pruži dokaze. Ovo ukazujem zbog toga što nama špijuni ne bi vršljali u ovoj državi. Ne bi se dogodilo da agentura, koja je pre neki dan kod Jovana Glamočanina došla u Pančevo, izvrši pretres stana suprotno Zakonu o kaznenom postupku. Naoružani su došli agenti iz inostranstva, a drugo, logističku podršku su mu dali organi bezbednosti naše države. Pretresali mu stan, ušli sa oružjem, uzeli kompjuter, snimili šta se nalazi u kompjuteru, što je dete gledalo u toku noću preko interneta na kompjuteru. Postaviću vam, gospodine ministre, kao nadležnom, pitanje: da li imate saznanja da je kod Jovana Glamočanina pre tri dana izvršen pretres i upad naoružanih lica, da je jedan bio strani agent, da li CIA, nemačke ili engleske obaveštajne službe, bio sa jednim policajcem u patikama, farmerkama i fantomkom i naoružan do zuba; da li je bio u pretresu kod Jovana Glamočanina u Pančevu u ul. Veljka Vlahovića br. 11. stan 14? Da li ste vi obavešteni o tome? Da li vaša služba zna da je na nezakonit način izvršen pretres? Da li znate da nije izdata potvrda o ulasku u stan? Da li znate da nije napisan zapisnik o pretresu stana? Da li znate da svedoci nisu prisustvovali? Zakonik o krivičnom postupku izričito određuje ko može da odredi pretresanje stana. Po Zakonu o krivičnom postupku, pretres stana naređuje nadležni sud. Postavljam vam pitanje i od vas tražim odgovor: da li služba unutrašnjih poslova zna koja je agentura i ko je bio taj policajac koji je govorio srpski, a koji je govorio engleski? Hoćemo da znamo, jer je taj čovek ugrožen, kao i njegova porodica. Očekujem od vas, vi to pitanje verovatno ne znate, ali da ćete to pitanje da proverite.
Reč ima ministar Jočić.
Pre svega, gospodine poslaniče Jojiću, vi sigurno znate da MUP nije jedini organ koji primenjuje ovlašćenja. Prema tome, ne slažem se da nazovete nekog policajac i da je on radio nešto bez naloga. Postoje i druge službe u ovoj zemlji koje imaju ovlašćenja. O ovome ćete dobiti izveštaj. Pojam "policajac", "policija" se često slobodno koristi. Druga stvar, da se vratimo na amandman. Vi hoćete da tvrdite da neko ko je ilegalno ušao u zemlju treba da dokazuje ono što je država već utvrdila, a utvrdila mu je nelegalni ulazak. (Petar Jojić, sa mesta: Da li on ima ličnu kartu, pasoš, ime i prezime?) To država utvrđuje u postupku. Vi tvrdite da onaj ko je u prekršaju treba da dokazuje svoju vinost.
Povredu Poslovnika je reklamirao narodni poslanik Vladan Batić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, odredba člana 27. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije i tiče se ovlašćenja predsednika Skupštine, a povodom poštovanja Ustava i Poslovnika Narodne skupštine. Dakle, ponovo smo posredstvom medija saznali o novom predlogu našeg pregovaračkog tima o pitanju rešavanja statusa Kosova i Metohije. To je još jedan primer neodgovornosti, neozbiljnosti. Podsećam da je ova Skupština usvojila rezoluciju po kojoj je pregovarački tim obavezan da je obaveštava o svemu što se tiče statusa Kosova i Metohije. Mi to saznajemo posredstvom medija. Prvo smo imali Hong Kong, a sada imamo Olandska ostrva. Ne želeći da potcenjujem bilo koga, jer ko se time bavio, nije ni bitno, ali tvrdim da 90 posto ljudi u ovom parlamentu, a kamoli građana Srbije, nije ni čulo za Olandska ostrva, a kamoli da zna kakav je njihov status. To pokazuje neozbiljnost. Samo insistiram da predsednik Skupštine, poštujući svoje obaveze iz Ustava i Poslovnika, zatraži izveštaj i detaljno obrazloženje i zakaže sednicu Narodne skupštine, koja će se u stalnom zasedanju baviti statusom i budućnošću Kosova i Metohije. Ovde smo, takođe, bili svedoci nemilog događaja koji se dogodio gospođi poslaniku Stojanki Petković. Nema Odbora za Kosovo i Metohiju. Obećali ste, gospodine Milentijeviću, da će biti zakazana sednica. Prolaze dani. Znam da vi imate privatni biznis i svoje privatne obaveze, verovatno ste zauzeti, ali dobro je što je tu ministar unutrašnjih poslova, jer se događaju nemili događaji. Što se tiče događaja u srpskoj zajednici, od ljudi srpske nacionalnosti, ne znam da li ste vi obavešteni, gospodine ministre, o ilegalnim putevima koji se prave na Kosovu i Metohiji, radi zaobilaženja carinskih, poreskih i svih drugih obaveza. Pretpostavljam da ste obavešteni da se dogodio obračun između dve kriminalne grupe kod prelaza Brnjak, da je stradao momak srpske nacionalnosti, koji se zove Marko Patrić, da tu postoji jedan švercerski kanal, postoji privatni put, da bi se zaobišao UMNIK-ov punkt. Pojavi se na našem punktu i da bi zaobišli UNMIK-ov punkt, onda idu kroz šumu. To je privatni put i plaća se reket. Ako hoćete da prođete tim putem, platite reket. Zna se i ko ga drži. Na tom putu došlo je do revolveraškog obračuna sa jednom žrtvom. Da paradoks bude veći, jedan od tih kamiona se zaglavio, pa je onda došlo stambeno-komunalno preduzeće iz Zubinog Potoka da ga iščupa. Da nesreća bude veća, jedna cisterna s naftom se prevrnula u jezero. Ne znaju šta će sa njom. Ako vam kažem da jedan taj kamion ili cisterna vredi 10 do 12 hiljada evra, da mesečno prođe između 15 do 20, onda vidite koliki je šverc samo kada je to u pitanju. (Predsedavajući: Vreme.) Završavam, izvinite. Pošto je Slobodan Vučetić priznao da prima platu predsednika Ustavnog suda od 230 hiljada dinara, gospodine ministre, to je krivično delo, pa je, uzgred, i pitanje: da li će protiv njega biti podneta krivična prijava?
Povredu Poslovnika reklamirao je narodni poslanik Zvonimir Stević, pa posle njega reč ima Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, gospodine ministre, saradnici, ovih dana sam ukazivao i sada želim da ukažem da pojedinci, ustanove i institucije... (Predsedavajući: Molim vas, pozovite se na odredbu Poslovnika.) Na osnovu člana 225. i 226. (Predsedavajući: Poslanička pitanja će biti na kraju, jedino ako tražite objašnjenje.) Tražim objašnjenje. Ovo što ću da kažem ne može da čeka poslanička pitanja, jer se radi o veoma važnim činjenicama koje diktiraju situaciju na Kosovu i Metohiji i opstanak Srba na Kosovu i Metohiji. Ukazivao sam ovih dana da pojedinci, ustanove i institucije usložnjavajuživot na prostoru Kosova i Metohije. Nažalost, ništa se ne preduzima, već se stalno, permanentno, svakodnevno preti Srbima da napuste svoja ognjišta i svoje domove na Kosovu i Metohiji. Na delu je psihološki rat i propaganda. Naime, predstavnici OEBS-a su ovih dana izdali nalog, naredbu u pojedinim opštinama, odnosno Crvenom krstu u tim opštinama, da urade sve radnje da u noći između 11. i 12. decembra prihvate Srbe sa prostora Kosova i Metohije. Takav nalog je izdat za Crveni krste Vranje, da pripremi prostor za prihvat šest hiljada Srba sa prostora Kosova i Metohije. Pitam ovde: ko to daje sebi za pravo da pre definisanja statusa Kosova i Metohije, pre donošenja bilo kakve odluke, da neko sebi daje za pravo da proglašava da je Kosovo već nezavisno? Ovde je gospođa Kolundžija juče rekla u svom izlaganju jednu rečenicu: "Moramo da sarađujemo sa misijom UNHCR i moramo da sarađujemo sa misijom OEBS-a". Da li je to ta saradnja? Znači, ovi pregovori koje vodi naš pregovarački tim su farsa. Izgleda da je u nekim centrima moći doneta odluka o Kosovu i Metohiji. Ako je to tako, molim najviše državne organe, Vladu, predsednika i Skupštinu, mi smo, kao SPS, tražili zasedanje o procesu i postupku pregovora o Kosovu i Metohiji, da Skupština odmah zakaže sednicu i da o ovom problemu razgovaramo. Od MUP, zarad javnosti i zarad ostanka Srba na KiM, tražim informaciju i odgovor na ovo pitanje - da li je tačno da je UNHCR izdao nalog da pojedine opštine, odnosno crveni krstovi u tim opštinama pripremaju prihvat raseljenih lica sa KiM?
Po amandmanu, narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je u pitanju nesporazum. Žao mi je što je izašao ministar Jočić, pokušala sam ovde iz klupe da mu objasnim, jer očigledno da su mu i savetnici loši. Radi se o činjenici da je kolega Koprivica upravo želeo ono što je ministar i rekao, samo drugim rečima. Nije bila intencija gospodina Božidara Koprivice, narodnog poslanika, koji je u jezičkom smislu u prvom delu želeo da ispravi ovaj amandman, a zatim i suštinski, da on kaže da je to lice koje je nezakonito ušlo na područje naše zemlje to uradilo da državni organ to ne zna. Toliko je očigledno da je to neko uradio i zna za to državni organ, ali ovde se govori o tome da to lice, pošto je konstatovao nadležni državni organ da je nezakonito ušlo i boravi na teritoriji Republike Srbije, ulazi u postupak za dobijanje azila. Kada to lice uđe u postupak za dobijanje azila, o čemu je govorio i kolega Petronijević, ono mora i po članu 18. da pruži neki dokaz ko je i šta je. Kaže ministar - braneći se od toga, ali zaista sam potpuno uverena da on nije razumeo amandman gospodina Koprivice, jer nije gospodin Koprivica tražio da taj neko dokazuje da je nezakonito došao. Došao je, nije valjda lud da dokazuje da je to uradio što je uradio. Ne, nego posle treba da dokazuje ko je i šta je i da li on može po članu 18. da uđe u postupak za dobijanje azila. To je odluka Vlade Republike Srbije, koja je predložila ovaj zakon, da vi uvedete ovo načelo To je vaša stvar. Pitanje je koliko je to ispravno. Neke zemlje koje su u više navrata i veoma ozbiljno radile na zakonu o azilu i koje su pratile primenu tog zakona, juče sam pominjala Švajcarsku, ali ovo su zakoni koji dolaze iz zemalja EU i zaista su prepisani u najvećem delu svi članovi, od tih zemalja, recimo kod njih ne postoji ovo načelo, zato što je taj neko dužan da u roku od pet dana, u stvari 72 sata, dokaže, odnosno pruži neki dokaz zbog nezakonitog boravka na teritoriji Švajcarske. Prošle godine je taj zakon usvojen i referendumom su se građani 70% izjašnjavali o njemu, zato što su tamo 20% ukupnog stanovništva stranci, koji su na ovaj ili onaj način ostvarili tamo pravo boravka. Čak su rigorozne kazne. Em što ne postoji ovo načelo, em je zatvorska kazna povećana sa 9 na 18 meseci, u slučaju da taj neko to ne učini u roku od samo pet dana. Vi ovde sada kažete - nećete da prihvatite da bude odmah, nego bez odlaganja, što je vrlo rastegljiv termin, a sa druge strane ne razumete da je kolega Koprivica upravo želeo to da taj neko na osnovu člana 18. pruži identifikacioni podatak, podatak o članu porodice, o ispravama koje je izdala zemlja porekla, adresu prebivališta, ko je on i šta je. On ne može da se pojavi i nadležni organ zna, on ga je locirao i zna da on nezakonito boravi, i malopre ministar kaže - nije na njemu da dokazuje krivicu. Već je dokazana krivica da je on to uradio, ali vi u članu kažete da on ulazi u taj postupak, a onda ne može da se brani ćutanjem, ne može da dođe i da ćuti ko mumija i da kaže - ne znam ni ko sam, ni šta sam, ni odakle sam. Da vam kažem nešto, prvo bi ministar morao da zna da ima i dan-danas, verujem, i na aerodromu Nikola Tesla se inače nalaze oni koji se verovatno danas spremaju za deportaciju, koji se upravo tako ponašaju, dolaze iz raznoraznih zemalja i brane se ćutanjem. Kako oni mogu da uđu u postupak za dobijanje azila? Ne mogu nikako. On kaže - došao je, ne znam odakle, iz Sudana, odavde, odande i kaže - došao sam i ćutim, nemam pojma ni ko sam, ni šta sam. Imate vi takve, gospodo iz MUP, vas poznajem, gospodine Todoroviću, ne znam ko je ovaj gospodin koji pogrešno savetuje ministra, ali vi vrlo dobro znate da postoje upravo takvi primeri. I država bez odlaganja, odnosno odmah, što je terminološki ispravnije, deportuje njih ili ne zna gde i šta će sa njima. Po nekoliko dana ih drži tu, on je nezakonito došao i šta je on, šta on predstavlja? Ne možete tako neozbiljno da primenjujete jedno načelo. Ako ste se odlučili za to da se on ne kazni, kao u Švajcarskoj, zatvorom od 9 ili 18 meseci, bilo koliko dana, onda morate posle toga da ga uvedete u normalan postupak. I sam član 8, na koji je kolega podneo amandman, upravo govori o tome da on traži, to je uradio, napravio je taj čin, već je došao, nezakonito boravi, ali mora da uđe u postupak, a kada uđe mi ne možemo da nagađamo ko je i šta je. Mora bilo kakav dokaz o sebi da pruži. U tome je stvar i mislim da ministar nije razumeo, rekla sam da ću pokušati još dodatne argumentacije da pružim, a kasnije ćemo videti da li će skupštinska većina, pozivam vas da u danu za glasanje, odluči da prihvati amandman kolege Koprivice, jer je on potpuno u skladu sa ostalim načelima i članovima zakona.
Po amandmanu, narodni poslanik Milisav Petronijević.
Vrlo kratko da kažem da iz izlaganja gospodina ministra, u njegovom drugom javljanju, sada sam uveren da gospodin ministar i njegovi saradnici uopšte nisu razumeli o čemu se radi. Rečenica gospodina ministra – vi tražite od nas da dokazujemo da je čovek ušao u zemlju – ne zaslužuje komentar nikakav. Ne tražimo to, gospodine ministre, tražimo da nam obrazložite zbog čega ne može da se traži od onog lica koje traži azil, već je u postupku, da to valjano obrazloženje potkrepi nečim. Možda ne treba, ali nam recite zbog čega to ne treba. To tražimo. Naravno, imao bih potrebe još dosta da polemišem, ali ne bih polemisao sa klupom, pošto ministar nije tu. Neću to činiti, ali isto tako želim javno da kažem da neću samo sada da učestvujem u polemici zato što nema živog čoveka sa kim bih polemisao, nego prazno mesto, ali isto tako da ne bih bio pogrešno shvaćen, gospodin Jočić, ministar MUP, jeste jedan od retkih ministara koji je uvažavao ovu Skupštinu i sedeo ovde. Nije moja grdnja ministra, nego jednostavno nema smisla dalje da pričamo. Ponavljam, uveren sam da i gospodin ministar i njegovi saradnici jednostavno nisu shvatili o čemu se ovde radi.
Da li se još neko javlja za reč po amandmanu? (Ne.) Pre nego što pređemo na sledeći amandman, molim samo da ponovo ubacite kartice, čini mi se da broj ne odgovara broju koji pokazuje elektronski sistem. Na član 10. istovetne amandmane podneli su narodni poslanik Slavko Jerković i narodni poslanik Željko Vasiljević. Vlada i Odbor za obranu i bezbednost predlažu da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Po amandmanu reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, dobro je da se jedan od predsedavajućih, gospodin Obradović, nakon više naših intervencija seti s vremena na vreme da podseti narodne poslanike da moraju da koriste identifikacione kartice samo kada su u sali, odnosno da ih vade kada izađu iz sale. Nakon ove kontrole u sali su samo 22 narodna poslanika iz vladajuće koalicije. Izvinjavam se, evo dobacuju mi da je pola socijalista od 22, osam socijalista, znači samo 15 poslanika iz vladajuće koalicije je zainteresovano za rad ovog parlamenta. Samo nemojte neko sad, pošto vidim da od ovih petnaestak poslanika neki reaguju i da nam objasne kako rade u nekom odboru itd. Ne, nijedan odbor trenutno ne radi. Rade kafane i bife da, znam i znamo mi da po Poslovniku koji je aktuelan nema potrebe da u sali postoji određen broj poslanika, što je potpuno van pameti i o tome smo govorili kada se usvajao ovaj poslovnik, i po ovom poslovniku je moguće da samo jedan predsedavajući i jedan narodni poslanik mogu da borave u parlamentu i da je to sednica parlamenta. Dakle, ovo je samo jedna digresija i hvala, gospodine Obradoviću, što ste uradili ovo u skladu sa Poslovnikom. Kada je u pitanju amandman na član 10, koji je u ime poslaničke grupe SRS podneo gospodin Slavko Jerković, bitno je reći da se taj amandman odnosi na načelo informisanja i pravne pomoći. U stavu 2. Predloga zakona o azilu, Vladinog predloga, stoji da ''lice koje traži azil može da koristi besplatnu pravnu pomoć i zastupanje od strane UNHCR-a i nevladinih organizacija čiji su ciljevi i delovanje usmereni na pružanje pravne pomoći izbeglicama.'' Amandman gospodina Jerkovića odnosi se na to da predlažemo da se briše mogućnost da licima koja traže azil besplatnu pravnu pomoć pružaju nevladine organizacije čiji su, kako stoji u Predlogu zakona, ciljevi i delovanje usmereni na pružanje pravne pomoći izbeglicama. Ovo, poštovane kolege, nije amandman pravno-tehničke prirode, ovo je amandman suštinski i predstavlja odnos SRS prema nevladinim organizacijama, koje u poslednjih sedam godina haraju na najgori mogući način Srbijom. Svi dobro znate da kada bi se te nevladine organizacije, koje su aktuelne u Srbiji, nešto značajnije pitale, a nažalost pitaju se dosta, onda bismo bili u situaciji da Srbi u Srbiji traže azil. Takva je uloga tih nevladinih organizacija. Nažalost, opet zahvaljujući skupštinskoj većini, mi imamo i zamenika sekretara iz nevladine organizacije, imamo pre dva dana pune novine kako nevladina organizacija predlaže Vladi oblik izbora na lokalnom nivou, nešto, kaže, što nikad do sada nije viđeno, ne znaju još ni kako bi se zvalo, ali nevladina organizacija razmišlja u ime Vlade i oni daju predloge koje ministar ne samo da komentariše, nego kaže, kad bi se on pitao, to bi i prihvatio. To je neprihvatljivo za SRS, kao i obrazloženje Vlade zašto ne prihvata ovaj amandman, jer Vlada kaže da ''ne prihvata amandman jer se ovim članom uvodi mogućnost da tražioci azila koriste besplatnu pravnu pomoć i zastupanje, pored UNHCR, i od strane nevladinih organizacija, koje su upisom u registar udruženja stekle pravo da u skladu sa svojim ciljevima pružaju pravnu pomoć izbeglicama. Rešenje predviđeno u ovoj odredbi Predloga zakona kaže nije obavezujuće, već predstavlja samo još jednu povoljnost, čije korišćenje zavisi od volje lica koje traže azil...'' Pogotovo što niste predvideli da je to obavezujuće, onda su ministar i Vlada trebalo da prihvate amandman SRS, da konačno, gospodo iz vladajuće koalicije i gospodo iz Vlade Republike Srbije, počnete da učite nešto pametno od Ruske Federacije i gospodina Putina. Znate svi kakav je odnos Ruska Federacija zauzela prema nevladinim organizacijama koje deluju u Rusiji. Tamo ne mogu da deluju nevladine organizacije koje se finansiraju iz inostranstva, jer one onda nisu nevladine već su špijunske organizacije nekih vlada koje ih finansiraju. Nije dobro da, kada je u pitanju Ruska Federacija, smo očekujemo da nam Rusija pomogne da sačuvamo Kosovo i Metohiju. Naravno, ne daj bože da Rusiji dosadi ovakav odnos Srbije i srpske vlasti prema Rusiji, pa da Rusija digne ruke od Kosova i Metohije, ništa ne bi bilo ni od naše diplomatije, ni od naše Vlade, niti bismo uspeli da sačuvamo Kosovo i Metohiju u granicama Republike Srbije. Zato je neophodno, dame i gospodo, da i vi iz vladajuće koalicije, makar vas bilo i desetak ovde, svakodnevno podsećate Vladu Republike Srbije da mora i privredno, i tržišno, i politički i kako god hoćete da se otvori prema Ruskoj Federaciji, da pokaže da mi želimo da budemo partneri sa tom najmoćnijom zemljom u svetu, zemljom koja je u stanju i koja je pokazala volju da nam pomogne da sačuvamo Republiku Srbiju, ali izgleda da se vlast u Srbiji baš nešto mnogo ne trudi oko toga. Svakodnevno smo slušali doskora pa se sad malo ućutali predstavnici Tadićeve Demokratske stranke, koji su se otvoreno zalagali za ulazak Srbije u NATO. Onda sam sinoć u jednoj emisiji čula, doduše ovaj Koštuničin deo Vlade je izneo stav da Srbija ne treba da uđe u NATO, što je naravno pozitivno, ali sam sinoć onda u jednoj emisiji bila poprilično šokirana kada sam čula predstavnika DSS-a, gospodina Šamija, koji kaže da ne treba povezivati priču o ulasku u Evropsku uniju sa pričom o opstanku Kosova i Metohije u sastavu Srbije, i kaže ne može zbog rešavanja pitanja Kosova i Metohije da stane život u Srbiji. Dakle, gospodin Šami se ne obazire na otvorene pretnje skoro 20 država članica Evropske unije, koje otvoreno kažu da će podržati otcepljenje Kosova, nego kaže da mi i dalje treba da idemo tim evropskim putem, a kakav će biti odnos Evropske unije prema Kosovu i Metohiji uopšte nije bitno. Ako je to stav Vlade Vojislava Koštunice, onda je to, dame i gospodo, poražavajuće, onda mi zaista ne možemo da očekujemo nikakvo dobro rešenje, a tim pre što od pregovaračkog tima informacije dobijamo preko medija. Svakodnevno maltene se pojavljuju sa nekim novim idejama o konačnom rešavanju pitanja Kosova i Metohije, statusa Kosova i Metohije, a pred Narodnom skupštinom se ne pojavljuju. Bojimo se da nije u pitanju nešto što narodni poslanici i što građani Srbije ne treba da znaju. Zato ovo shvatite kao još jedan poziv Vojislavu Koštunici i pregovaračkom timu da pod hitno dođu u Narodnu skupštinu, i naravno Oliveru Duliću, da zakaže sednicu sa tim dnevnim redom, da vidimo dokle smo došli, šta smo postigli, šta možemo da očekujemo. Malo sam se možda udaljila od teme, ali nisam zato što zapravo nevladine organizacije koje su, kao što sam rekla, špijunske organizacije u Srbiji, i te kako utiču na Vladu Republike Srbije. Vidimo to i kroz predlog ovog zakona, i sad pitam predlagača – koji nije trenutno u sali, verovatno se neće ni vraćati, mada mu je tu torba, možda se i vrati, ali ga pitam – da li misli da recimo nevladina organizacija kojoj pripada Sonja Biserko, koja je ovih dana proturila priču u javnosti o zlostavljanju dece ometene u razvoju, da li je takva nevladina organizacija prijatelj Srbiji i građanima Srbije i da li od nje možemo očekivati nešto ozbiljno i odgovorno? Da li nevladina organizacija Fond za humanitarno pravo Nataše Kandić, čije je delovanje opisano u jednom delu u knjizi doktora Vojislava Šešelja "Afera Hrtkovci i ustaška kurva Nataša Kandić", da li možete da očekujete, gospodo iz Vlade Republike Srbije i vladajuće koalicije, da takav ''Fond za humanitarno pravo'', naravno pod navodnicima, i Nataša Kandić mogu biti od neke koristi državi Srbiji? Naravno da ne mogu. Evo, podsetiću vas naono, pošto ste uglavnom dobili na poklon od poslanika SRS ovu knjigu Vojislava Šešelja i pretpostavljam da ste je već pročitali, reći ću vam nešto što nije napisano u toj knjizi i odnosi se na delovanje Nataše Kandić iz 1999. godine, kada je vođen i pravosnažno okončan krivični postupak protiv nekih, oko 150 mislim Šiptara, koje je, podsećam takođe javnost, pre svega Vojislav Koštunica oslobodio, i koji su se odmah nakon izlaska iz srpskih zatvora vratili, na čelu sa Fjorom Brovinom, na teritoriju Kosova i Metohije i koji su se u dobrom delu uključili verovatno i u ovu organizaciju ANA, koja danas preti Srbima na Kosovu i Metohiji. Tada je Nataša Kandić preuzela odbranu te grupe od 150-160 Šiptara, i u SAD, na ime te odbrane, prikupila milion dolara. Angažovala je jednu grupu advokata iz Srbije, jednu grupu advokata Šiptara. Od advokata iz Beograda imam informacije da su svi oni, na ime tog posla, dobili 50.000 dolara. Pretpostavimo da je 50.000 dolara Nataša Kandić dala i ovim šiptarskim advokatima. Dakle, njoj, Nataši Kandić, od tog posla ostalo je jadnici samo 900.000 dolara. Je li takve nevladine organizacije trebada budu predmet naših zakona. Ili, ovo izdajničko đubre iz hrvatske Milorad Pupovac, koji preko neke nevladine organizacije iz Hrvatske i organizacije koja deluje u Srbiji, deo te nevladine organizacije, koja uznemirava službenike po opštinama Srbije, zaposlene na poslovima poverenika za izbeglice, gde ih ta nevladina organizacija poziva u ime Milorada Pupovca da obezbede, dakle ti poverenici po opštinama, što veći broj Srba koji bi glasali za Milorada Pupovca u Hrvatskoj. A kaže, koliko god u odnosu na broj ljudi koji će obezbediti poverenici za izbeglice, u odnosu na taj broj Milorad Pupovac će novčano da ih nagradi? Da li takve stvari mogu da se tolerišu, dame i gospodo, u državi Srbiji, i još da imamo u Predlogu zakona o azilu da se nevladine organizacije uključe da oni uče te azilante kako da se ophode prema Republici Srbiji i šta treba da rade kad dođu azilanti u Republiku Srbiju? Za SRS, dame i gospodo, to je neprihvatljivo. Nećemo nikada glasati za ovakvu glupost, ne glupost, ovo je izdajnički akt, ovo što je predviđeno, ma kako sad vi reagovali, što je predviđeno u ovom zakonu, jer je mnogo primera šta nevladine organizacije rade, kako nevladine organizacije vršljaju po Vladi Republike Srbije. Uostalom, još uvek je ostalo neraščišćeno u kojoj meri je ovaj američki ministar srpskih inostranih poslova, špijun Britanske vlade u državi Srbiji.
Zahvaljujem podnosiocu amandmana, gospođi narodnom poslaniku Vjerici Radeti. Reč ima po istom amandmanu, takođe predlagač, narodni poslanik Željko Vasiljević.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi predstavnici MUP-a, otprilike ću ponoviti ono što smo već pričali na Odboru za bezbednost. Čini mi se da i dalje ostaju svi oni navodi koje smo mi izneli, kada kažem mi mislim na sebe i gospodina iz SRS, koji smo podneli u istovetnom tekstu ovaj amandman. Gospođa Vjerica Radeta je to dosta emotivno i dosta istinito iznela ovde, koji su razlozi koji nas motivišu da podnesemo ovakav amandman. Pre svega bih hteo da vas pitam, ako ste već hteli to da uradite, odnosno da ovako formulišete ovaj član zakona – a biću slobodan, nadam se da to nećete smatrati zloupotrebom, da iznesem svim narodnim poslanicima ono što smo govorili na Odboru za bezbednost da je za ovo bio razlog da bi se zakon prilagodio zahtevima EU, odnosno da bi bio prihvatljiviji za EU – onda mi nije jasno zašto ovaj isti stav niste uneli, recimo, u član 12. ili u član 25? Takođe ste imali mogućnost da to uradite i u jednom i u drugom članu, pa da onda nevladinim organizacijama potpuno poverimo da mogu da učestvuju u gotovo celokupnom postupku ostvarivanja prava na azil. Vidite, u članu 12. piše: ''Lice koje traži azil ima pravo na kontakt sa ovlašćenim službenicima UNHCR-a u svim fazama postupka azila.'' Tu smo mogli isto da napišemo da ima pravo u svim postupcima azila i na kontakt sa nevladinim organizacijama. Takođe u članu 25. ste, opet da ne pominjem sve stavove, recimo u stavu 2. naveli: ''Pre podnošenja zahteva za azil stranac će se poučiti o njegovim pravima i obavezama, a posebno o pravu na boravak, besplatnog prevodioca, pravnu pomoć i pravo na pristup UNHCR-u.'' Tu smo mogli da stavimo onda u istom tom kontekstu i pravo na pristup nevladinim organizacijama. Mislim da ako ne prihvatite ovaj naš amandman na ovaj član zakona, onda biste morali, a da bi zakon bio konzistentan u svim svojim tačkama, da to isto pravo date i u čl. 12. i 25. Međutim, nije moja želja, čak nasuprot tome, da se borim da i u drugim članovima budu nevladine organizacije, nego mi je želja da se iz ovog člana 10. izbaci pravo nevladinim organizacijama dana ovaj način uđu u zakon. Hteo bih sada samo da vam kažem koji su motivi naši da insistiramo na donošenju ovakvog amandmana. Zaista je gospođa Vjerica Radeta već objašnjavala kakvo je zlo ovoj državi naneo veliki broj nevladinih organizacija, koje su nevladine samo u svom imenu. Uglavnom su one vladine organizacije, ali ne vlade naše države, nego vlada onih zemalja koje naročito ne misle dobro o Srbiji. Samo bih, kao primer, da vas podsetim na jednu organizaciju. Verovatno vam je poznata nevladina organizacija koja se zove Lekari bez granica. Verovatno znate, većina vas, to je samo posebno pitanje, kakve je sve izveštaje ova nevladina organizacija podnosila o zločinima, pre svega kao Srba, navodno počinjenih od strane Srba i šta je od svega toga bila istina, a šta je sve bilo izmišljeno. Da li vam je sumnjivo što je gospodin Bernar Kušner bio na čelu te organizacije? Danas je, verovatno svi znate, on ministar inostranih poslova Francuske. Da li mislite da je on bio na čelu te organizacije zato što baš želi da bude dosledan u svojim izveštajima i da upozna ceo svet, celu javnost svetsku sa stvarnim događanjima na ovim prostorima ili je tamo bi po zadatku? Zar zaista mislite da bi on danas bio ministar inostranih poslova jedne zemlje kao što je Francuska, a da mu to nije bio zadatak? Ovo je očigledan primer kako se nevladine organizacije, koje su nevladine samo po imenu, inače, u suštini, vrlo značajno i verovatno finansirane od strane vlada stranih zemalja. Znači, svi su oni imali preporuku i imali verovatno završene određene škole i kurseve od strane svojih obaveštajnih službi da rade za njih kroz sakrivanje iza nevladinih organizacija. Takođe bih hteo da navedem jedan primer koji je Srbiju debelo koštao nekog dostojanstva i nekog ugleda u svetu. To je izveštaj koji je pre par dana podnela organizacija MRDI o stradanju i torturi nad decom u bolnicama koje zbrinjavaju decu ometenu u razvoju. Na početku svog govora želim da kažem da zaista ne želim da ulazim u suštinu toga šta su oni napisali i da to negiram kao istinu ili da potvrđujem kao tačno. Želim samo da kažem da poenta i motiv ove organizacije nije ono za šta se ona zalaže, jer da jeste, ovaj izveštaj bi bio objavljen u junu, kada je ova organizacija i obišla sve ustanove. Međutim, moram da vam kažem da je u junu izveštaj ove organizacije bio vrlo pozitivan, štaviše pohvalan o trudu lekara i osoblja koje radi u bolnicama, pre svega sa ovom decom. Šta se desilo od juna do kraja novembra, pa je ovaj izveštaj interpretiran u potpuno drugačijem svetlu? Nije bila tema i nije bio motiv ovog izveštaja da se pomogne Srbiji i da se reši problem bolničkog lečenja ove dece, već da se u trenucima najvažnijeg političkog trenutka za ovaj narod i ovu zemlju još jedan pritisak izvrši na nju. Molim vas, žao mi je što gospodin ministar nije tu, da još jednom razmislite o ova dva amandmana, to je jedan amandman poslanika SRS i nas poslanika SPS, da vam pomognemo i da vam ukažemo na nelogičnosti, i na to da ste ovu Srbiju još jednom, ovakvim predlogom zakona i ovakvim članom 10, bez obzira ko to od vas tražio, stavili i ostavili na vetrometini želja nevladinih organizacija i stranih špijunskih službi, koje uglavnom stoje iza nevladinih organizacija. Takođe moram da vam kažem da je odmah posle javnog objavljivanja ovog izveštaja ove nevladine organizacije MRDI 61 nevladina organizacija stala iza njihovog izveštaja, a nijedna druga nije rekla, sem Vlade Srbije i ministra Rasima Ljajića koji je pokušao da demantuje navode ove organizacije, nije stala u odbranu onoga što je u interesu cele države i što je ministar, predstavnik ove vlade... (Dragan Todorović, sa mesta: Jesu i narodni poslanici Skupštine Srbije.) Dobro, što se tiče poslanika ne govorim, govorim o nevladinim organizacija, jer nijedna nevladina organizacija nije uzela u zaštitu državu Srbiju i nije uzela u zaštitu te ljude koji vanljudskim naporima, velikom žrtvom vode brigu o ovoj deci i ovim ljudima. Još jednom vas molim, ako vam je interes Srbije na prvom mestu, da prihvatite amandman koji smo mi podneli, jer ćete time zaista učiniti da narod u Srbiji ne misli više da i Vlada radi protiv njegovog interesa. Hvala vam.
Hvala. Po amandmanu reč ima narodni poslanik dr Ninoslav Dimitrijević. Izvolite.
