Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Šeste sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 97 narodnih poslanika, odnosno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O BUDžETU REPUBLIKE SRBIJE ZA 2008. GODINU, SA PRATEĆIM DOKUMENTIMA (nastavak u pojedinostima) Na član 5. razdeo 5. amandman je podneo narodni poslanik Slavko Jerković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 5. razdele 8. i 12. amandman je podneo narodni poslanik Amdžad Migati. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. stav 1. Zakona o budžetskom sistemu.
Opšte je poznato da je budžet ogledalo ponašanja Vlade prema nacionalnim interesima. U svom amandmanu sam hteo da ukažem na jedan aspekt ponašanja Vlade prema nacionalnim interesima, a pre toga bih hteo da pokažem još jedan aspekt. Međutim, mene je neprijatno iznenadilo obrazloženje koje je dao Zakonodavni odbor – zašto amandman nije pravno moguć. U obrazloženju kažu da to nije u skladu sa Predlogom zakona o budžetu, koji još nismo ni usvojili, a oni ga već primenjuju. To je veliki skandal. Čuo sam za ministra Kneževića koji je odluku dao po Predlogu zakona. Ne razumem kako može Zakonodavni odbor tako da se ponaša? Odbor smatra da nije u skladu sa članom 26. stav 1. Zakona o budžetskom sistemu amandman koji je na član 5. Predloga zakona podneo narodni poslanik Amdžad Migati – piše crno na belo. (Mirko Cvetković, s mesta: To je važeći Zakon o budžetskom sistemu.) Važeći zakon? Dobro, izvinjavam se. Idemo sad na to kako se Vlada Srbije ne zalaže za nacionalne interese. Prvo, rušenjem institucija kroz budžet, drugo, jačanjem moći tajkuna kroz bankarski sistem. U budžetu koji smo usvojili prošle godine, u stavu 1, za razdeo 1 – za Narodnu skupštinu je bilo 3 milijarde 600. U novom predlogu budžeta stoji – za Skupštinu, 2 milijarde 160. Znači, oni odobrili milijardu i po. Ako su smanjili za 40% budžet Skupštine, bilo bi to dobro, srpski radikali bi to prihvatili ukoliko bi se to odnosilo na sve ustanove, odnosno na čitav sistem administracije, da smanje budžet za toliko, da bi ulagali u investicije, da bi Srbija bila obogaćena, a ne osiromašena. Međutim, to nije slučaj, nego se budžet svuda povećava, negde čak i tri puta. Znači, 300% je povećan budžet. Sad bi ministar rekao – znate šta, niste trošili vaš budžet, odnosno budžet Skupštine prošle godine. To jeste tačno, zato što nismo radili, zahvaljujući vama, sedam-osam meseci. Skupština nije radila skoro do jula. Zašto ste uneli to smanjenje? Da biste srušili ugled institucije Narodne skupštine, da biste ojačali ugled Vlade,koja je pod kontrolom Narodne skupštine. Vaši mediji stalno kritikuju Narodnu skupštinu, stalno govore ružno o Narodnoj skupštini i poslanicima, a to nije tačno, jer niko ne kaže da poslanici imaju najmanje plate u odnosu na funkcionere koji su izabrani na funkciju, da oni dobijaju čak manje od nekih radnika u Skupštini. Ima oko 100 radnika u Skupštini koji primaju više od narodnih poslanika. Pre tri meseca, postavio sam poslaničko pitanje Vladi Srbije – kad će da usvoji zakon o platama izabranih funkcionera i službenika? Siguran sam da nikada nećete doneti taj zakon. Zašto? Da biste mogli da manipulišete kroz to, jer ovo je vama jedna vrsta uštede. Stvarate takav zakon, po svetskim standardima, po kojem predsednik Skupštine, predsednik Republike, predsednik Ustavnog suda, narodni poslanici, sudije Ustavnog suda imaju plate najvećeg ranga, pa idu sve niže. Ovakvim zakonom ćete uštedeti nekoliko milijardi dinara i uložićete gde treba za razvoj investicija u budžetu. Međutim, vama ne pada na pamet da to radite, nego i dalje ugrožavate i ugled Skupštine, i poslanike, odnosno celokupan sistem. U vašem budžetu, Kabinetu ministra, Kabinetu potpredsednika, povećana su sredstva za tri puta; prošli budžet je imao 36 miliona, sada ima 91 milion. Kabinet potpredsednika je tri puta povećao svoj budžet. Zašto nema odgovora? Ima jedno interesantno zapažanje. Gospodin Đelić nam stalno govori kako on radi, kako je sve stekao radom, a evo kako stiče - budžetom, tri puta je veći nego prethodni. On deli budžet u korist svojih službenika. Tu nećemo naći odgovor. Ministar neće moći da nam odgovori zašto je to urađeno. Kad smo predložili taj amandman, naš cilj je bio da povećavamo imovinu Republike Srbije, da ulažemo u kupovinu dobara, npr. rezidencija, ambasada u inostranstvu, koje su samo u korist države, a kroz tu kupovinu dugoročno će se uštedeti veoma velike pare u budžetu, jer je Ministarstvu inostranih poslova veliki izdatak kirija koju plaća za ambasade, rezidencije, itd. Međutim, šta oni tu rade? Oni tu smanjuju, prema prethodnom budžetu, stavku 511 koja je namenjena za zgrade i građevinske objekte u Ministarstvu inostranih poslova, a povećavaju nekoliko puta sredstva namenjena za dokapitalizaciju Komercijalne banke itd. Šta to znači, faktički? Faktički, mi uzimamo pare koje smo ostavili za kupovinu, dajemo ih tzv. našim bankama, koje nisu naše, tobož, dokapitalizujemo, pa posle privatizujemo te banke, uzimamo od iste banke kredite, njima damo kamatu i tako povećavamo njihov kapital. Nije slučajno, npr. u ovom budžetu, vraćanje dugova Komercijalnoj banci, kupovina zgrade za ambasadu u Briselu. Zašto ste stavili pare za dokapitalizaciju ove banke, a niste za te pare kupili zgradu Ambasade u Briselu? Imate gotovinu, nemojte tamo da uložite. Umesto da uzmete kredit i platite kamatu na taj kredit, tobože naša, a tuđa banka, pa odmah da uštedimo na tome, da uštedimo na kamati, koja nije mala, i tako svake godine uzmemo u obzir da kupimo jednu zgradu, jednu ambasadu, rezidenciju, čime povećavamo imovinu Republike Srbije u inostranstvu. Vi znate da nekretnine svuda u svetu rastu, ne gube na vrednosti. Čak i kamata koja se dobije, recimo, kod naše banke, mnogo je manja nego dobit od povećanja cene nekretnina. To je čista ekonomska logika, alivam ne pada na pamet da u taj budžet idete čisto ekonomskom logikom, nego hajde, opet, da prođemo taj nacionalni interes, da pojačamo funkcije države, odnosno Vlade, protiv Narodne skupštine, da ne govorim o Vojsci, da ne govorim dalje, jer ta dva primera su jasna i glasna, da biste ojačali njihov uticaj, da budu samostalni. Kakva Skupština, kako da vrši kontrolu Vlade - jok. Ona zavisi samo od Vlade, Skupština mora takva biti, jer Vlada i njeni mentori tako žele. Da li je to u skladu sa sadašnjom politikom koja se sprovodi? Ako je Skupština slaba, onda će svi sumnjivi političari da prođu. Recimo, nezavisnost Kosova - svi sem LDP-a su protiv. Da se vratimo godinu dana ranije i da analiziramo izjave sadašnjih političara, koji su rekli, sećate se, da je to neminovnost, da je to realnost, šta je tu strašno, bar ćemo zajedno da budemo u EU, koja otima Kosovo. Da bi Skupština ćutala, treba da ima što manje sredstava za rad, da poslanici ne mogu da deluju samostalno, da imaju svoju misao, da budu slobodni i nezavisni od diktata Vlade. Kroz budžet vi diktirate rad Narodne skupštine, ali povećavate kredite koje uzimamo, dajete više kamate tamo gde ne treba i smanjujete mogućnost da kupimo nekretnine za objekte spoljnih poslova u inostranstvu. Kakav vam je taj budžet? Šta hoćete sa tim?. Predložio sam vam kako da skratite troškove. Još jednom tražim odgovor od ministra i predsednika Vlade - kada će već jednom da usvoje zakon o platama izabranih funkcionera i sve da ide redom, prema svetskim standardima, da ne bude da neki direktor jednog Vladinog preduzeća, recimo, kolega je juče to rekao, da direktor "Službenog glasnika", koji je bio naš kolega do skoro, prima tri puta veću platu. Kako je to moguće? Gospodine Todorović je pričao o jednoj cifri, ali mi ćemo da tražimo i dalje od Administrativnog odbora da nam Vlada dostavi podatke o plati i predsednika Republike, i ministara, i pomoćnika ministara, državnih sekretara, svih koji su zaposleni, savetnika predsednika Republike, da vidimo koliko para tamo ide, da to skratimo u korist investicija, u korist kupovine dobara koja bi uvećavala imovinu Republike Srbije. Prema tome, mene ne čudi taj budžet. Kao što su sve naše kolege rekle, to je budžet koji nije u skladu sa nacionalnim interesom Srbije, nego samo želi što više da smanji bogatstvo dobara koje ima država Srbija, a što više da povećava kredite, dugovanje Srbije, kako bi, polako ali sigurno, otišla u dužničko ropstvo tih mentora u inostranstvu, koje predstavljaju, između ostalog, ovde te strane banke, koje ste vi stvorili na račun uništenja domaćih banaka.
Da li se još neko javlja za reč povodom ovog amandmana? (Ne) Na član 5. razdeo 9. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Delić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. stav 3. Zakona o budžetskom sistemu. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Saša Valjarević.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, gospodine ministre, kolega Božidar Delić, u ime Poslaničke grupe SRS-a, podneo je amandman na član 5. razdeo 9, funkcija 210, ekonomska klasifikacija 511 - zgrade i građevinski objekti. Od 2000. godine, kada je došlo do promene vlasti i imenovanja novog ministra odbrane, a to je bio sadašnji predsednik, gospodin Tadić, došlo je do urušavanja Vojske, pa je veoma malo sredstava iz budžeta Republike Srbije izdvajano za izgradnju stanova i za rešavanje stambenih problema, tako da ima velikih problema s oficirima koji danas žive u kasarnama, gde su odvojeni od porodica, gde su svi objekti, koji su i ranije bili u funkciji, u takvom stanju da je to velika bruka i sramota za današnju Vojsku Srbije. Međutim, tome nisu krivi oficiri, već je kriva vlast koja upravlja ovom državom i koja treba da izdvoji sredstva za opremanje i za obučavanje Vojske. Što se tiče EK 511, gospodin Delić, narodni poslanik SRS-a i potpredsednik Skupštine Srbije, dao je predlog da se u koloni 6 iznos: "1.658.350.000" zameni iznosom: "2.820.875.773" dinara, a u koloni 8 iznos: "2.202.350.000" zameni iznosom: "3.374.875.773" dinara, tako da bi se u narednom periodu mogao rešiti veliki problem izgradnje stanova za pripadnike Vojske Srbije. U ekonomskoj klasifikaciji 512, narodni poslanik Božidar Delić dao je predlog da se u koloni 6 iznos, predviđen u projekciji budžeta za 2008. godinu, od 7.651.000.000 zameni iznosom od 12.651.000.000 dinara, a u koloni 8 - iznos „7. 941.000.000“ zameni iznosom “12. 941.000.000. Svako ko je proteklih nekoliko godina obilazio pripadnike Vojske Srbije, s obzirom na to da je došlo i do reorganizacije, da su mnoge jedinice u međuvremenu izvršile reorganizaciju, video je da su sva oprema i mašine kojima raspolaže današnja Vojska Srbije u veoma lošem stanju. Poslanici SRS-a su o tome govorili i kada je bio Zakon o odbrani na dnevnom redu, pa smo ukazivali na mnoge propuste i u vreme kada je ministar bio Tadić, i kada je bio Davinić iz G17 plus, i sada, kada je aktuelni ministar iz Demokratske stranke, Šutanovac. Često imamo prilike da budemo pozvani, kao predstavnici političkih stranaka, na polaganje zakletve vojnika Republike Srbije. Kada posle toga kada obilazimo kasarnu i opremu koja je na samoj pisti prikazana, vidimo da je to veoma zastarela oprema, da se vodi i dalje briga o njoj, ali s takvom opremom i s takvim oruđem teško da Vojska Srbije može da funkcioniše i da odgovori adekvatno, kada za to bude bilo potrebe. Zbog svih tih stvari i uočenih velikih propusta u funkcionisanju Vojske Srbije, kolega Delić je predložio da se iz budžeta izdvoje mnogo veća sredstva i da se reši veliki problem izgradnje stanova za Vojsku Srbije, kao i opremanje Vojske Srbije, da bi Vojska Srbije mogla da zadrži onaj ugled koji je imala godinama, a ne da bude, kao sada, u jednom od najlošijih stanja od kada postoji.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Saši Valjareviću. Da li se još neko javlja povodom ovog amandmana? Izvolite, kolega Stupar. Ima reč narodni poslanik Dušan Stupar.
