Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS, na Predlog zakona o Fondu za razvoj Republike Srbije podneo sam amandman, kojim predlažem da se član 2. briše. Razlog za podnošenje ovog amandmana odnosi se, pre svega, na preformulaciju člana 2. Mišljenja sam da je staro rešenje potpunije i celishodnije, da jasnije definiše obaveze Fonda za razvoj Republike Srbije. Nije mi jasno, ako smo ovde pre dva dana usvojili Rezoluciju o Kosovu i Metohiji i doneli zaključak da obavežemo Vladu Republike Srbije da Kosovo i Metohija mora ostati u sastavu Republike Srbije, zašto već odmah danas jednim predlogom zakona brišemo Kosovo i Metohiju i obavezu Vlade Republike Srbije prema Kosovu i Metohiji. Da bih objasnio, pre svega, građanima Republike Srbije, jer vidim da većinu ovde u Parlamentu to ne interesuje, pročitaću staro rešenje koje se nalazilo u prethodnom Zakonu o Fondu za razvoj Republike Srbije, gde se kaže: "Fond na ekonomskim principima učestvuje u svojinskom, proizvodnom i finansijskom prestruktuiranju preduzeća i u ostvarivanju politike regionalnog razvoja, uključujući podsticanje razvoja nedovoljno razvijenih područja i zaustavljanje iseljavanja i povratak Srba i Crnogoraca na Kosovo i Metohiju", što posebno naglašavam. Kome smeta da se zaustavi taj egzodus nad Srbima i Crnogorcima na Kosovu i Metohiji, da prestane njihovo iseljavanje? Da vas podsetim, na Kosovu živi 130 hiljada Srba. Ukoliko ova vlada Republike Srbije bude imala maćehinski odnos prema njima, normalno da ćemo svi doživeti još jedan egzodus i da se razbijaju upravo te srpske porodice na Kosovu i Metohiji. Dalje se kaže: "Fond učestvuje u stvaranju programskih, infrastrukturnih i drugih uslova od značaja za razvoj nedovoljno razvijenih područja i za ostvarivanje opštih interesa za Republiku na određenim područjima, uključujući i zaustavljanje iseljavanja i povratak Srba i Crnogoraca na Kosovo i Metohiju, u skladu sa zakonom, odnosno svojim programom". Ne vidim ni jedan jedini razlog, ni jednog jedinog normalnog političara u ovoj državi Srbiji kome smetaju ove rečenice koje je Vlada svojim Predlogom izbrisala iz Zakona i stavlja neku uopštenu rečenicu – da on na nekim razvojnim principima podstiče privredni razvoj, učestvuje u ostvarivanju politike regionalnog razvoja. Sve ovo bode oči i nervira Srbe i srpski narod na Kosovu i Metohiji. Zašto jednom srpskom parlamentu smeta da u Predlogu zakona stoji rečenica "Kosovo i Metohija" i "Srbi", "proces sprečavanja iseljavanja", "proces pomaganja", "privredni razvoj tih Srba", jer ako želimo da govorimo o onome ko je najugroženiji trenutno u Srbiji, moramo da priznamo, bez obzira na jako tešku situaciju u koju su, zahvaljujući ovom režimu, došli svi Srbi u Srbiji, ipak najteže žive Srbi na Kosovu i Metohiji. Moramo, hteli ili ne, da priznamo da žive u nenormalnim uslovima i ako Fond za razvoj izbriše rečenicu "Kosovo i Metohija", "proces zaustavljanja iseljavanja Srba sa Kosova i Metohije", i da spreči, on u stvari on ne sprečava ništa. Jer, tvrdim vam da u poslednjih godinu dana ni jedan jedini dinar nije plasiran na prostoru Kosova i Metohije, kao da tamo ne postoji ni jedan jedini čovek koji je zainteresovan da nešto obnovi, da nešto stvori, kako bi pomogao sebi i svojoj porodici da preživi i da, uprkos nenormalnim uslovima za život i rad, opstane na Kosovu i Metohiji. Stoga, predlažem ovoj skupštini da u danu za glasanje prihvati ovaj moj amandman da ostane ovo staro rešenje, jer samim tim ćemo obavezati Vladu da određeni iznos sredstava plasira i na Kosovo i Metohiju, kako u cilju stvaranja uslova za privredni rast malih i srednjihpreduzeća, kako je planirano ovim Fondom za razvoj, tako i sprečavanju iseljavanja. Ne vidim razloga da se iz Fonda za razvoj, ako ne može više, a ono može sigurno deset kuća u jednom selu za povratnike da se napravi. Evo i gospodina ministra, pa ću morati da ponovim to što sam rekao. Gospodine ministre, ovde je Predlog zakona sa kojim se poslanička grupa SRS ne slaže, a samim tim i 130 hiljada Srba sa Kosova i Metohije. Da vas upoznam o čemu se radi. U članu 2. Predloga zakona brišu se reči "Kosova i Metohije", tj. briše se mogućnost da Vlada reaguje i da spreči iseljavanje sa Kosova i Metohije, normalno zbog ekonomske situacije, kao i zbog terora. Briše se mogućnost da se pomogne Srbima na Kosovu i Metohiji, a i dole ima privrednika koji žele da rade, koji žele da stvaraju, koji ne žele da žive od humanitarne pomoći, jer nje nema i moraju da se brinu o sebi i svojim porodicama. Želim da ovo rešenje koje je ranije bilo u Zakona o Fondu za razvoj ostane i dalje, da se ne brišu ove rečenice. Podsećam vas da smo pre dva dana usvojili Rezoluciju, da je Skupština donela odluku i obavezala samim tim Vladu Republike Srbije da mora da se brine o Srbima na Kosovu i Metohiji, i ne samo Srbima, jer ima i drugih koji su ugroženi, a to su: Goranci, Romi, Turci, Egipćani, a normalno, javiće se i određeni broj Šiptara koji će tražiti pomoć, oni koji su lojalni državi Srbiji. Zašto mi da uskraćujemo takvu mogućnost da određena sredstva ovog fonda, ne znam kolika su, nije bitno kolika su, neka su i simbolična, neka to bude bar deset kuća da se napravi na Kosovu i Metohiji onima kojima su popaljene, porušene, otete, ali to je ipak jedan gest dobre volje, a siguran sam da država Srbija, da Vlada Republike Srbije to može da uradi. Još jednom apelujem i molim da se ovaj amandman prihvati u danu za glasanje a, ako može, najbolje bi bilo da to ministar finansija odmah i prihvati.
Hvala vam, gospodine Kragoviću. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić o istom amandmanu, a onda ćemo čuti podatke; inače, kesu ili trezor, kako se to danas zove, drži, srećom, dama.
Samo da nastavim gde je gospodin Kragović stao. Vidite, mi na nivou lokalne samouprave u zavisnosti od sposobnosti organa lokalne samouprave, pa naravno i sredstava, takođe imamo, ako mogu tako da kažem, neke lokalne institucije koje se bave razvojem. Onda, na nivou Republike pored ovog fonda imamo i druge institucije koje na neki način utiču na razvoj. Jedna od tih je Direkcija za puteve, koja usmerava sredstva za taj deo infrastrukture, koja mora da vodi računa ne samo o nekim trenutnim interesima i prioritetima, nego i o dugoročnoj politici razvoja putne infrastrukture na teritoriji Republike Srbije. Da ne ređam, ali budite sigurni da postoji verovatno još 10 institucija koje na neki način utiču na razvoj. Zašto smo mi podneli amandman na ovaj član 2. Predloga zakona i hteli da zadržimo postojeći tekst člana 3? Upravo zbog ovoga o čemu je pričao gospodin Kragović. Vidite, mi danas imamo dva procesa. Prvi proces bi mogao, na neki način, da se definiše jednom rečenicom koju je Vlada navela u razlozima za donošenje ovog zakona (to je pretposlednji pasus u okviru rimskog dva – razlozi za donošenje) gde se na jedan objektivan način priča o ovom fondu kao instrumentu koji treba da podstiče mala i srednja preduzeća. Verovatno je zamisao da podsticanje razvoja malih i srednjih preduzeća sa nekom disperzijom neminovno utiče i na ukupni razvoj tog područja. To jeste tačno, ali verujte, u ovom trenutku to nije prioritetno. Džabe vi da podstičete malo preduzeće na Goliji, ukoliko nema infrastrukture, ukoliko nema drugih uslova da to malo i srednje preduzeće tamo može da radi. Nama su pre svega potrebne ove investicije. Mi ćemo kasnije doći kod ovih odredbi oko korišćenja tih sredstava i načina na koji se koriste. Sada bih hteo, u nastavku vremena koje imam, da pojačam upravo ono što je gospodin Kragović pričao o teritoriji Kosova i Metohije. Kao mali uvod daću vam nešto što je nedavno bilo na televiziji, gde je jedan dopisnik šiptarskog medija očitao u centru Beograda lekciju svima nama. Pa, između ostalog i na pitanje novinara da li je tačno to što Mlađan Dinkić kaže da se iz našeg budžeta otplaćuju međunarodni krediti koji se tiču Kosova i Metohije, pošto ste vi dali neku takvu izjavu, on je onako, što bi se reklo, po naški, mrtav ladan rekao – a što to plaća Srbija? Vidite koju poruku on šalje u centru Beograda – što to Srbija plaća. Kada je novinar rekao: pa, Srbija je u Kosovo i Metohiju uložila verovatno značajan deo sredstava od onih 20 milijardi za koje postoje papiri da je izvršeno ulaganje, on je rekao – pa da, ali to je bio savezni fond, pa su svi ulagali. Na pitanje čija su to preduzeća tamo na teritoriji Kosova i Metohije, on kaže: to su preduzeća Kosova i Metohije. Tu je Srbija napravila nasilje devedeset i neke godine ili krajem 1988, 1986, jer je navodno papirološki nešto pripojeno, nekim sistemima, što sedište imaju u Beogradu. Zašto sve ovo pričam? Neću sada da vadim iz naftalina onu temu o lošem rešenju sukcesije. To je jedna etapa koja je prošla negativno po nas. Neću da kritikujem ni ovo rešenje gde Srbija i dalje otplaćuje te kredite, ispunjava svoje međunarodne obaveze. Ne zaslužuje kritiku to rešenje i dobro je što Srbija izmirujući svoje obaveze priznaje da je Kosovo i Metohija deo teritorije Republike Srbije. Hoću da upitam, da razmislite još jedanput, pre nego što odlučite o ovom amandmanu, da se mi danas ili ovih dana i ovih meseci nalazimo na jednoj prekretnici da li ću da pobedim međunarodno pravo, istina, pravda i pravičnost ili ćemo dobiti najgrublje nasilje. Odmah da znate da SAD i Engleska guraju da se pitanje Kosova reši do 1. juna sledeće godine. Francuska i Nemačka nisu za neko brzo rešenje, već za nešto što bi bilo pravedno, principijelno, u skladu sa međunarodnim pravom, da ne bi oni doživeli neprincipijelnost na svojoj teritoriji. Upozoravam vas na ove priče o entitetima i ove nebuloze koje imamo prilike da čujemo svakodnevno od jednog čoveka, koji je predsednik Republike Srbije i jedne poslaničke grupe, uz podršku nevladinih organizacija, jer one i čine tu Demokratsku stranku. Mi imamo ovde legalno zalaganje, na sreću našu ipak samo pojedinaca, za neki budući definitivni status za Kosovo i Metohiju, koji će biti što dalje od Srbije. Toga moramo biti svesni. Zato, gospodine ministre, u ovom trenutku bi bilo mnogo bolje da ostane postojeći tekst člana 3. ovog zakona, jer na taj način manifestujemo ne samo političku volju, nego je uobličavamo u pravnu normu da, u svim našim razvojnim aktima, svim našim propisima, zakonima, Kosovo i Metohija egzistira unutar pravno-političkog sistema Republike Srbije. Šteta je što ovih godina nije došlo do nekih značajnijih ulaganja. U jednom periodu smo imali neka ulaganja, jednoga koji je sada pobegao kod Karića. Naravno, njegova ulaganja, nažalost moram da kažem njegova, on je ulagao državna sredstva da bi obezbeđivao sebi neke glasove i formirao svoju stranku na teritoriji Kosova i Metohije. Kada je to osujećeno onda je promenio priču i krenuo sa nečim drugim. Prihvatite ovaj amandman. Na taj način manifestujemo jasno, glasno, da sve teritorije koje se po nekim kriterijumima mogu svrstati u nedovoljno razvijene, a naročito jedinstvena teritorija Kosova i Metohije, nema tu podele istok, zapad, sever, jug, nego cela teritorija Kosova i Metohije je obuhvaćena našim propisom koji reguliše razvoj. Na Kosovu i Metohiji su potrebne investicije. Na Kosovu i Metohiji je potrebno da se ljudima koji žele da ostanu tamo da žive pod beneficiranim uslovima omogući korišćenje sredstava. Nećete ništa da pogrešite. Ja vas upozoravam da jedan od principa EU jeste da je privatna svojina svetinja. Tako da onaj naš čovek koji bude koristio ova sredstva preko ovog fonda moraće da uživa zaštitu svih institucija koje se zalažu, ne samo deklarativno, nego i na delu moraće da dokažu da je privatna svojina svetinja. Zato molim sve poslanike, nezavisno od političkih grupa, da prilikom odlučivanja o ovom amandmanu nema navijanja o isključivosti. Usvajanjem ovog amandmana, gospodine Dinkiću, ne remeti se koncept vašeg Predloga zakona.
Da li još neka poslanička grupa želi reč? (Ne.) Reč ima ministar Dinkić.
Dame i gospodo narodni poslanici, radi razjašnjenja, netačno je da se ovim članom isključuje ingerencija Fonda za razvoj na teritoriji Kosova i Metohije, iz prostog razloga što u članu 3. jasno stoji da je osnovni zadatak Fonda da na trajnoj osnovi podstiče privredni razvoj Republike Srbije. Ako neko misli da Kosovo i Metohija nisu deo Republike Srbije, onda je to pitanje za one koji to misle. Međutim, ovde se kaže jasno i glasno da je osnovni zadatak Fonda za razvoj da na trajnoj osnovi podstiče privredni razvoj Republike Srbije. Fond može u ime i za račun Republike Srbije da obavlja i druge poslove od interesa za Republiku Srbiju. Dakle, potpuno je jasno da obuhvata aktivnosti na čitavoj teritoriji Republike Srbije, a definiciju teritorije Republike Srbije daje Ustav Republike Srbije. Želim još jednom da kažem, da ne bi bilo manipulacija ovim članom, da Fond za razvoj odobrava i dan-danas kredite preduzećima sa Kosova i Metohije. Jedini problem koji se u praksi događa, s obzirom na to da Fond ima jedinstvena pravila poslovanja, jeste da je teško uspostaviti hipoteke u nekim područjima Kosova i Metohije, s obzirom na to da sudovi ne žele da izdaju potvrdu o hipoteci. Fond je onda tokom ove godine, tokom prethodne godine, nalazio prelazna rešenja tako što su firmama koje zapravo rade na teritoriji Kosova i Metohije, a one su se registrovale kod nas iako im nisu sudovi sa Kosova i Metohije davali hipoteku, naši sudovi odobravali hipoteke i dobijali su kredite, kako klasične kredite Fonda za razvoj, tako i mikrokredite za samozapošljavanje, tako i poljoprivredne kredite. Dakle, krediti definitivno idu preduzećima koja rade na teritoriji Kosova i Metohije i dan-danas, ići će i dalje. Naravno da imamo problem u sudskom sistemu. Sudski sistem na teritoriji Kosova neće omogućiti ispostavljanje hipoteka, mi to premošćavamo, u ovom trenutku, na sledeći način. Ponavljam još jednom, Fond za razvoj treba da podstiče privredni razvoj Republike Srbije na čitavoj njenoj teritoriji.
Pogrešno tumačenje, po tom osnovu replika, narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospodine predsedniče, nemam ništa protiv ovoga što je gospodin Dinkić rekao, ali postoji jedan problem. Ne piše. Samo taj problem postoji. Gospodine Dinkiću, molim vas, da pogledate u Predlogu zakona, predlog odredbi Zakona koje se menjaju, odnosno koje se dopunjuju. To je strana broj 3. Član 3. zakona ima dva stava. Ja vam čitam drugi stav koji ste vi sada promenili. Vi ste doduše i prvi i drugi stav promenili tekstom koji glasi: ''Fond na razvojnim principima podstiče privredni razvoj, učestvuje u ostvarivanju politike regionalnog razvoja, a može u ime i za račun Republike Srbije da obavlja i druge poslove''. To je ono što ste vi predložili. Šta je zamena? Vi ste sada obrisali sledeći tekst: ''Fond učestvuje u stvaranju programskih, infrastrukturnih i drugih uslova od značaja za razvoj nedovoljno razvijenih područja i za ostvarivanje opštih interesa za Republiku na određenim područjima, uključujući i zaustavljanje iseljavanja i povratak Srba i Crnogoraca na Kosovo i Metohiju, u skladu sa zakonom, odnosno svojim programom''. Vi sada meni kažete da je sve to obuhvaćeno, a mi vam kažemo da treba da ostane ovo što piše u stavu 2. Mora da ostane. To nam je bio cilj da ova država kaže – prioritet, a to znači reč podstiče, omogućava pod boljim uslovima, svima onima koji tamo žive i koji žele da se vrate na svoje da koriste ova sredstva. Mi smo ovde podneli jedan predlog zakona kojim smo tražili izmene Zakona o socijalnoj zaštiti, pa smo čak predvideli kao oblik socijalne zaštite da svi oni koji su ostali na teritoriji Kosova i Metohije imaju primanja u dinarskoj protivvrednosti od 500 evra mesečno. Rekli ste da se ne uklapa u program socijalne zaštite, vi ćete novim zakonom na celovit način da rešite. Taj zakon je bio ovde na glasanju, nije uvršćen u dnevni red. Poštujemo tu proceduru, u parlamentu smo, zna se da ima vlasti. Kasnije je došao Zakon o socijalnoj zaštiti. Ima nečega, ne mogu da kažem da nema, ali nedovoljno je. Imamo principijelne primedbe. Rekli smo u načelnoj diskusiji da mi nismo za ovaj fond, mi smo za jednu jaku razvojnu banku i ukazali smo na sve probleme korišćenja sredstava koji su pod beneficiranim uslovima na tržištu, gde se papirološki properu papiri, uzmu se pare i ide se na nešto drugo. Svesni smo da to postoji kao problem, treba ga zaustavljati, teško se to zaustavlja, ali može da se zaustavi. Stalo nam je u ovom trenutku da u stavu 2. budu reči: Kosovo i Metohija, povratak iseljenih, olakšavanje uslova života onima koji su ostali. Rekao sam vam da je privatna svojina svetinja u Evropi, pa neka bude i na Kosovu i Metohiji. Samo sam pojačao vaš princip. Vi onda idete sa nekim objektivnim, neutralnim stavom za celu teritoriju Republike Srbije. Znam da vi podrazumevate. Pričate o problemima sa hipotekom. Problemi sa hipotekom postoje u Beogradu, isti kao na Kosovu i Metohiji, samo što je tamo još izraženije. Ovde je problem u penkalu, a tamo je problem u metku. To je isto.
Dozvolili smo, pogrešno protumačeni se javio. I vi ste pogrešno protumačeni? Po tom osnovu replika? Onda možemo tako beskrajno. Nije korektno. Izvolite, gospodine Kragoviću. Naravno, neću nikoga sprečiti, ali samo da korektno razgovaramo. Izvolite, gospodine Kragoviću, vaš je amandman, ali sledeći put korektno da se dogovore govornici.
Dame i gospodo narodni poslanici, nezadovoljan sam ovim izlaganjem ministra i moram da reagujem, jer reč Kosovo i Metohija meni znači mnogo i ne vidim nijednog Srbina, nijednog građanina Srbije kome smeta da stoji u Predlogu zakona, bilo da je Srbin, bilo da nije Srbin. Postoje problemi u Srbiji, mnogo je siromašnih, mnogima treba pomoći. Ali, ipak moramo staviti ruku na srce i reći da su najugroženiji ti koji danas žive na prostoru Kosova i Metohije. Kako mislimo da zadržimo te ljude da ostanu dole da žive? Ekonomska situacija će da učini baš to da nestane Srba sa Kosova, ukoliko Vlada ne preduzme neke korake, ne podstakne upravo te Srbe na Kosovu i Metohiji, bez obzira na probleme sa hipotekom. Ide i zakon o hipoteci, pa će i on da se usvoji; biće olakšana procedura, da srpski domaćini na Kosovu i Metohiji mogu da žive i rade. Oni ne traže mnogo. Traže malo, ali traže da ih ova država konkretno zaštiti. Srba nema u gradovima na Kosovu i Metohiji. Srbi su u 70% slučajeva ostali na selu da žive. To su sela u Kosovskom Pomoravlju, jedino su ostala tri grada na severu Kosova, a sve su ovo seoska domaćinstva. I njima je potrebno ono što je potrebno svakom poljoprivredniku: traktor, krava, junica, prase, tele da bi mogao da preživi i prehrani svoju porodicu. To je toliko malo za ovu državu Srbiju da može da investira, da ima prioritet baš u ovakvom predlogu zakona. Hteo bih da podsetim gospodina Dinkića na njegovu izjavu dok je bio guverner Narodne banke Srbije. Držao je predavanja na jednom američkom koledžu i nakon održanog predavanja o situaciji u bankarstvu, finansijama u Srbiji, jedan student ga pitao – gospodine Dinkiću, kako mislite da rešite problem Kosova i Metohije? Gospodin Dinkić je odgovorio, da ga podsetim – mi smo to prepustili vama Amerikancima. Da li je to posledica donošenja ovakvog Predloga zakona? – Zašto me to pitate gospodine? Pitam vas zato što je ova devojčica sa Kosova i Metohije. Kakav je to ministar ili guverner Narodne banke koji ode u stranu državu i kaže: mi smo Kosovo i Metohiju prepustili?! Zato sumnjam u ispravnost da kroz jednu rečenicu – Republika Srbija, ide i Kosovo i Metohija. Zašto ne bi bila i Kosovo i Metohija? Zašto nekome može da smeta rečenica Kosovo i Metohija? Toliko. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela poslanik Nataša Jovanović. Vlada i Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom nisu prihvatili ovaj amandman. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, najoštrije protestujem što ovde danas nije ministar Predrag Bubalo. Ove fine dame i ova gospoda koja su došla iz Ministarstva finansija, sve sa Dinkićem, zaista ne mogu da zamene Predraga Bubala. Prosto je neverovatno da mi raspravljamo o Zakonu koji je usvojen 1992. godine i koji se sada menja na jedan nakaradan način. Zato smo uložili ove amandmane, a ministar nije tu. Da li je on otišao sa Koštunicom da poseti ustašku hrvatsku vlast, da li je otišao da se dogovara, a vi što se mrštite treba da znate da je pored svih dosadašnjih izdaja na delu ekonomska izdaja naše zemlje. Ako je naša privrede pod protektoratom Slovenije i Hrvatske, ne treba ništa da vam bude smešno. Trebalo je malopre da se mrštite na Dinkića kada je govorio o tome kada neko, zamislite i to priča radikalima, izopštava Kosovo i Metohiju. To kaže Ljubomiru Kragoviću, koji je 1992. godine izabran za narodnog poslanika i od tada je poslanik u svim sazivima. Ljubomir Kragović je bio narodni poslanik kada je izglasan Zakon o fondu za razvoj; pet hiljada puta je kompetentniji od Dinkića da o tome govori, jer Dinkić tada ni na razglednici nije mogao da vidi Narodnu skupštinu. Bio je neki propali asistenčić i u tom je statusu i dan-danas. Zamislite, on sada kaže čoveku koji je autentični predstavnik Srba sa Kosova i Metohije, a ne kao ovi samoproklamovani, da on ne zna šta priča. To je takva drskost i bezobrazluk i ne verujem da bi toliko drsko Bubalo išao da je danas ovde, ali on danas nije tu. On je najodgovorniji da nam kaže zašto je ovako predviđen član 3. zakona, odnosno zašto se postojeći član 4. menja. Ne mogu i reagovala sam u tački 1). To vide prisutne dame i gospoda iz Ministarstva. Tražila sam da se sredstva iz privatizacije državnog i društvenog kapitala, pošto još uvek imamo i po Ustavu tu formulaciju i to nasleđe iz prošlog vremena društveni kapital, odnosno prodaja preduzeća koja su u tom svojinskom obliku, da se ta sredstva od prodaje preduzeća uključe u Fond za razvoj. Dobila sam obrazloženje, a to sam videla u obrazloženju teksta Zakona koji se menja, da to nije moguće i da je zapravo to osnovni razlog zbog koga se menja ovaj zakon, jer je 2001. godine od strane tadašnje DOS-ovske vlasti, a kada je ministrovao Aleksandar Vlahović, izglasan Zakon o privatizaciji koji je isključio takvu mogućnost – da sredstva iz privatizacije budu inkorporisana u Fond za razvoj. Kako su oni to isključili, kasnije nam je bila poznata afera Marije Rašete-Vukosavljević – da su sredstva iz Fonda za razvoj koristili za njenog svekra i otvaranje nekog sumnjivog noćnog kluba. Kako su ta sredstva iz Fonda razvlačene na sve moguće strane i kako su se i tada, a pre svega predstavnici SPS zalagali za to da sredstva budu, a čak i poslanici DSS, uključena i bili protiv takvog zakona u tom delu, to veoma dobro znam. Ne mogu da shvatim kako je moguće da vi odbacujete ovakvu mogućnost da sredstvima iz privatizacije, ovo malo što je preostalo, osim velikih javnih preduzeća na koje su tajkuni bacili šapu, a što je ogroman kapital, mislim pre svega na NIS, EPS, pa zar vam nije logično, da deo tih sredstava ide u Fond za razvoj. Ako su već mnoga preduzeća kroz jednu pljačkašku privatizaciju rasprodata budzašto, radnici ostali bez posla, nije poštovan socijalni program, a sami znate vi koji ste članovi Odbora i predsednik Odbora za privatizaciju i privredu koliko je predstavki došlo i koliko se sporova vodi prema nadležnim sudovima i koliko je procesa u Agenciji za privatizaciju pokrenuto zbog nepravilnosti. Kako vam onda logika ne nameće da od pet dinara dva dinara ili tri, sada hipotetički pričam, treba da bude usmereno u Fond za razvoj. Rasprodate jednom sve, popunite budžetske rupe, a to isto je Đelić radio i upropastio nas je i 2001, i 2002. i 2003.godine, a vi ste nastavili tako da se ponašate od 2004. godine. Popunjavate rupe u budžetu iz procesa privatizacije, a ne ulažete u Fond koji treba da doprinese upravo ovome što ste i vi naznačili kao osnovnu intenciju ovog zakona: da se finansiraju mala i srednja preduzeća sa privatnim kapitalom, finansiranje izvoza, kroz odobravanje kredita za obrtna sredstva, za pripremu izvoza, odobravanje kredita zanatskim radnjama i preduzetnicima, kao i odobravanje kredita za podsticanje zapošljavanja, odnosno otvaranja novih radnih mesta. Sve ovo ovako, lepo napisano, divno zvuči, a kada odete u neki od ovih, kako ste nazvali, regiona i u neki grad, u sedište nekog okruga u Srbiji i zakucate kod nadležnih i zatražite neki od ovih kredita nema ništa. Dobijaju privilegovani, dobijaju oni koji su bliski strankama na vlasti. Ne znam koliko sam samo ja imala poziva, od raznih građana iz svih krajeva Srbije, na ovaj skupštinski broj telefona, a pogotovo iz Šumadijskog okruga: iz Topole, Aranđelovca, Kragujevca – pitaju me ljudi gde su ti famozni krediti. Znate, ako je neko u "Zastavi" posle 30 godina isteran na ulicu i data mu otpremnina od 5.000-6.000 evra i rečeno mu da je to neki inicijalni kapital sa kojim on može da započne neki novi posao i da konkuriše kod fonda ili da traži neki od povoljnih kredita, neka izađe ako ima smelosti bilo koji poslanik iz vladajuće koalicije iz Kragujevca, neka kaže koji je to broj ljudi iz "Zastave" koji je dobio kredite. Nema jednog jedinog! Ljudi su to potrošili namenski, za isplatu zaostalih dugova, za tekući život. Mnogi su želeli, a znam mnoge slučajeve mladih ljudi koji su ostali sa svojim porodicama da žive na selu, hoće da se bave proizvodnjom povrća, hoće da zasade voćnjak. Ko zna koliko su obišli gradova i sedišta okruga iz svog mesta, nema mesta. To je sve deljeno na kašičicu i uglavnom privilegovanima, kako za vreme DOS vlasti tako i od kada vi vršite vlast. Ljudi koji slobodno konkurišu i koji su zaista i zanatlije i preduzetnici, koji bi to želeli da rade i da dobiju neke povoljne aranžmane, nisu bili u prilici, ako nisu povezani sa političkim strukturama iz vrha vlasti. Kako bi taj fond imao mogućnost i potencijal da pod nekim budućim ravnopravnim uslovima, kada SRS bude vladala u Srbiji, jer vi znate da je kod nas isključena svaka vrsta protekcije i nepotizma, potrebno je da se sredstva iz privatizacije, a što sam ja i predložila izmenom člana 4, odnosno tačke 1) usmere u Fond za razvoj. Tako ćemo biti sigurni da u budućem procesu privatizacije, ali moramo da sprečimo pljačku kada su u pitanju i NIS i EPS, bilo koje fabrike koja nije privatizovana, određeni iznos sredstava ide u Fond da bi se ponovo vratio u proizvodnju. A da bi se vratio mora da se stvori osnovni zakonski okvir bez korupcije, bez kriminala i da ljudi slobodno konkurišu za ta sredstva. Vi sami znate, sigurno imate i prijatelje i poznanike i komšije koji bi započeli neki privatni posao, a koji su u možda najboljim godinama kada treba da rade, možda su članovi vaših porodica, koji nemaju kome da se obrate. Da odu u banke koje po ovim visokim kamatama daju te kredite i to se nikome ne isplati. Dakle, samo da stave omču oko vrata! Jedina mogućnost je da dobiju povoljan aranžman, dakle, to su ovakvi krediti; to vam je isto sa ovom državnom korporacijom za stanove, ko dođe do toga, jer to je lutrija, to je limitirani iznos, a da ode u banku, to je sasvim druga priča. Dakle, ako on dođe u situaciju da po povoljnim uslovima od države dobije kredit iz Fonda za razvoj, da zaposli nekoga, onda će on da bude stimulisan i da pokreće tu proizvodnju i da učini nešto da angažuje što veći broj ljudi. Prvo sebe da uposli, možda nekog člana porodice. Razmislite o tome, jer je velika beda i nemaština prisutna u Srbiji zbog nezaposlenosti. Vi znate da mi imamo zdravu radnu snagu, ali ljudi nemaju posao. Gde da se zaposle kada su ove fabrike zatvorene. Lako vam je da u kampanjama govorite i da se samo deklarativno izjašnjavate, dakle, budućnost je u malim i srednjim preduzećima. Od vremena Branislava Ivkovića pa do današnjeg dana jedna ista ploča se vrti. Gde su ta preduzeća, nema ih?! Jutros sam slušala da privredna delegacija Srbije i Grada Beograda putuje (setili su se posle toliko godina) u Rusku Federaciju, 28. ovog meseca, da prezentuju mogućnosti, potencijale i spremnost naših privrednika da proizvode koje mi imamo izvozima na rusko tržište. Sa jednom od najvećih i najmoćnijih zemalja u svetu imamo potpisan ugovor o slobodnoj trgovini i oni hoće da prihvate, a zaista su na ceni, svaki proizvod koji dolazi iz Srbije. Jer to je ono nasleđe koje imamo iz ranijeg perioda, 20, 30 i više godina unazad, kada smo izuzetno poslovno sarađivali sa bivšim Sovjetskim Savezom. Kako je onda moguće da očekujete da se bilo koji deo tog ugovora realizuje, ako mi nemamo proizvodnju i ta mala i srednja preduzeća koja su u stanju nešto da proizvedu. Znate kakav je bilans te spoljnotrgovinske razmene? Na godišnjem nivou negde milijardu i 500 miliona dolara, od toga: 300 miliona od nas prema Rusima, a gas i nafta, znači, u onom ostatku od milijardu i 200 miliona, još nekih proizvoda, nekih sirovina koje dolaze u našu zemlju. Razmislite o tome i nemojte tako slepo da prihvatate sve što vam servira neki ministar iz Vlade, pa makar i onaj koga i dalje zdušno podržavate. Videćete da će to imati negativne posledice, negativne na našu privredu koja je u veoma teškoj situaciji.
Reč ima narodni poslanik Jovan Todorović.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se, pre svega, kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS o ovoj tački dnevnog reda, na pominjanje SPS. Mislim da je gospođica Jovanović na dobrom putu u smislu onoga o čemu je govorila i to je stvarno višegodišnje zalaganje SPS u ovom parlamentu, nezavisno od toga koja je vlada u tom trenutku bila, i kada je bila vlada gospodina Đinđića, kasnije gospodina Živkovića, pa i kada je ova vlada u pitanju, u onom delu koji se odnosi na usmeravanje sredstava ostvarenih po osnovu privatizacije, odnosno po osnovu prihoda od privatizacije. Vidite, u čemu se sada pomalo razlikujemo i u čemu se razlikujemo u smislu da smo se sa gospodinom Bubalom dogovorili da ipak glasamo za ovaj zakon, razlika se sastoji u sledećem. Svih ovih pet godina, privatizacija nije služila kao jedan od izvora prihoda Fonda za razvoj. Predlogom zakona je rečeno, ubuduće Fond za razvoj neće moći da se finansira iz budžeta. Takođe je rečeno i da se eventualna dokapitalizacija Fonda za razvoj takođe ne može vršiti sredstvima budžeta. Onda smo tu stvar razjasnili. Ja nemam razloga da ne verujem gospodinu Bubalu i reći ću o čemu se tu radi. Dakle, ako nećemo Fond finansirati iz budžeta, to znači da ćemo zadržati na nivou kapitala koji je u ovom trenutku u tom Fondu i on je oko 450 miliona evra ili 38 milijardi. Taj Fond, kao što znate, radio je jako uspešno u prethodnih 13 godina i SPS kao osnivač tog Fonda u vreme kada je bila na vlasti, zaista ima razloga da se ponosi Fondom. Sa ministrom, gospodinom Bubalom, smo razjasnili sledeću stvar. To što piše da se Fond ne može dokapitalizovati iz budžeta, ne znači da se ne može drugim sredstvima dokapitalizovati. Ta druga sredstva su na neki način naznačena i u zakonu, ali ta druga sredstva upravo mogu biti i prihodi od privatizacije. To je ono što je sada suština. Znači mogu biti prihodi od privatizacije, jer oni po definiciji nisu prihodi budžeta. Govorim o tome šta smo razjasnili sa ministrom, gospodinom Bubalom. To znači, prihodi za dokapitalizaciju, odnosno sredstva za dokapitalizaciju Fonda za razvoj mogu biti ostvarena i po osnovu prodaje dela javnih preduzeća poput NIS. Namerno govorim – dela, zato što mi socijalisti pod delom podrazumevamo moguću prodaju, ali najviše do 49% i uvek tako da država ostane većinski vlasnik tih javnih preduzeća, isto kao što je u zakonu, odnosno u Predlogu izmena i dopuna zakona o Fondu za razvoj rečeno da će država u svakoj varijanti ostati vlasnik Fonda za razvoj u procentu koji ne može biti manji od 51%. Razume se, kada je u pitanju prodaja tih tzv. velikih javnih preduzeća, dakle, poput NIS, EPS, imamo pristup da bi deo tih sredstava trebalo da se koristi i za dokapitalizaciju penzionog fonda i nekih drugih fondova koji su u ovom trenutku u deficitu, ali i za razvoj infrastrukture. Osnovna intencija programa SPS, a vidim da je prihvaćena i u ovom suštinskom opredeljenju Vlade, jeste da Fond za razvoj preraste jednog dana u razvojnu banku. Ako će on jednog dana funkcionisati kao razvojna banka, onda to znači da će deo tog Fonda morati da se privatizuje na način koji ne podrazumeva prodaju 49%, nego na način koji podrazumeva pronalaženje strateških partnera koji će na ovih 450 miliona evra uložiti 440, pa će taj Fond da raste sa svojim kapitalom skoro do 990 miliona ili skoro milijardu dinara, odnosno evra, ali će u svakom slučaju država u toj varijanti ostati većinski vlasnik tog Fonda. To je za nas najvažnija stvar. Istovremeno, socijalisti su gospodinu Bubalu, a i ovde za skupštinskom govornicom u toku načelne rasprave izneli svoj stav da je neophodno doneti zakon o tzv. regionalnom razvoju. Zašto? Zato što, između ostalog, u odrednicama ovog zakona stoji da će jedna od osnovnih funkcija Fonda biti i podsticanje ravnomernog regionalnog razvoja. Da bi se zaista ta funkcija Fonda mogla ostvariti, mi moramo imati zakon o regionalnom razvoju koji će tu materiju definisati do kraja. Imam obaveštenje o tome da je već u izradi taj zakon, postoji jedan nacrt i mi ćemo najverovatnije već prvih meseci sledeće godine u dnevnom redu imati i predlog tog zakona. Onda imamo kompletiranu čitavu priču. Dakle, ravnomeran regionalni razvoj, podsticanje malih i srednjih preduzeća, podsticaj zapošljavanja. Kada imamo podsticaj zapošljavanja i realne osnove na kojima će se buduće zapošljavanje vršiti onda imamo rešene i neke druge probleme, a to znači: ubrzano punjenje penzionog fonda po osnovu doprinosa, ubrzano punjenje Zavoda za zdravstvo, odnosno Fonda za zdravlje, po osnovu doprinosa i ostatak sredstava koji proističe iz toga za razvoj infrastrukture u Republici Srbiji. Dakle, to je ono što nas socijaliste navodi, ja mislim dosta razložno i sa puno argumenata, uz puno poverenja prema gospodinu Bubalu, da ćemo mi na ovaj način dobiti ono što tražimo, a i što proističe iz diskusije gospođice Jovanović. Ponavljam, regionalni razvoj, budućnost Fonda kao razvojne banke, privatizacija putem dokapitalizacije, odnosno povećanje tih sredstava. Uz sve ove uslove koji sada postoje u funkcionisanju Fonda, dakle, niže kamate nego što je slučaj kod komercijalnih i poslovnih banaka, grejs period i neke druge povoljnosti, sasvim sam siguran da će podsticajno da deluju na novo zapošljavanje, što jeste esencija svake ekonomske politike, a naročito u uslovima Republike Srbije kada imamo skoro milion nezaposlenih. Tako ćemo rešiti sve one probleme koje u ovom trenutku nije moguće rešiti nekim formalnim određenjima i promenama u zakonu.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Vlada i Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom nisu prihvatili ovaj amandman. Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, zamolio bih vas da se čujete sa predsednikom Narodne skupštine i da probate da pozovete ovlašćenog predstavnika o ovoj tački dnevnog reda, možda bi neki amandmani SRS bili i prihvaćeni. Obrazloženjem svog amandmana argumentovano ću probati da pokažem da je neophodno da se usvoje ovi amandmani da bi ovaj zakon dobro funkcionisao. Zahvaljujem se uvaženom kolegi, gospodinu Jovanu Todoroviću, koji se potrudio da deo posla, koji je trebalo ministar Bubalo, odradi, ali mi je malo čudno što je gospodin Todorović podneo amandman na ovaj zakon, pa ga povukao. Ako je ministar Bubalo sve obrazložio na Odboru, na kojem je on bio prisutan, otkud potreba za podnošenjem, pa onda za povlačenjem amandmana? Ne želim na ovaj način da ulazim u polemiku sa gospodinom Todorovićem, nego sam samo hteo reći vezano za ovaj nastup. Zaista, meni su neke stvari malo jasnije oko samog obrazloženja za ovaj zakon. Poslanička grupa SRS je podnela četiri amandmana na zakon i mi uvažavamo period kad je ovaj fond bio osnovan, a to je 1992. godine. Lično mislim da je ovaj fond dao određen doprinos razvoju pojedinih preduzeća, a i pojedinih oblasti, odnosno u pojedinim opštinama gde su ta sredstva bila plasirana. Naravno da je tokom 13 godina, prilikom postojanja ovog fonda, bilo i zloupotrebe korišćenja tih sredstava. Sada ne bih govorio o tome, neka se nadležni organi bave tim poslom dalje. Ministar Dinkić je, prilikom odgovora na amandman poslanika Ljubomira Kragovića, rekao da i po Ustavu i od prekjuče podrazumeva se da je Kosovo i Metohija sastavni deo Republike Srbije. To je potpuno tačno. Pogotovo mi srpski radikali znamo da je tako. Uvažavam da to i ostali poslanici i javnost u Srbiji zna, ali to bi bilo dobro da stoji. Zatim, ne mogu da prihvatim obrazloženje koje je čuo gospodin Todorović od strane ministra Bubala. Nećemo sad da napišemo da prikupljanje sredstava u Fond za razvoj Republike Srbije može da bude od privatizacije, a može da postoji. Naime, neke odrednice ovog zakona mi potpuno podržavamo: plasman sredstava iz ovog fonda i njegova kontrola, uvažavamo i čak mislimo da to treba pooštriti i pojačati. Sastav upravnog odbora u Fondu za razvoj Republike Srbije, gde je predviđeno da tamo bude sedam ministara, ne znam kriterijume koji ministar može da bude, a koji ne, ali to ne osporavamo. Pretpostavljam da se želi da se kontroliše trošenje tih sredstava. Ako je u tom Fondu sedam ministara, pretpostavljam da će namere biti jasne i objektivne i da će biti manje zloupotreba nego što je to bilo u prethodnom periodu, u periodu koji je iza nas. Zatim, podneo sam amandman na član 4. a u vezi sa članom 5. Nama se vrlo često prigovaralo da je suština naših amandmana da se briše neki član. Sada predlagač ovog zakona predlaže da se briše jedan član, a ja predlažem da se briše taj član koji predlaže da se briše član ranijeg Zakona i da ostane kako je to bilo ranije, što glasi: "Sredstva iz člana 4. stav 2. tačke 1) ovog zakona obezbeđuju se u budžetu Republike Srbije u visini od 1,5% ostvarenog društvenog proizvoda ukupne privrede za prethodnu godinu, obračunate po principu dospelosti. Sredstva iz stava 1. ovog člana prenose se na račun Fonda mesečno, u visini 1/12, najkasnije u roku od 10 dana po isteku meseca." To je bilo u ranijem zakonu o Fondu za razvoj Republike Srbije. Mi iz SRS predlažemo da to ostane, jer je gospodin Todorović rekao kolika su sredstva ovog fonda i ona se ne mogu povećavati. Znamo kakvo nam je stanje u privredi i u Srbiji uopšte. Potrebno je doći do novih sredstava. To su sredstva fonda koja su trenutno i u plasmanu, to nisu sredstva fonda koja su slobodna. Vlasnici malih i srednjih preduzeća, zanatskih radnji i drugih subjekata koji su zainteresovani za konkurisanje na sredstva iz fonda, ne mogu da računaju na ukupno ta sredstva, jer su to sredstva koja su u vlasništvu fonda. Mi ne osporavamo ni da 51% sredstava fonda, kad on postane akcionarsko društvo, ostanu u vlasništvu države. Naime, sve ono što smatramo da će poboljšati i rad samog Fonda, i kod plasmana i korišćenja ovih sredstava, za to smo da ostane, a ono što bi trebalo da unapredi ne samo rad Fonda, nego i korisnike sredstava Fonda, odnosno njihovu ideju da razvijaju mala i srednja preduzeća, zalažemo se da se te odredbe promene. Podržavamo i ideju da se smanji javna potrošnja, ali ne na ovaj način. Juče je veliki broj kolega govorio, ne iz SRS, već i iz drugih političkih stranaka, da imamo mogućnost uštede javnih sredstava, i preko Narodne kancelarije predsednika Republike, i preko dela sredstava koja se izdvajaju preko Koordinacionog centra za Kosovo i Metohiju, koja se troše na ovakav način na kakav su se trošila i gde su potpuno sporna. Mi smo za to da se ta sredstva ne povećavaju. Za mene je sumnjivo ono što je gospodin Todorović govorio. Naravno, nije govorio u svoje ime, on je rekao ono što je rekao ministar Bubalo. Da li će sredstva iz prodaje preduzeća, dakle iz privatizacije, ići u ovaj fond. Ali, iz onog što se već troši kao javna potrošnja, samo malo drugačijom raspodelom da se to usmeri u Fond za razvoj Republike Srbije, mi bismo bili zadovoljni da to na taj način funkcioniše. Znači, već opredeljena sredstva u budžetu za 2006. godinu da se samo sa nekih pozicija prebace u Fond za razvoj Republike Srbije i onda bi to bilo dobro, onda bi to građanima Srbije koristilo. Ovde gde bi trebalo da sedi ministar, tu sada stoji kesa. Da ne bi povlačili paralelu ministar – kesa, čini mi se da nije primereno da se kese unose u salu Narodne skupštine i predlažem da se stavi ispod.