Hvala. Poštovano predsedništvo, kolege poslanici, predstavnici ministarstava, pre svega SPS će koristiti sve svoje raspoloživo vreme da kritikuje, odnosno da ukazuje na sve negativnosti koje su odigrale te nevladine organizacije, bilo da su strane, koje su delovale na prostoru bivše Jugoslavije, bilo domaće, koje su delovale u sadejstvu upravo sa ovim nevladinim organizacijama, a stav SPS je već istakao naš kolega narodni poslanik koji je govorio pre mene. Želimo samo da podsetimo javnost i građane Republike Srbije da danas u svetu vlada jedan novi svetski poredak koji formalizuje sve ono što je međunarodno, pa i sve postojeće međunarodne konvencije, i sve postojeće međunarodne organizacije na čelu sa UN, čija je uloga danas formalizovana u svetu, uprav na aktivnostima vladajućih u novom svetskom poretku. Danas u svetu imate postojanje svih onih starih međunarodnih konvencija koje samo formalno stoje na papiru, a koje se danas ne poštuju. Nažalost, one su se u vreme kada su formirane poštovale ili je postojala neka svetska ravnoteža, ravnoteža u sili, pre svega. Danas kada te svetske ravnoteže više nema, danas se i one ne poštuju. Imate nove međunarodne konvencije, međunarodne dogovore koji se čak i ne potpisuju danas od strane tih svetskih moćnika, koji sebi dozvoljavaju da pišu konvencije, ali da se njih ne pridržavaju i time brane svoje interese na račun interesa onih koji su slabi i koji su poslušnici. Na primer, sam Kjoto protokol, koji je u javnosti bio prezentiran pre izvesnog vremena, šta je suština? Suština je da su najmoćnije sile u svetu, pre svega Amerika, hladnokrvno rekle - mi nećemo da poštujemo ovaj protokol jer to nama ne odgovara, to nije naš interes. Ukoliko bi ga mi poštovali više ne bi bili najjači, naša industrija bi morala da stane. To je svojevrsna demonstracija sile, upravo tih najmoćnijih. A šta je sa nevladinim organizacijama? Pored ostalog, SPS je primetila da otkad su te nevladine organizacije u aktivnosti, strane koje deluju na prostorima bivše Jugoslavije ili domaće koje deluju u sadejstvu sa njima, da se ogromna količina novca vrti oko tih nevladinih organizacija, a pitanje toka tog novca je takođe veliki znak pitanja. I ne samo da se određeni novac i vraća upravo finansijerima, jer to su nevladine organizacije koje nisu nezavisne, znamo odlično od koga one zavise, a onda odnos prema radu je najveća neodgovornost. Naime, one sve imaju određene zadatke i nisu tu da bi pomogle bilo kojim građanima, već su tu upravo da proturaju interese onih najmoćnijih u novom svetskom poretku. Pre svega, njihov glavni zadatak do 2000. godine bio je da uteruju neku fikciju neke Evrope građanima sa teritorije Srbije, sa teritorije bivše Republike Jugoslavije, da im stvaraju fikciju neke Evrope koja ne postoji, ali u ime koje one nastupaju, pa da čak i nagovaraju mnoge građane da napuštaju Srbiju, da odu u Evropu, da tamo potraže svoje interese, jer se tamo navodno ne krše ljudska prava. Evo im prilike, nakon deset godina, da oni odaberu određene ljude, a da sve one koji im ne trebaju sada ponovo vrate u vidu readmisije upravo ovoj Srbiji. Nažalost, kako su se odnosili zaista prema svetskim problemima, prema ljudskim pravima upravo ti najmoćniji? Juče smo označili Svetski dan deteta. To je dan kada je proglašena Konvencija o pravima deteta. Da li se ta prava deteta zaista poštuju u svetu? Pre svega je činjenica da je 30 godina trebalo da prođe od momenta kada je prihvaćena Deklaracija do Konvencije o pravu deteta. Pa i 19 godina kasnije, danas imamo u svetu oko 153 miliona dece ispod pet godina, a koja su na ivici egzistencije, koja gladuju. Mi danas imamo 6 miliona dece u svetu koji ne dočekaju svoj peti rođendan upravo od smrti zbog gladovanja i zbog svih komplikacija koje nastupaju od pothranjenosti i bolesti koje su smrtne upravo u takvim stanjima. Danas imamo 150 miliona devojčica i 80 miliona dečaka koji su žrtve seksualnog zlostavljanja. Samo toliko o svedočenju, kako se oni najmoćniji odnose zaista prema pravima deteta, pa i prema svim drugim pravima svih drugih ljudi. Šta se dešava sa tim nevladinim organizacijama nakon 2000. godine? One su postigle svoj cilj, a sada imaju drugi cilj: da opravdajupred građanima sveta sve ono što se dešavalo građanima Republike Srbije. Pa pre svega da opravdaju sankcije koje su nametnute nepravedno našoj državi, pa da opravdaju bombardovanje koje se desilo, potenciram, mimo odluke UN. Čovečanstvo je zažmurilo pred ovakvim jednim činom i desilo se upravo bombardovanje sa radioaktivnim materijama, a nažalost uranijumska prašina i dan-danas kola Srbijom, izaziva oboljenja mnogih ljudi koji nisu ni svesni da od toga boluju. Pa onda druga nedozvoljena sredstva koja su se upotrebila upravo u ovom bombardovanju. Šta je stvarnost? Kako danas rade te međunarodne organizacije. Pa pre svega činjenica je da ne znaju koliko je, na primer, interno raseljenih lica sa Kosova i Metohije otišlo u Srbiju, ne znaju tačne cifre koliko je otišlo u BiH, koliko je otišlo na teritoriju Makedonije. A onda kako rešavaju pitanja i probleme tih ljudi kada ne znaju, pre svega, o kojoj cifri se radi. Ne znaju koliko ljudi treba da dođe procesom readmisije u Srbiju, da li 50 ili 150 hiljada. Da li je 100 hiljada ljudi neka nebitna cifra za jednu državu u ovakvoj socijalnoj situaciji koja je danas aktuelna u Srbiji. Šta je sa nasilnim readmisijama koje ta demokratska Evropa čini? Niko iz vlasti nije rekao da je bilo nasilnih readmisija upravo od te demokratske Evrope, od pojedinih država demokratske Evrope. Sada koristim priliku da postavim poslaničko pitanje ljudima iz Ministarstva: da li je bilo nasilnih readmisija i koje države su činile ove nasilne readmisije? SPS je svesna činjenice i iskaza pojedinih ljudi da su u kancelarije za readmisije dolazili ljudi sa ožiljcima po telu, od lisica na rukama. Dolazila su u kancelariju za readmisiju bolesna deca, koja su jedva mogla da podnesu putovanje. Bilo je jedno dete u ranom postoperativnom toku, nakon operacije lobanje, kada je svako putovanje, a pogotovo bez stručnih ljudi u pratnji, izuzetno opasno po život tog deteta. Imamo svedočenja ljudi koji su priznali da su im do trećine kazne smanjivali da bi potpisivali zakon za readmisiju. To je taj današnji svet, to je ta slika današnja demokratskog sveta, pa i delovanja pojedinih međunarodnih i domaćih organizacija u njegovom funkcionisanju. Hvala lepo.
Po amandmanu reč ima narodni poslanik Milorad Buha. Pošto su ovde dva amandmana ukupno vreme je dvostruko, znači, 30 minuta, a vi ste iskoristili 15 minuta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada govorimo o amandmanu na član 10. o informisanju i pravnoj pomoći azilanata, moram reći da i meni treba pravna pomoć. I meni treba informisanje, kao predsedniku Vlade Republike Srpske Krajine u progonstvu, a i svim članovima vlade, a i u ukupnosti svim izbeglicama, jer su sada u određenom procepu i ne znaju šta će im doneti ovaj zakon. Mi u vladi imamo mnogo pitanja od strane izbeglica, od strane prognanih, od strane Srba iz Republike Srpske Krajine i Republike Hrvatske, koji i dan-danas dolaze ovde i traže status izbeglica. Pitam sada predstavnike Ministarstva - koji će biti pravni status Srba koji danas dolaze iz Republike Hrvatske i koji zatraže određeni status? Da li će biti azilanti, izbeglice, proterana lica iz Republike Hrvatske? Dan-danas imamo teror nad Srbima u Republici Hrvatskoj. Nadalje, isto pitanje se postavlja za prognana lica sa Kosova i Metohije. Na temelju kog propisa će se regulisati status prognanih lica ubuduće? Da li će oni biti azilanti u vlastitoj državi? Da li će biti izbeglice u vlastitoj državi? Da li će biti, mi kažemo prognana lica, prognana lica u vlastitoj državi? Recite mi jednu državu u svetu koja ima taj termin i koja ima prognane. Mi ih imamo. Apsurd nad apsurdima. To je pitanje, kako pravno objasniti čoveku koji postavlja najobičnije pitanje - u kom statusu sam ovde, kome da se obratim, ko je taj državni organ, koji je taj postupak koji moram i koja je dokumentacija koju moram dostaviti kom državnom organu i kada mogu očekivati rešenje? Na to ne znam da odgovorim. Tražim odgovor. Još jedna stvar, mi ovde često upotrebljavamo reči - status Kosova i Metohije. To je protuustavno. Kosovo i Metohija je geografski pojam. On nije u međunarodnopravnom smislu nikakav pojam, bez obzira što nam natura međunarodna zajednica da mi upravo ovim terminima razgovaramo. Moramo, onako kako nam nalaže Ustav, razgovarati samo o pravima šiptarske nacionalne manjine i regulisanju njihovih prava. Samo ta terminologija. Za ovom govornicom svaki govornik koji kaže - rešavamo status Kosova i Metohije, čini povredu Ustava i čini povredu brojnih zakonskih propisa koji se odnose baš na tu terminologiju. Međunarodna zajednica i velike sile nam poturaju takvu terminologiju. Oni već imaju iskreirana rešenja. Zato vas pozivam, svi koji dolazite za ovu govornicu, da upotrebljavate termine - prava šiptarske nacionalne manjine, samo tako, o statusu ne možemo razgovarati, ne da nam Ustav. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč povodom amandmana? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo poslanik Dejan Mirović. Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. U toku pretresa Predloga zakona u pojedinostima, predstavnik predlagača je prihvatio ovaj amandman. Pošto nije prihvatio nadležni odbor, moraćemo da se izjasnimo o njemu u danu za glasanje. Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, po amandmanu. Amandman na član 11. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, drago mi je da je amandman prihvaćen i govoriću u prilog da je bilo neophodno da se ovaj amandman prihvati. U članu 11. se kaže: ''Licu koje traži azil, a ne razume službeni jezik postupka, obezbediće se besplatne usluge prevođenja na jezik države porekla, odnosno na jezik kojim može da se sporazumeva.'' Mi smo tražili da se ovo briše i da se kaže - odnosno na jezik koji razume. Razumeti i sporazumevati se su dve različite stvari. Sporazumevati je čitav dijapazon mogućnosti koje neko ima kada je u pitanju neki strani jezik, od one pošalice kada se siti izrazgovaraju i dobiju upalu mišića, do toga da može da ostane i gladan i žedan, a navodno može da se sporazumeva. Tu farsu ste mogli najbolje da primetite u Haškom tribunalu. Zbog ovoga je prof. dr Vojislav Šešelj bio da štrajkuje do smrti, zato što je tražio isključivo da mu se materijal dostavlja na srpskom i u pisanom obliku, a ne na nekom tzv. BHS, kako su oni krstili neki novi jezik ili novi govor. Da može biti izuzetno velikih problema i kod nas vezano za lica koja bi se na osnovu ovog člana ovako tretirala, da se uzme ovo da je jezik države porekla taj jezik koji oni razumeju, to bi moglo da izazove izuzetno velike probleme. Mogu da vam navedem neke primere kako bi došli u apsurdnu situaciju. Vi znate, recimo, da je u Crnoj Gori sada zvaničan jezik crnogorski. Pre nekoliko dana, nedelja imali smo u novinama informaciju da je jedan čak doktorirao na crnogorskom jeziku i to u Osijeku. Verovatno mu je Branimir Glavaš bio mentor kad je uspeo da doktorira na crnogorskom jeziku. Uzmite Srbina iz Crne Gore, koji je politički progonjen zato što je Srbin, imate činjenicu vezanu i za poslanike parlamenta Skupštine Crne Gore koji zbog toga što su tražili državljanstvo, preti im se da će izgubiti crnogorsko državljanstvo i on zbog političkog progona dolazi u Srbiju, a vi mu kažete, mi ćemo da se sporazumevamo na jeziku države porekla, a on na crnogorskom. On je pobego zbog toga iz Crne Gore, a vi mu ovde to naturate. Isto tako može da se desi, po analogiji, Srbinu iz Hrvatske, da jedan potpuno ukraden jezik, nakaradan, da ne govorim samo ono čuveno „okolotrbušni pantalodržač“, recimo, da vi tako Srbinu iz Hrvatske, koji je pobegao od ustaškog pogroma, naturate hrvatski jezik. Zbog toga smo mi bili na stanovištu da moramo ovo da preciziramo. Da ne mislite da sam samo lokalpatriota, da ću da se zadržim na ovim primerima, uzmite probleme koji će vrlo brzo nastati i u zapadnoj Evropi. Tamo imate ogroman broj državljana tih država koji vrlo malo razumeju i govore jezik države u kojoj žive. Imate slučaj u Francuskoj, Engleskoj, Nemačkoj. Ti ljudi koji su dolazili iz ranijih kolonija imali su pravo na državljanstvo, odnosno pasoš, praktično su bili getoizirani, njihova deca skoro uopšte ne govore jezik domaćina, ne idu ni u škole. Između ostalog, njima se uskraćuju i određena ljudska prava. Imali ste prilike pre nekog vremena da u Francuskoj čitav pokret bude protiv toga da se devojčicama muslimanske veroispovesti zabrani da nose marame. Jedno od osnovnih ljudskih prava im se uskraćuje. Doći ćete u situaciju, posebno u ovoj situaciji gde je ta borba protiv terorizma stavljena na prvo mesto i da se u ime te borbe protiv terorizma radi sve i svašta, osnivaju se zatvori po raznoraznim državama, oni koji su od strane CIA-e, dovode se ljudi, muče, zadržavaju u pritvoru, do postavljanja raketnog štita u Poljskoj i Češkoj, zbog mogućnosti da će neke države, navodno, upotrebiti nuklearne bojeve glave. Znači, krenuli su u borbu protiv terorizma, proglasiće neke za pripadnike, recimo, Al Kaide, i to, u najvećoj meri, ljude koji su muslimanske veroispovesti. Dođe vam takav iz Francuske, a on je, recimo, iz neke države Magreba, a vi hoćete da se s njime, zato što ovde kaže ''države porekla'', sporazumevate na francuskom, a on ga uopšte ne razume. Ili, dođe iz Engleske, a tamo imate veliki broj ljudi iz Pakistana, Indije, iz drugih kolonija koje je Engleska kroz istoriju držala, i stavljate ljude u situaciju da na ovakav način ni jednog jedinog momenta vi suštinski ne možete da uradite ono što morate da uradite, a to je da se s njime sporazumete. Zbog toga smo mi tražili, dobro je da je prihvaćeno, da se ovo precizira i da se kaže: ''odnosno na jezik koji razume'', jer ćemo jedino na takav način uspeti da se sporazumemo sa onim ko je u procesu i da dobijemo sve bitne podatke. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada i Odbor za odbranu i bezbednost predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li narodni poslanik Petar Jojić želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS i ja, kao narodni poslanik SRS, podneo sam amandman na član 13. Predlažem da se ovaj član menja i trebalo bi da glasi na sledeći način: „Sva pismena u postupku dostavljaju se lično licu koji traži azil ili njegovom pravnom zastupniku, na jeziku koje razume. Pismeno se smatra dostavljenim kada ga je primilo lice koje traži azil“. Očigledno da predlagač nije imao iskustvo, a reći ću vam iz svog dugogodišnjeg iskustva, decenijama se bavim pravnim poslovima, nije svejedno kome će se i kada pismeno dostaviti, pogotovo kada se radi o interesima građana koji traže azil. Šta ćemo da radimo sa onih milion Srba proteranih iz Republike Srpske Krajine, Republike Srpske, BiH, Hrvatske, i šta da radimo sa onima koje su šiptarski teroristi proterali sa svoje zemlje, sa matice Kosova i Metohije? Prava i interesi naših građana posebno, kao i onih građana kojima se po međunarodnim standardima garantuju njihova prava, treba da ih ostvare, a naša država želi da pristupi Evropskoj zajednici, a želi da građani i lica koja traže azil da ta prava i ostvare u skladu sa međunarodnim standardima. Dame i gospodo narodni poslanici, iz prakse ću vam reći da ima nesavesnih zastupnika koji prime pismeno, a to pismeno može biti od odlučujućeg značaja da li će to lice koje traži azil ostvariti svoje pravo, jer ako punomoćnik propusti radnju koju nadležni organ traži da izvrši i dokaže onaj koji traži azil, šta vi možete da popravite ako je zastupnik tog građanina bio nesavestan, propustio tu radnju, a nastupila neotkloniva šteta za ono lice koje traži azil? Mi smatramo da pismena treba dostaviti i zastupniku i licu koje traži azil. Međutim, kada treba smatrati da je pismeno uručeno i da je obavešteno lice koje traži azil? Tu dve stvari ne treba sada spajati. Pismena se mogu dostaviti i zastupniku, advokatu i licu koje traži azil, ali organ koji odlučuje o zahtevu za azil mora smatrati da je lice obavešteno i da je pismeno primilo samo ukoliko ga je lično primilo i potpisalo dostavnicu, ili neposredno da ga je primio na šalteru ili u prostorijama organa koji odlučuje. Samo tako neće nastupiti šteta, a lice koje traži azil, ako propusti tu radnju, onda ono samo snosi odgovornost zašto nije moglo da ostvari svoje pravo. Ovo je posebno važno, dame i gospodo, stručna javnost zna da prekluzivni rok znači – ako zakon predviđa da se mora u tom i tom roku uložiti žalba, a ako to dobije zastupnik, pa zastupnik ode na Havaje ili u Dubai, iako je primio, ode na put, propusti radnju, ne uloži prigovor, ne uloži žalbu, ne pruži dokaze organu koji odlučuje, u tom slučaju lice, ne znajući da je njegov zastupnik bio nesavestan i neodgovoran, nema nadoknadive štete. Šta će sada azilant da uradi ako je advokat primio taj poziv ili je primio podnesak, a pogotovo podnesak sa prekluzivnim rokom? Šta će lice koje traži azil protiv toga da preduzme? Ne može mu ništa. Može eventualno, ako je u profesiji advokat, da obavesti Advokatsku komoru da se pokrene disciplinski postupak protiv neodgovornog advokata koji je pričinio propuštanjem štetu azilantu i azilant, odnosno lice koje traži azil, nema pravo dalje da učestvuje u postupku. Njegov naknadni podnesak smatraće se apsolutno neblagovremenim, podnet možda i od neovlašćenog lica. Kao advokat i pravnik mogu da vam kažem da sam u praksi imao bezbroj slučajeva da ljudi koji su osuđivani na 10, 15 i 20 godina zatvora, da su pojedini neodgovorni zastupnici i branioci propuštali da ulože žalbu, da je lice koje je bilo osuđeno da je uložilo žalbu i znalo blagovremeno da njegov advokat nije uložio žalbu, njegova kazna ne bi bila 10 godina, možda bi bila pet, možda bi čak bila i oslobađajuća presuda. Sada vam iz prakse govorim šta se događa. Advokat ima pripravnika, ode na godišnji odmor, pripravnik ili neko lice koje on kaže, čistačica, primi poštu koja stigne u kancelariju. Ode advokat na godišnji odmor, lice računa da ima zastupnika. Svaka čast savesnim zastupnicima, savesnim advokatima, ali ima ljudi koji propuste, iz raznih razloga. Šta će taj čovek sada da radi? Na koji način da vrati sve u prvobitno stanje? Ne može, jer je propustio. Utvrdiće se veštačenjem da je neko u kancelariji primio, da je advokat primio, ali je zaboravio, otišao je na svadbu, na slavu, u inostranstvo, na more. Vidite, to su ozbiljne stvari. Zbog toga SRS i ja kao pravnik smatram, dame i gospodo, da se ima smatrati da je pismeno dostavljeno samo ako ga je lično primio onaj građanin i ono lice na koje se odnose prava i obaveze iz toga podneska. Na kraju, dame i gospodo, dozvolite mi da čestitam slavu svim vernicima koji slave Aranđelovdan. Srpski radikali im žele da tu slavu proslave u miru i u slobodi, a u budućem vremenu u što većoj demokratiji i što većem blagostanju. Hvala vam.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 14. amandman je podnela poslanik Nataša Jovanović. Vlada i Odbor za odbranu i bezbednosti prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Gospodine potpredsedniče, vi ste stvarno kvalifikovani da vodite Skupštinu, ne samo ovu, nego možda Skupštinu i UN. Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 14. u predlogu je možda nesmotreno i omaškom precizirano i definisano u stavu 1. da će se licu koje traži azil obezbediti da bude saslušano od strane osobe istog pola itd, da ne nabrajam. Međutim, pravno-jezički, gramatički i definicija po našem mišljenju treba da bude sledeća: u članu 14. stav 1. reči "će se obezbediti" zamenjuju se rečima "obezbediće se". To je gramatika, logika, definicija sasvim jasna i mislim da je predlagač uvideo da je to bila omaška najverovatnije i predlagač je prihvatio amandman narodnog poslanika, gospođice Nataše Jovanović, što je sasvim i logično bilo. S druge strane, uočava se da i predlagači, što se dogodilo na zakonu o Ustavnom sudu, a to se događa i vidim da se menja odnos između SRSi onih koji predlažu zakone, pre svega da uvažavaju amandmane SRS. Zašto uvažavaju? Dame i gospodo iz vladajuće koalicije, uvažavate zbog toga što ste sasvim uočili da su naši amandmani u pravom smislu pravno definisani da pomažu dogradnju i da na taj način bolje tekstove određenih normi reguliše gramatički, pravno-tehnički i u svakom slučaju prihvaćeni amandman prihvaćen je sa sasvim opravdanim razlozima.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednosti i Zakonodavni odbor predlažu da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Vitomir Plužarević.
Dame i gospodo narodni poslanici, Srpska radikalna stranka predlaže da se u ovom članu 19. u stavu 3. briše reč „ministar“ i da tu nadležnost preuzme Ministarstvo. U zakonu stoji Kancelarija za azil, član 19: ''Povodom zahteva za azil i prestanka tog prava, u prvom stepenu postupak vodi i sve odluke donosi nadležna organizaciona jedinica MUP (u daljem tekstu: Kancelarija za azil). Ovlašćeni službenici koji vode postupak azila u Kancelariji za azil posebno su osposobljeni za vršenje tih poslova. Ministar unutrašnjih poslova (u daljem tekstu: ministar), svojim aktom bliže uređuje uslove i kriterijume za službenike koji obavljaju poslove u Kancelariji za azil.'' Mi predlažemo da se reč "ministar" briše i da sve aktivnosti preuzme Ministarstvo. Ovo što mi predlažemo ima smisla, a sada ću vam to prokomentarisati: ovaj član je iz 3. poglavlja ovog zakona o azilu, a mi smatramo da vi treba da prihvatite ove naše predloge, da se ne bi desilo da ministar ima velika ovlašćenja i putem tih ovlašćenja dođe do zloupotrebe nadležnosti vezano za ovaj član koji reguliše sistem Kancelarije za azil. Znamo mi da je stari zakon iz 1980. godine prevaziđen i da on treba da pretrpi određene izmene. Te izmene smo mi kao Srpska radikalna stranka predstavili ovoj skupštini u sijaset amandmana, kojima želimo da se ovaj zakon popravi u pozitivnom smislu te reči. Svaki stranac prilikom ulaska u našu državu treba da bude cenjen u skladu sa važećim zakonima i ne sme da doživi bilo kakvu diskriminaciju, a vezano za njegovu želju da uzme azil u našoj državi. Rekao sam da imamo dosta iskustva vezano za nadležnosti samih ministara i ta iskustva su viđena uglavnom u lošem kontekstu, i ostavila lošu priču za državu i građane. Uzećemo na primer kako je Gašo Knežević, bivši ministar za prosvetu, zloupotrebio svoj ministarski položaj i time napravio nepopravivu štetu našoj prosveti i mladim ljudima koji treba da vode ovu državu. Navešću vam još jedan primer vezano za Ministarstvo odbrane: bivši ministar odbrane je bio Boris Tadić. On je svojim ministarskim zahvatima doveo do toga da današnja vojska više ne liči na vojsku, već na običnu grupu ljudi koja nema za cilj da brani svoju državu. Boris Tadić je, između ostalog, hteo, i njegova grupacija, da Srbija uđe u NATO i time omogući NATO alijansi da preuzme kompletnu vlast nad Srbijom. Imamo takvih primera još, na primer i gospodin Mlađan Dinkić je zloupotrebio kao ministar finansija mnoge nadležnosti i time doveo Srbiju do bankrotstva, odnosno znamo ko danas vlada Srbijom vezano za bankarski sistem. Onda imamo dalje gospođu Dulić, koja je kao ministar za poljoprivredu svojim zloupotrebama na sličan ili ovakav način kao što se predlaže ovde u azilu dovela u poljoprivredu do današnjih dana. Navešću vam samo par primera, znači, nema poljoprivreda nikakve veze sa ovim zakonom o azilu, ali smatramo da je do današnjeg dana u zemlji Srbiji zasejano negde oko 400.000 hektara pod pšenicom, a projektovana varijanta je znači da bude negde oko 650.000. Znači, to su samo primeri tih zloupotreba ministara koji danas i koji su u nekom prethodnom vremenu mogli da upotrebe svoje nadležnosti. Iz tih i sličnih razloga predlažem da ministar prihvati ovaj amandman SRS. Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Plužareviću. Reč ima narodni poslanik Momir Marković, povodom amandmana.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvrežilo se u poslednje vreme jedno pravilo da se kroz zakonska akta, kroz predloge zakona provuku neke nedorečenosti i nedoslednosti koje će sutradan omogućiti mnoge manipulacije. Upravo je moj prethodnik gospodin Plužarević, koji je inače podnosilac ovog amandmana, pomenuo gospodina Dinkića i kaže ko je kriv za stanje u Srbiji. Da vas podsetim pre nego što pređem na amandman, za ekonomsko, za finansijsko propadanje Srbije krivi su Dinkić i njegov teča; građani Srbije će uskoro saznati ko mu je teča. Kao što rekoh, kroz nedorečenosti se provlače mogućnosti za manipulaciju. Evo, član 19. stav 2, koji narodni poslanik Plužarević u svom amandmanu traži da se briše, glasi: ''Ovlašćeni službenici koji vode postupak azila u Kancelariji za azil posebno su osposobljeni za vršenje tih poslova.'' Dame i gospodo poslanici, kroz ovo posebno su osposobljeni, dve mogućnosti. Prva - da će se sada naknadno plaćati, pripremati neki kursevi opet neke nevladine organizacije, uostalom imali smo prilike da nam te nevladine organizacije zamalo nametnu ovde da narodnim poslanicima Soroševi poslušnici drže predavanje iz demokratije. Dakle, postoji mogućnost da se deo para iz budžeta Srbije, određen za Ministarstvo unutrašnjih poslova, odlije u nevladine organizacije, u nekakve kurseve, škole i onda ćemo dobiti umesto stručnjaka kursadžije. Druga opasnost - da niko ko ne bude završio taj njihov kurs ne može raditi ovaj posao. Ako se radi o poslovima koji se rade sa srednjom stručnom spremom, zar nije dovoljno srednje stručno obrazovanje? Šta je još potrebno da bi neko sutra mogao da obavlja ove poslove, koji su inače uskostručni? Za dva dana čovek može sam uz pomoć priručnika da nauči. Ne, nego ćemo ovako omogućiti pojedinima da se zapošljavaju u ovu Kancelariju za azil, pored stručne spreme i tog Soroševskog kursa, moraće da ima i stranačku legitimaciju određene boje. Doduše, koalicija nema boju, ima samo miris neprijatan. Druga stvar koja se pojavljuje upravo u ovom članu 19. i gospodin Plužarević je i na nju ukazao, a evo i poslednjih pet-šest godina se to provlači kroz svaki zakon: ministar će doneti odluku. Pravimo od čoveka, od državnog činovnika instituciju. Valjda je ministarstvo institucija i MUP je postojalo, postoji i postojaće. Ministar je prolazna figura. Danas je tu, sutra već može ne biti. Šta će se desiti ako ministar ode u lov, čuo sam da lovi, a treba da donese ovu odluku, da propiše? Šta će se desiti ako sledeći ministar ne bude lovac nego ribolovac? Šta će se desiti ako ministar ode na bolovanje? Da li će onda pomoćnici i zamenici? A još jedno pravilo se uvrežilo u ovoj, pogotovo u ovoj vladi. Pošto imamo one državne sekretare, to su bivši zamenici ministara, imamo onda pomoćnike ministara i sad bude jedan, dva, tri, zamenika ministara državnih sekretara, ali su zato otvorili široko vrata za postavljanje pomoćnika. Nedavno sam pročitao da jedan ministar ima 42 pomoćnika. Ali Baba je imao 40 pomoćnika, ovaj je premašio i Ali Babu. Što više pomoćnika - resor u sve težoj situaciji. Zato nemojte praviti instituciju od ministra. Ministarstvo je institucija. Ministar je ličnost, ministar je činovnik državni, ministar je promenljiv, ministar ne može imati tolika ovlašćenja. Zbog toga predlažem vladajućoj koaliciji da u danu za glasanje usvoji ovaj amandman, da pritisnete zeleno dugme da usvojite ovaj amandman, jer ovaj amandman umnogome poboljšava ovaj inače poprilično loš tekst zakona.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Momiru Markoviću. Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 20. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za odbranu i bezbednost predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Hvala, gospodine Mrkonjiću. Da ne bude zabune i da ne budemo pogrešno protumačeni, pošto smo i juče i danas govorili o hobiju ministra Jočića, njegov hobi je, opštepoznato, lov. Naravno, mi nemamo ništa protiv tog hobija, ništa protiv lovaca, ništa protiv ribolovaca, ali imamo protiv toga da ministar hobiju možda podređuje ono što mu je posao, jer svi lovci su dobri domaćini i idu u lov kad završe one obaveze koje imaju u svojoj kući, u svojoj porodici. Ovo govorim da ne bilo pogrešno protumačeno da mi imamo nešto protiv lovaca. Takođe, svi ozbiljni lovci vode računa da se u svojim kućama ili u kancelarijama ne igraju lovačkim oružjem itd. U tom smislu su bile naše primedbe na gospodina Jočića, koji je rekao da će biti sat vremena, ali je bio svega desetak minuta. Ali, dobro. Dakle, amandman na član 20. sam podnela u ime poslaničke grupe SRS, a član 20. se odnosi na komisiju za azil i na ono što su prava, dužnosti, obaveze komisije za azil. Predložili smo da se, pošto ovaj član ima sedam stavova, posle prvog doda član 2. koji bi glasio da se protiv rešenja komisije za azil može pokrenuti upravni spor pred Vrhovnim sudom Republike Srbije, jer je u Predlogu zakona koncipirano da komisija za azil odlučuje u drugom stepenu po žalbama na odluke Kancelarije za azil, a čini je, tu komisiju, predsednik i osam članova, koje imenuje Vlada na period od četiri godine. U ovom delu nema ničeg spornog, ali nam je sporno zašto se niste setili, a ako se već niste setili vi kao predlagač, šta je onda razlog pravi zbog čega ne želite da prihvatite ovaj amandman. Ovo što ste napisali u obrazloženju zašto Vlada ne prihvata ovaj amandman nije suštinsko obrazloženje. Vi ovde kažete da Vlada ne prihvata ovaj amandman s obzirom da je ustavnom odredbom člana 198. stav 2. predviđeno da zakonitost, konačnih pojedinačnih akata, kojima se odlučuje o pravu, obavezu ili na zakonu zasnovanom interesu, podleže preispitivanju pred sudom u upravnom sporu, ako u određenom slučaju zakonom nije predviđena drugačija sudska zaštita. Pa kažete, te prema mišljenju Vlade nije pravno moguće da se samo u odnosu na konačno rešenje komisije za azil propiše ova vrsta sudske zaštite, koja je inače dozvoljena i u odnosu na konačna prvostepena rešenja u postupku azila, a takođe je nije moguće ni isključiti. Dakle, gospodo, Vlada nam nije dala suštinsko obrazloženje zašto amandman ne prihvata, jer naprotiv, Vlada kaže da nije pravno moguće, a mi tvrdimo jeste pravno moguće, ali Vlada neće. To stoji u ovom daljem delu obrazloženja, jer sama Vlada nam kaže da to može, ali da eto Vlada procenjuje, u redu je ovo što ste citirali, što je citiran član 198. stav 2. Ustava Republike Srbije, ali taj član i taj stav 2. nikako nisu pravna smetnja za ovu vrstu ispravke zakona. Ne razumemo zašto imate takav odnos. Zapravo, razumemo, pošto ste već uključili nevladine organizacije kroz ove prethodne članove, onda ne želite da se sud dalje bavi ovom vrstom posla, da se sve završi na nivou komisije, kancelarije pa komisije, ko će biti članovi komisije, iz kojih nevladinih organizacija. To je nešto što možda ne znate ni vi, ali svakako neko u Vladi Republike Srbije zna i zato želite da isključite mogućnost da o ovim stvarima raspravlja i nadležni sud, i da, potpuno, normalno, poslednja bude reč Vrhovnog suda Republike Srbije. Jednostavno mislimo da je neophodno obezbediti sudsku zaštitu licima koja traže azil, upravo onako kako je to propisano u mnogim zemljama u inostranstvu. Dakle, u uporednom međunarodnom pravu ovi slučajevi su apsolutno poznati. Voleli bismo kada bi nam Vlada Republike Srbije odnosno predstavnik Vlade Republike Srbije, odsutni ministar Jočić, rekao šta je zapravo suštinski razlog, zbog čega se to štiti sud od posla koji treba da radi, što ne verujem da je slučaj, ili zbog čega se odluke komisije i kancelarije za azil štite od Vrhovnog suda Republike Srbije, što mislimo da jeste slučaj? Problem azila uopšte nije bezazlen, pogotovo onako kako ga mi iz SRS sagledavamo i gde, kada god govorimo o ovom zakonu i o bilo kom članu ovog zakona, uvek u prvi plan stavljamo izbegla i prognana lica, naše sunarodnike, Srbe, koji su došli iz Republike Srpske Krajine, zapravo su proterani sa svojih vekovnih ognjišta od strane ustaške, hrvatske vlasti. Mislimo na Srbe koji su morali da napuste Kosovo i Metohiju, koji, nažalost, to i danas rade pod pretnjom kojekakvih terorističkih organizacija, pre svega ove koja je poznata kao ANA. Mislimo na Srbe sa teritorije BiH i imam potrebu svaki put, i svako od nas ima takvu potrebu da vam govori o tome zato što vi, drage kolege, ne znate ništa o životu tih ljudi. Ne znate zato što vas to ne interesuje. Da li je uopšte shvatljivo i prihvatljivo da posle 10, 12 ili 15 godina porodice žive u nekakvim tzv. kolektivnim smeštajima, gde nema uslova za život apsolutno nikakvih, gde normalan čovek ni životinju ne bi smestio. Takvih je, nažalost, kolektivnih smeštaja po Srbiji još popriličan broj. Vlada ne vodi računa o tom delu građana Srbije. Neki su građani Srbije jer imaju državljanstvo, neki su građani Srbije zato što ih je izbeglička sudbina, ili prognanička, dovela u Srbiju. Uglavnom, svi su bili, i oni koji su se u međuvremenu na izvestan način snašli i skućili, svi su ovde došli kao prognani, izbegli, proterani i to je ono o čemu treba da vodi računa Vlada Republike Srbije. To su građani koje Vlada Republike Srbije, svojim odnosom prema njima, svrstava u građane drugog, trećeg ili ne znam kojeg reda. Odnos srpskih radikala prema tom delu populacije Republike Srbije je potpuno suprotan. Naprotiv, SRS je u vreme kada je akcija progonstva iz Republike Srpske Krajine, pre svega mislim na akcije ''Bljesak'' i ''Oluju'', kada je i gde god je mogla, gde smo u to vreme u opštinama imali vlast, mi smo tim ljudima obezbedili i, recimo, na teritorije opštine smo formirali tri naselja gde su se smestili ti ljudi koji su proterani, prognani. U to vreme smo imali vlast u opštini Temerin i tamo smo formirali naselje, gde su isključivo izbeglice, proterani i prognani. Ponavljamo, i uvek ćemo to ponavljati, makar to vama bilo i dosadno, da je u to vreme svaka opština u Srbiji uradila ono što je uradila, recimo, opština Zemun, čiji je tada predsednik bio profesor doktor Vojislav Šešelj, mi odavno ne bismo imali ni kolektivne smeštaje ni probleme sa tim ljudima. Zapravo, nemamo mi probleme sa njima, nego oni imaju probleme sa državom Srbijom. Podsećam vas i na period kada ti ljudi nisu mogli da dobiju državljanstvo po godinu, dve, tri-četiri, pa kada im je govoreno da je izgorela arhiva, pa da moraju ponovo da podnose zahteve. Pa onda opet čekaju po više meseci ili godina, pa su se menjala mesta gde se podnose ti zahtevi, pa su morali jedno vreme svi, ma gde bili u Srbiji smešteni, da dolaze u MUP na republičkom nivou Beograd. Na toliko načina su ti ljudi maltretirani, i danas-dan se maltretiraju, da je to zaista nedopustivo u državi Srbiji. Ne smemo da se ponašamo da kada treba da tražimo njihovu pomoć u izbornoj kampanji da kažemo: vi ste naši građani, mi vas volimo, mi ćemo sve za vas da učinimo, samo glasajte za nas. A kad ste vlast i kad donosite zakone, onda ne želite ni kroz ovaj zakon o azilu da ih zaštitite, bar da im pružite odgovarajuću pravnu pomoć, da se ne vraćam ponovo na onu koju ste im ponudili u onom jednom članu, gde ste im ponudili pravnu pomoć nevladinih organizacija. Kada smo već kod sudova i kod odnosa skupštinske većine prema sudovima, ovih dana smo govorili o sudiji, o predsedniku Ustavnog suda, više ne znam da li bivšem ili sadašnjem, Slobodanu Vučetiću i govorili smo o tome da je on od septembra prošle godine u penziji, a da sve vreme prima platu. Hoću da vas podsetim, gospodin Vučetić se obratio javnosti preko jedne agencije i na sajtu te agencije stoji njegovo obraćanje gde on obaveštava javnost da je uputio telegram gospodinu Oliveru Duliću, gde traži od predsednika Skupštine da stavi na dnevni red njegovo razrešenje, pa povodom te vesti, malo sam pročačkala papire i materijale koje smo dobijali u međuvremenu i ustanovila da smo za sednicu koja je 5. ili 6. septembra 2006. godine održana, kada je na dnevnom redu bio samo rebalans budžeta Republike Srbije. U onom popisu akata koje dobijaju narodni poslanici videla sam i svi smo mogli da vidimo da je tada bilo stavljeno na dnevni red i razrešenje Slobodana Vučetića sa funkcije predsednika Ustavnog suda Republike Srbije. Zašto to nije stavljeno na dnevni red, to može da nam odgovori samo Oliver Dulić, ali prema saznanjima do kojih smo došli radi se o tome da je gospodin Dulić sva akta koja je našao, a koja nisu prošla skupštinsku proceduru, u svom kabinetu, a za koja je po njemu bio zadužen prethodni predsednik parlamenta, gospodin Predrag Marković, sve lepo spustio u arhivu. Niti je gledao o čemu se radi, ni da li su to zakoni kojima je protekao rok, pa će Vlada ponovo da ih predloži, što je u redu, ali recimo, ovo što je uradio, što se desilo, ovo je nedopustivo i ovo je užasna blamaža Narodne skupštine zahvaljujući Oliveru Duliću. Kad se vrati iz belog sveta moraće da nam objasni zašto se to desilo. S druge strane, ovo ne opravdava gospodina Slobodana Vučetića da on i dalje prima platu, da se pravi lud, pa mu lepo sa platom predsednika Ustavnog suda, pa se setio da podseti Olivera Dulića na to tek kad su narodni poslanici sa ovog mesta počeli njega da prozivaju, jer se penzioniše reguliše jednim drugim aktom, odnosno propisima kojima se reguliše PIO. Gospodin Vučetić je bio u obavezi prema tim propisima da već više od godinu dana bude i zvanično penzioner i da umesto plate prima penziju. Dakle, to što je gospodin Vučetić pokušao sebe da zaštiti, a da svu krivicu svali na Narodnu skupštinu, tu apsolutno nije u pravu, i dalje tvrdimo da je vršio krivično delo jer je primao platu a stekao je uslove za penziju, ali takođe prozivamo i prozivaćemo gospodina Dulića da nam objasni zašto, shodno članu 80. Poslovnika, nismo blagovremeno razrešili gospodina Vučetića sa funkcije predsednika Ustavnog suda.