Gospodine ministre, da budžet niste predvideli kako treba, to je sigurno, kao i da niste upoznati sa situacijom u vezi sa Vojskom. Prilikom razmatranja Zakona o Vojsci, gospodinu Šutanovcu sam izneo podatak o dugu koji ima država prema vojnim licima i nekoliko udruženja, koji su podneli sudsku tužbu. Vi ste, gospodine ministre, u ovoj stavci za isplate ličnih dohodaka predvideli sumu od 18 milijardi 381 milion i 680 hiljada dinara. Međutim, prema podacima koje smo dobili, ovde se radi o peticiji koja je upućena predsednici Vrhovnog suda Srbije i tu se nalaze ukupno četiri udruženja koja su pokrenula, čak, sudski spor. Oni će to svoje pravo ostvariti preko Strazbura. S druge strane, imamo peticiju preko pet hiljada porodica koje su dislocirane i nalaze se na teritoriji Srbije, tako da vi u ovom budžetu niste imali podatak kolika je obaveza države koja je nastala u periodu između 2001. i 2006. godine. Prilikom obrazlaganja amandmana, kada smo razmatrali Zakon o Vojsci, gospodine ministre, prema podacima koje su utvrdili sudski veštaci u trajanju ovog postupka, u ovih nekoliko godina, iz budžeta, u kom su bila predviđena sredstva za isplatu ljudi koji su radili, bilo da su civilna lica, bilo da su oficiri koji su radili pri Vojsci, utvrđeno je da su sredstva iz budžeta nestala, da ta sredstva nisu namenski trošena. Godine 2000. iz tog fonda je nestalo 2,7 milijardi, gospodine ministre, 2,7 milijardi je nestalo iz sredstava budžeta. Sledeće godine je nestalo četiri milijarde, 2002. godine - dve milijarde, 2003. godine, gospodine ministre, četiri milijarde, a 2005. godine - 1,4 milijarde, odnosno ukupno preko 14 milijardi, poštovani građani, nestalo je iz budžeta, od sredstava koja su namenski bila odvojena za ljude koji su ili pripadnici Vojske ili civilna lica koja su radila u Vojsci. Praktično, to su bila obezbeđena sredstva za plate. Oni nisu uspeli to da dobiju, jer je neko potrošio ta sredstva. Gospodine ministre, da ste imali saznanje o ovom trošku za koji država ima obavezu, vaša stavka bi bila ne 18 milijardi, nego bi ona trebalo da bude - za isplate preko 30 milijardi. Jer, praktično, ovih 14 milijardi ćete morati obezbediti u narednom periodu, pošto će oni sudskim putem dokazati da su bili u pravu. Udruženje vojnih beskućnika, gde ima 1.630 porodica, takođe je podnelo tužbu i peticiju. Molim, gospodine ministre, da mi odgovorite da li imate saznanje da je ovih 14,1 milijarda obaveza države? Da li je vama neko dostavio da vidite da je u 2000. godini bilo 5,5 milijardi, a 50% sredstava je utrošeno samo za isplatu? Ostali smo dužni 2,7 milijardi ljudima koji su radili pri Vojsci. Šta se dešava? Vi se ponašate, ne vi lično, cela Vlada se ponaša neodgovorno prema građanima. Ti građani su 1991. i 1992. godine, znači, u toku oružanih sukoba u Sloveniji, Hrvatskoj i u Bosni i Hercegovini, odlukama predsedništva Vrhovne komande oružanih snaga, zajedno sa jedinicama i ustanovama u kojima su do tada službovali, dislocirani, prekomandovani. Nisu oni odlučili gde će otići. Neko im je dao naredbu da moraju da odu. Danas se oni nalaze u Srbiji. Oni su tu, a niko o njima ne vodi računa. Nemoguće je da kao ministar finansija nemate ovaj podatak. Kakva je to ozbiljna država kad prema svojim građanima donosite budžet, određujete sredstva, a praktično ih nigde nemate? Kada ste dolazili ovde, ne vi lično, i kada ste nam predlagali da se usvoji, odnosno da se potpiše ovaj sporazum CEFTA o trgovinskoj saradnji, vi ste onda rekli da je to sve sređeno, da to treba da se potpiše, a niste razmišljali o tome kakve su naše obaveze prema ljudima koji su živeli u Hrvatskoj, kakve su obaveze, što se tiče imovine, prema ljudima koji su živeli u Bosni i Hercegovini, ljudima koji su živeli na Kosovu i Metohiji. Ljudi su dislocirani, žive danas ovde, a njihova imovina je ostala van teritorije Republike Srbije. Država se ponaša kao maćeha prema tim ljudima. Oni su bili na prvoj liniji odbrane, oni su branili ovu zemlju, a danas su ovde građani drugog reda. Niko o njima ne vodi računa. Znači, molim da mi odgovorite, gospodine ministre - da li ste upoznati s ovom tužbom, da li ste upoznati s tim da država duguje 14,1 milijardu, jer ste odredili 18 milijardi i 14 milijardi stari dug? Hvala puno.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Dušanu Stuparu. Da li neko želi reč? Ima reč narodni poslanik Predrag Mikić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, ovim predlogom budžeta se odmah primećuje da niste upućeni u stvarna zbivanja i stanje u Vojsci. Ovo vam kažem, jer, prema podacima kojima raspolaže SRS, sredstva predviđena budžetom nisu dovoljna za rešavanje problema hiljade vojnih lica, građana na radu u Vojsci, tj. civilnih lica. To su problemi koji se tiču stanova onih koji su svoj dug prema državi ispoštovali, a danas su beskućnici. Žive u napuštenim kasarnama, ugašenim dolaskom DOS-a na vlast. Mi iz SRS-a, ovim amandmanom generala Božidara Delića, želimo da vam ukažemo da izdvojite veća sredstva u budžetu i bar, koliko-toliko, ublažite probleme svih onih koji su služili ovoj našoj državi. Pokušajte da bar u danu za glasanje ispravite onu nepravdu koju ste naneli u prethodnih par godina. Hvala.
Zahvaljujem kolegi Mikiću. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik dr Rajko Đurić.
Gospodine predsedavajući, uvažene dame i gospodo poslanici, poštovani gospodine ministre, moja stranka, to jest ja ću glasati za predloženi zakon i pridružujem se mišljenju i rečima moga kolege, gospodina Balinta Pastora, kojima izražavam zahvalnost, najpre zbog toga jer ste prema nacionalnim manjinama održali obećanje. Naravno, nisam ekonomista po struci, moja struka je filozofija i sociologija, ali za mene je budžet interesantan jer te gomilice ili, kako bi naše kolege matematičari, imamo gospodina Albijanića i gospodina Petronijevića, rekli, ti skupovi, izražavaju, pre svega, politički aspekt u ovom našem društvu, proizvodno-tehnički, naučno-kulturni aspekt, bezbednosni, pa čak i moralno-svesni aspekt. Neću o tome da obrazlažem, jer vas ne smatram krivcem, ja vam se, s obzirom na postojeće političke i, naročito, kulturno-duhovne okolnosti, divim kad možete da napravite i stvorite i ovakav plan za budžet. Međutim, mene je naročito podstaklo jučerašnje izlaganje moga kolege Rize Halimija. Ja mu ne zameram što traži da se dvostruko uveća finansijski plan za tri opštine. Pogledao sam juče i istražio koliko je stanovnika u opštinama Preševo, Medveđa i Bujanovac. Naravno, to svako od vas može s lakoćom i na sasvim jednostavan način da utvrdi. Reč je, dakle, o otprilike 80 hiljada stanovnika, od toga je 60 hiljada Albanaca. Nemam ništa protiv ljudi koji tamo žive, ali, s druge strane, mi imamo Rome, 800 hiljada u Srbiji, 1222 naselja. Moj kolega Dragan iz DS-a zna, kaže da jedino njegova opština, Kosjerić, nema romska naselja. Dakle, ako uporedimo 800 hiljada Roma u Srbiji sa 60 hiljada Albanaca u pomenute tri opštine, onda dolazimo do jedne neverovatne diskrepancije i pitanja da li možemo i dalje u Srbiji, u 21. veku, da imamo nacionalne manjine prvog reda, drugog reda, trećeg reda. U nadi da će razum i, pre svega, ono što stoji u članu 1. našeg ustava ipak dovesti do svesti, ja vam još jednom izražavam zahvalnost i ostajem u nadi da će to biti iskorigovano.
Zahvaljujem dr Rajku Đuriću. Po poslovniku, reč ima narodni poslanik Marko Milenković.
Dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se po članu 225. i 226. u vezi s alarmantnom situacijom u Topličkom okrugu. Tražim obaveštenje od odlazećeg predsednika Republike Borisa Tadića i ministra odbrane Dragana Šutanovca o tome kada će rešiti problem vojnih rezervista iz Topličkog okruga koji štrajkuju već nekoliko meseci, jer im gospoda Tadić, Šutanovaci Dušan Petrović ne omogućavaju da po članovima Ustava Republike Srbije, 21, 22, 23, budu jednaki pred zakonom, da zaštite svoja prava zajamčena Ustavom, da zaštite svoje dostojanstvo, koje je ovakvim nedomaćinskim ponašanjem pomenute gospode i te kako narušeno. Poslanici SRS-a, gospodin Božidar Delić, gospodin Momir Marković i ja smo u proteklom periodu više puta apelovali da nadležni državni organi reše ovaj problem, ali zbog takvog odnosa čelnika DS-a prema narodu nije se odmaklo dalje od početka. Ovde se javlja još jedan problem. Pojavljuje se gospodin Batić koji, pun plemenitih osećanja, pruža rezervistima besplatnu pravnu pomoć, ali na taj način što ga jednim listom papira, koji predstavlja punomoćje, rezervisti ovlašćuju da ih zastupa, ali uz to punomoćje ide i pristupnica Demohrišćanskoj stranci Srbije, kao i Batićev savet rezervistima da bojkotuju predsedničke izbore. Naravno, izlazak na izbore je individualna stvar svakog pojedinca, gde se građani opredeljuju prema svojim shvatanjima, afinitetima ili načinu života kojim žive, ali su rezervisti iz Kuršumlije, ponukani ''dobronamernim'' Batićevim savetima na medijima, najavili ne bojkot, već ometanje izbornog procesa. Dakle, da pojednostavim stvari, na jednoj strani imate oštećene građane, na drugoj vrh Demokratske stranke koji im uskraćuje osnovna prava i pravo na jednakost, ali i gospodina Batića koji ih uvodi u još veće probleme, jer taj protest ne sme biti ispolitizovan i to je jedini pravi način za rešenje njihovog problema. Građani Toplice, mislite svojom glavom, ne dozvolite da pojedinci manipulišu vama. Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Marku Milenkoviću. Da li se još neko javlja za reč povodom ovog amandmana? (Ne) Na član 5. razdeo 12. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Prokić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. stav 3. Zakona o budžetskom sistemu. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 5. razdeo 12. amandman je podneo narodni poslanik Zvonko Mihajlović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. stav 3. Zakona o budžetskom sistemu. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Oto Kišmarton.
Poštovani poslanici, dragi prijatelji, u ime SRS-a, amandman na Predlog zakona o budžetu podneo je narodni poslanik Zvonko Mihajlović. Podneo je amandman na član 5. razdeo 12. funkcija 09, u ekonomskoj klasifikaciji 464, gde kaže da se iznos od 12.000.000.000 dinara zamenjuje iznosom od 12.639.409.000. To su iznosi koji su namenjeni za penzije poljoprivrednih proizvođača. Građanima Srbije je poznato veliko zalaganje ove vlade od 2000. godine naovamo za poljoprivredu i za srpskog seljaka. O tome se, prilikom svake izborne kampanje, često govorilo, međutim, u praksi se dešava nešto suprotno. Što se više Vlada, odnosno stranke koje su sada u vlasti, zalažu za razvoj poljoprivrede, za pomoć srpskom seljaku, seljacima je sve teže. Politika DOS-a i DOS-ovih vlada od 5. oktobra naovamo dovela je do potpunog osiromašenja poljoprivrednih domaćinstava. Rezultat je prekomerni uvoz poljoprivrednih proizvoda i uvođenje poreza na repromaterijal i poljoprivredne proizvode, pa je sasvim primereno da se deo sredstava iz budžeta Republike Srbije vrati seljacima, i to kroz penzije. Vlada pomaže poljoprivrednike kroz razne vrste kredita. Međutim, nije najvažnije i najbitnije u poljoprivredi dobiti kredit, jer i ako dobiju kredit poljoprivrednici ne znaju gde bi uložili te pare, odnosno ne zna se koja je to proizvodnja koja će se na kraju ciklusa isplatiti. Nažalost, kod je situacija takva, ukoliko rodi, problem je prodati, ukoliko ne rodi, problem je što nije rodilo. Ne postoji nikakva strategija razvoja poljoprivrede, odnosno ne postoji nikakva planska proizvodnja kako bi se usmeravali poljoprivrednici, u kom smeru da idu i šta da proizvode. Jednostavno, postoji jedno svaštarenje u poljoprivredi, gde se ne mogu postići povoljni rezultati, ne mogu stvoriti radnici akumulaciju, niti mogu zaraditi toliko para da sebi obezbede starost. Poljoprivredna domaćinstva polako odumiru. Svako od mladih ko ima prilike da pobegne iz poljoprivrede, odlazi, jer vidi od svojih roditelja da je od tog rada veoma teško živeti. Dakle, mora postojati planska proizvodnja kako bi se zemljoradnici, ratari, stočari mogli opredeliti šta je to što će im obezbediti profit u proizvodnji. Što se tiče zemljoradnika, oni svoju delatnost obavljaju pod otvorenim nebom, to im je fabrika. Svaka suša ili velike žege, sve to loše utiče na proizvodnju u poljoprivredi. Vlada bi morala da uzme to u obzir jer, kažem, ljudi koji su ostarili, staračka domaćinstva, više ne mogu da se bave poljoprivredom, mladi napuštaju sela, tako da su ti stari ljudi došli na prosjački štap. Vlada, odnosno naša država mora uticati na to, ne samo povoljnim kreditima, nego se mora napraviti neka planska proizvodnja i otkup poljoprivrednih proizvoda. To mora organizovati država, seljaci sami ne mogu, njihovo je da proizvode a mora ima se pomoći kako da se realizuje. Ranije su postojale zadruge, ali propastom poljoprivrede više ne postoji ni onaj ko će otkupiti te proizvode. Dakle, ovim amandmanom, SRS je predložila da se iznosi za penzije poljoprivrednika uvećaju. Hvala.
Zahvaljujem poslaniku Kišmartonu. Da li još neko želi reč? Reč ima poslanik Slobodan Maraš.