Da li još neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Jovan Todorović.
Dakle, neću da polemišem sa uvaženim kolegom Sretom Perićem, pošto imamo vrlo korektne odnose, ali radi razjašnjenja. Istina, podneo sam amandman, pa sam povukao taj amandman upravo iz razloga o kojima sam malopre govorio. Šta sam svojim amandmanom predložio? Predložio sam da se briše ta odredba o eventualnoj dokapitalizaciji iz budžeta, ali posle ovih razjašnjenja sam prihvatio – ako će se Fond privatizovati po osnovu dokapitalizacije i ulaganja novih sredstava, malopre sam to ilustrovao. Na sadašnjih 450 miliona evra dodajemo 440 i imamo 990, i imamo strukturu 51% vlasnik država, 49% vlasnik strateški partner ili više njih koji su uložili u taj fond. Imao sam oprez šta će se desiti u trećoj fazi, kad oni koji budu raspolagali sa 49% budu želeli da dodatno ulože u taj fond, pa da to dignu, recimo, na milijardu i 200 miliona evra. Kakva će na to biti reakcija države, u slučaju da ostane odredba da se ne može dokapitalizovati iz budžeta? Tu sam dobio odgovor koji zadovoljava i mene i poslaničku grupu SPS i zadovoljava suštinu. Tada ćemo reagovati sredstvima koja nisu iz budžeta, a jesu ostvarena po osnovu privatizacije. To ćemo domiriti. Ako će sada ti strateški partneri reći, mi ulažemo sto miliona i mi ćemo uložiti kao država sto miliona, da bi zadržali vlasnički odnos u odnosu 51 prema 49 posto, to je suština. Dakle, ovde je bitna ta odrednica budžeta. Ne može iz budžeta po osnovu tekućeg finansiranja Fonda, ne može po osnovu dokapitalizacije, ali može po osnovu drugih sredstava. To je ono u šta ja verujem, jer nemam razloga da ne verujem gospodinu Bubalu i ljudima koji su nam to predočili, jer sve do sada što su nam rekli, imali smo razloga da verujemo i desilo se kako su rekli. Zato sam povukao amandman a ne iz drugih razloga.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? Izvolite. Reč ima narodni poslanik Branislav Rankić.
Amandman na član 6. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona, podnela je Vjerica Radeta. "U članu 7. posle stava 1. dodaje se novi stav 2. koji glasi: Fond najmanje jednom godišnje podnosi izveštaj Narodnoj skupštini Republike Srbije". U izvornom zakonu propisano je da Fond podnosi Vladi Republike Srbije svaka tri meseca izveštaj. Ovim predlogom izmena i dopuna Zakona, članom 7, predviđeno je da se izveštaj podnosi Vladi Republike Srbije jednom godišnje. Kada sam pričao o ovom zakonu u načelu, primetio sam jednu nelogičnost. Tamo gde država treba da uzme novac, odnosno da novac da, kao što je bilo u Zakonu o penzijskom i invalidskom osiguranju, zahtevalo se da se visina penzija usklađuje jednom godišnje sa troškovima života. Tražili smo da to bude više puta godišnje i na kraju ste prihvatili, verovatno zbog ucene SPS, koja je amandmanom to ispravila, da to bude dva puta godišnje. Znači, tamo gde treba da država da novac inflacija je mala, ona praktično i ne postoji, dovoljno je jednom godišnje uskladiti. Tamo gde se prikupljaju sredstva, tamo ima problema i tamo to treba usklađivati mnogo češće. To je nelogičnost koju ne smete da primenjujete kada izlazite sa zakonima pred Narodnu skupštinu. Šta je suština u obrazloženju, zašto se ne prihvata ovaj amandman. Ona je veoma čudna. Naime, tvrdi se da postoji dvostruka kontrola trošenja sredstava Fonda i da je to potpuno dovoljno, da Fond ne bi imao nikakve potrebe da podnosi izveštaj Skupštini Republike Srbije. Čemu ovaj zakon koji mi donosimo kao narodni poslanici? Zašto Vlada nije nekom uredbom uredila način funkcionisanja Fonda, jer je ovaj zakon već postojao? Mogli su oni uredbom to drugačije da formulišu, bez obzira na zakon ili da ovaj zakon stave van snage pa da uredbom formiraju fond. Ako su već dali Skupštini da priča o tome i da se poslanici izjašnjavaju o vrednosti ovog zakona i njegovom kvalitetu, morali su da dozvole Narodnoj skupštini, kao najvišem zakonodavnom organu, da može da kontroliše Fond. S obzirom na to da je priliv sredstava Fonda ovim zakonom isključen da će se puniti iz budžeta, da se, pre svega, tu misli na anuitete koji će se dobijati iz već plasiranih kredita, na donacije kojih garantovano neće biti, bez obzira na to što ovde piše, ministar, kada je govorio o ovom zakonu u načelu, hvalio se kako Fond poseduje velike količine novca, da se to meri stotinama miliona evra, a tada sam rekao, to govorim i sada, da se time ne treba hvaliti, jer će Fond biti uspešan onog trenutka kada bude bio jedna prolazna institucija kroz koju će novac dolaziti – čim dođe u Fond odmah da se plasira dalje, a ne da se ta sredstva zadržavaju i da se gleda način na koji će se ophoditi. U odgovoru takođe piše da praktično Poslovnikom o radu Narodne skupštine Republike Srbije nije predviđeno da Skupština može zahtevati da neke državne institucije i organi podnose bilo kakav izveštaj Skupštini. Ne znam zaista gde to piše i kojim članom Poslovnika je to propisano, iako nisam imao vremena doslovce da sve to pratim. Ipak smatram da to nije propisano i mislim da je prilično drzak odgovor Vlade u obrazloženju zašto se ne prihvata ovaj amandman. Ništa ne bi bilo loše, s obzirom na to da Fond treba da funkcioniše tako što će pospešivati, to je rečeno u načelu, ravnomeran regionalan privredni razvoj u Republici Srbiji i ništa ne bi bilo loše da Skupština Republike Srbije jednom godišnje ima priliku da praktično dobije ovde informacije o poslovanju Fonda, o plasiranim sredstvima, na koji način i gde su utrošena, jer bi onda imali mnogo podataka iz nekih svojih lokalnih sredina gde ta sredstva dolaze po raznim konkursima i videli bismo na koji način se troše. Govorio sam o tome da su već neka sredstva koja je Fond plasirao, kada je u pitanju Bor, veoma nenamenski potrošena. Da niko zbog toga nije snosio odgovornost, da se dobijaju milioni dinara na projekat da se u nekom selu izgradi mlekara, a zatim se od istog novca napravi auto– salon i nikad niko zbog toga ne odgovara. U ponovnoj podeli sredstava isti čovek, dakle, ista privatna firma konkuriše i dobija deset miliona dinara, a Fond bi trebalo, između ostalog, da pospeši i zapošljavanje, iz koga opet ne proistekne nijedno novo radno mesto, ali ta sredstva su pogodna zato što su veoma niske kamate u odnosu na banke koje odobravaju kredite. Na taj način dovoljno je samo manipulisati novcem, vraćati anuitete, kako je ovde napisano, na sredstva iz Fonda, a samim tim se bogatiti. Niko vas ne kontroliše da li ste neki pogon otvorili, da li ste nabavili nove mašine, da li ste primili određeni broj radnika ili niste. Dakle, to je nešto oko čega bi morala da se pita Narodna skupština Republike Srbije ili da joj se bar dozvoli jednom godišnje da može da dobije neki izveštaj o poslovanju Fonda. Na osnovu tog izveštaja poslanici bi ovde mogli izaći za govornicu i reći svoje mišljenje, a verujte mi, iz većine mesta iz Srbije, poslanici bi imali mnogo priča da iznesu za skupštinskom govornicom o tome kako se sredstva Fonda nenamenski troše. Kada sam govorio u načelu, najviše pažnje sam posvetio upravo ovom članu zato što je i podela tih sredstava uslovljena u najvećem broju slučajeva političkom pripadnošću ili time da je neko, u nekom prethodnom periodu, od tih privatnih firmi uglavnom se bavio time što je nekome finansirao predizborne kampanje i uopšte stranačke aktivnosti onih koji danas vladaju. Oni su ti iz lokalne samouprave koji predlažu pojedine privrednike iz svojih opština koji konkurišu za sredstva Fonda – i onda stigne "mig" iz lokalne samouprave i kaže se, ako ima deset ljudi koji su konkurisali, tom i tom treba da dodelite sredstva. Kada ta sredstva legnu na račun niko više ne kontroliše namensko korišćenje. Ovaj amandman, kojim se traži da se jednom godišnje podnese izveštaj Skupštini, zaista je važan. Poslanici bi trebalo da ga prihvate, mada po sadašnjem funkcionisanju imamo dosta zakona koji su predvideli jednu vrstu podnošenja izveštaja godišnje Skupštini, međutim, to se ne dešava, pa i ako prihvatite ovaj amandman, ne verujem da će to vas obavezati. Ako se Vlada za dve godine nije setila da jednom pred Narodnom skupštinom podese bilo kakav izveštaj, naravno i da prihvatite, ovaj amandman neće obavezivati Fond, jer u principu, Skupština funkcioniše po diktatu Vlade, odnosno izvršne vlasti. Nijedan od predloga koji potekne od poslanika ili poslaničkih grupa ne dolazi ovde na dnevni red. Poslanici koji očigledno podržavaju većinu prihvatili su taj diktat. Sa neke pozicije to se može i odobravati, ali ne može se smatrati normalnim, s obzirom na to trebalo bi da mi predstavljati jednu posebnu grupu vlasti. Dakle, da se ponovo vratim na amandman. Nelogično je što ste izbrisali da Fond podnosi izveštaj Vladi na svaka tri meseca, jer bi Vlada na osnovu četiri puta godišnje podnesenog izveštaja imala mnogo više podataka o tome šta se dešava sa sredstvima Fonda, koliki je priliv sredstava u Fond i koliki su plasmani iz Fonda za razvoj privrede. Ovako, ovo što ste predvideli jednom godišnje, verujte da će se godišnji izveštaj veoma lako našminkati, da će se praktično pred Vladom na nekoj od sednica, koja je opterećena sa tridesetak tačaka dnevnog reda, naći neki materijal koji će biti izveštaj o radu Fonda. To će se jednoglasno usvojiti bez čitanja, kao uostalom što i ovde veliki broj poslanika ne stigne da čita ili ne želi da čita zakone koje donosimo. Onda Fond ostaje bez ikakve kontrole, a verujte mi da bi mnogo jača i bolja kontrola bila ako bismo mi ovim amandmanom obavezali Fond da bar jednom godišnje podnese izveštaj Narodnoj skupštini i da se o tome može raspravljati. Ali bi trebalo predvideti, ukoliko izveštaj, koji je podneo Fond, Narodna skupština, kroz svoju raspravu, ospori, da onda kasnije treba menjati organe (i nadzorne i upravne) koji upravljaju fondovima koji donose odluke o plasiranju ovih sredstava. Mnogo je nelogičnosti, počevši od onog člana gde se briše naziv Kosova i Metohije, kasnije u izmenama pojedinih članova i praktično svodi se na to, ceo ovaj predlog izmena i dopuna, da će Fond biti jedna institucija, državna, nešto slično funkcionisanju banke. Živeće od kamata bez plasiranja sredstava, to nam je već rečeno, ako ima nekoliko stotina miliona evra koji leže u Fondu, ne plasira se razvoj privrede, a verujte mi da najveći broj uglavnom onih pograničnih područja o kojima sam juče pričao, vapi za sredstvima za pokretanje proizvodnje počevši od poljoprivrede, pa do nekih drugih, pa plus ako se uračuna ogroman budžetski suficit, o kome se ovde govori. Poslanicima je potpuno nejasno zašto je naša privredna situacija ovako sumorna, pored ogromnih sredstava kojima raspolaže Fond, trgovinskog suficita, i još uz to ne želite da makar jednom godišnje o Fondu raspravlja Skupština na taj način što će Fond podneti izveštaj. Trebalo bi da prihvatite ovaj amandman. Ako ga prihvatite videće i sami da će vama, koji predstavljate većinu, odgovarati da možete jednom godišnje čuti o tome kako su sredstva Fonda trošena.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman su podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom prihvatili su ovaj amandman. Amandman poslanika Jovana Todorovića na član 7. je povučen. Na član 7. amandman je podneo poslanik Momir Marković. Vlada i Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne bih da se vraćam na prethodne članove i prethodne amandmane, mada smatram da svaki amandman SRS treba usvojiti, međutim, moram da se vratim malo unazad na samo ime Fond. Dame i gospodo narodni poslanici, Fond za razvoj nije izmislio DOS, nije to došlo 2000. godine. Fond za razvoj je postojao još u Titovo vreme i punio se od privrede Srbije. Znam i izgradnje, investicije su finansirane iz tog fonda u nedovoljno razvijena područja. Tako su ogromna sredstva otišla na Kosovo i Metohiju, ono isto Kosovo i Metohiju, koje žuti i Vuk hoće da daju onako. Sada ta sredstva, te investicije, te fabrike UNMIK prodaje, krčmi kao da je njegova očevina. Znam da je moja firma bila, da ne kažem, primorana, od Republike, da najsavremeniju tehnologiju u ono vreme ugrađuje na Kosovo i Metohiju, pa smo tako prve sferične rezervoare za tečni naftni gas ugrađivali u Đakovici, Kosovskoj Kamenici, vrhunsku smo automatiku i tehnologiju iz Italije u ono vreme uvozili, jer Italija je uvek bila pri samom vrhu kada je tečni i naftni gas u pitanju, i direktno ugrađivali dole. Oko Fonda stvari su potpuno jasne od ondašnjeg perioda, pa nadalje. Mene zanima samo, vidim da predviđate i akcionare u Fondu, ko će da bude akcionar, što mu niste sliku stavili? Već vidim najmanje troje od onih vaših sponzora, koji će biti akcionari ovog fonda. Pitanje je sledeće. Šta ako Fond bankrotira, šta ako se dirigovani ili fingirani stečaj uvede u Fond? Ko će snositi odgovornost i šta je sa investicijama koje su tada u to vreme počele? Da se vratim na amandman. Podneo sam amandman na član 7. gde tražim da se stav 2. briše. Da bi građanima Srbije i vama koji ste tu samo malo pojasnio, pročitaću član 7. stav 2. ovog zakona: ''Sredstva budžeta Republike Srbije ne mogu se koristiti za dokapitalizaciju Fonda''. Dame i gospodo narodni poslanici, SRS smatra da se Fond u startu ne može sam finansirati i da mora država bar u startu, u početku, iz budžeta Republike Srbije da odvoji. Da bi stvari bile jasne, član 7. se odnosi na član 8, gde jasno kaže kao i u članu 4. da se Fond ne može finansirati iz budžeta Republike Srbije i ta sredstva se ne mogu korititi za dokapitalizacijuFonda. Ako okrenemo član 3, pa vidimo odakle se sredstva za Fond izdvajaju videćemo sledeće: 1) anuiteti po osnovu kreditnih plasmana, to samo onda kada sredstva budu obezbeđena, pa mogu da se daju krediti iz ovog fonda i onda na osnovu toga da se dobijaju anuiteti; 2) sredstva solidarne pomoći i drugih sredstava međunarodnih finansijskih organizacija, koja se odobravaju zemljama u tranziciji za podsticanje programa za zapošljavanje i realizaciju regionalnih programa. Šta ako vam ne daju ta sredstva? Nisu obavezni, nije prvi put da su vas slagali. I onih 6 milijardi još su na mađarskoj granici, a trebalo je odmah u oktobru 2000. godine da dođu. Tačka 3) drugi izvori, donacije. Da li ste ovde predvideli i Soroša? Svaki dinar koji uzmete od njega debelo morate da vratite. Ko đavolu proda dušu, a mnogi u Srbiji su prodali dušu đavolu. Prema tome, predlažem da usvojite amandman SRS na član 7.
Reč ima poslanik Zoran Krasić.
Ovo je jedan od članova na kome se najbolje odslikava suštinska i principijelna razlika u pogledu između SRS i ovih stranaka koje čine većinu i koje vrše vlast u Republici Srbiji. Vidite, vi ste imali problem kod ovog člana kako da definišete ovo što ste obuhvatili stavom 2. Napisali ste da nije dozvoljeno da se sredstvima budžeta vrši dokapitalizacija Fonda. Naravno, javljaju se sistemski problemi. O čemu se radi? Fond jeste pravno lice, ali nije privredno društvo. Fond je u suštini račun gde se skupljaju sredstva, ta sredstva preko poslovne banke usmeravaju, ali o tome gde će da se usmere sredstva odlučuje Fond. Koji je zadatak tih sredstava Fonda? Da omogući neki razvoj da se pod nekim beneficiranim uslovima ta sredstva koriste i da se vrate. Kada se vrate, verovatno kao minimum, jeste da ne dođe do gubitka na supstanci. To znači da će se vratiti u nekom periodu u uvećanom nominalnom iznosu za neka kretanja na tržištu koja treba da omoguće da nije došlo do realnog gubitka tih sredstava. Fond nije ni zamišljen kao neka prihodna institucija, već kao sredstvo koje okreće jednu istu supstancu i omogućava većem broju subjekata da imaju razvoj. Naravno, kada se ide sa idejom da je moguća svojinska transformacija tog Fonda kao pravnog lica, a ne privrednog društva, onda dolazimo do zaključka da 51% može biti u državnoj svojini, za šta postoje akcije, a 49% u nekom drugom obliku svojine. Onda se opet javlja problem zašto bi neko ulagao 49% u taj Fond kada Fond po definiciji nije nešto što donosi dobit, već samo može da utiče kod nekog privatnika da dobije relativno dobru stratešku poziciju i da uslovljava na tržištu. Ne želim dalje da otvaram temu kada je u pitanju koncepcija zvana – plasman sredstava preko Fonda, gde se praktično na računu Fonda vode ta državna sredstva, već želim da ukažem na jednu drugu koncepciju: da je mnogo bolje da država ima akcije u nekoj od tih tzv. razvojnih banaka i da preko banke posluje. Onda ta državna banka po Zakonu o bankama i finansijskim organizacijama može da vrši i svoju dokapitalizaciju, uvećanje kapitala itd. Ovde ne. Ovaj fond je imao problema, to treba da se kaže, jer ona banka gde su se ta sredstva držala u jednom trenutku je pomislila da su to njihova sredstva, pa se uključila u postupak realnog odlučivanja o suštini i plasmanu sredstava Fonda. Tu je uvek bio spor između nekih ranijih vlada, jedne od banaka gde se to vodilo, koja je pratila i koja je sigurno imala mnogo veći uticaj, nego Vlada, na plasman i korišćenje tih sredstava. Sada će situacija biti identična, s tim što će primat imati ono što ste dali kao rešenje u sledećem članu, da jedan mini ministarski savet bude upravni odbor Fonda. U suštini, sa ovim konceptom koji vi razvijate stvarate privilegovani status samo za određene pojedince i pravna lica koja bi bila korisnici ovih sredstava po osnovu programa razvoja svog malog i srednjeg preduzeća. Takav fond nama nije potreban. On će biti selektivan, neće biti zasnovan na objektivnim principima, na uslovima koji su dati na jedan neutralan način, a koji treba da omoguće efikasno korišćenje ovih sredstava. To bi značilo već viđeno, već poznato. U tome se ogleda ta principijelna razlika između SRS i ovog koncepta, koji ne sporim, postoji od 1992. godine, imao je neki svoj značaj, bio pod određenim uticajima i sada se samo promenila strana tog uticaja. Promenila su se imena ljudi koji će da utiču i donekle, samo donekle, promenili su se oni koji bi eventualno mogli da koriste ova sredstva. Koncept razvojne banke ili dobre poslovne banke gde bi se po osnovu akcija države i plasmana nekih sredstava države obezbedili beneficirani uslovi, uz, naravno, kontrolu od strane nekog državnog organa, zašto ne reći nešto što bi bio modifikovani pristup onom rešenju koje ste imali kod korporacije za osiguranje stambenih kredita, doduše, tamo je samo osiguranje, a ovde bi došao u obzir plasman.Verovatno bi se našla jedna formula koja bi bila ekonomski isplativija za državu kao instituciju koja je obezbedila sredstava, za onoga ko ide u ovaj projekat malih i srednjih preduzeća, o kome vi pričate, ali i za onaj drugi deo razvoja infrastrukture koja je usmerena prema nedovoljno razvijenim područjima. Podsećam vas, ponovo, toliko imate institucija koje vode o infrasturkturi računa, kako republičkog, tako lokalnog, pokrajinskog, parainstitucionalnog sistema organizovanja. A mi nemamo jedinstven pogled i strategiju kako da se to razvija. Dokaz za to jeste ona prethodna tačka dnevnog reda gde se kaže da će država imati investicije, pa je određen iznos sredstava, pa su navedeni, navodno, neki projekti koji nemaju zakonski osnov, ali ako i to prevaziđemo i stavimo po strani onda ćemo videti projekat Vlasina, niti se zna koliko će da košta, niti se zna šta je suština tog projekta, da li je to kanalizacija, put, struja ili nešto drugo. Dalje, imate sijaset javnih preduzeća od republičkog značaja koja takođe imaju svoje projekte razvoja, koji u suštini jesu infrastruktura: elektroprivreda, vodoprivreda, putna privreda, Telekom. Vi ste ''Telekom'' otpisali, pošto, verovatno, sa još 10% nekih aktivnosti Soroš dobija svoj sistem telekomunikacija i fiksne telefonije, što je prethodna i ova vlada omogućila da se nesmetano razvija. To što su neki ministri na televiziji pričali o tim kablovskim i ovim sistemima kako će da zavedu red, to vežite mački o rep, jer u praksi od toga se ništa nije ostvarilo. Ovo što je malopre gospodin Marković obrazlagao i kada je naveo, mislim da ste ovde u konceptu promašili temu, a u okviru vašeg koncepta išli ste još dalje sa promašajem, jer ste ovaj fond smatrali kao stecište državnih sredstava koja se planiraju. Rekli ste da nije moguća dokapitalizacija Fonda. Moram da vam kažem odmah da ste upotrebili pogrešan izraz, jer Fond nije privredno društvo, već samo jedan račun na kome se vode sredstva, a upravni odbor odlučuje o plasmanu tih sredstava. I, ako država ima interes da pojača svoj uticaj, da pojača svoje plasmane ona sigurno ima i obavezu da obezbedi dodatna sredstva koja bi se plasirala. Vi ste kapital Fonda predstavili kao akcije, zato što ste pošli od toga da je Fond pravno lice koje se bavi privrednom delatnošću. On nije taj tip pravnog lica i tu ste napravili grešku. Mnoge greške su prošle u našim propisima, one su na neki način legalizovane i ozakonjene. Vidite, svoj uticaj po osnovu kapitala koji, valjda, država ima u bankama treba da, između ostalog, koristi za ovakve stvari koje se tiču razvoja.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo poslanik Nemanja Šarović. Vlada i Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom nisu prihvatili ovaj amandman. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Napokon smo došli do člana zbog koga se u stvari i menja ovaj zakon. To je član koji treba da kaže da kabinet potpredsednika Vlade Republike Srbije treba da ima dominantni uticaj i na ova sredstva. Radi javnosti, novi član 9. glasiće: ''Organ upravljanja Fonda jeste upravni odbor''. Sada ide, kako je nama poznato, a nekima drago rešenje: ''Upravni odbor ima predsednika i šest članova, koje po funkciji čine ministar nadležan za privredu''; Bubalo, on je predstavnik Vlade povodom ove tačke dnevnog reda, ali ga nema, tu je Dinkićeva kesa; ''ministar nadležan za finansije'', Mlađan Dinkić; ''ministar nadležan za nauku'', a to je ovaj Popović; ''ministar nadležan za kapitalne investicije'', naravno znate, ''ministar nadležan za ekonomske odnose sa inostranstvom'', Parivodić, takođe; ''ministar nadležan za poljoprivredu, šumarstvo i vodoprivredu'', ona gospođa i ''ministar nadležan za rad'', a to je, narodni poslanik, gospodin Lalović, koji kada zine kaže neistinu. Vidite sastav, a šta je falilo da ste napisali – funkciju upravnog odbora Fonda vrši Vlada Republike Srbije. Izgleda da to rešenje niste zgrabili, zato što vam smeta ministar policije Jočić, ministar pravde Zoran Stojković, verovatno i ovaj Dimitrijević vam smeta, jer ne znam ko vam sve to smeta. Zašto ste skratili Vladu i ubacili u ovaj upravni odbor i dezavuisali celu Vladu. Naravno, ako je državni fond, ako ste i dalje na pozicijama tog koncepta, u strukturama koje upravljaju Fondom treba da budu predstavnici državne svojine, a to nisu samo ministri. To mora da se razume. Verovatno postoji još neko ko nije ministar, a može u upravnom odboru da zastupa državne interese. Uvek kada se išlo na upravljačke strukture koje treba da odraze po funkcijama sastav Vlade, nalazili smo se na terenu gde nema prostora za ekonomiju. Država je loš ekonomista. To važi dva veka, a pošto dva veka važi, to je prosto prezumpcija. Kako će, recimo, ovi ministri da ocene opravdanost, celishodnost, isplativost nekog projekta. Naravno, vi ćete da kažete oni će da koriste stručne službe koji će to da ispitaju itd. Nekada davno i privredna komora i svaka poslovna banka imala je posebna odeljenja koja su ispitivali te investicije. U onom periodu sa nekih pozicija, gledale su se te stavke i pravili su se elaborati o društveno-ekonomskoj opravdanosti itd, usaglašenosti sa razvojnim planovima, mikrolokaciji šire, globalno itd. Nisam siguran da će ovaj ministarski upravni odbor da ima taj pristup. Naprosto, oni po definiciji ne mogu imati taj pristup već će da bude ovako: pošto se iz opštine Sečanj javio taj i taj, koji je član te i te stranke trebalo bi da mu odobrimo ovaj beneficirani kredit, a u zagradi ono što se ne kaže, on će nas finansirati prilikom izbora sa, ne znam, dva bilborda, pet hiljada plakata, itd. Onda drugi ministar, član upravnog odbora ovog fonda iz druge stranke ima da kaže: znaš šta, to nije opravdano, to je postavljeno na nekim staklenim nogama. On neće moći da servisira obaveze prema fondu u ovim rokovima zato što je na tržištu sasvim drugačije i ne treba taj proizvod, a on je planirao taj izvoz kada se uzmu podaci iz statistike i kako se u svetu prodaje ta roba; nema taj prolaz kako je on zamislio u svom elaboratu. Znate šta, mi bismo to mogli da prihvatimo pod uslovom da se odobri onome tamo, jer on ima takođe dobar projekat. Tu se isparcelišu interesi između ove tri – četiri stranke koje su zastupljene, jer kod funkcije ministri su verovatno na boljim pozicijama u političkim strukturama svojih stranaka, pa imamo partijsko usmeravanje. Svako može da ospori ovo što pričam. Gde ti je dokaz? Verovatno bi našao dokaz ako bi dobio papire o tome kako je fond radio za protekle dve, tri, pet, deset, godine, nema razlike, tu ne postoji razlika. Nije dobro da ovaj sastav bude u upravnom odboru. Ako računate na ovaj sastav, onda je bolje da ste rekli: funkciju upravnog odbora vrši Vlada Republike Srbije. Za to imate mnogo više opravdanja. Zašto? Zato što Vlada izvršava zakone, zato što je po onom osnovnom propisu koji reguliše državnu svojinu, a to je Zakon o sredstvima u svojini Republike Srbije, kvazititular državne svojine, odnosno onaj ko odlučuje o raspolaganju, korišćenju, upravljanju državnim sredstvima, a pre svega Vlada Republike Srbije, uz neke modalitete Republička direkcija za imovinu Republike Srbije, u formi saglasnosti i uz neke izuzetke koji se tiču lokalne samouprave, gradskog građevinskog zemljišta, javnih preduzeća i službi. Neke izuzetke koji se tiču korišćenja i upravljanja, a generalno kao opšti princip o pravu raspolaganja odlučuje Vlada Republike Srbije. Znači, tu ste mogli da nađete kopču i da kažete Vlada odlučuje i o statusu i vrši funkciju upravnog odbora. Zauzeli ste koncept mini vlade. Taj selektivni sastav i taj sastav poprilično ima da obezvredi ideju, u koju ne bih smeo da sumnjam, o dobrim namerama da se državnim sredstvima pomogne razvoj odabranih projekata kojima je potrebna mala pomoć da bi ti projekti zaživeli, mala pomoć da pojedini regioni i krajevi ožive i počnu da rade. Mislim, globalno posmatrano, da ste i u ovom delu napravili pogrešno opredeljenje. Zašto? Od 1986. godine ,kada su krenule neke privredne aktivnosti, uslovno rečeno, ljudi koji su hteli da se predstave da su privatnici, počevši od trafika, dragstora, nekih malih proizvodnji, a pretežno je bila ta trgovina u pitanju, pa tada smo se kao društvo ekonomski loše ponašali. Zašto? Zato što smo imali proces da u društvenim preduzećima stagnira proizvodnja: pogoni se zatvaraju, zvrje prazne hale, propadaju mašine. Ljudi koji su na neki način došli do svojih sredstava i opredelili se da krenu u neki privatni posao, svoju imovinu su ulagali u osnovna sredstva, umesto da su nekim aranžmanima to ulagali u obrtna sredstva, uz korišćenje, bez obzira da li je zakup ili neki drugi oblik postojećih kapaciteta. Sada, kada prođete kroz Srbiju, a moram da vam kažem da je u Beogradu jedna slika koja ne odgovara stvarnosti, Beograd čuvate kao metropolu, ali ako krenete već od Velike Plane prema Vranju, oko devet sati predveče, praktično, prekida se saobraćaj u mestu. Zašto? Zato što ljudi teško žive, gledaju sa neke pristojne udaljenosti svoju bivšu firmu koja je zatvorena. Tu država ništa nije uradila da pokrene. Ranije je bilo nekih mogućnosti, odnosno normativnih rešenja koja su dozvoljavala da, eventualno, privatnik uzme u zakup neku halu od društvenog preduzeća, radi, ne ulazi se... Ali, ljudi onog momenta kada su videli da država ne funkcioniše na principijelan način, prosto su bili prinuđeni, jer im je matematika rekla – bolje moja sredstva da uložim u osnovna sredstva i da krenem sa nekim poslom, nego da ulazim sa lošim partnerom u bilo kakav zakupni odnos ili razgovore, jer to posle sve može da mi izađe na vrh glave. Većina koja je ušla u te kombinacije, što zbog direktora tog društvenog preduzeća, koji je bogom zaštićen, što zbog politike, nisu ulazili u te kombinacije i društvena preduzeća su temeljno propadala. Tu postoji prostor. Uzmite čitave sisteme gde hale zuje prazne. U tom delu ništa nije urađeno, eventualno sa obezbeđenjem nekih mašina, sa nekim novim proizvodnim programima. Tu bi moglo nešto da se mnogo brže uradi, u smislu povećanja proizvodnje, povećanje efikasnosti i zapošljavanja radnika. Moram da vam skrenem pažnju da, čak i oni ljudi koji imaju sredstava da krenu sa malim i sa srednjim preduzećem, pa su našli i neku lokaciju koja je po njima odgovarajuća za neke stvari, imaju problem – jer ne mogu da obezbede ljude koji bi radili u tom preduzeću. U drugom mestu se nalaze kvalifikovani šivači, kvalifikovani ljudi gde je propala neka firma i on ako bi sada hteo da krene ovamo, on praktično treba da seli ljude, da obezbeđuje neke nove ljude. Ovo pričam na nivou jednog opšteg razmatranja, bez namere da ulazim u neke konkretne stvari koje trpe i kritiku, zašto da ne. Želim samo da skrenem pažnju da nije celishodno, nije opravdano na ovaj način preko ovog fonda ovako usmeravati sredstva sa očigledno neskrivenim političkim namerama, čisto političkim namerama nekih ljudi koji treba da naprave upravni odbor, a da pri tom zatvaramo oči pored nečega što postoji. Dakle, to još nije u funkciji i sa neuporedivo manje sredstava može biti u nekoj funkciji. Mogli ste da izvučete neke zaključke iz ove Vlahovićeve privatizacije. Malo je preduzeća gde je po njegovom zakonu izvršena privatizacija i da je onaj broj radnika ostao bez posla. Malo je njih ostalo na poslu, pa čak, namerno naprave neki sindikalni bunt da to iskoriste kao povod za neku njihovu odluku – pa eto, ja sam vlasnik, ja više ne želim sa svojim ljudima da radim, zatvaram firmu, neka bude tako dok ne završimo ovaj problem radne snage, pa kada dođe neko drugo vreme, onda ću da je aktiviram. Nije to svrha privatizacije. Ako iz toga nisu izvučene pouke, verujte mi, sa ovim fondom, koji po definiciji, ne može da raspolaže ogromnim sredstvima, budimo iskreni, zato što je kod nas sve to virtuelno. Mi imamo neizmirene obaveze u dugom periodu, a onda se hvalimo sa nekim suficitom. Mi imamo velike devizne rezerve, a kaže se, devizne rezerve su u funkciji omogućavanja izvoza i servisiranja izvoza itd. To nije tačno. Ovako velike devizne rezerve su u funkciji garancije stranih kreditora. Ako neko misli da stabilnost dinara čuva samo devizama, a zaboravlja na robne fondove, već 20 godina gotovo sve države zapadne Evrope i Amerike, devizne rezerve ne drže ni u zlatu, niti u nekim devizama, nego pre svega u fondovima. Evropska centralna banka, sredstva obezbeđenja za evro drži u dolarima. Treba malo da se čita. Stičem utisak da nas vodite prema nekoj Evropi, a kada budemo na korak do Evrope, onda ćemo da konstatujemo da takva Evropa ne postoji. Vodite računa, imate jednu sliku o Evropi, jednu sliku o strateškim interesima u Evropi, jedno razmišljanje. Evropa se promenila posle ova dva referenduma, potpuno se promenila, ali vi sliku o Evropi i iluziju koju bacate građanima i privrednicima niste promenili i to deluje smešno. Smešno, izađite na TV, promovišite taj evropski put, ljudi se ubiše od smeha, a neki plaču, jer kažu – kako ih nije sramota. Oni kao da ne gledaju CNN i BBC, kao da ne gledaju izveštaj iz inostranstva.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo poslanik Vladimir Andrić. Vlada i Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom prihvatili su ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O JAVNIM PREDUZEĆIMA I OBAVLjANjU DELATNOSTI OD OPŠTEG INTERESA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli: Skupština AP Vojvodine, narodni poslanici: Miljko Četrović, Meho Omerović, Ljiljana Nestorović, Nemanja Šarović, Sreto Perić, Momir Marković, Veroljub Arsić i Vojislav Milajić, kao i Vlada. Primili ste izveštaj Odbora za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela Skupština Autonomne Pokrajine Vojvodine. Vlada i Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom nisu prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Miljko Četrović. Vlada i Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom nisu prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospodine predsedavajući, mi opet ovde nemamo predstavnika Vlade.
Nadamo se da će doći, pošto su mu stvari tu.
Nadala se ćurka, pa završila u loncu. Nemojte tako da nas informišete. Nadala se, pa se nije udala, pa šta da radimo. Znate, ovo što je dato kao stav Vlade i odgovor Vlade povodom amandmana Miljka Četrovića, ne znam da li ste vi u svađi tamo kada pišete, jer je gospodin Četrović upravo ispravio ono što je Vlada htela da uradi sa ovim predlogom zakona. O čemu se radi? Vlada je ovde stavila autonomnu pokrajinu na kraju rečenice, mi smo smatrali da treba da se poštuje ono što je u Ustavu propisano, pa kada se daje neka definicija šta je to javno preduzeće da onda u nabrajanju prvo idu ona preduzeća koja je osnovala država, pa AP, pa onda jedinice lokalne samouprave. Dakle, mislimo da je to neki prirodni tok. Međutim, moram da vam kažem, s obzirom na to da sam oko ovog zakona o javnim preduzećima i delatnostima od opšteg interesa još 2000. godine radio u završnoj fazi, da budem precizan, pošto su pre mene radili neki ljudi taj zakon. Neko će sada da postavi pitanje, kako ste vi ispustili AP, pa je sada ova vlada našla za shodno da je ubaci? Iz prostog razloga što je osnivačka prava na javnim preduzećima u to vreme imala samo Republika i jedinice lokalne samouprave, a kada je došao Čankov Omnibus zakon, to je sada nova okolnost, pojavila se AP kao osnivač i moram da vam kažem da je to loše rešenje. To je loše rešenje, zato što je taj omnibus zakon loš zakon. Jer je neko smatrao da, navodno, decentralizacijom, ukoliko se ne odlučuje u Beogradu treba da se odlučuje u Novom Sadu, odnosno u to vreme Čanak je smatrao da je bolje ukoliko on odlučuje nego Zoran Đinđić. Onda zbog nekih interesa, ludački zakon, ludačka odluka, nije dobro, a pošto vi gurate, vas obavezuje Omnibus zakon, mislite da je to nešto najbolje, iako je u suprotnosti sa Ustavom Republike Srbije. O tome se i tada pričalo, ali su svi otvoreno rekli - jeste sve to, ali mi moramo nekako da smirimo Čanka i Kasu. Onda je donet taj omnibus zakon, izmasakriran. Kada je krenulo to da se primenjuje, svi su bili suočeni sa problemom, jer su neke stvari bile nerešive. Vi pod tim utiskom predlažete ove promene. Meni je sad iznenađujuće da niste prihvatili čak ni ovaj redosled nabrajanja. Najveći problem ove vaše intervencije je što ne pravite razliku šta je javno preduzeće, šta delatnost od opšteg interesa. Zbog toga ćete imati prilike da čujete obrazloženja ovih naših amandmana – šta je javno preduzeće, šta je delatnost od opšteg interesa. Izašao sam samo da, kao uvod, najavim ovu temu i da izrazim čuđenje što ovaj amandman nije prihvaćen, jer naprosto, taj amandman je potpuno u skladu sa ovim vašim intencijama. Vi ste rekli da se tu ništa bitno ne menja, samo redosled nabrajanja. Nije samo redosled nabrajanja.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela Vlada. Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom je prihvatio amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Vlada je podnela amandman, sa ispravkom, kojim predlaže da se posle člana 5. doda podnaslov i član 5a. Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom je prihvatio amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podnela Skupština Autonomne pokrajine Vojvodine. Vlada i Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom nisu prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podnela Skupština Autonomne pokrajine Vojvodine. Vlada i Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom nisu prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Vlada i Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom nisu prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Vjerica Radeta.
Gospodine predsedavajući, malopre je Zoran Krasić skrenuo pažnju da mi opet raspravljamo o zakonu u pojedinostima bez predstavnika Vlade. To je nedopustivo, to je protivposlovnički. Predlažem da prekinete sednicu dok ne naterate ministra da dođe ovde, jednog od ove dvojice. Valjda je Dinkić ovde, pošto nemamo informaciju gde je, a za Bubala znamo da je otišao kod Mesića. Trebalo bi da mu je preče ovo što mi radimo ovde, nego što će mu Mesić poručiti nešto, verovatno kao i Drnovšek pre neki dan. Dakle, insistiramo i radi javnosti hoću da kažem da smo prošle nedelje dva puta prekidali sednicu zato što ministar nije bio ovde kada se raspravljalo o budžetu. Danas se raspravlja o izmenama Zakona o javnim preduzećima. Koliko god vi to predstavili kao izmene, kao nešto, da kažem, manje značajno, radi se o jednom suštinskom problemu. Pre nego što počnem da govorim o amandmanu i o zakonu, molim vas da čujem vaše mišljenje da li ćemo da nastavimo sa radom protiv Poslovnika i bez ministra, ili ćete da napravite pauzu i da privedete gospodina ovde.
Gospođo Radeta, stručna služba će se raspitati gde je ministar i da li ima nade da uskoro dođe. Mi ćemo nastaviti rad. U slučaju da on uskoro ne može da dođe, napravićemo pauzu.
Molim vas da napravite pauzu, pa onda da vidimo da li će da dođe po ovu kesu što je ostavio ovde.
Već su otišli da se raspitaju šta je sa ministrom. Nastavite.