Zahvaljujem narodnom poslaniku gospođi Vjerici Radeti. Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo poslanik Veroljub Arsić. Vlada i Odbor za odbranu i bezbednost predlažu da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, predlagač amandmana, narodni poslanik gospodin Veroljub Arsić. Izvolite, gospodine Arsiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, žao mi je što gospodin ministar zbog svojih poluprivatnih obaveza ne može ovde da sedi i da sluša šta mu kažu narodni poslanici. Niko od nas njemu ne misli ništa loše, samo želimo da ga nateramo da piše što bolje zakone i da što bolje radi svoj posao kao ministar unutrašnjih poslova. Što se tiče amandmana koji sam podneo na član 20. Predloga zakona o azilu, reč je o komisiji i načinu na koji članovi komisije, odnosno o uslovima koje članovi komisije moraju da ispunjavaju da bi bili članovi komisije. U stavu 1. se kaže da komisiju imenuje Vlada Republike Srbije, da se komisija finansira iz budžeta Republike Srbije piše u drugom stavu, u trećem stavu piše - za predsednika i člana Komisije za azil može biti izabran državljanin Republike Srbije, diplomirani pravnik koji ima najmanje pet godina radnog iskustva u struci i poznaje propise iz oblasti ljudskih prava. Vlada je odbila amandman u kome sam tražio da se ovaj deo teksta - i poznaje propise iz oblasti ljudskih prava - briše. Obrazloženje Vlade je sledeće - amandman se ne prihvata jer nije celishodno brisati uslov za izbor članova Komisije za azil koji se odnosi na poznavanje propisa iz oblasti ljudskih prava iz razloga većeg stepena stručnosti ovih lica, s obzirom na to da se radi o drugostepenom organu u postupku azila, kao i zbog specifičnog položaja tražilaca azila. Postavljam jedno pitanje - kako ćete to da utvrdite kako to lice koje će biti predsednik komisije ili član poznaje propise iz oblasti ljudskih prava? Hajde da mi pokažete način, pošto ministar nije tu, ali prenesite mu da bismo voleli da znamo kako ćete i na koji način to da utvrdite. Hajde da pogledamo šta piše pre tog teksta. Piše da mora da bude diplomirani pravnik i da mora daima pet godina radnog iskustva u struci kada je pravo u pitanju. Nisam studirao pravni fakultet, ali verujem da je to regulisano nekim predmetom na pravnom fakultetu. Da li bi mogao da bude diplomirani pravnik ako nije završio pravni fakultet? Naravno da ne bi mogao, osim ako nije kupio diplomu. Ali, videli ste da je to posao nekih specijalnih odeljenja, oni vole da kupuju diplome, na koje se vadi ministar unutrašnjih poslova, kasnije ćemo malo i o njima. Hoćete li kao kriterijum da budu predmeti koji proučavaju propise iz oblasti ljudskih prava, da tražite indekse od kandidata, da proveravate koje su ocene dobili iz tih predmeta i da kažete - vi možete, vi ne možete. Hajde, objasnite mi kriterijum. Da idemo malo drugačijom logikom koja je za mene verovatnija, a to je činjenica da je 90-ih godina ovde na teritoriji Republike Srbije i tadašnje SRJ postojao veliki broj nevladinih organizacija. Sve te nevladine organizacije finansirale su vlade država koje su učestvovale u predlozima sankcija SRJ u periodu od 1992. do 1995, spoljnom zidu sankcija SRJ, koje su zbog navodnog i sasvim sigurno izmišljenog kršenja ljudskih prava stavile Srbiju na crnu listu, izazvale NATO intervenciju, a sad skoro svim policajcima i vojnicima koji su bili na rukovodećim funkcijama, zbog delatnosti nevladinih organizacija koje su finansirale strane vlade, sudi se u Hagu ili pred nekim od domaćih specijalnih sudova. Prestala je potreba da te nevladine organizacije primaju novac iz inostranstva. Šta ćete sa tim ljudima? I Haški tribunal se ukida za par godina i gotovo, nema više. Tu su sad neke agencije, pa ste izmislili veoma veliki broj agencija koje su isto na budžetu Republike Srbije. Sada je tu i ova komisija za azil. Koga ćete kao predsednika komisije da stavite? Ko po vama najbolje ispunjava uslove? Pa, Nataša Kandić. Nema većeg borca za ljudska prava i za ukidanje ljudskih prava Srbima nego što je Nataša Kandić. Pošto su ovde u pitanju azilanti, svakako neće biti državljani Republike Srbije, a ona o svima brine, osim o državljanima Republike Srbije, pa prema tome, ona bi po vama bila najbolji predsednik Komisije za azil. Izbrišite ovaj deo, ovo je čista glupost i prihvatite ovaj amandman. Što se tiče nastupa gospodina ministra ovde na početku jutrošnjeg zasedanja, dame i gospodo narodni poslanici, mogu da kažem da sam prilično iznenađen stvarima koje iznosi ministar unutrašnjih poslova ovde za skupštinskom govornicom i šalje kao poruku građanima Srbije. Ne mogu da shvatim da ministar za nešto što pripadnici Ministarstva ne čine, a po zakonu su obavezni, pravda postojanjem specijalnog suda, specijalnog tužilaštva, pa kaže, pitajte njih. Ili, ako mi oni narede, to ću da procesuiram. Pripadnici MUP, bez obzira o kom kriminalu je reč, po sopstvenom saznanju, bez naređenja, moraju da postupe. Zato ih plaćaju građani Srbije. Za to. Sramota je da na poslaničko pitanje - da li je za nekim licem raspisana poternica, ministar odgovara narodnim poslanicima da ne zna zato što je to predmet koji precesuira specijalni sud i tužilaštvo. Specijalni tužilac je pod direktnom kontrolom i komandom Republičkog javnog tužioca, a ovaj pod kontrolom ministra unutrašnjih poslova, Vlade i ostalih ministara iz Vlade. Ne može ministar unutrašnjih poslova da kaže da ne zna. Ako ne može da ostvari saradnju sa Republičkim javnim tužiocem, neka ga promeni ili neka podnese ostavku. Još jedna stvar, nemoj da vređa našu inteligenciju, jer ako kaže da ne zna da li je raspisana poternica, ko treba lice za kojim je poternica raspisana da privede ako ne pripadnici MUP. Ko? Neke parapolicijske snage. Čuli smo da i takvih sada ovde ima. Ko obezbeđuje državnu granicu? Više nije vojska, sada je policija. Ne može Jočić tako da se ponaša prema narodnim poslanicima, ni prema građanima Srbije. Postavljam pitanje - zašto policija postepeno počinje da zastrašuje građane Srbije. Šta hoćete? Saradnju sa policijom. To se ne postiže zastrašivanjem. To nijednoj policiji nije pošlo za rukom. Počinjete da zastrašujete građane Srbije. Počinjete polako, ali smišljeno to radite. Ko se malo razume u to videće da to radite školski, po udžbeniku. Za pripadnike privrednog kriminala, ma hapsite, baš me briga, iz koje god da su stranke, iz kog god da su grada. Hapsite ih fantomkama. Da li su to lica sklona nasilju? Šta su? Privredni kriminal. Svako ko se razume malo u policijski posao reći će, to su ljudi koji pljačkaju državu i građane papirima. Vi fantomke i kažete, moralo je tako da bude, sve odjednom, a vodite TV kamere. Hajde da razmišljamo o tome, zašto to radi ministar? Koji mu je cilj? Pitao sam, da li je saradnja sa policijom, a sumnjam da bi građani sarađivali sa policijom, prvo mora policija da stekne njihovo poštovanje. Kako će da stekne njihovo poštovanje? Kada pohapsite sve kriminalce koji su bliski državnom vrhu. Tako policija stiče poštovanje građana Republike Srbije, a ne zastrašivanjem. Ministar Jočić reče za ovom govornicom da policija nije svemoćna. Slažem se, ali je izuzetno moćna. Kada je rasturila imperiju Bogoljuba Karića, sasvim sam siguran da može da rasturi i imperiju koja je stečena na nezakonit način, bilo koga. Činjenica je da se to radi selektivno, da nećete, jer da hoćete ne biste pustili Caneta Žapca da pobegne iz zemlje, ne biste pustili i dozvolili da imperija Vuka Hamovića i Vojina Lazarevića još uvek radi na ovim prostorima. Da ministar neće da ta dvojica kriminalaca završe u zatvoru govori činjenica da su svi policajci koji su učestvovali u prikupljanju dokaznog materijala protiv te dvojice ili premešteni na radna mesta sasvim druga, daleko od mesta prebivališta, ili su penzionisani, ili su izbačeni iz policije. Nemojte da kažete da nije tako. Počnite, gospodo iz policije da radite svoj posao, a to je da sve kriminalce, bez obzira na to koliko su opljačkali, kojoj stranci pripadaju i s kim su delili pare, hapsite.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Veroljubu Arsiću. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, po amandmanu, pa potom narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj član je napisan tako široko i jedino mogu da ga tumačim na način koji je prilagođen ovome što piše ovde, jer se traži da, kao što je rekao kolega Arsić, osoba koja će da radi u Komisiji za azil bude diplomirani pravnik koji ima najmanje pet godina radnog iskustva u struci. Vidite šta kaže, poznaje propise iz oblasti ljudskih prava. Ne znam da li vi nameravate da u Komisiju za azil zaposlite nekog od poslanika SRS, koleginica Radeta zaista ne može da prihvati da radi taj posao, ne može kolega Jerković, ne može kolega Krasić, kolega Sreto Perić ne može, ne može kolega Aleksandar Vučić, ne može gospodin Petar Jojić, ne može gospodin Koprivica, a to su jedini pravnici sa iskustvom, koji poznaju oblast ljudskih prava, i drugi članovi SRS, i uvaženi, ali ne oni koji su došli na krilima buldožer revolucije, nego profesori pravnog fakulteta i akademici, kao i razne druge ličnosti koji se pojavljuju, advokati, na naučnim skupovima SRS, gde smo tumačili kako se krše ljudska prava državljana Srbije koji se nalaze u antisrpskom haškom kazamatu. Volela bih da je ovde ministar Jočić da nam objasni koji će kriterijum da bude da procenjuje. Ovo mi je jasno, donese diplomu pravnog fakulteta, dokaže da ima pet godina radnog iskustva. Kako će ministar Jočić, pošto kaže ovde ministar, a ne Ministarstvo, to je bila primedba kolege Markovića malopre, da proceni ko se od njih razume u oblast ljudskih prava? U oblast ljudskih prava se svakako razumeju svi ovi srpski radikali koje sam nabrojala, jer se nalaze u timu koji pomaže odbranu predsednika naše stranke prof. dr Vojislava Šešelja. A kako da se u to razume neko ko je servilan. Zamislite kada se u oblast ljudskih prava ne razume onaj Vukčević pominjan malopre koji je, kao što je rekao gospodin Nikolić, pre za neko drugo mesto nego za sudnicu, a rimuje se. Onda vi sada kažete, da se razume u oblast ljudskih prava, a nije ih briga za prava jednog čoveka koji se, a to je predsednik naše stranke, na pravdi boga pet godina nalazi tamo. Videli ste i znate, kao i čitava javnost, čitav svet, da će on da zgazi i već je zgazio potpuno Haški tribunal. Njegova istina i pre svega njegovo znanje će potpuno u paramparčad da razbiju tužioce Haškog tribunala. Uostalom, gospodin Jojić je prošle nedelje u jednom svom brilijantnom nastupu u istoj kancelariji Vukčevića, onoj nesrećnici Kristini Dal održao predavanje i rekao joj je kako morjau da rade oni koji misle da se na bilo koji način suprotstavljaju ne samo srpskim radikalima nego svim patriotama i svim ljudima koji se bore i borili su se za slobodu našeg naroda. Kada je gospodin Petar Jojić, koji je bio savezni ministar pravde, koji je prvi kvalifikovao i rekao ko je Karla del Ponte i nazvao je pravim imenom, prošle nedelje objašnjavao toj nesrećnoj Kristini Dal da ona ništa ne zna, da ona nema pojma kako se ispituju i kakav iskaz mogu da daju ljudi ovde, da će dobiti krivičnu prijavu svako onaj ko na takav način, on je jutros govorio o tome i na konferencijama za novinare, pokušava da krši ljudska prava građana Srbije, slavnih četničkih vojvoda i ostalih ljudi koji su bili dobrovoljci SRS. Onda moraju da znaju s kim imaju posla. Vi sada planirate da zaposlite ljude koji imaju tu uslovno rečeno kvalifikaciju, a pojma nemaju o ljudskim pravima. Ministar, čiji je to resor do juče bio, u to se uopšte ne razume, taj Rasim Ljajić. Da se razume u to, on bi sve ove godine uradio ono što je trebalo da uradi. Ne nego je on, zajedno sa Koštuničinom vladom i sa ostalim servilnim korpusom prema nakazi Karli del Ponte, dostavljao sve ono što je ona tražila, a sa druge strane, na sve i mnogobrojne zahteve tima koji pomaže odbranu prof. dr Vojislava Šešelja su se oglušavali, ne samo on nego i drugi nadležni državni organi koji su bili u obavezi da rade svoj posao. Mislili su da će takvom vrstom opstrukcije da dezavuišu mogućnost da se on spremi, da se brani i da se odbrani. Videli ste da ne mogu. Samo četiri sata su bila dovoljna da ojača duh ne samo srpskog naroda, nego i pripadnika nacionalnih manjina. Neka vam kaže kolega Oto Kišmarton kako su njegovi sunarodnici u Vojvodini pozdravili onakav istup dr Vojislava Šešelja i kako to pozdravljaju drugi predstavnici drugih vera i nacionalnih manjina, jer je on govorio samo istinu, a to je da su Srbi, najstradalniji narod na ovim prostorima, i drugi naši građani koji žive ovde stradali zbog takve politike koju personifikuju oni koji se tobož razumeju u ljudska prava. Moram da vas uputim na to, gospodo iz MUP-a, nemate drugog načina, da uzmete i da proučite sve ono što je bilo ko govorio na tim skupovima, uglavnom su održavani u Sava centru, a to su bili ugledni naučnici i poznavaoci oblasti ljudskih prava koji su dolazili na poziv SRS. Ako vama nisu dovoljne reči vrsnih advokata, ako vam nisu dovoljni elaborati koje su oni podnosili pred našom javnošću, učestvujući na tim skupovima, onda ne znam kako ćete vi da procenite, jer neko može da vam kaže "razumem se u ljudska prava tako što sam proučio Evropsku konvenciju o ljudskim pravima", a prošle godine se niko od tih vajnih pravnika koji se razumeju, a da nisu iz ovog patriotskog korpusa, nije javio da se oglasi zato što se krše prava jednog čoveka, odnosno predsednika naše stranke. Kolega, vi se razumete u nešto drugo, ali to je pitanje o kome ćemo da raspravljamo kada na dnevni red dođu zakoni iz vaše oblasti, ali kao narodni poslanik, kolega Vukoviću, vi biste mogli i da se oglasite kada se krše bilo čija ljudska prava, a kamoli prava jednog čoveka koji je dobrovoljno otišao da se brani sam i odbraniće se, u to budite sigurni.
Gospodine Jojiću, SRS više nema vremena po ovom amandmanu. Na član 20. amandman je podnela poslanik Lidija Vukićević. Vlada i Odbor za odbranu i bezbednost prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvol'te, narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne bih se zadržavao dugo, s obzirom da je jedina činjenica da je vladajuća koalicija shvatila da srpski radikali poboljšavaju tekstove određenih predloga zakona. Samo sam želeo da kažem da prihvatanjem ovog amandmana SRS poboljšava tekstove predloga zakona, a normalno je da dobre predloge treba prihvatiti. Ovo treba u budućem radu ovoga parlamenta koristiti i uvesti u praksu. Zbog toga nemam nameru da obrazlažem dalje ovaj amandman, samo hoću da kažem da ovim amandmanom SRS poboljšava tekst predloženog zakona.
Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Zakonodavni odbor predlažu da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Čuo sam od kolege poslanika Vukovića da će glasati za ovaj moj amandman. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre u odsustvu, samo radi kratkog podsećanja da kažem da je SRS na Predlog zakona o azilu podnela 33 amandmana i SPS dva amandmana. Ovaj zakon obiluje nizom gramatičkih i pravopisnih nepravilnosti. Neću da konstatujem, ali možda može da se zaključi da određen broj narodnih poslanika nije ni čitao ovaj zakon. Kada bih mogao, uložio bih amandman na obrazloženje koje je dala Vlada povodom neprihvatanja amandmana koji sam podneo na član 22. u ime SRS. Samo jedna rečenica iz tog obrazloženja: "Izražavanje namere da se traži azil, bilo usmeno ili pismeno, predstavlja trenutak u kome je nastaje obaveza...". Ne znam ko bi mogao da razume šta je Vlada htela da kaže ovim delom obrazloženja. Amandmanom na član 22, koji sam podneo, predlažem da se stav 1. člana 22. menja potpuno. Pročitaću postojeći član Predloga: "Prilikom granične kontrole na ulasku u Republiku Srbiju, ili unutar njene teritorije, stranac može usmenim ili pismenim putem da izrazi nameru da traži azil pred ovlašćenim policijskim službenikom MUP". Mi smo predložili da se ovaj stav briše i da se menja sledećim, koji glasi: " Prilikom granične kontrole na ulasku u Republiku Srbiju, ili unutar njene teritorije, stranac može pismenim putem da traži azil u svakoj policijskoj upravi, odnosno policijskoj stanici, pred ovlašćenim policijskim službenikom MUP". U obrazloženju Vlade o neprihvatanju amandmana stoji: "Vlada ne prihvata ovaj amandman iz razloga što bi predložena izmena, u slučaju kada bi bila usvojena, bitno pogoršala položaj izbeglice koji odmah ne podnese pismeni zahtev za azil. Izražavanje namere da se traži azil, bilo usmeno ili pismeno, predstavlja trenutak u kome nastaje obaveza Republike Srbije da izbeglici ili drugom strancu koji uživa međunarodnu zaštitu, od trenutka saznanja da se takvo lice nalazi na njenoj teritoriji, omogući boravak i obezbedi određeni stepen zaštite i u tako kratkom intervalu do formalnog pokretanja postupka azila pred ovlašćenim licem Kancelarije za azil, koje je posebno osposobljena za vođenje postupka i rada sa tražiocima azila. U protivnom izbeglica bi u vremenu od ulaska u Republiku Srbiju do formalnog podnošenja pismenog zahteva za pokretanje postupka azila boravio na teritoriji Srbije u neizvesnom statusu i bez zaštite koja mu po međunarodnom pravu pripada". Koncept SRS, vezano za zakon o azilu i onaj predlog zakona koji je predložila Vlada, čiji je ovlašćeni predstavnik ministar unutrašnjih poslova gospodin Jočić, umnogome se razlikuju. U obrazloženju ovog zakona je navedeno da usvajanje zakona o azilu predstavlja jedan od uslova pridruživanja Evropskoj uniji. SRS smatra da ovaj zakon ni u jednom momentu ne treba vezivati za pridruživanje EU, da su ratna i mnoga druga dešavanja na ovom prostoru i u našem neposrednom okruženju dovela do toga da imamo veliki broj lica kojima je potrebno da se obezbedi status azilanta. U SRS je bilo dosta poslanika koji su govorili, koji su humani ljudi i imaju razumevanja za lica koja nemaju rešen taj status, ali u dobroj meri i u raspravi u načelu i po većem broju amandmana govorio je gospodin Milorad Buha, koji je, pored toga što je poslanik SRS, i predsednik Vlade Republike Srpske Krajine u progonstvu. On na najbolji način razume ovu problematiku i on je čovek koji je sve ove probleme osetio lično na svojoj koži, te stoga sve ono što vam je on govorio, pored nas poslanika koji smo podneli amandmane i obrazlažemo ih detaljno i temeljito, trebalo je mnogo više imati razumevanja za ovo. Od 35 podnetih amandmana prihvaćeno je prvobitno četiri i naknadno u današnjoj raspravi još dva, što je neprihvatljivo i veoma malo. Mi imamo drugi odnos prema licima koja treba da dobiju azil, i regulišemo to na takav način što smo sve rokove koji se tiču službenih, zvaničnih organa Republike Srbije pokušali našim amandmanima da skratimo, a da rokove koji se odnose na lica koja traže azil produžimo na jedan razuman rok, da bi mogli to svoje pravo da ostvare i da ga regulišu. Organi koji su predviđeni po ovom zakonu za postupanje prema licima koja traže azil su Kancelarija za azil, Komisija za azil i Centar za azil. Kaže se u neprihvatanju mog amandmana da ne bi trebalo to da rade policijske uprave i policijske stanice, nego organi koji su predviđeni u ovom zakonu. Potpuno sam siguran da Kancelarija za azil neće postojati na svim onim mestima gde postoje policijske uprave, odnosno policijske stanice. Lica mogu da dođu u potrebu da rešavaju svoj status prilikom ulaska u Republiku Srbiju, a mogu da se nađu i na drugim mestima u Srbiji. Siguran sam da u Peckoj, pored Osečine, neće biti kancelarija za azil, ali ima policijska uprava i lice koje se zatekne na tom mestu moći će da uđe u postupak za rešavanje ovog svog problema. Potrebno je da se ovaj amandman prihvati da bi efikasnije razrešili sve probleme koji mogu da se pojave u postupku pred zvaničnim organima, odnosno organima koji su predviđeni ovim zakonom. Mi smo insistirali da lice koje želi da se njegov problem reši, odnosno da se status reši, da je potrebno da podnese i pismeni zahtev, a ne usmeno, ili bilo na koji drugi način i neće to uskraćivati njegove rokove. Njegovo pravo da reši ovaj status davanjem izjave o nameri da se prihvati, odnosno da se traži azil pismene izjave, već teče rok kojim ona ima pravo da stekne status azilanta, što ni u kom slučaju ne odugovlači to njegovo pravo. Još se da zaključiti da su u pisanju ovog zakona učestvovali određeni organi EU, jer videli ste u članu 10, na koji je podneo amandman kolega Slavko Jerković, da ste vi u stavu 2. člana 10. predvideli da lice ima pravo da ga besplatno zastupaju i nevladine organizacije. O tome iscrpno je govorila uvažena koleginica Vjerica Radeta, pa neću to da ponavljam. Ali vam je juče Nataša Jovanović, potpredsednik Narodne skupštine Republike Srbije, kazala kakva sve lica imamo u Vladi Republike Srbije, odnosno koji svakodnevno ulaze u prostorije određenih ministarstava. Mi izražavamo određenu bojazan ko bi sve mogao da se umeša u rešavanje ovih problema, ko i na kakav način. Sve to može da dovede do negativnih posledica i za lica koja traže azil, i za Republiku Srbiju kao državu. Na kraju, poštovani potpredsedniče Skupštine, želim da dobijem jedno obaveštenje, neću se samo ograđivati da to tražim od ministra unutrašnjih poslova, niti od Ministarstva za ekonomiju, jer prilikom davanja odgovora, odnosno objašnjenja na određena poslanička pitanja organ prema kome je upućeno pitanje ili zatraženo objašnjenje kaže – mi nemamo to u postupku, nismo obavešteni, nismo znali o čemu se radi i takav odgovor vrati se prema narodnom poslaniku, što je neprihvatljivo i nedopustivo. U toku današnje sednice dobio sam jednu poruku, odnosno telefonski poziv da u određenim mestima u Srbiji postoji, da li se baš tako zove ili sa sličnim nazivom, Građanska demokratska stranka Srbije, koja pravi spiskove lica koja žele da otkupe akcije ili da učestvuju prilikom dodele akcija u javnim preduzećima, a sve to rade uz određenu novčanu naknadu. Molim Ministarstvo ekonomije da po ovom pitanju, odnosno mom obaveštenju pošalje odgovor da bi mogli da znamo kakva obaveštenja da dajemo građanima Srbije.
Reč ima po Poslovniku narodni poslanik Nataša Jovanović, potpredsednica Skupštine Republike Srbije, pa potom gospodin Petar Jojić, pa potom gospodin Vladan Batić.
Gospodine Mrkonjiću, dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram član 136. i 147. Poslovnika o radu Narodne skupštine. Po članu 136. Vlada, odnosno predlagač zakona su dužni da uz obrazloženje napišu koji je ustavni osnov za donošenje zakona, razloge zbog kojih se donosi. Zadržaću se na ovoj trećoj alineji, objašnjenje osnovnih pravnih instituta pojedinačnih rešenja i pojmova. Vidite da smo stigli do člana 22. Predloga zakona o azilu, a da uopšte nismo ustanovili šta je Vlada Republike htela da kaže kada je u pitanju pojam azil. Ta reč ima etimološko poreklo od stare turske reči koja znači zbeg, utočište, pronalaženje mesta, kao što je neka konoba, gde ljudi mogu da se prehrane i da se okrepe, odnosno da nađu utočište, a mi sve vreme razgovaramo o pojmu azil koji nema mesta u Ustavu Republike Srbije, za koji nije u prvom članu dato autentično tumačenje šta predstavlja. Druga stvar, to je zaista skandalozno, da po članu 147. Poslovnika, to je drugi prekršaj Vlade, ona omalovažava Skupštinu i krši Poslovnik Narodne skupštine, jer pošto nije objašnjen ovaj pojam po članu 136, šta je zapravo azil, koji inače kao takav ne postoji u Ustavu Republike Srbije, po članu 147. gospodinu Sreti Periću je dala obrazloženje pojma stranac, na šta je on reagovao, da Vlada Republike Srbije u tom smislu ne prihvata amandman što vodi računa o izbeglicama. Hoće li neko da nam objasni, neka se vrati Dragan Jočić, ministar unutrašnjih poslova, do kraja ove rasprave, da li su azil i utočište isto za njega, da li su ta dva pojma sinonimjedno za drugo i da li je stranac isto što i izbeglica? Da li je za vas gospodin Milorad Buha izbeglica ili je on Srbin, kao što sam ja iz Kragujevca, kao što ste vi iz Vranja ili vi kolega iz Kruševca ili gospođa Radeta iz Gubera, okupiranog od strane ustaša Livna, ili gospođa Tabaković iz Vučitrna ili razgovaramo ovde o ne znam čemu? Ovo je uvreda za dostojanstvo Narodne skupštine. Ovo je zaista bezobrazluk. Nisam stigla da pogledam sva pisana obrazloženja Vlade, ali molim vas, kada sam ovo videla, prišla sam kod kolege Buhe da ga pitam da li je obratio na ovo pažnju. Ovo je vrhunac bezobrazluka da Vlada Republike Srbije i MUP za stranca, koji može da bude iz bilo koje države na planeti, koji dolazi ovde jer mu se krše verska, osnovna ljudska prava itd, kao što je i naveo član 57. Ustava ili kao što je naveo 1. član ovog zakona i član 6, vi ga izjednačavate sa čovekom, odnosno sa Srbinom koji je morao, zbog toga što je bežao od ustaškog noža, da se skloni i od šiptarskih balista, terorista, sa svog vekovnog ognjišta. Nemojte da mešate te pojmove i vređate dostojanstvo srpskog naroda i poslanika. Ako niste bili sposobni da napišete zakon kako treba, da u svojoj glavi, pre svega, sam ministar i Ministarstvo rastumače šta su ti osnovni pojmovi, imate još uvek šansu po Poslovniku Narodne skupštine Republike Srbije, po članu 143, da se zakon povuče u toku pretresa i to je sada jedini način da se uradi. Sve vreme vas ubeđujemo. Pustite vi ove kozmetičke promene. Prihvatili ste amandman gospođe Lidije Vukićević, moj amandman i kolege Dejana Mirovića, Momira Markovića; to su gramatički, odnosno lingvistički ispravnije napisani članovi zakona i onda kažete – ajde, mi smo nešto prihvatili. Suština nije rešena, dame i gospodo, od početka. Brkate dva pojma – azil i utočište i stranac i izbeglica. Hvala i vama, gospodine Mrkonjiću, ali je ovo toliko konfuzan zakon i uvredljiv za svakog čoveka koji sedi ovde, a mogu misliti kako je kolegi Buhi, koji je jedan častan Srbin, koji nije stranac i koji je predsednik vlade zapadne srpske države, nažalost u progonstvu, jer je morao da ode pod najezdom ustaša i onih koji su ih podržavali. Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Nataši Jovanović, potpredsedniku Skupštine Srbije. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, pa potom po Poslovniku narodni poslanik Vladan Batić, pa potom po amandmanu Milorad Buha.