Hteo sam malo o amandmanu da razgovaram, odnosno hteo sam da kažem da je ova priča o suši i priča o poljoprivredi veoma interesantna ljudima sa severa Bačke, a znam da ovde ima poslanika koji su sa severa Bačke i da znaju kakva je situacija i kakva su obećanja dobili poljoprivrednici koji su pretrpeli velike štete od suše od ministra Milosavljevića. Ja sam vas, gospodine Cvetkoviću, juče zamolio, pretpostavljam da ste preneli, da bi bilo dobro da dođe još neki ministar, pogotovo sada kada pričamo o poljoprivredi, da dođe i ministar Milosavljević da dobijemo odgovore na neka pitanja. Poljoprivrednici su u toku ove godine razgovarali sa Milosavljevićem i on im je više puta rekao da će tražiti veći budžet za poljoprivredu, da će im nadoknaditi štetu. Njihovi zahtevi su bili da bude negde oko 10.000 po hektaru. Dobili su ponudu od 100 dinara po hektaru. Razgovore su obavili sa državnim sekretarom, gospodinom Milanom Petrovićem, i pomoćnicima ministara Danilom Golubovićem i Dobrivojem Surdulom. Nakon toga su bili upućeni, odnosno rečeno im je da će se u Vladi rešiti to njihovo pitanje, i to Komisija za elementarne nepogode na čijem čelu je Velimir Ilić. Naravno, ništa od toga nije bilo. Ponovo su pokušali da uspostave kontakt s gospodinom Milosavljevićem, međutim, gospodin Milosavljević je bio veoma zauzet, malo je putovao po Evropi i po svetu, išao je na raznorazne odmore, na raznorazne prijeme, sa nekim tajkunima, ali vremena za poljoprivrednike nije imao. Uz sva njegova obećanja koja su slušali tokom ove godine, od kad je postao ministar, da će se povećati agrarni budžet, odnosno da će sva ona područja koja su bila ugrožena sušom moći da računaju na sredstva koja će ublažiti tu situaciju, nažalost, ništa od toga se nije desilo. Gospodin Slobodan Milosavljević je razgovarao sa poljoprivrednicima koji su mu skrenuli pažnju da je oko 60 miliona dinara izdvajano za nove automobile, pa su ga zamolili da se malo povede o tome računa, da bi ta sredstva, ukoliko budu preusmerena poljoprivrednicima, na neki način mogla da ublaže to što su preživeli. On je obećao da će na sve načine pokušati da se ta sredstva preusmere ka poljoprivrednicima, međutim, to obećanje nije ispunio. Zbog toga postoji opasnost da poljoprivrednici sa severa Bačke ponovo krenu u blokiranje puteva. Oni se osećaju veoma poniženo, iz prostog razloga što je Vlada proglasila da je stepen ugroženosti, tj. šteta od suše, za razliku od njihovih proračuna i proračuna stručnjaka koji kažu da je to oko 80, 90%, svega 10%. To em što nije tačno, em dovodi do situacije da je ugrožena njihova dalja egzistencija. Imamo saznanje da je svega 60% predviđene površine zasejano pšenicom i sigurno možemo očekivati u sledećoj godini i nestašicu pšenice i mnogo više cene nego što bi se očekivalo. Zbog toga smatram da Vlada nije ispunila ni svoja obećanja, a ni svoju obavezu da sve one koji su stradali, sve poljoprivrednike koji su pretrpeli veliku štetu zbog suša, na neki način obešteti. To je bila njihova obaveza. Em zato što su obećavali, em zato što je bilo prostora da se proširi agrarni budžet. Znači, povećanje budžeta za Ministarstvo za poljoprivredu od 5%, u situaciji u kojoj je Srbija bila ove godine, u situaciji u kojoj će biti sledeće godine, veoma je minimalno i mislim da je mnogo više moglo da se učini po ovom pitanju. Poljoprivrednici sigurno neće biti zadovoljni ovakvim rešenjima i možemo očekivati nove blokade na severu Bačke, i to veoma uskoro. Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Slobodanu Marašu. Da li se još neko javlja za reč od narodnih poslanika? (Ne) Na član 5. Razdeo 12 amandman je podneo narodni poslanik Slaviša Topalović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. stav 1. Zakona o budžetskom sistemu. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Jorgovanka Tabaković.
Poštovane kolege, poštovani građani Srbije, ovo je, možda, jedna od najinteresantnijih, ili najindikativnijih stranica u ovom predlogu prihoda i rashoda Vlade, koji na nedovoljno transparentan način odslikava namere i ponašanje Vlade kad prikuplja i kad troši pare. Pošto nije dovoljno transparentan, kako kažu u njihovom prikazu, potrudiću se da vam objasnim zašto je ovo najinteresantniji deo budžeta. Ova vlada prikuplja najveći deo prihoda od onih koji ne mogu i ne umeju da sakriju svoje prihode i da izbegnu porez, kako se to u teoriji naziva - nisu u prilici da učine evaziju poreza. To su građani koji najvećim delom pune budžetsku kasu plaćanjem poreza na dodatnu vrednost, onda kada se od njihovih plata isplaćuju porezi na primanja, pa onda, kao građani, u nemogućnosti da izbegnu porez na dohodak građana, pune državnu kasu. Istovremeno, do ove godine, najmanji porez je bio na prihode od dobiti preduzeća, upravo zato što je najraznovrsnijim inovacijama revizije međunarodnih računovodstvenih standarda, raznovrsnim načinima i propuštanjem zakona, gledanjem kroz prste velikima, bilo moguće da sakriju svoje prihode. Znači, država koja prikuplja prihode od onih koji ne mogu i ne umeju da ih sakriju, znate gde je predložila da ih uloži? Iznos od 14.285.000.000, što je predmet ovog zakona, predviđeno je da se uloži za dokapitalizaciju Komercijalne banke. Ja ću odmah da dam objašnjenja ovim korisnicima. Komercijalna banka je ona u kojoj Evropska banka za obnovu i razvoj već ima deo kapitala. Komercijalna banka je ona na koju prstom ukazuju da je jedan od inicijatora i učesnika monetarnog udara krajem novembra, iz dva razloga. Jedan je, tvrde novine, kojima mnogo ne verujem, ali kada su finansijski podaci u pitanju imam mogućnosti da to pomalo i proverim, što je htela da ispegla svoj negativni bilans pred kraj godine, pa je dogovorenim naduvavanjem kursa, u sprezi sa Narodnom bankom, peglala svoj završni račun. Komercijalna banka je ona banka koju je jedino hteo da zadrži gospodin Mlađan Dinkić pod svojom šapom, i to nije ružna reč, jer njegova kontrola neke institucije zaista to i znači. To je čovek koji je likvidirao četiri najveće banke, koje će, verujem, jednog dana, kao i Ugovor o sukcesiji, biti predmet proučavanja i utvrđivanja odgovornosti onih koji su to učinili. Znači, toj i takvoj Komercijalnoj banci, od koje, govorio je to moj kolega Amdžad Migati, ova vlada planira da uzme kredit da kupi ambasadu u Briselu, Vlada traži da odobrimo njenu dokapitalizaciju. Ne piše sa koliko novca. Suma je datazbirno i iznosi 14 milijardi i 285 miliona, a znamo samo da je deo od 2 milijarde i 334 miliona namenjen otpisu u radiodifuznoj ustanovi, televiziji Srbije i Vojvodine. Od ovih 14 milijardi, čuli smo u nekim od emisija u kojima je učestvovao potpredsednik Božidar Đelić, planira se još dokapitalizacija Agencije za osiguranje izvoza i Poštanske štedionice. Ja, dragi građani, zaista nemam reči. Ne postoji u srpskom jeziku reč koja može da opiše drskost Vlade prilikom predlaganja ovog dela budžeta. Znači, ne postoji u srpskom jeziku reč koja objedinjava siromaštvo građana i drskost Vlade da traži pare za dokapitalizaciju Poštanske štedionice, čije je kompletno rukovodstvo provelo više od godinu dana u pritvoru zbog istražnih radnji i sprezi sa ''stečajnom mafijom''. To nije prvi put. Niste vi, ministre, novi. Prošla vlada u stanju tehničke, mnogi od sadašnjih ministara bili su i tada članovi. Prosto, nisam mogla da verujem da se neko usuđuje to da radi, za vrednost iznosa za koji su optuženi čelni ljudi Poštanske štedionice izvršila je 2006. godine dokapitalizaciju Poštanske štedionice. Ljudi, kojom logikom pokrivate lopovluk, krađu i prelivanje para iz nečega gde država ima učešće, a to je Poštanska štedionica, nekim fizičkim, privatnim ili pravnim licima u džepove, i onda tražite da se iz budžeta Republike Srbije to pokrije, od prihoda za koje sam rekla ko ih puni, ko ih plaća najvećim delom - oni koji to ne mogu da izbegnu. Ja jesam za poštovanje zakona, ali ova država mora da zasluži da joj građani rado plate ono na šta su zakonom obavezni. Zaista nemam nameru da pozovem na bilo koju vrstu neplaćanja poreza, ali imam nameru da vas pozovem na zdravu logiku, na ozbiljnost, na uvažavanje poslanika, građana, kada tražite da vam odobrimo trošenje iz budžeta. Znači, Komercijalna banka, za koju se tvrdi, a ja nemam dokaza. Zašto ih nemam? Ja sam predsednik Odbora za finansije ispred SRS-a. Ni na jedno moje poslaničko pitanje nisam do sada dobila odgovor i nijedan građanin, nijedna institucija još uvek, iako je traženo, nije mogla da dobije odgovor na pitanje kojih je devet banaka učestvovalo u operacijama sa Narodnom bankom u direktnoj trgovini. Nemojte da mi se pravdate da niste nadležni za Narodnu banku. Čija je to Narodna banka? Nemačke države? Sa Marsa Narodna banka ili je to Narodna banka Republike Srbije? Zašto se krije, dragi građani, ko je prihodovao 376 miliona gubitka Narodne banke u prošloj godini? Tvrdim, ponavljam ono što se zna. Novac ne može da ispari. Ministar kaže da novac menja agregatni oblik, pa iz kredita prelazi u materijalnu stvar. Da, u jednom delu, ali novac ne može da se izgubi. Novac koji je Narodna banka izgubila, otišao je u nečije džepove, a u čije, ne možemo da saznamo. Ako to ne mogu da saznam ja sa mesta na kojem sam, kako će da saznaju građani, kako ću njima da objasnim koliko vi uredno gazdujete državnim parama. Zašto se danas krije koje su banke učestvovale u monetarnom udaru u danu kada je Narodna banka, u želji da stabilizuje kurs, izašla sa četiri miliona evra po ceni od 85 dinara za evro? Kakva je to stabilizacija ako ponudim tako malo evra po tako visokoj ceni? Vi se usuđujete da u vreme kada to ne puni novinske stupce, nego prazni džepove građana, kada plaćaju rate za kredite, predlažete dokapitalizaciju Komercijalne banke, predlažete dokapitalizaciju Poštanske štedionice i dokapitalizaciju Agencije za osiguranje izvoza! To je još jedan doprinos izmišljanju onog paradržavnog aparata u raznim agencijama, uprkos upornom insistiranju na prenošenju naše tradicije i svetskog iskustva u privredu Republike Srbije, da imamo domaću banku za razvoj, banku koja će se baviti kreditiranjem poljoprivrede i izvoza, jer to radi svaka ozbiljna država koja računa dugoročno na opstanak. Vi nama ovde preporučujete dokapitalizaciju, i to, po izjavi gospodina Đelića u nekoj od emisija, sa 50 miliona evra, ali od ovog iznosa, kao Agencija koja će se sada baviti osiguranjem tih nekih naših izvoznih poslova. Da li vi stvarno mislite da je ovaj narod zaboravio da se izvozom bave banke? Zašto tuđe, pa i da mi osiguravamo kredite, kada može naša banka? U ime čega se naše banke ne bave kreditiranjem stanovništva, male privrede i realnog sektora, nego to rade razne agencije i ministarstva, preko nekih posrednih institucija? U ime čega se gospodin Dinkić bavi start ap kreditima, kreditima za razvoj turizma i ne znam čega sve? Ljudi, vi ste okrenuli naglavačke ekonomsku logiku. Da li vi mislite da nismo završili neke škole, da ne pamtimo, da ne postoji literatura ili da svet počinje od vas? Mislim da je ovo zaista, koliko god da ste dali uvijeno, zbirno, s jednom malom napomenom u okviru toga kako će budžetska sredstva sa pozicije 621 biti potrošena, dovoljno drsko i dovoljan razlog da vam ceo budžet ne prođe. Zaista, ne znam da li ćete mi objasniti. Vi ne znate ko vam je to rekao, to je neko tražio, to je bilo bitno za opstanak Vlade. Ne postoji razlog zbog kojeg ćemo plaćati kriminalce koji leže u zatvoru, da njihova imovina ostane bezbedna i još da nam sipate prašinu u oči time što ćete nam predlagati neke zakone o oduzimanju imovine stečene nezakonitim radnjama. Ljudi moji, građani znaju da vi donosite zakone kojima se evidentiraju samo prava, s nadom da će to nekada biti primenjeno, kao što radite povodom restitucije i evidentiranja imovine. Ućutaste juče kad vam rekoh da je sud doneo privremenu meru da je vaša državna agencija, Vladina, prodala vašu, našu, imovinu svih građana Republike Srbije, kao i imovinu Robnih kuća. Imam presudu suda, pošalju građani da se vidi. Nema veze što vi ćutite, ali zna se. Šta ćete onda, izvršićete pritisak, ucenu da se ta privremena mera ukine? Ne možete da ukinete istinu. Ne možete tako da razgovarate sa građanima Srbije. Nisu oni u prilici da iznose argumente kao deo onoga što smo u prilici mi da iznesemo. Nije dovoljno da nam ovde preporučujete anesteziju za amputaciju Kosova, koja se zove ''pristup Evropskoj uniji''. Ponavljam, priča o pristupnim fondovima, priča o svetloj budućnosti i Evropskoj uniji, jeste anestezija za ono što se zove amputacija, planirana i nameravana, a ja se iskreno nadam da se to neće desiti, amputiranje dela teritorije. Ja na to ne mogu da utičem. Šta će oni koji van nas odlučuju o delu teritorije sa koje dolazim? Nažalost, ne može mnogo da učini ni onaj ko u ovoj situaciji predstavlja državu, ali može dovoljno. U ovom delu možemo mnogo da učinimo, i to svi mi zajedno, a to je da se ne pokazujemo građanima kao njihovi nedostojni predstavnici, ne nedostojni u smislu grubosti rečnika koji koristimo, nego nedostojni u onom najvažnijem delu - kako raspolažemo parama koje nam oni prilikom poreza nude da o njima odgovorno odlučujemo. Hvala.
Povodom amandmana, za reč se javio Dragan Vujadinović.
Vrlo kratka interpolacija. Ja sam se već javljao više puta i govorio sam o nužnosti povećanja osnovnog kapitala, da kažem, naše uvozno-izvozne banke koja se zove „AOFI“, a to vam je Agencija za osiguranje i finansiranje izvoza, a ona je osnovana sa 30-ak miliona evra osnovnog kapitala, što je za naš izvoz, odnosno za našu izvoznu konkurentnost malo. Ja sam više puta, u formi poslaničkog pitanja, u ime izvozne privrede, tražio da se poveća osnovni kapital „AOFI“-ja, odnosno te naše izvozne banke, jer ona radi na principu banke. Da li treba da bude izvozna banka ili agencija, to je stručno pitanje. Agencija radi isključivo kao banka. Njeni uslovi su sledeći, 3% kamatna stopa, devizna klauzula i jednokratna naknada 1,4% na godišnjemnivou, ukupna godišnja kamata 4,4%, plus devizna klauzula, a to je kamata jednaka tromesečnom ili niža od tromesečnog euribora, najbolja je, bolje nema i to je za nas, za izvoznike spas. Prema tome, treba da povećamo taj osnovni kapital, zato što je malo para za izvoznike. Izvoznicima mnogo više treba i slažem se u potpunosti sa svima koji kažu da zbog spoljnotrgovinskog deficita i deficita tekućeg računa, koji, pre svega, potiče od spoljnotrgovinskog deficita, mi moramo ili putem kursa ili putem preferencijalnih kredita povećavati izvoznu konkurentnost. Da li će to biti izvozna banka, da li će biti agencija „AOFI“, to je manje bitno, bitno je da se oni racionalno ponašaju i efikasnije rade na principu banke. Toliko. Hvala.