Dobro, vi kršite Poslovnik, krši ga i Marković. Prvo ste doneli Poslovnik po kojem nemate nikakve odgovornosti i nikakvih obaveza. I takav kakav je, ne želite da primenjujete. Dobro, to će građani Srbije da zapamte, da procene i ocene vrlo brzo. Dakle, izmene i dopune Zakona o javnim preduzećima. Vlada nam je ovde dala ovaj predlog sa 22 člana, nešto što je valjda trebalo da prođe bez mnogo komentara, ali je onda Vlada napravila jedan gaf. Mislili su da su mnogo pametni, a normalno, nisu, pa je onda Vlada Republike Srbije predložila amandman koji je u suštini izmena ovog zakona, a to je amandman kojim Vlada dodaje član 9a i u stavu 1. kaže: "U javnim preduzećima i preduzećima sa većinskim učešćem državnog kapitala predmet prodaje iznosi najviše 70% državnog kapitala koji se privatizuje." Ovo je suština. Treba da se proda EPS, NIS i ostala javna preduzeća, i to treba da se prodaju tajkunima i kumovima, naravno, uz dobru proviziju, u iznosu od 70%. Drage kolege, ako ovaj amandman prođe i ako se zaista strateška dobra Srbije prodaju u procentu od 70% ko zna kome, Srbija je ekonomski nepovratno otišla. To je ono zbog čega Mlađan Dinkić ne želi da sedi ovde, ne želi da ga pitamo kome on to misli da proda strateška dobra Srbije u procentu od 70%. Šta onda radite? Juče, prekjuče, ovih dana sve poslaničke grupe primaju predstavnike nekog pokreta koji nam je podneo predlog za izmene, pardon, zovu se "Narodna inicijativa", imaju preko 500 hiljada potpisa i neki predlozi zakona treba da se stave na dnevni red. Onda Vlada odugovlači, odugovlači predsednik Skupštine. Svi šefovi poslaničkih grupa sa kojima su razgovarali, kažu ljudi da su im rekli da će oni da podrže da se to stavi na dnevni red. Mi smo im juče rekli da ih svi vi lažete, da ste stavili na dnevni red ovaj zakon, da prvo hoćete, kroz usvajanje amandmana Vlade Republike Srbije, da rasprodate 70% strateški važnih preduzeća za Srbiju i onda ćete tim ljudima da kažete: stavićemo na dnevni red, ali izvinite, mi vama više nemamo besplatnih akcija, ili ćete im dati tih 30% što ostane besplatnih akcija, koje oni mogu da vežu mačku o rep. Ako predstavnici Vlade svojim kumovima, kojekakvim tajkunima rasprodaju 70% tih preduzeća, šta znače besplatne akcije na onih 30%, koje nikome više neće trebati. Zar će neko ko dobije ispod žita, uz plaćanje dobre provizije, EPS ili NIS, zar će njemu pasti na pamet da otkupljuje i onih 30% akcija koje ćete vi besplatno da podelite. Vi permanentno lažete narod Srbije. Sve ono što ste govorili u izbornoj kampanji, potpuno ste izokrenuli, potpuno drugačije radite i pokušavate sad da budete nešto mnogo pametni, pa da pričate jednu priču, pa da onda ovde predlažete zakon, pa se, kao, Vlada naknadno setila da amandmanski interveniše na zakon. Kažite građanima Srbije. Nema Dinkića, naravno, gde on ovo može da čuje i da kaže. Kažite i vi koji ćete glasati za ovaj zakon, kažite: dragi građani Srbije, hvala vam što ste nas onda izabrali, mi vas sada lažemo. Nas više ne interesuje šta smo vam obećali, mi sada hoćemo da rasprodamo sve što je ostalo od one prethodne vlasti. Sve što se u ekonomskom smislu u Srbiji radi od 2000. do danas, samo je besomučna rasprodaja svega što vredi u Srbiji. Ništa niste uradili da ovaj narod počne bolje da živi. Niste ni jednu fabriku otvorili. Zatvorili ste sve što je nekada radilo. Ovi što su izašli iz Skupštine kažu da neće da raspravljaju o Kosovu i Metohiji, ovi Tadićevi "žutaći", jer to nije, kažu, najvažnije pitanje u Republici Srbiji, najvažniji problem. Nego, važniji su ekonomski problemi, pa ih nema da raspravljaju o budžetu, pa ih nema da kažu da ne može da prođe ovaj amandman Vlade Republike Srbije da se rasprodaju javna preduzeća. Zašto ih nema? Optužuju nekog drugog da podržava Vladu Vojislava Koštunice. Zašto njih nema? Da bi mogli da se izvuku, a dogovaraju se sa njima zajedno, jer Bubalo i Vlahović kada se pojave na nekoj televiziji kao gosti suprotstavljenih strana, ponašaju se kao braća rođena, "što reče Vlahović", "što reče Bubalo". Dakle, znamo mi sve to i govorimo i građanima Srbije da ste potpuno isti, ista je DS i DSS, samo vam je stalo da uništite sve što može da se uništi u Srbiji. Najstrašnije od svega je to da ćete prihvatiti ovaj amandman i da ćete ta strateška preduzeća rasprodati uz dobru proviziju. Zamislite građani Srbije kada vam prodaju 70 procenata EPS i onda onaj ko bude kupio, neće razmišljati. Njega neće biti briga da li su građani Srbije ekonomski toliko jaki da mogu da plaćaju struju po ceni koju bude (taj neki novi tajkun,) novi vlasnik odredio. Ko hoće da plaća i ko može da plaća plaćaće, a ko ne može neće imati struju. Ako ne bude većina građana mogla, a nažalost preko 50 posto građana u Srbiji su siromašni i ne mogu da plaćaju i ovu ovakvu struju, a kamoli po nekoj tajkunskoj ceni, šta će se desiti? Taj ko bude kupio reći će – baš nas briga, vi živite i vratite se u 19. vek, vama struja ne treba, mi ćemo lepo vašu srpsku struju da izvozimo i da prodajemo onome ko može da je plati. To vi radite ovim zakonom, pa menjate član 8. na koji je Nemanja Šarović podneo amandman i utvrđujete koje su nadležnosti upravnog odbora, to je kao nešto mnogo važno, čime ovde treba da se bavimo. Dok se mi bavimo ovim našim amandmanima, vi ćete lepo da provučete amandman Vlade Republike Srbije, koji će postati sastavni deo zakona. Da vidim one poslanike, predstavnike SPS koji su tvrdili da neće glasati za ovaj zakon ako ne bude povučen ovaj amandman Vlade Republike Srbije, a videćemo u danu za glasanje ko će kako da se ponaša. Podsetiću vas, dame i gospodo, da je poslanička grupa SRS podnela predloge zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnim preduzećima i Zakona o privatizaciji. Tu smo predvideli da strateška dobra Srbije ne smeju da se privatizuju u procentu većem od 49 posto. Znači, samo 49 posto može biti privatizovano. Država Srbija mora biti većinski vlasnik ovih i ovakvih preduzeća. Ti naši predlozi, naravno nisu došli na dnevni red. Kada predsednik stavi na glasanje, da li prihvatate ovaj predlog poslaničke grupe SRS da uvrstimo u dnevni red, vi pritiskate crveno dugme, vi ste protiv, ne znate ni šta smo predložili, niste ništa pročitali, ne znate ni šta to znači ni za državu Srbiju ni za građane Srbije. Igrate se, dame i gospodo, Narodnom skupštinom, kao što se igra i predsednik, kada dozvoljava da o ovakvim stvarima raspravljamo bez ministra, pa nam je posle neko kriv što novinari pišu o narodnim poslanicima i ovoj skupštini, sve to što pišu. Naravno, vide kakav je odnos poslanika skupštinske većine prema vladinim predlozima, prema predlozima najveće opozicione stranke u Srbiji. Dame i gospodo, nemojte da se igrate sa strateškim dobrima Srbije. Ako ovaj amandman Vlade Srbije prođe, ako se privatizuju javna preduzeća 70 posto, budite svesni, uništavate Srbiju. Ako jednom Srbiji neki tajkun uzme EPS, NIS, JAT, šta ostaje od tih strateških dobara državi Srbiji i ovom narodu? Budite ozbiljni, niste ovde došli samo da odsedite ili samo da prošetate kroz Skupštinu. Ovde ste došli da učinite nešto za građane Srbije. Napravili ste koaliciju kakvu ste napravili, potpuno van zdrave pameti, van logike, daleko van izbornih rezultata i neka vam. Radite dokle imate takvu većinu. Nemamo ništa protiv. Dokle možete, mi ćemo vas obarati i obaramo svakodnevno. Videćemo kako ćete proći i na budžetu. Šta radi Bogoljub Karić ovih dana, kakvu trgovinu sprovodi, do ponedeljka, do glasanja, ko zna kolika će vam biti tzv. skupštinska većina, ali, naravno, sve je to vaš problem. Ovo je politički problem, ali ja vam govorim o nečemu što je strateški problem, o nečemu, ako prihvatite ovo što će uništiti ekonomski Srbiju trajno je. Rekao vam je Tomislav Nikolić pre nekoliko dana da deo Vlade Srbije sprovodi ekonomsku izdaju na delu. To jeste tako. Ako se pridružite i glasate i prođe vam ovaj amandman, dame i gospodo, onda se i vi pridružujete, celokupna skupštinska većina, Vojislav Koštunica i njegova vlada, toj ekonomskoj izdaji zemlje. Ne sme se dozvoliti da strateška preduzeća budu prodata tajkunima, da budu prodata bilo kome u iznosu većem od 49 procenata. Niste to govorili građanima u izbornoj kampanji. Govorili ste sasvim drugu priču. Ali, biće vam sasvim kasno kada vas u sledećoj izbornoj kampanji budu pitali – šta bi sa EPS, NIS i ostalim javnim preduzećima? Biće kasno kada tada kažete, to je kupio neki Hamović, Lazarević, Karić ili ne znam ko sa 70 procenata. Nemojte to da dozvolite, dame i gospodo, nemate prava na to. Nemate prava ni prema građanima koji su vas birali, nemate prava ni prema generacijama koje dolaze, to se jednom uništava i ne može više nikada da se vrati, imajte to na umu i imajte svest o tome. Molim vas, svaki put o svakom amandmanu SRS, izlaziću i govoriću o ovoj temi, na ovaj način. Amandman koji je podneo Nemanja Šarović, preporučujem da ga usvojite, što je, verujte, mnogo manje važno od ovoga da ne prihvatite amandman Vlade Republike Srbije, da ne dozvolite rasprodaju strateških dobara Srbije i ovog naroda.
Hvala vam najlepše, gospođo Radeta. Da li još neka poslanička grupa želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo poslanik Meho Omerović. Vlada i Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvomprihvatili su amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Vlada i Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom prihvatili su amandman. Na član 15. amandman je podnela narodni poslanik Ljiljana Nestorović. Vlada i Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? Izvolite. Reč ima narodni poslanik Branislav Stevanović. Istovremeno, obaveštavam vas, trenutno predstavnici Vlade (gospodin Dinkić i gospodin Bubalo, razgovarali smo juče sa njima), gospodin Bubalo je morao da otputuje u Hrvatsku, a gospodin Dinkić trenutno nije u sali, ali se vraća. Sva odgovornost je na predsedniku Skupštine koji je dozvolio da ministar napusti sednicu na sat vremena, da bi završio razgovore sa sindikatima. Nije korektno da sada govorim o čemu je reč, ali naravno vraća se odmah i biće prisutan sve vreme, u skladu sa Poslovnikom. Naravno, ovde su prisutni članovi Ministarstva. Hvala na razumevanju.
Dame i gospodo, danas na ovoj sednici, nažalost, sprema se jedna od najvećih prevara za Srbiju. Zašto to pričam. Imam jednu veliku obavezu, jer sam jedan od zaposlenih u EPS i iz Lazarevca. Zna se da su svi u Lazarevcu zaposleni u EPS-u, površinski kop Kolubara i termoelektrane. Obaveza je velika. Zašto to kažem? Ovaj amandman na član 9a, koji je Vlada podnela, gospodo, ovde se sprema jedna velika prevara, gde se kaže da 70% sredstava...
Ne znam da li ste u toku. Na član 15. ste se javili, ne 9a, koji je podnela narodni poslanik Ljiljana Nestorović.
Gospodine predsedavajući, ovde smo dobili svi amandman 9a, član od Vlade Srbije. Vi ga niste ni pročitali.
Naravno da nisam pročitao, nisam predsedavao. Sada je član 15, amandman Ljiljane Nestorović.
Nije ovaj amandman Vlade Republike Srbije pročitan.
Samo da proverim, nisam vodio sednicu pre podne.
Nije uopšte pročitan taj amandman. Bio je na član 8. i na član 9, ali na član 9a, koji smo dobili svi poslanici, nije.
U redu je, zato što Odbor nije razmatrao. Izvolite, vi govorite povodom amandmana 9a, a ne povodom amandmana Ljiljane Nestorović. Izvolite.
Imali smo pre neki dan, obavešteni smo u javnosti da je poslanička grupa SPS imala određenu delegaciju sa kojima su razgovarali po ovom pitanju i dali su određena obećanja. Međutim, gospodo, mi moramo da imamo u vidu jednu ozbiljnu situaciju, da može da nam se dese na proleće veliki socijalni nemiri zbog okupljanja koje čine gospoda Dragaš i Branko Pavlović. Tu ima negde preko 500.000 nezadovoljnih u odnosu na EPS, koji su ugroženi. Zašto to pričam? Pričalo se da će biti od javnih preduzeća svega 49% privatizovano i naravno da je to neka norma koja se u svetu primenjuje. Međutim, kod nas ovde potrebno je da ministar objasni javnosti Lazarevca i uopšte javnosti Srbije na koji način se ide u privatizaciju javnih preduzeća. Nedopustivo je da se izvrši privatizacija 70%. Onda sama država Srbija gubi identitet. Svuda u svetu najviše se prodaje 49%. Zašto ne primenimo neki model iz Slovenije i nekih normalnih država? Zato kažem da je nedopustivo da se na ovakav načinvrši privatizacija, jer ćemo imati velike socijalne nemire na proleće. Imali smo restrukturiranje u EPS-u i NIS-u, izdvojena su određena neproizvodna preduzeća. Prema, tome ta preduzeća normalno da idu u privatizaciju, ali ovaj proizvodni deo naravno ne bi trebalo da se privatizuje. Prema tome, Vlada Srbije i ministar imaju obavezu da izađu u javnost da obaveste narod šta se u stvari sprema, šta će biti privatizovano, da ne stvaraju zabunu među nama poslanicima i javnosti Srbije.
Nastao je mali nesporazum. Tehnička služba mi je objasnila. Dakle, reč je o amandmanu, gospodine Stevanoviću, nisam vodio pre podne, reč je o amandmanu 5a, kojim se dodaje posle člana 9. član 9a i uvažene su primedbe o kojima su govorili poslanici u onom delu u kojem sam čuo. Dakle, nije više reč o 70% nego o 30%, pretpostavljam, ali nije korektno da o tome obaveštavamo, obavestiće nadležni odbor. Još jednom, sada se vraćamo. Još neko o ovom amandmanu Ljiljane Nestorović? (Ne.) (Vjerica Radeta, sa mesta: Da li mogu o amandmanu prvom na ovaj član?) Nemojte tako, nisam vodio sednicu, pa nisam znao da je poslanik neobavešten. Poverovao sam mu na reč, proverio sam, nije pratio redovno. Reč je o amandmanu na član 5, a ne na član 9. i pročitan je od strane predsedavajućeg. (Nataša Jovanović, sa mesta: Po Poslovniku.) Po Poslovniku, narodni poslanik Nataša Jovanović.
Gospodine Markoviću, zaista ne znam šta vi radite. Prethodnih 10 minuta ste sedeli tu i predsedavali, a za govornicom nije bilo nikoga, nije bilo govornika. Molim vas da sledeći put obratite pažnju kada nema nikoga da pozovete poslanika da izađe i da govori o amandmanu.
Da li još neko želi o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 15. amandman je podneo poslanik Momir Marković. Vlada i Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom nisu prihvatili amandman. Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Gospodine predsedavajući, ne morate da obrazlažete ovu pauzu, sada smo se konsultovali ovde u klubu i došli smo do zaključka da ste vi u stvari prekinuli rad sednice, dok ne dođe ministar. Posle Vjerice Radeta stvarno niko nije izlazio za ovu govornicu.
Da li je neko izlazio ili nije izlazio, ali molim vas, nije korektno na ovaj način se izražavati o narodnim poslanicima. Izvolite.
Naprotiv, mi podržavamo taj vaš postupak, jer smo konstatovali da treba ovde da bude predstavnik Vlade i sasvim ste u pravu što ste tako postupili. Dame i gospodo narodni poslanici, u javnim preduzećima širom Srbije vladao je pre svega haos, zbunjenost, a sada ogorčenje i strah. Veliko ogorčenje i veliki strah vlada među zaposlenima, iz prostog razloga što je sudbina javnih preduzeća ne samo sudbina tih zaposlenih u preduzećima, nego i sudbina države. Država koja izgubi te elementarne resurse više ne može da računa svoj suverenitet. Znam da ste vi spremni, da se već pripremaju papiri, da će jednog trenutka doći ovde neko i reći nam da je onaj deo koji ste planirali da prodate, da raskrčmite, kupljen od strane tih, tih i tih, i da ćete biti akcionari. Javna preduzeća jesu državna preduzeća, upravo zbog toga što se država isključivo na njih oslanja. Ja sam mislio da ćete iskustvo koje ste imali sa prodajom duvanske industrije u Srbiji primeniti kod ostalih preduzeća od kojih se država finansira. Međutim, od toga kako vidimo nema ništa. Znam i razlog. Osećate da će na proleće, i to u rano proleće, novi izbori, da će se bitno promeniti politička slika i u ovoj skupštini i u Srbiji, da je građanima Srbije dogorelo do nokata i sada pokušavate da rasprodate sve što se rasprodati može. Podneo sam amandman na član 15. i tražim da se u članu 15. u stavu 4. posle reči "rashoda po namenama" dodaju reči "planirani način raspodele dobiti javnog preduzeća". Da bi bilo do kraja jasno, pročitaću taj četvrti stav. A stav 3. kaže: ''Program se smatra donetim kada na njega da saglasnost osnivač javnog preduzeća''. U ovom slučaju to bi trebalo da bude država, jer je država osnovala javna preduzeća. Stav 4. glasi: ''Program sadrži naročito planirane izvore prihoda i pozicije rashoda." Tu bi došla ova moja rečenica – planirani način raspodele. Dakle, pozicija prihoda i rashoda, planirani način raspodele dobiti javnih preduzeća, a onda bi dalje išlo po namenama elementa za celovito sagledavanje politike, cena, proizvoda i usluga, kao i politike zarade i zaposlenosti u tom preduzeću, odnosno zavisnom društvu itd. Amandman je Vlada odbila sa sledećim obrazloženjem –''Amandman se ne prihvata što je Zakonom o privrednim društvima detaljno uređeno pitanje raspoređivanja i isplate dobiti, s tim što ovaj zakon ostavlja mogućnost da se pitanje drukčije uredi u osnivačkom aktu. Sa druge strane, Predlog zakona upućuje da se na sva pitanja koja nisu uređena ovim zakonom, shodno primenjuju odredbe zakona kojim se uređuje pravni položaj privrednih društava koja se odnose na društvo sa ograničenom odgovornošću i akcionarsko društvo''. Ko razume shvatiće. Verovatno ni onome ko je meni obrazlagao, zašto se amandman odbija, nisu stvari jasne ili su mu dovoljno jasne, ali mora da se drži zacrtane linije, jer već vidimo kupce javnih preduzeća. Pre neki dan sam sa ove skupštinske govornice objasnio kako su se formirali tajkuni, tajkunske grupe i tajkunski lobi u Srbiji, kako je država Srbija pljačkana od 1990. naovamo, kako je ''Geneksova'' ekspozitura u Londonu, preko koje je išlo 80% poslova, odjednom postala privatno preduzeće. Doduše, zvalo se tada JU Point, a sada se zove Ist Point. Pa se onda pojavljuje vlasnik tog preduzeća, pa kupuje ''Valjaonicu'' u Sevojnu, pa kupuje ''Klas'', pa je vrlo zainteresovan za Borski rudnik, pa je vrlo zainteresovan za još neke poslove. Zatim, ''Energoprojektova'' ekspozitura u Londonu preko koje su išli poslovi za celu Evropu, za celu Latinsku Ameriku i celu Afriku. Direktor te ispostave tamo je odjednom postao vlasnik, dodušezvalo se malo drugačije, ali je gazda ostao isti. To je onaj isti Vuk Hamović koji će ući u ''Elektroprivredu'' i ''Naftnu industriju''. Kažite građanima Srbije jasno i otvoreno da će od sutra, odnosno od kada se ovaj zakon usvoji i kada se izvrši restrukturiranje preduzeća, Vuk Hamović držati glavni prekidač i onda će imati struju oni koji se ne zamere Vuku Hamoviću. Izvoziće struju onda kada je nama potrebna, a uvoziti kada nam ne treba, kao što je i do sada radio. Dame i gospodo narodni poslanici, sve pametne države i sve pametne vlade zadržavaju pravo da država upravlja javnim preduzećima, da država njima raspolaže. Vi ste odlučili da državu sa vašim odlaskom uništite i da posle vas bude potop. Neće moći.
Reč ima narodni poslanik Branislav Stevanović, po Poslovniku.
Gospodo, predsednik Skupštine je izvršio jednu insinuaciju, svoju ličnu prevaru koju ne radi prvi put i izašao iz sale, a ima i ko mu je pomogao u ovoj sali. Ovaj amandman koji smo svi dobili, evo ja ću dati potpredsedniku Skupštine neka ga lično pročita. Podvukao sam da smo dobili svi ispravku amandmana na član 9a. Pročitajte. Predsednik Skupštine svesno nije hteo da pročita ovaj amandman, koji je veoma važan i ne želi da saopšte javnosti Srbije o čemu se radi, o kakvoj prevari se radi.
Gospodine Stevanoviću, nisam dužan da čitam ono što vama treba. Vi vidite to sa predsednikom Skupštine. Neka vam on čita ili vi čitajte. To je vaša stvar, mene apsolutno ne interesuje. O amandmanu reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Kada dođemo do amandmana onda ćemo da pričamo, ne možemo preko reda. Vraćam se na amandman koji je podneo gospodin Momir Marković i da obavestim Vladu, predstavnike Vlade, ministre, poslanike koji čine vlast u ovoj skupštini i javnost Republike Srbije, da je kojim slučajem u Zakonu o javnim preduzećima i obavljanju delatnosti od posebnog interesa u izvornom tekstu 2000. godine bio član 22. ovakav kako ga je promenila Vlada mi bismo i dan-danas bili bombardovani. Gospodine Dinkiću, vi ste bili u onom putujućem klubu koji je kritikovao sve i svašta, politiku cena itd. Kako se lokalna samouprava sputava, kako centralna vlast buši lokalnu samoupravu, sve ste to ispričali. Za neke stvari sam imao razumevanja zato što sam principijelno opredeljen za tržišnu ekonomiju, ali blokada, sankcija, rat, obnova činili su svoje. Da smo 2000. godine u zakon stavili ovu odredbu mi bismo bili bombardovani. Gotovo da ne postoji veća centralizacija u Srbiji nego ova koja je danas na delu. Odmah da se razumemo, ovo što ste sa finansijama na neki način uradili kada su u pitanju javne finansije dobar deo tih mera je prihvaćen. Ne kritikujem sve i ne kritikujem patološki sve, jer na svojoj koži znam kako država funkcioniše, koje su muke, kakva je opstrukcija i šta se sve dešava i u tom delu imate razumevanje SRS. Gospodin Marković je amandmanom tražio da se dopuni ovaj član 22. i na taj način manifestovao da nije baš lokalna samouprava toliko udaljena od centralne vlasti, jer nijedna država ne dozvoljava da se rešenjima, aktima, merama i politikom lokalne vlasti narušava ono što je opredeljenje i što je politika Vlade. Ne može Vlada i Narodna banka Srbije da gleda kako lokalna samouprava svojom politikom narušava makroekonosku stabilnost. To treba da se kaže, narušava, vodi neku autonomnu politiku cena, vodi autonomnu politiku raspodele itd. U gotovo svim državama centralna vlast ima tu nadzornu i donekle kontrolnu funkciju prema lokalnoj samoupravi, pogotovo kada su u pitanju sredstva u državnoj svojini. Ovo vam kažem zbog toga što vodite jednu akciju da lokalnu samoupravu snabdete i svojinskim pravima. Grešite. Pocepajte taj akt. Napravićete još veći lom. Šta je gospodin Marković amandmanom tražio? Da se u članu 22. u stavu 4. posle reči "rashodi po namenama", što se odnosi na viđenje namenskog trošenja sredstava, dodaju reči "planirani način raspodele dobiti javnog preduzeća". Javno preduzeće, bez obzira koju delatnost obavlja, po pravilu bi trebalo da se radi o nekoj delatnosti od opšteg interesa, bez koje je nezamisliv rad i život na određenom području. Kada se kaže javno preduzeće verovatno se poprilično asocira na tu delatnost. U samom pojmu javnog preduzeća dolazi mnogo više do izražaja da to preduzeće posluje sredstvima u državnoj svojini. Sva sredstva koja koristi javno preduzeće, osnovna, obrtna, jesu sredstva u državnoj svojini. Kada se kojim slučajem javi neka dobit ona je državna sojina i to je nesporno. Šta postoji kao opasnost? Kao opasnost postoji da naduvavanjem troškova o iskazivanju dobiti i kasnije planom raspodele te dobiti država ostane uskraćena za sredstva. U ovom konkretnom slučaju javlja se lokalna samouprava. Kada sam rekao malopre država mislio sam na poreklo sredstava, ne na način i nivo vlasti. Šta je poenta? Ako javno preduzeće na kraju godine ostvari dobit u svom poslovanju i ukoliko je to javno preduzeće kompletno u državnoj svojini, sva dobit pripada državi. Ukoliko javno preduzeće od lokalnog značaja ostvari dobit, dobit mora da pripadne lokalnoj samoupravi i zato planirani način raspodele dobiti moguće je da se u osnivačkom aktu propiše, da se dobit takvog preduzeća u određenoj srazmeri deli, pa da se kaže deo dobiti 30% reinvestira se. U šta? U neka nova – 5 posto zbog uspešnog poslovanja zaposlenih u javnom preduzeću. Gospodine Dinkiću, 5%-6% zbog uspešnog poslovanja preduzeća kao nagrada radnicima i to je moguća varijanta. Mora u početku da se zna plan raspodele dobiti. Mi vas tu ne ograničavamo, nego vam pomažemo da mangupi ne kradu. Moram da vam kažem još jednu stvar. Kada smo već na terenu ovog zakona, formalno-pravno, SRS je veliki protivnik jednog koncepta koji smo nasledili, svi smo ga nasledili, i mi dok smo bili na vlasti i vi kada ste došli na vlast, da su pojedina javna preduzeća bila osnivači drugih zavisnih preduzeća u svom sastavu. Karić je to preuzeo i tako je organizovao svoje preduzeće. Zatvorio je tako liniju, prihod dolazi sa strane, a svi troškovi ostaju u porodici. Neću da pričam šta je sve prekršeno od starog zakona o preduzećima. Nisu se razlikovala javna preduzeća od državnog interesa i republičkog nivoa. Mi smo ovaj zakon doneli zbog njih, gospodine Dinkiću, da te mangupe u javnim preduzećima sputamo, jer je bio veliki otpor u tim preduzećima: NIS, ''Elektroprivreda'', ''Vodoprivreda'', ''Srbijašume'' i da vam ne pričam. To niko živ nije mogao da pohvata koliko preduzeća ima i gde se vrte pare. Vi ste nas sada napadali sa pozicija da Vlada Republike Srbije želi centralizaciju. Ne napadam vas da želite centralizaciju, ali vam kažem, plan raspodele dobiti ubacite u ovaj član. Ako ubacite to u ovoj član onda spokojno možete da usvojite sledeća dva amandmana SRS, a govoriću o njima, tiču se člana 22b, st. 2. i 3, čini mi se. Problem znamo, problem treba da se reši, mora da se reši, znamo koje opasnosti stoje. Znači, imate 160 opština i to niko živ više ne može da pohvata. Oni vode neku svoju autonomnu politiku. U jednom delu, mi njih možemo da razumemo, ako žele da iskažu dobit da bi investirali u nešto. Želim da vam kažem jednu stvar. Treba da se pogleda struktura i cena stambeno-komunalnih usluga. Ako privreda treba da ima neku reproduktivnu sposobnost, onda javna preduzeća od opštinskog značajatreba da imaju zagarantovanu reproduktivnu sposobnost, jer jedino tada ima opravdanja ukoliko usaglašavaju cene svojih stambeno-komunalnih usluga sa nekim kretanjima na tržištu. Ukoliko opštinsko javno preduzeće diže cene, a za buduće tekuće investicije ili investiciono održavanje očekuje pomoć skupštine jedinice lokalne samouprave, razvojnog projekta, pomoći, onda smo mi svi obrali bostan. Onda oni u suštini imaju neravnopravnu raspodelu dobiti i na nezakonit način su formirali cenu svog rada. Znači, nadam se da sam pokušao da vam to malo približim, šta je ovim amandmanom SRS tražila. Siguran sam da je to na putu onoga što je Vlada htela da učini sa ovom izmenom zakona.
Hvala. Reč ima ministar Dinkić. Izvolite.
Hvala. Zaista ovaj argument jeste utemeljen, tako da u ime predlagača prihvatamo amandman koji je podneo poslanik Momir Marković na član 15. stav 4, da se posle reči "rashoda po namenama" dodaju reči "planirani način raspodele dobiti javnog preduzeća". To je očito bila greška u pisanju zakona, imajući u vidu da kod republičkih javnih preduzeća svakako mora da se zna način raspodele dobiti, a zašto se to ne bi znalo i kod lokalnih i javnih preduzeća. Hvala na ovoj sugestiji i primedbi. Prihvatam amandman.
Hvala. Da li još neko želi reč o amandmanu, pošto nadležni Odbor nije prihvatio, pa će se o njemu izjašnjavati Skupština u danu za glasanje. O amandmanu? Izvolite, reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković.
Dame i gospodo, teško je govoriti o ovom amandmanu i o članu 15. dok ne raspravimo gde smo mi u stvari. Gde smo kada je reč o ovom zakonu i šta u stvari u suštini piše u zakonu. Molim da predsedavajući prekine sednicu dok ne raspravimo gde je ispravka amandmana koji je Vlada Republike Srbije prihvatila na član 9. Mi smo o tome juče razgovarali, gotovo potrošili smo ceo dan kao poslanička grupa, i sa ministrom Dinkićem i sa ministrom Bubalom. Mislim da smo razjasnili onu ključnu stvar koju smo ovde u načelu raspravljali, a to je, kada je reč o privatizaciji javnog preduzeća, ono o čemu je bilo i danas ovde reči, kada je reč o strateškim delatnostima javnih preduzeća, da se ne može privatizovati više od 49% i da Vlada Srbije ne može da proda više od 49%. To je ono što sam govorio i ovde u načelu, kada je reč o hidroelektranama, termoelektranama u Bajinoj Bašti,Đerdapu, Kostolcu itd. Naravno, Vlada to može po nekim drugim zakonima, samo mora da zna, kada je reč o SPS, tog trenutka kada bi raspisala tender da ta vlada više ne postoji. Moram to da kažem odmah da ne bi bilo... (Iz sale: To je bilo.) Ispravku sam video i imam u papiru, ali nisam čuo da je predsedavajući to konstatovao. Želim, kako ne bi ispalo na kraju sednice da je to došlo u klupama, a o tome isto pričam. Znači, dok predsedavajući ne konstatuje tu ispravku, imam je na klupi kao i vi, ali ne znam da li je ona postala sastavni deo člana 9, kao ispravka amandmanom na član 9a, koji je Vlada juče dostavila. Prema tome, molim predsedavajućeg da ima vremena da se posveti tome. Možda nema vremena ponekad da glasa o rezoluciji, ali mora da ima vremena da ispravi ...
Gospodine Anđelkoviću, mislite na predsednika Skupštine?
Mislio sam naravno na predsedavajućeg glavnog, mi smo sporedni, ja i ti. To je valjda tebi potpuno jasno, i tebi i meni, mi smo tu da pomognemo.
Gospodine Anđelkoviću, kada predsedavam, ja sam glavni predsedavajući, tako da izvolite. Mislili ste na predsednika, a vi ste možda sporedni.
Volim kada ti poveruješ da si glavni, eto, ne verujem da sam glavni, tako da je meni lakše, dok ne budem glavni.
Vi ste sporedni predsedavajući.
To ne znači da neću, naravno. Da se ovde pojasni stvar. Naše zalaganje je bilo (i to smo, i zahvaljujem se i gospodinu Dinkiću i gospodinu Bubalu, a o tome smo juče razgovarali satima) da se stvar precizira. Mi smo zato da se 15% akcija podeli radnicima, zaposlenima u javnim preduzećima, i drugih 15% ostalim građanima u javnom sektoru koji nisu iskoristili po drugom osnovu pravo na akcije. To je ukupno 30%, u tom amandmanu je onako kako smo govorili, u tom amandmanu to upravo piše i da se u dosadašnjem stavu 1. koji treba da bude stav 2. umesto reči "predmet prodaje iznosi najviše 70%", treba, ovo što je i gospođa Radeta govorila (da ne piše tako nego treba) da stoji – koji obavljaju delatnost od opšteg interesa kapitala za sticanje akcija bez naknade iznosi najviše do 30%. Znači, 15% radnicima, a 15% ostalim građanima koji to pravo nisu iskoristili po drugom osnovu. Kada je reč o tih 70%, gospođo Radeta, tu SPS nije protiv da se 70% prodaju neki moteli, hoteli, odmarališta i turističke organizacije poput "Jugopetrolturs" i slično. Znači, tu nismo protiv, ali kada je reč o NIS, bio sam precizan malopre, gospođice Jovanović, kada je reč o NIS, ''Đerdapu'', ''Kostolcu'', o rafineriji, SPS isključiva je u tome da se više od 49% tog kapitala ne može prodati, ne može se privatizovati. Ti kažeš ne piše u zakonu, ne piše u ovom, jer taj zakon nije ni namenjen za to. Piše u drugim zakonima i po tim drugim zakonima o privatizaciji, DOS-ovom zakonu. Tačno je da bi ova vlada mogla taj zakon DOS-ov da iskoristi i da proda 70% rafinerije ili ''Đerdapa'', ali odmah kažem da će to značiti, kada bi se raspisao tender za tako nešto, tog trenutka znači da ova vlada nema više podršku SPS. To odgovorno kažem ovde za govornicom Skupštine Srbije. Znači, to su dve različite stvari. Jedna je šta piše u zakonu, o ovome što se odnosi na privatizaciju sporednih sektora, sporednih delatnosti, javnih preduzeća, a drugo je ono što se može iskoristiti iz DOS-ovog zakona o privatizaciji, gde bi po toj logici moglo da se proda kada je reč o strateškim delatnostima više od 51%. Zato molim da se prvo konstatuje ova ispravka od strane predsedavajućeg, a ako ne može on da je konstatuje, neka prekine sednicu dok se to ne razjasni, da bismo mi mogli da shvatimo i da raspravljamo o ovim drugim amandmanima. Ne možemo da raspravljamo o podeli dobiti, kada ne znam da li raspravljamo o raspodeli dobiti na 70% ili na 30%. Moram, jednostavno, da znam šta je prethodno prihvaćeno i šta je postalo sastavni deo zakona. Mi smatramo da je ovo dobar rezultat, kada je reč pre svega i o ovih 540.000 ljudi koji su potpisali, ali i ostalim ljudima zaposlenim u prosveti, zdravstvu, policiji itd. koji po drugom osnovu nisu iskoristili pravo na akcije. Hvala.
Gospodine Anđelkoviću, ministar je prihvatio amandman na član 15. Momira Markovića. A vi ste ovde reklamirali da nije čitana ispravka na član 5, da li je tako? (Zoran Anđelković: Ne, nego 9a.) Sada ćemo videti, na član 5, sa ispravkom, čitana je ispravka. Samo malo, sada ćemo videti.
Samo malo da razjasnimo, Vlada je 15. 9. u 15,45 časova podnela amandman na član 9a. Taj amandman, piše 9a, a čitam kako piše. Dakle, mi smo, kada smo taj amandman videli, podneli svoj amandman 16.11. u 15,45 časova, koji sekretar kaže da je neblagovremen i mi to znamo. Ali, juče je Vlada na svoj amandman 9a podnela ispravku i to je ova ispravka koju čitam, evo je, sada sam vam dao, evo je ispred mene. Znači, juče, 22. novembar, na osnovu člana 145. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, "Službeni glasnik" taj i taj, prečišćen tekst, Vlada podnosi ispravku amandmana dva, vrlo precizno kaže, na član 9a, na Predlog zakona o izmeni i dopuni Zakona o javnim preduzećima i obavljanju delatnosti od opšteg interesa, koji je podnet aktom broj 05, broj 011-2195/05-7 od 15. septembra 2005. godine, koji glasi da u dosadašnjem stavu 1, koji treba da bude stav 2, umesto reči''predmet prodaje iznosi najviše 70%'' treba da stoje reči ''koje obavljaju delatnost od opšteg interesa, kapitala za sticanje akcija bez naknade iznosi najviše 30%''. Dosadašnji stav 2. treba da bude stav 1. U stavu 3. posle tačke treba da stoji rečenica koja glasi – akcije koje su preostale posle prodaje iz prenosa zaposlenih bez naknade evidentiraju se u privatizacionom registru. To je ovih drugih 15%. Molim vas da ovu ispravku uvažite, kako bi bile otklonjene greške koje su nastale tehničkom omaškom, i potpisao je potpredsednik Miroljub Labus. Izvolite, ovaj amandman i onda razjasnite da li je to sastavni deo zakona.
Reč ima gospođa Radeta po Poslovniku, pa ćemo videti, replika, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pošto je gospodin Anđelković ovako ćaskao odavde sa mnom, javila sam se da se ne stekne utisak da SRS deli mišljenje SPS, odnosno gospodina Anđelkovića kada je u pitanju član 5, da li je 5a, da li je 9a, to je potpuno nebitno, to je tehnička stvar, ali se ovde radi o suštinskoj stvari. U tom članu, na koji smo mi dobili amandman na član 9a kako ovde piše, stoji da u javnim preduzećima i preduzećima sa većinskim učešćem državnog kapitala predmet prodaje iznosi najviše 70% državnog kapitala koji se privatizuje. Mi iz SRS apsolutno se protivimo ovome i kažemo da 70% mora da se zameni sa 49%. Dakle, preko 49% nema prodaje, što se tiče SRS. Sada dolazi ono o čemu sam govorila kada sam govorila o nekom drugom amandmanu i najavila sam upravo ovo što se sada desilo. Da vidimo kako će u danu za glasanje da se izjasne oni koji kažu da čuvaju državnu imovinu na ovaj način i sada je, kao, postignut neki dogovor – menja se amandman, pa kaže da, u dosadašnjem stavu 1, to je ovo što sam pročitala, koji treba da bude stav 2, što je nebitno, umesto reči "predmet prodaje iznosi najviše 70%" treba da stoje reči "koji obavljaju delatnost od opšteg interesa, kapital za sticanje akcija bez naknade iznosi najviše 30%". Nije šija nego vrat. Dakle, da se zavara javnost, kao SPS se dogovorila sa predstavnicima Vlade, sa Bubalom i Dinkićem, kako reče gospodin Anđelković, dogovorili se i on ima garanciju da ''Đerdap'', ''Kostolac'', NIS itd. neće biti prodati nekim tajkunima u iznosu od 70%. Hoće, dame i gospodo. To što ovde stoji da će se sticanje akcija bez naknada iznosi najviše 30%, nikome to nije sporno. Ponavljam, ono što sam rekla jutros, šta će nekome besplatnih 30% akcija EPS-a kada mu Hamović kupi 70% EPS-a. Šta od toga ima država, šta od toga imaju ti mali akcionari, jer onda će on da kupi i njihovih 30%. Neće. Ako se prihvati i ova ispravka amandmana, ništa se suštinski nije promenilo. I dalje ostaje namera Vlade da javna preduzeća od strateškog značaja za Srbiju, da strateška dobra Srbije proda budzašto, uz proviziju i nije važno kako, čak da ih proda po nekoj super ceni. Ta strateška dobra ne smeju da se prodaju u procentu većem od 49%. Ova izmena, dame i gospodo, ovo govorim radi javnosti Srbije, ovo govorim radi onih sa kojima smo juče razgovarali, i mi i svi vi ovde predstavnici svih stranaka, sa onim koji predstavljaju 500.000 ljudi koji očekuju čudo od ovih 30% besplatnih akcija. Ovo im znači da tih 30% besplatnih akcija, i ako ih dobiju, ništa ne znače. Ovo znači nešto još mnogo tragičnije, znači potpuno ekonomsko uništenje Srbije ako se desi da prođe ovaj amandman sa ovakvom izmenom. Dakle, i dalje stoji da će Vlada Srbije da proda strateška preduzeća, javna preduzeća Srbije. A to što kaže gospodin Anđelković, on to neće prihvatiti ako se to desi, Vlada više neće imati podršku. Šta me briga ko će posle da podržava Vladu ili ko neće, ako oni prodaju EPS, NIS, ''Kostolac'', ''Đerdap'' itd. Kome je onda bitna nečija podrška. Onda vam ni Vlada više neće tražiti vašu podršku, uzeće ono što je njima dovoljno i baš ih briga šta će dalje biti sa Srbijom, sa ovim građanima. Dakle, da razjasnimo još jednom, ova izmena amandmana nije nikakva suštinska izmena. Ostaje sve isto, i dalje ostaje stav SRS da za ovaj amandman ne sme da se glasa.
Samo malo, da pokušamo da razjasnimo, uz informacije koju sam dobio od službe. Znači, prvo, u dopisu koji je gospodin Anđelković ovde meni dao, radi se o, kako sam dobio informaciju, grešci, umesto broja 9. treba da stoji 5a, umesto 9a. To je prva stvar. Druga stvar, da konstatujemo ovo što je tražio gospodin Anđelković. Dodaje se posle člana 5. član 5a kojim se menja sadržaj člana 9a. To je što se toga tiče. Reč ima ministar.
Samo još jedno kratko razjašnjenje. Privatizacija javnih preduzeća se ne određuje Zakonom o javnim preduzećima, već Zakonom o privatizaciji. Dakle, javna preduzeća nisu samo EPS, NIS, "Srbijašume" itd. Javna preduzeća su u ovom trenutku i sva ova sporedna preduzeća koja su izdvojena iz velikih javnih preduzeća. To su različita odmarališta, restorani, itd. Dakle, privatizacija bilo osnovnih, bilo sporednih delatnosti, regulisana je Zakonom o privatizaciji. Ovim amandmanom mi samo otvaramo mogućnost, koja nije postojala u Zakonu o privatizaciji, da i radnici tih sporednih preduzeća, odmarališta na Zlatiboru, JAT-ovog hotela na Kopaoniku, JAT-ovog hotela na Slaviji, dobiju besplatne akcije. Inače, ta preduzeća bi se privatizovala, jer nema razloga da se privatizuje neko društveno odmaralište, a ne javno odmaralište, a radnici bi u društvenom odmaralištu dobili besplatne akcije i novac, a u državnim ne bi ništa dobili da nema ovog amandmana. Dakle, ovaj amandman daje mogućnost da se do 30% akcija besplatno podeli građanima Srbije, 15% zaposlenima, 15% ostalima. Predmet privatizacije je regulisan potpuno drugim zakonom, o kome mi danas ovde uopšte ne raspravljamo, a to je Zakon o privatizaciji. To je ono što je gospodin Anđelković i rekao. Svaka pojedinačna privatizacija je predmet posebnog akta. Ako se želi odmaralište privatizovati, mora da se donese odluka o privatizaciji konkretnog odmarališta. Postupak privatizacije bilo kog javnog preduzeća, osnivač donosi odluku, a to je Republika Srbija, o privatizaciji. To se ovim zakonom uopšte ne reguliše i mislim da nema potrebe da se o tome raspravlja. Naravno, moguća je rasprava, ali to je suština.
Da li se neko javlja po Poslovniku? Gospodine Anđelkoviću, izvolite.
Gospodine Vučiću, ako imate nešto dođite za govornicu, nemojte da polemišete sa mnom [[Dobacivanje iz sale.]] Da li ću biti pametan ili ne, nemoj ti da se praviš pametan.
Gospodine Anđelkoviću, molim vas.
To ti možeš u svojoj stranci i kod drugih, ovde je reč o Skupštini i molim te da se ponašaš u skladu sa time, kao narodni poslanik i da mi ne dobacuješ.
Gospodine Anđelkoviću, molim vas da se ne obraćate poslanicima u klupama.
Moli gospodina Vučića, a ne mene. Ja sam se javio za reč, a gospodin Vučić mi dobacuje.