Dame i gospodo narodni poslanici, šta je suština predloženog amandmana? Suština predloženog amandmana je da treba tekst poboljšati u interesu lica koja traže azil. Zašto? Molim vas, ako neko lice, odnosno stranac uđe na teritoriju Republike Srbije na graničnom prelazu Subotica, on mora da ima pravo da podnese pisani zahtev nadležnoj policijskoj stanici. Dakle, ako je u pitanju Dimitrovgrad, prelaz granični, čim pređe granicu on ima pravo da se obrati najbližoj policijskoj stanici, a policijska stanica, odnosno policijski službenik treba da uzme izjavu, ali izjavu da potpiše lice koje traži azil i da ta izjava njegova odmah bude prosleđena nadležnom organu za rešavanje statusa izbeglice i donošenja konačne odluke. To je suština našeg amandmana, jer ne možete dozvoliti da građanin koji uđe u Dimitrovgrad, stupi na teritoriju Republike Srbije, da ga maltretiramo dok on dođe dovde, treba mu vremena. Ali, zbog toga mu treba omogućiti, radi ekonomičnosti i efikasnosti, da on odmah može da se obrati najbližoj policijskoj stanici, a policijski službenik je ovlašćen da uzme izjavu i odmah da je prosledi. Dame i gospodo narodni poslanici, kada govorimo o azilantima ne možemo a da se ne podsetimo ko je prouzrokovao ovoliki broj azilanata na našoj teritoriji, odnosno prognanika, ali je vezano i za azilante, jer su neki otišli sa određene teritorije i tražili azil. Dame i gospodo, ko je kriv za to? Krivica je onih moćnika, a to je pre svega SAD i NATO pakt. Oni su krivi za zločine koji su počinjeni na teritoriji bivše Jugoslavije, oni su krivi jer su planirali i ostvarili raspad, izolaciju i osiromašenje bivše SFRJ, a ujedno i bivše SRJ. Oni su izazvali, podsticali i rasplamsavali nasilje između naroda, ometali nastojanja da se u Jugoslaviji očuva jedinstvo, mir i stabilnost. Uništili su, i NATO i Amerika, mirotvoračku ulogu UN. Iskoristili su NATO za vojnu agresiju i okupaciju neposlušnih siromašnih zemalja. Ubijali su i nanosili povrede nezaštićenom stanovništvu cele Jugoslavije. Planirali, najavljivali i izvršili napade, sa namerom da usmrte predstavnike države i ostalog dela našeg naroda. Gospodine potpredsedniče, dozvolite mi još nekoliko da iznesem, ne bih vam kasnije oduzimao vreme.
Izvinite, malopre sam pogrešio, samo izvolite.
Uništili, odnosno oštetili privredne, društvene, kulturne, medicinske, diplomatske, religiozne, objekte i institucije na teritoriji cele tadašnje SRJ. Napadali objekte koji sadrže opasne supstance, kao što su, pre svega, Petrohemija, rafinerije, druge fabrike i druge objekte. Šta su radili ti zlikovci NATO i Amerika? Koristili su, dame i gospodo narodni poslanici i građani Srbije, osiromašeni uranijum, kasetne bombe i ostalo zabranjeno oružje po međunarodnim propisima. Proširili rat čak i na životnu sredinu. Nametnuli sankcije preko UN, što predstavlja zločin genocida protiv čovečanstva. Osnovali nelegalne ad hok tribunale, da bi uništili i demonizovali srpsko rukovodstvo, kako vojno, državno i političko. Kontrolisali su i koristili međunarodna sredstva javnog informisanja da bi stvorili i osigurali podršku za napad SAD i da bi demonizovali Jugoslaviju i slovenske narode. Ti naši neprijatelji ustanovili su dugoročnu vojnu okupaciju strateških delova Jugoslavije uz pomoć NATO snaga, to jest 19 najmoćnijih zemalja na svetu prema jednoj malenoj, bivšoj SRJ, odnosno Srbiji. Pokušali su da unište suverenitet, pravo na samoopredeljenje, demokratiju i kulturu slovenskih naroda, kao i ostalih naroda tadašnje Jugoslavije. Za cilj akcija SAD odredili da dominiraju, kontrolišu i eksploatišu Jugoslaviju, njene narode, kao i prirodna bogatstva. Nisu se oni slučajno obreli na Kosovu i Metohiji, dame i gospodo, na srpskoj zemlji i srpskoj državi, nisu se oni tamo slučajno zabarikadirali i Bondstil napravili kao svoju bazu na Balkanu, nego da crpe energetska sredstva i rudna bogatstva na teritoriji Republike Srbije, odnosno njene južne pokrajine. Šta su uradile SAD? Kao sredstva koristile su vojnu silu i privredne sankcije. To je, dame i gospodo, bilo radi podsećanja, zbog toga što je ovo usko vezano za zakon o azilu, jer je veliki broj građana srpske nacionalnosti proteran i proganjan sa vekovnih ognjišta, iz svojih teritorija i teritorije na kojoj su takoreći do juče živeli. Oko milion Srba našlo se u izbeglištvu, našlo se u progonstvu. Šta se dogodilo? Dogodilo se nešto što je neviđeno u svetu. Šta je to uradila malena Srbija? Ta Malena Srbija se kroz istoriju uvek branila. Ta malena Srbija, pre svega, pod vitezovima i borcima svojim tri carevine je bacala na kolena, i habzburšku austrougarsku i tursku carevinu, ta malena Srbija i njeni heroji i njeno stanovništvo bilo je u stanju samo da se brani i nikad nije okupiralo ničiju teritoriju, i mi se samo branimo i moramo nastaviti borbu, neka borba bude neprestana da se oslobodi Srbija od okupatora i srpski narod.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Petru Jojiću. Reč po Poslovniku ima narodni poslanik doktor Vladan Batić. Molim vas, gospodine Markoviću, vi imate takav organ glasa, mislim da se i kad šapućete čuje po celoj sali.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, ponovo reklamiram odredbu člana 27. i obaveze predsednika Skupštine da poštuje Ustav, Poslovnik i da, poštujući ono čime su se većina onih koji ovde sede ponosili kao da je Sveto pismo, kao da je Biblija, kao da je Jevanđelje, a to je Ustav Republike Srbije, stavljajući u preambulu velike misli o Kosovu i Metohiji. Dame i gospodo, Kosovom i Metohijom danas se bave parlamenti mnogih evropskih zemalja, ali ne i Narodna skupština Republike Srbije. To je dokaz neodgovornosti i to je poruka da u stvari sve što vrh vlasti radi po pitanju Kosova i Metohije je demagogija, licemerje, obmana, slatka prevara, magla, šarena laža. Jeste li videli sinoć na Javnom servisu, i oni su zatečeni kada su čuli za predlog da se Kosovo uredi po uzoru na Olandska ostrva. Pa onda, u svojoj arhivskoj dokumentaciji nemaju sliku Olandskih ostrva, pa su našli par stena, nekoliko galebova, par nekih kućica od drveta i evo, to vam je budućnost Kosova i Metohije. Zamislite to licemerje, tu bedu i taj bezobrazluk. Nisam se zbog toga javio. Maločas me je telefonom zvala, ovo je tužna priča, gospođa Dragana Patrić, majka tragično nastradalog Marka Patrića. On je poginuo u nekakvom sukobu kod prelazaBrnjak. Svi mediji su rekli da je to obračun dve kriminalne bande. I ja sam čak, povodeći se tom informacijom, rekao da su se sukobili nekakvi kriminalci, naši sunarodnici, Srbi. Gospođa Patrić mi je rekla da je Marko bio uzorno dete, da je bio padobranac, da je prošao čitav rat i da se borio za Kosovo, da se borio za Srbiju. Pomenula je da ga poznaje i gospodin Aleksandar Vučić, da je čak u jednom momentu, kad je bio nekakav incident, govorim ono što mi je gospođa Dragana Patrić rekla, na Kosovu, kome je prisustvovao gospodin Vučić, da je gospodin pokojni Marko Patrić intervenisao, pomogao je Aleksandru Vučiću. Nije ni to tema. Šta je tema? Taj dečak je morao nešto da radi. Bio je u obezbeđenju onih koji švercuju na ilegalnim putevima, na ilegalnim graničnim prelazima, gde se zaobilazi carina, i porez, i tržišna, i sanitarna i svaka inspekcija i obaveze, o tome sam već govorio. O tome se ovde ne sme pričati. Zašto? Zato što se ti prelazi, i što se taj šverc, i ti krijumčarski kanali pod pokroviteljstvom srpskih aga i begova i dahija sa Kosova i Metohije. Neki na žalost sede i ovde. Neki nažalost sede i u ovom parlamentu. To je istina. Zato kada to kažem na sednici Odbora za Kosovo i Metohiju onda mi se na vraća na način kako mi se vraća, jer se pokušava zakopati istina. Zato je poginuo mladi Marko Patrić jer je morao da radi. Radio je u obezbeđenju tih nekih likova, koji opet, ubiraju krvavi danak i plen pod pokroviteljstvom nekih ljudi iz naše vlasti. Zato ponovo insistiram na sednici Odbora za KiM, na kojoj će biti i ministar policije, i ministar odbrane i taj vajni ministar za Kosovo i Metohiju, da ga uhvatimo u međuvremenu dok ne izmisli neka nova ostrva, možda Foklandska, tamo ni nema ljudi ili kornjača sa Galapagosa. To je neodgovornost, to je bezobrazluk, to je licemerje, to je korupcija, to je kriminal. Žao mi je što ministar nije ovde da čuje ovo.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Vladanu Batiću. Po Poslovniku, za reč se javila narodni poslanik Vjerica Radeta.
Tema, odnosno dve teme o kojima je malopre govorio gospodin Vladan Batić su zaista vrlo ozbiljne i svakako zaslužuju pažnju ovog parlamenta, zaslužuju pažnju Vlade Republike Srbije. Doduše, očekivala sam da umesto ''neki ljudi'' kažete konkretna imena, gospodine Batiću. Javila sam se zato što je gospodin Batić u jednom momentu prekinuo svoju raspravu jer sam verovatno malo glasnije razgovarala mobilnim telefonom. Zbog toga se izvinjavam i gospodinu Batiću i svim narodnim poslanicima. Ali, ta veza mi je bila vrlo bitna, morala sam da se javim i da razgovaram. Javljao mi se jedan od potencijalnih svedoka Vojislava Šešelja, da me obavesti da Kristina Dal, koja jeinače trenutno u Beogradu, vrši pritisak na njega da se sastane s njim da bi ga ubedila da lažno svedoči protiv Vojislava Šešelja. Iz tog razloga sam, što inače ne činim, razgovarala telefonom s tim čovekom, da mu naravno kažem da, kao potencijalni svedok Vojislava Šešelja, ne mora da razgovara sa Kristinom Dal, da ona krši međunarodno pravo, da krši propise Haškog tribunala, zato što je krenula sa svojom bulumentom, koju svesrdno pomaže Vukčević, specijalni tužilac za ratne zločine i njegovi saradnici, tako što su krenuli u hajku po Srbiji tražeći svedoka optužbe protiv Vojislava Šešelja. Na njihovu žalost, ne uspeva im. Svi oni, ili bar velika većina onih na koje su oni računali, u međuvremenu su im otkazali taj poziv za svedočenje. U međuvremenu su stupili u kontakt sa članovima tima za odbranu Vojislava Šešelja i svi su oni potencijalni svedoci odbrane, odnosnopotencijalni svedoci Vojislava Šešelja. Evo, koristim i ovu priliku da ih sve obavestim da mogu slobodno da me zovu, čak i kada sam na sednici Skupštine, uz uvažavanje ovog posla koji ovde radim, za njih ćemo uvek imati vremena i, naravno, obezbedićemo im prisustvo advokata u tom nasilničkom razgovoru sa Kristinom Dal, koja je ovde došla da žari i pali, uz svesrdnu pomoć ovih ''srpskih'' specijalaca. Zato vam se gospodine Batiću još jedanput izvinjavam.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Vjerici Redeti. Po Poslovniku ponovo ima reč narodni poslanik dr Vladan Batić.
Prihvatam izvinjenje, gospođo Radeta, i ne bi mi ni smetalo da nije ova tema bila o čemu sam pričao, pomalo je bolno i ljudski mi je malo za to. Sve je u redu. Evo, već sam neke stvari pominjao, kao što sam morao pet puta sa ove govornice pomenem za Slobodana Vučetića, dok se na kraju sam on nije javio i rekao, jeste, primam platu, nisam predsednik Ustavnog suda 14 meseci, ali primam platu predsednika Ustavnog suda, 230.000 dinara. Gde je tu moral? I onda je kriv Janko, kriv je Marko, a nije on kriv, majke mi. A mi smo svi ludi. Ali, ajde da se vratimo na ono što sam sa ove govornice, a gde je poslednji efekat bombe na kuću Stojanke Petković i smrt mladog Marka Patrića, onima koji zloupotrebljavaju ovdašnju vlast, ovdašnji budžet, a tobože liju krokodilske suze i nariču nad sudbinom Kosova i Metohije. Postavio sam pitanje, znam odgovor, ali ga hoću zvanično. Evo pitanja: da li je bolnica u Kosovskoj Mitrovici primila iz budžeta Kosova, znači mrskih Albanaca ili, kako ih ti borci za Srbiju nazivaju, Šiptara, u zadnjih četri pet godina 1.200.000 evra, jer je to zvaničan UMNIK-ov podatak, i UMNIK-ov i sadašnjeg ministra zdravlja ili dosadašnjeg, koji se zove Sadik Idrizi, koji je, čini mi se, Goranac. Pitam: za koje namene su ta sredstva uzeta, kako su ona dobijena, u dinarima, u materijalu, na račun u devizama. Ima li bolnica u Kosovskoj Mitrovici devizni račun, da li je to knjiženo, kako je knjiženo, gde je knjiženo, da li je traženo odobrenje od ovdašnjih vlasti i da li po istim namenama su iz budžeta Srbije dobijene pare? To je jedna stvar, a vi znate ko je tamo glavni gazda. Druga stvar, oko ovih puteva, oko ovih ilegalnih puteva, jedan je Zubin Potok, Lučka Reka, Rajetiće, Novi Pazar, a onda taj put ima i svoj drugi krak - Banska, Ruljine, Rajetiće, Novi Pazar. Pitao sam - je l' bilo tendera, po čijem odobrenju, kako se gradi, ko gradi? Evo vam odgovora. Tražili ste ime. Pitam - da li te ilegalne puteve ili te puteve koji se grade na čudan način gradi firma gospodina Miljkovića, kojije predsednik Privredne komore Kosova? Pitam i gospodina Milentijevića - da li je gospodin Miljković, predsednik Privredne komore Kosova, koji ima građevinsku firmu, pisao premijeru Koštunici pismo protiv samog gospodina Milentijevića. Pisao je i potpisao ga, jer je svojevremeno gospodin Milentijević takođe imao građevinsku firmu, kaže mi da sad nema, verujem mu, da se trenutno ne bavi biznisom, možda je to preneo na nekog drugog, to nije bitno. Bitno je kako se troše pare iz budžeta Srbije, ko to dozvoljava, u ime kog to srpstva. To je licemerje, to je beda. Hajde da rešimo svoje probleme, pa da onda vidimo šta nam čine drugi, a ne da gledamo slike labudova i stena, kako ćemo imati srećnu budućnost za KiM.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Vladanu Batiću. Hajde da završimo sa amandmanom. Reč ima Milorad Buha, imate pet minuta. Izvolite.
Hvala vam, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je krajnje vreme da dobijemo pravo tumačenje azila, azilanta i izbeglice. To je osnov. Bez toga ne možemo nastaviti dalje. Danas ovde nema ministra. Ovde je trebalo da bude i komesar za izbeglice, s obzirom na okolnost da se u Komesarijatu za izbeglice po odredbama Zakona o izbeglicama rešavalo pitanje statusa izbeglica, sa svim pravima koja su proizilazila iz tog zakona. Kao i juče, ponovo ću se vratiti na odredbu člana 2. ovog predloga zakona i člana 1. Zakona o izbeglicama. Mislim da predlagač ovog zakona je promašio u smislu određivanja pravnog statusa izbeglice i prava na azil, odnosno azilant. Tu je osnovna greška. Pre nego što pređem na pravnu regulativu koja se odnosi na sve ovo,ukazaću vam koje su to enormne finansijske posledice svih ovih promašaja koji mogu uslediti. Izbeglice su vrlo zainteresovane, posebno posle ovog - da li su u statusu izbeglica ili se vraćaju u status azilanata. Izbeglištvo je krenulo 1991. godine. Ovo su podaci iz Komesarijata za izbeglice: 1991. godine - 150 hiljada, 1996. godine - 650 hiljada, 2000. godine - 550 hiljada, 2001. godine - 450 hiljada, 2005. godine - 107 hiljada, 2007. godine - oko 97 hiljada. Ako izbrojimo broj izbeglica, s obzirom da je ova država izdvaja sredstva za preživljavanje, za golu egzistenciju tog naroda, dolazimo do određenog iznosa do kojeg je Vlada Republike Srbije došla nekom računicom, da je to iznos od 12 milijardi evra. Taj iznos od 12 milijardi evra, složićete se, nije mali. Taj iznos od 12 milijardi evra bi trebalo prebaciti Hrvatima, jer su oni uzročnici, trebalo bi prikalemiti BiH, jer su oni uzročnici rata, progona i izbegličkog statusa ovog stanovništva. Ono što se odnosi na interno raseljene sa KiM, oni su proterani sa svojih ognjišta i oni su ovde, ali to ovu državu košta oko pet milijardi evra za ovih 6-7 godina; 250 hiljada ljudi najmanje je ovde i nema povratka, neće ga ni biti. Mi ćemo to interno raseljeno, odnosno prognano stanovništvo integrisati u državu Srbiju bez naknade troškova. Država Srbija snosi troškove. Ovaj narod snosi troškove. Mi danas govorimo o azilantima, mnogo vremena trošimo, ali finansijski je to 12 milijardi za izbeglice i pet milijardi za interno raseljene ili prognane sa KiM, to je 17 milijardi evra. Vidite o kojim ciframa se radi. Šta dalje? Šta ćemo sada? Po odredbama ovog zakona, kaže u članu 3, moramo se vratiti zato što ne znamo koji će biti budući status izbeglica koje su dobile to pravo i onih koji će pobeći, imate ga ovde u članu 2, rekli ste šta znači izbeglica, ali vidimo šta znači azil, šta znači stranac, da li azil podrazumeva, inkorporira i budućeg izbeglicu. Evo šta kaže član 3 - ovaj zakon se ne primenjuje na izbeglice koje su to svojstvo stekle na osnovu Zakona o izbeglicama. U redu. Ali, gledajte sada član 65 - odredbe ovog zakona tumače se u skladu sa Konvencijom o statusu izbeglica iz 1951. godine, Protokolom o statusu izbeglica iz 1967. godine itd. Šta to znači? Običan odgovor treba? To mora dati ministar, mora dati neko iz stručne službe koja je pripremala ovaj zakon - u kom smislu ste definisali azilanta, a šta je izbeglica. S obzirom da ste izbacili određene kategorije izbeglica iz ovog zakona, a tumačite u skladu sa Konvencijom o statusu izbeglica, ništa nije jasno. U Vladi smo raspravljali oko ovoga, listam nekoliko dana ovo, ne mogu doći do rešenja. Molim vas da neko, bilo ko, izađe i kaže da li je izbeglica inkorporiran u azilanta. Ako jeste, to u potpunosti menja situaciju. Imaćemo ogromne probleme. Nijednim članom zakona ne menjamo odredbe Zakona o izbeglicama. Ako smo ih mislili tako tretirati, onda smo morali menjati ovaj zakon ili azilante rešiti sa ovim zakonom, ne spominjati izbeglice, a za izbeglice dograditi uodredbama ovog zakona i na taj način razrešiti sve ono što nas u budućem vremenu očekuje oko izbegličkog statusa. Hvala vam.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Miloradu Buhi. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Miletić Mihajlović. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednosti i Zakonodavni odbor predlažu da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? Izvolite, narodni poslanik Dušan Bajatović ima reč.
Naš kolega trenutno zbog jedne druge obaveze nije u sali, sam amandman neću komentarisati, nije mu bila namera da suštinski menja član, može se, kao takav, i prihvatiti. Ono što želim da kažem u ime poslaničke grupe SPS jeste da zakon o azilu je nešto što država Srbija treba da ima. Moram da kažem, nisam pratio sve rasprave u sali, dosta toga sam pratio i preko TV ekrana, da ima razloga za mnoge od ovih primedbi, a naročito koje su podneli poslanici SRS. S druge strane, ovo jeste jedan od zakona koji sinhronizuje naše zakonodavstvo sa potrebama ulaska u EU. Ne verujem da će neko iz ekonomskih razloga da bude azilant u Srbiji i da će iz Nemačke ovde doći zato što ga neko politički proteruje. Možda zaluta neki pijani Rumun, pa da traži ovde azil. Nećemo rešavati tu vrstu problema ovim zakonom. Čisto sumnjam da će neko tražiti da ga Srbija politički štiti, onako kako mi to tradicionalno shvatamo, nego će pre biti da se ovde radi o nekim drugim stvarima na koje poslanici iz opozicije ukazuju. Ovde ne možemo govoriti o ozbiljnim količinama političkih ili ekonomskih azilanata. Ono što je, po meni, najveći problem sa ovim zakonom, jeste ta tranziciona obaveza. Ukoliko je neko došao u neku drugu zemlju, pa kako ga vraćaju. Vraćaju ga u Srbiju, jer je prošao kroz Srbiju. Ne znam koliki je strah od ovog zakona vezan za ona pitanja koja se postavljaju iz poslova vezanih za readmisiju. Mislim da će to takođe zavisiti od toga na koji način ova vlada želi da primenjuje ovaj zakon. Zakon sam po sebi možda, dobro, hajde, kada si opozicija onda kritikuješ do kraja, zakon sam po sebi do kraja i nije sporan. Mi treba da imamo ovaj zakon. Njegova primena, dakle, ukoliko ne bi bila u skladu sa našim interesima kada je u pitanju rešavanje ovakvih problema, možda bi Srbiju mogla da dovede do nekih, blago rečeno, neprijatnih situacija. Što se tiče SPS, mi ćemo do glasanja odlučiti da li ćemo podržati ovaj zakon ili ne, s obzirom da je nekoliko amandmana prihvaćeno. Kada budemo sagledali do kraja, a koliko vidim suštinski amandmani nisu mnogo toga izmenili, mi ćemo se opredeliti. U principu, sve ono što Srbija u zakonodavnom smislu donosi, a predstavlja sinhronizaciju sa zakonodavstvom EU, a nije na štetu države Srbije, kod nas ponekad ti zakoni, hajde što se donose, nego se i ne primenjuju ili su vrlo često kao takvi dati i neprimenjivi, poslanička grupa SPS smatra da treba da podržimo. Jedna je stvar što ste protiv vlasti, a druga je stvar kada glasate za nešto što je korisno u datom momentu za državu. Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Dušanu Bajatoviću. Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, po amandmanu.
Hvala, gospodine Mrkonjiću. Pre nego što išta kažem o amandmanu, izvinjavam se, nije zloupotreba, dobio sam mejl, jedan Srđan iz Niša kaže da vi najbolje predsedavate parlamentom i dužan sam da vam to kažem, gospodine Mrkonjiću.
Nije tema, gospodine Baraliću.
Uvek je tema kada neko dobro vodi sednicu.
Tema je zakon o azilu, molim vas, gospodine Baraliću.
Čim su se, gospodine Mrkonjiću, drugi uznemirili, znači da sam dobro šutirao. Nema greške, dobro radim svoj posao. Sada će gospođa Vjerica po amandmanu da pohvali nekog drugog i to je u redu. Hajde da radimo.
Molim poslanike SRS da ne kadriraju. Izvinjavam se, mada gospodin Todorović to brilijantno radi.
U gradaciji brilijantno, to samo kada su socijalisti u pitanju. Pogodan je trenutak da kažemo nekoliko stvari o ovom zakonu i o zakonu o readmisiji na način kao što je to govorio gospodin Dušan Bajatović. Da podsetim građane Srbije da se nedavno dogodio jedan incident u Sloveniji. Jedna porodica koja je bila u postupku readmisije, a pre toga je u jednoj evropskoj državi bila u postupku dobijanja azila, zato je ovo važno, radilo se o romskoj porodici koja je htela da se naseli u svoju matičnu opštinu u Sloveniji, čak ni na insistiranje predsednika Vlade Slovenije, čak uz veliki pritisak evropskih medija i evropske javnosti, stanovnici jedne oblasti u Sloveniji fizički nisu dozvolili da se jedna romska porodica naseli tamo gde je inače uvek živela. Zašto ovo govorim? Slovenija je članica EU i svakako ima i zakon o readmisiji i zakon o azilu, to sada hoću ovde da kažem. Slovenačka javnost nije bila u stanju da "izdrži" prisustvo jedne romske porodice u svom okruženju. O čemu mi, u stvari, onda ovde govorimo? Dakle, kada ste članica EU, vi drugima propisujete pravila, a da pri tom niste u stanju da ispoštujete sopstvena pravila u sopstvenoj državi. Moram da kažem da živimo u državi u kojoj ovo nije problem. Zbog toga sam srećan. Mi nemamo nikakav odnos, ni oficijelni, ni neslužbeni prema bilo kome na ovaj način. Azil se traži iz krajnje nužde, kada je nekom ugrožen život, njegovo dostojanstvo, njegova politička uverenja, kada zbog toga može biti predmet različitog šikaniranja, torture u matičnoj državi i verujem da ćemo mi prihvatiti ovaj zakon. Od naše države očekujemo da se sa dužnom pažnjom, sa pažnjom ozbiljnog domaćina posveti svima koji su u našoj zemlji potencijalni azilanti. Ne mislim da država nema mehanizme, i da nema ljude, i da nema ovlašćenja, sve ona to ima da prepozna rđave namere i one koji dolaze ovamo da rade neke druge stvari. Moram da kažem da je pomalo i kasno za to. U našu zemlju je u ovoj ili onoj formi ušlo već dosta ljudi koji potpuno nesmetano rade one stvari zbog kojih mi izražavamo sumnju da li će to činiti azilanti. Pomalo je to kasno. Da kažem da je naša država dosta obaveštajno ranjiva,da nije potrebno da neko bude azilant, pa da prevari našu državu, da dođe ovde i uživa njeno gostoprimstvo da bi se bavio obaveštajnim radom. Nažalost, u Srbiji boravi dovoljno lica koja se ovom nedozvoljenom i subverzivnom aktivnošću bavi, a da pri tom nisu azilanti, nego ovamo dolaze sa diplomatskim pasošima, prostire im se crveni tepih, svira im se vojna muzika, predaje im se raport, i orkestar milicije i to ponekad. Dolaze ovamo i čine najgore moguće stvari našoj državi i našem narodu. Ne bih bio iskren kada ne bih rekao do kraja, hoću da verujem da svi organi države Srbije imaju, kako se to danas moderno kaže, i kapacitet, i da su tehnički i u svakom drugom smislu osposobljeni da ove pojave prepoznaju. Da li imaju snage da ih nazovu pravim imenom i da li zbog konteksta političkih dešavanja one mogu da reaguju, onako kako želim i kako mi želimo, to je drugo pitanje, da ne bude uka na vuka, a da lisice meso jedu. Kod azila i kod azilanata treba imati krajnji oprez, mada ovi drugi, podsećam vas, učinili su najgore stvari našoj zemlji, bombardovali su našu zemlju, ubijali su decu u Srbiji. Samo u gradu gde živim, a to je Čačak, ostalo je 10.000 ljudi bez radnog mesta u NATO agresiji, a ova država se odrekla ratne štete, odrekla se čitavog niza drugih pitanja. Pre neki dan smo govorili da je 440 miliona evra šteta kod RTS-a od NATO agresije. Samo kod RTS-a, da ne govorim o poginulim ljudima, to je nenadoknadivo. Dakle, pozivam svakoga ko je u stanju da se suprotstavlja onima koji nama rade ovo što nam odavno rade, a to čine sa punom odgovornošću, zato što kada vam jednom dekomponuju državu i kada vam jednom uđu u sistem, oni ovde ostaju, postavljaju pravila ponašanja, sastavljaju izborne liste, kandiduju razne visoke funkcionere. Govorili smo o tome da jedan visoki diplomata naše zemlje Dejan Šahović nema pasoš i državljanstvo naše države. Uvažena gospodo, postoje ljudi koji imaju dvojno državljanstvo. Dejan Šahović ima samo kanadsko. Pitam ministra spoljnih poslova Vuka Jeremića i nadležne službe - da mu nije neko slučajno javio može li ovaj čovek to da radi, a da pri tom ni na koji način nije državljanin ove zemlje? On ne glasa u našoj zemlji, on nije državljanin naše zemlje. Podsećam vas, on je visoki funkcioner, visoki diplomata u UN u ime naše države. To ne može da dozvoli nijedna ozbiljna država u svetu. Izvinjavam se, ovo nije potpuno u kontekstu današnjeg dnevnog reda, ali je važno da se zna, jer je bilo jedno poslaničko pitanje na koje nikada nismo dobili odgovor. Da, Dejan Šahović nema dvojno, on ima samo državljanstvo Kanade.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Izvolite, narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, predstavnici Ministarstva, mislim da bi bilo neophodno da se prihvati ovaj amandman i da se briše "da izrazi nameru". To je potpuno nedefinisano. Jedino procena nekog od službenika može da bude parametar da li će on pretpostaviti da on ima nameru ili nema nameru. Ovo treba da bude vrlo precizno rečeno. Tu ne bi trebalo da imamo nikakve dileme. Zbog čega ovo govorim? Govorim zbog toga što u najvećoj meri od 2001. godine mi dobijamo zakone koji nam stižu iz EU i, u zavisnosti od dobre službe za prevođenje ili nekih drugih razloga, mi dobijamo neprecizne zakone. Kada su ovakve stvari u pitanju, moramo da budemo izuzetno precizni, jer nemamo mi razloga da verujemo EU. Za ovih skoro 20 godina mogli smo da se uverimo, posebno sada kada pokušavaju da nam otmu Kosovo i Metohiju, da su činili sve i čine sve da Srbiji i srpskom narodu nanesu trajnu štetu, koja može da se meri nestankom i Srbije i srpskog naroda. To je najjednostavnije videti po dvostrukim aršinima koje primenjuju kada je u pitanju Srbija, srpski narod i kada je u pitanju neko drugi. Reći ću vam na primeru Slovenije, koja je jedna od prvih republika koja je ušla u EU. To je država koja je prva počinila ratni zločin, odnosno njeni rukovodioci su odgovorni za početak rata na prostorima bivše SFRJ, odgovorni su za ratne zločine koje su počinili nad nenaoružanim pripadnicima JNA tako što su neposredno vršili streljanje. Nažalost, naša država nije uradila ništa da prizove pravdi i Kučana i sve one koji su u tome učestvovali. Postoji još jedan zločin, neviđenih razmera, koji je počinila Slovenija. Vi ste, manje-više, skoro svi upoznati s tim. U pitanju su građani bivše SFRJ, najviše ih je bilo iz Srbije, iz BiH, kojima su potpuno oduzeta sva ljudska prava. Oduzimana su im dokumenta, ništa nisu mogli da imaju. U nekim slučajevima je to bilo drastično. Imali ste prilike pre mesec dana da čitate o slučaju koji se desio jednom čoveku čija je porodica živela u Celju. On je radio u Austriji, imao je boravište, vozačku dozvolu, ličnu kartu, sva dokumenta je imao. To su bila slovenačka dokumenta. On je došao u posetu kod svojih roditelja i došla je policija, privela ga je, uzela mu je ta dokumenta, nije obaveštavala njegovu porodicu, nije dozvolila da se umeša advokat. Rekli su samo, otprilike, da se razjasni situacija po tom pitanju. Onda su Srbina iz BiH izručili Hrvatskoj. Hrvatska ga je izručila tadašnjim vlastima Herceg Bosne, tek posle 15 godina utvrđeno je da je dotični Srbin ubijen, a naša država ćuti. Takvih slučajeva ima mnogo. To je problem sa kojim se mi suočavamo. Vidite, Slovenija je primljena u EU sa ovakvim zločinima koje je izvršila, a nama na sve moguće načine spočitavaju i pokušavaju da dokažu da smo mi ti, i kao narod i kao država, koji su odgovorni za sve ono što se dešavalo na početku raspada. Da ne bi bilo zabune, sada ću vam pročitati tačno o kome se radi i kako je to teklo. "Iako je imao regularno prijavljeno prebivalište u Celju, slovenačka policija je Dragoljuba Petronića, kao državljanina BiH, 3. septembra 1992. godine deportovala u Hrvatsku. Hrvatski policajci su ga otpremili u Split, a zatim u Metković. Odatle je prevezen na granični prelaz Kamensko, gde je predat Hrvatskom veću odbrane, tadašnje hrvatske republike Herceg Bosne. Posle punih 15 godina nade da je Dragoljub ipak živ, Petronićima je pre nekoliko dana stigla vest da je mrtav". Zbog svega ovoga, veliki broj Srba u Sloveniji je podneo tužbu sudu u Strazburu i tamo će pokušati da dođe do pravde. Šta radi naša država? Ono što je prosto nezamislivo. Najbolje delove i placeve za poslovni prostor dati su slovenačkim firmama. Poznat vam je slučaj "Merkatora". Sva druga preduzeća, koja su bila na privatizaciji, Slovenci su maltene imali prednost. Slovenci to koriste kao što su koristili i u bivšoj državi, zajedničkoj državi. Oni su mogli da podmićuju širom Jugoslavije i da dobijaju najbolje za njih. Pogledajte ih, uselili su se potpuno i okupirali Srbiju. Šta mi možemo da uradimo u Sloveniji kao država. Ništa. Da li postoji jedna jedina firma koja može u Sloveniju da uđe na njihovo tržište - ni jedna jedina. Interesantna stvar, za 50 godina zajedničkog života Slovenci uopšte nisu znali srpski jezik. Za 10 godina odvojenog života, svi govore srpski. Nema više insistiranja na svojim pravima. Pogledajte, svaki koji dođe govori srpski. Ono što je najgore za nas, unajmljuju Srbe koji ovde zbog lakšeg prolaza, pristupa, koji ovde dolaze i izvršavaju sve njihove naloge. Nije to ništa novo. Janičare su izmislili Turci. Problem je u nama što mi to dozvoljavamo, što država ništa ne radi da se to spreči. Zato mislim da naša država ne bi trebalo da dođe u situaciju da neko zbog mogućnosti da arbitrira i da kaže jeste ili nije izrazio nameru dođe u ovakvu poziciju da mu se uskrati azil i da, ne daj bože, doživi ovakvu sudbinu.