Replika, narodni poslanik Jorgovanka Tabaković.
Niste bili juče tu, gospodine Vujadinoviću, nadam se da su vam preneli da se onaj crveni tepih zove 2.000 do 10.000 evra po novootvorenom radnom mestu, za koje nemamo garanciju. Ja imam tu uredbu. Imam jedno, osnovno pitanje - a zašto mi tako krišom, tajno osnivamo Agenciju za osiguranje depozita koja će se baviti izvozom? Jel to neko zabranio da imamo bankarski sistem i zašto mi to zovemo dokapitalizacija Agencije? Nije tačno, gospodine Vujadinoviću, ja sam vrlo pažljivi slušalac. Osiguranje kredita nije isto što i kreditiranje izvoza. To, apsolutno, nije tačno. Nije tačno ni da se, evo, ovim povodom, samo jedna kratka intervencija, NIP sprovodi preko, na primer, Pokrajinskog izvršnog veća, u liku gospodina Pajtića i dela lokalne samouprave na teritoriji Vojvodine onako kako je zamišljeno. Drage moje kolege, ima nas koji pamtimo primarnu emisiju, njenu zloupotrebu, ali i njenu upotrebu. Imate stare učitelje koji vam kažu, uzmite dinar iz Nacionalnog plana, mi ćemo ga prikazati kao dva, biće i za vas i za nas. To je ono o čemu sam juče govorila, zloupotrebi javnih fondova u privatne svrhe, nažalost. To što je sa plavo-žutom bojom smeta, nije u redu, ali to će građani da procene i osude. Ono što meni smeta, jeste u ime čega je ovde deo banaka, austrijskih banaka, koje je Evropska komisija kažnjavala za kartelsko ponašanje zbog dogovaranja oko kamata; tu je osam banaka dobilo kaznu 2004. godine, daću vam te podatke. Jedna od tih banaka je učestvovala zbog svoje potrebe za novcem, stvoren je monetarni udar u kojem je 20 miliona evra izbijeno iz džepova građana i budžeta. Oni mogu da se zovu banke, oni mogu da kreditiraju, finansiraju i šta god im padne na pamet, pa i onaj život van mogućnosti, a mi ne smemo da osnujemo banku za izvoz, nego smo sve morali da likvidiramo, pa me uveravate u ono što je osiguranje kredita. Šta onda to znači? Da je Agencija za osiguranje depozita neka štedna organizacija građana? Nemojte, gospodine Vujadinoviću, vi ste ekonomista, nema potrebe da se ova država ponaša tako, ili makar ja to ne znam, a oni koji imaju potrebe da se dodvoravaju i boje se, nisu dostojni da potpisuju ovaj budžet, a kamoli da vode državu.
Izvolite, gospodin Dragan Vujadinović. Pretpostavljam da je replika, na koju nemate pravo, ali izvolite, pošto je stručna diskusija, imam ja ovde neka prava.
U okviru „AOFI“-ja, posao osiguranja, praktično, osiguranja izvoza u embrionalnoj fazi, nije ni rađen, ali sav kapital se koristi za finansiranje izvoza. Firma gde sam zaposlen koristi stalno milion i po evra, ali je malo, po ovim uslovima, tri plus jedan, četiri na godišnjem nivou, 4,4% je najbolja kamata i mi smo tražili, stalno smo tražili da se poveća osnovni kapital „AOFI-ja“, jer je izvoznicima obećano od strane Vlade, od ministra finansija, tadašnjeg, Mlađana Dinkića, da će se stvoriti prostor, posebna banka ili agencija gde će biti jeftini krediti od 3 do 4%. To je ostvareno, ali je nedovoljno. Da li se zove osiguranje ili ne, bitna je suština, da se iz tog kredita ceo potencijal vuče kao kreditni potencijal. To je definitivno i treba sve to povećati. Drugo, jednom je gospođa Vučić govorila o nekoj oligopolizaciji banaka. Uveravam vas, gospodo, svakog dana, na bazi ovog kreditnog biroa, na bazi bilansa preduzeća, svakog dana 37 banaka, odnosno desetak banaka obilazi klijente sa dobrim bilansom i takmiče se, nude bolje uslove, tako da o oligopolizaciji ili monopolizaciji bankarske ponude zaista nema ni govora, makar moje iskustvo sa terena to kaže. Nema dogovora, jer banke imaju ograničenu tražnju i ta ponuda je svakog dana, a mi koristimo kredite euribor plus 2,5%, dotle je došlo. Ako je to mnogo, treba reći, a mislim da nije mnogo, da manje ne može. Povlačim se iz diskusije, ali ostajem pri ovim ciframa, i to u potpunosti. Hvala.
Reč ponovo ima gospođa Jorgovanka Tabaković. Uvek su stručne rasprave vrlo interesantne, bar za mene.
Radite u firmi i odlično znate kako se država ranije bavila forsiranjem izvoznih programa i kako su se nekada o tome vodile evidencije i stimulisali ljudi da rade izvoz. Potpuna liberalizacija 2001. godine i sve ono što se do danas dešava, uverava me da vaša lična želja nije sporna, ali je sporno ponašanje Vlade. Nema finansiranja izvoza ako ovu privredu nema ko da kreditira. Ko je kreditira? Strane banke koje od svojih matica dobijaju kredit? Govoriću polako da me građani razumeju, jer vi sigurno znate. Od tih sredstava, vrli stručni guverner, kome je stručnost ispred politike, odmah uzme 40% za obaveznu rezervu. Oni na onih 60 dinara, evra, koje plasiraju, moraju da daju takvu cenu da obezbede isplativost svih 100 dinara. Nije tačno da mi imamo, kao posledicu konkurencije, neke evropske kamate. Nije tačno. Moje iskustvo to kaže. Radila sam dugo u banci, kredite nisam rado koristila, konzervativno vaspitana da živim od onoga koliko imam, što ne znači da neki ljudi ne umeju, ne žele, ili ne moraju; neki moraju da ga uzmu. Ali, uslovi po kojima se krediti daju građanima – od Irske, što je moje poslednje iskustvo, do zemalja iz okruženja, govori o tome da su kamate ovde makar za 25-40% više nego tamo. Izaći ću sa podacima, kao i uvek, i vama ih lično dati. Međutim, kada smo kod stručne diskusije, zamoliću samo jedan minut da gospodinu ministru dovršim od juče, kako je povlačenje para, štampanjem emisije, uzrokovalo inflaciju. Kad država Srbija odštampa hartije od vrednosti, koje nisu štedni zapisi, nego neki državni zapisi, i povuče, znači, neko ih kupi, neko za to da novac. Ko danas u ovoj državi ima višak para koji može da uloži u te državne zapise? (Ministar finansija Mirko Cvetković dobacuje s mesta: Banke.) Banke, odlično. Dao je delimičan odgovor ministar – banke i deo državnih fondova. Prvo njih da objasnim. Oni su kupovali hartije od para koje su im strogo namenski date za plate, materijalne troškove, koje smo i mi ovde odobrili budžetom. Odakle im višak - tim fondovima? Banke, umesto da kreditiraju po ovoj povoljnoj ceni, deo svojih para ulažu u zapise, pa onda manje para ima za kredite. Kada nečega ima manje, ono je skuplje, gospodine ministre. Sama obavezna rezerva, kada se poveća, smanji količinu novca u opticaju, pa gospodin guverner s pravom objašnjava da će poskupeti krediti. Kada kredit poskupi, poskupljuju i svi oni proizvodi u kojima udela imaju krediti, pa, po sistemu gledanja ili spirale – i oni u kojima krediti nemaju učešća. Da prevedem na ono što građani razumeju – kada poskupi benzin, ne poskupi samo trošak, karte, gde je učešće benzina, nego poskupe svi imputi u kojima nafta ili benzin imaju udela. Zato nemojte da ulazimo u rasprave ovog tipa, ili ću ja rado prihvatiti da ulazimo, ali svako sa svoje strane, a ne shvata kakav doprinos daje inflaciji i optužuje onog drugog. Jedini koji imaju pravo da optužuju Narodnu banku i vas za nedovoljno dugoročno sagledavanje posledica smo upravo mi ovde. A u vaše namere, gospodine Vujadinoviću, ne sumnjam. Ali, zaista ima mnogo razloga da sumnjam u namere Vlade koja neće osnovati banku za izvoz, kao što nije ni bankama otpisala dugove koji su njoj otpisani kao državi, nego ih je pretvorila u državnu svojinu, a onda prodavala pare u budžet, davala kome je htela, ne slušajući mnogo ni Skupštinu, ni one koji su te banke stvarali. Zahvaljujem.
Zahvaljujem narodnom poslaniku gospođi Jorgovanki Tabaković. Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, o amandmanu. Izvolite, gospodine Baraliću.
Zahvaljujem, gospodine Mrkonjiću, što ste mi dali reč pre roka. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, u Srbiji banke jesu oligopoliji, a to građani mogu da pronađu na raznim sajtovima. Evo, za početak, poređenje cena 16 proizvoda u Srbiji i Nemačkoj. Molim za trenutak vaše pažnje. Zato što je ovde skup novac, skupa je kamata i na osnovu toga su formirane cene. Dakle, jedan litar mleka u Nemačkoj košta 63, a u Srbiji 72,9 dinara; jedan litar ulja u Nemačkoj košta 60, a u Srbiji 93,90 dinara; dve litre koka-kole u Nemačkoj košta 62 dinara, a u Srbiji 89 dinara; 1,5 litra švepsa u Nemačkoj košta 81, a u Srbiji 83,90; 100 g čokolade ''Milka'' u Nemačkoj je 61,6, a u Srbiji 87,90; 100 g čokolade ''Kinder'' u Nemačkoj košta 66,3, a u Srbiji 97,90; sok od jabuke, jedan litar, u Nemačkoj košta 68,6, a u Srbiji 77,90; čaj od nane - 20 kesica, u Nemačkoj košta 30 dinara, a u Srbiji 32,50. Videli ste kako je skupa srpska hrana. Sad, pasta za zube ''Kolgejt'' od 75 ml u Nemačkoj košta 116 dinara, a u Srbiji 122,9; sapun u Nemačkoj košta 23, a 43 u Srbiji; deterdžent ''Persil'', 2 kg, u Nemačkoj košta 376, a 452,9 u Srbiji; deterdžent ''Arijel'' od 2 kg košta 389 u Nemačkoj, a 465 u Srbiji; šampon ''Nivea'' od 250 ml u Nemačkoj košta 194, a 209,90 u Srbiji; mleko za telo ''Nivea'' od 250 ml u Nemačkoj košta 256, a 314,20 u Srbiji; dezodorans ''Fa'' košta 77 u Nemačkoj, a 178,9 u Srbiji, itd. Uvažene dame i poštovana gospodo, ovo je cena novca u Srbiji. Dakle, u svaki od ovih proizvoda ugrađena je enormna bankarska kamata onih koji posluju. Ovo jeste istina. Dakle, najskuplji novac u jugoistočnoj Evropi danas je u Srbiji. Nijedna od banaka u Srbiji koja posluje kao strana banka to, u stvari, nije. Ona je srpska banka, odnosno banka Srbije sa stranim imenom. Pokušajte, sto puta smo navodili taj primer, otvorite račun kod bilo koje banke u Srbiji – ''Rajfajzen'', bilo koje, pa otiđite u Austriju, ili ''Sosijete ženeral'', pa otiđite u Francusku i probajte da s tog računa nešto platite, reći će vam da ste nepostojeći klijent. To je istina. Ja ovde samo polemišem s onima koji tvrde nešto što ne stoji. Zahvaljujem gospođi Tabaković koja mi je dala dobar šlagvort za ovu temu. Da se ne javljam po Poslovniku, dozvolite da se obratim javnosti, na osnovu pisma koje je ''Studio B'' uputio svim šefovima poslaničkih grupa: ''Ovim putem želimo da vas obavestimo da je gotovo 90% zaposlenih ''Studija B'' podržalo inicijativu da ''Studio B'' bude izuzet iz privatizacije, tj. da u budućnosti ostane gradski javni servis, čiji bi osnivač bila Skupština grada ...''. Obaveštavam zaposlene i menadžment ''Studija B'', u ime SPS, da se u skupštinskoj proceduri nalazi i danas izmena i dopuna Zakona o radiodifuziji kojom SPS traži da se svi elektronski mediji izuzmu iz privatizacije. U skupštinskoj proceduri se nalazi još jedan sličan akt, koji su podnele manjinske stranke, da se izuzmu iz privatizacije elektronski mediji u opštinama i gradovima gde postoje nacionalni saveti, odnosno nacionalne manjine. Dakle, i pored toga što nas ''Studio B'' ne podržava, mi podržavamo ''Studio B'' i zalažemo se da se on i svi elektronski mediji u Srbiji izuzmu iz privatizacije, a da se privatizovani elektronski mediji, čiji su osnivači bili opštine, gradovi, pokrajine, Republika Srbija, vrate u prvobitno stanje. Dakle, mi nismo zavredili čak ni da ''Studio B'' objavi vest kada smo u Skupštini Srbije ovim povodom organizovali konferenciju za novinare, a mi smo, promovišući četiri zakona koja smo pustili u proceduru, rekli, između ostalog, i to da se zalažemo za to da se elektronski mediji izuzmu iz privatizacije, jer to piše u našem političkom programu. Dakle, pozivam gospodina Timofejeva i Sindikat zaposlenih u ''Studiju B'' da pogledaju ovo što smo pustili u proceduru. Danas ćemo ih o tome službeno obavestiti, poslaćemo im kopiju predloga izmena i dopuna Zakona o privatizaciji, odnosno radiodifuziji, gde mogu da se uvere da je ovo što govorim potpuno tačno. Želim i ovo da im poručim, kasno su se setili. Zdušno su podržavali kompletan projekat privatizacije, a kada je red došao na njih, učinilo im se da to i nije baš najbolje rešenje. Nažalost, krivo, što bi rekla ona čuvena reklama od pre deset godina.
Reč ima narodni poslanik, gospođa Borka Vučić.