Dobili ste reč i recite ono što ste želeli da kažete. Izvolite.
Predsedavajući, molim vas da omogućite da se ovde normalno diskutuje. Prvo, zahvaljujem se na razjašnjenju predsedavajućem i sekretaru, zato što smo sada dobili jasnu situaciju da je tehnička greška, da nije reč o 9a, nego o 5a, u stvari, da je suština ista. Mislim da smo došli do jedne suštine koja je izuzetno važna. Tu suštinu SPS je usaglasila ne samo sa ministrima u Vladi, već i sa sindikatima javnih preduzeća. Imali smo prošle nedelje sastanak i ova ispravka amandmana je apsolutno u skladu sa potpisima 540 hiljada zaposlenih u javnim preduzećima o načinu podele akcija. Ni zaposleni u javnim preduzećima nisu bili zainteresovani da samo oni dobiju 15% akcija, jer i ne mogu da dobiju, po broju godina, mogu da dobiju maksimalno 7-8%, već i ovih drugih 15% mogu da dobiju oni radnici i penzioneri koji to pravo nisu iskoristili, a po ovom zakonu bi imali pravo. Mislim da je to jedan veliki napredak u ovom zakonu o javnim preduzećima, da se ovaj deo akcionarskog kapitala u javnim preduzećima obezbedi i zaposlenima u javnim preduzećima, u javnom sektoru, a i ostalima koji po tom osnovu imaju pravo. Nadam se da će se o načinu raspodele tih akcija što pre doneti zakon ovde u Skupštini i da bude potpuno jasna situacija. Mi smo na ovaj član i na taj zakon reagovali kao SPS. Nisam video da su druge poslaničke grupe pisale amandman protiv tih 70%. Takvog amandmana u Skupštini nema. Pravo je retorike da se objašnjava kako ste protiv 70%, ali tog amandmana da je neko protiv 70% prodaje ovih sporednih delatnosti ovde u Skupštini nije ni bilo. (Zoran Krasić, sa mesta: Čim ne glasamo za zakon, onda je to jasno.) Gospodine Krasiću, da li ćete glasati protiv ili za, vi ste opozicija i prirodno je da glasate protiv. Samo kažem da tog amandmana ovde nije bilo. Jedina polemika koja je ovde nastala oko ovog dela raspodele akcija jeste bila i u načelu od strane SPS i danas. Mi smo zadovoljni i zahvalni smo što smo došli do jednog kompromisnog rešenja, koje nije kompromisno rešenje u korist SPS, već pre svega u korist zaposlenih u javnom sektoru i drugih građana koji to pravo nisu iskoristili kada je reč o dodeli besplatnih akcija. Pošto mi predstavljamo njih, mi smo zbog toga zadovoljni. Kada je reč o mogućnosti prodaje, naravno, uvek možemo menjati tezu, ali vrlo precizno sam rekao, stav SPS, ne moj lični, kada je reč o osnovnim delatnostima. Nabrojao sam i prošli put i sada, kada je reč o hidroelektranama, o "Kostolcu", o rafineriji itd. SPS neće ni na koji način, ne dati podršku, nego će biti protiv prodaje tih preduzeća preko 49%. Vi sada nama kažete ovde, to je suština, zašto se javljam – kad se to proda, onda nije bitno, rasprodalo se. Ne može! Za svaku prodaju postoji postupak. Mora prvo da se donese odluka Vlade, pa da se raspiše tender itd. Onog trenutka kada Vlada tu odluku donese, pre nego što se raspiše tender i uđe se u bilo kakvu proceduru, tog trenutka Vlada ne bi imala ovde podršku. Ta stvar je potpuno jasna. Mogla bi neka druga vlada, možda sadašnja opozicija kada dođe na vlast, da napravi takav zakon i da privatizuje, ali dok je SPS ta koja čini parlamentarnu većinu, mi ćemo sasvim sigurno iskoristiti svoj mehanizam zaštite takvog svog stava. Iako, kada je reč o DOS zakonu, tu je ministar potpuno u pravu, on otvara mogućnost da se mogu čak i strateške delatnosti privatizovati. Predsedavajući, zahvaljujem se na razumevanju.
Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, svaki poslanik ima pravo da traži dodatna obrazloženja da bi mogao da učestvuje u radu. Tražim vrlo precizno, upravo iz razloga što je ovde u ispravci stavljeno 9a, a odnosi se na izmene člana 5, odnosno dodaje se član 5a. Pitam da li će da bude problema, da li je ta ispravka i uz to postala sastavni deo teksta zakona? Hoću vrlo precizan odgovor, da ne bi bilo situacije, na stranu ovo za šta se ko zalaže. Zoran Anđelković je jasno rekao za šta se zalaže SPS i ona nosi odgovornost za to što se zalaže, ali nas interesuje da li je postao sastavni deo zakona ili nije, imajući u vidu ovu tehničku grešku. Da li podrazumeva otvaranje rasprave ili ne? Ne insistiram, samo pitam i hoću vrlo precizan odgovor. Ako se otvori rasprava, imaćemo dosta toga da kažemo o tome.
Gospodine Petronijeviću, nije mogao da postane sastavni deo Predloga zakona, jer se Zakonodavni odbor nije izjasnio o amandmanu. Vladin je amandman. Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom je prihvatio amandman, ali Zakonodavni odbor se nije izjasnio i zbog toga ne može da postane sastavni deo Predloga zakona. Ako nije sastavni deo zakona, ide rasprava i izjašnjava se Skupština u danu za glasanje.
Mora da se otvori rasprava.
Rasprava je otvorena. Dobijam opet informaciju, tada nisam predsedavao, rasprava je otvorena, ali se niko nije javio za reč. Tada nisam predsedavao. Replika, narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, priznajem, nisam u stanju na istom civilizacijskom i leksičkom nivou da razgovaram sa gospodinom Anđelkovićem, ali sam dužan nekoliko stvari da kažem koje su neistinite. Dakle, kaže se da nema nijednog amandmana koji bi govorio o nekom procentu manje. Nema, ima zakon, ima predlog zakona SRS, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji, koji smo podneli krajem februara i početkom marta 2004. godine. Godinu i po dana čekamo da stavite to na dnevni red, gde SRS traži da u javnim preduzećima i preduzećima sa većinskim učešćem državnog kapitala predmet prodaje iznosi najviše 49 procenata državnog kapitala koji se privatizuje. Kako vas nije sramota da govorite da to nije istina i da takva rešenja ne postoje. Nije, zato što vam je to svejedno, zato što možete da kažete bilo šta. Čudim se mojim prijateljima iz SRS koji su očekivali da će, ne znam, Vlada da padne ili šta? Nije valjda neko mislio da će ovde da budu neka uslovljavanja Vlade. Siguran sam, slušao sam Vjericu Radetu, znali smo svi, naravno, da će da prođe i budžet, naravno da će sve da im prođe. Gde će svi ovi da idu na izbore, "kud su pošli s' krmeljive oči", da idu na izbore i da niko ne dođe do 5 posto, pa šta onda da rade?! A ovako vladaju! A onda smo krivi mi što nismo baš na ovaj član i ovaj stav podneli amandman, a podneli ceo zakon. Podneli smo ceo zakon, a godinu i po dana ga nema na dnevnom redu. Ceo zakon smo podneli koji se ne stavlja na dnevni red. Podneli smo im Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o planiranju i izgradnji, popularnog u narodu kao zakon o legalizaciji. To nije stavljeno na dnevni red. Niko ga ne stavlja na dnevni red. Uz to smo predali više od 900 hiljada potpisa. Baš briga većinu u Narodnoj skupštini da to stavi na dnevni red, ne sekira se niko. Onda kažu da nema tih predloga. Ima predloga, ali su predlozi u fioci, godinu i po dana se iz fioke ne vade i ne idu pred narodne poslanike u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Malopre sam dobio jedno pismo od gospođe koja se potpisala kao Vera Tomanović iz Užica, odnosno iz Sevojna. Pročitaću vam iz tog pisma samo jednu stvar, nije vezana za neko od pominjanih javnih preduzeća. Kaže se: ''Molim vas da u ime manjinskih akcionara Valjaonice aluminijuma Impol Seval pročitate ovaj naš apel da se, bar dok se ne izvrši nova procena kapitala, čuje istina o još jednoj otimačini firme koja je od evropskog značaja. Firma je kupoprodajnim ugovorom, naravno štetnim za nas, prodata za 20 puta manju cenu. Cena za koju je prodata je 6,5 miliona dolara. U Medija centru u Beogradu bili smo da bi država, odnosno neko ko se bavi ovim problemom, Trgovinski sud, Agencija za privatizaciju, javni tužilac, Narodna skupština, posvetili pažnju ovom velikom problemu. Ali, mediji u Srbiji su strogo cenzurisani. Osim šturih tekstova od nekoliko redaka u dnevnim listovima, nikakav drugi efekat nije izazvao. Problem je ogroman. Firma Impol Seval, čiji je većinski vlasnik Impol, Slovenska Bistrica, sa demontažom linije za finalizaciju, koji je, i sami znate, rudnik novca u Sevojnu, planiraju da proširuju livnicu. Plan je 100 hiljada tona godišnje samo pretopljenih aluminijskih blokova. Srbiji je zatrovana životna sredina, a Slovencima, naravno, novac. Gospodine Vučiću, ovo pišem dok gledam prenos skupštinskog zasedanja." Pa onda idu molbe, pa se kaže: "Tražimo prostor u medijima za nas male akcionare koji imaju 15 posto kapitala u Impol Sevalu. Probali smo da razgovaramo sa članovima poslovnog odbora većinskog vlasnika. Bili smo ismejani i rečeno nam je da smo mi dno dna i da su oni kupili gomilu gvožđa". Ovo vam je samo jedan primer kako to funkcioniše. Tačno je da je privatizacija regulisana posebnim zakonom, ali je takođe tačno da vi dobro znate da su vaši ključni potezi, i da već o tome raspravljate, kako i na koji način NIS, kako i na koji način EPS da privatizujete, kako da otmete što više za sebe i kumove mafije, kako i na koji način taj novac da se podeli i to je suština cele priče. Da li će da se dobije milijardu, milijardu i po ili dve milijarde, nešto malo će državi da se vrati, vi ćete da potovarite na kamione, a građanima Srbije od svega toga ništa, a neka naredna vlada izdržavaće se od vazduha. Pošto više neće da bude najvećih prihoda, onoga što danas izdržava državu, ona će da se izdržava od vazduha, a penzije će da se isplaćuju ni od čega. To ko će koga da podržava, sada kažem, šta god da bude i kako god da bude, podržavaćete se sve dok narod konačno ne bude rekao da to više neće da trpi, dok turbulencije u društvu ne budu toliko narasle i kada narod bude rekao, čak ni zbog Kosova i Metohije nismo spremni sve ostalo da vam opraštamo, lopovluk, kriminal, korupciju i sve drugo, i kad budu rekli da hoće promene. Onda kada budu rekli jasno i otvoreno svuda u Srbiji, a što danas osećaju, onda ćete da vidite kako ćete da budete svi zajedno "počišćeni" sa političke scene i onda ćete ovu Narodnu skupštinu da gledate negde na razglednici i da razmišljate zašto ste i na koji način odgovarali radikalima. Mi vas podsećamo i žao mi je što izađe Predrag Marković, da bi bilo dobro da ove naše predloge stavi na dnevni red, jer onda ne biste imali mogućnost bilo koje zloupotrebe u postupku privatizacije koje ste do sada imali. Uveren sam da građani Srbije baš čekaju takav zakon na dnevnom redu, jer sve moguće prevare smo predvideli u tom zakonu i direktno im se suprotstavili. Da li znate da je moguće da, kada idete na javne licitacije do određene sume novca, dovoljno je da isplatite 50 plus jedan posto i da nikada ne isplatite ostatak. Vi ste postali vlasnik većinskog paketa akcija i sami sebi ne morate dalje ni da isplaćujete. Lažni investicioni ugovori i ostala čuda, ništa vam ne važi od onog trenutka kada ste postali većinski vlasnik 50 posto plus jedan. Građani Srbije to treba da znaju. Zato je vreme da se stane na put ovakvim prevarama, a vi na radikale vičite i govorite da su vam radikali krivi, ali se uporedite negde sa radikalima. Tamo gde ste za manje od deset puta slabiji od radikala, ja vam odmah čestitam, to je veliki uspeh za svaku od vaših stranaka. Mislim da je takvih mesta u Srbiji veoma malo ali da ih neće biti nijedno do izbora. Mislim da građani Srbije jedva čekaju te izbore i da, baš, zato hoće promene. Hvala.
Hvala, gospodine Vučiću. Prelazimo na sledeći amandman. Na član 16. amandman je podnela Skupština Autonomne pokrajine Vojvodine. Vlada i Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom nisu prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo poslanik Veroljub Arsić. Vlada i Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? Izvolite. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, pa Zoran Krasić.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine Zankov, zaista vam se divim sa kakvim dostojanstvom u celom ovom zamešateljstvu, koje naravno ničim niste uzrokovali, dajete primer visoko moralnog čoveka i pre svega čoveka izrazite demokratske sposobnosti i potencijala, kao srpski radikal, dok predsedavate sednicom. Ovaj haos koji se napravio u poslednjih pola sata je postao toliko uobičajen u Narodnoj skupštini Republike Srbije, kada je u pitanju nesporazum pojedinih sa predstavnicima Vlade, da je stvarno neverovatno kako oni sami sebe izvlače iz tog ambisa u koji svaki dan upadaju sve više i više. Amandman koji je podneo kolega Veroljub Arsić usklađen je sa Zakonom o lokalnoj samoupravi, republičkim Ustavom i deklarativnim težnjama vas pojedinaca, čak i vas koji ste predsednici opština a pripadate vladajućoj strukturi, 15 godina "ispirate mozak" pričama o navodnoj decentralizaciji, samostalnosti jedinica lokalne samouprave. Kada pogledate član 22b, odnosno stav 2. koji kolega Veroljub Arsić traži da se briše, odnosno član 16, postojeći član 22, videćete da je to direktni atak koji ćete ovim predlogom zakona dati i neograničenu bahatost Ministarstvu finansija, ministru finansija i Republičkoj vladi u odnosu na jedinice lokalne samouprave. Kada pogledate član 22b, odnosno stav 2. koji je kolega Veroljub Arsić tražio da se briše, odnosno član 16. postojeći član 22. videćete da je to direktni atak koji ćete ovim predlogom zakona dati i neograničenu bahatost Ministarstva finansija, ministru finansija i Republičkoj Vladi u odnosu na jedinicu lokalne samouprave. Lako je vama da održavate razne konferencije, da sazivate stalne konferencije opština i gradova, da na njima pojedini predsedavaju i da govorite o projektima za decentralizaciju i za ekonomsko osamostaljivanje jedinica lokalne samouprave, a onda da dođete u Skupštinu i da date ovakva ovlašćenja ministru Dinkiću, to je prosto neverovatno. Da zaređate da pitate predsednike opština iz vladajuće strukture koji su narodni poslanici šta misle o ovome, svi će privatno da vam kažu – to je katastrofa. Dinkić će da vas uništi, to je nenormalno datakav zakon postoji. Ali kada dođe zakon o budžetu, što reče gospođa Radeta a i gospodin Vučić, kada dođu svi ostali drugi zakoni i ovaj koji direktno atakuje na njih kao izvršne nosioce vlasti, svi će da pritisnu zeleno i da kažu – nema veze, sa radikalskim amandmanima nećemo da imamo ništa, nego ćemo da glasamo za integralni tekst zakona koji nam je Vlada predložila. Šta kaže ovaj član i ovo što je gospodin Arsić pokušao da ospori amandmanom? To je prosto neverovatno da jedinica lokalne samouprave koja treba da opstaje i uz transferna sredstva, na koja svi imaju primedbe i ja sam kao i svaki predstavnik SRS protiv toga da se neguje neki lokal patriotizam, pa kada dođe zakon o sredstvima koja se upućuju opštinama i gradovima, a vi ste videli da nikada nijedan radikal, čak nijedan predsednik opštine, ne kaže – meni je malo, daj meni više, što si dao Boru i Zaječaru, a nisi dao Požegi ili šta ja znam Užicu. Ne, neverovatno je. Znate da vodimo takvu raspravu kada su u pitanju ta transferna sredstva. Zato što uvek treba više. I svakoj opštini i svakom gradu treba više. Vi imate gradove koji su potpuno zapušteni, naročito jug Srbije, koji je nerazvijenije područje u odnosu na neki centralni deo ili na severni deo Srbije ili na neke beogradske opštine. Ne radi se ovde o tome. Ovde se radi o mogućnosti da ministar ako proceni, odnosno program javnih preduzeća čiji je osnivač lokalna samouprava (to je ovaj prvi stav), odnosno AP, kao i preduzeća, odnosno zavisnici društava kapitala, čije je osnivačko javno preduzeće, a na koje je osnivač javnog preduzeća dao saglasnost, dostavlja se ministarstvu nadležnom za poslove trgovine, ministarstvu nadležnom za poslove rada, za poslove finansija i ministarstvu nadležnom za poslove lokalne samouprave radi praćenja kretanja cena i zarada. Drugi stav kaže – ukoliko je nadležni organ jedinica lokalne samouprave, odnosno AP dao saglasnost na program iz stava 1. ovog člana, a taj program sadrži elemente koji nisu u skladu sa politikom projektovanog rasta cena i zarada koju za tu godinu utvrđuje Vlada Republike Srbije, ministar nadležan za poslove finansija, odnosno gospodin Dinkić, može izdati nalog da se privremeno obustavi prenos transfernih sredstava iz budžeta Republike Srbije jedinici lokalne samouprave, odnosno prenos pripadajućeg dela poreza na zarade i poreza na dobit preduzeća AP, do usklađivanja tog programa sa odredbom člana 22. stav 4. ovog zakona. Sam ministar Dinkić, jutros, to je glavna vest na svim elektronskim medijima, kao i guverner Narodne banke Srbije, Radovan Jelašić, sebe demantuju kada je u pitanju procenat projektovane inflacije i ono što će da se dešava sa našom domaćom valutom i sa kretanjem cena na našem tržištu. Ako pogledate, zašto onda da trpi jedinica lokalne samouprave ili koleginica Gordana Pop-Lazić, ili Milan Stevović, ili gospođa Maja Gojković, što su neuporedivo sposobniji, pametniji da projektuju rast cena i zarada, odnosno kretanje na makroekonomskom planu, nego ministar Dinkić. Znači, oni i ta jedinica lokalne samouprave treba da snose konsekvence od ministra zato što je on bio loš u proceni. Možda čak i Veroljub Stevanović, gde smo mi opozicija u gradu Kraguejvcu, možda će on bolje da projektuje sve te parametre i da ima bolju sliku o tome za naredni period nego ministar Dinkić. Radi se o tome da ovi podaci, koje sam vam ovde više puta pokazivala, jasno pokazuju da je ministar, odnosno Republički zavod za statistiku, u najvećem delu za sve periode iza nas, falsifikovao, odnosno bavio se lošom procenom i prikazom, ali prava reč je falsifikat onoga što su cene na tržištu. Nesporna je činjenica kolike su cene energenata, kolika je cena gasa, cena električne energije, uz najavljeno povećanje od 10%, ne znam kud ćete više kada je cena jednog kilovat sata, ne govorim o onoj najvišoj zoni, o crvenoj, nego prosečna cena, najveća u okruženju. Kako sada možete da kažete da je ovo realna projekcija troškova, odnosno potrošačke korpe u Srbiji, kada sam vam više puta rekla i mnogi od vas su klimali glavom, a koleginica Radeta je izračunala da za tu minimalnu potrošačku korpu za juni mesec 2005. godine u Republici Srbiji za četvoročlano domaćinstvo može da se skuva 23 jela, bez mesa i ulja. Da li je to vama jasno? Sve ovo kada pogledate, ove cene ovde, to je čisti falsifikat. Projektovana inflacija je čisti falsifikat, prikazana da je mnogo manja od one koja jeste. Mi se ne zalažemo za to da jedinice lokalne samouprave budu toliko bahate, i tamo gde su naši predsednici opština, gde je gradonačelnik gospođa Gojković, da se unedogled podižu komunalne takse, cene komunalnih usluga, nego naravno da to sve bude u okvirima i usklađeno sa onim što je danas izuzetno težak standard stanovništva. Ako je projekcija Ministarstva lokalne samouprave na štetu jedinica lokalne samouprave, što ovde i te kako može da bude slučaj, protiv čega se bune čak i oni koji su u toj tzv. Stalnoj konferenciji opština i gradova, u kojoj gotovo da ne učestvuje SRS, gde se raspravljalo o tim pitanjima, onda je zaista nejasno kako vi možete da date saglasnost na ovaj član zakona i da ne prihvatite ovakvu intervenciju u zakonu, od strane kolege Veroljuba Arsića. Time se direktno zadire u određenu autonomnost, odnosno zagarantovano pravo, i po zakonu i po Ustavu, jedinica lokalne samouprave. Ministar Dinkić u najvećem broju slučajevima, u to budite sigurni, kada su u pitanju predsednici opština i gradova koji su pre svega iz SRS, reagovaće na ovakav način, što će obustavljati transferna sredstva i osporavaće projekte, odnosno plan programa za javna preduzeća čiji je osnivač SO. Uostalom, evo, na primeru opštine Aranđelovac, gde je na delu bahatost jedne nelegitimne skupštinske većine i nereagovanje, i Ministarstva lokalne samouprave i Ustavnog suda Srbije, na sve predstavke koje je uputio predsednik opštine, dr Radosav Švabić, i na činjenicu da se na najgrublji način zloupotrebljavaju i odbornici, i da se krši zakon kada je u pitanju poslovanje tih javnih preduzeća. Ne reaguje ni budžetska inspekcija, koja je više puta pozivana od strane predsednika opštine Aranđelovac, od gospodina Švabića, da dođe ispred Ministarstva, da vidi šta se tu radi, dovoljno govori o tome da je kolega Arsić bio u pravu i ja sa ovom argumentacijom, kada sam vam rekla da je nemoguće da normalno posluju jedinice, odnosno da opstaju jedinice lokalne samouprave, opštine i gradovi, a da ostane ovakav predlog člana 16, odnosno stav 2. u članu 22b ovog postojećeg zakona.
Reč ima poslanik Zoran Krasić.
Izvinjavam se što ću se malo vratiti na prethodnu raspravu pre ovog amandmana, jer i ovo što dotiče ovaj amandman i ono malopre što ste pričali o članu 5, odnosno 9a ima zajedničkih dodirnih tačaka. Predlažem Vladi Republike Srbije, Socijalističkoj partiji Srbije, G17 i DSS-u da nađu kompromis. Kompromis se sastoji u tome što treba poštovati Ustav i zakon. Pitanje privatizacije reguliše se Zakonom o privatizaciji. Zakon o javnim preduzećima i vršenju delatnosti od opšteg interesa je statusni propis koji reguliše status tih preduzeća. U nekim elementima dotiče se imovine tih preduzeća, ali nikada sa namerom da svojim pojedinim odredbama definiše način privatizacije nekog od ovih preduzeća. Znači, ono što je Vlada predložila, ne ulazim u formu da li kao amandman, da li kasnije kao ispravku, a ministar malopre objasnio da je želja bila da se omogući nekima da dođu do besplatnih akcija. Ministre, to možete izmenama Zakona o privatizaciji, ali to što želite da ubacite u ovaj zakon nije dozvoljeno. Ne možemo mi ovim zakonom da menjamo nešto drugo. Potpuno identična je situacija sa članom 22b, stavom 2. gde se u suštini govori o transferu sredstava. Transfer sredstava centralne vlasti prema jedinicama lokalne samouprave je materija koja se reguliše i koja je uređena Zakonom o lokalnoj samoupravi. Nema mogućnosti da se Zakon o lokalnoj samoupravi menja na način što se vrši intervencija u Zakon o javnim preduzećima. Ne sporim ono što je rukovodilo Vladu, ali to ne može u ovom zakonu. Ako imate nameru da ovo menjate, menjajte Zakon o lokalnoj samoupravi. U ovom zakonu ovoj odredbi nije mesto, iz jednog prostog razloga što ovom odredbom se ne reguliše status javnog preduzeća, nego se reguliše položaj lokalne samouprave kao osnivača prema Vladi Republike Srbije. Kao povod se koristi to što je lokalna samouprava dala saglasnost na neki akt javnog preduzeća. I ta saglasnost i taj akt su prouzrokovali probijanje nekih makroekonomskih pozicija koje je zacrtala Vlada Republike Srbije. Znači, ovde se javno preduzeće koristi kao povod da bi se nezakonito vršio upliv i regulisanje odnosa i suštine lokalne samouprave. To ne sme da se radi ovim zakonom. Zato predlažem Vladi Republike Srbije da, u dogovoru sa svojim koalicionim partnerima i ovima koji ih podržavaju, odustane od amandmana kojim je propisala i ono kasnije izmenila u pogledu privatizacije i raspodele besplatnih akcija i da takođe Vlada odustane od ovog rešenja koje je dato u članu 22. Doduše, usvajajući ovaj amandman Veroljuba Arsića i sledeći, povodom koga ću da se javim, Vlada nema potrebe da interveniše i onda se ispravlja ovo što je veliki propust, jer se ovde zaobilazno završava nešto što nije dozvoljeno.
Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević.
Mislim da je delikatno pitanje. Odmah da kažem da nemam nameru da branim ni predloženo rešenje, niti da branim amandman, ali hoću da budem vrlo jasan u tome šta hoću. Mislim da nije dobro da ministar bude car, ali nije dobro ni da opštinski carevi budu carevi. Imam takav primer. Živim u gradu gde je vlasnik Beograda gradonačelnik Bogdanović, koji sam raspolaže sredstvima kao nekada država Srbija, koji raspolaže suficitom u Beogradu, koji povećava cene i koji, naravno, dozvoljava da to ide u zarade, koji kvalitet komunalnih preduzeća ne diže na viši nivo boljim i organizovanijim radom. On radi na taj način koji ne daje odgovore na pitanje kakvi se tenderi sprovode u Beogradu u preduzećima, na koji način se oštećuju ta preduzeća; ministre, ispravite me ako nije tako. To je povod da budem jasan. Treba naći rešenje da zarade i cene ne mogu da budu u vlasti ni careva u lokalnoj samoupravi. Da li je to ova varijanta ili ona ne znam, ali hoću da budem jasan. Još nešto, nekoliko meseci sa pravom se javna kritika upućuje poslanicima Skupštine zbog velikih plata, i jesu velike, ali nekoliko meseci mi tražimo da se objave plate u javnim preduzećima, koje se kriju, za koje ne znamo, i to je razlog. Ako svi treba da podležu ograničenjima treba da podležu i javna preduzeća u jedinicama lokalne samouprave. Ako svi treba da vode računa o povećanju cena onda to treba da čine i jedinice lokalne samouprave. Naravno, žestoko sam protiv toga da ministar bude vlasnik lokalne samouprave, da određuje da li neko može ili ne da dobije sredstva. Žestoko sam protiv toga da se to radi na jedan nefleksibilan način, da se ne sagledaju sve opravdane potrebe tih preduzeća i lokalne samouprave za povećanjem zbog raznih ulaznih faktora koji utiču na cenu, ali isto tako žestoko sam protiv toga da se onemogućava razvoj opštine, razvoj grada. Dakle, u tom smislu mislim da sam žestoko protiv toga. Jesam da im se ne dozvoli da povećavaju zarade na račun cena, a cene nekontrolisane. Kao primer za to naveo sam Beograd, gde vlasnik Beograda gospodin Nenad Bogdanović raspolaže sa ogromnim sredstvima bez ikakve kontrole. Navešću samo jedan primer, a vi procenite. Zbog primene Zakona o porezu na dodatu vrednost od 1. januara 2005. godine, molim da pamtite brojke, Javno komunalno preduzeće Beogradski vodovod i kanalizacija utvrdio je razliku stvarne i akontacione potrošnje za period 2003. i 2004. godina i naravno poslao enormna zaduženja, treba im još para. Dakle, zbog primene PDV koji je stupio na snagu ove godine, evo jedna ogromna priznanica građanina za 2003. i 2004. godinu, pa sami procenite, treba li neko tome da stane na put. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Živojin Stefanović. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, poštovane koleginice i kolege, gospodin Miša je izneo stavove u vezi sa Beogradom. Međutim, u članu 16. kojim se dodaje novi član 22b podržavam predloge kolega poslanika koji traže brisanje. Sticajem okolnosti radio sam u nekoliko režima ili sistema u ovim oblastima. Ovakva centralizacija vlasti nije bila ni u jednom vremenu. U vreme komunista, pa Saveza komunista, pa socijalista, bili su zavodi za cene na sreskom, okružnom i lokalnom nivou, koji su sarađivali sa lokalnom samoupravom i sagledavali stanje u oblasti zadovoljenja potreba građana. Zbog toga su lokalne samouprave i konstituisane. Sada se ovim predlogom člana 22b upravo briše osnovno obeležje lokalne samouprave dato Ustavom i Zakonom o lokalnoj samoupravi. Šta ostaje lokalnoj samoupravi ukoliko im se ne da mogućnost da razvijaju svoje lokalne sisteme, a pogotovo tamo gde se unazad za nekoliko godina iz republičkih sredstava i budžeta ne finansiraju te delatnosti, zato što u pojedinim sredinama lokalne samouprave ne podržavaju sastav sadašnje vlasti u Srbiji. Nemoguće je da javna komunalna preduzeća, čiji je osnivač lokalna samouprava, svoje planove i programe godišnje dostavljaju na četiri adrese. Šta će plan i program jednog vodovoda lokalne samouprave Ministarstvu, šta će Ministarstvu za rad, pa i finansijama. Možda oko kontrole cena ili praćenja cena Ministarstvu trgovine, tu je nekada i postojala nekakva veza. Sada svako ministarstvo ima ponekog savetnika i svakome se ne svidi poneka tačka iz programa i program ne valja, i vraćajte lokalnoj samoupravi. Ako to ne upotpuni, oduzimaju sredstva ili se ne daju transferna sredstva. Ona se iovako ne daju. Prošli put sam rekao da je 200 miliona zakinuto opštini iz koje dolazim po osnovama formalno-pravnog mišljenja u pogledu tendera. Nisu lokalne samouprave maloletne, a nisu ni ta preduzeća koja tamo rade nesposobna da utvrđuju svoj program. Programi se utvrđuju na osnovu stanja u opštinama iz kojih dolazimo i na osnovu mogućnosti da građani to plaćaju. Nemoguće je napraviti presek stanja. Na osnovu projektovanja politike cena za narednu godinu utvrđuje se povećanje cena. Ako Beograd ima 40 dinara, ne znam koliko ima kubika vode, preduzeće iz kog dolazim ima samo 13 dinara po kubiku vode. Sada ide u investiciju i vi kažete 9% i ne možete dalje, a ko će platiti investiciju. Mi imamo ponovo samodoprinose, to je više nemoguće. Ukoliko se građani preko lokalne samouprave dogovore da se nagode i investiraju u razvoj tog preduzeća i uposlenju kapaciteta u nova izvorišta, šta to smeta Vladi Republike Srbije. Ako preduzeća tamo divljaju i rade loše, lokalna samouprava postavlja direktora i uz njegovu saglasnost izmenama i dopunama će se postavljati i neka ga smeni. Ukoliko ima ovakvih careva, a o kojima je gospodin Miša, drug Miša govorio, neka lokalna samouprava smeni te careve ili neka građani ih opozovu na izborima. Oni su tamo ti koji biraju, daju vlast i oduzimaju vlast. Kako to može da jedno ministarstvo ili jedan ministar daje ili uzima vlast kada su sve odredbe, svi stavovi, četiri stava, suprotni sa Zakonom o lokalnoj samoupravi. Dajte da ukinemo taj zakon. U ovom zakonu ne može se utvrditi zaustavljanje transfernih sredstava lokalnim samoupravama zbog nepoštovanja politike projektovane cene. Vi ćete na taj način zaustaviti razvoj lokalnih komunalnih sistema, a oni su u lošem stanju, a pre svega tamo odakle dolazim. Mislim da nema grada koji je tako razvijen i izgrađen komunalni lokalni sistem i da može da funkcioniše na način na koji se sada ograničava njegov plan i program. Zašto vi smatrate da je jedna lokalna samouprava nesposobna da definiše mogućnost izdvajanja sredstava svojih građana. Građani će o njima reći ocenu. Nema prava nijedan ministar ili ministarstvo, čak ni Vlada nema pravo da oceni funkcionisanje jedne lokalne samouprave. To se sada pokušava iz sredine iz koje dolazim, da nam se stalno preti nekim privremenim merama ukoliko ovo ili ono uradimo ili ukoliko nismo po volji ovog ili onog ministarstva. Ako i ovo usvojimo, onda će svakog dana nad nekom lokalnom samoupravom da visi mač privremenih mera. Ukoliko se dogovore da tamo cena vode bude tolika i tolika, a grejanje toliko i toliko, onda se nekom ministarstvu to ne sviđa i nema transfernih sredstava, zaustavi se funkcionisanje lokalne samouprave. Normalno je da mora doći i do uvođenja privremenih mera ili do zakazivanja opoziva iovako nesigurne situacije u većini lokalnih samouprava na terenu. Zato ću, bez obzira na druge stavove, biti i izjasniti se da član 22b bude izbrisan.
Reč ima ministar finansija, gospodin Mlađan Dinkić. Izvolite.
Postavlja se pitanje šta to smeta Vladi Republike Srbije i zašto je ovaj član donet. Puno stvari nam smeta. Ako se od ministra finansija, od guvernera Centralne banke, od Vlade Republike Srbije sa opravdanjem traži da odgovaraju za godišnju stopu inflacije u Srbiji, onda imamo pravo da sve mehanizme upotrebimo da je svedemo na onaj nivo koji se od nas zahteva. Drugim rečima, kaže se, nemamo pravo da ovo radimo što smo predvideli ovim predlogom. Da li lokalne samouprave i njihova komunalna preduzeća imaju pravo, s jedne strane, da podignu cenu 30-40%. Rekao bih da, ukoliko to ide za investicije. Ukoliko to zaista ide u investicije, da se poboljša usluga građanima, treba podići. Ukoliko to, kao što statistički podaci pokazuju za ovu godinu, ide na povećanje plata zaposlenih koji rade u tim lokalnim komunalnim preduzećima, biću protiv toga i onda znači da ono komunalno preduzeće koje poveća platu 30-40% kao rezultat ovoga, ta opština ne treba da dobije transferna sredstva. Ako ima para da se povećavaju plate 30% u komunalnim preduzećima, a ljudi u zdravstvu, ljudi u prosveti, ljudi u republičkoj vladi u imaju daleko manji rast plata. Šta smo mi onda? Da li smo mi budale. Ovo vam najozbiljnije govorim. Ako povećate cenu komunalne usluge mora da bude zbog toga da bi se investiralo i da bi građani bili bolje zadovoljeni. Ako ode u plate, kao što je otišlo i ove i prethodnih godina, to je potpuno neopravdano. Nikada neće Ministarstvo trgovine zabraniti rast cena komunalnih usluga prateći kretanja na tržištu. Imaćemo potpuno jasnu situaciju u različitim lokalnim sredinama. Samo tražimo da damo saglasnost na povećanje cena, jer različito se ponašaju različite lokalne samouprave. Poslanik je pročitao, kažu da je PDV kriv za adaptaciju cena vode iz 2003. i 2004. godine u Beogradu. Znači, koriste se različiti izgovori da se povećava cena, a kada pogledate onda plate, odjednom tamo plate brže rastu, kao da su to pametniji radnici nego oni koji rade u obrazovanju, zdravstvu i drugim budžetskim institucijama. Nisu. Niti su sposobniji, niti su pametniji. Podigli su cenu, uzeli od građana, povećali plate daleko iznad proseka u Republici. Sve to onda još kada pogledate koliko je na ovih 13,7% inflacije u prvih deset meseci uticao rast cena komunalnih usluga na lokalu, sa oko 4%, što nije uopšte mali procenat, a od toga najviše Beograd. Samo u prvom mesecu u januaru 1,5% je uticaj na inflaciju bio rast cena nekih komunalnih usluga u Beogradu. Naravno da mora da se ulaže i u ove sisteme. Zato smo napravili Zakon o javnom dugu, da mogu da se uzimaju krediti od strane lokalne samouprave, da se pre svega infrastrukturni projekti finansiraju, zato i odobravamo garancije za neke kredite. Dakle, mi samo želimo da imamo potpuno istu politiku prema republičkim javnim preduzećima i lokalnim javnim preduzećima. Zakonom o budžetu za 2006. godinu, ukoliko bude usvojen, a nije bilo amandmana na taj član, ograničili smo rast plata zaposlenih u opštinskim upravama na 9% u odnosu na septembarske plate isplaćene u oktobru ove godine. Nemamo nikakvo ograničenje za komunalne sisteme. Moraju i komunalna lokalna javna preduzeća da dele sudbinu svih zaposlenih u lokalnim samoupravama. Kada god se pokaže da lokalno javno preduzeće želi da iskoristi podizanje cena radi većih investicija, uvek će dobiti saglasnost. Ali zato, paralelno ćemo kontrolisati kako se kreće i broj zaposlenih, da li se održava na istom nivou, smanjuje ili povećava. Kontrolisaćemo da li se koriste ta sredstva za investicije ili za isplatu zarada. Najoštrije kažem, nećemo dozvoliti da se od građana uzima novac da bi se povećavale plate zaposlenima u lokalnim javnim preduzećima prekog nekog nivoa koji je utvrđen ekonomskom politikom za sve zaposlene u Republici Srbiji.
Po Poslovniku se javljaju Nataša Jovanović, a nakon toga Zoran Krasić.
Reklamiram član 104. Poslovnika zato što ovakav način izlaganja i neistine koje govori ministar Dinkić nisu primerene ni njemu kao ministru i nemoguće je da mi ovo slušamo. Zato, što u ovim redovima ovde, gospodine Dinkiću, čuli ste samo jedan primer, gospodin Veroljub Stevanović je otišao, on je, takođe, neko ko je iz vladajuće strukture i gradonačelnik jednog od najvećih gradova u Srbiji, sede čak i oni koji vama daju podršku, a koji nikako ne mogu da se slože sa ovim. Dakle, stvarno ne znam i neću da ulazim, ne zanima me program vaše stranke, grupacije, kako se zove G17, iz domena lokalne samouprave, zato što vi u mnogim gradovima, opštinama niste mogli da prebacite cenzus i da uđete u opštinski parlament, a kamoli da vladate i da vršite vlast i neću da ulazim uopšte u to za šta se vi zalažete. Mogu da pričam kompetentno i odgovorno sa pozicije srpskih radikala, jer se naš program i stav kada je u pitanju lokalna samouprava nije menjao unazad 15 godina. Kada uđe ministar Lalović (sa jaknicom oko ramena) koji je takođe naveden ovde u članu 22b, kao ministar za rad kakve on ima veze sa programom javnog preduzeća? Da li je to normalno da na takav način zadirete u ono što je zakon i što je zakonska i ustavno pravo jedinica lokalne samouprave? Gospodin Petronijević je za sve u pravu, ne da kriminal i korupcija vladaju u Skupštini Grada, gde kormilo vodi Bogdanović, nego je to jedna bahatost neviđenih razmera. Moram da vam kažem primer. Što se tiče opštine Zemun – ni jedan jedini dinar od tolikih para za koje kažete da on ima pod svojom šapom, nije došao u opštini Zemun. Svi ovi projekti, a juče je o tome govorio gospodin Vučić, najvažniji je slučaj Knauf i drugi grinfild projekata su u Zemunu, a od juče u Novom Sadu. Ovde se ne govori o tome hipotetički da li će neki predsednik opštine da bude bahat ili neće, da li će on to da radi, javno preduzeće, odnosno skupština koja će da saglasnost da za takav program, to je nešto o čemu može da se raspravlja, ali ocenu takvog rada u lokalnoj samoupravi takvog predsednika koji je nosilac izvršne vlasti, takve skupštinske većine, narod daje na izborima. Ko je ministar finansija? Ministar Lalović? On nema pojma šta se dešava u nekom gradu. Šta on zna šta je u Aranđelovcu, Kragujevcu, Požegi i sada će on da ocenjuje da li je taj program u redu i da stavlja zabranu ili ministar finansija da kaže – ne idu transferna sredstva. Kada ste već rekli, gospodine Dinkiću, malopre, a vi ste valjda čovek koji treba da ima neku reč i neku odgovornost, da ti predsednici opština i svi ti koji se bave takvim procenama i koji to rade, koji do neba dižu cene komunalnih usluga, protiv čega se protivi SRS, opet sam vam rekla da je svaki dinar koji dođe od građana u opštinama i gradovima gde vršimo vlast pametno investiran, bez vašeg zakona i vaših garancija za zaduživanje (kao što je to slučaj u Kragujevcu, gde se Stevanović zadužio sa 400 miliona) ne treba da se zadužuju opštine i gradovi i da traže garancije od vas. Neka oni u skladu sa onim što su njihovi tekući prihodi i što je usklađeno sa zaista pravom projekcijom rasta cena i zarada, nesmetano koriste i vrše investicione projekte, odnosno ulaganja kao što je slučaj u ovim svetlim primerima, kao što sam spomenula Novi Sad ili Zemun ili opštinu Požega. Otiđite malo tamo. Znaju ovi Novosađani da nikada bolja situacija i nikada veći projekti i nikada nije bilo veće gradilište nego što je sada u Novom Sadu gde se izuzetno mnogo radi i ulaže u gradsku infrastrukturu. Ako ste već rekli da oni moraju da snose odgovornost, jedino mogu građani na izborima da im kažu da li su u pravu ili nisu predsednici opština i oni koji vrše vlast, ne Vlada Srbije i ne ministarstvo. Onda, lepo gospodine Dinkiću, vi i Radovan Jelašić do danas popodne, očekujem od vas, za sat vremena, da podnesite ostavku. Ovaj član lepo kaže da se bavite projekcijom, evo završavam, samo da mu dam obrazloženje, pošto verovatno treba da drži reč i da snosi odgovornost za ono što priča. Radovan Jelašić je jutros, odnosno juče izjavio i to je kajron koji je non–stop vrtela državna televizija, da on ne može da bude siguran da će u 2006. godini inflacija da se zadrži na procentu 9,6%, odnosno da bude manja od 10%. Verovatno i vi podržavate takav stav guvernera. Ako vi i on ne možete da garantujete građanima, kao što ste grdno pogrešili i kod projekcije za ovu godinu, lepo podnesite ostavku i onda ćete da snosite moralnu i svaku drugu odgovornost zbog toga što ste bili loši procenitelji i što niste znali da kažete građanima Srbije na osnovu svih parametara šta će da se dešava i sa domaćom valutom i sa inflacijom i sa kretanjem cena i sa rastom zarada. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, replika.