Predlažem da završimo prepodnevni rad sednice. Po Poslovniku reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, potpredsednik Skupštine Srbije, a da onda u 15,00 sati nastavimo rad o članu 23.
Gospodine Mrkonjiću, vi zaista ništa niste krivi u ovoj situaciji. Prisutna sam bila u više navrata kada ste apelovali da se Dragan Jočić vrati u salu. Javljam se po članu 93. Poslovnika, da vas podsetim na jučerašnji dan. Juče smo prekinuli raspravu po amandmanima u 16,30, zbog toga što smo dobili obaveštenje da Dragan Jočić ne može da dođe. On je danas došao, ostale su mu fascikle, torba, rekao nam je, odnosno nagovestio je jutros oko 10.30 da ima još neka neodložna posla. Koalicija mu čuva torbu. To je interesantno. DS Jočiću čuva torbu, to je neki znak, ali nama je potrebno da se on vrati u salu. Ukoliko se, sada se obraćam gospođi Kolundžija, gospodi iz MUP-a, ne vidim gospodina Aligrudića u sali, ukoliko se ministar Jočić ne vrati do 15.00 sati, besmisleno je kolega Mrkonjiću, ko god da je na redu da predsedava, da dalje raspravljamo o ovome. Opet dolazim u situaciju, preći ćemo na član 23. i amandman kolege Aleksandra Martinovića, da mi ne znamo suštinu ovog zakona. Ne znamo budući status izbeglih lica koji se podvode pod strance, ne znamo šta je azil, šta je utočište, ne znamo osnovne pojmove ovog zakona. Ministar nije prihvatio amandmane koji suštinski uređuju i menjaju ovaj zakon, mi ne želimo na takav način da učestvujemo u raspravi o jednom zakonu, koji se vama čini kao nešto u nizu što treba da se uradi, da bi vas prihvatili ovi vaši nalogodavci. Nama to nije cilj. Ako govorimo o zakonu koji treba da reši pitanje tih ljudi, zna se šta su stranci, a šta su prognana, izbegla lica, neka se pojavi ministar i mi ćemo nastaviti rad. Ovako suočićete se sa situacijom da ćemo da se javljamo po povredi Poslovnika, jer mi nismo ovde došli, mi smo izabrani predstavnici naroda, izabrani od strane građana, da jurimo lasom Jočića koji trči negde okolo, ostavlja torbu u sali. Nemamo razloga da se tako ponašamo, odgovorni smo, ozbiljni ljudi, tražimo da se radi po Poslovniku. Privedite ministra Jočića, nađite mehanizam da privedete ministra policije i u 15.00 sati s njim možemo da nastavimo da radimo.
Slažem se s mojom koleginicom Natašom Jovanović. Nastavak sednice u 15.00 sati, a molim gospodina Todorovića da obezbedi prisustvo ministra. Hvala.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo popodnevni rad. Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Zakonodavni odbor predlažu da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč?(Da.) Narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Hvala. Gospodine ministre, dobro je da ste se vratili u skupštinsku salu. Zaista nismo insistirali da dođete da dođete samo zato što je to vaša obaveza prema Poslovniku, već zato što je ovaj predlog zakona takav, i da ste slušali sve ono što su narodni poslanici u prepodnevnom delu govorili, da biste verovatno već postupili onako kako ću sad da vam predložim, a to je da povučete ovaj predlog zakona. Verujte da je toliko loše ovaj predlog urađen da sve što više prolazimo kroz ove članove u raspravi o pojedinostima, sve više se stiče utisak kao da je ovaj zakon rađen nogom. Ko je ovo radio i ko vam je ovo podmetnuo ne znam, ali zaista vrlo, vrlo loš Predlog zakona. Evo, član 23, nadnaslov je evidentiranje. Znači, odnosi sena evidentiranje azilanata. Ovaj član ima 5 stavova. KolegaAleksandar Martinović je predložio izmene tri stava ovog člana 23. U prvom stavu, vi ste predložili da ovlašćeni policijski službenik Ministarstva unutrašnjih poslova, pred kojim je stranac izrazio nameru da traži azil, izvršiće njegovo evidentiranje. Zaista, ne znam šta ovo znači. Gde će on to da evidentira, da napiše na komadu leda i da stavi pored šporeta. Ovo je prosto neverovatno, paušalno, uopšteno i ništa ne znači. Predlog kolege Aleksandra Martinovića je da se ovaj stav promeni i da glasi: da ovlašćeni policijski službenik MUP-a je dužan da primi pismeni zahtev stranca koji traži azil, da izvrši njegovo evidentiranje, a zahtev za azil odmah službenim putem dostavi nadležnom organu za azil na odlučivanje. Zar vam se ne čini da je ovo potpuna pravna norma i da samo ovako nešto znači? Samo evidentiranje ne znači ništa jer vi niste u zakonu napisali šta ćete sa tom evidencijom. Da li ćete to da držite u fioci, da li ćete nekome da prosledite, da li nećete? Dakle, nepotpuno, neprecizno, a mi srpski radikali, to vam je poznato, zalažemo se uvek za pravnu normu koja je koncizna, konkretna, jasna i uvek se zalažemo, kada raspravljamo o Vladinim predlozima zakona, da se izborimo i da vam amandmanima ukažemo na te nedostatke iz jednog osnovnog razloga, a to je da bi zakon bio primenljiv s jedne strane, a s druge strane da u toku primene zakona se ostavlja što manja mogućnost pravnih praznina, a onda to samim tim znači i što manje zloupotreba. Sad pitam vas ministre, ako prema vašem predlogu ovlašćeni policijski službenik vašeg ministarstva, pred kojim je stranac izrazio nameru da traži azil, i on izvrši njegovo evidentiranje, šta ćete vi da uradite tom policajcu i šta uopšte možete tom policijskom službeniku da uradite ako izvrši to evidentiranje i ništa dalje ne preduzme, nijedan korak? Zašto ne prihvatite ovo što je predloženo da nakon evidentiranja se zahtev za azil odmah službenim putem dostavlja nadležnom organu za azil na odlučivanje? Zaista ne vidim nijedan razlog zašto ne biste prihvatili ovako dobronameran i sveobuhvatan amandman. U istom ovom članu, u stavu 3, vi ste predložili da potvrda iz stava 2, a stav 2. kaže da evidentiranje obuhvata izdavanje propisane potvrde, koja sadrži lične podatke koje je stranac dao o sebi ili se mogu utvrditi na osnovu raspoloživih isprava i dokumenata koje ima sa sobom. Znači, vi kažete da potvrda iz ovog stava koji sam upravo citirala služi kao dokaz da je stranac izrazio nameru da traži azil i da ima pravo boravka u trajanju od 72 sata. Kolega Aleksandar Martinović predlaže da se u ovom stavu 3, reči - da je izrazio nameru da traži, zamene rečima - da je podneo pisani zahtev kojim traži. Jer, šta znači da je neko izrazio nameru da traži azil – na koji način je izrazio, klimnuo glavom, namignuo? Zaista ne razumem na koji način je izrazio nameru, ukoliko nije podneo pisani zahtev kojim traži azil? Na kraju, u stavu 5. ovog istog člana vi ste predvideli da način evidentiranja stranaca koji izraze nameru da traže azil bliže se uređuje propisom ministra. Mi smo predložili, što je inače principijelni stav SRS, da to ne bude propis ministra, već da to bude propis Ministarstva, zato što mi mislimo da nijedan organ ne može da se identifikuje sa jednim čovekom. Potpisaće ministar, naravno, u okviru svojih ovlašćenja, u okviru poslova koje radi. Gospodine ministre, vi potpisujete sve u Ministarstvu. (Dragan Jočić, sa mesta: Ja sam odgovoran starešina.) Naravno da ste odgovorni starešina, ali vi ste odgovorni starešina Ministarstva, organa, dela Vlade Srbije i morate da nastupate kao odgovorni starešina ili kao starešina, a koliko ste odgovorni videćemo kako ćete postupiti po našim amandmanima, kao starešina, a ne kao ministar Dragan Jočić. Znate, vi ste se u zakonu o izmenama Zakona o državljanstvu obavezali da ćete propisati u određenom roku podzakonska akta vezana za izdavanje državljanstva i za obrasce Srbima iz Crne Gore. Još uvek ne postoji nijedan vaš službenik, ne znam da li to znate a pretpostavljam da znate pošto sam vam slala poruke preko nekih vaših službenika, nijedan vaš službenik, nijedan načelnik u Ministarstvu ne zna kako izgleda taj obrazac, na koji način da Srbin iz Crne Gore podnese zahtev za izdavanje državljanstva. To zaista mora da se podigne na nivo Ministarstva. U obrazloženju kolega Martinović je napisao da policijski ovlašćeni službenik nije u mogućnosti da tog trenutka kad evidentira to strano lice da utvrdi njegovu stvarnu nameru tražioca azila, što je apsolutno nesporno. Ako je neko došao ilegalno u zemlju, pojavio se pred nadležnim policijskim službenikom, ko zna kakva mu je namera. U situaciji u kojoj se Srbija sada nalazi i sami znate šta se sve dešava, ko nam sve upada, kakvi agenti vršljaju po Srbiji, ko sve može da se predstavi na ovaj ili onaj način. Nemojte sebe da dovodite u situaciju da, zato što ne želite da prihvatite neki naš amandman, dovodite u neprijatnu situaciju i vas i vaše ministarstvo i službenike, zaposlene u vašem ministarstvu. Znam da ste vi uvek, osim danas, uglavnom prisustvovali raspravama u pojedinostima na predlog zakona koji vi zastupate u ime Vlade i da smo uspevali da vas ubedimo da prihvatite neke amandmane koji su apsolutno nesporni, kao što je ovaj amandman na član 23, koji vam ni u najmanjoj meri ne remeti koncepciju zakona. Naprotiv, ono što ste i vi predvideli, ovim amandmanom se samo maksimalno precizira. Ali, fasciniralo me je obrazloženje Vlade zašto ne prihvata ovaj amandman. Sad moram da prelistam celo ovo obrazloženje jer moram da se vodim za Vladinim uputstvom datim ovom rečenicom, kaže - obrazloženje isto kao uz amandman pod rednim brojem 13. Dobro, nađem amandman pod rednim brojem 13 - obrazloženje, Vlada ne prihvata ovaj amandman jer bi se njegovim usvajanjem lice koje traži azil neopravdano stavilo u povoljniji pravni položaj u odnosu na naše državljane u pogledu načina ličnog dostavljanja pismena u upravnom i drugim postupcima. Gospodine ministre, ovo zaista nema veze sa zdravom pameću. Kakve veze ima lična dostava državljanima Srbije, građanima Srbije po Zakonu o opštem upravnom postupku, ljudima koji imaju rešen status u ovoj državi, kakve to ima veze sa statusom azilanata i sa načinom dostave pismena azilantima? Na koje adrese im dostavljate? Je l' oni ovde dolaze u svoje kuće, je l' oni ovde dolaze kod rođaka i prijatelja? Jeste li vi uopšte razlučili pojam azilanta? To je ono što smo vam pre podne takođe pokušali u vašem odsustvu da predočimo, pretpostavljam da su vam vaši saradnici preneli u kom smislu se odvijala rasprava. U nastavku obrazloženja kaže, u odnosu na predloženu promenu člana 23. stav 5, a ovo ne znam na šta se odnosilo, ovo prethodno, da li na stav 1. ili na stav 3, ili ste nam na stav 3. ostali dužni obrazloženje, ali u odnosu na predloženu promenu člana 23. stav 5. Predloga zakona obrazloženje je isto kao stav 2. obrazloženja uz amandman pod rednim brojem 10. Tražim amandman pod rednim brojem 10. Da vidimo šta je ovde obrazloženje. Ovde je obrazloženje: ''Vlada ne prihvata amandman jer se članom 10. stav 2. Predloga zakona uvodi mogućnost da tražioci azila koriste besplatnu pravnu pomoć i zastupanje, pored UNHCR-a i od strane nevladinih organizacija, koje su upisom u Registar udruženja stekle pravo da u skladu sa svojim ciljevima pružaju pravnu pomoć izbeglicama. Rešenje predviđeno u ovoj odredbi Predloga zakona nije obavezujuće, već predstavlja samo još jednu povoljnost, čije korišćenje zavisi od volje lica koje traži azil i ima za očigledan cilj da poboljša i unapredi njegov položaj.'' Kakve ovo veze ima sa članom 23, gospodine Jočiću? Kakve veze imaju nevladine organizacije sa evidentiranjem azilanata? U samom ovom obrazloženju rečenicu ste počeli sa azilantima, završili sa izbeglicama. Pitali smo to pre podne, a sad ćete lepo da nam odgovorite, sigurna sam: da li vi poistovećujete azilante i izbeglice? Kakav je stav? Nemojte da vrtite glavom, gospodo, nego kažite ministru šta da kaže, pa da nam on lepo objasni zašto, ako vrtite glavom onda nije tako, a ne bi smelo da je tako, zašto ste onda napisali ovako obrazloženje? Vi kroz ceo zakon ne pravite razliku između azilanata i izbeglica. Očigledno da pod izbeglicama podrazumevate i proterana i prognana lica, jer ih niste posebno predvideli, vama je to sve isto. Vi ste pobrkali babe i žabe. Vi ste predložili ovde jedan tekst zakona zato što ste morali još jednu crticu da dodate tamo onom spisku koji vam je neko zadao. Dobili ste neki zakon, kao vrlo često što se dešavalo, dali lošem prevodiocu i ovo što smo dobili, gospodine Jočiću, sve je više nego Predlog zakona o azilu. Lepo vas molimo da još jedanput poslušate ovo što vam govorimo, da povučete ovaj predlog, da uradite jedan dobar zakon, pre toga da izmenama i dopunama zakona uredite status izbeglih, prognanih, proteranih Srba sa njihovih ognjišta iz Republike Srpske Krajine, iz Bosne i Hercegovine, sa Kosova i Metohije. A pre nego što donesete izmene zakona, mnogo im je preče i mnogo im je važnije da ih oslobodite onih kolektivnih centara, da im izgradite neke kuće i stanove u kojima bi živeli životom dostojnim čoveka. Ne znam, gospodine ministre, koliko vi u okviru svog posla stižete da obiđete te kolektivne centre, koliko znate kako ti ljudi još uvek, posle 15, 17 ili koliko godina, žive na teritoriji Srbije. To je bruka i sramota za Srbiju. Svi ti ljudi koji su došli u Srbiju doživljavali su Srbiju kao svoju majku i pre nego što su bili prinuđeni da dođu u Srbiju. U Srbiju sam došla pre ratnih dejstava i niko me nije terao da dođem, ali sam i tada znala, odnosno bila ubeđena, da dolazim u majku Srbiju jer sam je tako doživljavala i tako je doživljavaju svi Srbi koji su rođeni i žive van Srbije.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Jočić. Izvolite.
Samo malo da pojasnimo amandman Aleksandra Martinovića. On nije u duhu celog zakona i ne samo ovim, nego još jednim amandmanom, kao da se izražava nepoverenje da policajci neće nešto da urade ili će da sakriju. (Vjerica Radeta, sa mesta: Zašto da ne, i to je moguće.) Dobro, ako vi imate takvo mišljenje o našoj policiji, da će ona to da uradi, onda to je druga stvar, ali dozvolite da objasnim. ''Ovlašćeni politički službenik MUP-a dužan je da primi pisani zahtev stranca koji traži azil, izvršiće njegovo evidentiranje, a zahtev za azil odmah službenim putem dostaviti nadležnom organu za azil na odlučivanje.'' Kada se tumači ovaj amandman, ne može a da se ne zaključi da ovde vi predviđate dva organa, jedan je policajac, a drugi je neki organ koji je van MUP-a, pa propisujete kako će policija, ovlašćeno službeno lice, to što bude evidentirala, da da drugom organu. Međutim, ovde se radi o jednoj strani u članu 23, a to je da je to odnos unutar organizacionih jedinica MUP-a. Kad neko nešto evidentira, sigurno da je to učvršćeno i da to mora putem samog posla da ode npr. u ovom slučaju u Upravu za granične poslove, gde komisija, odnosno kancelarija donosi odluku za azil. To je isto kao kada bi rekli da događaj koji se desi, i gospodin Jojić zna, evidentira se u dnevnik ili knjigu događaja, pa se po tome ništa ne postupi. Znači, neko napravi saobraćajnu nesreću, nanese tešku telesnu povredu i vi kažete - to je evidentirano. To niko neće preuzeti u dalju nadležnost. Međutim, funkcionisanje MUP-a ima svoju logiku. Isto ovo, kada ovlašćeno službeno lice nešto evidentira i kada se način evidentiranja i način postupka unutar organa uprave reguliše, a regulisaće niko drugi nego ministar, onda je to put da dođe do dobijanja azila. Suština, kada se dobro rastumači vaš amandman, a prihvatio bih ga zato što prihvatam sve amandmane od svih, koji su suvisli, koji funkcionišu u duhu zakona, prihvatio bih ga da ovde nema podvojene logike, da možete da izdvojite zaključak da je ovlašćeno službeno lice koje evidentira - jedna stvar, a neki drugi organ koji je van ministarstva pa to treba da se uradi - druga stvar. Sigurno ne treba toliko ići precizno i izražavati sumnju da neko u MUP-u neće nešto da evidentira i da prosledi nekom drugom.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Vjerica Radeta.
Gospodine Jočiću, ne znam zašto ste počeli da vičete. Vi ste, inače, tih čovek. Nešto vas je očigledno iznerviralo. Ne govorim 19 minuta i 30 sekundi. Molila bih vas da vratite vreme, gospodine predsedavajući. Hvala lepo. Gospodine Jočiću, da ponovim, ne znam zašto ste počeli da vičete, zašto ste, ne znam da li ste primetili, uvredili poslaničku grupu SRS. Rekli ste da prihvatate svaki amandman ako ocenite da se radi o suvislom amandmanu, bilo čiji da je. Ovde govorim o amandmanu SRS. Naši amandmani jesu suvisli, ali pošto to očigledno nije ružan izraz, moram da kažem da je vaše objašnjenje bilo nesuvislo, jer ono što ste rekli nema nikakve veze ni s amandmanom, ni s našim obrazloženjem, najmanje s našim poverenjem u policiju. Očigledno je da ste želeli da iskoristite, da pitate, da vam sa mesta kažem da li imamo poverenja u policiju. Mi srpski radikali imamo poverenja u policiju, znamo da su većina policajaca časni i pošteni ljudi, ali nemamo poverenja u Ministarstvo. Vas pitam, ministre: da li možete da tvrdite da vi imate poverenja u svakog policajca? Da li vi, kao ministar, stojite i iza onih pojedinačnih slučajeva koje čitamo u novinama, policajac narko-diler, policajac ubica, policajac samoubica, policajac uradio ovo, uradio ono? (Dragan Jočić, sa mesta: To je neka loša policija.) Nije policija loša. Zašto me ne slušate? Kažem vam, to su pojedinačni slučajevi i pitam - da li vi, kao ministar, stojite i iza takvih pojedinačnih slučajeva ili ste svesni da i u policiji, kao i u svakom drugom organu i na svakom drugom mestu, rade živi ljudi i da u pravnički uređenoj državi svaki organ, svaka organizacija mora da bude zakonom uređena, da u zakonu tačno stoji na koji način treba određeno lice da se ponaša? Vi, kao pravnik, trebalo bi to da znate, čak sam ubeđena da znate, ali ne znam zašto to ne priznate. Što konciznija pravna norma znači lakšu, jednostavniju primenu i manje mogućnosti za zloupotrebu. Dakle, želimo da i oni koji nisu dovoljno savesni, da ih usmeri zakon da moraju tako da se ponašaju. Još jednom, gospodine Jočiću, da ponovim, SRS je ubeđenja da je većina zaposlenih u policiji časna i poštena, ali da im treba bolji ministar i bolje ministarstvo.
Zahvaljujem. Po Poslovniku, narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Jočiću, niste u toku cele ove radnje i duha zakona, kako vi kažete, koji menja SRS. Jer da su prihvaćeni amandmani koje smo obrazlagali u vašem odsustvu i u toku jučerašnjeg dana, videli biste da je ovaj amandman logičan sled intencije SRS. Pokušali ste to, doduše u malo nervoznom tonu, da izvrgnete ruglu i optužite SRS kako u jedan deo organa i odeljenja MUP-a nema poverenje. Ne radi se o tome. Vidite šta je želeo kolega Martinović. Pre dva sata smo razgovarali o tome, i očekujemo od vas objašnjenje i kolega Buha insistira na tome kao predsednik Vlade Republike Srpske Krajine u progonstvu, da nam kažete da li su isto stranac i izbeglica. To vas pitamo zbog činjenice da se na tri amandmana daje obrazloženje, to je amandman kolege Srete Perića, gde on u članu reaguje gde se pominje - stranac, a Vlada nam daje obrazloženje gde pominje reč - izbeglica. Jednostavno smo zbunjeni. S druge strane, vrlo dobro znate da status izbeglih lica iz Republike Srpske Krajine i Republike Srpske – postojao je rok, je l' tako kolega Buha? – do kada su morali da se prijave, sada svojim diskrecionim pravom na poseban zahtev komesar za izbeglice odobrava. Dakle, morala bi da postoji preporuka. Skoro je bio jedan takav slučaj i gospođa Željka Radeta, koja evidentira izbeglice na području opštine Zemun, jednu takvu preporuku je dala za jednu staru gospođu koja nije imala zdravstveno osiguranje, nije mogla da se leči, iz prostog razloga što je propustila, uslovno rečeno, taj rok da se evidentira, ali naknadno se utvrdilo da je ona stvarno ta gospođa, da je morala da izbegne iz okoline Knina, da napusti svoje ognjište, da je dosta stara i da bi to trebalo po pravu da joj pripada. Vidite o čemu se ovde radi. Samo je primenjen princip efikasnosti SRS. Kada vam kažemo - disciplina, efikasnost, borba protiv kriminala, protiv korupcije, to nisu sve šuplje i prazne reči. Kada vam kažemo da ćemo svako ministarstvo uspešnije da vodimo kada preuzmemo vlast, to su činjenice. Ovde se samo radi o tome, to je objašnjavao gospodin Jojić, naš ovlašćeni predstavnik, kao stari policajac – mislim, gospodine Jojiću, da biste sada imali čin generala policije da ste aktivni policajac – kao čovek koji zna da je postojalo to vreme efikasnosti i ažurnosti policije, a pošao je od te činjenice i kolega Martinović. Da ste vi prihvatili, što je bilo realno, amandman SRS, bili bismo u situaciji da svaka jedinica MUP-a u Dimitrovgradu, Preševu, Subotici, evidentira zahtev za azil. Onda se ovde kaže da odmah, to je amandman kolege Martinovića, prosledi nadležnom organu. Nadležni organ, gospodine Jočiću, sami ste malopre rekli, još nije formiran, to će biti kancelarija za azil. Vrlo lako, formiraće se kada se usvoji zakon. Do Soluna sto somuna. Čekajte, mi sada govorimo ne hipotetički, nego šta bi bilo kada bi bilo. Naša namera je bila, u slučaju da ste usvojili taj amandman, da ovaj iz MUP-a Dimitrovgrad, Preševo, Subotica odmah prosledi zahtev kancelariji za azil, a onda ona odlučuje. A ovaj drugi stav kolege Martinovića uopšte nije sporan što se tiče ne tehničke stvari, nego izrazio nameru da traži, zamenjuje se rečima - podnosio zahtev kojim traži. Završiću time što ste pokušali opet da zamenite teze. Gospodine Jočiću, verovala sam u ovaj drugi vaš mandat na čelu MUP, da ćete imati bar toliko sluha kada preuzmete vlast od onih protiv kojih ste počeli navodno da se borite šest meseci posle 5. oktobra. Sada ste tu lepo i zajedno ste, da ćete da poštujete obaveze koje nije poštovao Dušan Mihajlović i da ćete, pre svega, da isplatite nagradu prof. dr Vojislavu Šešelju, javno obećanu, za otkrivanje tri ubistva u iznosu od 900 hiljada tadašnjih nemačkih maraka, i da ćete da nam vratite džip, koji je imovina SRS. Ovako sada vi nas optužujete da mi ne verujemo MUP, a pre bismo mogli to da prevedemo na teren da ne verujemo nekome od vas, jer ta javna obećanja i ono što je trebalo da uradite, kada ste preuzeli MUP, niste uradili, a policiji u najvećem delu svakako verujemo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, želeo bih samo da pojasnimo neke stvari, da ne ostane nejasno. Naime, što se tiče člana 23. iz Predloga proizilazi sledeće, da ovlašćeni policijski službenik MUP, pred kojim je stranac izrazio nameru, a ne može se ta njegova namera izraziti konkludentnim radnjama; ne može policajac koji je dežurni u subotu da njemu veruje, a da nadležni organ koji treba da vodi postupak nije u funkciji, jer nije radno vreme. Ta namera mora biti samo dokazana jedino pisanim putem, tj. da podnese pismeni zahtev. To je osnovno. Drugo, evidentiranje obuhvata izdavanje propisane potvrde u stavu 2, koja sadrži lične podatke koje je stranac dao o sebi ili se mogu utvrditi na osnovu raspoloživih isprava i dokumenata koje ima sa sobom. Dame i gospodo, gospodine ministre, kada smo govorili jutros u odnosu na način kako treba da se dokaže da stranac ima nameru, da li je dovoljno bilo njegovo obrazloženje ili se moraju ponuditi i određeni dokazi nadležnom državnom organu, tj. policiji. S druge strane, mora da mu se izda potvrda kako je predloženo u ovom stavu 3. Hoće li policajac, odnosno dežurni u policijskoj stanici u Subotici biti u prilici da odmah utvrdi da je on na osnovu njegove usmene izjave stekao utisak ili ubeđenje da ovaj traži azil. Hoće li taj dežurni ovlašćeni službenik tog trenutka da mu izda potvrdu ili neće? To je stvar u nadležnosti nadležnog organa, a to znači nadležnog organa opet unutrašnjih poslova. Ali, imate prvostepeni i imate drugostepeni organ. Tu se mi razlikujemo u tumačenju ovog člana. Dame i gospodo, što se tiče četvrtog stava, ovde ima nešto što ne bi smelo da ostane ovako, jer to bi bila najveća bruka u našem pravnom sistemu i pravnoj praksi. Predviđa se da ovlašćeni policijski službenik ima pravo pretresanja stranca i njegovih stvari radi pronalaženja ličnih isprava i dokumenata potrebnih za izdavanje potvrde iz stava 2. ovog člana. Vidite da smo bili u pravu. Sada mu tražite da mora da ima dokaze. Gospodine ministre, u članu 79. ZKP stav 3. kaže, šta ćemo da radimo sada kada dođemo u situaciju, došlo je lice ženskog pola, hoće li policajac da ga pretresa? Ne može. Tu mora da bude propisano. Da sam policajac ili neko drugi, bukvalno shvatajući, neko može da kaže došla je strankinja, traži azil, skidaj se, da pretresemo. Dame i gospodo, to bi bila povreda ličnosti i integriteta. Međutim,gospodine ministre, kako propisuje ZKP, trebalo je naglasiti ovde i precizirati da ovlašćeno službeno lice organa unutrašnjih poslova može izvršiti pretres stranca. Ali, ako se radi o licima ženskog pola, pretres će izvršiti policajci ženskog pola. Drugo, pretresu moraju da prisustvuju dva svedoka ženskog pola. Šta mislite, on uzme dva muškarca, a uzme jednu policajku i kaže pretresaj. Zavlači ruku u džepove, pa ako pita što, ovaj odgovara, mani ti, ja sam iz unutrašnjeg. Molim vas, to ne bi bilo u redu. Zato, gospodine ministre, trebalo je u ovom članu dograditi, završavam, moralo je da stoji ovde - pretresanje treba izvršiti u skladu procesnih zakona na koje se vi u predlogu pozivate, a to znači Zakonika o krivičnom postupku. Hvala. Nastaviću kasnije.
Reč ima ministar Jočić. Izvolite.
Imamo član 14, gospodine Jojiću, i slažem se da se traži analogija u drugim propisima, ali u članu 14. kaže da će se licu koje traži azil obezbediti da bude saslušano od strane osobe istog pola. Analogno možemo da zaključimo, ako se traži za nešto što je manje, onda može i za više.
Zahvaljujem. Replika, narodni poslanik Petar Jojić.
Bio bi gospodin ministar u pravu kada bi ovo bilo u praksi moguće sprovesti, a da se ne povrede tuđa prava. Dakle, može da izda i da vodi postupak, ali ne može kada je u pitanju procesna radnja – pretresanje lica ženskog pola. Gospodo, tada iz razloga morala i drugih razloga, što je rekao gospodin Marković, mora se precizno u odredbi zakona u ovom članu normirati i propisati da lice ako je ženskog pola i traži azil, mora pretresanje da izvrši lice ženskog pola. Drago mi je što imamoškolovanu i obrazovanu policiju. Drago mi je što danas mi imamo žena, devojaka policajaca. Zato nije nedostatak, ovo nije 45. godina. Trebalo bi u zakonu, u ovoj odredbi člana precizno to napisati i onda neće biti greške, jer onaj ko bude primenjivao ovaj propis može napraviti grešku. Drugo je što vi mislite kao pravnik. To je u redu, ali možete imati čoveka sa srednjom stručnom spremom, koji treba da primi izjavu i da postupa po njoj. Da on ne bi pogrešio, vi mu propišite da on ne može ništa drugo da preduzima. Ako dođe lice ženskog pola, tog trenutka on mora da obavesti starešinu, starešina mora automatski, bez odlaganja, da obezbedi policajca ženskog pola, dva svedoka ženskog pola i tu nema kršenja ljudskih prava i dostojanstva i morala. Zbog toga smo mi daleko u pravu. Ovo što ste rekli na član 14, to je jedna odredba i ne može ona biti analogijom primenjena. Dakle, trebalo bi da se precizira kao norma.
Reč ima ministar Dragan Jočić.
Član 14. stav 2. govori ovo što ste vi rekli, gospodine Jojiću: ''Načelo iz stava 1. ovog člana uvek se primenjuje prilikom pretresanja, telesnih pregleda i drugih radnji u postupku koje podrazumevaju fizički kontakt sa licem koje traži azil'', a sve pod rubrumom - Načelo rodne ravnopravnosti. Znači, potpuno je ispoštovano, i kod saslušavanja i kod pretresa.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 24. amandman je podnio poslanik Slaviša Topalović. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Zakonodavni odbor predlažu da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi riječ? Izvolite, poslanik Milorad Buha.
Vratiću se na prethodni član i na amandman koji je uložila SRS. Naime, predlagač je predložio dvostepenost postupka. U prvostepenom postupku će rešavati Kancelarija za azil i ona će to u upravnom postupku odraditi. Međutim, ovde imamo prethodne radnje koje su vrlo bitne i one su predložene u članu 23. To je vrlo složen postupak, bez obzira što je prethodni, jer u tom postupku ovlašćeni policijski službenik mora izvršiti evidentiranje, na temelju određenih dokumenata koje mu priloži predlagač azila i stranac mora, kako ovde kažete, izraziti nameru da traži azil. Da bi on izrazio nameru, mora govoriti službenim jezikom ili mu se mora obezbediti službeni prevodilac, da bi mogao da izrazi tu svoju želju. Posle evidentiranja treba da postoji neka matična knjiga u kojoj se evidentiraju azilanti i tek na temelju prethodnih radnji, evidencija, izdaje se potvrda, koja također ima određene predradnje itd. Kod stava 4, pretresanje je nepotrebno. Ovaj stav 4. je nepotreban. Zašto? Kada azilant dođe kod ovlašćenog službenika, prva stvar je da pokaže dokumenta, da bi se izvršila identifikacija čoveka koji dolazi. Druga stvar je da kaže zašto je došao, a došao je zato što želi da dobije status azilanta. Ovo pretresanje je iluzorno. Čim čovek dođe i stoji, službeno lice će ga izbaciti iz kancelarije MUP. Kako ćete pretresati čoveka koji je došao i ne može vam reći zato što ga ne razumete, govori arapski. Niko od službenika to ne zna. Znači, treba da prođe dan, dva, tri, dok nađete službenog prevodioca. Zašto bi ga pretresali? Izgubili smo puno vremena, ali mislim da je onaj ko je osmišljavao ovaj predlog zakona napravio propust, nije se uživeo toliko da oslika i osmisli moguću situaciju. Mislim da je ovaj stav 4. krajnje nepotreban i kao takvog bi ga iz predloga trebalo izbaciti.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 25. amandman je podnio narodni poslanik Jovan Daja. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Zakonodavni odbor predlažu da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi riječ? Izvolite, poslanik Jovan Daja.
Dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu člana 145. Poslovnika Narodne skupštine, u ime poslaničke grupe SRS, podneo sam amandman na član 25. Predloga zakona o azilu, tako što sam predložio da se u članu 25. stav 1. broj "15" zamenjuje brojem "8", a posle reči "registracija" zapeta se zamenjuje tačkom, a preostali deo teksta se briše. U stavu 4. reč "ministar" zamenjuje se rečju "ministarstvo". Smatram da je postupak davanja azila, tj. utočišta strancu hitan i da rokovi moraju biti kraći i određeni, tj. prekluzivni, zbog mogućnosti mnogih zloupotreba. Zato smatram da je rok od osam dana primereniji i adekvatniji za ovu materiju od roka od 15 dana koji se predlaže Predlogom ovog zakona. Takođe sam predložio brisanje opravdanih slučajeva, koje predviđa Predlog zakona, da kancelarija ovaj rok može produžiti. Praktično, to znači da stranac, ako bi ovaj predlogostao, može godinama ostati na teritoriji Republike Srbije, a da postupak nije ni počeo. Baš iz tih razloga treba skratiti rok i sprečiti zloupotrebe. Takođe sam mišljenja da sadržinu i izgled obrasca za azil propisuje ministarstvo, u konkretnom slučaju MUP, za razliku od Predloga zakona, koji propisuje da sadržinu i izgled obrasca za azil propisuje ministar. Šta ako se ministru, ne daj bože, nešto desi?
Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? Narodni poslanik Petar Jojić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, narodni poslanik Daja Jovan podneo je amandman na član 25. stav 1. i predložio da se ovaj postupak ipak skrati. Kako ga je on predložio, mislim da ga takvog treba prihvatiti. Dame i gospodo, mislim da se sa zakašnjenjem dolazi do zakona o amnestiji. Zašto dolazimo do ovog zakona, ako bude usvojen, sa zakašnjenjem? Da se ne zaboravi. Podsećanja radi, dame i gospodo, ko je prouzrokovao progonstvo, ko je prouzrokovao, čitavim svetom i kuglom zemaljskom, da imamo milione i milione izbeglica? To je Amerika, koja je preko 280 ratova od 1945. do današnjeg dana proizvela i vodila na tuđim teritorijama. Dame i gospodo, podsetiću i građane Srbije šta je to "Oluja" donela, koja je kao poraz koji se želi pretvoriti u pobedu, šta su ti američki dobrotvori i natovci počinili na području bivše SFRJ, bivše SRJ i šta čine na teritoriji Republike Srbije. Koliko je uništeno kuća u "Oluji"? Porušene su i uništene 24.752 kuće. To su najnovija istraživanja istoričara. Uništen je 12.431 privredni objekat u vlasništvu Srba. Uništena su 172 zadružna doma. Uništeno je 56 ambulanti. Uništeno je 78 crkava. Uništeno je 79 muzeja, 181 groblje. Trgovinskih objekata je uništeno 325. Vodovoda i kanalizacije 113, trafostanica 96, porušeno je 920 spomenika. Zanatskih radnji uništeno je i porušeno 410. Skladišta 118, a broj poginulih i nestalih broji se na desetine hiljada. Dame i gospodo, ovo govorim zbog istorije, zbog toga šta su nam ti humanitarci NATO pakta i iz Amerike učinili u materijalnoj šteti, koja se procenjuje na oko 100 milijardi dolara. To je ono što sam hteo da podsetim, šta su nam ti neprijatelji srpskog naroda i okupatori učinili, i koliko su štete načinili i pričinili srpskoj državi i ostalim građanima u susednim republikama. Neka mi bude dozvoljeno, ne mogu a da ne spomenem nedužno stradala tri mladića na teritoriji opštine Čajetina, tj. u naselju Ribnica, kada su trojica mladića sedeli uveče u svom društvu u jednoj kući. To su Savić Milanko od oca Radojice, Marjanović Radoje od oca Slavka i još jedan njegov drug iz Čajetine Pujo, a ova dvojica su iz sela Jablanice, odnosno iz Ribnice. Sva trojica su poginula, jer je neprijatelj ispalio na tu kuću raketu, pa su jadni ti mladići, jedan 18, jedan 21 godinu, jedan 19, izgoreli u pepelu. To vam je humanitarna akcija bila tih neprijatelja i Milosrdnog anđela. Šta su ta trojica mladića, čiji roditelji danas oplakuju i čitavo selo i opština za ta tri mladića, koji su bili civili i sedeli u svojoj kući, a neprijatelj nije imao gde da gađa? Što nije gađo na teritoriji Floride? Što nije gađao tamo na njihovoj teritoriji, nego se usmerio ne na Kaliforniju, nego na malu Srbiju? Zato, dame i gospodo, moramo se boriti da zaista više ne dozvolimo i da se ne ponovi ono. Mi u Srbiji, gospodo narodni poslanici, moramo biti gospodari, a ne možemo biti sluge. Gospodine ministre, jutros sam spomenuo slučaj Jovana Glamočanina. Vi ste možda u pravu, možda vi ne znate ko je to naredio da policija, jedan agent strane obaveštajne službe i jedan policajac, samo se postavlja pitanje - da li je to bio pripadnik službe unutrašnjih poslova ili Bije ili vojne bezbednosti? Postavljam pitanje i tražim odgovor da li ćete moći vi da proverite ko je izvršio nezakonit pretres kod Jovana Glamočanina u Pančevu, u ulici Veljka Vlahovića broj 11, stan 14, dana 15. novembra ove godine? Pogledajte Zakon o saradnji sa Haški tribunalom. U tom zakonu je propisano, u članu 10, kako treba da se ponašaju istražitelji Haškog tribunala. Molim vas, istražitelji Haškog tribunala u ovoj državi moraju da se ponašaju u skladu sa članom 10. i u skladu sa odredbama Zakonika o krivičnom postupku, jer ih upravo član 10. Zakona o saradnji sa Haškim tribunalom obavezuje da se moraju poštovati procesni zakoni i pravila nacionalnog zakonodavstva gde oni preduzimaju određene istražne radnje. Drugo, gospodine ministre, ne znam da li znate, u poslednjih 10 dana učestalo je pozivanje građana, putem telefona, a vi ste pravnik dugogodišnji, ugledni ministar, garantujem da takve stvari ne odobravate. Možda, ali onda se varam. Mislim da je nedopustivo da naši građani nemaju sigurnost i bezbednost, a sigurnost i bezbednost po Zakonu o unutrašnjih poslovima i Ustavu obezbeđuju organi unutrašnjih poslova i ostali državni organi, tj. BIA, vojska, ali BIA zna se šta treba da radi. Ne mogu da tvrdim sada da ste vi znali. Dalje, gospodine ministre, dobili smo juče i danas veći broj telefonskih poziva gde nas građani obaveštavaju da se istražitelji Haškog tribunala predstavljaju putem telefona. Naređuju i pozivaju građane da dođu u hašku kancelariju u Beogradu, bez poziva. Gde to ima? Ovo nema ni u Bangladešu. Zna se da Zakonik o krivičnom postupku propisuje da se mogu građani pozivati, ali se u pozivu mora naznačiti u kom svojstvu se pozivaju i da imaju pravo da uzmu advokata. To su odredbe nove u postojećem i važećem Zakoniku o krivičnom postupku. Drugo, u tom pozivu mora da bude naznačen razlog pozivanja, da li je on osumnjičen ili se poziva kao građanin da da određeno obaveštenje. Građani su sada u nedoumici šta da rade, a obaveštavam građane koji su pozvani na ovakav način putem telefona, jer može neko lažno da se predstavi, naš građanin mora da dobije pisani poziv i da mu se u pozivu naznači koji ga organ poziva, kada, u kom svojstvu, gde i uz prisustvo branioca, odnosno advokata. Pozivam te građane bez pismenog poziva nigde da se ne odazivaju. Sada su pozvali neke ljude u Zvorniku. Pozvali su jednog čoveka da sutra dođe u kafanu u Malom Zvorniku. Čekajte, molim vas, možemo li mi to tako da tolerišemo i dozvolimo. To nije dobro, ljudi. Molim vas, kao pravnik ne mogu sada da savetujem građane da na svaki poziv telefonom treba da dođu. Ne, samo pisanim putem, to znači poziv, da bude u skladu sa ZKP-om, u skladu sa odredbama Zakona o Haškom tribunalu, mada mislim da ga treba što pre menjati. Da se razumemo, istražitelji Haškog tribunala nam vršljaju po Srbiji. Drugo, pozivaju na ovakav način građane. Ne može tako, to je protivno Ustavu. Savetujem svakom našem građaninu kada ga pozove državni organ po bilo kom osnovu, da je dužan da se na pisani poziv odazove. To je u redu. Ali, da neko nekoga zove u kafanu - sutra dođi ti u Mali Zvornik, u kafanu kod Sulje, na šta to liči, ili kod Šaje ili kod Paje. Ne može tako. To je nešto nedopustivo. Zbog toga sam ovo želeo da iznesem, da predložim ministru unutrašnjih poslova da preduzme mere da se ove stvari preduprede i spreče. Istražitelji Haškog tribunala neka postupaju, ali samo po pravilima. U Pravilu 77. postupka pred Haškim tribunalom normirano je i propisano koja su ovlašćenja haških istražitelja kada postupaju u našoj državi i u članu 10. ako su u pitanju potencijalni svedoci. Zbog toga ovo što se radi radi se protiv SRS, radi se direktno protiv Vojislava Šešelja i vi ne možete, gospodine ministre, skrštenih ruku da sedite, a verujem da ćete preduzeti mere. O ovome ste danas obavešteni, obaveštavaćemo javnost stalno, jer smatramo da je ovo i te kako važno pitanje radi ostvarivanja i zaštite prava naših građana.
Po Poslovniku narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po članu 93. Poslovnika koji reguliše učešće ministra i da iskoristim vaše učešće, gospodine Jočiću. Vi lično, čini mi se, ispravite me ako grešim, najmanje 16 godina poznajete prof. dr Vojislava Šešelja. Vi ste pravnik po struci. U više saziva ste bili poslanik u Narodnoj skupštini Republike Srbije i verujem da ste kao Srbin i kao patriota, tako se izjašnjavate i predstavljate, bili ponosni na ono što je prof. dr Vojislav Šešelj govorio na Mitrovdan, 8. novembra, u Haškom tribunalu, kada je počeo svoju briljantnu odbranu pred tim zlikovcima koji žele da se obračunaju sa svakim Srbinom koji je časno branio svoju državu i svoj narod. Gospodine Jočiću, kada je bila sednica Odbora za odbranu i bezbednost postavila sam vam pitanje, pre toga gospođa Radeta, čini mi se da ste i pisani odgovor dali, da se u Ulici Jevrema Grujića u Beogradu nalazi kancelarija Haškog tribunala. Pitala sam vas, vi ste mi rekli, odgovorili ste to isto i koleginici Radeti, da je MUP preuzeo nadležnosti bivšeg saveznog MUP-a i da se tu nalazi jedan portir, ustvari čuvar, policajac, koji obezbeđuje, kao i kod svih ostalih diplomatskih, kako ste rekli, predstavništava i kancelariju Haškog tribunala u Beogradu, koja je u pravom smislu reči zatvor, odnosno mesto gde se zlostavljaju, muče i maltretiraju ljudi, o čemu je govorio gospodin Jojić. Opet vam tvrdim i izvinjavam se pojedinim ljudima koji će biti svedoci odbrane prof. dr Vojislavu Šešelju, neki od njih su bili vaše kolege davnih dana u ovoj skupštini ovde, a cenjene su i proslavljene četničke vojvode. Rekla sam vam tada da ih tamo zadržavaju 48 ili 72 sata. Ma kakvi, rekli su mi da se to dešava i danima, dešavalo se da tamo odvedu ljude i da budu sedam do 10 dana. Tako je taj jedan gospodin, koga ovi zlikovci ovih dana proganjaju, reagovao na izlaganje koleginice Vjerice Radete u prepodnevnom delu zasedanja, jer se to dešava danas ovde u Beogradu. Verujem, i vi ne možete da kažete drugačije, gospodine Jočiću, nego čitava domaća javnost, a i svi ljudi iz čitavog sveta koji su pratili svedočenje, odnosno istup našeg predsednika prof. dr Vojislava Šešelja, i kao doktora pravnih nauka i kao političara, kao čoveka koji je dao svedočanstvo jednog vremena, koji je napravio istorijski elaborat pred sudskim većem koje očigledno ništa ne zna, predlažem vam, gospodine Jočiću, pošto se zaista danas dešava da Kristina Dal boravi u Beogradu, da krši ovlašćenja koja su joj data i po zakonu koji ste vi usvojili o saradnji sa Haškim tribunalom, da se vi lepo proslavite i da steknete mnogo veći ugled u srpskom narodu, da iz ovih stopa naredite da je privedu i da policija krene da je ispituje zbog činjenice što krši sva ovlašćenja koja ima na području Republike Srbije. Dakle, vi možete sada da reagujete kao ministar, da verujete na reč ljudima koji su u timu za odbranu prof. dr Vojislava Šešelja. Obratili su vam se ljudi koje ta nesrećnica proganja, zloupotrebljava. Ona traži da ljudi dođu u kancelariju ovog idiota Vukčevića i da ih tamo saslušava. Krši, dakle, sve norme međunarodnog prava, ovlašćenja koja ima kao predstavnik tog tužilaštva koje štancuje optužnice i optužuje ljude na pravdi boga. Lepo imate priliku danas, ovog dana, još je i praznik, da se proslavite kao Dragan Jočić, naredite da se privede pod hitno Kristina Dal u prvu policijsku stanicu, 29. ili već gde, i da je vaše kolege policajci ispitaju i da joj se zabrani dolazak, da se lepo gospođa deportuje i da više nikada ne može da dođe u Srbiju i da se tako ponaša. Hvala.
Na član 26. amandman je podnio narodni poslanik Srboljub Živanović. Vlada i Odbor za odbranu i bezbednost predlažu da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Momir Marković. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, Srbija ulazi u fazu obezbeđivanja zakona za azilante, a u prethodnoj fazi, koja traje 17 godina, samo na teritoriju Srbije se slilo nekoliko stotina hiljada što izbeglica, što raseljenih lica, kako ste ih sve zvali, svejedno, Srba iz Republike Srpske Krajine, iz Bosne i Hercegovine, sa Kosova i Metohije, a kako stvari stoje, i po pitanju Republike Srpske, i po pitanju kako ovi vaši nalogodavci nazivaju konačnog rešenja statusa Kosova i Metohije, još neki talasi Srba će se sliti u Srbiju. Pri tom, ne smemo zaboraviti ni nedavno formiranu samostalnu Crnu Goru, u kojoj su Srbi maltene izbačeni iz ustava. Slično se desilo Srbima u Republici Hrvatskoj. Upravo onu Crnu Goru koju je ovih dana posetio ministar odbrane Šutanovac i potpisao sa tamošnjim ministrom sporazum, koji pored ostalog predviđa da mi školujemo vojne kadrove za Crnu Goru, pretpostavljam besplatno, jer su se mnogi iz Crne Gore školovali u Srbiji i sve što je školovano, što je steklo znanje i zvanje i obrazovanje, školovano je ovde. Pri tom je ministar Šutanovac posetio gotovo sve političke stranke, zaboravio je samo da poseti, da obiđe i da se sastane sa srpskim strankama, sa strankama koje su na srpskoj listi. Dame i gospodo, nemojte se iznenaditi kad sutra obespravljeni Srbi upravo i iz Crne Gore budu krenuli u Srbiju. Mi smo svojevremeno predlagali dvojno državljanstvo, čini mi se da to nije rešeno i pitanje je šta će se dalje dešavati. Narodni poslanik Srboljub Živanović podneo je amandman na član 26, gde u stavu 1. traži da se reči "u najkraćem mogućem roku", kao roku koji je apsolutno nedefinisan, zamene rečima "u roku od 24 časa". Obrazloženje zbog čega je amandman narodnog poslanika Srboljuba Živanovića, poslanika SRS-a odbijen glasi - Vlada ne prihvata amandman jer nije zamisliva pravna posledica propuštanja roka od 24 časa od strane ovlašćenog službenika Kancelarije za azil. Kad smo već kod ove kancelarije za azil, s obzirom da je ta zapadna sisa, preko koje su nevladine organizacije sve vreme otkad su formirane, od buldožer revolucije pa naovamo i poprilično se ugojile, počela da presušuje i treba naći uhleblje za Natašu Kandić i njene, Sonju Biserko i njene, Sonju Liht i njene itd. Ima onoliko tih nevladinih organizacija, nicale su kao pečurke posle kiše. S obzirom da ste u agencije, pomoćnike ministra, u raznorazne kancelarije zbrinuli valjda do sad sve vaše nosioce vaših članskih karata, da ne kažem sve vaše članove jer imate jedno amorfno telo, koje kako se promeni vlast tako oni pređu na onu stranu, tako da ste i njih zbrinuli, bar ste obezbedili hleb za njih. Uveravam vas da kad uskoro SRS preuzme kormilo ove države, takvo telo neće preći u SRS, neće biti primljeno. Ali, da se vratimo amandmanu i ovom roku od 24 časa. Zar je malo vremena od 24 časa da kancelarija na granici primi azilanta, završi kompletnu onu proceduru i reši pitanje? Zašto najkraći mogući rok i koliki je taj najkraći mogući rok? Da li taj najkraći mogući rok podrazumevate sa najduže 24 časa ili će to moći da traje i tri dana, sedam dana, 15 dana, dok mu ne rešite problem. Ima još jedan veliki problem sa kojim će Srbija ovih dana već da se suoči. Reč je o readmisiji, zakonu o readmisiji je sad u proceduri i uskoro će biti na glasanju. Pritiskaju vas vaši nalogodavci da primite sve one koji su svojevremeno iz Srbije otišli, ne pitajući njih da li bi da se vrate. Ono što je mnogo gore od svega toga, kroz državu Srbiju su prošli mnogi strani državljani, pogotovo u vreme ratno, poratno, vreme rovito. Odlazili na zapad, pri tom je bilo zloupotreba, pa su možda dobijali i pasoše. Da vas podsetim da su mnogi Albanci iz Albanije, dobijajući pasoše dole na Kosovu i Metohiji, tamo gde su radili pripadnici Ministarstva unutrašnjih poslova njihove nacionalnosti, prolazili kroz državu Srbiju sa našim pasošem, odlazili i tamo tražili politički azil. Sad će se desiti da će se u Srbiju, pored svega ovoga, pored svih problema koje imamo, sliti još 150.000 azilanata, povratnika, po sistemu readmisije. To je još 150.000 gladnih usta, gospodine ministre. O tome Vlada, izgleda, ne razmišlja. Niste to shvatili kao način, ne vi, mislim na Vladu, niste to shvatili kao način da tražite i neku protivuslugu za to. Sredstva koja vam nude, obećavaju, prvo su zanemarljiva i suviše mala da bi pokrila stvarne troškove tih ljudi koji u readmisiji dolaze. Niste razmišljali o tome šta ćete sa ljudima koji su iz Irana, Iraka, iz Albanije, iz drugih zemalja, prolazili, Srbija im bila propusni ventil i odlazili. Gde ćete njih da vratite? Ostaće ovde. Ostaće na teretu države Srbije. Gospodine Milivojeviću, izađite za govornicu, pa kažite šta imate, nemojte dobacivati, ja vama ne dobacujem. Inače,uzdržavam se od dobacivanja uvek kad govornici izađu za ovu govornicu. Dame i gospodo, mislim da je krajnje vreme da ministar shvati da su svi amandmani SRS samo sa ciljem da poboljšaju tekst zakona, da ga upodobe i da taj zakonski projekat može sutra da funkcioniše u pravnom prometu. Nema zle namere i nema namere da se projekat upropasti. Sve ono što je upropašćeno je došlo ili sa zapada, pa su vaši prepisivači, resavska škola, prepisali predloge zakona ili su neki neuki iz ministarstava pisali te zakone. Malo je zakona koji su pisani u ministarstvu i koji su pisani stvarno sa namerom da zažive u pravnom sistemu države Srbije. Podsećam vas na onih 260 i nešto zakona, od kojih ni 30-ak ne može da se primenjuje sad, a oni su služili da se ministri hvale sa tim. Pri tom, ne mislim da je ovaj zakon takav zakon, ali ako hoćete dobar zakon, slušajte poslanike SRS, usvojite njihove amandmane. Biće to kvalitetan i primenljiv zakon. Na kraju, u zemlji apsurda, kakva je danas Srbija, moguće je sve. Moguće je da napunimo zemlju, ne samo našim, državljanima Srbije, koji su zbog političkih, ekonomskih ili bilo kojih drugih razloga otišli na zapad, pa nam ih sada po sistemu readmisije vraćaju. Moguće je da primimo i mnoge druge iz drugih zemalja, i što je najgore, moguće je da dođu i oni koji su spremni i na terorističke i druge aktivnosti. Svašta se slilo na taj zapad. Svašta je prolazilo kroz Srbiju i odlazilo na zapad zahvaljujući tome što je i crveni pasoš imao cenu utvrđenu na tržištu, mnogi su kupovali pasoše i odlazili, pogotovo sa teritorije Kosovo i Metohija. To će se sve sada vratiti u Srbiju. Razmislite koliko će problema država Srbija, pored ekonomskih, pored finansijskih problema, koliko će problema država Srbija dobiti sa njima kad se budu vratili imati. Nemojte u ovom zakonu omogućavati da se slične stvari i dalje dešavaju.
Zahvaljujem. Po amandmanu, narodni poslanik Amdžad Migati.
Ministre, moram da priznam, nisam razumeo vaše objašnjenje za amandman našeg poslanika Martinovića, da nije u duhu zakona. Naši amandmani su u duhu preciznosti, efikasnosti. Ovaj amandman traži, povezan je isto sa amandmanom gospodina Martinovića, da bude sve precizno, a ne da bude uopšteno. Vi ste naglasili, e, nemate poverenje u našu koaliciju, imate poverenje, to nije u pitanju. Vi ne znate koliko, čak i znate neke segmente, to je toliko osetljivo, toliko ima zloupotreba od nekih službenika našeg MUP-a u takvim situacijama. Kada dođe čovek koji se zove azilant pod strahom mora da oseća odmah sigurnost, da mu odredite tačan termin kada će da izjavu, tj. treba odmah, da želi da bude azilant i kad će da bude ispitan. Onda će da oseća sigurnost, a ne da bude na milost i nemilost milicionera, odnosno čoveka sa granice, koji će da ga gleda sa simpatijom ili bez simpatije. U praksi ima dosta primera za druge stvari koje se ne dešavaju po zakonu. Znate, oko viza na primer, ljudi sa Bliskog istoka koji dolaze sa vizom, sve je legalno, sve je u redu, na aerodromu ih stave tamo u tranzit kao teroriste dok ih ne ispitaju. Poslednji primer je bio pre mesec dana. Jedan naš prijatelj, profesor univerziteta, koji je imao čak i pismo od naše ambasade u Libiji, koja traži da mu olakšaju sve, a oni ga maltretiraju dok neko ne kaže, hajde pustite ga, a ima urednu vizu. Tako se ponašaju na granici. Na primer, za državljanstvo, čovek koji je dobio ovde penziju, njegova žena, deca su Srbi, imaju srpsko državljanstvo, a on do danas ne može da dobije državljanstvo. Podneo je zahtev. Kad god ide, kažu - šta se tebi žuri. Ima takvih slučajeva zloupotrebe. Ne znači da je milicija loša ili dobra, ali treba da bude sve precizirano zakonom. Imamo ovde precizan zakon, ali se ne poštuje. Zamislite kada nema precizno, kao ono u najkraćem mogućem roku. Šta to znači? To može da bude godinu dana. Niko ne može čoveku da kaže da je prekršio službeno ovlašćenje ako zakasni tri-četiri meseca, godinu dana, kaže - nije bilo odgovarajućih dokumenata, na primer, čekali smo da dobiju dokumente. Ne može da bude nepreciznost. Osnovni cilj svakog zakona je da bude precizan, da može da bude primenljiv. Ako nije precizan, onda je po volji ovog ili onoga. Zato bih vas zamolio da prihvatite duh naših amandmana, da budu svi članovi zakona precizni, da može da se primenjuje. Vi znate da ima dosta preciznih stvari koje se ne primenjuju zato što Evropska unija tako traži od vas, kao što je režim viza i ulazak, na primer. Prema tome, razmislite malo ozbiljnije o tim randmanima. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 31. amandman je podnio Odbor za odbranu i bezbednost. U toku pretresa Predloga zakona u pojedinostima, predstavnik predlagača je prihvatio ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman je podneo poslanik Nikola Vukelić. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Zakonodavni odbor predlažu da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi riječ? Narodni poslanik Nikola Vukelić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanici SRS su podneli veliki broj amandmana, kako bi na jedan konstruktivni način uspeli da poboljšamo, odnosno da ispravimo manjkavosti ovog zakona o azilu, koji je predložila Vlada Republike Srbije. Amandman koji sam podneo odnosi se na član 32, kojim se reguliše podnošenje novog zahteva za azil koje podnosi lice koje traži azil. Taj član glasi: stranac čiji je zahtev za azil ranije odbijen u Republici Srbiji može podneti novi zahtev ako obezbedi dokaze da su se okolnosti relevantne za priznavanje prava na utočište i dodeljivanje prava na supsidijarnu zaštitu u međuvremenu bitno izmenile. U amandmanu koji sam podneo predlažem da se posle reči "novi zahtev" dodaju reči "u roku od šest meseci od dana odbijanja zahteva". Naime, smatram da se stranom državljaninu mora dati određeni rok kada može ponovo podneti zahtev da bi se predupredile moguće zloupotrebe. U protivnom, to bi značilo da strano lice na osnovu svoje slobodne procene da je obezbedilo relevantne dokaze za priznavanje prava na utočište, moglo bi hipotetički na svakih sedam dana ili svaki drugi dan podnositi novi zahtev i na taj način zloupotrebljavati pravo koje mu omogućava ovaj predlog zakona. Dakle, ovim amandmanom bi se ta eventualna zloupotreba osujetila i prevazišla bi se ta određena pravna praznina koja ovde postoji. U toku rasprave u načelu o Predlogu zakona o azilu poslanici SRS su argumentovano ukazivali na sve nedostatke ovog zakona. Jedno od osnovnih pitanja koje se postavlja je - ima li Srbija snage i mogućnosti da pored ogromnog broja izbeglica, zatim interno raseljenih sa Kosova i Metohije, odnosno prognanika, zatim lica koja će u Srbiju biti vraćena na osnovu zakona o readmisiji, sada i stranim državljanima, licima koji nisu Srbi, da azil i omogući im adekvatne uslove za normalan život. Pre nego što primi bilo koga, država Srbija je dužna da obezbedi elementarne uslove za život našim Srbima, proteranim i izbeglim, od kojih mnogi sada žive u zaista nehumanim, neljudskim uslovima po kolektivnim centrima širom Srbije. Čuli smo da postoji nekoliko kategorija azilanata, to su ekonomski, politički i socijalni. Želim samo kratko da se osvrnem na kategoriju političkih azilanata. Doći ćemo praktično u paradoksalnu situaciju da aktuelna vlast daje azil stranim državljanima koji su žrtve političkog progona u svojoj zemlji, što u određenim slučajevima nije sporno. Ali, postavlja se pitanje, šta je sa našim državljanima koji su žrtve političkog progona u sopstvenoj državi? Podsetiću samo na nevine ljude uhapšene u akciji "Sablja", a da ne pominjem slučaj kidnapovanja i sramnog izručenja Slobodana Miloševića u Haški kvazisud, zatim pisanje lažne optužnice protiv Vojislava Šešelja u Beogradu, zatim progon članova porodicaljudi koji su optuženi pred antisrpskim Haškim tribunalom, pa zatim hapšenje generala Zdravka Tolimira itd. Stvarno je poseban kuriozitet da vlast, koja se na tako maćehinski način odnosi prema sopstvenim građanima, sada donosi zakon o azilu kojim će pružiti utočište i zaštitu stranim državljanima. Na osnovu informacija koje danas primamo, kako haški istražitelji vršljaju ovde po Srbiji i maltretiraju naše građane, izgleda da će naši građani u sopstvenoj državi morati podnositi zahtev za azil.
Zahvaljujem kolega. Da li po ovom amandmanu još neko želi reč? Milorad Buha, izvolite.
Hvala vam, predsedavajući. Pre nekoliko dana kada smo u načelu razgovarali o Predlogu zakona o azilu, bilo je govora i o razmeni imovine, pokretne i nepokretne, između Srba i Hrvata. Ovo pitanje moramo i dalje nastaviti, i tada sam predložio da se formiraju određene komisije koje će izvršiti reviziju svih ugovora o zameni i svih kupoprodajnih ugovora koji su bili u periodu od '90. pa nadalje. Vlada Republike Srpske Krajine u progonstvu je napravila jedan predlog, sada ću ga uputiti predsedniku Skupštine i predsedniku Vlade, sada ću to predati predsedavajućem koji će to predati predsedniku, tu je i ministar unutrašnjih poslova koji će to predati predsedniku Vlade u ime Vlade Republike Srpske Krajine u progonstvu, koja se zalaže za reviziju svih ugovora. To je istorijska pravda, istorijska dužnost nas da ispravimo sve patnje koje su nastale i Srbima i Hrvatima u tim '90. godinama. Imamo više međunarodnih konvencija i deklaracija koje nas obavezuju na to, a imamo i jedan Sporazum koji je 2001. godine potpisan, prihvaćen i ratifikovan od strane svih bivših jugoslovenskih država. On je iz 2001. godine, naša država je to ratifikovala sledeće godine, Hrvatska je zadnja ratifikovala 2004. godine. Znači, sada Sporazum o sukcesiji imamo pred sobom, u Odeljku G član 2. predviđeno je, radi se o privatnoj svojini i stečenim pravima, u odredbi tog člana 2. rečeno je da svi oni ugovori i sve zamene koje su nastale pod pritiskom, u strahu od odmazde, da su ništavni i kao takve moramo danas staviti i izvršiti reviziju. Predlog Vlade Republike Srpske Krajine u progonstvu je da se formira jedna centralna komisija na nivou Republike Srbije, ista takva na nivou Republike Hrvatske, i opštinske komisije u mestima u kojima su obavljane zamene i kupoprodaja. Mislim da je to lak zadatak, otklonićemo istorijsku nepravdu koju smo naneli ljudima, a države će međusobno izvršiti prebijanje, jer inače, prema odredbama Zakona o sukcesiji one su to dužne da naprave. I kod državne i kod privatne svojine mora se sesti, mora se razgovarati. Prošlo je 15-tak godina, i 16 godina je u toku, od tih nepravdi koje smo naneli i jednom i drugom narodu. Prilika je da se to otkloni.