Poštovani ministre, u vezi s amandmanom, ja ću veoma kratko. Bila bih veoma konkretna, kao i uvek, pošto imam neko iskustvo. U sektoru podrške izvoza i sektoru dobijanja boljih uslova za kreditiranje izvoza, mi smo nula u odnosu na svaku organizaciju ovakve vrste ili agenciju. Neće nam pomoći ni kreditni biro, ni agencije i neke specijalizovane druge institucije. Po mom iskustvu, 42 godine radila sam manje-više sa celim svetom, sa svim tržištima, u izvozu nam može pomoći konkretno jedina izvozna banka, eksportna banka; eksim banaka ima svugde. Neću da govorim o ''Eksim banci'', Americi, ESD-iju, ''Kofasu'', ''Hermesu''. Sve zemlje imaju banku koja se zove banka za kreditiranje osiguranja izvoza i do sada se nijedna, bilo je kod nekih privatizacija, nigde se ove institucije nisu ukinule. Meni je jako žao, ja sam to pokušavala i da pišem i dala sam im predlog kako smo mi došli do tržišta kapitala. Samo kroz naše povećanje proizvodnje, izvoz i uz podršku eksim banaka, eksportnih izvoznih banaka tih zemalja. Prvi rezultat je JAT, prvi koji je priznat od ''Eksim banke'' u Americi. Tada smo napravili prodor na tržište s našom proizvodnjom, a bilo je iz oblasti infrastrukture i saobraćaja. Sećam se tada, zahvaljujući ''Eksim banci'', doživeo je da bude objavljen kao prvi koji je bio najbolja avionska kompanija po tehničkoj opremljenosti i po broju nesreća. Na komercijali nije zauzimao takvo mesto, ali hoću da kažem da su nas te izvozne institucije sveta dovele na tržište, eksportne banke. Mogu da vam kažem da smo čak iskoristili ''Eksportnu banku'' Kine u uslovima kada nam je to trebalo. Prema tome, naša vlada je zaboravila integraciju banaka, ne monopol, monopol ima neko drugi sada. Postoji kod nas i danas mogućnost, htela bih to da kažem, jer sam doživela, u banci gde sam radila, 17 integracija. Mi imamo integracije ne samo banaka, nego i banaka i osiguravajućih kompanija u cilju povećanja kapitala. Samo takve banke mogu da nam pomognu. Kod nas u zemlji postoji takva mogućnost, moram da kažem, i radi naših građana, i radi nas samih, i radi stručnosti. Mi imamo fantastičnu banku, bivšu banku ''Ju garant'', koja se sada zove ''Prva srpska banka''. To su dve značajne banke po svom kapitalu, po svom iskustvu veoma poznate, bavile su se ovim stvarima. Jedna, doduše, specifičnim, ali opet izvozom, kreditirale su izvoz naših posebnih namena. Treba iskoristiti iskustvo svih zemalja. Vi znate da je ''Siti banka'' bila najveća banka sveta, pa i ova ''Kredi agrikol'', da su doživele tri-četiri integracije sa raznim institucijama u cilju povećanja izvoza. Prema tome, samo predlažem ministru finansija, jer mislim da kod nas ta mogućnost uopšte nije iskorišćena. Jedna je ''Jubmes'' ili ''Ju garant banka'', one imaju sve uslove da se integrišu sa svojim kapitalom i danas. Ja ih veoma ozbiljno pratim, a isto tako smatram da postoje drugi izvori, mogućnosti da veoma brzo, bez ikakvog bola, dobijemo banku, izvoznu ili razvojnu, koja se bavi kreditiranjem izvoza.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne) Na član 5. razdeo 12. amandman je podneo narodni poslanik Oto Kišmarton. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. stav 1. Zakona o budžetskom sistemu. Reč ima narodni poslanik Oto Kišmarton.
Dame i gospodo, dragi prijatelji, na Predlog zakona o budžetu podneo sam amandman u ime SRS-a, na član 5. razdeo 12, funkcija 110 - ekonomska klasifikacija 621, u koloni 6, tako da se iznos "11.951.000.000" zamenjuje iznosom od "10.451.000.000", a u koloni 8 - iznos od "14.285.145.000" zamenjuje se iznosom od "12.785.145.000". Srpska radikalna stranka predlaže da se ta razlika od milijardu i po preusmeri u poljoprivredu. SRS smatra da su poljoprivredni proizvođači i poljoprivredna proizvodnja u izuzetno teškom stanju i da je ukupno stanje pogoršano katastrofalnom sušom ove godine i štetama nastalim kao posledica te suše. Zato smatramo da u 2008. godini treba da se poveća obim subvencioniranja i regresiranja ratarstva i stočarske proizvodnje. Smatramo da je za državu važniji oporavak poljoprivredne proizvodnje, nego dokapitalizacija nekih banaka kao što je Komercijalna banka, Poštanska štedionica itd, ili ulaganje u skijališta. Budžet za 2008. godinu razmatrali smo u situacijama kada završni računi iz prethodnih godina nisu bili na dnevnom redu. Projektovana makroekonomska politika obećava da ćemo i dalje imati hvalu, da će inflacija biti jednocifrena, čega smo se naslušali i do sada. Kako to izgleda u praksi? Veoma dobro i sve izraženije to osećaju građani Srbije u svakodnevnom susretu sa potrošačkom korpom. Sve češće poskupljuju osnovne životne namirnice, hleb, mleko, ulje itd. Očigledno je da će se pritezanje inflatornih pritisaka i dalje odvijati preko uloge Centralne banke i kursa dinara u odnosu na evro, a to će i dalje pogodovati uvozničkom lobiju, dok će izvozna privreda beležiti značajne gubitke, uzimajući u obzir projektovani rast izvoza. Ova konstatacija je jasno naglašena u memorandumu u budžetu i fiskalnoj politici za 2008. godinu, kao vođenje čvrste fiskalne i monetarne politike. Šta je sa građanima Srbije? Građani će za osnovne životne potrebe izdvajati sve više čvrstih "dinara", što je sasvim sigurno. S obzirom na to da većina građana živi na ivici socijalne bede, postavlja se pitanje kome je ovaj budžet namenjen, kao i kako će sredstva na najefikasniji način dospeti do onih kojima su najpotrebnija, kako će dospeti do poljoprivrede i privrede. Odgovor na pitanje - kome je namenjen budžet, jasan je, jer je budžet namenjen vladajućoj koaliciji za međusobno podmirivanje računa. Problem Vlade je što nema viziju za povećanje društvenog bruto proizvoda i sposobnosti, punih sedam godina, za upravljanje privredom. Najave zamrzavanja plata budžetskih korisnika i smanjenja subvencija posledica su prezadužene privrede i poljoprivrede, koja za predlagača, tj. za Vladu, postoji samo kao poreski obveznik, a ne kao korisnik privrednog ambijenta. Tako je Srbija osvanula u štrajkovima, a predlagač budžeta muku muči da napravi kompromis kako bi postigao cilj, i to baš u nezgodno vreme, u predizborno vreme. Istovremeno, iz medija nas obasipaju konstatacijama da živimo u blagostanju, a to znači potcenjivanje građana, koji kao da nisu dovoljno pametni i nikako da shvate da u Srbiji ima posla za sve, da nema poskupljenja komunalija, hrane, goriva itd. Nesposobnost ubrzanog oživljavanja privrede i poljoprivrede i stvaranja pozitivnog stvaralačkog ambijenta manifestuje se nedovoljnim društvenim bruto proizvodom, a neracionalna, skupa i neefikasna država čini ono što u ovom trenutku jedino zna. Moj amandman nije prihvaćen iako Vlada non-stop govori o potrebi pomaganja poljoprivredi i selima. Vidim da su to samo priče o razvoju poljoprivrede, o zalaganju za poljoprivrednog proizvođača, zalaganju za selo, ali mere od strane Vlade za to ne postoje. Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Oto Kišmartonu. Da li se još neko javlja za reč povodom ovog amandmana? (Ne) Na član 5. Razdeo 12.amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26 .stav 1. Zakona o budžetskom sistemu. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 5. Razdeo 12.amandman je podnela narodni poslanik Zorica Stevanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zorica Stevanović.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu čl. 145. i 163.Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, u ime Poslaničke grupe SRS-a, podnela sam amandman na Predlog zakona o budžetu Republike Srbije u kome tražim da se u članu 5. razdeo 12, funkcija 110, ekonomska klasifikacija 621 briše. Moje obrazloženje je da je neophodno započeti realno finansiranje budžeta. Odgovor Vlade Republike Srbije na moj amandman glasi – amandman se ne prihvata iz razloga što su sredstva planirana polazeći od potrebe očuvanja procenta vlasništva Republike Srbije u slučajevima dokapitalizacije, i to Komercijalne banke, Nacionalne korporacije za osiguranje stambenih kredita, Fonda za osiguranje depozita i Poštanske štedionice. Da vas podsetim, u delu u kome vršim intervenciju amandmanom, sredstva budžeta Republike Srbije u iznosu od 14.285.145.000 dinara raspoređuju se za dokapitalizaciju Komercijalne banke, Nacionalnoj korporaciji za osiguranje stambenih kredita, Fondu za osiguranje depozita, Poštanskoj štedionici, osiguranje izvoza, otpisu potraživanja Radiodifuznoj ustanovi RTS i tu se pominju Radiodifuzna ustanova Vojvodine i Radiodifuzna ustanova RTS, iako se dve ustanove već finansiraju iz skupe TV pretplate. Mi srpski radikali smatramo da je neophodno započeti realno finansiranje budžeta. Sredstva od 14.285.145.000 dinara nisu mala, to su skoro tri godišnja budžeta grada Niša. Pošto sam ja poslanik iz Niša, moraću da na to skrenem pažnju, da i sami moji sugrađani uvide neke momente. Kad smo već kod tog budžeta, moram da obavestim srpsku javnost da je budžet u gradu Nišu pet milijardi. Pošto je juče bilo usvajanje budžeta na sednici Skupštine Grada, nešto je malo veći od pet milijardi, ali ni to nije dovoljno. Samo 70 miliona dinara iz budžeta grada Niša izdvaja se za potrebe gradonačelnika i njegovog kabineta, što je više od ukupne sume izdvojene za besplatne obroke u Narodnoj kuhinji, za besplatne užine za decu osnovnog školskog uzrasta, za besplatne užine za decu ometenu u razvoju, za jednokratnu pomoć za postupak vantelesne oplodnje itd. Volela bih da javnost Srbije sudi o tome kako vi trošite pare, na osnovu svih uloženih amandmana. Posebno je interesantan deo četvrto obrazloženje sredstava po pojedinim korisnicima. U tom delu Vlada je morala da objasni zašto je utvrđena finansijska sredstva opredelila korisnicima budžeta, pa kod obrazloženja člana 5. razdeo 12. funkcija 110, na aproprijaciji 621, na moje iznenađenje, nema nikakvog obrazloženja, već se samo prepisuju stavke koje će se finansirati. Smatram da zadržavate stare navike, kao i u drugim zakonima, prepisujete odredbe iz Ustava, bez ikakve razrade. Dakle, samo prepisivanje, od reči do reči, nema nikakvog objašnjenja, odnosno u Predlogu zakona o budžetu ne dajete nikakvo obrazloženje, već samo prepisujete tekst razdela 12, funkcije 110, člana 5. Poslanici SRS-a pokušavaju da vam pomognu da uredite zakone. Ulaganjem amandmana, zakoni bi mogli da važe za sve građane Srbije, a ne za vas lično. Pokušavamo da vam ukažemo na propuste i da zatvorimo vrata za bilo kakvu vrstu manipulacije, ali ne vredi, vama više odgovara da dođete, dignete ruke kako vam odgovara, a da mi ćutimo i ne komentarišemo sve ono što nije dobro. Moram ponovo da vas podsetim da ste u Zakonu o službama bezbednosti, koji ste takođe prepisali i koji nije jedini, bukvalno, gospodina Markovića, koji je bio zatečen i nespreman, prevarili time što ste stavili da se službe bezbednosti neće finansirati iz budžeta. Ima još nešto, gospodine Cvetkoviću, što sam primetila, naime, budžet BIA-e je za milijardu teži od budžeta Skupštine. Lično, smatram da vi te pare nećete da iskoristite za hapšenje i odvođenje nevinih Srba u Haški tribunal. Da dalje ne dužim, pošto idu izbori, nadam se da će se sve promeniti nakon pobede Tomislava Nikolića na predsedničkim izborima. Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Zorici Stevanović. Da li se još neko javlja za reč povodom ovog amandmana?(Ne) Na član 5. razdeo 12 amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26 .stav 1. Zakona o budžetskom sistemu. Reč ima narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu člana 145, podneo sam amandman na Predlog zakona o budžetu Republike Srbije za 2008. godinu. U članu 5. razdeo 12, kaže se – osim toga, obezbeđuju se sredstva namenjena za otpis potraživanja Radiodifuznoj ustanovi RTS, i to Radiodifuznoj ustanovi Vojvodine i Radiodifuznoj ustanovi RTS. Vi ste se zalagali protiv pretplate i za poslovanje RTS-a na tržišnim principima. Mislim da se ovaj vaš stav kosi s onim stavovima koje ste imali unazad sedam-osam godina i na osnovu kojih ste zavaravali narod, pa se, stoga, kaže da bi Vlada trebalo da bude malo štedljivija i racionalnija u trošenju budžetskih sredstava. Ovaj budžet se ne zasniva na ekonomskim principima, već je, u osnovi, finansijska podrška politici koju vodi Vlada i on je socijalni, jer je činjenica da su u njemu predviđena značajna sredstva za plate i penzije, umesto da je razvojni, da pokazuje jasnu orijentaciju Vlade ka ulaganjima u razvoj, odnosno budućnost. Budžet Srbije za 2008. je loš i populistički, jer podilazi budžetskim korisnicima u pogledu plata, a da pri tom ceh političkih apetita treba da plate privrednici, koji izdvajaju 95% budžetskih sredstava. Time se još više otežava njihov položaj, jer ovakav budžet predviđa da se od privrednika ubuduće uzima još više. Budžet neće ostvariti nijedan od proklamovanih ciljeva: ni veću zaposlenost, ni veći privredni razvoj, ni jednocifrenu inflaciju. Ceo budžet je napravljen populistički, predizborno, antireformski, sa 14,8 milijardi deficita. Vi sada treba da podmirite, gospodo, sve nerazumne potrebe Dinkića da razvija regionalnu Srbiju, da ispunite zahteve mnogih ministara, da ostvarite neki privredni rast, jednocifrenu inflaciju i lošu socijalnu politiku. Osnovna greška kreatora Predloga budžeta za narednu godinu je što su ga sačinili na projektovanim, umesto na realnim prihodima i rashodima, što se prilikom njegove izrade rukovodilo socijalnim i političkim okolnostima, a ne optimalnim potrebama. Srbiji je potreban razvojni budžet, izgradnja infrastrukture, ali na realnoj osnovi i ne na štetu životnog standarda i kvaliteta života građana. Najbolji način da se budžet depolitizuje i sačuva od tih pritisaka jeste da se unapred napravi fiskalna strategija za nekoliko godina, kako se to, inače, radi u uređenim državama i kako će to uraditi radikali u skorije vreme. Zato je potrebno započeti realno finansiranje budžeta. Neće proći mnogo vremena, a Srbija će imati dobar budžet, dobrog domaćina i za predsednika Tomislava Nikolića.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne) Na član 5. razdeo 12. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Marković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Dragan Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu član 145. Poslovnika Narodne skupštine, podneo sam amandman na Predlog zakona o budžetu Republike Srbije za 2008. godinu, u ime poslaničke grupe SRS-a. Predlažem da se u članu 5. razdeo 12, funkcija 110, ekonomska klasifikacija 622 briše. Da podsetim narodne poslanike, u okviru funkcije 110 planirana su sredstva za članski ulog u kapitalu Evropske banke za obnovu i razvoj. To nisu mala sredstva. Za članski ulog treba platiti 200 miliona dinara. Krediti koje dobijamo od raznih evropskih i svetskih banaka, pa i od Evropske banke za obnovu i razvoj, sve su samo ne povoljni. Setimo se samo zakona koje smo ovde donosili, Zakona o potvrđivanju Ugovora o garanciji između Republike Srbije i Evropske investicione banke (Projekat obnove železnice) i Zakona o potvrđivanju Ugovora o garanciji, Železnice Srbije - vozna sredstva, između Republike Srbije i Evropske banke za obnovu i razvoj. I pored budžetskog izdvajanja, ekonomske klasifikacije 622 i dobijanja kredita po ovim ugovorima, građani Niša, odakle dolazim, ne mogu da dobiju deo pruge koja bi bila izmeštena iz samog gradskog područja, za pravac Dimitrovgrad, na Koridoru 10. Enormnim zaduženjem dovodimo zemlju u opasnost od ekonomskog ropstva, ali ovu vladu to ne zanima. Ovoj vladi je jedini cilj da što duže zadrži vlast. Svesni su i ministri iz ove interesne vlade da će mnogi od njih, promenom vlasti, biti na optuženičkoj klupi. Dok narod sve gore živi, dok su milioni nezaposlenih u Srbiji, dok 600 hiljada ljudi živi ispod donje granice siromaštva, dok štrajkuju profesori, lekari, radnici, a tajkuni iz redova stranaka na vlasti postaju sve bogatiji, Vlada tvrdi da živimo sve bolje i sve više i više zadužuje zemlju. Nema više domaćih banaka, nema proizvodnje, nema zapošljavanja, a sve više mladih i obrazovanih ljudi napušta Srbiju. Nažalost, takva je trenutna situacija, koja nas srpske radikale ne čini sretnima. Predstojeći predsednički izbori, na kojima će ubedljivo pobediti Tomislav Nikolić, zauvek će sa političke scene ukloniti i Borisa Tadića i Vojislava Koštunicu i sa njima će otići i ova neuspešna vlada. Vreme je za vredne, uspešne i poštene, vreme je za Tomislava Nikolića i SRS.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne) Na član 5. razdele 14. i 19, amandman, s ispravkom,podneo je narodni poslanik Srđan Šajn. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a nije se izjasnila o ispravci amandmana. Odbor za finansije je prihvatio amandman, s ispravkom, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman, s ispravkom, pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima ministar.