Gospodine predsedavajući, u pitanju je replika, zato što mislim da treba da se nešto razjasni jer su se čuli različiti stavovi povodom jednog istog pitanja. Onaj ko stvarno prati ovaj prenos, on stvarno može da zaključi da smo mi svi u pravu, ali džaba, nema vajde od toga što smo svi mi u pravu kada nema rešenja. Zbog toga sam se javio samo da objasnim o čemu se radi. Vidite, ovde se u ovom članu 22. javno preduzeće sa svojim aktivnostima koristi kao povod da Vlada interveniše da bi sanirala neke posledice, ali ne interveniše prema javnom preduzeću, nego prema lokalnoj samoupravi. Ne sporim da su takva rešenja moguća i da u uporednoj praksi ima takvih rešenja, ali samo hoću da ukažem, materija transfera sredstava regulisana je Zakonom o lokalnoj samoupravi. Ako ima potrebe, dajte da menjamo nešto tamo. Regulisano je Zakonom o budžetskom sistemu. Ako smatrate da ima potrebe da se tamo interveniše, da onda intervenišemo. Vi ste se malopre pozvali na Predlog zakona o budžetu, ali ja moram da vam kažem, Predlog zakona o budžetu je tehničko sredstvo, on ne bi smeo da sadrži neke odredbe koje zalaze u materijalna rešenja drugih zakona, sada vraćam ponovo ovo nazad. Država ima potrebu, s pravom ste rekli da svi prozivaju Vladu za inflaciju, a guverner se zagrabio da u članu 1. Zakona o NBS napiše da je jedan od ciljeva NBS stabilnost cena, da je to osnovni cilj, a nema instrumenata, odnosno ima instrumenata prema bankama i finansijskom tržištu. Kažemo da su iskočila iz ovog sistema javna preduzeća od lokalnog značaja. Iskočila su i javna preduzeća od republičkog značaja. Poneki put to je rezultat objektivnih okolnosti, kao što se dešavalo sa cenom sirove nafte na svetskom tržištu, pa je to prouzrokovalo taj zakasneli efekat. Kad se uzmu svi oni ponderi, znate i sami, ako se ne javi u prvom mesecu, javiće se u drugom mesecu, radi nivelacija itd. Ne sporim ovo što vi kažete da su javna preduzeća digla, to je uvek bila praksa. To treba nekako suzbijati. Mislim da ste izabrali pogrešan način. Želim da pričam na nivou principa. Ovim zakonom ne treba da regulišete besplatnu podelu akcija, ne treba da regulišete privatizaciju, ne treba da regulišete način kako interveniše Vlada Republike Srbije prema lokalnoj upravi kad su u pitanju ova javna preduzeća. Instrument kojim je to moralo da se reguliše bio je zakon o cenama, ali tada ste dali jednu drugu koncepciju. Antimonopolski zakon, opet neku drugu koncepciju ste zastupali. (Predsedavajući: Vreme.) Sada su sve to survali vama u ruke i vi, na nivou principa, na nivou onoga što treba da sadrži neki propis, sada ste došli u situaciju da u Zakon o javnim preduzećima ubacujete odredbe koje moraju da budu u Zakonu o lokalnom samoupravljanju. Niko nema hrabrosti da uhvati taj Čovićev loš zakon, katastrofalan zakon, zakon koji je uništio lokalnu samoupravu. To vam otvoreno kažem. Izvinjavam se, smanjiću raspravu za toliko povodom ovog amandmana, gospodine Mihailoviću, pošto je ovo sve u vezi, jedna tema. Gospodine ministre, o ovim stvarima o kojima ste vi pričali, o privatizaciji javnih preduzeća, sada ću vam dati jedan primer. Vi imate ''Telekom Srbija''. Ono nije javno preduzeće, nego se vodi kao akcionarsko društvo, iako obavlja delatnost od opšteg interesa. Mislim da je sada svojinska struktura 19% Grk, 81% Vlada Srbije. Doduše, tu ima još da se razduži prema Italijanima. Vi sad tu imate eminentno javno preduzeće u pretežno državnoj svojini. Da li vi znate koje oni probleme imaju u svakodnevnom poslovanju? Njima čak neki ćata u nekoj tamo opštini ne priznaje status državnog preduzeća. Imaju problema i oko nekih prava koja treba da ostvare. Izašao sam da pričam sve ovo zbog toga da ova pitanja moraju da se reše na nivou principa, a ne "ćorava koka našla negde zrno". Ako ovo rešimo principijelno, ovaj deo koji se tiče privatizacije, u Zakonu o privatizaciji, gospodin Vučić je rekao šta smo mi predlagali, ne želim to da ponovim, jer to ima opravdanja, ako je 51% državno, onda to jeste javno preduzeće, a ako je više od 50% u nekoj privatnoj svojini, onda to nije javno preduzeće. Da li je naš strateški interes da prodajemo "Đerdap"? Slažem se sa onim što ste vi rekli, ima tu onih sporednih stvari: hoteli itd. U nekom trenutku to je bio metod razvoja države. Ne treba blanko osuđivati ta javna preduzeća. Ona su bila ti pokretači na nekom području. Nije neko tamo hteo samo da ide "jagnjeća brigada", pa da razvija neki hotel itd. Bila je potreba. Bili su neki standardi oko zaštite na radu itd. Ne ulazim u tu temu. Dalje, Zakon o lokalnoj samoupravi treba da se promeni. Ako treba nešto u Zakonu o budžetskom sistemu da se promeni, koji reguliše transfer sredstava, dajte tu. Ovde ste izabrali pogrešan metod, pogrešan zakon za ovu promenu. Zbog toga svi ovi koji gledaju prenos kažu da su svi u pravu što pričaju, ali slaba 'vajda što smo svi mi u pravu. Biće opet retroaktivno PDV na 2003. Deluje smešno, ali dešava se. (Predsedavajući: Molim vas da privedete kraju vaše izlaganje.) Biće opet ovih problema koje mi ne možemo da kontrolišemo, zbog kojih ćemo da režimo jedan na drugog ovde, samo zato što to nismo rešili na nivou principa. Dajte da rešimo na nivou principa. Verujte, 50% problema će biti manje. Onda neće ni biti prozivanja šta je politička pozadina nečega. Ministre, ovde s pravom mogu da vas optužuju oko ovih transfernih sredstava. Javna komunalna preduzeća, od opštine do opštine, međusobno se gledaju, pa kažu ovako – čim oni u opštini gde je G17 plus na vlasti dignu cenu vode i mi dignemo cenu vode. Ako vi tamo uvedete privremen mere, onda su i kod nas opravdane. Ako tamo ne uvedete privremene mere, mi ćemo svi da vrištimo. Vi ćete ovim zakonom ponovo da podstaknete nešto što se radilo, slušajte me gospodine ministre, tri godine intenzivno se iz Budimpešte radilo – kako da se lokalna vlast, koja je u opozicionim strankama, suprotstavi centralnoj vlasti koja je u nekim drugim strankama. Uspeli su 2000. godine.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Određujem pauzu od sat vremena. Nastavak rada 15,05 časova.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo popodnevni rad današnje sednice. Dobio sam obaveštenje da imamo zahtev za dve replike, repliku gospodina Markovića i gospodina Jojića. Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se za repliku na prepodnevno izlaganje ministra. Ministar ovim zakonom otvara Pandorinu kutiju. Ne radi se samo o ova četiri javna preduzeća, nego se radi o svim javnim preduzećima koja postoje do nivoa lokalne samouprave i preduzećima na nivou lokalne samouprave. Međutim, danas su me zvali zaposleni u NIS, koji izražavaju veliku zabrinutost i sumnju u procenu kapitala NIS. O čemu se radi? Pored onoga što se zove imovina NIS i što se nalazi u delovima preduzeća NIS, postoji i ogromna imovina, vlasništvo NIS, što nije zaključano pod kapijama NIS. Prvo, radi se o delovima NIS koji se nalaze u inostranstvu. Imao sam spisak od 24 ili 25 delova, što je ogromno bogatstvo, jer se radi o bušotinama, odnosno o pravu na eksploataciju nafte u Angoli, radi se o delovima preduzeća koja se nalaze u Londonu, Nemačkoj, ne znam u kom gradu, u Moskvi. Ono što je najvažnije i gde leži ogroman kapital NIS, to su preduzeća u čijoj izgradnji je učestvovala NIS. Znate da je država svojim uredbama naređivala NIS kao uvek finansijski najjačem delu privrede, da ulaže određena sredstva, tako da se mnogo kapitala nalazi u drugim preduzećima. Da li je to obračunato? Dalje, radi se, koliko znam, o nekoliko desetina ugostiteljskih objekata, što hotela, motela, koji su vlasništvo ili NIS ili preduzeća u sastavu NIS. Da li je taj kapital ušao u procenu? Bojim se, a boje se i zaposleni u NIS, jer će im to žestoko smanjiti i vrednost akcija ukoliko sve to ne uđe u procenu, da je sve to izdvojeno da bi se smanjila vrednost NIS, da bi se lakše moglo prodati. A Hamovića već vidimo sa slikom i ličnom kartom kao jednog od vlasnika i NIS i EPS, a i razni drugi Hamovići mogli bi da kupe, jer i EPS i NIS su ipak veliki "zalogaj" i za takve lopove kakvi su oni. Nisu se mogli nakrasti za ovih desetak ili petnaest godina toliko da mogu mirne duše da kupe NIS. Zbog toga tražim, neka to bude i poslaničko pitanje, da mi se dostavi kompletan materijal u kome će biti popisana imovina NIS.
Zahvaljujem. Zamoliću vas da učestvujete u formulaciji u toku sutrašnjeg dana kada budem predavao pitanje. Izvolite, reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada je na dnevnom redu ovaj predlog zakona, on je usko povezan za javna komunalna preduzeća u celoj Republici Srbiji. Dame i gospodo narodni poslanici, danas sam dobio jedno pismo iz Zaječara, koje je upućeno Ministarstvu finansija Republike Srbije, Sektoru za budžetsku inspekciju i reviziju i Odeljenju za budžetsku kontrolu. Ovo pismo je poslato u vidu prijave zbog falsifikovanja budžeta za 2005. godinu, niza spornih odredaba o izmenama budžetskih pozicija, trošenja tekuće budžetske rezerve i krajnje neracionalno trošenje budžetskih sredstava u opštini Zaječar. Ovde ima više potpisanih koji su uputili, ima ih čak i ispred određenih stranaka. Potpisali su predstavnici ispred četiri ili pet stranaka. Što se tiče Južnobanatskog okruga i kada je u pitanju Pančevo. Pančevo je, dame i gospodo, peti grad, odnosno peta opština po visini budžeta. Budžet opštine Pančevo iznosi 2.370.000.000 dinara. Na ovo treba dodati 177 miliona, što je Republika izdvojila. Pored toga, ovde treba dodati sredstva koja se od privatizacije izdvajaju i ostavljaju lokalnoj samoupravi na teritoriji AP Vojvodina. Zatim, ekološka taksa koja se u stotinama miliona u toku jedne godine ubira u ''Rafineriji nafte'' u Pančevu, ''Azotari'' u Pančevu i ''Petrohemiji''. To je jedini grad koji ima takvu ekološku taksu, a sredstva su izuzetno velika. Kontrolu i kretanja ovih sredstava u opštini Pančevo za poslednjih pet godina budžetska inspekcija nije izvršila, da li se ta sredstva namenski koriste. Donete su odluke koje su se odnosile konkretno na određene investicije, pre svega na kanalizaciju, na asfaltiranje ulica, gasifikaciju i druge objekte kapitalne investicije. Međutim, dame i gospodo, imamo saznanja da su sredstva iz budžeta opštine Pančevo usmerena kod nekih banaka, ali pod kojim uslovima, to nama apsolutno nije dostupno i nije poznato. Ako se ima u vidu da je inflacija skoro 20 posto, treba je priznati, ona je faktički takva kakva i jeste u tekućoj godini. U narednoj godini inflacija neće biti ništa manja. Znači li to, ako je neko dao ova sredstva u banku, da će ta sredstva biti obezvređena za najmanje 40 posto? Šta znači da će kapitalne investicije, koje su trebale ove godine da se izvedu na teritoriji opštine Pančevo da se otpočne sa tim investicijama i radovima u aprilu i maju iduće godine? U pitanju je ogromna materijalna šteta. Tražim od Ministarstva finansija da pošalje pod hitno budžetsku inspekciju da utvrdi pravo činjenično stanje i da obavesti građane opštine Pančevo da li su ta sredstva usmerena u pravcu kako to predviđa Zakon o budžetskom sistemu ili nisu. U to sumnjamo i zbog toga i tražimo da bude obaveštena javnost, jer ponovo kažem da se ne vidi ništa gde su sredstva, a peti je grad u Republici. Posle Beograda, Novog Sada, Niša i Kragujevca, Pančevo je sa najvećim budžetom u Republici. Mogu vam reći, ako se prođe Republikom Srbijom kroz gradove kao što je Kikinda i drugi gradovi, videćete da se tamo gradi, ali moram vam reći da u Pančevu gradnje nema. Nema investicija, a ne zna se gde su pare. Ako su one usmerene tamo gde bi trebalo da budu usmerene, tražimo da se to utvrdi i da se konačno posle pet godina obaveste građani opštine Pančevo. Hvala.
Hvala vama. Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Vlada i Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? Izvolite. Reč ima narodni poslanik Branislav Rankić. Istovremeno vas obaveštavam, prema Poslovniku, danas ćemo raditi do završetka rasprave u pojedinostima 5. tačke. Hvala vam. Izvolite, gospodine Rankiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman na član 16. Predloga zakona, koji je podneo gospodin Nemanja Šarović, traži da se u članu 22b stav 3. briše. Pošto je ministar prihvatio amandman na član 15. narodnog poslanika Momira Markovića potpuno je logično da se prihvati ovaj amandman, jer je amandmanom traženo da ona lokalna preduzeća koja ostvare dobit mogu dobit raspoređivati na različite načine, bez ograničenja koja slede u članu 22b. Zbog toga bi bilo potpuno logično, bez velikog obrazlaganja ovog amandmana, odnosno širokog obrazlaganja ovog amandmana, da je ministar tu da se izjasni i da prihvati ovaj amandman. Mislim kada je zakon u celini spreman, odnosno izmene i dopune ovog zakona, da predlagač nije imao pred sobom širinu, odnosno lepezu onih usluga kojima se sve bave javna preduzeća na lokalnom nivou. Na primeru preduzeća "Borprevoz", koje je javno preduzeće u opštini Bor, a inače se bavi autobuskim prevozom, lokalnim i međugradskim, da objasnim da to preduzeće, ukoliko bude u rukama dobrog direktora, ako bi lokalna samouprava imenovala dobrog direktora, može biti izuzetno profitabilno, može ostvarivati veliki profit. Iz tog profita, naravno, shodno ovom zakonu jedan deo ostvarene dobiti mogao bi da se slije u kasu opštinske samouprave, a jedan značajan deo mogao bi da se podeli radnicima na ime plata ili nekih drugih davanja. Pošto se radi o takvom preduzeću koje je atipično kada su u pitanju lokalna preduzeća, naravno da se vremenski poklopilo da pričam o ovom amandmanu i da ga branim, a da je jutros u Boru negde pre devet sati 50 radnika "Borprevoza" štrajkovalo. Došli su u opštinu Bor i blokirali je, a razlog je sledeći. Naime, takva preduzeća, pa i lokalna preduzeća koja pružaju druge usluge, kada se nađu u rukama ljudi koji nemaju dobre namere prema lokalnim preduzećima i lokalnoj samoupravi, koja po svaku cenu želi neke svoje ljude da postavi na rukovodeća mesta u lokalnim javnim preduzećima, bez obzira na njihovu stručnu kvalifikaciju, dovodi do toga da takva preduzeća praktično nestaju. Pre dve-tri godine promenjen je Statut Javnog preduzeća "Borprevoz". Time je omogućeno da postane direktor i neko ko je pravosnažnim sudskim presudama osuđivan za prekršaje u privredi, Statut koji je namenski promenjen. Direktor može postati i onaj ko nema visoku ili višu stručnu spremu i ko nema odgovarajuće radno iskustvo. Čovek koji je doveden u to javno preduzeće u protekle dve i po godine uspeo je u potpunosti da uništi to javno preduzeće. Naime, od njega je nastalo više privatnih prevoznika. To se dešavalo na taj način što bi kupili autobus na otpadu, dovezli do radionice "Borprevoza" i posle nekoliko dana autobus (taj koji je dovezen sa otpada popravljen je sa delovima koji su skidani sa autobusa "Borprevoza") odlazio bi u potpuno tehnički ispravnom stanju. Iz radionice pazar se već godinama ne uplaćuje u banke, kako to obavezuje zakon, nego pojedini ljudi iz lokalne samouprave dolaze uveče, uzimaju pazar od blagajnice, nose ga, a ne znaju kud, pošto je to registrovano kao autosaobraćajno, turističko i ugostiteljsko preduzeće jer u sastavu svojih autobuskih stanica ima ugostiteljske objekte. Roba za te objekte nabavlja se takođe iz restorana, a ne iz maloprodaje, po mnogo višoj ceni. Sve to lokalna vlast gleda naravno dobronaklono. Postoje izveštaji nadzornog odbora, gde je nestalo više od 48 tona nafte. Niko za to nikada nije odgovarao. Više od 30 autobusa isečeni, aluminijumske lajsne su prodate autootpadu u Jagodini, kao staro gvožđe, po višestruko nižim cenama. Direktor tog javnog preduzeća (nažalost, to je šlag na tortu) kupio je srodno autoprevozničko preduzeće "Bosilegrad", prevoz iz Bosilegrada. Posle tog saznanja da je direktor kupio preduzeće, na lokalnoj sednici Skupštine odbornička grupa SRS je predlagala njegovu smenu. Nažalost, većina u opštini Bor nije htela da prihvati njegovu smenu. Objašnjavao sam da je to nespojivo po Zakonu o sukobu interesa da on vodi javno preduzeće i da ima isto takvo u privatnom vlasništvu. Danas u "Borprevoz" na naplatu stižu fakture gde se štampaju autobuske karte za "Bosilegrad prevoz" itd. Dolaze autobusi na remont bez plaćanja. Dešava se ono da sadašnji direktor praktično stvara sebi privatno preduzeće, ne kažem da je ovo tipično preduzeće koje se bavi poslovima od velike važnosti za građane, ali ono je nastalo pre svega kao potreba nekih ranijih organa skupštine opštine da se obezbedi redovan prevoz zaposlenih u ''Rudarsko-topioničarskom basenu Bor'' i koje se kasnije razvilo i dobilo je međugradske, čak i linije u inostranstvu. Molio bih ministra, bar da mu prenesu njegovi saradnici, da uputi budžetsku komisiju u opštinu Bor, da ispita trošenje budžetskih sredstava, ogromne su zloupotrebe tamo. Rekao bih vam još nešto, da ovaj zakon nije obuhvatio svu šarolikost među javnim preduzećima na lokalnom nivou. Naime, u najvećem broju lokalnih samouprava postoje javna komunalna preduzeća koja se bave isporukom toplotne energije. Ako vi takvu cenu ograničavate, odnosno ako donosite ograničenja koja će kontrolisati Vlada, odnosno pojedina ministarstva u povećanju cena, vi stavljate gradske toplane u veoma neravnopravan položaj. Reći ću vam na primeru Bora, gde se gradska toplana Javnog komunalnog preduzeća "Toplana" nalazi praktično u krugu ''Rudarsko-topioničarskog basena Bor''. Prilikom projektovanja daljinskog centralnog grejanja za Bor predviđeno je da se jedan znatan deo energijekoristi od viška energije koji se oslobodi u procesu proizvodnje bakra, što znači iz topionice i rafinacije bakra, to su za one koji ne znaju tehnološki procesi koji se odvijaju na veoma visokoj temperaturi. Takva temperatura može da se koristi za grejanje i koristi se za grejanje i naravno da grejanje u Boru može biti mnogo jeftinije od nekih drugih gradova, gde imate nekoliko manjih toplana, koje isporuku toplotne energije vrše u nekoliko zgrada i samim tim je njihova usluga praktično mnogo skuplja nego što je usluga drugih. Zbog toga što je prihvaćen amandman na član 15. gospodina Momira Markovića neminovno se nameće da se prihvati amandman gospodina Nemanje Šarovića, po kome Vlada, odnosno pojedina ministarstva ne bi trebalo da ograničavaju ona javna preduzeća koja mogu ostvariti dobit. Iako se na ovaj amandman ne odnosi, samo ću nešto reći što je veoma važno. Naime, u podunavskim opštinama i opštinama koje su na obali Dunava postoji nešto što se zove fond rente. On uglavnom služi za infrastrukturne radove u onim delovima opština koje su ugrožene izgradnjom hidroelektrane ''Đerdap'' I i II. Reći ću vam da je budžetska inspekcija, koju je uputilo Ministarstvo finansija u opštinu Negotin, zabranila da sa fonda rente, koji ima novac, uplate sredstva za dovršetak radova kanalizacije u Prahovu. To je jedna mesna zajednica u Negotinu, u kojoj je tri četvrtine posla završeno uglavnom doprinosom građana i jednim delom novcem iz fonda rente. Ova jedna četvrtina koja je ostala, po tvrdnji predsednika opštine Negotin, Ministarstvo finansija, odnosno budžetska inspekcija zabranila je da se prenesu ta sredstva namenski za dovršetak radova. Meni je zaista nejasno kakve veze s tim ima budžetska inspekcija da li će se preneti sredstva iz fonda rente, koji u stvari ne predstavlja budžet Republike Srbije, a da istovremeno ne nađe za shodno da pošalje budžetsku inspekciju u opštinu Bor, pri čemu tvrdim da su ogromne zloupotrebe, gde postoje krivične prijave koje, nažalost, stoje kod opštinskog javnog tužioca; ne sme da ih stavi u proces čak protiv onih koji su naredbodavci za izvršenje budžeta. To se zataškava. Zaista mi je nejasan takav odnos ima prema lokalnoj samoupravi, sa potpuno različitim aršinima, zavisno od toga ko se gde nalazi u koaliciji i sa kime. Dakle, ovim zakonom nije obuhvaćeno na koji način se može sprečiti uništenje jednog javnog preduzeća i zloupotrebe koje se dešavaju po javnim preduzećima, na koji način se mogu zaustaviti. Trebalo bi da prihvatite ove amandmane, mislim da bi onda zakon izgledao mnogo bolje.
Još neko o istom amandmanu? Po Poslovniku narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospodine predsedniče, vi ste nas na početku ovog nastavka sednice obavestili da ćemo danas da radimo dok se praktično ne završi rasprava u pojedinostima po 5. tački dnevnog reda. Mogu da shvatim vaše namere koje su, ali bih se pozvao na član 85. stav 5. i stav 6. i predložio da ono što ste nas malopre obavestili preformulišete u skladu sa ovim stavovima koji kažu da predsednik može produžiti rad Narodne skupštine i posle 18,00 časova i to samo do završetka rasprave u načelu, sada se nalazimo u raspravi o pojedinostima, o započetoj tački dnevnog reda. Mi smo trenutno na 3. tački dnevnog reda. Posle ove rasprave u pojedinostima ide rasprava u pojedinostima o amandmanima na zakon o sprečavanju pranja novca. Kada se ta rasprava završi onda tek dolazi na dnevni red zakon o bankama. Bilo bi stvarno nelogično i protiv Poslovnika da ukoliko pet minuta do 18,00 časova mi budemo na amandmanu broj 2. povodom zakona o sprečavanju pranja novca, a nas neko obavesti da posle 18,00 časova moramo da sedimo ovde i da razmatramo amandmane na Predlog zakona o bankama, gde postoji verovatno stotinak amandmana. Bilo bi dobro da ovo usaglasimo, pa ako se u pet minuta do 18,00 časova nađemo na amandmanima povodom 5. tačke dnevnog reda onda to vaše ovlašćenje iz Poslovnika važi. Međutim, sudeći po tome kako ide ova rasprava malo je šanse da ćemo u to vreme doći do 5. tačke dnevnog reda. Ne bi bilo dobro da nas mimo Poslovnika unapred obavezujete na nešto što verovatno svi osećamo da predstavlja povredu Poslovnika.
Hvala vam, gospodine Krasiću. Sjajno ste definisali poslovničku odredbu po kojoj sam, žureći da pravovremeno obavestim sve poslanike da bi planirali, obavestio da ćemo raditi posle 18,00 časova. Nisam pogledao. Naravno, ona tačka koja bude na dnevnom redu, potpuno ste u pravu, sa najboljim uverenjem zbog odgovornosti, svako će videti prema kom amandmanu, sa željom da što pre uradimo posao koji je pred nama, ali svakako one tačke po dnevnom redu, a ja sam izrekao 5. tačka. Sada završavamo 3, sledi 4. i ako je završimo, kao što ste rekli, onda ćemo preći na 5. tačku, a ako ne bude tih uslova svakako nećemo, jer radimo isključivo po Poslovniku. Hvala vam mnogo na odgovornosti gospodine Krasiću i na ovoj ispravci. Gospođica Nataša Jovanović, po Poslovniku.
Predsednik Narodne skupštine, po članu 27. Samo da vas upozorim na to da vam ne padne na pamet da kršite Poslovnik, pošto vidim da vam je to namera, iako ste dali ovo obrazloženje gospodinu Krasiću. Sam način na koji ste mu na kraju, posle njegovog reklamiranja člana 85. Poslovnika, dali obrazloženje navodi me na to da vi imate nameru da se, što bi se narodski rečeno reklo, zavitlavate sa nama. Gospodine predsedniče, to vama ne priliči. Mi smo odgovorni ljudi, vršimo odgovornu funkciju. Vi ste prvi među jednakima i nemojte uopšte da se bavite špekulacijama, ni da nam, ni u mislima, limitirate vreme. Sada kažete – naravno ja sam to mislio. Prvo, kako ste mogli u 15,30 časova da izlazite sa bilo kakvim uverenjem da će se raditi do završetka 5. tačke, zakona o bankama. Poslanička grupa SRS ima 160 i nešto amandmana. Do pet ujutru, ako treba, ima da se teramo o tim amandmanima, ali ćemo da radimo i da branimo naš stav da zakon nije dobar, da svaki član treba da se briše. I da smo u pravu kada kažemo da Vlada ne radi svoj posao, da stvara mogućnost da Dinkić i njegova klika i dalje pljačka Srbiju preko privatizacije banaka, onoga što je preostalo, i na način na koji će da posluju po tom tzv. novom zakonu. Drugo, kada ste rekli – ja se nadam, ovde vi uopšte ne treba ništa da se nadate. Da li ćete vi da imate neke svoje lične nade i uverenja, to je stvarno vaša privatna stvar, a do kada ćemo mi da radimo i da li će to da bude kratko ili dugačko, ostavite nama da radimo po Poslovniku, nemojte nikakvim hipotezama da se bavite, sačekajte, budite strpljivi, u najboljim ste godinama. Ne znam šta više da vam kažem, smeju se ljudi. Zaista pokušavam da budem i šaljiva i da na način na koji to propisuje Poslovnik vama stavim do znanja da ne možete na takav način da manipulišete, na kraju krajeva, voljom i radnim sposobnostima poslanika, koje su kod nas izražene u svakom trenutku, ali pogledajte ove vaše ovde, jedva sede i još da im kažete da će 164 amandmana od radikalskih ubojitih argumenata da slušaju do pet ujutru, pa ubićete ih načisto.
Hvala vam, gospođice Jovanović. Skrenuta mi je pažnja od strane poslanika da se zahvalim u ime svih koji su moje godište, te to činim. Da, u najboljim smo godinama i molim vas nemojte da nam branite pravo na nadu, imamo pravo na nadu, pa i nadu da ćemo ubrzano završiti. Moj posao je po članu 27. da manipulišem ili u prevodu na srpski jezik da rukovodim. Dakle, rukovođenje podrazumeva i planiranje. Neki se planovi ostvare, neki ne. Korektno je zbog planiranja vremena poslanika da obavestimo o načinu na koji će Skupština raditi. Naravno, gospodine Krasiću, usvojili smo, nije sporno. Prelazimo na amandman na član 16. Amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Milajić. Vlada i Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom nisu prihvatili amandman. Reč ima narodni poslanik Vojislav Milajić.
Dame i gospodo, članovima 22, 22a i 22b Predloga zakona o javnim preduzećima i preduzećima sa javnim ovlašćenjima reguliše se situacija donošenja srednjoročnih i dugoročnih planova i godišnjeg programa rada javnih preduzeća i preduzeća koja imaju javna ovlašćenja. Postoje neka ograničenja u pogledu donošenja tih programa koji se tiču finansijske discipline, pre svega, porasta cena usluga i roba koje daju ta javna preduzeća i kontrola od strane Vlade i države prema javnim preduzećima gde su osnivači organi lokalne samouprave. Tako je predviđeno, te godišnje programe koje donose javna preduzeća pored verifikacije koju će vršiti organi lokalne samouprave, da su u obavezi da te programe dostave i u četiri nadležna ministarstva: Ministarstvo finansija, Ministarstvo rada, Ministarstvo lokalne samouprave i Ministarstvo rada. Javna preduzeća koja ne donesu programe, ovim zakonom je predviđeno (u članu 22a), ne mogu povećavati cenu svojih usluga i proizvoda,što je u principu ispravno, dok se ne usvoji taj godišnji plan moraju da primenjuju cenovnik koji je do tada važio. Međutim, u članu 22b predviđena je situacija gde javna preduzeća čiji su osnivači organi lokalne samouprave potvrde godišnji program, ali ministar finansija ima ta ovlašćenja da na jedan posredan način suspenduje taj program rada tako što će obustaviti transfer sredstava organima lokalne samouprave zbog toga što program u sebi sadrži povećanje cena roba i usluga koje će uticati na makroekonomske prilike u zemlji. Ovde je predviđeno da će Vlada bliže propisati uslove za uvođenje tih privremenih mera koje će primenjivati ministar finansija prema organima lokalne samouprave. Javna preduzeća na nivou lokalne samouprave, uglavnom su komunalna preduzeća i bave se pružanjem komunalnih usluga. Ministar Dinkić je ovde, izlazeći za govornicu, jednom prilikom rekao da se ta ograničenja, koja Vlada uvodi preko Ministarstva finansija i obustava sredstava koje se transferišu u budžet organa lokalne samouprave, uvode zbog toga što je u ukupnoj inflaciji, koja je ove godine oko 17%, porast troškova komunalnih usluga učestvovao sa 4%. Znači, otprilike, četvrtina ovogodišnje inflacije prouzrokovana je visinom porasta cena usluga i roba koje pružaju javna komunalna preduzeća, a pre svega na lokalnom nivou. Kako bi se smanjila ta inflacija Ministarstvo finansija i Vlada, preko kontrole cena i usluga koje daju javna preduzeća, pokušavaju da inflaciju svedu na jednocifren iznos, prema nalogu MMF. Znate i sami da su predstavnici MMF dolazili u Beograd pre mesec dana i da su bili vrlo nezadovoljni sa tim što je inflacija u Srbiji premašila 10%. Dali su nalog da inflacija za 2006. godinu mora biti jednocifrena. U obrazloženju zbog čega se odbija ovaj amandman, Vlada navodi dva razloga. Jedan je jačanje, načelno govoreći, finansijske discipline. To ću morati da citiram, zato što je vrlo bitno: ''Rešenja predviđena u članu 22b, takođe, imaju za cilj jačanje finansijske discipline i odgovornosti da se teret promena u društvu ravnomerno raspodeli na sve, kao i obavezu organa jedinice lokalne samouprave, odnosno autonomne pokrajine da se aktivno uključe i ostvaruju politike projektovanog rasta cena i zarada koja se donosi na nivou države''. Ovde Vlada, faktički, tera organe lokalne samouprave i AP da aktivno učestvuju u kreiranju makroekonomske politike za koju je zadužena Vlada. To je nedopustivo, jer nije nadležnost organa lokalne samouprave da se staraju i brinu o makroekonomskim kretanjima u društvu. Ovde se još navodi kako oni treba aktivno da učestvuju u tome, odnosno da opštine i gradovi treba aktivno da učestvuju u kreiranju makroekonomske politike i da se oni tobož brinu i staraju o tome kolika će biti inflacija u Srbiji. To niti je predviđeno Zakonom o lokalnoj samoupravi, niti organi lokalne samouprave imaju tu nadležnost da mogu da utiču na makroekonomske prilike u zemlji, niti da vode makroekonomsku politiku, niti to mogu objektivno da urade i da utiču na to kolika će biti godišnja inflacija i stopa inflacije. Takođe, u obrazloženju oni kažu da se ovaj amandman odbija i zbog toga što se, između ostalog, ne utiče na princip decentralizacije opština, gradova i organa lokalne samouprave i AP i da se time ne dira u princip decentralizacije. Međutim, prema članu 22b ne da se direktno utiče na decentralizaciju, nego pored finansijskog disciplinovanja, kako ovde u obrazloženju navodi Vlada, oni i politički hoće da disciplinuju organe lokalne samouprave i organe AP. Ovako je usporen transfer novca koji Republika prebacuje organima lokalne samouprave. Oni ne dobijaju ona sredstva onom dinamikom i tempom kojim bi trebalo da dobiju. Ovim merama Republika samo još otežava i onako težak položaj organa lokalne samouprave. Tu postoji opravdana bojazan da će se tim mehanizmom privremeno ograničiti sredstva organa lokalne samouprave. Postoji i mogućnost da će se vršiti politička manipulacija i da će se vršiti zloupotrebe prema političkim opredeljenjima Vlade u odnosu na organe lokalne samouprave, da li su na vlasti stranke i koalicije koje su u Vladi i da li su one na vlasti na lokalu ili su opozicione stranke. Tu postoji mogućnost velikih zloupotreba prema organima lokalne samouprave. Takođe, treba reći da je veliki porast plata i zarada, gde se takođe Vlada poziva, u javnim preduzećima u odnosu na druge grane privrede i društvenih delatnosti. Možemo da analiziramo i druge oblike i druge delatnosti. Treba poći od banaka, finansijskih organizacija, agencija kojih je, dao Bog, ovde osnovano, ne zna im se broj. Tu su plate neuporedivo veće nego u privredi. Vlada, ako je htela na neki način da vrši kontrolu zarada, trebalo je to sveobuhvatno da uradi, a ne samo u jednom segmentu koji se odnosi na javna preduzeća. Mi iz SRS znamo da je Vlada pritisnuta od MMF da mora smanji fond plata, fond penzija, a to su i penzioneri osetili na svojim leđima. Sada pokušavaju preko javnih preduzeća da ograniče fond plata i uopšte fond javne potrošnje da bi smanjili tražnju. Smanjenjem tražnje uticaće se na inflaciju, s obzirom na to da je ponuda na istom nivou ili će možda biti na nižem nivou u idućoj godini, ako dođe do pada proizvodnje, a što se objektivno i očekuje, s obzirom na visinu spoljnotrgovinskog deficita, moraćemo, hteli to ili ne, da smanjimo uvoz i povećamo izvoz. Država, ako hoće da finansijski disciplinuje ovo društvo, ona mora to merama makroekonomske politike da radi, a ne preko lokalne samouprave i još datraži od lokalne samouprave aktivno učestvovanje u kreiranju makroekonomske politike i ne znam šta, a što je apsolutno nedopustivo, jer je u suprotnosti sa Zakonom o lokalnoj samoupravi, u suprotnosti sa Ustavom. Ustav decidirano daje ovlašćenja Vladi i Vlada je jedina nadležna za vođenje makroekonomske politike, a ne organi lokalne samouprave. Što se tiče MMF i odnosa prema našoj zemlji, svedoci smo da ova vlada bespogovorno ispunjava sve uslove koje postavlja MMF, pa šta košta da košta. Uopšte se ne postavlja pitanje cene ekonomskih reformi koje traži MMF prema našoj zemlji. Imamo primer Slovenije koja je skoro primljena u EU i koja je pregovarala sa MMF. Predstavnik Vlade Slovenije skoro je rekao srpskoj Vladi da ne sme sebi dozvoliti tu situaciju da bespogovorno prihvatamo uslove MMF, jer će nas to skupo koštati. To treba ozbiljno shvatiti, pogotovo što je Slovenija imala mnogo bolju startnu poziciju kada je pregovarala sa EU oko ulaska u EU. Imala je mnogo bolju ekonomsku poziciju i stabilnost u zemlji, pa opet nije prihvatila sve preporuke MMF, već je selektivno primenjivala sve mere i preporuke koje je predlagao MMF, shodno svojim potrebama i mogućnostima i ekonomskoj snazi u tom trenutku. Kod nas je obrnuta situacija. Kod nas se neselektivno primenjuju sve preporuke MMF, bez obzira na cenu, a bili smo skoro svedoci oko reforme penzionog sistema i smanjenja penzionog fonda. To će penzioneri osetiti najbolje na svojoj koži. Dakle, pogađa se najosetljivija populacija ljudi. To su ljudi koji su u starijem životnom dobu, koji jednostavno ne mogu da se suprotstave ovakvim merama koje Vlada preduzima prema najširem sloju stanovništva. Ova mera koja je predviđena Predlogom ovog zakona, upućena je na populaciju od preko 500.000 zaposlenih ljudi koji rade u javnim preduzećima i preduzećima koja imaju javna ovlašćenja i ticaće se i njih i njihovih zarada i kvaliteta usluga. Znam da je predlagač pošao od toga da javna preduzeća imaju monopolski položaj prilikom pružanja komunalnih usluga i da, koristeći taj svoj monopolski položaj javna preduzeća često zloupotrebljavaju to neopravdanim podizanjem cena i stvaranjem ekstraprofita na račun toga. Zato što jednostavno nemaju konkurenciju. Nemoguće je da postoji u jednom gradu ili jednoj opštini pet vodovoda ili toplana ili usluga za odnošenje smeća, to radi jedno preduzeće. Sa druge strane, ne možemo, zarad socijalnog mira, dozvoliti da javna preduzeća određuju cenu svojih usluga da bi sačuvali socijalni mir. Znači, ne mogu se cene javnih preduzeća formirati zbog socijalnog mira, a da, pri tome, te cene ne mogu da pokriju osnovne troškove koje ta javna preduzeća imaju. Mislim da je ovim amandmanima gde je intervenisala SRS htela da ukaže da će se ugroziti princip decentralizacije koji je zagarantovan Zakonom o lokalnoj samoupravi, zagarantovan Ustavom i svim međunarodnim aktima koje je potpisala naša zemlja. Sa druge strane, mislimo da problem inflacije i makroekonomske politike ne može da se rešava putem izmena i dopuna Zakona o javnim preduzećima i preduzećima sa javnim ovlašćenjima. To su mere koje Vlada mora da preduzima u oblasti spoljne trgovine, u oblasti kursa dinara, koji je nerealan u pogledu politike koju će voditi da bi se smanjio spoljnotrgovinski deficit. Znači, povećao izvoz, smanjio uvoz energenata, akcizne robe itd. Nije primereno da država problem inflacije i problem makroekonomskog funkcionisanja države spušta na nivo lokalne samouprave i, u svom obrazloženju, traži aktivno učešće opština, gradova i AP u tome da stopa inflacije bude jednocifrena po instrukcijama Međunarodnog fonda. Mi ne možemo da se rukovodimo instrukcijama MMF, moramo da gledamo naš interes. Mi kao država moramo da vodimo računa o svom narodu. Da donosimo onakve zakone i mere koje će biti u interesu najširih slojeva građana, a ne da ispunjavamo želje svetskih moćnika koji nemaju predstavu kako narod živi u Srbiji i koliko problema ima naša država i privreda. Hvala.
Još neka poslanička grupa? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O SPREČAVANjU PRANjA NOVCA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Zoran Krasić, Vjerica Radeta, Nataša Jovanović, Aleksandar Vučić, Nikola Todorović, Igor Bečić, Branislav Rankić, Božidar Koprivica, Petar Jojić, Aleksandar Đorđević, Dragan Živkov, Momir Marković, Nemanja Šarović, Veroljub Arsić i Sreto Perić, kao i amandmane Vlade. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Istovremeno vas obaveštavam da je ovlašćeni predstavnik za ovu tačku dnevnog reda za SRS – narodni poslanik Veroljub Arsić.Dakle, narodni poslanik Zoran Krasić podneo je amandman kojim predlaže da se u članu 1. stav 2. reč "uprave" zameni rečju "komisije", a da se u svim drugim članovima Predloga zakona, reč "uprava" u odgovarajućem padežu zameni rečju "komisija" u odgovarajućem padežu. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Pre nego što pređemo na raspravu o amandmanu, izvolite, po Poslovniku, narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, zaista ne gorim od želje da ispred sebe gledam lik Mlađana Dinkića, ali moram ponovo da intervenišem da mi nastavljamo da radimo suprotno odredbama Poslovnika Narodne skupštine. Vidim da je odneo i kesu i torbu, ostavio je samo "Večernje novosti'' i ''Politiku" koju je čitao dok smo mi govorili malopre o ovim amandmanima. Molim vas, gospodine predsedniče, zaista ne znam da li ovo postaje smešno ili tužno da mi svaki put moramo da intervenišemo. Naučite jedanput da predstavnik Vlade mora da bude prisutan u sali kada se govori o amandmanima. Ne znam zaista zašto vi sebi dozvoljavate da mi vas pozivamo, kada vi sami znate da to tako treba da bude, a ako vi ne možete da se dogovorite, pogotovu sa ministrom iz vaše stranke, šta onda da očekujemo da je u pitanju neko drugo ministarstvo. Osim toga, u skladu sa članom 86. ovog poslovnika, trebalo bi da se pozabavimo i stavom 4. ovog člana koji kaže da se rasprava o pojedinim tačkama iz utvrđenog dnevnog reda sednice Narodne skupštine vodi bez obzira na broj prisutnih narodnih poslanika. Nikada nam niste objasnili koje su to pojedine tačke iz utvrđenog dnevnog reda kada mi vodimo raspravu u prisustvu veoma malog broja narodnih poslanika. Naravno, sve su pojedine, u pravu ste Krasiću. Dakle, ovo se odnosi na poslanike skupštinske većine, s obzirom na to da su poslanici SRS u velikom broju danas prisutni, pogotovu oni koji imaju amandmane na onaj zakon o bankama, jer ste zapretili da ćemo da radimo sutra do 12 časova bez prestanka, jer Nataša je rekla da bismo radili do pet ujutru – ne, Nataša, to bi bilo sutra do podne ako nastavimo ovaj zakon o bankama. Dakle, da bismo mogli da govorimo o Predlogu zakona o sprečavanju pranja novca, neophodno je da ovde bude ministar, zato što svakako i njemu lično imamo mnogo toga da kažemo kada je u pitanju pranje novca i ja u ime poslaničke grupe SRS, gospodine predsedniče, zahtevam da prekinete rad, da napravite pauzu, da se privede ministar, ako je to moguće, a ako nije, da idemo, da se razilazimo.
Nije moguće da se privede ministar, kao što znate, isto se odnosi i na narodne poslanike, imunitet. Dakle, niko se ne privodi. Šalim se, dugujem vam ogromnu zahvalnost, gospođo Radeta, mada znate da Administrativni odbor, a ne predsednik, tumači Poslovnik. I sada ste, kao i pre nekoliko meseci kada ste sjajno ukazali na neke propuste, sećate se, Srbija i Crna Gora, Jugoslavija, što je postojalo u Poslovniku, prilikom konačnog teksta i ovde ste, i vi i ja znamo, nije korektno da ja tumačim, uočili jednu neverovatnu grešku – pojedinačne, a ne pojedine, tako je, jer bi značilo sasvim drugo kada piše – pojedini, ali zamolićemo Administrativni odbor da nam da tumačenje. Nešto što će, pretpostavljam, svima prijati. Molim predstavnike ministarstva da pokažu kesu. (Predstavnik ministarstva ustaje i pokazuje kesu.) Zbog ozbiljnosti rada, molim, pošto je ministar u Skupštini, na zahtev predsednika, molim da hitno siđe u salu, inače ćemo napraviti pauzu. Izvolite, gospodine Krasiću, o amandmanu.