Hvala. Da li se po amandmanu još neko javlja? (Ne.) Zahvaljujem. Na član 34. amandman je podneo narodni poslanik Dragoljub Anastasovski. Vlada i Odbor za odbranu i bezbednost predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi riječ? (Da.) Narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Hvala lepo, gospodine Džudževiću. Govoriću o amandmanu na član 34. kolege Dragoljuba Anastasovskog, ali pre toga moram u dve rečenice da se vratim na amandman kolege Srboljuba Živanovića, da bih pokazala na ovom primeru kako je Vlada Republike Srbije ovaj predlog zakona pisala kao nešto uzgred. Pola stvari zaboravi, jednu reč zaborave da upišu, može i bez toga, može i bez dve reči, kao da su u trku, hajde da skinu sa dnevnog reda, daj da uradimo taj predlog zakona o azilu, tamo oni narodni poslanici, naša skupštinska većina, glasaće za predlog kakav god da je, a šta će ovi radikali da pričaju, to nije ni važno. Mislimo da je mnogo važno i zato želimo da govorimo o ovom zakonu i da pokušamo ozbiljnim obrazloženjem da vam približimo ove amandmane. Žao mi je i zaista je neprijatno pogledati na ovu stranu sale gde sede poslanici skupštinske većine, gde bukvalno brojem je trenutno u sali sedam poslanika skupštinske većine. Zaista je neverovatno da vas toliko ne interesuje ovo što se radi u ovom parlamentu. Razumem i razumemo mi da je danas krsna slava, da veliki broj građana Srbije slavi, da veliki broj ide na slavu i mi ćemo večeras kod svojih prijatelja i rođaka, neka je svima srećna slava, ali naši prijatelji i rođaci će nas razumeti zašto ne možemo da dođemo u dva ili četiri časa, ali ne razumemo poslanike kojima je čak i to razlog da danas ne sede i da ne učestvuju u radu kada je ovaj zakon u pitanju. Ovo uopšte nije bezazlen zakon. Ne znam da li vi razumete šta je zapravo materija ovog zakona i šta je suština ovog zakona. O aljkavosti prilikom izrade ovog teksta, najbolje govori upravo primer iz člana 26, gde je kolega Srboljub Živanović predložio da se reči iz predloga "u najkraćem roku" zamene rečima "u roku od 24 časa". Naravno, ne razumem zašto nije prihvaćen ovaj amandman, prošla je rasprava o amandmanu, a nije prihvaćeno od strane ministra, radi javnosti, pre svega, želim da pročitam obrazloženje Vlade zašto ovaj amandman nije prihvatila. Kaže Vlada ne prihvata amandman jer nije zamisliva pravna posledica propuštanja roka od 24 časa od strane ovlašćenog službenika Kancelarije za azil. Ako je to nezamisliva situacija, zašto je onda problem da se to napiše i da bude jasno, glasno i precizno napisano. Neverovatno. Završili smo raspravu o ovom amandmanu, a sada govorimo o amandmanu na član 34. stav 3. Član 34. govori o obustavi postupka i povraćaju u pređašnje stanje. U stavu 3. postupak za davanje azila će se obustaviti po službenoj dužnosti ako lice koje traži azil, pa je onda nabrojano u kojim slučajevima, a u stavu 3. kaže da lice koje traži azil može u roku od tri dana od dana prestanka razloga zbog kojih je došlo do neodazivanja poziva za saslušanje ili neblagovremene prijave promene adrese, da podnese predlog za povraćaj u pređašnje stanje. Naš predlog je da se ovaj rok od tri dana produži na rok od osam dana. Iz praktičnih razloga, zato što ako se vratimo opet na prethodne članove ovog zakona, o kojima smo danas govorili i o tome na koji način vi vršite dostavu, ne vršite dostavu, kako uopšte tretirate azilante, kako izbeglice. U celoj toj, a posebno kako ne tretirate Srbiju, to je upućeno kolegi koji je dobacio - kako tretiraju Srbiju, nažalost, Vlada Republike Srbije, predsednik Republike Srbije, ne tretiraju ni Srbiju, ni građane Srbije na način koji to zaslužuje ova država, koji to zaslužuju ovi građani, a dokaz da je to tako jesu svakodnevni štrajkovi, jesu otpuštanja s posla, jesu poskupljenja u prodavnicama, jesu male penzije, jesu male plate. Kolega, kada ste napomenuli, pa da vam ispričam sve, odnosno delić onoga kako vaša Vlada brine o građanima Srbije. Mi govorimo o zakonu o azilu. Zašto smo mislili da treba rok od tri dana da se produži na rok od osam dana. Može da se desi situacija kada lice koje traži azil ima neko opravdanje, recimo, bolest koja traje duže od tri dana. On propusti taj rok. Naravno da rok mora da postoji i naravno da ne može da bude neograničen. Ali, neprimeren je tako kratak rok, kada ovamo ne prihvatate u ovom članu 26. da se taj najkraći rok zameni rokom od 24 časa, a taj najkraći rok, pošto vi ne želite da se to označi kao 24 časa, može biti tri dana. To je kratak rok. Šta sada ako se ta dva roka poklapaju i kada će onda ovo lice iz člana 34. da podnese zahtev za pređašnje stanje. Nema uopšte roka. Gospodine ministre, ponavljam vam, zakon je rađen kao levom nogom, a ne rukom. Neverovatno je koliko propusta i ne razumem zašto ne prihvatite amandmane, ili još bolja varijanata bi bila, lepo da vratite i da ovima što su vam ovo prevodili kažete da su loši prevodioci i da ovo urade kako bog zapoveda i da imamo zakon koji bi zaista ličio na zakon. Zašto vi ne prihvatate amandman kolege Anastasovskog i zašto nećete reč "tri" da zamenite rečju "osam", odnosno da taj rok za podnošenje zahteva u pređašnje stanje produžite sa tri na osam dana. Nećete zato što Vlada kažete ne prihvata ovaj amandman zbog toga što ovaj prekluzivni rok počinje da teče tek od trenutka prestanka opravdanih razloga iz kojih je tražilac azila bio sprečen da obavesti Kancelariju za azil o promeni adrese boravka, pa dužina bolesti ili duže trajanje drugog opravdanog razloga ne bi moglo da dovede do propuštanja roka u kome ima pravo da koristi ovo pravno sredstvo. Najpre, ne znam po kom zakonu vam je ovo prekluzivni rok. Ne znam gde vam piše da taj rok počinje da teče od trenutka prestanka opravdanih razloga. Vi sve u ovom zakonu podrazumevate. Sve u ovom zakonu podrazumevate i za sve kažete, neće valjda, ne bi valjda, biće valjda. I dalje tvrdim da zakon ne može da bude ovako otprilike napisan, da zakonski tekst mora da bude koncizan, konkretan, razumljiv i lak za primenu. Očigledno da ste vi ovo radili iz nekog vama poznatog razloga i da ste morali brzo to da uradite. Mi ćemo i dalje, dok traju naši amandmani, pokušavati da vas ubedimo da amandmane usvojite. Svaki put, bar kada govorim, tražiću od vas ministre da povučete ovaj predlog. Moram da iskoristim ovih nekoliko minuta da kažem par rečenica vezano za situaciju o kojoj su govorili Jojić i gospođica Nataša Jovanović, zato što mi je neshvatljivo, gospodine ministre, da vi nijednom rečju, nijednom rečenicom niste reagovali na ovo što su kolege iz SRS govorile. Činjenica da je Kristina Dal u Beogradu, sa grupom haških istražitelja, da u specijalnom sudom kod onog Vukčevića, onog što hvata golubove pismonoše koji nose poruke Ratku Mladiću, pa ni njih ne može da uhvati, a kamoli Mladića, hvala bogu, dakle, ta činjenica vas uopšte ne uzbuđuje. Objašnjavamo vam, zapravo, kolega Jojić i koleginica Nataša Jovanović, a sada ću da vam ponovim. Oni su tu, gospodine Jočiću, pre svega Kristina Dal, da bi obezbedila lažne svedoke u haškom procesu protiv prof. dr Vojislava Šešelja. Ona poziva, a ne znam da li ste imali priliku da pogledate knjigu dr Vojislava Šešelja "Haška instrumentalizacija lažnih svedoka". U toj knjizi su prenete 34 sudski overene izjave ljudi koji su objasnili kako su na grub, monstruozan i najprljaviji način pokušani od strane haških istražitelja da budu ubeđeni, naterani, kupljeni, ne znam koji izraz da upotrebim, da budu lažni svedoci protiv Vojislava Šešelja. Zar zaista moram sve ovo detaljno da vam objasnim, pa ćete možda onda razumeti težinu ovog problema. Ti ljudi na koje je računalo haško tužilaštvo su prosleđivanjem tih overenih izjava timu za odbranu Vojislava Šešelja jasno stavili do znanja haškom tužilaštvu da ne žele da budu svedoci haškog tužilaštva. Oni sada te ljude jure, pokušavaju da ih prevarama, ucenama, obećanjima lažnim, da im objasne da oni treba samo da dođu do specijalnog suda, pa da oni s njima još jedanput porazgovaraju, pa da oni potpišu onaj zapisnik što onda nisu potpisali, pa samo da naprave jednu fotografiju da se vidi da su oni komunicirali sa Haškim tribunalom. Kažu, samo vi otidite u Haški tribunal, pa svedočite kako god hoćete, ali je bitno da odete tamo. Ti ljudi, gospodine Jočiću, ne žele da idu u Haški tribunal kao svedoci optužbe. Oni su spremni da budu svedoci odbrane prof. dr Vojislava Šešelja. Mi, kao članovi tima za odbranu Vojislava Šešelja, od vas tražimo, a u obavezi ste, pošto činite silne usluge kao Vlada Republike Srbije haškom tužilaštvu, tražimo od vas da zaštitite ove ljude. Sa ovog mesta poručujem tim ljudima da zovu nas sa kojima su kontaktirali i ranije, da se ne odazivaju pozivima na telefonsko ''alo, dođite tu i tu'', da moraju da dobiju poziv u pisanoj formi da bi se odazvali nadležnom organu. Posebno pitanje za vas, gospodine Jočiću, jeste - od jutros ste imali vremena da saznate, ko je lice koje se predstavilo da je predstavnik MUP, koje je sa haškim istražiteljima i sa nekim ljudima u fantomkama koji ne govore srpski jezik, ko je taj muškarac koji se predstavio u kući Jovana Glamočanina, kada su došli da vrše pretres, kada su došli da isprepadaju i njega i porodicu, zato što su mislili da će Jovan Glamočanin da bude njihov svedok, iako su obavešteni da je on potencijalni svedok dr Vojislava Šešelja, ali su došli sa čovekom koji se predstavio da je predstavnik MUP. Morate da znate, gospodine Jočiću. Instistiram da to odmah kažete. Možda ne znate ime, ali morate da znate da li postoji služba u okviru vašeg ministarstva, da li postoje ljudi koji prate Kristinu Dal i haške istražitelje, koji, zajedno s njima, upadaju u kuću potencijalnih svedoka odbrane Vojislava Šešelja, koji zastrašuju njihove porodice. Dakle, morate da nam kažete da li to radite vi, da li to radi Rade Bulatović, da li to radi neka druga ili treća služba, da li je to neki agent koji nema veze sa Srbijom? Morate da kažete narodnim poslanicima, morate da kažete radi javnosti, radi tih isprepadanih porodica, ko im to dolazi na vrata i predstavlja se da je pripadnik MUP i skida im sve sa kompjutera, pregleda knjige, pregleda slike, tumba kuću, bez ikakvog ovlašćenja, bez ikakvog naloga, gospodine Jočiću. Ovo uopšte nije bezazleno i morate, kao resorni ministar, da nam odmah date odgovor. Ako sutra bude taj dan kada budemo postavljali poslanička pitanja, imaćemo mnogo konkretnih poslaničkih pitanja na koja ćete da nam odgovarate, ali ovo je, shodno članu 226. našeg Poslovnika, situacija koja ne trpi odlaganje, jer dok sedimo ovde troje ljudi me je zvalo da ih zovu telefonom i da ih pozivaju da dođu da se vide sa haškim istražiteljima i Kristinom Dal u Specijalnom sudu za ratne zločine. Gospodine Jočiću, znam da ste vi vi vaša vlada vrlo ponizni pred Karlom del Ponte, pa i pred ovom njenom Kristinom Dal, ali morate da imate na umu da je vaš prevashodni zadatak zaštita građana Republike Srbije.
Na član 35. amandman je podnio narodni poslanik Božidar Delić. Vlada i Odbor za odbranu i bezbednost predlažu da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi riječ? (Da.) Narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što pređem na član 35, malo bih se osvrnuo na amandman koji je podneo Ivica Dačić na član 31, bez obzira što je, na predlog odbora, usvojen njegov amandman. Ne znam kakva je procedura, ali drugi stav glasi: ''da je počinio teško krivično delo koje nije političkog karaktera izvan Republike Srbije''. Mislim da dolazimo u ozbiljan problem. Šta znači ako je počinio krivično delo koje je baš političkog karaktera? Da li mi to pružamo poruku nekome da ćemo teška krivična dela koja su političkog karaktera abolirati, odnosno da ćemo davati azil takvim počiniocima? Ovo uopšte nije bezazleno. Mislim da treba dobro da se razmisli i da se ovaj drugi stav formuliše tako da neće biti ni najmanje dileme po tom pitanju. Da ne nabrajam sada mnoge slučajeve iz naše države i našeg okruženja. Mi ovde servisiramo Haški tribunal tako što jurimo, hapsimo i isporučujemo ljude koji nisu počinili nikakav zločin, koji su bili obavezni da vrše svoju dužnost, a mi ih, baš zbog toga što je to politički zločin, prema SAD, odnosno EU, odnosno novom svetskom poretku, praktično, mi ih ovde hvatamo i isporučujemo, a oni bivaju procesuirani u Haškom tribunalu. A na drugi način ovim stavom precizno definišemo da, ako je teško krivično delo, ali nije političkog karaktera, ne može da dobije, a ako je političkog karaktera, onda može da dobije. Morate još jedanput da pogledate to i da razmislite. Što se tiče amandmana koji je predložio gospodin Božidar Delić na član 35, i ovo je jedan od amandmana koji je vezan za preciznost, odnosno tačnu formulaciju, da ne bi ostala bilo kakva dilema. Član 35. kaže: ''Protiv prvostepenih odluka donetih u postupku azila, žalba se podnosi u roku od 15 dana od dana prijema prvostepene odluke''. Tačno je da se neke stvari podrazumevaju, ali zna se da je Kancelarija za azil u prvom stepenu, ona odlučuje o azilu. Ukoliko ne bude pozitivno rešenje, ukoliko se onaj ko je podneo zahtev žali, onda treba napisati tačno i precizno drugostepenom organu. U ovom slučaju drugostepeni organ je komisija. Mislimo da bi ovako formulisano to bilo potpuno precizno, ne bi bilo nikakve dileme. To bi onome ko se žali, bez ikakvih problema, jasno bilo određena adresa na koju bi morao da uputi svoju žalbu ukoliko je nezadovoljan prvobitnim rešenjem.
Narodni poslanik Rajko Baralić, po Poslovniku.
Gospodine Džudževiću, gospodine ministre, govoreći o ovom zakonu, kao ovlašćeni predstavnik SPS sam ukazao na problem koji može da proistekne iz stava 3. člana 31. Dovodio sam u pitanje ovaj stav. Kaže se: ''Pravo na azil neće se priznati licu za koje postoje ozbiljni razlozi ... da je počinilo težak zločin koji nije političkog karaktera''. Ako se sećate, tada sam rekao da to nije moguće. Nakon toga je Odbor za bezbednost, kojim predsedava gospodin Dačić, u skladu sa Poslovnikom napravio jedan amandman koji ne odgovara onome što sam ovde govorio. Moram da kažem da to nije lični stav gospodina Dačića, nego Odbora, i da je u skladu sa Poslovnikom podnet takav amandman, koji je sada sporio gospodin Todorović, smatram, s pravom, zato što to nije bila suština onoga za šta smo se mi, kao SPS, ovde zalagali. Samo je koincidencija. Dakle, gospodin Dačić je morao potpisati amandman koji je usvojio odbor. To je suština, a sve drugo će se rešiti u danu za glasanje.
Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Milisav Petronijević.
Hvala lepo. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, opet da vas pitam, imajući u vidu amandman koji je podneo gospodin Božidar Delić, odnosi se na član 35. Zakona, koji govori o roku za žalbu i posmatrajući samo rok, tu stoji u Predlogu zakona da je 15 dana. Naravno, prethodno u članu 19. i 20. zakona je precizno regulisano ko je taj ko prvostepeno odlučuje, Kancelarija za azil. U drugom stepenu ko je taj ko odlučuje, odnosno komisija koju imenuje Vlada odlučuje po žalbama na odluke Kancelarije za azil. Suština ovog amandmana jeste u tome da se precizira ta stvar. Pitam sada, gospodine ministre, šta vas košta da ovaj amandman prihvatite? Kakva je šteta? Ne boli, ne remeti zakon. Zakon je inače vrlo ozbiljan, delikatan i nije svejedno kakav ćemo pristup imati ovoj materiji za Srbiju, počev od toga kada se donosi zakon. Molim vas da razumete ovo kao dobru nameru. Nije ovde predloženo ništa suprotno konceptu zakona, ništa što će da vas remeti itd, da ne možete da sprovedete ono što ste zamislili vašim konceptom. Ovde je bio cilj da se preciznije i jasnije kaže da se tačno u roku od 15 dana podnosi žalba na odluku prvostepenog organa drugostepenom organu odnosno komisiji koja je formirana. Ovo ovako kako stoji navodi na pomisao, podrazumeva se, ljudi treba da znaju i Zakon o upravnom postupku itd. Ovo koriste i ljudi koji ne znaju baš sve te pravne procedure, kako, šta od toga treba uraditi. Zato pitam - šta je smetnja da stoji "podnosi drugostepenom organu"? Zato se formira drugostepeni organ da bi razmatrao žalbe koje donese prvostepeni organ. Ako treba drugostepeni organ da primeni Zakon o upravnom postupku, neka izvoli vratiti Kancelariji za azil da može još jednom da razmotri i može još jednom eventualno da ispravi tu odluku. Zato ne vidim nikakav razlog. Jedan korektan amandman koji ćemo mi podržati, koji ne remeti ništa, ne košta ništa, ne boli. Ne vidim stvarno nikakve smetnje, a ipak pojašnjava stvari. Nama je bitno da ova materija bude u startu jasna kada se zakon donosi. Vrlo kratko, suština zalaganja poslaničke grupe SPS kada je u pitanju član 31. nije bila da se izvrši redosled reči kao što je izvršeno, umesto težak zločina političkog karaktera, osim političkih razloga, pa je sad stavljeno krivično teško delo, naša suština je bila u tome zločin je zločin i nema tu da li je političkog ili nije političkog karaktera i razloga. Prosto da budemo jasniji u startu. Evo, gospodine ministre, pitam - šta košta da se usvoji ovaj amandman?
Na član 38. amandman je podnela narodni poslanik Ivana Zečević. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Zakonodavni odbor predlažu da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, u trenutku kada raspravljamo o zakonu o azilu, Srbijom vršlja banda haška. Sada smo dobili još jedan poziv još od jednog svedoka koji će svedočiti kao svedok odbrane u postupku doktora profesora Vojislava Šešelja, da su i kod njega dolazili, da su mu ušli u kuću, da su ga maltretirali, maltretirali mu porodicu. Pozivam vas, ministre, imate policiju, imate žandarmeriju, zaustavite te huligane. Oni mogu u Hagu tako da se ponašaju, kršeći i pravilnik koji su oni doneli. Pravilnik o postupku i dokazima Haškog tribunala, član 77, podrazumeva da ako se neko izjasni da je svedok odbrane, da tog trenutka sve kontakte moraju da prekinu sa njim. Ako se neko izjasni da je svedok tužilaštva, tim koji pomaže odbranu tog sekunda mora da prekine sve kontakte sa njim. Ima li u ovoj državi zakona, imaju li građani Srbije pravo na slobodu, bezbednost, na nepovredivost stana, sva druga prava? Ili li ćemoizigravati zakon, državu, ministarstvo, sve, jer oćemo u Europu. Ta Evropa danas vršlja Srbijom. Ta Evropa danas maltretira građane Srbije. Ta Evropa danas šikanira ljude koji su se izjasnili nedvosmisleno da će biti svedoci odbrane prof. dr Vojislava Šešelja. Malo li im je što su u ulici Jevrema Grujića 11 napravili zatvor u kome drže građane Srbije, lomeći ih da postanu svedoci tužilaštva. Gospodine ministre, imate ovlašćenje i obavezu da zaštitite građane Srbije, uradite to. Narodni poslanik Ivana Zečević podnela je amandman na član 38, gde traži da se u stavu 1. u tački 7. posle reči "propisom" dodaju reči "koje donosi nadležno ministarstvo". Radi jasnosti i vama i građanima Srbije pročitaću taj član 38 - Prava i obaveze stranaca kojima je odobrena privremena zaštita: ''Stranac kome je odobrena privremena zaštita ima pravo na: 1) boravak do perioda važenja privremene zaštite; 2) ispravu koja potvrđuje njegov status i pravo boravka (to znači nekakva legitimacija kojom će se moći legitimisati pred organima reda i države); 3) zdravstvenu zaštitu u skladu sa propisima kojima je uređena zdravstvena zaštita stranaca.'' Što se tiče zdravstvene zaštite, naravno da će dobiti zdravstvenu zaštitu, ali pri tom vas podsećam da i građani Srbije gotovo da nemaju ni delić od one zdravstvene zaštite koju su imali pre buldožer revolucije. Pogledajte pozitivne liste lekova koje građani Srbije mogu dobiti na recept. Sve je manja lista, sve je više lekova koje možete kupiti u apoteci, sve je manje pregleda, sve više pregleda koje morate platiti, sve manje zdravstvene zaštite, a mi ćemo, iako građanima Srbije koji plaćaju porez od koga država Srbija živi, strancima obezbeđivati zdravstvenu zaštitu. Ali, kako smo se već obavezali i to da im omogućimo dalje ''4) besplatno osnovno i srednje obrazovanje u državnim školama u skladu sa posebnim propisom.'' Gospodine ministre, srednje obrazovanje ni za građane Srbije više nije besplatno. To što ne plaćaju školarinu debelo plaćaju kroz udžbenike, kroz nastavna sredstva, kroz opremu, pribor, sve ostalo. Građanima koji će doći iz belog sveta i prijaviti se kod nas kao azilanti država Srbija, od poreza koji naplaćuje od građana Srbije, moraće ovo da obezbedi. Dalje: ''5) pravnu pomoć pod uslovima propisanim za lica koja traže azil (takođe još jedan trošak za državu Srbiju); 6) slobodu veroispovesti, pod istim uslovima kao državljani Republike Srbije.'' Hoće li to značiti da ćemo morati da u tom mestu koje će biti azil obezbedimo verske objekte za sve vrste koncesija jer će nam se pojaviti vernici svih vera. Na kraju, tačka 7, na koju smo inače podneli amandman - ''7) smeštaj u skladu sa posebnim propisom.'' Narodni poslanik Ivana Zečević je tražila da se posle reči "propisom" dodaju reči "koje donosi nadležno ministarstvo". U obrazloženju zašto nije prihvaćen amandman narodnog poslanika Ivane Zečević kaže se: ''Vlada ne prihvata amandman zbog toga što, shodno članu 36. Predloga zakona, o pružanju privremene zaštite odlučuje Vlada, tako da se smeštaj stranca kojem je odobrena privremena zaštita reguliše posebnim propisom – uredbom koju donosi Vlada. Iz amandmana takođe nije jasno ni koje bi ministarstvo bilo nadležno za donošenje propisa.'' Izvinite, molim vas, a koje ministarstvo je donelo ovaj predlog zakona pred narodne poslanike? Koje ministarstvo je pisalo ovaj predlog zakona i donelo u Narodnu skupštinu? MUP. Pa ne možemo raspravljati o Ministarstvu vera, recimo, ako MUP donosi predlog zakona i obrazlaže ga ministar ovde. Dakle, odnosi se na MUP. Mislim da smo ovu dilemu ovom mojom diskusijom raščistili i mislim da bi, ministre, mogli da prihvatite ovaj amandman, tim pre što mnogi akti koji dolaze iz Vlade često znaju da budu nedorečeni, pogotovo kada se odnose na konkretne slučajeve. Da vas ne podsećam na niz slučajeva gde su poslanici SRS-a žestoko napadali neke nemušte i nedorečene predloge zato što su radili mnogi, a narod srpski kaže - mnogo babica, pa sve bi da pipnu, da vide i onda dete kilavo. Zato i jeste ovaj predlog u amandmanu da nadležno ministarstvo, odnosi se na Ministarstvo unutrašnjih poslova, donese propis za smeštaj u skladu sa posebnim propisom. Dakle, bio bi ovaj sedmi član – koji donosi Ministarstvo unutrašnjih poslova. Pozivam vas, ministre, da prihvatite ovaj amandman i da razrešimo još jednu od nedorečenosti ovog zakona i da zakon bude stvarno primenljiv.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 39. amandman je podnio narodni poslanik Vlado Sekulić. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Zakonodavni odbor predlažu da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Vlado Sekulić, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 39. Amandman glasi - u članu 39. stav 2. reč "ministar nadležni" zamenjuje se rečju "ministarstvo nadležno". Već je poznat stav SRS-a, koja smatra da propise mora da donosi ministarstvo a ne ministar i ministar se ne može izjednačavati, pa čak postavljati iznad institucije ministarstva. Član 39. stav 2. glasi ovako: ''Prilikom prijema u Centar za azil sva lica koja traže azil se zdravstveno pregledaju na način utvrđen propisom koji donosi ministar nadležan za zdravlje.'' Direktno se ne obraćam gospodinu Jočiću jer ovo nije njegovo ministarstvo, ovde je ministar nadležan za zdravlje i on donosi propise o zdravstvenom pregledu. Onda se postavlja pitanje, stvarno je malo i nelogično, da li će ministar u ovom slučaju određivati i terapiju ljudima koji se pregledaju, da li je ministar doktor opšte prakse, specijalista, i zašto mu onda, ako je on taj čovek koji donosi propise i zakone, onda se postavlja i ekonomski faktor opšte opravdanosti Ministarstva za zdravlje. Ako ima po 10-15 savetnika, pa vi izračunajte sve ostale onda faktore i novčana sredstva koja su uložena u to ministarstvo, a ovde se samo ministar pita i on o svemu tome odlučuje. Obrazloženje je bilo da po Zakonu o državnoj upravi ministar je ovlašćen da donosi propise, a ni ministarstvo, i to je po članu 23. stav 2. Sad smatram, kao i stav SRS-a, da ministar ne može biti iznad ministarstva, i onda se stvarno postavlja pitanje ako je ministar taj koji o svemu odlučuje, ne mislim sada na vas gospodine Jočiću, nego je ovo u domenu Ministarstva zdravlja, onda se postavlja pitanje da li je opšta opravdanost, i ekonomska i bilo koja opravdanost, celog ministarstva. Ono što je strahovito interesantno i što bi građani trebalo da znaju, a to je u segmentu obrazloženja i objašnjenja Vlade o osnovi pravnih instituta i pojedinačnih rešenja, pošto član 39. pripada glavi 6. Evo, pročitaću ovo obrazloženje, i onda ćemo doći do zaključka da će mnogi, po ovom obrazloženju, građani Srbije koji ne traže azil zatražiti da budu dobrovoljno u azilu, zato što se ovde nudi jedna lepa priča, obećana zemlja, sve je lepo upakovano, a videćemo i šta je tu realnost, građani sami nek prosude šta je realnost iz svega ovoga. U obrazloženju glave 6. se kaže ovako: ''Ostvarivanje prava i obaveze lica koja traže azil, izbeglica i lica kojima je dodeljena subsidijarna zaštita, u članu od 39-46. Predloga zakona propisano je i pravo na smeštaj u Centru za azil, pravo na zdravstvenu zaštitu u skladu sa propisima kojima je uređena zdravstvena zaštita stranaca, pravo na besplatno osnovno i srednje obrazovanje, pravo na socijalnu pomoć, na zaštitu intelektualne svojine, slobodan pristup sudovima, pravnu pomoć, oslobođenje od cautio iudicatum solvi (iako je ovde stavljeno na latinskom, ne moramo mi svi da znamo latinski, ne vidim zašto ste ubacili latinsku reč, to je u principu, kako mi je gospodin Perić pomogao, preveo, znači nema obavezu da se daje kaucija, iako mi nije logično uopšte da usred srpskog jezika, gde ima mnogo lepših reči i kada je sve pisano ćirilično, stavili ste latinsku reč) i pravo na slobodu veroispovesti, pravo na rad i prava po osnovu rada i preduzetništva, pravo na stalno nastanjenje i slobodu kretanja, pravo na pokretnu i nepokretnu imovinu, na udruživanje, pravo izbeglica na smeštaj, oslobođenje od reciprociteta, integracija u društveni, kulturni i privredni život.'' Kada bi sve ovo mi pročitali, a kada sagledamo situaciju u kojoj građani Srbije žive, onda bi u 90% slučajeva građani Srbije se prijavili da dođu u azil. Ako krenemo od toga i ako budemo iskreni da besplatno školstvo, voleo bih da se samo navede, gospodine ministre, gde je to primer besplatnog školstva. Osiguranje, socijalno osiguranje, evo i moj prethodnik kolega Momir Marković je pričao i o socijalnom osiguranju, zdravstvenom osiguranju. Znamo da se sve plaća i da je uopšte i teško doći do lekova. Šta će ljudi koji imaju male plate, male penzije, kako će oni preživeti? Da ne pričam još u težem položaju u kojem su naše izbeglice iz Republike Srpske, iz Hrvatske, sa Kosova i Metohije, u kojim tek oni uslovima žive. Ovo što sad vi ovde obećavate, ovo što ste vi sada napisali ovde, ovo je sad stvarno lepo upakovano, možda po nekom nagovoru Evropske unije, da se dodvorite Evropskoj uniji i da se vidi kako je Srbija zemlja koja poštuje sva ova prava. Evo, uzeću jedan primer koji se desio pre tri godine, a vezan će biti ujedno i za problematiku azila i readmisije koji se desio na Novom Beogradu, i to je predsednik taj tamo legendarni gospodin Ožegović, koga je gospođa Vjerica lepo raskrinkala i pokazala kako se on koristi. On je taj čovek koji vrši pritiske na svedoke. U knjizi 99 dr Vojislava Šešelja, na strani 213, svedočenje gospodina Slavka Čuturića, koje je overeno u sudu, da bi znali o čemu pričate, kažem koji je to pritisak i da li je to pravo na rad gospodinu Čuturiću, koji je pukovnik, vojno lice, prof. na Akademiji,srušili su mu kiosk. On da su vršili pritisak na njega, na njegova dva sina i konkretno gospodin Ožegović je vršio pritisak na istog svedoka i obećao mu, ako bude svedočio protiv dr Vojislava Šešelja, da će mu vratiti kiosk. Vi kao ministar policije znate šta se radi na Novom Beogradu jer vaše, da kažem uslovno vaše, snage interventne brigade dolaze i vrše intervenciju. Imaju tu firme koje sa Ožegovićem ruše kioske. Gospodine Jočiću, upoznaću vas sa još jednim drastičnijim primerom sa Novog Beograda. Iako mislim da je ovo već stvarno prevršilo svaku meru, kada predsednik opštine sprovodi tako samovlašće, a predstavlja se kao da je on servis građana i da je on jedan od najboljih predsednika opštine, to valjda samo on misli tako. Reći ću vam, možda je po visini, a bio je neki košarkaš Zvezde, ne sećam se njega, ali kažu da je igrao košarku. Navešću vam primer koji je vrlo bitan i videćete kako će se na readmisiji i azilu odraziti. Pre tri godine je prvi pokušaj readmisije bio i azila od strane DS-a, konkretno ću reći gospodina Ožegovića, gospodina Bobića, pokojnog gradonačelnika Bogdanovića i gospođe Hrustanović. Oni su doneli ideju i došli do ideje da sve izbeglice iz Esena, pričam konkretno znači o slučaju Esen, to su znači izbeglice prevashodno romske populacije koje su bile u Nemačkoj i koje bi trebalo da se vrate i da se nasele u blok 71 na Novom Beogradu, gde je vodoizvorište odakle se snabdeva i Beograd, i Zemun, i Novi Beograd vodom. Ali, sada ćete videti kako su oni to zamislili, kao DS i demokrate, da urade readmisiju i azil. Predložili su i uradili su čak projekat da iza zgrada u bloku 71 postave jedan, da kažem, geto ili jedan gulag, koji će biti ograđen žicom sa reflektorima, sa metalnim kontejnerima, ispod dalekovoda, ali će strogo biti određena namena. Vi se smejete, ali vam pričam istinu, možete da proverite. To je bilo pre tri godine, videli ste u svim medijima, štampanim, na televiziji, čak je to bilo u "Utisku nedelje", gde je gospođa Sonja Biserko uzela u zaštitu ljude koji treba da se dosele, pa su ušli sami sebi u koliziju. Biserko ove brani, a Bobić i Ožegović hoće da ih stave u metalne kontejnere. Onda je Bobić rekao da će da ih nasele, da ih ograde, da će ih ograditi žicom, bodljikavom, da će imati moderne kontejnere ispod dalekovoda. Evo, dođite na Novi Beograd, ja ću vas odvesti gde je to. Inače, gospodin Ponoš je živeo doskora u toj zgradi baš, pa se sad verovatno odselio na Dedinje. To je ta adresa. Evo, i moj kolega Nebojša Stefanović može isto da vam potvrdi jer smo bili na licu mesta, ali je krucijalno kako je DS zamislila čime će se baviti ti ljudi koji će doći iz Esena. Odmah su im namenili da mogu samo da skupljaju sekundarne sirovine i da odlažu u tom logoru sekundarne sirovine. To je bila ta priča koja će biti kamen spoticanja oko ovog azila i readmisije. Zato sam i naveo sve ove primere kako se to radi. Evo, rekao sam primer gospodina Ožegovića kako to radi, a ovde sve lepo piše i zato sam rekao 90% građana Srbije bi volelo da se prijavi ako je ovo tačno, da budemo svi mi u azilu, jer će se onda bolje živeti nego što je stvarnost. Biću kulturan, pa ću reći da je ovo samo blaga laž što pišu ovde.
Hvala. Da li po ovom amandmanu još neko želi reč? (Ne.) Na član 41. amandman je podneo narodni poslanik Mileta Poskurica. Vlada, Odbor za odbranu i bezbednost i Zakonodavni odbor predlažu da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi riječ? Narodni poslanik Mileta Poskurica.