Vlada nije prihvatila osnovni amandman. Međutim, došlo je do ispravke, tako da ovaj ispravljeni amandman prihvatamo. Ne znam da li treba da vam pročitam ili ćete vi dobiti, ali taj novi, koji je došao, on je prihvaćen.
Dakle, Vlada je prihvatila ovaj amandman, s ispravkom, Odbor za finansije je prihvatio amandman, s ispravkom, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman, s ispravkom, pravno moguć, tako da konstatujem da je ovaj amandman, s ispravkom, postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 5. razdeo 14. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Mićić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra daamandman nije u skladu sa članom26. stav 3. Zakona o budžetskom sistemu. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 5. razdeo 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović i Jasmina Milošević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Petar Petrović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred Jedinstvene Srbije, podneo sam jedan amandman kojim smo tražili, ja i narodni poslanik Jasmina Milošević, da se u članu 5. razdeo 14, funkcija 420, dodaju reči: ''i poljoprivrednim proizvođačima za isplatu predate šećerne repe''. Zašto smo ovo tražili? Iz prostog razloga što na teritoriji Pomoravskog okruga postoji veliki broj poljoprivrednih proizvođača koji već više od 10 godina pokušavaju da naplate predatu šećernu repu. Nažalost, to do sada nisu uspeli, jer je šećerana ''Šelk 911'' u stečaju, nema sredstava da se isplati ova šećerna repa, pa se postavlja pitanje da li su proizvođači krivi što ne mogu da naplate svoju muku. Ova država je našla način da isplati staru deviznu štednju, da isplati deviznu štednju i onim građanima koji su ulagali novac kod banaka koje su svojevremeno nudile velike kamate, koji su dobrovoljno stupali u odnose s tim bankama, a ovi proizvođači su verovali tadašnjim društvenim i državnim organizacijama, kao što je Šećerana u Ćupriji, koja je imala ugovore s određenim poljoprivrednim dobrima. Zasadili su repu, proizveli je, predali je i za to dobili samo jedno parče papira, s kojim su podneli razne tužbe kod nadležnih sudova, pa su još ušli, slušajući druge, u nove troškove, plaćajući advokate i sudske takse. Sada imaju validne izvršne sudske presude, ali, što naš narod kaže – mogu s njima da se slikaju. Postavlja se pitanje, odnosno mi iz Jedinstvene Srbije postavljamo pitanje da li je ova država toliko siromašna da ne može da odvoji pedesetak miliona dinara, jer, otprilike, tolika su potraživanja ovih poljoprivrednih proizvođača, od Velike Plane pa do Ražnja, da ih isplati ili u naturi, preko šećera, ili u novcu. Ne traže oni, odnosno odrekli bi se i kamate i svega, samo traže svoj krvavo zarađen novac, da naplate svoj znoj i ono što su ulagali u proizvodnju te šećerne repe. Mislim da ovo nisu velike pare za budžet Republike Srbije, s obzirom na to da su u ovoj klasifikaciji već predviđena sredstva od 17 milijardi, odnosno 15 milijardi 220 miliona, koja se troše po posebnim odlukama Vlade Republike Srbije, i da se, kroz posebnu odluku Vlade Republike Srbije, iz ovih sredstava izdvoje sredstva u visini od 50 miliona dinara, da se isplati trud i rad poljoprivrednih proizvođača, tj. predata šećerna repa. Svedoci smo toga da su u Vojvodini mnogi poljoprivredni proizvođači bili u sličnoj ili istoj situaciji, ali su svoj trud i rad naplaćivali tako što su blokirali raznorazne regionalne i lokalne puteve, znači, koristili su pomalo i silu da bi došli do svog zarađenog novca. Da li treba da damo savet poljoprivrednim proizvođačima iz Pomoravskog okruga, a najviše ih je iz opštine Jagodina, da krenu na taj način? Mi smo ih do sada odvraćali od tog puta, ali nećemo više moći. Ne bi voleo da dođemo u situaciju da oni primene silu da bi ostvarili svoja prava, a sigurno jesu u pravu. Taj njihov trud, taj njihov rad, taj njihov znoj pretvoren u šećer ova država je nekome prodala, nekome dala i to je naplatila. Zato, gospodine ministre, mislim da bi trebalo, preko Ministarstva poljoprivrede, a postoji zahtev u Ministarstvu, kod gospodina Milosavljevića, na ovaj iznos, da se nađe način da se ovim poljoprivrednim proizvođačima isplati njihov trud, njihov rad, i da se delimično nadomesti ono što su oni iz svojih rođenih para uložili u proizvodnju ove šećerne repe. Prema tome, oni su duplo oštećeni – em su dali svoje pare, uložili su u proizvodnju, em nisu naplatili, em su prošle godine i godine, pa kamata ide na ta njihova potraživanja, a "Šelk 911" je u stečaju i Bog sveti će znati kada će oni izaći iz toga i da li će uopšte neko u privatizaciji hteti da je kupi. Nisu krivi ovi poljoprivredni proizvođači što je neko nekada, u nekom vremenskom periodu ranije, loše upravljao tom firmom i doveo je u situaciju da je ušla u stečaj iz koga u ovom trenutku nema, bar po mom mišljenju, izlaza. Zato vas molim da prihvatite ovaj amandman poslanika Jedinstvene Srbije i da odredite sredstva za isplatu ove šećerne repe poljoprivrednim proizvođačima, a istovremeno vas, koleginice i kolege poslanici, molim da u danu za glasanje podržite ovaj amandman, da stvorimo pravni osnov i pravni uslov – da bi Vlada mogla, posebnom odlukom, da opredeli ova sredstva, koja se već nalaze na klasifikaciji 420 u razdelu 14, i isplati ovu šećernu repu poljoprivrednim proizvođačima Pomoravskog okruga. Nadam se da sam bio dovoljno jasan i da ćete imati razumevanja, Vlada i poslanici, da ljudi koji su s mukom nešto zaradili, a nisu naplatili, konačno dočekaju dan da im to bude isplaćeno. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Petroviću. Da li se još neko javlja povodom ovog amandmana? (Ne). Pre nego što pređemo na sledeći amandman, želim samo da vas upoznam da danas radimo do 18 časova, a sutra do 15 časova, tako da možete da planirate svoje dalje obaveze. Na član 5. razdeo 14. amandman je podnela narodni poslanik Elvira Kovač. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman.Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Balint Pastor.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ja sam juče rekao da će narodni poslanici Saveza vojvođanskih Mađara glasati protiv predloženog budžeta, i to iz pet razloga: zbog enormno velike javne potrošnje koja ugrožava investicije; zbog neustavnog, odnosno protivustavnog položaja Vojvodine u ovom predlogu budžeta; zbog toga što ni reči nema o denacionalizaciji u Predlogu zakona o budžetu za 2008. godinu; zbog toga što se nacionalne manjine spominju samo na jednom mestu u celom budžetu i zbog položaja poljoprivrednih proizvođača. Ja bih sada želeo da govorim o našem amandmanu, amandmanu narodnih poslanika Saveza vojvođanskih Mađara, kojim smo predložili da se poboljša položaj onih građana Republike Srbije koji žive od poljoprivrede. Znači, radi se o poljoprivrednim proizvođačima. Konkretno, predložili smo da se iz budžeta za 2008. godinu izdvoje sredstva u visini od milijardu dinara za smanjenje šteta od suše. Moram da vam kažem da je cela Republika Srbija, a prvenstveno severni delovi AP Vojvodine, pogođena sušom ove godine, odnosno ovog leta, nezapamćenom u poslednjih 20 godina. Samo na teritoriji opština Bačka Topola, Kanjiža, Mali Iđoš, Novi Kneževac i Subotica ta šteta iznosi nešto više od 7,5 milijardi dinara. Mi smo ovim amandmanom predložili da Vlada izdvoji milijardu dinara za smanjenje šteta od suše, pošto smo realni i smatramo da Republika Srbija, odnosno Vlada Republike Srbije nije u mogućnosti, nažalost, da isplati svu štetu poljoprivrednim proizvođačima. Nije mi jasno zašto Vlada Republike Srbije nije podržala ovaj naš amandman. Nije mi jasno zašto Vlada nije svesna činjenice da se mora pomoći ljudima koji žive od poljoprivrede. Naravno, ovaj amandman bi se odnosio ne samo na poljoprivredne proizvođače koji žive u Vojvodini, nego bi se odnosio na sve poljoprivredne proizvođače na teritoriji cele Republike Srbije. Ali, Vlada Republike Srbije smatra da ovim ljudima ne treba pomoći. I u načelnoj raspravi sam rekao kako je glasio izborni slogan Demokratske stranke, odnosno rekao sam i u načelnoj raspravi da mi nije jasno zašto ministri koji pripadaju DS-u, i gospodin Cvetković, ministar za finansije, i gospodin Milosavljević, ministar poljoprivrede, neće da podrže poljoprivredne proizvođače, bez obzira na to što izborni slogan glasi – Život ne može da čeka. Izgleda da život može da čeka, izgleda da vladajuće stranke, prvenstveno, Demokratska stranka ne smatra bitnim da pomogne poljoprivrednim proizvođačima. Demokratska stranka ne smatra da je bitno da pomogne malim i srednjim preduzećima i to meni nije jasno. Mi smo predložili da se milijarda dinara dodeli poljoprivrednim proizvođačima, i to na način da se nijedan jedini dinar ne mora uzeti sa drugih pozicija. Postoji i iznos od 15,2 milijarde dinara, koji će se rasporediti po posebnom aktu Vlade Republike Srbije i mi smo predložili da se od tih 15 milijardi dinara, milijarda dinara dodeli poljoprivrednim proizvođačima koji su pretrpeli sušu. Nije tačno da ovaj iznos ne bi mogao da se dodeli poljoprivrednim proizvođačima. Jednostavno, fali dobra namera Vlade Republike Srbije. Moram malo i da repliciram gospodinu Petroviću, narodnom poslaniku Jedinstvene Srbije, jer je on malopre, govoreći o položaju poljoprivrede, rekao da su poljoprivredni proizvođači iz Vojvodine primenili silu, da su blokirali puteve i da su dobili određena sredstva. Kao prvo, poljoprivredni proizvođači iz Vojvodine nisu primenili silu, oni jesu blokirali neke puteve na nekoliko dana, ali, moram da kažem svim narodnim poslanicima, bez obzira na to, nijedan jedini dinar nisu dobili. Znači, nije tačno da su poljoprivredni proizvođači iz Vojvodine dobili ijedan dinar. Isto tako, moram da kažem gospodinu Petroviću da ćemo mi, svakako, podržati i njihov amandman, jer smatramo da njime možemo, isto tako, postići cilj koji želimo postići našim amandmanom. Zarad javnosti i zbog informisanosti narodnih poslanika, moram da kažem da su krajem oktobra poljoprivredni proizvođači stvarno blokirali neke puteve u Vojvodini i da su zahtevali razgovor s ministrom poljoprivrede, gospodinom Slobodanom Milosavljevićem, ali je Vlada Republike Srbije, umesto gospodina Milosavljevića, poslala žandarmeriju, kao da se radi o nekim fudbalskim huliganima, kao da se radi o nekim kriminalcima. Jednostavno, na nekoliko stotina poljoprivrednih proizvođača Vlada Republike Srbije je poslala žandarmeriju. To vrlo dobro pokazuje kakav je odnos Vlade Republike Srbije prema poljoprivredi, prema životnim problemima građana Vojvodine, i ne samo Vojvodine, nego i cele Srbije. Rekao sam u načelnoj raspravi i to da poljoprivredni proizvođači do dana današnjeg jedan jedini dinar nisu dobili, a kada se desila poplava pre nekoliko nedelja u centralnoj Srbiji, Vlada Republike Srbije je telefonskom sednicom dodelila 58 miliona dinara za te građane. Moram da ponovim da je Vlada Republike Srbije vrlo dobro uradila što je odmah reagovala, što je tim ljudima dodelila tu pomoć, mi to ne sporimo, to je u redu, to je rešavanje životnih problema građana Republike Srbije, ali mi nije jasno zašto od avgusta do dana današnjeg nijedan jedini dinar nije dodeljen poljoprivrednim proizvođačima. Moram da ponovim i činjenicu da je Savez vojvođanskih Mađara još 10. avgusta uputio pismo i premijeru Srbije, i potpredsednikuVlade Republike Srbije, i ministru poljoprivrede u Vladi Republike Srbije, i da smo tada ukazali da je došlo do nezapamćene suše u Vojvodini. Tada smo podsetili Vladu da je to elementarna nepogoda koja je pogodila ljude koji se bave ratarstvom, stočarstvom i voćarstvom, da su prosečni prinosi soje, kukuruza i suncokreta, prema procenama stručnjaka, smanjeni za 50 do 70% u nekim mestima u severnoj Vojvodini i da bi bilo dobro da Vlada reaguje. Mi smo to pismo uputili na vreme, još jednom da ponovim, 10. avgusta. Naravno, nikakav odgovor na to pismo nismo dobili, a što je još veći problem, nisu odgovor dobili, u formi pomoći, ni poljoprivredni proizvođači. S ovog mesta bih još jednom želeo da zamolim gospodina Cvetkovića, ministra finansija u Vladi Republike Srbije, da na način kako je prihvatio, u ime Vlade Republike Srbije, amandman narodnog poslanika Srđana Šajna, prihvati i ovaj naš amandman i da doprinese aktivno smanjenju posledica suše u Vojvodini i u celoj Srbiji. Još jednom bih da ponovim da je ta milijarda dinara, koju smo predložili, po nama, ostvarljiva. Ta sredstva se mogu obezbediti u budžetu i veoma bi bilo bitno da se rešavaju problemi građana koji žive od poljoprivrede, koja im je isključivi prihod. Vlada Republike Srbije ne bi smela da na tako pasivan način reaguje, odnosno da nikako ne reaguje na probleme ljudi koji žive od poljoprivrede. Molim gospodina Cvetkovića da prihvati, u ime Vlade Republike Srbije, ovaj amandman. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Pastor. Da li se još neko javlja povodom ovog amandmana? Reč ima narodni poslanik Laslo Varga. Izvolite.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, želeo bih da nastavim tamo gde je gospodin Pastor stao. Na sednici Narodne skupštine Republike Srbije, 19. septembra, gospodinu Slobodanu Milosavljeviću sam postavio pitanje – koje će mere Vlada Republike Srbije preduzeti u cilju otklanjanja posledica ove elementarne nepogode koja se desila, s jedne strane, u severnojVojvodini, a i u ostalim delovima Republike Srbije. Ministar je tada priznao da je ova suša zaista poprimila sve razmere elementarne nepogode i da će Vlada u roku od dve do tri nedelje preduzeti neke mere, odnosno doneti neke mere, kako bi se olakšao položaj poljoprivrednika. Ovo obećanje je dato 19. septembra 2007. godine. Prošlo je, umesto tri nedelje, tri meseca, a Vlada nikakvu pomoć ovim ljudima nije pružila. Neke stvari je, međutim, uradila. Kada su poljoprivredni proizvođači, 30. oktobra, izrevoltirani odnosom Vlade Republike Srbije i Ministarstva prema njihovom problemu, organizovali protest, onda je Vlada, o tome je već bilo dosta puta reči za ovom govornicom, poslala žandarmeriju da pregovara s njima. Ceo dan su ti ljudi proveli pored autoputa, dok se neko iz Ministarstva nije udostojio da se tamo pojavi, naravno, u kasnim večernjim časovima. Ceo dan je padala kiša, bilo je strašno vreme, on je tada došao kod tih ljudi, ispričao svoju priču, dao neka obećanja i, naravno, vratio se u Beograd. Posle toga, 8. novembra, Vlada je donela zaključak kojim je prihvatila informaciju Ministarstva poljoprivrede o nastalim štetama i utvrdila da je šteta u Bačkoj, Banatu i Sremu iznosila 10%. To ne odgovara istini, jer je šteta prouzrokovana sušom samo na teritoriji pet opština severne Vojvodine, dakle, na teritoriji opština Bačke Topole, Kanjiže, Malog Iđoša, Novog Kneževca i Subotice, iznosila 7,5 milijardi dinara. To sigurno nije 10%. Naravno, skupštine opštine ovih opština su proglasile i elementarnu nepogodu na svojim područjima. One su radile ono što su mogle. Dalje, gospodin Velimir Ilić je pre nekoliko dana, ministar za infrastrukturu, koji je ujedno i predsednik Vladine Komisije za elementarne nepogode, 10. decembra, primio delegaciju poljoprivrednih proizvođača iz severne Vojvodine i dao im čvrsto obećanje da će najkasnije do kraja februara biti isplaćeno 8.000 dinara po hektaru obradivog zemljišta na ime štete nastale od letošnje suše. Dao je i obećanje da će se ovaj problem naći na dnevnom redu Vlade Republike Srbije, na sednici Vlade, koja je održana u četvrtak 13. decembra. Možete pretpostaviti da ni reči o ovom problemu na toj sednici Vlade Republike Srbije nije bilo. Dakle, poljoprivredni proizvođači su još jednom od strane Vlade prevareni. Ovaj uvod je bio potreban kako bi svi mogli steći jasnu sliku o odnosu Vlade Republike Srbije prema poljoprivredi. Što se amandmana poslanice Elvire Kovač tiče, ona je predložila da iznos od jedne milijarde dinara u Ministarstvu poljoprivrede bude namenjen za otklanjanje posledica od elementarne nepogode. Kako se to moglo i očekivati Vlada, nije prihvatila ni ovaj amandman opozicije. U obrazloženju stoji da se amandman ne prihvata iz razloga što se sredstva za otklanjanje posledica elementarnih nepogoda planiraju u drugoj ekonomskoj klasifikaciji, dakle ne u ovoj u kojoj smo mi predložili, nego u jednoj drugoj ekonomskoj klasifikaciji. Ovo je, dame i gospodo narodni poslanici, predstavnici, odnosno predstavniče Vlade, pravo licemerje. Naime, Vladi ni na kraj pameti nije padalo da proglasi elementarnu nepogodu, nego je falsifikovala podatke i utvrdila da šteta u Bačkoj, Banatu i Sremu iznosi 10%. Iz tog razloga, nije nam preostalo ništa drugo nego da predložimo da se iz ekonomske klasifikacije 451 – subvencije javnim nefinansijskim preduzećima i organizacijama, opredeli deo sredstava za otklanjanje posledica suše. Da smo predložili da se deo sredstava iz ekonomske klasifikacije 484, dakle, naknade za štete nastale usled elementarnih nepogoda, opredeli za pomoć poljoprivrednim proizvođačima na ime suše, vi biste onda odbili amandman s obrazloženjem da od strane Vlade Republike Srbije nije proglašena elementarna nepogoda i bili biste u pravu. Naravno, sve ovo što sam ispričao samo je forma, a suština je jednostavna. Vlada poljoprivrednim proizvođačima koji su u 2007. godini pretrpeli ogromne štete ne želi pomoći. Šta se istovremeno dešava? Recimo, 14.12, ministar zadužen za Nacionalni investicioni plan, gospodin Dragan Đilas, u Babušnici daje izjavu da je Vlada iz sredstava Nacionalnog investicionog plana obezbedila skoro pola milijarde dinara za hitnu sanaciju oštećenih objekata, puteva i mostova u toj opštini. Molim vas, nemojte me pogrešno razumeti, nemam ništa protiv toga da se pomogne građanima Babušnice, ali smo protiv ove politike dvostrukih aršina i protiv ovog načina sprovođenja programa ravnomernog regionalnog razvoja Republike Srbije. Mislim da je ovo poslednje što građani, poljoprivredni proizvođači severne Vojvodine zaslužuju. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Varga. Da li se još neko javlja povodom ovog amandmana? (Da) Reč ima narodni poslanik Radovan Radovanović.
Koleginice i kolege narodni poslanici, gospodine ministre, predstavnici Ministarstva, spadam među one koji hoće da kažu da kada Vlada nešto ne uradi dobro, treba to svi da kažemo i da je pritisnemo da uradi, pre svega, po zakonima, a onda na dobro građana Republike Srbije. Moram da prenesem i nešto što se dešavalo u pogledu ovog amandmana, u radu Narodne skupštine Republike Srbije. Ja sam nekoliko puta rekao javno da sam bio zaprepašćen situacijom na sednici Odbora za poljoprivredu, kojoj je prisustvovao, to je bilo 22. septembra o.g., gospodin ministar poljoprivrede, vodoprivrede i šumarstva, sa svojim saradnicima, na kojoj je bilo 15, čini mi se, 12 narodnih poslanika koji su članovi tog odbora. Na moj predlog da se na dnevni red stavi analiza katastrofalne štete koju je prouzrokovala suša, pogotovo u severnom delu Vojvodine, samo jedan poslanik je to podržao. Znači, ni vladajuća koalicija, ni opozicija, a na čelu ovog odbora je predsednik sa ove desne strane, znači, opozicija, nisu bili spremni da pričamo niti o suši, niti o onoj čuvenoj uredbi o zabrani izvoza žitarica i uljarica. Kako onda očekivati od Vlade da ovo uopšte uzme ozbiljno u razmatranje, ako predstavnici građana u ovom domu nisu bili voljni da govore o ovome? Ne mogu da optužim ni ove, ni one, nego niko nije hteo da govori. Samo da znate, posledice ove štete sasvim realno su sagledane na severu Bačke i mogu da vam prenesem detalj iz izveštaja koji je sačinila komisija u Bačkoj Topoli. Samo šteta od ove suše iznosi dve milijarde i dvesta miliona dinara. To su četiri ovogodišnja budžeta opštine Bačka Topola. Znači, Bačka Topola od ovoga, bez neke ozbiljne pomoći, ne može da se oporavi, poljoprivredni proizvođači na teritoriji opštine Bačka Topola. Govorim primer Bačke Topole, ali tako je sigurno i sa svim ovim opštinama što smo ih čuli ovde, a tako je i u većini drugih opština na teritoriji Republike Srbije. Znači, bez te pomoći ne ide. Stoga sam i predložio da ta sredstva budu znatnija, juče sam govorio o tome, da se ne ponavljam. Ne vidim način da nagovorimo, odnosno da utičemo na to da se ovo u budžetu promeni, ako narodni poslanici nisu bili spremni uopšte o tome da pričaju pred ministrom itd. Znači, apsolutno podržavam i ovaj amandman i sve napore LSV-a da se poljoprivrednim proizvođačima na teritoriji Vojvodine, na teritoriji cele Republike Srbije život i proizvodnja učine podnošljivijim. Imam i rešenje za sve ovo, da se ubuduće ne bi dešavalo, a to je da, pre svega, lokalne samouprave dobiju svoje izvorne prihode kojima će moći da koriguju ovo, a samim tim i AP Vojvodina. Juče smo čuli od ministra da se i u ovom predlogu zakona o budžetu za 2008. godinu, ipak, rukovodilo nekim kriterijumima koji ne mogu da se nazovu sistemskim. Treba da se pronađu što je moguće pre sistemska rešenja i za poziciju lokalne samouprave i za poziciju AP Vojvodine i AP Kosovo i Metohija i da se omogući stalan priliv novca, kako bi oni koji su mnogo bliži problemu, mnogo bliži građanima, mogli da utiču i da pomognu, da ne dolazimo u situaciju, kao sada, kada je kukuruz 20 dinara, kada je zbog visoke cene hrane kilogram praseta na teritoriji opštine Bačka Topola 60 dinara, da Vojvođani neće da seju pšenicu jer nemaju šta da žanju, da ne dolazimo u priliku da ova zemlja, ne daj bože, neće imati brašna za hleb, da ne dolazimo u priliku, a doći ćemo ovakvim odnosom prema poljoprivrednom proizvođaču, da će dogodine, umesto sadašnjih pola evra, kilogram svinjetine biti 2,5 i tri evra. Upamtite me dobro. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja povodom ovog amandmana? (Ne) Na član 5. razdeo 14. amandman je podneo narodni poslanik dr Zoran Mašić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. stav 3. Zakona o budžetskom sistemu. Reč ima narodni poslanik Milorad Krstin. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, dr Zoran Mašić je podneo amandman, a kao predsednik Odbora za poljoprivredu ja ću pokušati, u opravdanoj odsutnosti dr Zorana Mašića, da obrazložim ovaj njegov amandman. Gospodine ministre, veoma je čudno da mi ovde pričamo već par dana o budžetu, u stvari, Predlogu zakona o budžetu Republike Srbije za 2008. godinu, a da se ovde ne nalazi ni predsednik Vlade, ni resorni ministri, da mi ovde pričamo već i u načelu i u pojedinostima, tj. o amandmanima, a da se, recimo, kada je reč o poljoprivredi, ministar poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede nijednog dana, nijednog trenutka, nijedne sekunde nije udostojio da dođe ovde da bismo mogli s njime da razjasnimo neke stvari, posebno kada je reč o amandmanima. Naime, dr Zoran Mašić je predložio u članu 5. razdeo 14, funkcija 420, ekonomska klasifikacija 451, a reč je o kolonama 6 i 8, da se iznos od 15 milijardi i 220 miliona zameni iznosom od 17 milijardi 520 miliona dinara. Znači, reč je o dve milijarde i 300 miliona dinara. Obrazloženje koje je dao Zoran Mašić prilikom podnošenja ovog amandmana glasi ovako: „SRS smatra da su poljoprivredni proizvođači i poljoprivredna proizvodnja u izuzetno teškom stanju, a da je ukupno stanje pogoršano katastrofalnom sušom u 2007. godini i štetama nastalim kao njenom posledicom. Zato smatramo da u 2008. godini treba da se u većem obimu subvencionira i regresira ratarska i stočarska proizvodnja. Smatramo da je za državu važniji oporavak poljoprivredne proizvodnje nego dokapitalizacija nekih banaka ili prevelika ulaganja u srpska skijališta“. Ja ću malo da se okrenem izjavi ministra Milosavljevića povodom ove suše, koji je rekao par puta preko televizije – pomoći ćemo poljoprivrednim proizvođačima tako što ćemo im otpisati porez na zemljište, poljoprivredno zemljište, a kratkoročne kredite koje su dobili ćemo prolongirati. Znači, ako uzmu 2007. godine, treba da vrate u proleće 2008, ali neće vratiti u proleće 2008. nego će prolongirati za godinu dana. To je jedan divan primer. Ako znamo, gospodine ministre, da je zakon o budžetu Republike Srbije za 2008. godinu već umanjen s vaše strane, pa je lično negodovao ministar za poljoprivredu, šumarstvo i vodoprivredu na Odboru za poljoprivredu, ne mogu da razumem kako ćete umanjenjem budžeta za poljoprivredu prolongirati kratkoročne kredite, a morate u 2008. nastaviti davanje istih kratkoročnih kredita. Kažite mi samo iz kojih vaših rezervi, odakle prolongirate kredite za godinu dana, tj. ministar poljoprivrede, a onda, u toj istoj 2008. godini, morate davati nove. Vi ste to obećali, uostalom ide predizborna kampanja i ne samo što obećavate to što se tiče kratkoročnih kredita i odlaganja, nego ste počeli da idete po kućama pa nosite saksije, unutra seme bosiljka, i tako vršite propagandu i pitate – da li ćete glasati za Demokratsku stranku. Govorim istinu, ono što se dešava na terenu. Donose saksije, zazvone, saksiju pokazuju, pitaju, anketiraju – molim vas, za koga ćete glasati? Začuđen, onaj koji je dočekao, gleda u saksiju, saksija bez zemlje, a Vojvodina, hvala Bogu, govorim o Severno-banatskom okrugu i Južno-bačkom, nema zemlje, ali zato ima seme bosiljka. Ne znam zašto baš bosiljak. Znam za šta služi grana bosiljka, ali ne znam stvarno zašto seme bosiljka bez zemlje. To je kampanja koju je počela DSS, da pospešuje izbor Borisa Tadića za predsednika Srbije noseći vazu sa semenom bosiljka bez zemlje. Baš me interesuje kakva je to kampanja kada seme ne može da nikne, jer se ne nalazi u zemlji nego u praznoj saksiji. To su ta prazna obećanja DSS-a i zbog toga će Tomislav Nikolić pobediti 20. januara.