Gospodine predsedniče, samo na početku, neću za kesu ništa, kesa je tu, materijali su tu, nije stvar u kesi. Da vam objasnim, nemojte nikada poslanike i ministre da stavljate u isti koš i u isti rang. Poslanik ima pravo i dužnost da prisustvuje na sednici Narodne skupštine, a ministar ima samo obavezu. To je ta velika razlika. Manje-više, mi smo to navikli. I o tome će neko nekada da kaže svoj konačni sud. Radi vašeg saznanja, u odgovoru Vlade povodom ovih naših amandmana, ukoliko je to akt Vlade koji sam primio, a tiče se amandmana na zakon o sprečavanju pranja novca, nisam ovde primetio mišljenje Vlade povodom amandmana na član 1. jer ovde počinje od 13. člana. To nemam u izveštaju. Pošto ga nemam, tumačim da Vlada ne prihvata taj moj amandman. U čemu se ogleda razlika između teksta člana 1. koji je predložila Vlada i amandmana SRS? Ona nije samo u pukoj terminološkoj razlici između reči "uprava" i "komisija". Uprava asocira na organizacioni oblik jednog dela organa državne uprave unutar ministarstva. A komisija više asocira na jednu grupu ljudi koja ima neko ovlašćenje, a ne može se reći da je državni organ, predstavnik državnog organa. Moram da vam skrenem pažnju, kada je ratifikovana Konvencija koja reguliše obavezu svih država koje je potpišu, u pogledu sprečavanja pranja novca, ima se u vidu jedna komisija, a ne poseban sastojak nekog od organa državne uprave. Mi smo donedavno imali saveznu komisiju za sprečavanje pranja novca. Ona jeste radila prema jednom skromno zakonu. Kada je donet taj zakon, imala se u vidu, pre svega, činjenica da je u to vreme postojala savezna država sa nekom svojom posebnom organizacijom, a da danas imamo državnu zajednicu gotovo bez bilo kakve organizacije. Naravno, poslovi sprečavanja pranja novca pripadaju državama članicama. To jeste nadležnost Republike Srbije. Skrenuo bih pažnju na ono što je suština ovog zakona i gde se najbolje opredmećuje šta je to aktivnost koja ima za cilj da se spreči pranje novca, to se nalazi u poglavlju III, Uprava za sprečavanje pranja novca i odredbama od člana 12. do člana 25. Ako se pogledaju, uslovno rečeno, ovi poslovi ili nadležnost, tu može da se primeti da gotovo nema nijedne oblasti koja eminentno pripada poslovima državne uprave. Tu ima praćenje, sagledavanje, razmatranje, ukazivanje itd. Moram da vam skrenem pažnju na još jedan možda i daleko veći nedostatak. Ako se pravi uprava, onda njoj moraju da se daju, po definiciji, neka javna ovlašćenja, nešto što se zove upravna stvar. Toga ovde nema. Ovde se priča, navode radnje, mere itd. Takođe, skrenuo bih pažnju na član 4. Predloga zakona, gde kao obveznika imate pravna lica, ali nijedan od tih koji su navedeni nije čak ni paradržavni organ. Pre bi se moglo reći da su to subjekti slobodni na jedinstvenom srpskom tržištu: banke, menjačnice, preduzeća. Ceo kompleks pravnih propisa ove zemlje obavezuje te subjekte na neko ponašanje, daju se neka pravila o poslovanju sa robom i sa novcem. To je ono što obavezuje te privredne subjekte. Ako tim privrednim subjektima vi date i ove obaveze koje, po svojoj suštini, pripadaju državi kao kontroloru, država kontroliše, država vrši nadzor, ali banka nije taj organ koji vrši takav nadzor. On ima potpuno drugačiji cilj, zadatak i obaveze. Po logici stvari, kada banka dobije nalog svog komitenta, ona mora da ga izvrši. Po logici stvari, verovatno u 70-80% slučajeva banka i ne ulazi u osnov i ove druge stvari. Mi kod pranja novca imamo dvostruki problem. Prvi, kako one pare koje su na nelegalan način zarađene i do kojih se došlo, kako da se ubrizgaju u platni promet, da se operu i da budu legalne. Imamo drugi smer – kako te pare sa računa da se izvuku, properu, očiste, dođu do nekih mesta i služe za kriminal i za nelegalne poslove. Celokupna ta kontrola u nadležnosti je države. Kad kažem u nadležnosti države, mislim na nadležnost odgovarajućih državnih organa. Imamo carinu, imamo Narodnu banku, imamo poreske organe, policijske organe, imamo druge inspekcijske organe. Svi smo za to da treba da se spreči nešto, ali da li je način na koji se to predlaže ovim zakonom, navodno, propisujući neke obaveze, a da niko živi ne zna koje su te konkretne obaveze. Država se izvlači, ima jednu upravu koja postaje poluinformativna obaveštajna agencija koja prati sa pristojne razdaljine nešto i alarmira nadležne državne organe šta treba oni da preduzmu. Stvarno bih skrenuo pažnju da, ako se već donosi zakon, onda jasno moraju da se propišu obaveze državnih organa, koji je to nadležni državni organ ili koji su sve to nadležni državni organi, na šta su oni ovlašćeni, odnosno koje radnje, koje akte, koje mere mogu da preduzmu prema drugoj strani za koju sumnjaju da vrši pranje novca, sa jasno propisanim pravima i obavezama, a ne paušalno, po sistemu onog perioda od 20 i kusur godina – svi smo moralni, svi smo dobri, svi volimo državu, svi volimo legalno, a stvarnost je potpuno drugačija, da ne kažem suprotna. Svi se kriju iza nekih parola itd. Ovaj zakon neće da spreči pranje novca, neće da spreči ni onaj prvi, ni onaj drugi smer kretanja novca. Da li može da se primeti koja je novčana masa u nelegalnom prometu? Apsolutno sam siguran da guverner NBS verovatno u roku od pola sata, ako pipne dva-tri dugmeta na tastaturi kompjutera, može dobiti adekvatan podatak o tome koliko se novca nalazi van kontrole, van nekih tokova. To nije nikakav problem, tim pre što smo mi ne tako davno izvršili zamenu novčanica. Sve je to registrovano kao novac koji se nalazi u opticaju. Ako vi zastupate ovakav koncept Zakona o sprečavanju pranja novca, onda je mnogo prihvatljivije da ove poslove na sprečavanju radi Komisija za sprečavanje pranja novca, jer ona može biti taj "posrednik" između nadležnih državnih organa, koja ukazuje na neke tendencije, traži proveru. Jer, u suštini ti drugi nadležni državni organi takođe vode računa o legalnom prometu i legalnom toku novca i svako od njih je snabdeven odgovarajućim ovlašćenjima da može odgovarajućim pravnim aktima, koji proizvode određene posledice, da spreči. Ako mera nekog organa, akt, radnja, ima svoju težinu, odnosno svoju sankciju, ukoliko se ne postupi po upozorenju ili pojedinačnom pravnom aktu, onda to ima nekog smisla. Vi ste ovde Upravu sveli na nešto čemu više odgovara naziv komisija, a u tom kontekstu verovatno zaključujete da svi ovi naši amandmani koji se odnose na komisiju, dobijaju svoj puni značaj. Ovako, formira se uprava i pogledajte nadležnosti uprave i uporedite je sa još nekim upravama u okviru Ministarstva finansija. Videćete da sve druge uprave imaju neku nadležnost i donose neke pravne akte. Povodom tih pravnih akata postoji neki postupak i neka zaštita. Ovde gotovo da nemate upravni akt, kažem gotovo da nemate. Zašto pravim ovu ogradu pa kažem gotovo da nemate? Iz jednog prostog razloga što ćete videti u sledećim članovima, ovde postoji jedna vrlo maglovita zona, koju treba da reguliše na preporuku ili na zahtev direktora uprave, podzakonskim aktima, ministar finansija, te onda praktično nemamo celo viđenje. Ali, i ta zona koju budete regulisali neće biti snabdevena izvorno poslovima državne uprave i neće biti izvorno u domenu upravne stvari. Vi ovde pravite upravu koja će da se bavi nekim poslovima, a ti poslovi nisu upravna stvar. Zbog toga, ne samo terminološki, nego i u mnogim drugim zemljama se išlo na komisiju, a samo u onim koje su prihvatile ovaj drugi koncept, gde postoji odgovarajuća specifična težina akata koje donose organi, išli su na nešto što je iz okvira organa državne uprave, u skladu sa njihovim pravno-političkim sistemima. To su, kao što ste mogli da primetite, suštinski razlozi ovog našeg neslaganja. Vi ste mogli drugi koncept da primenite. Ona konvencija koja je osnova za ovo prilično je široka, dozvoljava različita tumačenja. Zbog čega dozvoljava? Zato što su države potpisnice, države koje pripadaju različitim pravno-političkim sistemima. U nekim državama, naprosto, ustavi i zakoni dozvoljavaju ministru velika ovlašćenja da maltene donosi neke akte sa zakonskom snagom, pa bez obzira da li se one zovu direktive, preporuke ili imaju neki drugi naziv, a onda imate države koje malo više gravitiraju ka kontinentalnom pravnom sistemu, gde sva vlast izvire iz skupštine, preko zakona itd. Zbog toga ta Konvencija ima tu širinu. Nije dobro u našem pravno-političkom sistemu, koji je omeđen, oivičen nečim što liči na nemački i francuski, vi ugrađujete nešto što više odgovara Holandiji, Belgiji, pa čak i ako su ga Slovenci prepisali. To je polazište ovog prvog amandmana, iz koga verovatno sledi još desetak amandmana koji tretiraju istu materiju.
Hvala, gospodine Krasiću. Da li još neka poslanička grupa želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela Vlada. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podnela Vlada. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podnela Vlada. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Vjerica Radeta podnela je amandman, sa ispravkom, kojim predlaže da se izmeni naziv Odeljka III iznad člana 12. i član 12. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Član 12. Predloga zakona o sprečavanju pranja novca ima naslov iznad člana – Uprava za sprečavanje pranja novca i kaže: "Uprava za sprečavanje pranja novca obrazuje se kao organ uprave u sastavu ministarstva nadležnog za poslove finansija. Upravom rukovodi direktor, koga postavlja i razrešava Vlada Republike Srbije, na predlog ministra nadležnog za poslove finansija". Ne znam kome je palo na pamet da zecu da kupus da čuva. Ovo je prosto neverovatno da se Ministarstvo finansija, odnosno uprava u okviru ovog ministarstva bavi sprečavanjem pranja novca. Mi u SRS smo veoma skeptični prema ovom članu i ovakvom konceptu zakona i zato sam i predložila amandman na član 12. Naslov prema amandmanskom predlogu treba da bude – ''Komisija za sprečavanje pranja novca'',pa je predloženo da je komisija za sprečavanje pranja novca državni organ. Komisija za sprečavanje pranja novca je nezavisan i samostalan državni organ. Za obavljanje poslova iz svoje nadležnosti komisija za sprečavanje pranja novca odgovorna je Narodnoj skupštini Republike Srbije. Komisija za sprečavanje pranja novca je pravno lice. Sedište komisije za sprečavanje pranja novca je u Beogradu. Potpuno savesno sam pročitala i Vladin predlog i amandmana, da biste, kolege poslanici i vi, gospodine ministre, uporedili i jedno i drugo i videli koliko je Vladin predlog neprihvatljiv i nebulozan, a koliko je ovo rešenje, koje je amandmanom predloženo, zaista suvislo i smisleno, jer kome drugom ova komisija može i treba da odgovara nego Narodnoj skupštini. Vlada aposlutno mora da bude izuzeta iz ovog posla. Ministarstvo finansija i ministar finansija takođe. Čak i da se radi o vladi u koju mi imamo poverenja, u ministarstvo i ministra u koje imamo poverenja, ovakvo rešenje bi bilo neprihvatljivo, a pogotovo sa aspekta SRS i našeg odnosa i mišljenja o Vladi Republike Srbije, Ministarstvu i ministru finansija. Dakle, mislimo da ovaj amandman mora da se prihvati, iako mi uopšte imamo negativan stav prema ovom predlogu zakona. Čuli ste malopre od Zorana Krasića sa svim detaljima zašto mislimo da ovaj zakon neće i ne može sprečiti pranje novca. Ovo je još jedna od farsi. Vlada Republike Srbije voli tako da objavi u medijima kako se eto donose neki zakoni. Najviše volite da predlažete zakon koji nikada ovde nije bio donet i zato što nije bilo zakona radilo se šta god je kome palo na pamet, a sada kada vi donesete zakon, onda više nema pranja novca, regulišu se svi problemi iz ove oblasti. Naravno, mi znamo ono što znaju i građani Srbije da ovo nema blage veze sa stvarnošću, da je i ovaj vaš zakon jedna od vaših obaveza. Ovo forsiranje da se radi i produženo radno vreme i da radimo ne znam koliko zakona za jedan dan jeste posledica vaše obaveze da do nekog datuma morate da donesete određeni broj zakona, ali mi srpski radikali vas uporno ubeđujemo i objašnjavamo vam da to što donosite zakone, što štancujete zakone ne znači ništa pozitivno za pravni poredak, za pravni sistem i pravnu sigurnost u Srbiji, nego vam preporučujemo i ubeđujemo vas da donosite zakone koji zaista imaju smisla, čija primena je moguća i čijom primenom će se zaista ostvariti cilj zbog kojeg se zakon i donosi. Ne znam koliko puta smo vam dokazali da smo bili u pravu svaki put kada smo vam tvrdili da vam zakon nije dobar, da prihvatite naša amandmanska rešenja. Kad god to niste uradili mi smo morali ponovo ovde da trošimo vreme i da molimo da i vi budete prisutni, da insistiramo i svi skupa trošimo vreme na izmene i dopune zakona, zato što vi gospodine ministre i vaša vlada niste u stanju da ovoj skupštini predložite jedan dobar zakon, ma koja oblast da je u pitanju. Dakle, ne radi se ovde samo o tome da mi kao opozicija pišemo amandmane, nego kao što vidite svaki naš amandman je smislen, konkretan i apsolutno smo ubeđeni nudi bolje rešenje od rešenja koje predlaže Vlada Republike Srbije. Moram da pročitam i obrazloženje Vlade zbog čega ovaj moj amandman nije prihvaćen. Kaže – Vlada ne prihvata amandman iz razloga što je Predlogom zakona predviđeno obrazovanje Uprave za sprečavanje pranja novca. Stvarno ne razumem da li u Vladi nisu normalni ili oni u Vladi misle da mi nismo normalni. Naravno, amandman i postoji zato što je Predlogom predviđeno uprava, a mi kažemo da ne treba da bude uprava, nego da treba da bude komisija kao samostalno telo, koje će odgovarati jedino i isključivo Narodnoj skupštini Republike Srbije. Onda dalje kažete – predviđena uprava za sprečavanje pranja novca, koja će imati ulogu finansijske obaveštaje službe. Dobijamo još jednu BIA, samo se ova zove FOS, sa osnovnim zadatkom da prikuplja, obrađuje, analizira i čuva podatke prikupljene od obveznika. Kao i da dostavlja nadležnim državnim organima (pravosudni i inspekcijski organi, kao i organi unutrašnjih poslova) podatke i informacije o transakcijama i licima za koje postoji sumnja da se radi o pranju novca. Dakle, i ovaj deo obrazloženja, koji sam sada pročitala, govori u prilog amandmanu koji sam u ime poslaničke grupe SRS podnela, jer i na ovaj način razdvajamo, odnosno na način kako smo mi predložili, razdvajamo uticaj izvršne vlasti na pravosudnu granu vlasti, na sudsku granu vlasti i upravo ovo što ste napisali u zagradi u ovom obrazloženju govori u prilog mog amandmana. Dalje, kažete – finansijske obaveštaje službe, koje su u skladu sa međunarodnim standardima, obrazovane u skoro svim državama sveta su različito pozicionirane u skladu sa osnovnim principima unutrašnjeg prava. Bravo! Opet ste napisali obrazloženje koje ide u prilog mog amandmana. Mi hoćemo da i ovaj deo zakona bude u skladu sa principima našeg unutrašnjeg prava. Da, to vam već pet godina govorimo, bez obzira koliko imate obaveza i koliko obaveza prihvatate i pored činjenice da mi nemamo ništa protiv modernizacije naših propisa, ali ljudi moji, mi imamo pravni sistem. Srbija ima pravni sistem mnogo stariji od mnogih ovih pravnih sistema na koji se vi danas ugledate. Vi samo, tek tako padne vam na pamet, donosite nešto što nikada nije bilo u Srbiji. Menjate pravni sistem, kao da je Srbija postala sa vama. Kažete – u najvećem broju zemalja u okruženju, finansijske obaveštaje službe su administrativnog tipa i obrazovane su u okviru Ministarstva finansija. Navedeno se odnosi na Sloveniju, Hrvatsku, Makedoniju, Albaniju, Bugarsku, Ukrajinu itd. Ovo kada ste rekli Slovenija, Hrvtska, Albanija, tu ste me zamalo ubedili da povučem amandman. Ako ćemo na njih da se ugledamo, hvala nije trebalo. Finansijske obaveštaje službe Češke, Poljske, Francuske, Rusije, SAD itd. su takođe obrazovane u okviru ministarstva finansija tih zemalja. Pored navedenog, amandman se ne može prihvati, s obzirom na to da u obrazloženju predloženog amandmana nisu navedeni razlozi koji upućuju na osnovanost i opravdanost rešenja navedenog u tekstu amandmana. U Srbiji bi narod rekao da je ovo zezanje u zdrav mozak. Izvinjavam se narodu što koristim ovaj izraz. Vi kažete – pored navedenog, zato što nećete da prihvatite amandman, zato što u obrazloženju nisu navedeni razlozi. Amandman je ono što je pre obrazloženja, to je amandman, to je suština. Na koji način je amandman obrazložen zaista ne vidim koliko je to bitno. Obrazlažem ga i sada. Jedino vam u ovom obrazloženju nedostaje da napišete ono što je prava istina, a to je – amandman se ne prihvata zato što dolazi iz poslaničke grupe SRS. I to jeste odnos i vašeg Ministarstva i vaše Vlade prema ovim amandmanima SRS. Vidim ministar se ovde okružuje kompletnim Ministarstvom. Malopre ih je, otprilike, bilo pola, mora da će biti još kesa, pošto vidim da vam samo kolege prenose kese i torbe, što zaista nije lepo u odnosu na vaše saradnike. Naravno, predviđeno je mesto, nemamo ništa protiv, da su tu, pošto znamo da vi ne možete bez te vrste pomoći, ali zaista ovo što se ovih dana radi od Skupštine Srbije je ispod svakog nivoa. To je vezano za Poslovnik i neću o Poslovniku ovaj put, nego insistiram, ministre, da sagledate sve ovo što sam rekla vezano za ovaj amandman i ono što sam rekla juče ili pre nekoliko dana. Nemojte da imate animozitet prema amandmanu samo zato što potiče iz SRS. Verujte da posao obavljamo, radimo ozbiljno i da je sve ono što predložimo u interesu građana Srbije, u interesu dobrog zakona. Ne bismo mi podnosili amandmane da nešto učinimo ni vama, ni Vladi Srbije, mi volimo da vi pokazujete koliko ne znate da radite, mi uporno na to skrećemo pažnju javnostii građanima Srbije. Ali pošto znamo da će ovaj zakon i svi drugi zakoni koji se ovde donesu biti primenjivani, da će se odraziti na život građana Srbije, iz tih razloga mi podnosimo amandmane i tražimo da se naši amandmani usvoje. Dakle, da biste imali bolje zakone, da bi građani Srbije imali bolje zakone, a ne da bi imali zakone koje vi morate da štancujete, uglavnom sa lošim prevodom, kao što je, između ostalog, i ovo obrazloženje gde sam se jedva snaša i ovo mora da ste ne znam ni ja kako sklepali, prepisivali, pa povezivali. Idete sa članom 13. stav 2, pa sa članom 13a, pa tek onda sa članom 12. Taman sam mislila da je možda moj amandman prihvaćen, jer ga nema u ovom delu neprihvaćenih amandmana, kad onda nađoh, ipak, uzalud sam se nadala, i naravno, mada nisam ni očekivala da bi se moglo desiti da vi prihvatite amandman, pogotovo sa mojim potpisom.
Još neka poslanička grupa o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 13. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao što ste čuli od kolege Krasića i koleginice Radete, cilj SRS je da se stvori jedan potpuno samostalni državni organ u cilju sprečavanja pranja novca, koga je bilo i ima ga. Najviše je to bilo izraženo u početku perioda privatizacije. Danas smo mnogo govorili o tome i ako se sada pitate kako su pojedini tajkuni (koji su bili i ranije povezani sa vrhom državne vlasti) oprali novac i kroz proces privatizacije i naročito kroz delovanje urbanističko-finansijske građevinske mafije, koja postoji kako kod mene u Kragujevcu, tako u Beogradu, u svakom gradu. To je očigledan metod i način da oni koji su nelegalnim putem stekli novac, legalizuju, a da za to do dana današnjeg apsolutno nikome nisu odgovarali. Ono što danas moram da potenciram (u vreme kada možda veći broj građana Srbije da gleda) jeste neverovatan slučaj i neverovatan način sticanja, bespravnog bogatstva, a zatim pranje novca preko privatnih računa od strane Bogoljuba Karića. Sva ova gospoda i dame iz Ministarstva finansija i sam ministar znaju da sam u pravu kada to tvrdim za Bogoljuba Karića, zato što to zna i premijer i ta dokumentacija koja je detaljna i koja je sa više kilograma štampanog materijala dostupna svim nadležnim državnim organima. Kako je moguće da na privatni račun jedne osobe kao što je Bogoljub Karić dnevno se sliva 7.000 evra? Kako je moguće da ta njegova mesečna primanja dosežu do preko 200.000 evra, da njegova supruga samo kroz izdavanje, zamislite, srpskog kuvara (Milanka je glavni ekspert za recepte i za srpske specijalitete), opere (to se tako kaže i zato zakon ima nameru da spreči pranje novca) preko šest miliona evra. Da ne govorim o ćerki tog najpoznatijeg srpskog tajkuna i njegovoj sestričini ili sinovici, ne znam šta mu je, iz već čuvene D&D grupe, koja je za godinu dana više izdala kompakt diskova od Rolingstonsa i Bitlsa zajedno. Taj iznos na tom računu je preko deset miliona evra. Sada nešto o zakonu. Što se tiče člana 13. mi smo potpuno u pravu kada kažemo i ovo je jedino bilo suvislo obrazloženje koje predlagač zakona ne razume i kaže da nije usklađeno sa tekstom amandmana, a lepo se u obrazloženju kaže da, državni organ, dakle komisija umesto uprave, treba da spreči pranje novca i mora da bude potpuno samostalan državni organ odgovoran samo Skupštini, a ne izvršnoj vlasti, imajući u vidu činjenicu da su pojedini ministri iz Vlade Vojislava Koštunice učestvovali u pranju novca. Bogoljub Karić nije ministar u Vladi Republike Srbije, ali je očigledno veoma blizak Vladi Republike Srbije. Gospodine Albijaniću, ako nemate da kažete nešto pametno o ovom zakonu vratite se na vaše mesto, sigurnije vam je da budete tamo. Postavlja se pitanje, o čemu on ima nešto pametno da kaže. Što se tiče izveštaja ''Mobtela'', do dana današnjeg ga nema. Dugujete nam odgovor od pre nekoliko dana, ministre. Nadam se da ste bili tu negde u blizini, kada sam samo potencirala neke od članova Karićeve porodice, o načinu na koji su izvlačili novac na svoje privatne račune. Da li je to tačno? Da li vi imate te podatke? Pouzdano znam da ih imaju apsolutno svi, od premijera do ministara, do UBPOK, do ministra unutrašnjih poslova. Zašto onda pravite farsu? Zašto se šalite sa javnošću Srbije i sa Narodnom skupštinom? To svi pričate u skupštinskim kuloarima. Kažete da vam je navodno dosta takvih lopova, prevaranata i tajkuna koji su oprali silni državni nelegalno stečeni (monopolističkim, ranije datim, položajem) novac na privatne račune. Sada dolazimo do toga da se zalažemo, upravo iz tih razloga i u budućnosti ko zna šta će sve da se dešava, da se osnuje komisija umesto postojeće uprave koja deluje u okviru Ministarstva finansija. Postavlja se krucijalno pitanje za ministra Mlađana Dinkića. Ako je on, kao što je rekao (kada je upadom u Narodnu banku Jugoslavije postao guverner) ustanovio gde se nalaze četiri milijarde dolara i ako je ušao u trag tom novcu koji je iznet iz SRJ, i ako postoji otvorena sumnja da se preko određenih tajkuna i preko određenih fantomskih firmi i pojedinaca, pre svega mislim na Hamovića i Lazarevića, taj novac vraća ovde, zar to nije takođe pranje novca. Oni su tim istim novcem, već pokupovali određene banke. Zato vam je važno da usvojite ovaj zakon o kome treba da se raspravlja posle ove tačke dnevnog reda. Da li ste nešto od svega toga objasnili, da li ste rekli ovima koji su vam naložili, a to je njihov izveštaj ovde koji imam ispred sebe, Komisija Evropske unije u procesu stabilizacije i pridruživanja, da donesete jedan ovakav zakon. Oni to samo konstatuju i kažu da – Srbija i Crna Gora morali bi uspostaviti okvir za saradnju sa ciljem sprečavanja korišćenja finansijskih sistema za pranje prihoda stečenih krivičnim delom. Da li ste im spominjali slučaj Bogoljuba Karića, Hamovića i Lazarevića? Naravno da niste. Onda kažu – saradnja u ovoj oblasti bi uključivala administrativnu i tehničku pomoć usmerenu ka uspostavljanju odgovarajućih standarda za suzbijanje pranja novca u skladu sa standardima usvojenim od strane zajednice i drugih međunarodnih tela, naročito radne grupe za finansijske mere. Dalje oni konstatuju da pranje novca predstavlja ozbiljan problem u Srbiji i Crnoj Gori. Tačno, ali oni moraju da znaju sa kim imaju posla i sa kim žele da sačine taj ugovor i ko su ti pojedinci koji su vezani za vrh državne vlasti. Dakle, iz onog ostatka vladavine Demokratske stranke i DOS-ovskog perioda ništa se nije promenilo, iako su vlasti već posvetile, kažu, budnu pažnju njegovom rešavanju. To se konstatuje u ovoj radnoj verziji Evropske komisije za stabilizaciju i pridruživanje. Oni kažu da u Srbiji Uprava za sprečavanje pranja novca i finansijska obaveštajna služba funkcionišu od 2002. godine. Zamislite od vremena vladavine Demokratske stranke funkcioniše ta služba i vi verujete i mislite da javnost Srbije veruje da je izvršeno sprečavanje pranja novca. Kaže da se sve to dešava u okviru Ministarstva finansija, a takođe je veoma važno, zamislite, da je Srbija postala punopravna članica Egmont grupe 2003. godine. Mi smo protiv ovakvih naloga koji su vama stigli gde se kaže da Srbija mora da donese novi zakon o sprečavanju pranja novca usklađen sa međunarodnim standardima koji će dati širu nadležnost upravi. Naveli ste nam koje su to zemlje u kojima postoji ovakva uprava koja je pod kontrolom Ministarstva finansija. Mi nismo zadovoljni tim odgovorom. Što kaže gospođa Radeta: zašto niste naveli da li takva komisija postoji i kako je to rešeno. Stalno nas pozivate na ove zemlje secesionističke, bivše jugoslovenske republike i neke u okruženju koje imaju katastrofalne posledice tzv. tranzicije. Zašto niste napisali kako je to rešeno recimo u Rusiji? Zaista vas molim gospođo, uz sve uvažavanje, prvo što kaže gospodin Nikolić neprimereno je da kao saradnici Ministarstva svi redom sedite u prvoj klupi, jer je ona rezervisana za članove Vlade, a drugo da mi dobacujete. Zaista, nije u redu. Recite, došapnite šta imate ministru, a on će da mi eventualno replicira. Ono za šta se mi zalažemo je putinovski način rešavanja i obračuna sa tajkunima i sa svima onima koji su na jedan neverovatan način koji im je dala jeljcinovska vladavina i postkomunistički period do dolaska Vladimira Putina na vlast da stiču enormno bogatstvo, da ga najpre iznesu, a posle toga kroz ovakav način, koji je očigledno ovde u primeni ili je na vidiku, unose u zemlju. Mi smatramo da Narodna skupština Republike Srbije (i to je osnovna razlika između vas i nas) kroz ovlašćenja koja ministar sebi daje i koje daje Vlada Republike Srbije, zato što smo istinski poštovaoci demokratskih načela i striktnog razdvajanja izvršne, zakonodavne i sudske vlasti, da Narodna skupština Republike Srbije, a verujem da i takvu ulogu Narodne skupštine vidi gospodin Predrag Marković, da bar u tom delu može da se složi sa ovom našom intencijom, treba da bude određena vrsta supervizora u odnosu na izvršnu vlast. Ako su svi poslanici ovde, da se dogovorimo oko osnivanja odbora koji ustanovljava Poslovnik, pa evo i novog odbora za lokalnu samoupravu, mada tu nešto muljate oko mesta predsednika i zamenika predsednika. Još ćemo da vidimo o čemu se radi i da ne poštujete reciprocitet i snagu koju, evidentno najveću, ima SRS. Dakle, ako oko takvih stvari može i treba da postoji saglasnost, zašto onda, a obraćam se vama narodnim poslanicima iz vlasti, bežite od toga da Narodna skupština preuzme odgovornost za formiranje jedne ovakve komisije koja će da bude potpuno samostalni organ, rešen da u svakom trenutku reaguje. Videli ste da nije bilo Odbora za privatizaciju, odnosno članova Odbora iz SRS kada je počela da se dešava afera oko "Knjaz Miloša", da brzopotezno nisu reagovali gospodin Vučić, gospođa Radeta, kolega Antić i svi članovi Odbora za privatizaciju iz SRS, pojeo bi vuk magarca. Apsolutno bi sve bilo zabašureno. Labus sa onako sređenom ili sa zdravom nogom, Štimac sa svojim namerama, ''Danone'' sa svojom namerama, progurali bi način privatizacije "Knjaz Miloša". Ovako, reagovao je skupštinski Odbor za privatizaciju, a posle toga je formiran anketni odbor. Doduše, do dana današnjeg nismo raspravljali niti se izjašnjavali o to izveštaju, kao i o slučaju zloupotreba od strane ovog kumovskog, dvojice vaših prijatelja, Hamovića i Lazarevića u aferi vezanoj za EPS. Mi smatramo da bi Skupština Srbije i narodni poslanici koji su izabrani i na koje je narod preneo deo svog suvereniteta, trebali o tome da vode računa. Dakle, odmah da reaguje i da javnost obaveste kroz formiranje jedne ovakve komisije. Ovako, šta mi znamo kako radi uprava. Nemojte, molim vas, da mi pričate, sam je Albijanić izašao juče i rekao, tamo neki vaši članovi navodno nisu prošli test, pa su udaljeni iz službe, a da vam ne pričam koga ste sada u Kragujevcu postavili za direktora Uprave carina, čoveka koji je potpuno iskompromitovan na mestu finansijskog policajca, odnosno poslove koje je ranije radio, a takođe je iz vaše političke stranke. Nemojte da zamajavate javnost i da (po sistemu drž'te lopova, a svi lopovi oko vas i cela klika koja će da pljačka i da krade i da pere na stotine miliona evra u budućnosti, kao kroz ovo ćutanje u vezi Bogoljuba Karića) govorite narodu kako ste spremni da se obračunate sa kriminalom i korupcijom. Pranje para, počev od piramidalnih štedionica preko žiralnog pranja novca, a to su zaista velike afere koje su potresale našu zemlju, a o čemu je najviše govorila i čemu se najviše protivila SRS. O tome je naš predsednik štampao knjige. Tražili smo da se formiraju odbori u Skupštini veća građana i Veća republika tadašnje SRJ. Oduvek smo išli na to da kroz skupštinske organe sve to bude ispitano i da Skupština o tome vodi računa. Ko su ti ljudi u Srbiji koji će da imaju snagu i volju, ako to nisu poslanici, da se uhvate u koštac sa tim problemom. Koja je onda naša uloga i koja je uopšte uloga Narodne skupštine. A, da postoji, gospodine Dinkiću, ovakva komisija, a ne uprava, budite sigurni da bi svaki član komisije, a najbolje bi bilo da predsednik takve komisije iz redova SRS, krenuo oštro da se obračunava sa Bogoljubom Karićem i njemu sličnim. Ovako, on se drzne da radi šta hoće, tajkuniše kako mu je volja, kupuje sve po Srbiji. Taman se, navodno, prikupi materijal, odnosno evidentno da on sada postoji o svim njegovim mahinacijama i zloupotrebama. On aviončićem, ne ovim, kažete, niste se vozili u istom do Japana, ali nekim drugim ode u inostranstvo. Kada prođe opasnost, posle dva – tri dana neko mu iz vrha državne vlasti javi da je opasnost prošla, a da ne sme da se drzne ni Koštunica, ne smete ni vi, ne sme ni Jočić da ga hapse, da ga privedu i nikom ništa. Narod sve to gleda. On od svoje, preko druge televizije ispira mozak građanima kako je on fin, pošten i dobar. Narod sve gore živi. Pojedinci se bogate. Budite sigurni da ćemo odmah po dolasku na vlast učiniti sve da Skupština dobije takvu ulogu da bira komisiju i da sve bude kako biste vi i ostali DOS-ovci pre vas rekli javno i transparentno. Hvala.
Hvala. Da li još neko od poslanika iz ostalih poslaničkih želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podnela Vlada. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo poslanik Aleksandar Vučić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, imamo jedan zakon koji ima stvarno, politički gledano, vrlo lepo ime, zakon o sprečavanju pranja novca, kako je to Vlada Republike Srbije zamislila i pretočila u jedan zakonski predlog. Sada je dato Skupštini na razmatranje sa pričom kako, eto, ova vlada se bori protiv kriminala. To ni manje ni više nego Ministarstvo finansija na čelu sa Mlađanom Dinkićem. Verovatno po onoj narodnoj poslovici, ali da se vratimo na sam zakon. Član 13. reguliše koje su nadležnosti direktora te uprave, kako je to ministar osmislio. Ministar na predlog direktora uprave uređuje unutrašnju organizaciju i sistematizaciju radnih mesta u upravi, kojom se propisuju posebna znanja i sposobnosti za pojedina radna mesta; odlučuje o stručnom obrazovanju, osposobljavanju i usavršavanju zaposlenih u upravi, utvrđuje pravila ponašanja zaposlenih u upravi. Utvrđuje poslove koji su nespojivi sa službenom dužnošću; uređuje i druga pitanja u skladu sa zakonom. Sve to radi ministar. Čemu ovolika želja ministra finansija da sebi natovari na vrat tolike obaveze. Da li hoće da prikaže da je on jedini sposoban da tako nešto uradi ili jednostavno da već unapred preduzima radnje da bi tada uprava radila isključivo po njegovom diktatu i u slučajevima kada treba nešto da se u pravom smislu reči prikrije. Dalje, kaže se, ministar na predlog direktora uprave propisuje metodologiju za izvršavanje poslova koje obveznik vrši u skladu sa ovim zakonom, način i rokove u kojima je obaveznik dužan da obavesti upravu o transakcijom iz ovog zakona, kao i slučajeve u kojima određeni obveznici nisu dužni da upravi prijave gotovinske transakcije u ukupnom iznosu od 15.000 evra ili više u dinarskoj protivvrednosti. Ovaj deo teksta – kao i slučajeve u kojima određeni obveznici nisu dužni da prijave gotovinsku transakciju u ukupnom iznosu od 15.000 evra ili više u dinarskoj protivvrednosti – znači da ministar odlučuje kada će nešto da se prijavljuje toj upravi, a kada ne. Ondaministar izađe ovde za govornicu i kaže, vi nemate pojma. To je, kaže, za uplate pazara. Tada nije obavezno. Eto, to se verovatno odnosi, kako reče, na NIS. Na koga se odnosi? Na EPS? Na "Jugopetrol"? Na "Beopetrol"? Na koga? Da li se odnosi na "Merkator"? Na njih verovatno. Na "Merkur" itd. Sada se postavlja jedno logično pitanje. Ako se određen novac izvlači iz ovog konteksta i kaže se da su to gotovinske uplate, onda mi objasnite, onda neka ministar dođe da mi objasni zašto se u Srbiji radi fiskalizacija. Evo, već dve ili tri godine uvode se fiskalne kase po raznim osnovama, razna lica su prinuđena da kupuju tu opremu koja nije baš tako jeftina, čija upotreba nije baš tako jeftina, a sada se već radi na sistemu da poreska uprava u svakom trenutku ima preko fiskalne kase oko, koje lice ostvari promet. Ako sve te podatke možete da imate, zašto onda uopšte spominjete mogućnost da neko treba biti izuzet, jer u samom zakonu je moglo da se napiše, znači, da se ne koriste, da se ne preliju sredstva koja se prikupe iz naplate gotovine, odnosno pazara, odnosno drugih pravnih lica, subjekata trgovine itd. Zašto to nije zapisano u zakonu? Tražite posebne okolnosti. Otkud da verujem ministru, njemu na reč, da će to da budu samo te vrste gotovinskih transakcija. Da mu verujemo na reč? Da li treba nekome da verujemo na reč? To je problem zakona, zašto u samom zakonu nije predviđeno pod kojim okolnostima obveznik ne prijavljuje upravi neku transakciju. Ne, ministar je taj koji to određuje, on ima isključivo pravo na to. Dalje, ceo ovaj zakon može da se kaže da je prilično kasno donet, prilično kasno, jer najveći deo novca koji je stečen nelegalnim poslovanjem je u toku 2001. i 2002. godine ušao u legalne tokove. Dakle, to je kroz više raznih osnova, kroz privatizaciju, kroz otvaranje raznih privatnih preduzeća u inostranstvu. Imamo slučajeve da oni organizovaniji, gde su veće količine novca u pitanju, to rade tako što otvaraju banke u inostranstvu i onda se određena sredstva prikazuju kao investicije u Republici (inače, isključivo od domaćeg novca koji je stečen nezakonitim radnjama). Da li ima elemenata, odnosno odredbi, u ovom zakonu koje mogu da spreče priliv takvog novca u privredu? Nema. Ovde se isključivo govori o tome šta rade pravna, fizička lica, lica koja učestvuju u prometu novca na domaćem tržištu. U čemu je onda svrha postojanja ovog zakona? Novac koji je nelegalno stečen, već odavno je van zemlje. Način na koji će da se vraća jeste taj kroz privatizaciju, kroz navodne investicije, kroz osnivanje drugih pravnih lica, gde je neko pravno lice iz inostranstva. Setite se samo privatnog preduzeća bivšeg ministra u Vladi Republike Srbije, Marije Rašete-Vukosavljević. Kada je trebalo da se opere novac, nije bilo teško, skoknuli su do Beča, tamo su otvorili preduzeće i ovde oprali novac iz Fonda za razvoj itd. Čak su učestvovali i u poslovima koje je radila Republička direkcija za puteve. Tako to izgleda kada neko hoće da opere novac. Ovaj zakon nije dovoljno ozbiljan za toliko ozbiljne ljude. Postavlja se pitanje, evo ministar opet pobeže odavde, ne znam zašto, kesa mu je tu, nije je poneo, šta je sa tim famoznim novcem sa Kipra? Evo, četvrti put od kad traje ovo zasedanje to pitanje postavljam, gde je taj novac sa Kipra, gde su 4,5 milijardi dolara, gde je taj novac, da li je on stvarno postojao, ako jeste gde je sada. Imamo saznanja da je stvarno postojao. Imamo saznanja da niko pre 5. oktobra nije zloupotrebio taj novac. Onda je otišla neka komisija, verovatno će to da bude ova uprava, članovi ove uprave, otišli su do Kipra, proverili razne banke, off-shore firme, a sada novaca nema. Da li će te transakcije da se odnose na uplate sa Devičanskih ostrva, da li će da se odnose na uplate sa raznih atraktivnih destinacija gde maltene sve, odnosno gde se sav novac u svetu pere. Postavlja se to pitanje, inače ovo što se ovde pokušava to je da se maltene ovi jadnici koji su u najvećem broju slučajeva nekim sitnim švercom u vremenu 90-tih godina zaradili, pokušavaju sada da legalizuju to svoje poslovanje i na njih će zakon biti primenjivan, šta je sa stvarnim pranjem novca. To se u ovom zakonu ne spominje. Ne spominje se ni šta je sa deviznim rezervama bivše SFRJ, ne spominje se šta je sa zlatnim rezervama, pa se još tvrdilo kako nema u bankama, vidite, veliki ekspert G17 Miroljub Labus kaže, pa nema nigde ni u jednoj banci zlatnih poluga Kraljevine Srbije, jer nemaju žig na njima itd. Znači, previše pitanja, šta se i kako želi postići ovim zakonom, a u svakom slučaju, ministar za sebe daje prevelika ovlašćenja. Izgleda mi da ima želju da izuzme neka lica koja su njemu bliska i da se izbegnu odredbe ovog zakona i da oni nesmetano, doduše, sada, bez konkurencije drugih, rade taj posao koji su radili do sada.
Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Milorad Krstin o istom amandmanu.
Hvala vam za ime i prezime. Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj predlog zakona o sprečavanju pranja novca, koliko sam ga shvatio, sprema se samo zbog Bogoljuba Karića. Evo da imate najnoviju informaciju. Gospodin Karić, čovek koji je svojevremeno u predizbornoj kampanji jeo salatu, imali smo Karelija koji je jeo pedalu, on je počeo da jede i one katance i lance da bi otvorio tobože firme, a nikada ih nije otvorio (izuzimam mesto Kareliju). U mom Srednjebanatskom okrugu u opštini Žitište, naseljeno mesto Novi Itebej, gde živi 90% nacionalnih manjina, to su Mađari, gospodin Bogoljub Karić je danas učlanio 100 novih članova Pokreta snaga Srbije ili Propasti snaga Srbije. Svaki od njih je dobio po 5.000 dinara i sutra ih očekuje još poneki paketić. Evo, gospodo, ovo je istina o Bogoljubu Kariću, čovek koji kaže da ne kupuje poslanike, odbornike i birače. Dakle, i to narodnim parama, gde se jednostavno pokazuje gde je stigao Bogoljub Karić i kako dolazi do budućih glasača, s obzirom na to da Srbija ima još uvek pameti u sebi, uzeće mu pare, a glasati za njega sigurno neće. Gospodo, Vjerica Radeta kaže, on 7.000 evra uzima dnevno.
Molim vas, bez dobacivanja, niko se nije ovajdio da je on stvarno dao novac, nemojte, nije korektno.
Gospodo, još jednom ponavljam, ovaj zakon je stvoren samo zbog Bogoljuba Karića i zbog toga što na ovaj način pere pare, koje znate kako i pre koliko godina ih je stekao. Hvala.