Dame i gospodo, gospodine ministre, evo, krenuli smo sa amandmanima u kojima smo hteli da izvršimo jednu tehničku ispravku i dobili smo odgovor pod indigom, da je to rešeno drugim zakonom, da ministar jednako ministarstvo ne postoji, ministar je iznad toga. Naravno, nama je jasno. Nije prvi put da mi intervenišemo da se takva promena napravi. To radimo godinama. Otkad je zakon donet na njega se u obrazloženju o odbijanju Vlada poziva, ali mi ostajemo uporni u toj nameri da se shvati da smo i onda kada se prvi put susrećemo sa anomalijama jednako ozbiljni, kao i kasnije kada pokušavamo da i gotovo na nemoguć način promenimo. Ostaje diskreciono pravo na vama da to usvojite ili ne, a ona realna opasnost zbog koje smo tako uporni jeste u tome što mislimo da ministar može nekada nešto da uradi nekritično, u odsustvu sugestija svojih saradnika. Evo, najsvežiji primer vam je ministar zdravlja Tomica Milosavljević, koji je u samo tri dopisa koja je poslao Lekarskoj komori rešavao dva važna problema, inače je jasno zakonom regulisanog i definisanog prava da može da utiče na visinu naknada za davanje licenci i uslove i kriterijume za stvaranje prenosivog sistema bodova u kojem će se bodovati nečija validnost u toku školovanja ili usavršavanja do časa kada je dobio licencu. Takva tri različita dopisa za tri meseca, od kojih jedan drugog grubo negiraju, dokaz su šta može kada se ministar potpiše da uradi sam, šta to znači kada nema odsustvo kontrole druge vrste. Mi smo to hteli da izbegnemo i u ovome članu u kome se definišu dve stvari. Prividno, one su odvojene i zahtevale bi čak dva ministarstva. Jedno bi bilo ministarstvo prosvete i obrazovanja, dakle Lončar, i jedno bi bio ministar Ljajić, koji bi trebalo da da nekakve repere iz sfere socijalne politike. Na stranu što će tek tim uputstvom, podzakonskim aktom, biti rešeno koji to nivo socijalne zaštite, kakva prava mogu da ostvare azilanti, osobe koje dobiju azil, pretpostavljam azilanti u nerešenom statusu. Ali, mi mislimo da bi ta jedna regulativa koja bi se rešavala nekakvim timskim radom više doprinela tome. U ovom istom članu se pominje i pravo na školovanje. Tim zakonom nije regulisano, suprotno praksi nekih drugih država u kojima stoji da je potreban period u kome se te osobe koje su došle, dakle ljudi koji su dobili azil i članovi njihovih porodica, pre svega njihovih porodica, vreme koje moraju da provedu u azilu da bi naučili jezik, jer je prosto nemoguće obećati nekom školovanje, a da se pri tom nije naučio jezik države u kojoj su azil dobili. Znate, naš jezik nije baš tako jednostavan i mi nemamo mogućnost da pružimo osnovno i srednje obrazovanje, jer je to onda dugoročni azil, tu uzima i državljanstvo, to je nešto dugo, ko završi osnovno i srednje školovanje kod nas. Dakle, mora imati lufta. To bi verovatno podrazumevao podzakonski akt koji bi ministar doneo, ali to svakako ne može biti ministar socijalne politike, to bi morao biti ministar prosvete. Zašto je to nesrećno stavljeno u jedan član, naravno, ne znam, ali je tako kako je napisano i zato traži intervenciju. Nije se, naravno, moglo obuhvatiti sve i u načelnoj raspravi. Rekli smo i onda, i govorio sam u načelnoj raspravi o čuvenom, famoznom članu koji isključuje mogućnost kod krivičnog dela nepolitičke prirode, treba reći kažnjivo delo itd, nikako teško krivično delo. Onda sam predložio to, to je nešto odbor uradio i nakaradno uradio. Ono što govori u prilog, više puta ponavljane, možda vama deluje i stereotipno i gledaocima ponavljane priče o tome da zakon nekako nije prosto izdefinisao sve što je trebalo da definiše, jer tako istini za volju gledamo, pa, prvi put kad negde nešto definišete, kao neko, od te osobe koja traži azil, definišete ga vezano za termin izbeglica. Zaista, najšire definisan termin azila je tu, i ne možemo se složiti s tim da je izbeglica azilant. Vi ste to isključili u stavu 3, ali kasnije, članovima do 40, 54, pa i dalje, ponavljate, stalno se izbeglice ubacuju u igru. Sve je nešto presečeno zakonom od 2002. godine, a onda su izbeglice nekako neprekidno u igri. Najpotpunija definicija osobe koje traže azil data je u vezi sa izbeglicama, što je, naravno, izbegnuto da se stavi da je to jedan strani državljanin. Kakvi su to bili politički razlozi, lični razlozi, logični, nelogični? Mogao bih da razumem svaki od tih razloga, ali već definisanje osnovnih izraza, pa onda osoba koja traži azil, definisana osoba koja neće dobiti, ali koja traži. Zašto je tu dobro definisano? Dakle, ispalo bi da su samo izbeglicedefinisane osobe. Naravno, niko od nas ne želi da veruje da je to tako, ali zato što je već navedeno da postoji nekakva osnovana sumnja u to da će se pravedno prema osobi postupati, da postoji opravdani strah. Opravdani strah mora da ima nekakav period trajanja, ponavljano delovanje itd, to je sve stavljeno u vezi sa ovim. Opravdani i osnovani strah od čega? Pa, od neprimene zakona, loše primene zakona, izbegavanja obaveza, selektivne primene zakona, kako drugi zakonski modeli definišu. Onda biste imali uputstvo za još nedefinisane činovnike MUP-a, koji su verovatno pogranična policija i obučeni, verujem, ali možda se među tim činovnicima mora naći neko iz Bije. A kako ćete vi biti sigurni da neko nije bio prikriven kroz nekoga ko je imao neku političku aferu, prebačen, pa da prevede jednog teroristu, pa drugog, pa odatle lakše iz Srbije ode na Kosovo, pa pravi čuda. Kako znati da nam ne dođe nekakva Al Kaida, nekakvo zlo takve vrste. Mora biti činovnika Bije. Zašto ih eksplicitno ne bi stavili. Osobe koje će biti, moguće je da će biti, ali oskudno obrazloženje, obrazloženje neko taksativno, kao za šefa mesne zajednice, ali je ovo ozbiljnije, nekoliko pobrojanih kriterijuma. Nasuprot tome, vrlo visoko rangirana komisija od osam članova ili sedam, koliko ih ima ne znam, u ovom drugostepenom organu. Dakle ima propusta ceo zakon i možda je najsuvislije da se to jednostavno povuče, da se lepo iz iskustva, diskusije i odbora zakon promeni. Ne biste vi kaskali za Evropom, ne bi vama Evropa, znate, i mnoge evropske države imaju rigidnije zakone. Nemaju naročito volje ni potrebe, niti je Srbija ni toliko ekonomski bogata ni moćna da baš pruži svakom ko poželi, čak i nekritično veliku filtracionu moć da da. Imamo informaciju u zakonu da je to 80-100 osoba godišnje. Ne znamo koliko će biti ako je zakon ovako neprecizan, ako ga mi ovde poslanici kritikujemo, ako baš neko precizno prati pa vidi koliko rupa ima zakon i koliko nedorečenosti, možda bi nekome bila ideja, bog zna ko bi bio zainteresovan u ne baš naročito bogatu Srbiju da dođe, pa da stekne kakvu-takvu sigurnost, pa onda odatle, recimo, ne daj bože, nekakvi teroristi krenu, vrlo lagodno da prođu ranjivu barijeru prema Kosovu, podrže se separatisti. Ko zna šta nas u buduće može čekati. Imamo veoma loš zakon. Mi smo imali više nego ikad sada opravdanja da sprečimo da nam bilo ko kroz porozne membrane zakona, kroz porozne granice uđe u državu, a da se odatle, posle azila, udalji. Baš njega briga kad napusti azil što gubi vašu garanciju. Ako nađe kanale i jatake, ode na Kosovo, kraj priče, šta njega briga što je izgubio, on je došao sa ciljem. To je jedna teorijska pretpostavka, koja ne mora biti samo teorijska, ali je to zbog verovatnoće i okolnosti u kojima se nalazimo zakon stvarno trebalo razgledati sa svih aspekata, ne sa aspekata jedne situirane evropske zemlje, u koju niko i ne želi da dođe, znajući da ga čekaju restriktivne mere. Mi smo zemlja koja, očigledno, nema naročito restriktivnih mera, koja je gotovo izjednačila poziciju svojih građana, svojih izbeglica, svojih prognanih lica sa osobama koje ko zna iz kakvog razloga, a sigurno su isključeni ekonomski razlozi, to je jasno svakome, traže azil u našoj zemlji. Zato mislim, kao i ostali radikali koji su podnosili amandmane, da možda nismo imali najsrećnije rešenje u ovome zakonu, koji kao koncept, kao ideja jeste verovatno ekej. Ali, detalji koji se u njemu nalaze, predviđena rešenja nisu najbolje što je moglo da se uradi, osobito kada je reč o konstruktivnim diskusijama, gde niko zaista nema nameru niti da svoju državu pretvori u nekakvu azilantsku teritoriju gde će dolaziti ko god hoće, niti da bude mimo ostalih demokratskih zemalja kojima sledi krajnje restriktivno da ne može baš niko da pređe granicu. Mi znamo kako je to biti u totalitarnim režimima, svima je to jasno, dovoljno godina imamo i imamo osećaj sluha za ljude koji su u totalitarnim režimima loše prolazili, znamo da takvima treba pružiti utočište i pomoć. Ali, istovremeno ne treba biti neselektivna država, bez kriterijuma, krajnje porozna, pa onda hvatati greške, loviti u hodu, praviti deportacije, to je onda veći problem i može da bude problem svake vrste. Otprilike to je smisao svih naših diskusija. Sad koliko ste shvatili to je na vama, a mislim da bi bilo najlogičnije da se taj zakon povuče i doradi.
Zahvaljujem, kolega Poskurica. Da li još neko želi reč o amandmanu? Reč ima narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, prof. dr Mileta Poskurica je dao obrazloženje koje se odnosi na ovu materiju koju reguliše predloženi član 41. stav 2, a ujedno on je detaljno obrazložio kako to treba da izgleda i kako bi se mogao poboljšati eventualno tekst ukoliko nadležni organ, odnosno Vlada prihvati ovaj amandman. Moram ponovo da postavim pitanje ministru unutrašnjih poslova, s obzirom da je operativan, da preduzme sve potrebne mere vezano za ovaj progon naših građana i njihovo maltretiranje u Republici Srbiji. Nećemo sad da vam navodimo primere, nećemo spominjati imena, ali događa se nešto što je apsolutno nedopušteno i nije primereno, a da se o tome ćuti.
Zahvaljujem. Na član 44. amandman je podnio narodni poslanik Milorad Buha. Vlada i Odbor za odbranu i bezbednost predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi riječ? Narodni poslanika Dragan Todorović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman na član 44. podneo je Milorad Buha i on se odnosi na produženje zaštite koju bi uživale izbeglice. Kaže - licima kojima je priznato; ovo je pravo izbeglica na smeštaj. Prvo, ovo je trebalo rešiti zakonom o izbeglicama. Ne znam zašto je ovaj deo ubačen ovde u zakon o azilu. "Licima kojima je priznato pravo na utočište ili supsidijarna zaštita, smeštaj se obezbeđuje prema mogućnostima Republike Srbije, a najduže jednu godinu od konačnog rešenja kojim mu je priznat status". Gospodin Buha je predložio - najmanje pet godina. Verujte da je Milorad Buha najkompetentniji kada su u pitanju izbeglice, između ostalog, on je predsednik Vlade Republike Srpske Krajine u izgnanstvu. Svakodnevno se susreće sa problemom izbeglica iz Republike Srpske Krajine, iz Republike Srpske, a normalno da su mu poznati i problemi izbeglica sa Kosova i Metohije, koje mi zovemo prognana lica. Ako ovde pogledatečlan 54 - prestanak azila i prestanak prava na utočište, da vam ne čitam sve, vidite da azilant može neograničeno da uživa ta prava. Slažem se sa time, bez obzira na tešku ekonomsku situaciju u kojoj se naša država nalazi, ali ako dajemo strancu pravo da može da uživa ovakvu zaštitu, zašto mi ne dajemo tim mučenicima i paćenicima, koji su morali da izbegnu u Srbiju, pravo da najmanje pet godina uživaju ovu zaštitu, posebno kad imamo u vidu koliko je teška situacija u kolektivnim smeštajima, kako teško žive i tako teške uslove mi želimo da im ograničimo na jednu godinu. Šta će posle te jedne godine? Hoćete da ih vratite u Hrvatsku kod Mesića? Mislim da vam je potpuno jasno ko je Mesić. Mesić je sledbenik politike Ante Pavelića i Tuđmana, i on to nikada nije krio. To što se Tadić izvinjava njemu, to je njegov problem, ali on je jasno rekao i stavio do znanja - ustaše su dva puta pobedile, prvi put kada su prišle silama osovine, što je činjenica, drugi put kada su prišle pobedničkoj strani i potpuno abolirani za milionske žrtve nad srpskim narodom. Zar da ih vratite kod Mesića, koji kaže i preporučuje se za visokog predstavnika u BiH. Šta, da uradi ono što su uradili '95. godine u Bljesku i Oluji, ono Srba što je ostalo da protera i da završe kompletan posao? Ili možda mislite da ćete možda ove prognane da vratite na Kosovo i Metohiju. A tamo je izabran Hašim Tači. Vi bar, ministre, znate da je Hašim Tači čovek koji je ubio nekoliko policajaca, poznat je pod nadimkom ''Zmija'', da je težak kriminalac i da bi po svim normalnim zakonima, u svim državama morao da odgovara. S jedne strane, Mesić, sa druge strane Tači, i to malo podseća na 41. godinu. Srbija potpuno u okruženju, sa ovolikim brojem, i 1941. godine je Srbija bila puna izbeglica, sve se ponavlja. Vi želite da im ograničite ovo pravo na jednu godinu. Šta ćete posle te jedne godine? Gde ćete? Imate li evidenciju koliko među njima ima ljudi preko 65, 70, 80 godina? Šta ćete sa tim? Morate da vodite računa da su izbeglice u najvećoj meri, 99%, Srbi koji su morali da pobegnu ispred pogroma. Tu nema nikakve dileme. Znam da je državi teško, da smo u teškoj ekonomskoj situaciji, ali mi to moramo. Samo uzmite deo plata koje primaju direktori i predsednici upravnih odbora, imaćete prilike da vidite kada budemo dobili kompletnu dokumentaciju koliki je to iznos sredstava. Samo deo tih sredstava preusmerite na ovo i shvatićete koliko je neophodno da se ove stvari drugačije definišu. Zašto Srbe stavljate u neravnopravni položaj sa građanima nekih drugih država koji su došle ovde i koji traže azil? Apelujem da još jednom razmislite i da do kraja rasprave po pitanju ovog zakona prihvatite ovaj amandman, jer mislim da je to minimum što može da uradi država Srbija kada su u pitanju izbeglice i prognana lica, koja su morala da dođu na teritoriju Republike Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Dragan Jočić. Izvolite.
Samo jedno pojašnjenje. Ovaj zakon se ne primenjuje na izbeglice koje su to svojstvo stekle na osnovu Zakona o izbeglicama. (Vjerica Radeta, sa mesta: Koje su to druge izbeglice?) Druga stvar, to su ljudi koji nemaju naše državljanstvo ili koji nisu državljani ove zemlje, a zbog određenih razloga se nalaze na našoj teritoriji. Na kraju krajeva, svi oni mogu da traže naše državljanstvo po Zakonu o državljanstvu.
Zahvaljujem. Replika, narodni poslanik Dragan Todorović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, unapred ću prihvatiti da nisam u mogućnosti da neke stvari shvatim. Postoje dva razloga. Jedan razlog može da bude u meni, da jednostavno ne razumem. Drugi razlog može da bude u objašnjenju. Molio bih ministra, pošto sam siguran da ne može da ponovi ono što je rekao, ali da se uzme stenogram da se pročita, da bih bio potpuno siguran koje su to izbeglice, na koga se, molim vas, ministre ovo odnosi. Ovde piše - pravo izbeglica na smeštaj. Vi kažete, to nisu izbeglice. Ko su ti ljudi? Koji imaju naše državljanstvo! Kako ako ima naše državljanstvo, onda nije izbeglica. Neke stvari logički ne mogu da se povežu. Ovde jeste problem u ovom zakonu što su mnoge stvari nedefinisane. To jeste problem. Vi još dodano unosite zabunu time što otprilike dolazimo u situaciju, jesi li ti muzičar, jesam. A, muzičar? Ne, nisam. To je ovde problem. Ma, jesam.
Reč ima ministar Jočić.
Ove izbeglice o kojima vi govorite mogu da traže državljanstvo, po Zakonu o državljanstvu koji smo doneli pre dva meseca, ovde nema nikakvih problema. Znači, mogu da dobiju državljanstvo Republike Srbije. Nemojmo da sklanjamo jedan zakon koji smo doneli pre dva meseca.
Zahvaljujem. Replika, narodni poslanik Dragan Todorović.
Gospodine ministre, ovo je već bolje. Moram da priznam, što jes, jes. U odnosu na prethodno objašnjenje – oni mogu da traže državljanstvo, mogu, to nije sporno. Mogu i da ga dobiju. Ali, postoji veliki broj ljudi među njima koji neće tražiti državljanstvo. Mi smo vam već isticali razloge zbog čega nisu u mogućnosti. Prvo, znate koliko je ljudi tamo uhapšeno, koliko je ubijeno, koliko je pretučeno, koliki broj među njima nema novca da ode u bivšu Republiku Srpsku Krajinu, a ne mogu ni da izgovorim Hrvatsku. Da li znate koliki je taj broj? On ne može da dobije državljanstvo. Vi ga sada kažnjavate. Pa čak i da dobije državljanstvo, država će morati o tim ljudima da vodi računa. Gospodine ministre, mislim da bi vi trebalo da prihvatite ovaj amandman, to opterećenje koje će Srbija imati da neće stvarati problem, jer mi smo u obavezi da pomognemo Srbima koji su morali da izbegnu u Srbiju.
Po amandmanu, poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, nama bi bilo veoma važno da vi prihvatite ovaj amandman koji je gospodin Milorad Buha podneo na član 44. ovog zakona. Imam jednu dobronamernu sugestiju. Vi ne morate da prihvatite ovaj amandman, ne morate nijedan amandman SRS da prihvatite koji smo podneli na ovaj zakon, možda bi bolje rešenje za vas bilo, dakle dobronamerna sugestija, da povučete ovaj zakon iz procedure. Dobili ste veoma dobar fond stručnog znanja i ono što ljudi iz SRS osećaju prema licima na koja bi trebalo da se odnosi ovaj zakon. Nećemo imati ništa protiv da ugradite sve ove naše sugestije i primedbe, i ono što je sadržano u našim amandmanima, i da izađete pred Narodnu skupštinu sa sasvim novim predlogom zakona. Ali, da ne bismo polemisali o nekim stvarima, vas ću pokušati dodatno da ubedim da je ovaj amandman trebalo prihvatiti. Pročitaću, zbog velikog broja lica na koji će ovaj član zakona da se odnosi ili bi mogao da se odnosi, kako bi njima bilo jasnije, ne zbog vas, član 44. Predloga ovog zakona: ''Licima kojima je priznato pravo na utočište ili supsidijarna zaštita, smeštaj se obezbeđuje prema mogućnostima Republike Srbije, a najduže jednu godinu od konačnog rešenja kojim mu je priznat status.'' Narodni poslanik Milorad Buha ne polemiše s vama o statusu izbeglica, nego on zahteva putem ovog amandmana da se ovaj rok ''najduže godinu dana'' promeni u ''a najmanje pet godina''. Ali, u obrazloženju svog amandmana on je podneo čisto praktične razloge zbog kojih ovaj amandman treba prihvatiti. Mi u SRS u potpunosti delimo to mišljenje. Veliki je broj lica koja se danas nalaze u Srbiji, pa sa jednim ili drugim, dakle sa statusom utočišta ili supsidijarne zaštite, koji se nalaze ovde, a koji su proterani sa svojih ognjišta, sa svoje zemlje. Pošto ste vi rekli rekli da će moći da ostvare određena prava najduže do godinu dana, mi samo predlažemo, odnosno zahtevamo da to bude do pet godina. Vi ste u obrazloženju člana 4. rekli da Vlada ne prihvata amandman budući da se iz obrazloženja amandmana jasno vidi da je njegov cilj uređivanje položaja izbeglica u smislu Zakona o izbeglicama. Sada ćemo da vidimo u članu 4. stav 2. Predloga zakona šta se kaže. U članu 4. stav 2. Predloga zakona kaže se: ''Ukoliko stranac iz stava 1. ovog člana ne ispunjava uslove za dobijanje prava na utočište, po službenoj dužnosti će se razmatrati da li postoje uslovi za odobravanje subsidijarne zaštite.'' Ukoliko već to službeni organ bude po službenoj dužnosti vodio računa i utvrdi da se radi o licima iz člana 44, onda nema nijednog valjanog razloga, niti argumentacije na vašoj strani zbog kojih ovaj amandman ne bi valjalo prihvati. Hvala.
Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo poslanici, kada protumačite član 44. videćete da utočište ili supsidijarnu zaštitu i smeštaj određeno lice dobija najduže jednu godinu. Od kada? Dakle, od konačnog rešenja kojim mu je priznat status. Šta ćemo sa onim licima koja su došla 1991. godine? Šta je država čekala da prođe toliko godina da bi se rešavao status izbeglica, odnosno prognanih? Kada je u pitanju smeštaj, šta će biti sada ako donesete rešenje za neko lice, konačno rešenje da mu se priznaje status, ali za godinu dana. Prođe godina dana i to lice iz brojnih opravdanih razloga ne želi i ne može da se vrati u svoju državu, svoju republiku, Republiku Srpsku Krajinu. Šta ćemo onda sa stotinama hiljada Srba? Hoćete li ponovo da donosite stotine hiljada rešenja da im produžite rok? Ili ćete da menjate zakon? Gospodo, ovde se radi zaista nepromišljeno. Ovde niko ne vodi računa o milion Srba koji su proterani iz svoje države Republike Srpske Krajine i ostalih teritorija. Kada pogledate, vi rešavate ovde kratkoročno, dnevno, za godinu dana određene probleme i da priznate pravo određenom licu koje traži utočište, tj. izbeglica da mu se prizna taj status, ali mu dajte samo godinu dana i to od konačnog rešenja. Ovaj zakon stupi na snagu za mesec dana ili od dana objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije". Prođe godinu dana, to se lice nađe u bezizlaznoj situaciji. Nije samo jedno. Kažem vam, radi se o stotinama hiljada ljudi. Ovo je nepromišljeno, ovo nije dobro, ovo nije dobronamerno prema srpskom narodu. U uporednom pravu nećete naći ovako nešto. Ovde se mora rešavati dugoročno. Kada je u pitanju smeštaj, dame i gospodo, imali smo prilike u poslednje vreme da vidimo da policija izbacuje i državni organi izbacuju izbeglice iz smeštaja koji im je dodeljen, izbacuju se ljudi iz stanova i onih šupa tamo gde su bili privremeno smešteni. Sada gledate kako je Vlada Republike Srbije humana prema svom narodu i kako vodi računa o njihovim interesima, a izbacuje ih na ulicu. Ovim zakonom pokušava da prikaže paušalno - daćemo mi njima garancije i socijalnu pomoć, daćemo im školstvo, daćemo im smeštaj. Koji smeštaj? Treba da zađete malo po Srbiji, da obiđete regione. U regionima ćete naići na takve drastične i katastrofalne smeštaje gde živi ovaj narod. Šta radi Vlada? Vlada ne radi ništa da tim ljudima i tim građanima omogući bar nužni smeštaj, neophodne i nužne troškove za život. Ono što su naši poslanici izneli u toku rasprave, nećete valjda da ih, kad prođe godina dana, vratite Mesiću? Hoćete li da ih tamo ponovo šikaniraju i ubijaju, da im pale ono imovine što je ostalo? Srbija ne može tako prema svojim građanima, tj. prema Srbima da se odnosi. Vlada mora da preduzme određene mere. Vlast je kriva što je do ove situacije došlo. Šta je Vlada preduzela na bazi reciprociteta, šta je uradila da preduzme određene mere da Hrvatska, pre svega, imovinu vrati našim građanima? Mi kažemo da idemo pridruživanju i standardima Evrope. Kako idemo? Zašto Vlada ne zahteva od Hrvatske da se prognani sa svojih teritorija i RSK vrate? Zašto Vlada ćuti, zašto Vlada ne preduzima mere da se šteta nadoknadi Srbima? Ne preduzima te mere nikakve. Treba da preduzima odgovarajuće mere. Neka se oglasi, neka ne misli da Srbija ćuti, neka Mesić zna da se Srbi da se vrate u RSK, da će oni vladati RSK i neka se ne igra ni Mesić, ni bilo ko. Zato tražim da Vlada Srbije preduzima određene mere. Ima pravo, po međunarodnim ugovorima, da štiti Srbe, njihovu imovinu, njihove živote i njihovu slobodu.
Na član 47. amandman je podnio narodni poslanik Dragan Čolić. Vlada i Odbor za bezbednost prelažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Dragan Čolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, kao poslanik SRS moram da izrazim svoje ogorčenje nad ovim što se danas događa, na Aranđelovdan, u zemlji Srbiji, na vršljanje Kristine Dal i istražitelja Haškog suda. Molim vas da učinite sve što je u okviru vaše nadležnosti da se ovo spreči, jer danas je nekome možda presela slava, nečija deca pište. Kad srpska policija interveniše, građanima Srbije možda i nije krivo, nije im žao, ajde to su naši, događa se nešto ovako ili onako, ali kad tuđin vršlja, kad tuđin sa crnim kapama ulazi u srpske kuće, da li su to američke Foke, pripadnici SAS-a, izraelski Mosad ili ne, to je u nadležnosti MUP-a Srbije, u vašoj nadležnosti da to utvrdite. Ne treba da budete indolentni i ne treba da dozvolite da glas poslanika SRS bude glas vapijućeg u pustinji. U ime poslaničke grupe SPS podneo sam amandman na član 47. Predloga zakona o azilu i osnovna motivacija podnošenja ovog amandmana je produženje roka sa tri na osam dana. Znači, u članu 47. stav 1. tačka 2) reč "tri" zamenjuje se rečju "osam". U Predlogu zakona imamo objašnjenje osnovnih pravnih instituta i pojedinačnih rešenja, pa se kaže: "Članom 47. Predloga zakona utvrđene su posebne obaveze lica koja traže azil: da se pridržavaju mera ograničenja kretanja iz člana 52. Predloga zakona, ako su određene, da o svakoj promeni adrese pismenim putem obaveštavaju Kancelariju za azil, u roku od tri dana od promene adrese, da se pridržavaju kućnog reda, ako su smešteni u Centar za azil, da se odazivaju na poziv i sarađuju sa Kancelarijom za azil i drugim nadležnim organima..." U članu 47. Predloga zakona, ''Lice koje traži azil obavezno je: 1) da se pridržava mera ograničenja kretanja iz člana 52. ovog zakona, ako su određene; 2) da o svakoj promeni adrese pismenim putem obavesti Kancelariju za azil, u roku od tri dana od promene adrese.'' Gospodine ministre, pitam vas: zašto toliko restriktivno? Život je nepredvidiv. U životu nije sve lepo. Dešavaju se iznenada i ružne stvari. Recimo da se čovek razboli, pa da ne može da ispoštuje taj rok. Taj rok može da bude i mali, a može da bude značajnije promenjen. Mislim da je primereno da licu koje traži azil treba da se daprimeren rok da obavesti Kancelariju za azil o promeni adrese. Mi srpski radikali smatramo da je ovaj rok veoma kratak, što može imati za posledicu gubitak određenih prava, pa čak i prava na azil, jer može da dođe i do značajnijih posledica za lice koje ovo traži. Zašto toliko autizma od vas, zašto je mišljenje Vlade da se amandman SRS odbije, a kada pročitamo mišljenje Vlade kojim se amandman odbija, mi srpski radikali i građani Srbije ne znamo koja Vlada, koji deo Vlade, rogovi u vreći su to, da li je to Vlada Vojislava Koštunice, da li je Vlada Borisa Tadića, da li je Vlada Mlađana Dinkića. Gospodine ministre, ovo je loš predlog zakona. Vi ste čak u jednom vašem nastupu ranije rekli da nije primereno duhu zakona. Ne možete tako. Zakon mora da bude utemeljen na Ustavu Republike Srbije, mora da bude koncizan i jasan, stručno napisan, a ne duh zakona. Odnos između duha i materije je što je materija truležna, propadljiva, raspadljiva, a duh je neuništiv i besmrtan, kao što je duh našeg predsednika dr Vojislava Šešelja i ideologija koju predstavlja on i SRS. Gospodine ministre, malo manje autizma, imajte više sluha za ono što su danas i što će sutra pri kraju rasprave činiti poslanici SRS. Mi to ne radimo za nas lično, mi to radimo zbog građana, a i u ovoj sferi zbog lica kojima je preko potrebna izmena ovog zakona. Znači, molim vas još jednom, kao poslanik SRS, najbolje bi bilo da povučete ovaj loš predlog zakona, nedorečen, što bi se reklo, infantilan, gospodine ministre.
Da li još neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne slažem se da ministra treba moliti, nemamo mi šta da molimo ministra, nego predlažemo. SRS je uložila svoje amandmane sa obrazloženjem, jer je u tome u pravu. Rok koji se određuje u članu 47. odnosi se ne samo na azilante, nego i na izbeglice. Šta će ti mučenici za tri dana da trče u Kancelariju, da obaveste Kancelariju o promeni adrese? To nije nužno, a opravdano je da se omogući tim ljudima i tim licima koja se obraćaju da mogu imati primeren rok. Ovo je prekluzivni rok od tri dana. Šta će se dogoditi ako lice ne prijavi promenu adrese u roku od tri dana? Dakle, gubi status izbeglice, gubi status azilanta. Zašto toliko kratak rok? Rok od osam dana je primeren, da onaj iz Subotice, ili iz Dimitrovgrada, ili iz Vranja i Leskovca može doći na vreme da obavesti Kancelariju da je promenio adresu, iz Leskovca otišao u Vranje ili iz Užica otišao u Novu Varoš ili Čajetinu. Ne vidim nijednog razloga da polemišemo o tome da li će da prihvati ministar bilo koji amandman. Bitno je da obavestimo javnost da je ovaj rok prekluzivan i da lice u roku od tri dana nije u mogućnosti da obavi ovu radnju i zahtev koji se od njega traži. Dakle, rok je prekluzivne prirode. Ako date rok od tri dana, on je promenio adresu iz jednog mesta u drugo mesto. Taj čovek je izgubio sve. Propustio rok. Izgubio pravo. Prema tome, ne vidimo razlog ni da se molimo, ali mi tražimo i predlažemo da ovaj amandman bude usvojen. Narodni poslanici SRS, koji su detaljno proučili materiju koja reguliše azil i utočište, smatraju da je ovaj amandman sasvim opravdan, uz obrazloženje koje su dali narodni poslanici i da ovaj amandman u svakom slučaju ima mesta da bude prihvaćen. Ko ga ne prihvata znači jednostavno on misli da je to tako kako on misli, bez obzira kako će to biti u primeni. Vlada mora da vodi računa hoće li propis koji se donosi biti delotvoran, da li će biti u funkciji građana i da li će imati građani štete ili koristi. Ako se ovaj zakon ovako, bez usvajanja amandmana, bude usvojio, on mora uskoro da pretrpi ili izmene ili ukidanje i dopune, na taj način da se dođe do jednog pravog zakona, a kao što su rekli narodni poslanici SRS, imate dobru podlogu, materiju koju regulišu ovi amandmani SRS.
Na član 57. amandman je podnio narodni poslanik Paja Momčilov. Vlada i Odbor za odbranu i bezbednost predlažu da se ovaj amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, ceo dan pokušavam da razumem koja vas je muka, ministre, naterala da nam predložite ovako loš i ovako pravnički neuređen Predlog ovog zakona. Zaista, evo primeri članova 47. i 57. Naravno, obrazložiću i jedan i drugi amandman, iako je već govoreno o amandmanu 47, ali čisto da ih uporedim, ako iko može razložno posle toga da mi objasni zašto ovi amandmani nisu prihvaćeni i šta znači jedno, a šta drugo objašnjenje, onda ću da kažem u ime poslanika SRS da smo se šalili da naši amandmani ne valjaju. Prosto je neverovatno da vi u članu 47, gospodine ministre, gde se govori o posebnim obavezama lica koja traže azil, pa kaže - lice koje traži azil obavezno je, između ostalog, da o svakoj promeni adrese pismenim putem obavesti Kancelariju za azil u roku od tri dana od promene adrese. Mi ovde predlažemo da se ta tri dana menjaju sa rokom od osam dana, zato što, kako stoji u obrazloženju gospodina Dragana Čolića, licu koje traži azil treba dati primeren rok da obavesti Kancelariju za azil o promeni adrese. SRS, to takođe piše u obrazloženju, smatra da je ovaj rok veoma kratak, ovaj vaš predloženi od tri dana, što može imati za posledicu gubitak određenih prava, pa čak i gubitak prava na azil, jer propuštanjem roka od tri dana taj čovek propušta faktički sve rokove i gubi sve. Ne znam da li vi uopšte razumete da su lica koja traže azil uvek lica u nevolji, lica koja mogu da dođu sa raznoraznim problemima. Pored onih problema progona u sopstvenoj zemlji iz političkih razloga, verskih, nacionalnih, rasnih itd, ta lica mogu iz te svoje zemlje porekla da dođu i bez novca, i govorili smo u toku rasprave zakona o nepoznavanju jezika itd. I vi sad takvom nekom licu, koje uopšte nema mogućnosti ni vremena da se snađe u situaciji u kojoj se našlo, određujete da u roku od tri dana vas obavesti o novoj adresi prilikom traženja azila. Možda to lice nema para pa je krenulo od Beograda do Niša stopom da stigne, te za ta tri dana ne može da stigne da bi obavestilo kancelariju o promeni adrese. S druge strane, imamo član 57. i amandman kolege Paje Momčilova,gde se takođe radi o roku, ovde imamo udaljenje stranaca. Sad slušajte, molim vas, nelogičnost. ''Rok u kome je stranac dužan da napusti Republiku Srbiju ne može biti duži od 15 dana od dana prijema konačne odluke iz stava 1. ovog člana.'' Mi ovde predlažemo kraći rok od 15 dana. Jer, vi u stavu 1. koji kažete: ''Stranac čiji je zahtev za azil odbijen ili odbačen, ili odlučeno da se postupak obustavi, a koji ne boravi po drugom osnovu u zemlji, dužan je da napusti Republiku Srbiju u roku koji je određen tom odlukom.'' Ako, dakle, nadležni organ utvrdi da neko ne može da dobije azil u Srbiji, onda je jedini razlog zbog čega to ne može da se utvrdi jeste da je to lice nepoželjno u Srbiji, da je to lice možda neki agent u Srbiji, da je to lice došlo ko zna šta da uradi u Srbiji, a pokušalo da se sakrije iza statusa azilanta. Vi takvom nekom licu dozvoljavate da u Srbiji boravi 15 dana još, a ne prihvatate naš amandman da se taj rok skrati na tri dana. Dakle, namerno sam izvršila komparaciju između članova 47. i 57, upravo zato što na ova dva člana vi pokazujete da nemate pojma šta vam piše u zakonu, da nemate pojma šta su vam prevodioci ovog teksta u zakonu napisali. Jer da to nije tako, onda biste sigurno bar ova dva amandmana i rokove iz članova 47. i 57. prihvatili onako kako vam predlaže SRS, jer ne postoji ni jedan jedini opravdan razlog da to tako ne prihvatite. Ubeđena sam da i kolege poslanici, koji možda i nisu bili u prilici da pročitaju ovaj zakon, sada kada čuju ovo obrazloženje, ubeđena sam da moraju da prihvate i da razumeju da je neprimereno da ovi amandmani ne budu prihvaćeni. A šta kažete vi zašto ne prihvatate te amandmane? Najpre, na član 47. amandman gospodina Dragana Čolića: ''Vlada ne prihvata amandman budući da je rok od tri dana iz Predloga zakona primeren, s obzirom da je smeštaj tražioca azila izvan Centra za azil, za vreme dok se vodi postupak azila, izuzetak od pravila da mu je za to vreme obezbeđen smeštaj u Centru za azil, dok je promena tako odobrene adrese novi izuzetak od izuzetka.'' Ovo zaista liči na ono Čedino - sistem vrednosti, vrednosni sistem, sistemske vrednosti itd. Ovo niko živ ne razume šta ste vi ovde napisali. Evo, ne razumete ni vi. Zamislite, pa moram ovo da vam ponovim, ministre, jer me niste slušali. Vlada ne prihvata amandman budući da je rok od tri dana iz Predloga zakona primeren, s obzirom da je smeštaj tražioca azila izvan Centra za azil, za vreme dok se vodi postupak azila, izuzetak od pravila, da mu je za to vreme obezbeđen smeštaj u centru za azil, dok je promena tako odobrene adrese novi izuzetak odizuzetka. Ko razume ovo, ako se javi neko i od poslanika vladajuće koalicije da obrazloži... ovo je zaista pitanje za kviz "Milioner". ''Prisustvo lica'', kaže dalje, ''koje traži azil za vreme dok traje postupak, apsolutno je neophodno da bi se ispitali uslovi za dobijanje zaštite i postupak okončao. U slučaju da za propuštanje roka postoji opravdan razlog, tražiocu azila je na raspolaganju zahtev za povraćaj u pređašnje stanje.'' Koliko se sećam, osporili ste naš amandman koji dozvoljava zahtev za povraćaj u pređašnje stanje. Tu mi sada nije jasno na koji zahtev ste mislili, ako ste tamo odbili naš amandman, gde smo mi predvideli da Vrhovni sud odlučuje po tom zahtevu. Sve ste pobrkali, gospodine Jočiću, apsolutno sve. Zašto ne prihvatate amandman na član 57? ''Vlada ne prihvata ovaj amandman budući da je članom 57. stav 2. Predloga zakona propisano da ''rok ne može biti duži od 15 dana'' (mi to znamo, ali tražimo da ne bude tako), što znači da se u primeru koji je naveden u obrazloženju amandmana može odrediti i rok kraći od 15 dana.'' Vi niste čitali naš amandman i niste čitali obrazloženje. To uopšte tako ne piše. Kažete: ''Nije celishodno, a ni realno da svi stranci mogu dobrovoljno da napuste zemlju u roku od tri dana.'' Ne svi stranci, nego oni koji ne dobiju pravo na azil. Takvi nam ne trebaju, pošto...
Gospođo Radeta, želite li da nastavite ili da nastavimo sutra?
Ne, ne želim da nastavim, nastaviću sutra preostalih pet minuta. Hvala lepo.
Pošto je prekinut prenos, zahvaljujem na današnjem radu. Nastavljamo sutra u 10.00.