Još neka poslanička grupa? (Ne.) Narodni poslanik Petar Jojić podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 13. doda novi član 13a. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, gospodine Jojiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 13. Predloga zakona, ministar, na predlog direktora uprave, uređuje unutrašnju organizaciju i sistematizaciju radnih mesta u upravi, kojom se propisuju posebna znanja i sposobnosti za pojedina radna mesta. Drugo, odlučuje o stručnom obrazovanju, osposobljavanju i usavršavanju zaposlenih u upravi. Treće, utvrđuje pravila ponašanja zaposlenih u upravi. Četvrto, utvrđuje poslove koji su nespojivi sa službenom dužnošću. Peto, uređuje druga pitanja u skladu sa zakonom. Ministar, na predlog direktora uprave, propisuje metodologiju za izvršenje poslova koje obveznik vrši u skladu sa ovim zakonom, način i rokove u kojima je obveznik dužan da obustavi upravu u transakcijama iz ovog zakona, kao i slučajeve u kojima određeni obveznici nisu dužni upravi da prijave gotove transakcije u ukupnom iznosu preko 15 hiljada evra ili više, u dinarskoj protivvrednosti. Dame i gospodo, u ime SRS uložio sam amandman da posle člana 13. treba dodati član 13a, koji glasi: "Za predsednika i članove Komisije ne mogu biti birana lica koja su pravosnažno osuđivana za krivična dela iz oblasti zloupotrebe službenog položaja, privrede i oblasti finansijskog poslovanja". Manjkavosti ovog predloga zakona upravo se ogledaju u tome što SRS smatra da lica koja treba da uđu u sastav komisije, a ne uprave, treba da budu lica koja nisu osuđivana za krivična dela iz oblasti finansijskog kriminala. To je jedan od osnovnih uslova koje bi trebalo da ispunjavaju članovi komisije, a ne uprave, kako je to predloženo. Ovim amandmanom bi se sprečila mogućnost da za člana komisije bude birano lice koje je u svojoj profesionalnoj karijeri činilo krivična dela iz oblasti privrednog kriminaliteta. Zbog toga predlažem da u danu za glasanje narodni poslanici usvoje ovaj amandman, jer u tom slučaju nećemo imati kriminalce u upravi, odnosno komisiji, imaćemo časne i poštene ljude kojima treba poveriti ovakve zadatke jer je to izostalo u Predlogu zakona. Postoje brojne evidencije, između ostalog i kaznena, tj. kriminalistička evidencija koja se vodi kod MUP. Prema tome, te osnovne parametre, pokazatelje i podatke treba koristiti kada se biraju i postavljaju lica u komisiji za pranje novca.
Narodni poslanik Božidar Koprivica, o istom amandmanu.
Poštovani narodni poslanici, ovaj moj amandman se nadovezuje na amandman uvaženog gospodina Mome Markovića, koji je predložio da umesto "uprave" stoji "komisija" i da komisija ima pet članova.
Gospodine Koprivica, izvinite, doći će na red vaš amandman. Svi su na član 13. Sada je amandman gospodina Jojića, a potom narodni poslanik Veroljub Arsić, predlog da se dodaju članovi. Pa narodni poslanik Nikola Todorović, pa onda je vaš amandman. Možete da obrazložite i u okviru ovog, ali da znate da će tek doći na red. Izvolite.
Dakle, komisija kao samostalan organ treba da odgovara Skupštini i da bude potpuno samostalan državni organ, koji neće odgovarati izvršnoj vlasti, nego Skupštini. U ime SRS podneo sam amandman na Predlog zakona o sprečavanju pranja novca, tako što sam predložio da se posle člana 13. doda novi član 13a, koji glasi: "Članovi komisije međusobno ne smeju biti srodnici u pravoj liniji, u pobočnoj do četvrtog stepena srodstva, bračni drugovi, srodnici po tazbini, zaključno sa drugim stepenom srodstva, pa čak i onda kada brak bude prestao, staralac, usvojenik, usvojilac i hranilac". Dakle, smisao ovog amandmana jeste da se spreče moguće zloupotrebe i rodbinske veze članova komisije, kao samostalnog državnog organa. Usvajanjem ovog amandmana od strane ovog visokog doma, zakon bi bio mnogo bolji. Zato želim da vas ubedim u ispravnost ovog stava i amandmana, pa predlažem da ga u danu za glasanje i usvojite.
O amandmanu gospodina Jojića? Svejedno, reč je o kontinuiranim amandmanima, sve je isti smisao. Gospodine Veselinoviću, izvolite.
Svejedno, gospodine predsedniče, naši amandmani su u vezi jedan sa drugim i uglavnom svi amandmani SRS imaju za cilj da poboljšaju ovaj zakonski projekat, ako je to moguće poboljšati. Zato je svejedno o kom ću amandmanu pričati. Međutim, ni bolje teme, ni boljeg zakona, posebno zakona o sprečavanju pranja novca, koji je podnela ova "ekspertska grupa" G17 plus. Naime, radi se o "ekspertima". Verujem da su najbolji eksperti za ovu oblast za pranje novca, jer ovaj zakon i ovo ime liči na njih. Verujem da su to usavršili posebno poslednje dve godine, od kada su stavili sve finansijske tokove pod svoju kontrolu. Iz ovog zakona se može videti kolike nadležnosti i prinadležnosti želi da ima Vlada, a ustvari se tu krije Ministarstvo finansija i gospodin Dinkić, od samog predloga da formiraju nekakve obaveštajne finansijske komisije koje bi davale informacije vezano za ovaj zakon o sprečavanju pranja novca. Ne znam koliko do sada imamo inspekcija i inspekcijskih službi, počev od finansijske policije, tržišne policije, poreske policije, da ne govorim o onim policijama na lokalnom nivou. Sada ćemo plaćati i finansirati još jednu finansijsku komisiju za obaveštavanje, koja bi sigurno ponovo radila po direktivi Ministarstva finansija. Normalno da bi bila zavisna od samog Ministarstva finansija. Da ne govorim o ljudima koji bi trebalo da budu zaposleni u tim komisijama, što je govorio i gospodin Jojić, gde nije predviđeno da nisu ni krivično gonjeni, odnosno da se ne vrši provera da li su krivično odgovarali o privrednim prestupima, već jednostavno, mogu biti predloženi samo ako su lojalni ili politički podobni. Kada se govori o pranju novca, naša generacija je sigurno upamtila vremena od devedesetih godina do današnjeg dana. Upamtili smo kako su mnogi ljudi, čak nepismeni i oni koji nisu imali gotovo ništa ili, kako neko reče, pitanje je da li su imali da jedu kupus salatu, postali srpski tajkuni, poput npr. Bogoljuba Karića, Miškovića, Čovića, ima ih gomila. Da ne govorim koliko na lokalnom nivou ima tih lokalnih tajkuna, koji su uspeli da od devedesetih godina do današnjeg dana budu uz vlast, imaju monopol, privilegije prilikom uvoza, izvoza, eksport-import. Da ne govorim o inflaciji. Jednostavno, obogatili su se krađom narodnih para, a danas su došli u takvu situaciju da gotovo mogu da diriguju i upravljaju državama. Evo, poput Karića, koji kupuje svoje biračko telo, kupuje poslanike i odbornike tako što plaća, zavisno od imena, zavisno ko je odakle, toliko i plaća. Primera radi, kolega je pomenuo. Lično sam imao priliku da čujem telefonskih pozive kako nudi novac da se neko učlani, počev od 5 hiljada, da li evra ili dinara nisam siguran, zavisno, verovatno, od osobe na kojoj je funkciji, plus preko nekih paketića koje deli. Pamtim tu grupu muzičara Karića, koji su nekada svirali i muzicirali, a kasnije pravili i kovali plugove, motike i sekire, a ne znam da li se neko mogao enormno obogatiti, postati jedan takav srpski tajkun da može da kupuje građane Srbije, da prevari građane Srbije, ne bi li glasali za njega. Ubeđen sam da građani Srbije dobro prepoznaju takve ljude. Verujem da su oni poznati i maloj deci. Verujem da će on sa ovakvom njegovom kupovinom biračkog tela izgubiti i cenzus, a kamoli da dobije onaj procenat koji mu predviđaju komisije ili neki istraživački centri koje plaća.
Molim vas, gospodine Veselinoviću da se vratimo temi, ovde je reč o zakonu o pranju novca.
Gospodine predsedniče, ovo jeste tema pranja novca, a ovi naši pojedini srpski tajkuni su i nastali i rodili se pranjem novca. Pojedini bi trebalo, kada ustanu ujutru, poput Karića, da se prekrste i pomenu Mirjanu Marković i gospodina Miloševića, a ne čak da budu protiv njih i da ih osuđuju. Zato i želim da kažem da su iz tog vremena izrasli tajkuni u Srbiji koji danas kupuju preduzeća, ostavljaju radnike bez posla, bez hleba, a sada evo kupuju biračko telo. Mislim da je to stvarno prava tema o kojoj mi danas treba da govorimo. Na kraju želim da kažem, imali su oni dobar slogan. A jedan dobar slogan imao je i Čović "Kada je teško – Čović". A sada treba Karić i Čović da naprave novi slogan – "gde su pare tu je Čović, tu je Karić", verujem da će to najbolje proći u narodu. Na kraju želim da apelujem na poslanike Narodne skupštine da prihvate amandman gospodina Jojića, jer ovaj amandman predviđa poboljšanje samog zakona, a posebno osvrt da ne mogu biti lica primljena u finansijskim komisijama ili u bilo kojoj instituciji i organima koji su imali privredne prestupe. Hvala.
Hvala vam. Da li još neka poslanička grupa želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Veroljub Arsić podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 13. dodaju novi članovi 13a, 13b, 13v, 13g, 13d, 13đ, 13e, 13ž, 13z. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne znam da li ovo što sada trenutno radi Bogoljub Karić potpada pod nadležnost ove uprave, kako je to nazvao ministar, ali u svakom slučaju dosadašnja iskustva su da onaj ko kupuje glasove ima nameru da uzme, od tih istih od kojih uzima glasove, deset puta više novca nego što im je dao. Do sada je uzeo deset puta, znači planira još deset puta više, znači dvadesetak puta. Amandman koji sam podneo na član 13, kojim tražim dodavanje novih članova u Predlogu ovog zakona u suštini menja u jednom delu čitav koncept ovog zakona. Naime, Vlada, odnosno predlagač, osmislio je da Vlada Republike Srbije, odnosno Ministarstvo finansija bude organ koji će da kontroliše rad uprave za sprečavanje pranja novca, da određuje pravila po kojima će ona da radi, da direktno vrši nadzor i kontrolu te uprave. Ovim amandmanom se menja suština. Cilj je da se ne formira uprava već komisija kao potpuno nezavisno telo koje će da odgovara samo Narodnoj skupštini Republike Srbije i nikome više. U obrazloženju Vlade Republike Srbije na ovaj amandman, koji ona ne prihvata, kaže se: "Finansijske obaveštajne službe koje su, u skladu sa međunarodnim standardima, obrazovane u skoro svim državama sveta su različito pozicionirane u skladu sa osnovnim principima unutrašnjeg prava. U najvećem broju zemalja u okruženju, finansijske obaveštajne službe su administrativnog tipa i obrazovane su u okviru ministarstva finansija". Navedeno se odnosi na Sloveniju, Hrvatsku, Makedoniju, Albaniju, Bugarsku, Ukrajinu itd'. Samo ima jedan problem, a to je da su lopovi koji su ovde mnogo veći nego kod njih tamo, a oni većeg kalibra su se preselili ovde ili se seljakaju kako kome i kada treba. Tu je Stanko Subotić, zvani Cane Žabac ili gospodin Milan Janković, poznatiji kao Filip Cepter. Znači, tamo gde im najviše odgovara tu prave svoje pozicije i tu obavljaju svoj posao. Znači, državljani su neke od ovih republika, odnosno država, kako ste vi to rekli, ali i te kako su ovde prisutni u svim finansijskim tokovima. Interesuje me kako je to rešila Crna Gora ako to ima? Po kom principu, mada pretpostavljam da su tu već Vuk Hamović i Vojin Lazarević i te kako stavili šapu na bilo koji organ uprave koji reguliše ovu materiju, a prisutni su i ovde preko Nacionalne štedionice i u Srbiji. Sam amandman je daleko precizniji. U jednom delu definiše rad nekog organa koji bi se bavio sprečavanjem pranja novca. Čudi me da bar Ministarstvo, ako neće da prihvati koncept, bar je moglo, u ime Vlade Republike Srbije, da podnese neke amandmane i da ispravi barem jedan deo teksta koji nije precizno obrađen. Znači, u tom svom amandmanu, tražio sam da ta komisija, a ne uprava, kako je to ministar rekao, ima svoj statut. To je podzakonski akt kojim se uređuju oblasti, unutrašnja organizacija, sistematizacija radnih mesta, propisuju se znanja za zauzimanje raznih pozicija itd. Na taj statut treba da saglasnost da Skupština Republike Srbije. Meni nije jasno zašto toliko nepoverenje, gospodine ministre, u Narodnu skupštinu? Ona će sigurno ovaj posao bolje da radi i nadgleda nego Ministarstvo finansija, pa i vi. Dalje, određuje se koliko će ta komisija imati članova, pa se kaže da ima pet članova, uključujući i predsednika komisije. Predsednika i članove komisije bira i razrešava Narodna skupština Republike Srbije, na predlog nadležnog radnog tela Skupštine za poslove finansija, a to znači Odbor za finansije, radno telo koje je takođe potpuno nezavisno od izvršne vlasti. Komisiju predstavlja i zastupa predsednik Komisije, koji rukovodi njenim radom. Ne vidim ni ovde, šta je sporno da se i ovaj deo amandmana ne prihvati od Vlade Republike Srbije, odnosno ministra finansija. Dalje, predsednik i članovi komisije biraju se na mandat od četiri godine. Predsednik i članovi komisije mogu biti ponovo birani, odnosno imenovani. Znači, bira ih Narodna skupština na mandat od četiri godine, a ne kako to stalno neko pokušava ovde da kroz razne zakonske predloge zbrine svoje aktiviste da, kada padnete sa vlasti, mogu da ostanu u određenim organima uprave pet, šest, pa i više godina, kao da je to cilj, a ne sam način funkcionisanja jednog organa. Dalje, uslovi pod kojima mogu biti birani članovi komisije, pa se kaže da, za predsednika i članove komisije može biti biran, državljanin Republike Srbije koji poseduje opštu radnu sposobnost, ima visoku stručnu spremu i odgovarajuće radno iskustvo iz poslova finansija, od najmanje sedam godina. U Predlogu zakona nema uslova pod kojim je predviđeno ko može biti navodni direktor te uprave. Pretpostavljam da će to biti neko iz redova političke stranke G17 plus, jer ne verujem pošto su sve moguće finansijske tokove u zemlji, od Ministarstva finansija, potpredsednika Vlade Republike Srbije, koji je zadužen za poslove finansija, predsednika Komisije za hartije od vrednosti, guvernera Narodne banke Republike Srbije, sve te institucije isključivo pokriva politička stranka G17 plus, bez obzira na njihovu visoku stručnu spremu i odgovarajuće radno iskustvo. Da stvar bude još gora, to je radno iskustvo, najčešće iz drugih zemalja. Možda se vode i neki određeni krivični postupci protiv raznih rukovodilaca koje ste nama kao eksperte ovde doveli. U sledećem članu predviđa se ko ne može biti biran za predsednika te komisije, pa ne bi trebalo da bude ni u ovoj upravi. To doduše ministar sebi daje za pravo, pa kaže – uređuje poslove koji su nespojivi sa službenom dužnošću. Ministar se pita, isključivo njegovo diskreciono pravo, a ovde se lepo kaže – za predsednika i članove komisije ne mogu biti birana lica koja su pravosnažno osuđivana za krivična dela iz oblasti zloupotrebe službenog položaja, privrede i oblasti finansijskog poslovanja. Tih odredbi u samom zakonu za radnike komisije za sprečavanje pranja novca nema. Podneli ste neke amandmane, vidim da ni sam taj zakon niste precizno obradili, uočili ste neke manjkavosti, ali, evo, sada dajem vam primer kako treba, barem jedna oblast da se uradi na pravi način. Dalje, u sledećem članu kažete – članovi komisije međusobno ne smeju biti krvni srodnici u pravoj liniji, u pobočnoj liniji do četvrtog stepena srodstva, bračni drugovi, srodnici po tazbini, zaključno sa drugim stepenom srodstva, čak i onda kada je brak prestao, usvojenik, staralac, usvojilac i hranilac. Reč je o jednoj, da budemo jasni, pojavi, koja je prisutna na ovim prostorima desetak i više godina, koja je prilično uzela maha. Prilično veliki finansijski lobi stoji iza nje i prilično je veliki novac u pitanju. Moguće su razne zloupotrebe po raznim osnovama rodbinskim i tazbinskim. Pod kojim uslovima prestaje članstvo u toj komisiji? Ovde u upravi to je isključivo pravo ministra kada će nekoga da kazni. Kaže se – predsedniku i članu komisije prestaje funkcija pre isteka mandata kada to sami zatraže ili kada imradni odnos prestane zbog ispunjenja uslova za starosnu penziju i uslovi pod kojima se razrešavaju članovi komisije, to ste mogli da vidite i za članove uprave. Predsednik i član komisije razrešavaju se funkcije: 1) ako su osuđeni za krivično delo na bezuslovnu kaznu zatvora u trajanju od najmanje šest meseci ili su pravosnažno osuđeni za krivično delo iz oblasti zloupotrebe službenog položaja privrede i oblasti finansijskog poslovanja; 2) ako se, na osnovu nalaza i mišljenja nadležne zdravstvene ustanove, utvrdi da su zbog zdravstvenog stanja trajno izgubili radnu sposobnost za vršenje funkcije; 3) ako se utvrdi da nestručno i nesavesno obavljaju funkciju; 4) ako se utvrdi da ne ispunjavaju uslove postavljene predviđeno ovim zakonom. Čini mi se da je tačka 2) trebalo da se nalazi u Zakonu o Vladi, što se odnosi kako na onu prethodnu, tako i na ovu sada, ako se na osnovu nalaza mišljenja nadležne zdravstvene ustanove utvrdi da su zbog zdravstvenog stanja trajno izgubili radnu sposobnost za vršenje funkcije. Sledeći član reguliše – predsednika i članove komisije razrešava Skupština, na predlog skupštinskog radnog tela nadležnog za poslove iz oblasti finansija. Znači, opet se sprečava bilo kakav pritisak izvršne vlasti na rad jedne komisije. Da ne pričam daizveštaj te komisije treba da se dostavlja Narodnoj skupštini Republike Srbije, koja će da ga razmatra. O tim izveštajima, radu, imaće isključivo pravo da to sada radi ministar finansija, koji još uvek, iskoristiću sada priliku da ga pitam po peti put, par puta sam postavio to pitanje i kada je bio tu. Gospodine ministre, šta je sa novcem za koji ste tvrdili da je bio na Kipru, koji je otet od građana Srbije, koji je neka vlast pre 5. oktobra zloupotrebljavala, pljačkala građane, razne piramidalne banke, hiperinflacijom itd. Mislim da je vreme da jednom odgovorite na to pitanje, šta je sa novcem koji je bio na Kipru?
Još neko o ovom amandmanu? (Ne.) Narodni poslanikNikola Todorović podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 13. doda novi član 13a. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nikola Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, svi kažu novac je prljav, a ne znamo da ga operemo. Šala na stranu. Amandman na član 13. kao novi član 13a pokušava da definiše odnos lica kao članova komisije kome prestaje funkcija komisije kada se ispune uslovi za odlazak u penziju ili na lični zahtev lica kada više ne želi da radi taj posao. U Predlog zakona u članu 13. ministar određuje, na predlog direktora uprave, sistematizaciju radnih mesta, određuje direktora i članove te uprave. Vidi se da je to državni organ. Nejasno je da li su to državni službenici i činovnici u smislu zakona o državnoj upravi ili državnim službenicima. To je svojevrstan način povećavanja te državne administracije. Ne znam zašto, ko sve prati tokove novca u privredi i poslovanje u bankama. Ako u ovoj fazi, kada već neko dođe do velikog prljavog novca i počne da ga pere na razne načine, šta radi policija, šta radi poreska uprava, šta radi tužilaštvo, sudovi, razne inspekcije? Mogu li oni to da spreče da ne dođe do krađe tog novca ili na nezakonit način sticanje određene količine novca, pa da se u ovoj fazi ne pojavi to pranje novca u nekoj količini gde bi država imala problem pa se osniva poseban državni organ. Treba zakon da bude regulisan normalno, ali je u predlogu u smislu ovih amandmana bolje da uradi neka komisija, stručna komisija koja će se baviti određenim poslovima na osnovu znanja i iskustva u toj oblasti, nikako neka direkcija, neka uprava. Pored svih ovih silnih inspekcija, policija, oni koji su po prirodi stvari, sprovodeći postojeće zakone dužni da brinu o zakonitosti, ne znam kako je moguće doći do velike količine nekog novca koji treba kasnije oprati, a da se pre toga u nekoj fazi ne primeti da je neko taj novac ukrao, nezakonito stekao ili se obogatio na neki drugi način. Ne znam da li je umesno u ovoj priči setiti se nečega sa Zapada. Ne pitajte me kako sam stekao prvi milion dolara, a sve ostalo je regularno, sve je u redu. Kada je u pitanju ulaganje u našu privredu, pustio bih sve one koji su pokrali novac po belom svetu neka naprave neku fabriku kod nas, neka ulože u privredu, bilo da je put, fabrika, neko preduzeće, to je nacionalno bogatstvo i ne mogu da ga odnesu. Organi gonjenja, ako primete da je taj novac stekao na nezakonit način, oteo, neka u postupku, kako se to radi privredu pravdi, osude za nezakonite radnje i odgovara za nezakonito stečen novac, bilo na koji način da je to uradio. Kada se govori o državnoj upravi u ovom kontekstu, kada su razni odbori, komisije, pododbori, saveti, imam utisak da vlast otvara veliki broj radnih mesta, da bi mogli da uhlebe činovnike, odnosno one koji su zaslužili iz nekog razloga, pa možda čak i one koji imaju veliku penziju, ali daj još nešto da rade ako ih znanje, snaga i zdravlje služi. Što bi sedeli kod kuće, a mogu da budu od velike koristi. Voleo bih kada bi ova vlada ili bilo koja druga sledeća istrajala kod ovog zakona o državnim činovnicima, uvela jednu dobru evidenciju i na kraju popisala sve državne činovnike, sa podacima o njihovom stažu, njihovoj kvalifikaciji, godinama života, da li su penzioneri ili su u radnom odnosu. Videli biste da ima puno penzionera koji zauzimaju važna mesta u upravi, odnosno u raznim komisijama, savetima, odborima, pododborima, u upravnim odborima, institucijama države, mislim na fondove, na javna preduzeća, a velika je nezaposlenost, mnogo mladih, stručnih i školovanih ljudi, afirmisanih ljudi ostaje bez posla. U tom smislu, napravio bih jedan dobar pregled, sagledao, javno to obelodanio i svi koji imaju dobru penziju, stečenu baveći se politikom ili državnom upravom u bilo kom sistemu, neka uživaju tu penziju, čuvaju unuke ako ih imaju, a mlade ljude pozapošljavao. Napravio bih jedan podstrek da u ovoj državi krene nešto bolje, da stručnost, znanje, energija, mladost daju svoj doprinos i da se krene u bolji razvoj države.
Izvolite, gospodine Krasiću o istom amandmanu.
Pokušaću da utičem da se promeni stav Vlade da li je potrebna uprava ili komisija. To se sve uklapa u ovaj amandman gospodina Todorovića. Evo o čemu se radi. Ne znam da li je to vama promaklo ili je to rezultat neke namere, sve se vrti oko amandmana koji je podneo gospodin Vučić, a tiče se člana 13. stav 2. Mi smo tim amandmanom tražili da se iza reči "zakon" stavi tačka i sve dalje da se briše. Zašto? Iz jednog prostog razloga što ministar koji vodi ministarstvo nadležno za poslove finansija ne bi mogao da ima ta ovlašćenja da podzakonskim aktom propisuje sve stvari koje su ovde nabrojane. To je centralno pitanje. Dalje, skrenuo bih vam pažnju na opasnost da ministar propisuje metodologiju za izvršenje poslova koje obveznik vrši u skladu sa ovim zakonom, a to se odnosi na član 4. gde treba da se propiše bankama nova metodologija, pored postojećih zakona, kojima je propisano šta mogu da rade i kako rade. U taj koncept oni gledaju da uklope upravu koja bi možda mogla da ima više. Možda postoji mnogo više osnova da se naziva agencijom za sprečavanje pranja novca, jer to treba da bude neki pandan bezbednosno informativnoj agenciji, a ovo bi trebalo da bude finansijsko informativna agencija. To je jedna stvar koja ide u prilog ovoj tvrdnji. Druga stvar, druga argumentacija koja pojačava ovu našu tvrdnju nalazi se u poglavlju 3, gde su propisane nadležnosti. Uslovno rečeno, najveća sankcija koja može da se desi po ovom predlogu zakona, ne računam kaznene odredbe, to je da ova vaša uprava za sprečavanje pranja novca izda obavezujući nalog da se zastane sa nekom transakcijom. To je nešto što obuhvata preventivni deo rada ove uprave za sprečavanje pranja novca. Sve posle toga, kada se naknadno konstatuje da je došlo do pranja novca, jeste u nadležnosti pravosudnih organa, pa bez obzira da li pravosudni organi do saznanja o eventualno izvršenom krivičnom delu pranja novca iz člana 231. novog Krivičnog zakona, koji ste vi ovde usvojili, znači bez obzira da li ti organi do toga dođu na bazi svojih isledničkih, istražnih radnji ili na bazi obaveštenja, informacija koje dostavi ova uprava za sprečavanje pranja novca. To je upravo ono što smo pre sat vremena potencirali. Da ne postoje nadležnosti koje su karakteristične za jednu upravu kao deo nekog organa državne uprave. to je drugi vrlo krupan argument koji ide u prilog našoj koncepciji da je potrebno da ove poslove iz člana 14. pa i ovo dalje što se nastavlja, radi neka komisija za sprečavanje pranja novca koja odgovara našem pravnom političkom sistemu. U to se uklapa i ovaj amandman koji je podneo gospodin Todorović. Moram da kažem, stvarno ne bih mogao da razgonetnem sve detalje, ali mi ovaj predlog zakona imamo, sudeći po ovim pečatima, od novembra meseca 2004. godine, a pre mesec dana je donet Krivični zakon Republike Srbije. Moram da vam kažem da postoji velika razlika između člana 231. Krivičnog zakona koji propisuje krivično delo pranja novca i obuhvata sve tri etape pranja novca, polaganje, dezintegraciju, integraciju, vraćanje i onoga što stoji u članu 2. stav 1. od tačke 1) do tačke 4) što se u smislu ovog zakona definiše kao pranje novca. Složićete se da, definicija pranja novca iz ovog zakona mora u potpunosti da sadrži sve elemente bića krivičnog dela iz člana 231. Krivičnog zakona koji ima naslov – Krivično delo pranja novca. Taj uslov ovde nije ispunjen.Ako ste na pozicijama onoga što stoji u Krivičnom zakonu onda ste morali da intervenišete na neki način. Ne znam, pošto vaše, Vladine, amandmane nisam čitao, jer mi principijelno ne priznajemo amandmane Vlade posle predloženog zakona. Ukoliko Vlada ima potrebu da interveniše, neka povuče zakon i neka da novi zakon. Ono što je najgora varijanta to je da Vlada dostavi zakon, pa posle pet, šest dana amandmane kojima traži da se promeni – za tri dana promenili mišljenje. To je treći element, značajan element, koji ukazuje da treba prihvatiti ovaj koncept. Sada bih to potkrepio jednim primerom, odnosno verovatno ima više slučajeva da se to desilo, ali primer može da bude interesantan. Imamo situaciju da neki naši nazovibiznismeni prodaju svoja osnivačka prava, svoje udele, svoje akcije i dobijamo neke nove koji se legitimišu kao da su pravni sledbenici, nastavljači. Imamo najsvežiji slučaj sa Karićem, gde je on svoj deo prodao nekome, pa kasnije video da se preračunao, pa da to preračunavanje svede na običnu tehničku grešku oko imenovanja i naziva, pa je jedna sudija morala čak posle devet godina da menja svoje rešenje kojim je jedan privredni subjekt upisan u registar u vreme kada je registar bio kod privrednog suda, odnosno trgovinskog suda. Mi ovde imamo drugu situaciju. Danas je, praktično, moguće uvek oprati pare. To su fiktivne fakture, fiktivni računi i dobro je što ste stavili u okviru člana 4. stav 2. gde ste pomenuli preduzetnike i fizička lica, da je moguće da autoprevoznik napravi papire kako je vozio neku relaciju, a da nije ni bilo vožnje za tu relaciju.
Molim vas da se vratimo na amandman, bar malo.
Gospodine predsedniče da ste bili malo strpljivi videli biste da ovaj primer ima veli značaj, jer direktno...
Gospodine Krasiću, imate svu moju naklonost, skrenuo sam vam pažnju, zato što imate još minut, pa biste se u okviru tog minuta vratili i da vratim vreme. Izvolite.
Završiću za 30 sekundi, nemojte da se sekirate. O čemu se radi? Nekim fiktivnim računom je neko stekao pravo da na svoj žiro račun dobije neka sredstva. On suštinski, po osnovu tog posla nije imao troškova. On je, navodno, oprihodovao. U sledećoj fazi za te pare može se reći da su oprane, iz prostog razloga što faktura na koju glasi ta jedna tura daleko je ispod ovog iznosa koji podleže nekoj informativnoj obradi i evidentiranju. Ako se to razbije na sijaset malih faktura, onda je to nemoguće pohvatati. Pri tom mora da se kaže da ovaj zakon za tu situaciju više propisuje uslovno rečeno neku odgovornost banaka i pravnih lica, nego što potencira obavezu u postojećem sistemu nadležnih državnih organa. Ako se ovo ovako svede na neku novu instituciju, ko će nama da garantuje da će ta nova institucija da sprovodi zakon kako treba. Mi u suštini oduvek imamo najviše problema, upravo, zbog toga što je slaba primena zakona, loša primena zakona, a zašto ne reći zloupotreba ovlašćenja koji su dužni da primene zakon. Kada sve to kao uzroke stavite u ovaj koncept koji je ovde propisan, neminovno dolazite do zaključka da ćemo imati upravu za sprečavanje pranja novca i kada vas neko prozove da se pere novac, onda Vlada kaže, imamo upravu i verovatno ona nije radila kako treba taj svoj posao. Mi smo za ove dve godine stekli toliko iskustva sa vama da, apsolutno znamo da sve ono što predlažete i branite milozvučno ovde, u praksi prelazi u svoju suprotnost. Nemojte da se mnogo žestite kada vam kažemo, ovo u suštini neće biti uprava za sprečavanje pranja novca, ovo će biti uprava za legalizaciju pranja novca.
Hvala, gospodine Krasiću. Da li još neka poslanika grupa želi da govori o amandmanu koji reguliše da prestaje funkcija pre isteka mandata kada to zatraži član komisije ili zbog ispunjenja za starosnu penziju? (Ne.) Hvala. Narodni poslanik Božidar Koprivica podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 13. doda novi član 13a. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Igor Bečić podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 13. doda novi član 13a. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvinite, gospodine Arsiću, malopre smo konstatovali, da je stručna služba prema onom članu Poslovnika zbunila i gospodina Arsića i mene, izvinite, da bude jasno svima, onaj član koji opšte menja, kao što je sada malopre gospodin Arsić, dakle, taj ide prvo na razmatranje, pa tek onda oni pojedinačno. Izvolite, gospodine Arsiću.
Dame i gospodo poslanici, u samom Predlogu zakona se kaže, u članu 12. stav 2, upravom rukovodi direktor, koga postavlja i razrešava Vlada Republike Srbije, na predlog ministra za poslove finansija. Koncept SRS je u suprotnosti sa odredbama člana 12. i 13. zakona o sprečavanju pranja novca. Po konceptu SRS neće biti uprave, već će biti komisija koja će imati pet članova. U samom amandmanu, koji je narodni poslanik Igor Bečić podneo u ime poslaničke grupe SRS, kaže se – predsednika i članove komisije razrešava Skupština, a na predlog skupštinskog radnog tela nadležnog za poslove iz oblasti finansija. Znači, cilj jeste da se jednom ovako ozbiljnom materijom ne bavi samo Vlada Republike Srbije, kao izvršna vlast, već da to radi potpuno nezavisno telo koje će da imenuje i razrešava Narodna skupština Republike Srbije, narodni poslanici. Šta je cilj jednog ovakovog koncepta? Cilj jeste svakako da se obezbedi nezavisnost u radu jedne ovakve komisije. Ona ne može biti potpuna, zato što će uvek zavisiti od volje vladajuće većine. Zato će za svako imenovanje i eventualno razrešenje ovde u Skupštini Republike Srbije da se vodi debata po tom pitanju, da se kritikuje predloženo rešenje i da se iznesu stavovi poslaničkih grupa i u krajnjem slučaju, da upoznamo građane Srbije, koga neka i nekakva vladajuća većina predlaže za članove jedne ovakve komisije. Vlada Republike Srbije i ministar finansija, po Predlogu ovog zakona, svakako nisu u mogućnosti da spreče, ne u potpunosti, nego uopšte nisu u stanju da spreče bilo kakvo ozbiljnije pranje novca, kako se to hvali ova vlada. Isključivo, ovakav zakon donosimo radi političkog marketinga. Ako bi se o ovome izjašnjavala Narodna skupština, sigurno je da bi i sami kandidati koji bi konkurisali za članove komisije i predsednika komisije za sprečavanje pranja novca, dobro razmislili o svojoj prošlosti, da li je ona kriminalna ili nije, jer u slučaju da je kriminalna, sigurno će se naći pod udarom narodnih poslanika. Ovako, sa predloženim rešenjem Vlade Republike Srbije, to je isključivo diskreciono pravo ministra iz Vlade Republike Srbije za poslove finansija, naravno Mlađana Dinkića. On će to da rešava, radiće se iza zatvorenih vrata, iza očiju javnosti. Ljudi bliski njemu sprovodiće zakone. Znamo da ima mnogo bliskih ljudi njemu kao što su Vuk Hamović, Vojin Lazarević, Stanko Subotić, Filip Cepter i da ne nabrajam dalje. Još jedanput ću da iskoristim priliku da postavim pitanje ministru, evo,šesti put, šta je sa novcem sa Kipra, gospodine ministre, išli ste tamo, tragali ste za nečim. Neki vaši bivši koalicioni partneri tvrde da ste taj novac pronašli, a neki sadašnji, tada niste bili u koaliciji, tvrdili su da ste taj novac pronašli i da je završio na nekim egzotičnim ostrvima gde nije bilo cunamija. Zato ako imate kakve informacije, izađite pred Narodnom skupštinom Republike Srbije, izađite pred javnost Republike Srbije i kažite šta je sa tim novcem. Ako ga nema, nemojte da optužujete neku bivšu vlast da je krala od građana Republike Srbije.
Hvala vam gospodine Arsiću. Izvolite, ministar Dinkić. Onda ćemo dati jednu malu pauzu od 10 minuta, pa ćemo nastaviti, ako se slažete, kratku jednu pauzu. Izvolite.
Evo, kažete šest puta postavljate to pitanje. Dakle, kao što sam i napisao u svojoj knjizi "Ekonomija destrukcije", ogroman novac jeste za vreme prethodnog režima iznesen iz zemlje devedesetih godina. Pitam se, zašto vi koji ste bili krajem devedesetih u vlasti niste nikakvu istragu izvršili, a sada se pred građanima Srbije pravite da vas zanima šta je bilo sa novcem. Dok se novac iznosio vi ste ili ćutali ili gledali. Naravno da sam se zainteresovao, s obzirom da sam o tome pisao, da i lično pretresem šta je sa tim novcem bilo. Pronašli smo da je taj novac izlazio u nekoliko zemalja iz Srbije, po različitim osnovama. Jedan deo novca je Uprava carine u kešu direktno trpala u džakove i specijalnim letovima vozila na Kipar, a drugi deo novca je išao preko Beogradske banke, koju je tada vodila gospođa Borka Vučić. Šta je bilo onda sa novcem koji je akumuliran na Kipru? Jedan deo jeste korišćen za finansiranje privrede u uslovima sankcija i taj deo nije bio zanimljiv za nas koji smo to istraživali, iz prostog razloga što smo shvatili da je to bio način za premošćavanje međunarodnih sankcija. Nažalost, to je bio manji deo novca koji je iznesen iz Srbije. Ostatak novca je transferisan u 52 zemlje u svetu. Mi smo tačno ušli u trag i spisku koje su to zemlje, u 52 zemlje je retransferisan novac koji je bio položen na račune nekoliko banaka na Kipru. Potpuno je jasno da u to doba kada smo mi istraživali, to je bila 2001. godina, niti je postojalo telo u okviru Vlade Srbije koje bi se bavilo proučavanjem ovih nezakonitih transakcija, niti je tada postojala politička volja da se jedno takvo telo formira, iz prostog razloga što je za to potrebno angažovati puno eksperata. Drugo, i najvažnije, čak i da je tada formirano takvo telo, a formiranje tog tela nije bilo u ingerenciji Narodne banke Srbije, na čijem sam čelu bio, već isključivo Vlade, čak i da je formirano, nemoguće je da jedna zemlja uđe u dalji trag tom novcu ako je on retransferisan na račune u 52 zemlje u svetu. Jedini način je bio da se traži međunarodna pravna pomoć. Ona je zatražena. Dakle, istragom o ovom novcu bavilo se bukvalno, i brojem i slovima, samo četvoro ljudi u zemlji. Zatražena je međunarodna pravna pomoć. Data je u samom početku, sve do 11. septembra, kada se desilo bombardovanje Njujorka, Al kaida kada je napravila teroristički napad. Nakon toga, bukvalno Amerikanci su se posvetili Al kaidi, digli su ruke od Miloševićevih para i jednostavno mi nismo imali tehničku pomoć da dalje nastavimo istragu. Sve ono što je finansijski istražitelj Haškog tribunala, jedan gospodin, čini mi se da je iz Norveške, iznosio u javnost o sredstvima koja su iznošena na Kipar, retransferisana sa kojih računa na koje račune, to nije on sam do toga došao, to je bukvalno nalaz koji je napravila naša policija. Dakle, mi jesmo došli do početnih tragova i o iznosima sredstava koja su transferisana. Takođe i do iznosa koji je retransferisan i u koje zemlje je to otišlo. Definitivno, naći taj novac – a postoji velika verovatnoća, jer se novac vrlo brzo seli sa računa na račun, da je kasnije retransferisan i u neke dodatne zemlje – nije bilo moguće bez velike pomoći međunarodne zajednice. Dve su ključne institucije u međunarodnoj zajednici za pomoć u otkrivanju nelegalno iznetog novca iz Srbije, jedna je OFAK, to je Američki biro za kontrolu kretanja kapitala i Evropska unija ima jedan biro koji se bavi tim transakcijama. Imali smo saradnju i sa jednima i sa drugima, sve do 11. septembra 2002. godine. Dakle, oni su se tada posvetili Al kaidi i digli ruke od Miloševićevih transakcija, kada bukvalno prestaje bilo kakva istraga vezana za to. U jednom trenutku mi smo ušli u trag jednom računu u iznosu od 350 miliona nemačkih maraka u jednom preduzeću na Kipru. Prema našim saznanjima, tada je bilo novca na tom računu. Uputili smo zahtev Haškom tribunalu da se smesta zamrzne taj novac. Haški tribunal je najpre u jednom dopisu potvrdio da postoji 350 miliona na tom računu, da bi kasnije demantovao sam sebe nakon sedam dana i rekao da zapravo taj novac postoji, ali da ne pripada Miloševiću, odnosno transakcijama koje su vezane za Miloševića, već za jednu drugu osobu sa ovih teritorija. Sve u svemu, nikada nam na kraju nisu pomogli da do tog novca dođemo. Prosto, kada imate državu koja je mala kao što je Srbija, nema načina da neke stvari pronađete, ukoliko nemate izuzetno razvijenu saradnju. Tri godine je prošlo nakon ovog 11. septembra 2002. godine i, jednostavno, izgubio se interes za dalju potragu. Ovim bi se godinama, neću reći jednu deceniju, morao baviti organizovani tim koji bi brojao desetine ljudi. Dakle, odgovor je – pare jesu prenete na Kipar, pare su sa Kipra, dakle, transferisane u 52 zemlje. Nikada nisu pronađene neke pare, pa da o tome javnost nije bila obaveštena, jer ko bi bio srećniji od mene, koji sam o tome pisao tokom tih godina kada je taj novac iznošen, da je makar nešto od toga vraćeno. Nažalost, mislim da nikada ništa nije zvanično, odnosno da neće biti vraćeno, osim očitog dela novca koji se, potpuno je verovatno, sada vraća kroz različite privatizacije. To je nemoguće utvrditi, tu direktnu vezu između tog iznošenja iz 90-tih godina i eventualnog vraćanja. Možemo samo o tome da pretpostavimo. Što se tiče rasprave vezano za to da li treba Srbiji komisija za sprečavanje pranja novca u okviru Ministarstva finansija ili dva ministarstva, kontrolisala bi ih Skupština Srbije. Postoje tri sistema u svetu kako se organizuju finansijsko-obaveštajne službe ovog tipa. Najpre to je administrativno organizovanje, zatim u okviru sudova i tužilaštava i treće u okviru policije. Primera radi, od 25 članica Evropske unije, u 11 zemalja policija ima specijalizovane finansijske obaveštajne službe koje se bave aktivnostima na otkrivanju i sprečavanju pranja novca, a najveći deo zemalja Evropske unije ima specijalizovane institucije, 11 zemalja u okviru njihovih ministarstava finansija. Retki su slučajevi da postoje komisije van, bilo policije, bilo Ministarstva finansija, kao što predlaže SRS. Dakle, predlog SRS je moguć, ali takvo iskustvo imaju samo Crna Gora, za koju se ne bih zakleo da je najbolji primer za otkrivanje sprečavanja pranja novca, i Rumunija. Za razliku od toga, zemlje kao što su Francuska, SAD, Rusija, Poljska, Češka, Hrvatska, Slovenija, imaju komisije za sprečavanje pranja novca u okviru ministarstva finansija. Ove komisije su nezavisne u svom radu. To je dato i u našem zakonu, one samo periodično podnose statističke izveštaje ministru finansija, a isključivo su odgovorne, kada pronađu neke nepravilnosti podnesu krivičnu prijavu nadležnim organima i najviše komuniciraju sa policijom. Niko od zaposlenih u Komisiji za sprečavanje pranja novca, koja i danas postoji, nije član, koliko je meni poznato, nijedne stranke, a sigurno nije član G17 plus. Mogu da garantujem da niko nije član G17 plus, uključujući i rukovodioce, jer se radi o stručnom telu. Moram da kažem da smo mi nasledili sastav ove komisije iz prethodnog perioda. Međutim, nažalost, od svih krivičnih prijava koje je do sada Komisija za sprečavanje pranja novca podnela protiv učinilaca, odnosno na svim tim sumnjama da su učinjena krivična dela, a radi se o 17 krivičnih prijava, podneto je 11 zahteva za sprovođenje istrage, podignuto pet optužnica, ali nijedna presuda, u ovom trenutku, još uvek nije doneta. Očekujemo da se, nakon donošenja ovog zakona, pojača efikasnost ostalih organa i da na bazi naših prijava reaguju i da konačno dobijemo prvu kaznu zatvora u Srbiji zbog pranja novca. Zaprećena kazna zatvorom za ovo krivično delo je od šest meseci do deset godina zatvora. Zašto mislim da ćemo uskoro imati takve slučajeve? Pravim analogiju između komisije za sprečavanje pranja novca i druge važne uprave, a to je poreska uprava. Do ove godine nije bilo ni jedne presude za izbegavanje plaćanja poreza bezuslovnom zatvorskom kaznom. Za razliku od toga, prvi put su donete tokom ove godine tri pravosnažne bezuslovne krivične presude o zatvorskoj kazni. Najveća je 17 meseci, a najmanja je bila dva meseca. Dakle, tri presude su bile od dva, tri i 17 meseci. Po prvi put oni koji ne plaćaju porez i čine teži prekršaj su otišli u zatvor. To je prvi put 2005. godine, od kada postoji poreska uprava u Srbiji, da su sudovi doneli, po osnovu krivičnih prijava poreske uprave, bezuslovne zatvorske kazne za tri slučaja. Inače, od januara do oktobra poreska uprava je nadležnim tužilaštvima podnela 1.105 krivičnih prijava protiv 1241 lica, a ukupan iznos izbegnutog poreza je oko sedam milijardi dinara. Tim licima je oduzeta privremeno roba vredna 110 miliona dinara, dok se ne okonča sudski postupak. S obzirom na to da su sudovi počeli da presuđuju i da zatvorskim kaznama kažnjavaju za utaju poreza, sigurno dolazi vreme kada će sudovi u Srbiji i na sličan način presuđivati u predmetima oko sprečavanja pranja novca. Ovaj zakon nije osmislio ministar finansija, već stručnjaci iz Komisije za sprečavanje pranja novca, koji su visoki profesionalci, nestranačke ličnosti, a ceo zakon se bazira na četiri konvencije: na Konvenciji EU; Konvenciji Saveta Evrope o sprečavanju i traženju, zapleni i konfiskaciji prihoda stečenih kriminalom; zatim, na preporukama posebne specijalizovane institucije koja je u EU zadužena za oblast sprečavanja pranja novca, kao i na globalnim direktivama EU. Ovo rešenje koje mi nudimo u zakonu je većinom primenjeno u zakonodavstvima u svetu. Moguće je ovo što SRS predlaže da bude i posebno izdvojena komisija van Ministarstva finansija. Međutim, u Evropi, koliko je meni poznato, na bazi informacija koje sam dobio u nadležnoj službi, samo Crna Gora i Rumunija imaju ovo rešenje koje predlaže SRS. Ne želim da potcenjujem ni Crnu Goru, ni Rumuniju, ali ipak želim da se ugledam bilo na francuskog ministra finansija, na američkog, dakle, na one zemlje koje imaju primenjeno rešenje koje daje daleko bolje rezultate. Što se tiče pitanja i konstatacija "ne bismo mi dozvolili Kariću da smo mi u komisiji" itd. Gospodo, najbolje je da u komisiji budu profesionalci, nestranačke ličnosti. To je jedini garant da se Kariću i "karićima" ne dozvoli da se bogate. Inače, znam da su neki imali prilike tokom godina kad se on bogatio da ga spreče u tome, pa ništa nisu napravili.
Prema članu 98, kao što smo najavili, pet minuta pauze i odmah nastavljamo. Hvala vam. [[Posle pauze –18,30]] Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad. Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić, o amandmanu.
Prvo, dobro je što ste napravili pauzu da se malo smirimo posle ovog izlaganja ministra Dinkića. Jednostavno rečeno, i sam sam kao i većina kolega bio uznemiren kada je saopštio da je Al kaida kriva zašto se nisu otkrile sve te silne afere vezane za Kipar. Ne daj bože da pomislim da je Hitler živ, pozvao bi se možda i na Hitlera, ali da ne idem toliko daleko. Gospodine Dinkiću, ne razumem zašto vam je teško da izađete u javnost i da kažete konačno pravu istinu vezano za Kipar. To je u toku vaše predizborne kampanje, kada ste pripadali jednom konglomeratu koji se zvao DOS, bilo jedno od predizbornih obećanja, na kome ste hteli to ili ne, dobili značajan broj glasova i naklonost građana Srbije. Građani su verovali da ćete na priči o pranju novca preko kiparskih banaka ipak uspeti da sprečite taj deo kriminala koji se odvijao u Srbiji. Šta se desilo? Desilo se to da ste intenzivno radeći na tome konstatovali ne da ne možete da uđete u trag, nego da nije bilo kriminala takvog obima kako ste vi tvrdili. Sada pričate priču da transfere koji su vršeni preko Kipra ili preko transferisanja sredstava niste mogli da utvrdite zato što nemate pouzdane tragove. To, gospodine Dinkiću, ne priliči vama, čoveku koji je završio ekonomski fakultet i podrazumeva se da imate elementarno znanje iz ekonomije – nema te transakcije, nema bukvalno transfera novca, nema transakcije a da ne postoji neki trag. Neki trag mora da postoji, nego vi ste kao guverner Narodne banke dugo vremena "jahali" na toj temi, a onda kada ste videli da ćete preživeti posledice od toga što ste obećavali i što ste obaveštavali javnost, na vreme ste odustali i pustili ste druge kolege, kao što je ministar pravde, kao što je ministar za kapitalne investicije, a vi ste se blagovremeno povukli iz čitave te afere. Uostalom, da je sve to tako potvrđuju i najnovije afere koje su uzdrmale Srbiju, a zahvaljujući upravo vama, gospodine Dinkiću. U aferi koja je vezana za firmu "Mile Dragić", vi ste bili čovek koji je izašao sa tako čvrstim dokumentima i dokazima da ste čak i javnost Srbije ubedili da su ogromne pronevere, da su protivzakonite radnje i da vi garantujete i svojim autoritetom i svojom funkcijom da će neko morati ići u zatvor. Šta je od te čitave afere i čitave priče? Ništa. Ispalo je da od te afere nema ništa. Bili smo čak, na Odboru za odbranu i bezbednost, kada ste nedvosmisleno, to vam je bilo jasno, dobili podršku svih poslanika da do kraja dovedete istražne radnje, koje su imale za cilj otkrivanje afere vezano za nabavku opreme za Vojsku Srbije i Crne Gore. Tada ste, iznoseći cifru, ukupnu sumu o kojoj se radilo, vi govorili da je to pljačka stoleća. To su vaše reči. Bili smo ubeđeni i sigurni i iz tog razloga vam dali podršku, ali očito i ona mala rezerva koju smo mi srpski radikali pokazivali tada na Odboru, pokazala se kao ispravna. Gde god ste krenuli medijski u razotkrivanje i razobličavanje kriminala, uvek se na isti ili sličan način završavalo. U ovom slučaju u vezi Kipra, to je bilo radi političkog i stranačkog afirmisanja i vas i tadašnje nevladine organizacije, koja se zvala Institut G17, a kasnije prerasla u političku partiju. U aferi "Mile Dragić" imali ste unutarstranački sukob i taj unutarstranački sukob očito je imao za cilj da eliminišete svoje stranačke protivnike. Sada kada nemate više argumenata, kada vas srpski radikali pitaju sa ove govornice, vi kao ministar, u ovom slučaju kao predstavnik predlagača ovog zakona, pribegavate ponovo jeftinim, niskim trikovima i udarcima. Kažete, ono što SRS predlaže, kada je u pitanju borba protiv pranja novca, ironično navodite da je to samo u dve republike, u Crnoj Gori i Rumuniji, pa na osnovu vašeg marketinškog i političkog iskustva, po drugi put kažete da nemate ništa protiv Crne Gore i Rumunije, a u daljem izlaganju potvrđujete da je predlog SRS o nezavisnosti i objektivnosti ove komisije, gde mi predviđamo da bude pet članova, potpuno ispravan. Nama jeste cilj da se spreči pranje kapitala, ali nam nije cilj da u tome direktan uticaj ima izvršni organ vlasti, koji se zove Vlada Republike Srbije, ne iz razloga što to nije primenjeno u Evropi, kako vi kažete i u većini zemalja, kako vas vaši stručni saradnici obaveštavaju. Kao čovek koji je i magistar ekonomskih nauka, valjda imate vremena da pratite šta se sve dešava, kakve su promene i kakvi su sistemi kontrole. Gospodine ministre, treba da znate da je naša rezerva prvenstveno iz razloga što su mnogi članovi Vlade u proteklom periodu bili umešani u afere koje u osnovi većim delom imaju u sebi upravo ovo zbog čega se formira ovakva komisija i zbog čega se donosi ovaj zakon, a to je pranje novca. Najveće pranje novca je u Nacionalnoj štedionici. To je najbolji primer. Da li ste vi lično umešani ili niste, to treba da utvrde neki drugi organi, koji su zakonom i Ustavom ove države predodređeni da utvrde. Ali, postoje sve indicije da ste vi doprineli tome da se izvrši veliko pranje novca. Kako na kraju završavate – kao u onim američkim filmovima. Na kraju se sve to pretvara u nekretnine, nekretnine se prodaju, u ovom slučaju nisu vaše, za razliku od mafijaških krugova, nego državne. Državna imovina i nekretnine prodaju se kao poslovni prostor i završava se priča tako što je novac cirkulisao, opran je novac, poslovni prostor se prodaje i tu se priča završava. Ko je kriv? Niko. Međutim, i toga možete da se oslobodite kao ministar, ali ne možete jedne stvari da se oslobodite – kao guverner NBJ snosite najveću odgovornost za sve ono što se dešavalo kada su u pitanju finansije i finansijska sredstva u periodu posle petooktobarske revolucije. Lično snosite odgovornost, gospodine ministre. Zato, vama to Srbija neće nikada zaboraviti, jer ste sa dugim cevima, sa prijateljima koji su imali čarape na glavi a ne na nogama, upali u Narodnu banku.
Hvala. Reč ima ministar Dinkić.
Godinama slušam ovu priču, još dok sam bio guverner Narodne banke – da sam sa čarapom, sa heklerima i automatskim oružjem upao u Narodnu banku i izneo 580 kilograma čistog zlata, najfinijeg mogućeg. Naravno, to je toliko tačno, kao i ono što ste pričali da je moj najbolji prijatelj Bogoljub Karić, a to sam demantovao. Pre dva dana mi je rekao da mi je zapravo Tomislav Nikolić najbolji prijatelj. Zapitajte se, šta je tada Tomislav Nikolić radio pored mene, kada sam sa čarapama upadao u Narodnu banku, da li slučajno i on nije imao neku čarapu na glavi i zajedno sa mnom ušao u istu tu Narodnu banku i video koliko sam kilograma zlata izneo, a koliko je on kilograma zlata izneo. Ja, moj najbolji prijatelj Tomislav Nikolić, ne znam, da se ne uvredi i narodni poslanik, gospodin Vučić, moj veliki prijatelj, Milo Đukanović, svi naši veliki prijatelji, dakle, toliko o čarapama, heklerima. Jednom prilikom sam rekao da, nažalost, nikada nisam koristio automatsko oružje, sem na gađanju u vojsci, iako sam dužio ručni bacač, dakle, nisam imao pušku u vojsci već ručni bacač. Međutim, prilikom upada u Narodnu banku, sa čarapom, nisam imao ručni bacač, već kako ste vi rekli heklere. Prosto je neverovatno kako to da me niko nije video kada iznosim toliko kilograma zlata iz Narodne banke i toliko oružja u to unosim. Moj prijatelj Toma Nikolić je bio tu, tik pored mene, čudi me da me tada nije fotografisao, pošto on, kada ide, nosi uvek fotoaparat zajedno sa sobom. Pričam isto kao što vi pričate gospodo. Želim da ismejem sve onošto godinama o meni govorite, jer prosto ne znam ko normalan može da veruje u te stvari. Tako ću uvek vama odgovarati, jer nema načina. Na takvu priču ne možeš da odgovoriš nekim razumnim odgovorom. Mogu reći na primer, Vjerica Radeta ne čita zakon, kao što izgleda, već ovo su tajni spisi u kojima piše šta je zapravo Tomislav Nikolić radio sa ovim čovekom Miletom Dragićem na Kubi, kada su bili ovog leta na moru, za razliku od građana Srbije, koji su svoj poslednji dinar trošili da bi se kupali u lavoru, kako vi to volite da kažete. Dakle, to su sve priče i način kako vi govorite. Ako hoćete ozbiljno da govorimo, postoji velika razlika između iznošenja para na Kipar i tog slučaja i pokušaja zloupotrebe u Vojsci za nabavku opreme od kompanije "Mile Dragić". Za razliku od ovog iznošenja para na Kipar, koje niti sam mogao da sprečim, niti sam na to mogao da utičem, jer u godinama kada se to dešavalo, to su bile '90-te godine, radio sam na Ekonomskom fakultetu u Beogradu. Jedino je tačno da sam pokušao. Bio sam jedan od retkih koji je pokušao u ovoj zemlji da pronađem taj novac. Međutim, umesto novca našao sam samo tragove novca, to znači brojeve računa na koje je uplaćivan i brojeve računa na koje je isplaćivan, ali radilo se o 52 zemlje u svetu. Bez međunarodne pravne pomoći nemoguće je bilo dalje ući u trag tom novcu. Jedan deo novca, to sam otvoreno rekao, korišćen je i za finansiranje nekih društvenih firmi, da bi one premostile sankcije tokom perioda izolacije '90-ih godina. Ali, jedan deo je završio u nepoznatom pravcu u 52 zemlje. Da li će to ikada neko otkriti ne znam. Izražavam sumnju i svoje lično razočarenje što nisam u tome uspeo. Ako hoćete da kažete da nisam uspeo da pronađem taj novac, nisam uspeo i to priznajem. Žao mi je zbog toga. Voleo bih da bilo ko ikada u tome uspe. Mislim da, s obzirom na to koliki je protok vremena u pitanju, imajući u vidu brzinu moguće selidbe novca, da se to nikada neće dogoditi. Jedino je ostalo evidentirano, ne samo u arhivi naše policije, već i u arhivi nekih međunarodnih institucija, tačno koje su to firme bile i u koje zemlje je dalje taj novac retransferisan. Sve se to dešavalo zaključno sa 90-im godinama, a nalazi su dati zaključno za 2002. godinom. Nakon toga niko nije ozbiljno istraživao šta se sa time dalje desilo. Dakle, niti sam mogao da sprečim tada to iznošenje, niti da utičem. Pokušao sam da pronađem. Dao sam nekim nadležnim institucijama određene tragove. Na kraju, nije se moglo ništa uraditi, zbog toga što nismo dobili adekvatnu međunarodnu pomoć. S druge strane, velika je razlika u slučaju pokušaja zloupotrebe novca iz državnog budžeta u nabavci ove vojne opreme. Tu jesam sprečio pljačku, koja je mogla biti 80-tak miliona evra, jer je ugovor koji su zaključili ministar Davinić, odnosno nije ga on čak ni potpisao, već neovlašćena lica iz Ministarstva odbrane, neki niži vojni oficiri, 176 miliona evra jeste bio zaključen ugovor za nabavku ogromne količine pancira i druge vojne opreme, a 300 miliona je bio zaključak Saveta ministara da se nabavi te oprema u roku od pet godina. Dakle, to nisu dokumenti koje sam izmislio, to su dokumenti koje smo mi kao Vlada pronašli, stavili odmah na uvid javnosti i stopirali. Sprečili smo taj odliv. Takođe, podneli smo i odgovarajuće krivične prijave. Podneli smo, vi naravno znate, pošto ste član Odbora za bezbednost, a prisustvovali ste i Odboru za finansije kada sam to izložio narodnim poslanicima, i dodatni izveštaj Odboru za finansije Skupštine o nalazima naše budžetske inspekcije. Ministar Davinić jeste bio kolovođa u tom lancu i zato jeste podneta krivična prijava protiv njega, ali i protiv još četiri visoka funkcionera u Ministarstvu odbrane. Šta će sa time biti zavisi isključivo od pravosudnih organa. Ono što je sigurno, ministar Stanković se uverio u sve ovo o čemu sam govorio i vama u odboru i građanima Srbije, i sledeće nedelje biće čistka u Ministarstvu odbrane. Svi oni koji su bili uključeni u ovu nabavku jednostavno izaći će iz Ministarstva odbrane, na njihovo mesto ministar Stanković predlaže neke nove ljude. Za to sam da sud odradi profesionalno svoj posao. Neću ulaziti u to kakva će biti presuda u ovom slučaju. Želeo bih da se to što pre okonča, kao i verovatno većina građana Srbije, kao i vi koji ste malopre govorili. Nažalost, videli ste sami da u drugim slučajevima jako sporo kod nas teku ti procesi. To nije samo kod nas slučaj, čak i u svetu. Nekako, ta pravda je i te kako spora. Svi bi voleli da je daleko brža. Nažalost, sudovi imaju tu neku svoju logiku, potpuno suprotno od onoga što bih želeo da bude, kao ekonomista, koji je pragmatičan i koji želi da reši što je više moguće stvari u što kraćem roku. Krivične prijave su i te kako utemeljene, sa svom pratećom dokumentacijom smo mi to obrazložili. Dali smo i skupštinskom odboru, kako bi se Odbor uverio u utemeljenost tih prijava. Sa 176 miliona evra, ugovor je bio naduvan za najmanje 40%. Cene su u tim fakturama bile 40% veće u odnosu na istu tu opremu koja je isporučivana Ministarstvu odbrane u prethodnoj godini. Dakle, samo uporednom analizom od istog dobavljača, kompanije "Mile Dragić", ustanovili smo da su 40% cene naduvane, a da ne govorimo o količinama. Tri puta su menjani zahtevi za nabavku. Najpre su pošli od nekog strategijskog pregleda odbrane, kažem nekog dokumenta. Zašto nekog. Da je to ozbiljan dokument, jednom bi se doneo, ne bi se menjao tri puta. Tri puta je menjan u toku poslednjih godinu dana, gde je najpre data jedna procena potrebe za oružanim snagama, što mirnodopske, što borbene vojske. To se uvećavalo, 10, 20, 30 hiljada vojnika, kako je koji novi izveštaj bio pravljen, i na kraju se ispostavilo da je taj strategijski predlog odbrane zapravo samo služio kao forma da bi neko napravio nabavku od 74.000 pancira za pet godina, da uopšte ne sadrži realne potrebe za odbranom. Uostalom, taj dokument je bio nevalidan, jer on nije bio usvojen čak ni od Saveta ministara. Neko u Ministarstvu odbrane, a to nije bio samo gospodin Davinić, da budem potpuno otvoren, već i ljudi ispod njega, koji su ga očito u sve ovo uvukli, što Davinića ne abolira od odgovornosti, što sud mora da utvrdi odgovornost svih koji su bili u lancu. Očito su ga nagovarali što pre da se to završi iz nekog razloga, a postoji jedan poseban aneks ugovora da u slučaju eventualnog raspada SCG obaveze preuzima Srbija. Čak postoji aneks, jedan član u ugovoru, da u slučaju da, očito je neko planirao da će to biti tek naredne godine otkriveno, kada dospe prva rata za plaćanje, da u slučaju da ne znam kakav ishod bude referenduma u Crnoj Gori, ukoliko nema zajedničke države, Srbija bi morala da plati ceo taj ugovor. Naravno, Vlada Republike Srbije je reagovala. Tražili smo od pravobranioca da poništi ugovor. Kao rezultat toga, Savet ministara je suspendovao, što nije dovoljno u ovom trenutku, taj ugovor je suspendovan, još uvek nije van snage. Očekujemo da ga Savet ministara potpuno stavi van snage i očekujem da će gospodin Stanković preduzeti aktivnosti da zahteva od Saveta ministara da potpuno stavi van snage ugovor, jer je jasno da su cene i količine bile naduvane i da bi građani Srbije platili veliku cenu. Onda su se neki u tom procesu počeli izgovarati kako nije to trebalo da se plati novcem, već nekretninama Vojske, pa je pronađen jedan dokument koji mi nismo mogli formalno da damo sudu, iz prostog razloga što je kopija nestala iz Ministarstva odbrane, gde je naveden spisak nekretnina, koje su navodno dogovarali gospodin Dragić i neko iz Ministarstva odbrane, koje bi se dale u kompenzaciji firmi "Mile Dragić". Od Vojno-tehničkog instituta, njihove zgrade, preko Karađorđeva, mnogih zgrada u centru Beograda, u centru nekih drugih mesta. Dakle, ideja je očito bila da se jedan deo naplati u novcu, a da kompanija "Dragić" preuzme nekretnine vojske i da ih onda valorizuje na tržištu. Sve to je bio pokušaj. Zašto se o tome više ne govori? Zato što je Vlada sprečila pokušaj pljačke i zato što se sada to nalazi na sudu, sud mora da da o tome konačnu reč.
Po Poslovniku se javila gospođa Radeta, ali skrećem pažnju takođe po Poslovniku, mada po članovima od 101. do 111. nigde striktno nije definisana takva situacija, ali pre svega se pozivam na član 104. stav 3. i ubuduće bez upozorenja neću dozvoliti ni metaforične izraze koji se pozivaju na imena narodnih poslanika koji su prisutni ili odsutni. Odnosi se na sve govornike. Izvolite, gospođo Radeta.
Kasno, gospodine predsedniče. Ovo je već drugi put da se čuju ovakvi bezobrazluci iz usta Mlađana Dinkića. Juče sam rekla da sam imala neprijatnosti u mom okruženju, jer ljudi nisu ispravno shvatili, već pogrešno, vašu ironičnu priču kada ste rekli da su vam prijatelji Tomislav Nikolić, Aleksandar Vučić i ja, pa sam objašnjavala ljudima i sada javno kažem da niko od srpskih radikala nikada sebi ne bi dozvolio da bude prijatelj sa takvim lopužom, kakva ste vi, Mlađane Dinkiću!
Izričem vam upozorenje.
Izrecite mi šta god hoćete, ali kasno, gospodine predsedniče.
Ovo je prvo upozorenje.
Možete da mi izreknete i opomenu. Upozorenje ne postoji u Poslovniku, čitajte Poslovnik.
Tako je, po Poslovniku prvo upozorenje. Posle trećeg je opomena.
Ovo što je danas i pre neki dan izgovorio Mlađan Dinkić je nedopustivo. Predsednik parlamenta je morao da reaguje, ne naknadno, kada je video da ćemo mi da reagujemo po Poslovniku. Sada će poslanici SRS da završe današnji radni dan, jer nećemo da slušamo ovakve bezobrazluke ministra lopova, a vi ćete Mlađane Dinkiću za upad u Narodnu banku sa čarapom i heklerima, za uništavanje i pljačku Nacionalne štedionice završiti u zatvoru, to budite sigurni, brzo će doći taj dan. Vama, predsedniče, pošto sada završavamo radni dan, ostavljamo da dobro proučite Poslovnik, da vam se ovakve stvari više ne dešavaju i da za sutra pripremite šećer i vodu, trebaće verovatno Mlađanu Dinkiću kada bude čuo i video ovde dokumentaciju koju ćemo mu pokazati i o kojoj ćemo govoriti kada budemo govorili o amandmanima na zakon o bankama.
Izvolite, gospodine Mirčiću.
Nije vam, gospodine Dinkiću, neka argumentacija što u svojim protivzakonitim radnjama, bar u govoru, navodite prijateljstvo između Tomislava Nikolića, Aleksandra Vučića i pripadnika SRS. Kakav je odnos i kakav je status između vas i pojedinih iz SRS ne znam trenutno, ali budite sigurni da ćemo pokazati svoju humanost kada vam jednog dana budu potrebne bar cigarete ili nešto što je čoveku u takvim prilikama i u takvom prostoru i te kako potrebno. Na to računajte, ali u svakom slučaju vam nećemo oprostiti, niti ćemo zaboraviti, gospodine Dinkiću, da ste počinili jedno krivično delo, a ono je, bez obzira što tvrdite da niste nikada nosili hekler, počinjeno u Narodnoj banci. Niste vi nosili hekler, ali oni koji su bili sa vama, koji su omogućavali vašu bezbednost i sigurnost, da bivšeg guvernera, Vlatkovića, prinudite da podnese ostavku, da vam potpisuje druga dokumenta. To postoji na kraju krajeva pred sudom, to je jedan sudski spor koji se vodi, između ostalog, i protiv vas. Uostalom, kada je u pitanju Kipar zašto računate na zaboravnost javnosti? Nemojte uvek da računate i da se pouzdate u taj faktor. Jeste, javnost je zaboravna u Srbiji. Zaboravljaju građani Srbije, iz prostog razloga, što ste im vi nametnuli jedan ekonomski sistem u kome moraju da razmišljaju kako da prežive, kako da opstanu. Pa su im onda te informacije, koje ste u ranijem periodu davali kada ste boravili na Kipru ili vraćali se sa Kipra, već daleka prošlost. Uzmite dnevnu štampu iz tog vremena, iz tog perioda, pročitajte svoje velike, ogromne i silne neistine kada je u pitanju broj tih intervjua i videćete šta ste izjavljivali. Svaki vaš povratak očekivan je sa suzama od vaših saradnika, jer su bili sigurni da im donosite silne pare sa Kipra. Setite se samo koliko ste puta kao dežurnog krivca, kao i sada za ovom govornicom, prozvali Borku Vučić, pa se ispostavilo da kada je žena izašla sa argumentima i argumentacijom tada ste utihnuli i niste imali više nijednog argumenta koji bi lično nju optuživao. Ne zato što ste promenili mišljenje o toj osobi, nego iz razloga što je logika i realnost govorila da je ona u pravu, a ne vi gospodine Dinkiću. Kada je u pitanju afera Mile Dragić, tu morate jednog dana da shvatite da ćete pred javnosti Srbije priznati pravu istinu. (Predsednik: Vreme.) Kada ste pokrenuli aferu oko nabavke vojne opreme, kada je u suštini i u osnovi bio to unutarstranački sukob, stali ste gospodine ministre zato što ste neobazrivo, nepažljivo spomenuli jedno ime, a to je ime Svetozara Marovića. Kada je jedan od njegovih savetnika ili savetnica, kako ste uveli nove kovanice, kada vas je upozorila za Nacionalnu štedionicu, tada su pale tenzije, tada ste i vi aterirali, povukli ste se i sve se završava na krivičnim prijavama. (Predsednik: Molim vas, vreme.) Niste vi optuživali Davinića, gospodine Dinkiću, nego Mileta Dragića. Sa takvom argumentacijom, koju ste i malopre izneli, da li bi taj čovek po važećim zakonima imao pravo na oslobađanje i da se sa slobode brane. Ne bi. Sva vaša argumentacija se svodi na onu već prepoznatljivu – ako otkriju da sam kriv ili ako me podsećaju da sam kriv, onda bez obzira što nisam dobar sa Milom Đukanovićem, dobar sam sa onim bubnjarem iz Crne Gore i onda ću da talambasam, da bubnjam po Srbiji, pa će Srbija jednostavno da zaboravi šta sam to radio. Ovo vam govorim iz najbolje namere i nemojte nikada shvatiti, niti misliti da mi radikali imamo nešto lično protiv vas, ali imamo lično za vašu odgovornost. Kad-tad odgovaraćete, gospodine Dinkiću. Videli ste kako su iz bivšeg režima odgovarali svi oni koji su mislili da su nedodirljivi, da nemaju vremena da se pojave na sudu, da se kriju iza imuniteta. Dođu promene, menjaju se vremena i odnos političkih snaga, a vi ćete pred sudom imati priliku da dokažete sve ovo što tvrdite sa govornice.
Izvolite, narodni poslanik Hranislav Perić.
Gospodine predsedniče, kada je govorio gospodin ministar Dinkić on je u svom govoru u više navrata pominjao predsednika Socijalističke partije Srbije Slobodana Miloševića i cenim gospodina Dinkića da je ozbiljan čovek i da treba da se bavi ozbiljnim pitanjima, a ne da se bavi uličnom pričom i ta ulična priča traje pet godina, gde su pare Miloševića i mislim da je više sramno o tome govoriti. To mi liči na onu narodnu – držite lopova. Borka Vučić je u nekoliko navrata, naš veliki bankar, u emisijama na televiziji objasnila i objašnjavala se sa svima sa kojima se susretala u duelima, kako je funkcionisala ova država, kako su radila preduzeća kada smo bili pod sankcijama, kada se teško poslovalo. Verovatno se iz ove zemlje moralo nešto izvoziti i uvoziti. Ako nešto nije jasno gospodinu Dinkiću onda bih ga molio, pošto je on u vlasti, a i ministar finansija, da obezbedi jedan duel na televiziji sa Borkom Vučić i da mu se razjasne sve te stvari. Mnogo afera ste montirali, a najveća vaša afera gde ste ih začeli i zbog te afere počeli da dobijate funkcije, to vam je afera protiv Miloševića, a onda ste imali afera protiv Đelića, afera Dragić, afera Karić i na kraju nikom ništa. U ovoj zemlji zvanični funkcioneri mogu da pričaju šta hoće, mogu da pričaju uličnu priču i zvanično i ovde u Skupštini za ovom govornicom, a da nikome ne odgovaraju. Nije korektno da sada pominjete Slobodana Miloševića. Korektno bi bilo da ste ga pominjali, ali tada vi niste bili u tom rangu, niti ste mogli da dođete i da bilo šta opštite sa Slobodanom Miloševićem. Vreme će pokazati ko je šta. Govorili ste o aferama u naše vreme. Mnogo ima afera od 2000. do 2005. Sve će to da se sabere na jednom mestu u neko vreme, pa ćemo onda pričati o tome i šta je ko plaćao i koje pare itd. Ovde ministar reče da na 52 računa su prebacivane pare. Pitam ministre sada, da li i on na 52 računa prenosi pare. Da li ova zemlja i naša preduzeća u državi, prenose pare ostalim zemljama na 52 računa, a možda na 100 itd. Pare na Kipru su bile pare preduzeća koja su poslovala. Jer, kada je zemlja bila pod sankcijama, niko nije hteo sa nama da radi i preko naših računa. Moralo je, a to je Borka sjajno objasnila, naša preduzeća da iznesu pare na Kipar i da bi mogli da obezbede osnovno i da bi mogla država da funkcioniše. Morate, kada pričate o aferama, da kažete i o aferi Davinića i o satelitima, ali on je iz stranke G17. Hvala.
Hvala vam. Mislim da vam nije tačan podatak ko je član koje stranke, svejedno, ne govorimo o strankama ovde. Da li još neko želi reč? Izvolite. Replika, izvinite, kome replika.
Vi koristite vaše mesto da dobacujete, pa ste iskomentarisali da Davinić nije u stranci G17...
Nisam komentarisao o ličnosti, gospodine Periću...
Dobro sam vas čuo.
Korektno sam rekao, mislim da vaš podatak nije tačan, ali nije se odnosilo samo na to. To je moja obaveza po članu 27. da vodim sednicu. Ne može se dobacivati sa mesta na kome nešto vodite, nije korektno. Sem toga, posle vas, tražio je reč gospodin Jovan Todorović.
Niste vi vodili sednicu, nego ste iskomentarisali da Davinić nije član stranke G17.
Molim vas, nisam pomenuo ime nijednog čoveka i nijedne stranke. To ne radim sa ovog mesta i nemam nameru ni ubuduće da radim. Izvolite, gospodine Todoroviću. Nije korektno da vodimo ovakav razgovor. Izvolite, gospodine Todoroviću.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, javio sam se više radi javnosti. Pet godina sam poslanik u Narodnoj skupštini i malo-malo pa se govori o tim tzv. kiparskim parama, a našim. A da su ovde radikali, zamolio bih i njih, a i gospodina ministra, hajde jedanput da stavimo tačku na te pare. Tih para nema i ne može ih ni biti, zato što nisu na taj način, kako se u prvo vreme zamišljalo, ni iznete na Kipar. Hajde, idemo redom. Pod jedan, nije reč o Miloševićevim parama, već je reč o tome da se tako govori u žargonu. Kada se to kaže sa skupštinske govornice, onda građani Srbije stiču utisak o tome da je Milošević izneo nekakve pare, pa bi sada on mogao i raspolagati tim parama. Pare su mogle biti i naših preduzeća, pravnih lica koja su radila u uslovima o kojima je govorio gospodin Hranislav Perić, u uslovima kada nismo mogli da finansijski poslujemo ni sa jednom zemljom na svetu osim sa Kiprom. Znate da smo to nekada radili sa Makedonijom, pa kada je i to prekinuto, onda je Kipar bio jedina zemlja koja je htela da radi sa Jugoslavijom, sa SRJ i sa Srbijom na način koji je obezbeđivao da privreda živi kako-tako. Drugo, bio bih zadovoljan da te pare postoje i da mogu da se vrate u našu zemlju. Treće, sam Slobodan Milošević je svojevremeno rekao, voleo bih i ja da se te pare vrate, ako već neko misli da se one nalaze na mom računu, tih para se odričem u ime toga ko te pare nađe. Prema tome, mislim da više nema nikakvog smisla o svakoj temi, pa i o ovoj o zakonu o pranju novca, govoriti o parama koje ne postoje. Siguran sam da ih nikada niko neće pronaći, jer to bi bilo nešto naučno fantastično, da pronađete nešto što i ne postoji. Zato molim da stavimo tačku. Mi smo socijalisti vrlo odgovorni i korektni ljudi. Za sebe, takođe mislim da sam korektan narodni poslanik, a što će reći i čovek. Više ne mogu da slušam da neko prozivaministra o tim parama, a zna takođe da tih para nema. Ne mogu da slušam i one koji i dalje misle da neke pare postoje, a samo su tako majstorski sakrivene da ne može niko da ih pronađe. Još jedanput podvlačim, voleo bih da ih neko zaista nađe i da se vrate u ovu zemlju, jer bi mi od toga imali koristi. Svako nadmetanje u retorici na tu temu vodi samo produbljivanju nekakvih razlika koje nam u ovom trenutku nisu potrebne, a nisu ni korisne. Mi ćemo da podržimo svaki propis koji će u budućnosti sprečiti pranje novca, koji će tokove novca dovesti u statuse regularnosti i zakonitosti, koji će sprečiti, blago rečeno, ili pravo rečeno, krađu. Nemojte da mislite da neki socijalista podržava bilo šta što je nekada ili danas urađeno suprotno zakonu, suprotno pozitivnim propisima za koje, kao što znate, ovde u ovoj skupštini glasamo. Na samom kraju, mislim da nije fer pominjati neka imena, a da oni kao ličnosti i ljudi nisu u prilici da nam na to odgovore na pravi način. Konačno, zdravlje predsednika Slobodana Miloševića je u ovom trenutku takvo da mislim da je pomalo degutantno govoriti o nekim "njegovim" parama. Nema tih para, još jednom podvlačim. Hvala.
Hvala vama, gospodine Todoroviću. Izvolite, po Poslovniku, narodni poslanik Hranislav Perić.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, pre nekoliko dana smo raspravljali na temu kada Narodna skupština može da radi bez kvoruma. Bilo je tu ubeđivanja, bilo je i odgovora predsednika Skupštine. Smatram da on nije u pravu i da dalje krši ovaj poslovnik. U članu 86. stav 4. stoji, citiram: ''Rasprava o pojedinim tačkama iz utvrđenog dnevnog reda sednice Narodne skupštine vodi se bez obzira na broj prisutnih narodnih poslanika''. Znači, o pojedinim tačkama. Nigde u Poslovniku ne stoji da predsednik Skupštine može da odlučuje o kojim tačkama. Znači, neko mora da odluči kada će se raditi bez kvoruma. Pošto večeras u sali, prebrojao sam, ima 19 poslanika, pošto su amandmani poslaničke grupe koja nije prisutna u sali, molim vas da završite sa radom sednice, jer svaki dalji rad ne bi imao nikakvog smisla. Hvala.
Zahvaljujem. Već je jedan poslanik danas skrenuo pažnju na izostanak dva slova A i Č, u reči – pojedinim, umesto pojedinačnim. Upućeno je na Administrativni odbor koji, kao što znate, jedini tumači i nema predsednik pravo da tumači, pa shodno tome nije tumačio ni pre nekoliko dana. Mi upravo radimo po Poslovniku, član 85. stav 4, koji to izričito reguliše i kaže: ''Izuzetno, predsednik Narodne skupštine može odlučiti da se sednica Narodne skupštine održi i drugim danima, odnosno da Narodna skupština produži rad i posle 18,00 časova, ukoliko za to postoje opravdani razlozi koje predsednik saopštava narodnim poslanicima'', a što je sada slučaj. Radi se, naravno, po onom članu koji ste vi citirali, sa punim značenjem. Zamolićemo Zakonodavni odbor da, kao što je ispravio onu grešku na koju je i ranije ukazano, a to je da stoji SR Jugoslavija umesto Srbija i Crna Gora, pa da i ovo ispravi, dobićemo i to tumačenje. Mi svakako, ako imate strpljenja, a verujem u odgovornost svih vas, jer vi ste jedan od poslanika koji je veoma aktivan i prisutan na svim sednicama i kada je produženo radno vreme i kada nije, za razliku od mnogih poslanika, verujem da ćete imati strpljenja, upravo privodimo kraju rad po Poslovniku. Ako se slažete, dozvolite mi, da privedemo kraju. Dakle, pre toga ćete vi po Poslovniku. Izvolite, gospodine Periću. Pretpostavljam da ste nezadovoljni odgovorom, ali to je moja obaveza kao predsednika Narodne skupštine, kada se ukaže na povredu Poslovnika da dam objašnjenje. Izvolite, gospodine Periću.
I prošli put sam rekao da vi često kada objasnite onda nikome nije jasno, jer nisam ja objasnio, možete slobodno da dobacujete, nisam ja reklamirao, produžetak sednice, zašto vi produžujete sednicu posle 18 časova. Ja sam rekao, i to stoji u stavu 4. u članu 86, sami ste rekli da treba da se ispravi Poslovnik. Dok se ispravi Poslovnik, važi postojeći Poslovnik koji ste vi pisali, koji ste nam vi nametnuli ovde u Skupštini, ali kada ste to objašnjavali, rekli ste da to nećete da koristite, da će to biti samo u nekim slučajevima itd. Vi to koristite od donošenja ovog poslovnika po svakom zakonu. I budžet ste radili bez kvoruma i mislim da su napravljene velike greške u tom delu pa vas molim da ne pravite dalje greške kada vam ova skupština ispravi Poslovnik, radićete po novom Poslovniku.
Hvala vam. Dakle, ne radi se o ispravljanju Poslovnika, da razjasnimo, gospodine Periću, potpuno razumem vaše insistiranje sofisticirano na ovoj diferencijaciji, ali mi smo je već razjasnili danas. Dakle, reč je o prečišćenom tekstu koji daje Zakonodavni odbor, ne Skupština. Dakle, Zakonodavni odbor kada je davao prečišćeni tekst u štampu, naprosto nije korigovao nešto što ova skupština jeste usvojila, te sada imamo, potpuno ste u pravu i ja kažem, dakle, poštujem ovu distinkciju na koju ukazujete da se može tumačiti ''pojedino'' kao ''pojedinačno'' i ''pojedino'' kao ''neke od''. Ne treba ni na jedan način da se ostavi ta dvostrukost i očekujem da će u prečišćenom tekstu to Zakonodavni odbor ispraviti, i tu su neki članovi Zakonodavnog odbora koji će nam u tome pomoći, a mi svakako radimo po Poslovniku i nema potrebe da to menjamo. Da li još neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Branislav Rankić podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 13. doda novi član 13a. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Aleksandar Đorđević podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 13. doda novi član 13a. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Dragan Živkov podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 13. doda novi član 13a. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Momir Marković podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 13. doda novi član 13a. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Nemanja Šarović podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 13. doda novi član 13a. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Amandman na član 15. podneo je poslanik Sreto Perić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podnela Vlada. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Vlada je podnela amandman kojim predlaže da se posle člana 17. doda novi član 17a. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podnela Vlada. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Vlada je podnela amandman na naziv Poglavlja IV. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman je podnela Vlada. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Vlada je podnela amandman kojim predlaže da se posle člana 27. doda novi član 27a. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Neko želi reč? (Ne.) Na član 29. amandman je podnela Vlada. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 33. amandman je podnela Vlada. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman je podnela Vlada. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača mr Mlađan Dinkić, ministar finansija, želi završnu reč? Izvolite, gospodine Dinkiću.
Hvala, biću izuzetno kratak. Želeo bih da zahvalim poslanicima koji su ceo dan ovde proveli u sali u raspravi o ovim veoma važnim zakonima. Opet izražavam zadovoljstvo što s jedne strane nije bilo stručne, ozbiljne rasprave oko zakona o sprečavanju pranja novca, jedino zaista legitimna primedba SRS odnosila se na mogućnost da se komisija za sprečavanje pranja novca osnuje kao nezavisno telo, ali sam ukazao da je to rešenje koje su primenile u Evropi samo Crna Gora i Rumunija. Sada kada očito to nije bilo dovoljno da se ubede, onda nažalost krenulo se na neke druge teme, što jeste pravo poslanika. Međutim, hoću još jednom da kažem, pošto je ono bila ironija, a pošto javnost i možda neko može nešto pogrešno da shvati, nikada nigde nisam upao niti pozvan niti nepozvan, dakle uvek, valjda me građani Srbije znaju, normalno se ponašam, nikada nisam upao u Narodnu banku Srbije, a ponajmanje sa čarapom na glavi. Nikada čarapu na glavu nisam stavio, a žao mi je što uopšte ovakve reči izgovaram, ali toliko puta su to radikali u poslednjih pet godina ponovili da nemam drugog načina nego da kažem da to nikada nisam učinio. Ne daj bože da sam ikada oružje sa sobom nosio. Nemam dozvolu za oružje, oružje me uopšte ne privlači. Dakle, neke ljude oružje privlači, legitimno je pravo. Niti volim lov, niti volim oružje, uopšte me oružje ne privlači. Privlače me sasvim druge stvari. Nisam uopšte taj tip čoveka. Drugo, Vlatković nikada nije podneo ostavku sa prinudom. Vlatković je bio bivši guverner Narodne banke Jugoslavije, uostalom, gospodin Vlatković može to uvek da potvrdi, koliko znam, on živi u Novom Sadu i može ga svako pitati. Naprotiv, on je vršio dužnost guvernera NBJ sve dotle dok nije izabran novi guverner odlukom tadašnje Skupštine SRJ. Tek tada sam preuzeo da vršim dužnost guvernera. Dakle, niko nije prinudom smenjen, već je doneta odluka o izboru novog guvernera. Naravno, nikoga se nikada nisam bojao, jer znam kako sam radio. Ponosan sam na ono što sam uradio kao guverner NBS, ponosan sam na ono što su uradili moji ljudi sada u Ministarstvu finansija. Zbog toga zaista nema razloga da se plašim pretnji SRS. Mogu njih da slušam, nije mi jednostavno. Odmah da kažem nije ni jednostavno slušati sve ono što izlazi iz granica struke. Ima puno stvari koje radikali pokušavaju da kritikuju sa stručnog aspekta i to zaista cenim. Videli ste i sami, i danas sam jedan amandman prihvatio u ime Vlade, zato što je zaista bio stručno obrazložen. Ali, kada se ode na ovaj teren demagogije, insinuacija, onda nema drugog načina već karikirati to isto što oni rade, i to je ono što sam radio. Nikada nisam, evo da se lakše osećaju, nikada neću biti prijatelj niti sa Vučićem, niti sa Tomom Nikolićem.
Gospodine Dinkiću, rekli smo da nećemo govoriti o poslanicima koji su odsutni, molim vas.
Žao mi je što su se iznervirali, što su otišli, a vama se zahvaljujem što ste izdržali da do kraja završimo ovu tačku dnevnog reda.
Hvala vam, još jednom, na razumevanju. Hvala svima. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Kao što smo potvrdili, sutra nastavljamo raspravom u pojedinostima, u 10,00 časova, o 5. tački dnevnog reda – Predlogu zakona o bankama. Hvala vam.