Da li se još neko javlja za reč povodom ovog amandmana? (Ne) Na član 5. razdeo 14. amandman je podneo narodni poslanik Predrag Mikić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. stav 3. Zakona o budžetskom sistemu. Reč ima narodni poslanik Predrag Mikić.
Kolege poslanici, uvaženi građani Srbije, na osnovu čl. 145. i 163. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, podnosim amandman na Predlog zakona o budžetu Republike Srbije za 2008. godinu. U članu 5. razdeo 14, funkcija 420, ekonomska klasifikacija 451, iznos u kolonama 6 i 8: ''15 milijardi 220 miliona'' zamenjuje se iznosom ''20 milijardi 170 miliona'', a u ekonomskoj klasifikaciji 451 reči: „Raspored i korišćenje sredstava ove aproprijacije vršiće se po posebnom aktu Vlade“, zamenjuju se rečima: „Raspored korišćenja ovih sredstava vršiće se za otkup poljoprivrednih proizvoda i subvencionisanje matičnih stada po posebnom programu koji utvrđuje Odbor za poljoprivredu Narodne skupštine Republike Srbije, a na predlog Vlade Republike Srbije“. U ovom predlogu budžeta za 2008. godinu izdvojena sredstva koja su predviđena nisu dovoljna da bi koliko-toliko pomogla da se prevaziđu nepovoljnosti koje tište poljoprivrednika i onoga ko se bavi stočarstvom. Obraćam se poslanicima vladajuće koalicije da u danu za glasanje za ovaj amandman glasaju, jer će time pokazati i razumevanje za rešenje problema. Podsetiću vas da je ova godina za nama bila veoma loša što se tiče vremenskih okolnosti, da je bilo veoma teško dovesti ciklus poljoprivredne proizvodnje do kraja u ''fabrici pod otvorenim nebom''. Poljoprivrednici su bili suočeni sa problemom suše i grada. Želimo da vam ovim amandmanom ukažemo da bi sredstva u budžetu trebalo da se uvećaju upravo zbog toga da bi cene poljoprivrednih proizvoda bile koliko-toliko realne, da bi poljoprivrednici, prodajom poljoprivrednih proizvoda, mogli da prežive i da u sledećoj setvi, pre svega, mislim na prolećnu setvu, obnove proces proizvodnje. Što se tiče sredstava za subvencionisanje matičnih stada, navešću primer jednog stočara koji se bavi proizvodnjom mleka. Jedan litar mleka košta prilikom prodaje mlekarama od 18 do 20 dinara, a u trgovinama, krajnji potrošač plaća cenu od 55 do 60 dinara. Sve bi ovo bilo normalno, jer onaj ko proizvede treba da dobije novce, onaj ko preradi treba da dobije novce i, normalno – trgovac koji prodaje treba da ostvari određeni profit. Podsetiću vas na jedan primer. Kada je Ministarstvo poljoprivrede u prošlom sazivu donelo sredstva za kreditiranje poljoprivrednih proizvođača, upravo, za nabavku rasnih grla, pre svega, mislim na rasne junice, onesutomistom seljakuprodavanepo ceni od 1800 evra. Ovo vam govorim upravo iz razloga što sam se u svom životu, u Somboru, gde živim, susreo sa mnogo ljudi koji su na takav način prevareni od tadašnjeg Ministarstva poljoprivrede i Ministarstva finansija. Na koji način su prevareni? Prevareni su upravo iz tih razloga što je tadašnji ministar poljoprivrede podsticao te poljoprivredne proizvođače da prošire proizvodnju kako bi, to su njegove reči, živeli što bolje, malo više radili, a imali više. Međutim, šta danas imaju? Danas imaju kredite koje je Ministarstvo finansija predočavalo kao povoljne kredite. Imaju toliko da ne mogu da plate kamatu, a o glavnici da ne pričamo. Iz navedenih primera možemo da zaključimo da je seljak onaj kome je najteže u celom lancu proizvodnje. Ukoliko građani Srbije žele da žive realno bolje, na sledećim izborima – svim srcem za Tomislava Nikolića.
Da li se još neko javlja povodom ovog amandmana? (Ne) Na član 5. razdeo 14. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Stupar. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. stav 1. Zakona o budžetskom sistemu. Reč ima narodni poslanik Dušan Stupar.
U ime Poslaničkog kluba SRS-a, podneo sam amandman na član 5. razdeo 14, funkcija 420, klasifikacija 621, i ovde je došlo do greške: umesto 450, trebalo je da piše 451. Što se tiče ovog amandmana, gospodine ministre, želeo bih da objasnite meni, kao poslaniku, kao i građanima Srbije šta znači nabavka domaće finansijske imovine. U amandmanu koji sam podneo, tražili smo da to znači subvencija. Da li ta nabavka domaće finansijske imovine predstavlja kredite? Zašto smo tražili da se to naznači, da umesto ''nabavke domaće finansijske imovine'' piše ''subvencija''? Subvencija, poštovani građani, poljoprivredni proizvođači, jeste pomoć poljoprivrednim proizvođačima i oni učestvuju u velikom delu stvaranja društvenog proizvoda. Zato ozbiljna država, tj. vi kao ministar morate da vodite računa o tome da pomognete građanima koji su poljoprivredni proizvođači, da mogu još bolje da rade. Da bih objasnio kako to izgleda, evo šta znači čista subvencija. Imate građane koji su lošeg materijalnog stanja. Danas oni ne mogu da plaćaju infostan i onda ozbiljna država, u tom delu, kaže, znate, vi imate mala primanja, ne možete da platite troškove kirije, sve ono što ide kroz infostan u Beogradu, ali postoje određeni uslovi po kojima možete imati subvenciju. Građani to podnose i neko od njih ostvari tu subvenciju, plaća umanjenu kiriju, a država razliku mora da nadomesti svojim građanima. Vi, gospodine ministre, niste sigurno učestvovali u ovih sedam godina od dolaska DOS-a na vlast da biste kreirali, uopšte, poljoprivrednu proizvodnju i sve ovo što se dešava. Mislim da su geopolitički položaj Srbije i to u kakvoj se situaciji ona nalazi omogućavali da se, s jednim strateškim ciljem, jednom ozbiljnom pripremom, za sedam godina obezbedi da u celoj Srbiji poljoprivredni proizvođači ne moraju da razmišljaju da li će ove godine biti suša ili ne. Imamo sve uslove, imamo i vodu, a nismo uspeli da za sedam godina obezbedimo da imaju navodnjavanje. Pogledajte, gospodine ministre, šta se dešava u Mačvi? Mislim da nema u Evropi područja kao što je naša Mačva, gde sve uslove imamo, Bog i priroda su nam to dali, imamo i izvore toplih voda. Pre 15 godina su stranci dolazili u tu Mačvu, tražili su da se obezbede uslovi, hteli su da uđu u poljoprivrednu proizvodnju, da je finansiraju, i cela Mačva je mogla da ima staklenike. Imamo izvore tople vode od 80 ili 90 stepeni. Znači, svih 12 meseci smo mogli da imamo proizvodnju, da imamo dovoljno hrane za celu Srbiju i, pri tom, i da izvezemo. Znači, za sedam godina, gospodine ministre, ozbiljna država, koja je razmišljala o svojim građanima, koji učestvuju u velikom delu stvaranja društvenog proizvoda, morala je da vodi računa o tome, umesto što ste pravili ono prethodne godine, kada je gospodin Dinkić bio ministar, pa je išao da deli te kredite. Po ovome što ste vi rekli, ovde ima tri milijarde, a ostavili ste da će u posebnom aktu Vlada odrediti kome će se dodeliti ova sredstva. Šta to znači? To znači da ćete vi uzeti ove tri milijarde, pa ćete vi birati, po posebnom aktu, ko će primiti sredstva, a ko će uzeti kredite. Subvencija podrazumeva da svi poljoprivredni proizvođači imaju pravo, jer učestvuju, da im se deo sredstava iz budžeta vrati. Pogledajte kako ste sada napravili grešku, cela Vlada, proizvođači zejtina su vam tu, i to naše fabrike, a imate nedostatak zejtina na tržištu. Da li ste isplatili suncokret? Da li su građani dobili pare? Malopre čujemo da proizvođači šećerne repe nisu dobili nadoknadu, a vredno i pošteno su odradili svoj posao i isporučili ono što je trebalo da urade, a država ne plaća. Šta ste vi sada uradili? Doneli ste odluku da ide privremeni uvoz, ako imate nešto, izađite, gospodine ministre, pa odbranite, doneli ste odluku da ćete da uvezete zejtin, da bi ko to, opet, imao monopol, Mišković i ovi ostali koji se bave time. Umesto da ste stimulisali domaću proizvodnju, da ste tu razliku para uložili da imamo još veću proizvodnju, vi ste rešili najlakše, znači, nema dovoljno zejtina, uvešćete zejtin. Sada imate priliku da čujete i vi, građani, kako izgleda kada se u jednoj predizbornoj kampanji obilazi Srbija, tamo gde se dodeljuju krediti. Tako je ministar Dinkić obilazio za vreme prethodnih izbora Pomoravski okrug i obišao jednog uspešnog farmera koji je dobio kredit, napravio farmu za bikove, da vidi kako to funkcioniše, da li je građanin zadovoljan, da li ide sve kako treba. Prilikom posete tom građaninu, gospodin Dinkić ga je pitao – da li ste vi zadovoljni kreditom i onim što ste dobili? Kaže ovaj, kako da ne, zadovoljan sam, pogledajte, imam tov bikova, preko 50 bikova, razmišljam da to i proširim, i odlično ide. Pita ga dalje Dinkić, da li biste bili zadovoljni kada biste dobili još jedan kredit, a on njemu – kako da ne, vrlo rado bih ga koristio. Onda mu Dinkić kaže – e, taj kredit morate da kupite, odnosno da utrošite i da kupite opremu za mužu krava. Takav vi, gospodo, imate odnos prema poljoprivrednim proizvođačima. Čovek tovi bikove, a ministar mu predlaže da kupi opremu da muze krave. Ako se tako to radi, a on proizvodi bikove, nije ni čudo što je mleko ovako skupo. I na kraju, gospodine ministre, u odgovoru koji sam dobio od vas kažete da se amandman ne prihvata iz razloga jer bi se njegovim prihvatanjem povećao deficit na navedeni iznos. Odgovorno tvrdim da niste ni razmatrali, vi lično, sve amandmane SRS-a. Zašto? Zato što kažete da je u suprotnosti sa članom 26. stav 1. Zakona o budžetskom sistemu. SRS je sve amandmane koje je podnela podnela u skladu sa članom 26. Zakona o budžetskom sistemu. Ako smo negde povećavali sredstva, s druge strane smo ih smanjivali. Znači, isključivo smo poštovali član 26. stav 1. Zakona o budžetskom sistemu. Ono što moram, gospodine ministre, još jednom da vas pitam, jeste dokle ćete vi, kroz ove predloge, ostavljati da se sredstva naknadno raspoređuju, kako kažete – raspored i korišćenje sredstava za ovu aproprijaciju vršiće se po posebnom aktu Vlade? Zašto, gospodine ministre, po posebnom aktu Vlade? Zašto poljoprivredni proizvođači danas u Srbiji ne znaju kakav je stav Vlade, da li će biti subvencija za mleko, za meso? Poljoprivredni proizvođač, ako kreće da se bavi nekim poslom, mora da zna kakav je odgovor države, da li će ta država da brine o njemu ili neće. Da li će predati žitarice, da li će predati šećernu repu, da li će predati suncokret, a onda dobiti papir, kao što je malopre pričao kolega iz Jagodine, dobiće sudsku presudu i onda to neće moći da ostvari. Pokazaću vam na jednom primeru da Vlada nema jednak odnos prema svojim građanima. Kao poljoprivredni proizvođač, isporučim soju, suncokret ili bilo koji proizvod i država mi obezbedi papir da sam ja to isporučio, preuzela je obaveze, nema nadoknade, nema isplate. S druge strane, kao građanin, imam svoje obaveze, da plaćam određene stvari, odnosno kiriju i sve ono što uz to ide. Pošto nisam dobio pare od države, ja to ne plaćam, a onda vi uzmete pa mi šaljete rešenje, pa mi šaljete kamatu, pa finansijsku policiju, pa nekoga ko mi preti da će da uzme imovinu, da zapleni sredstva. Tu se vidi da nemate ozbiljan pristup svojim građanima. Ako država duguje nešto građaninu, kako možete merama prinude i prisile da tražite da plati nešto što vi niste ispunili? Valjda, isti odnos mora da ima država prema svom građaninu. Čim vi niste izmirili obaveze, ne možete od mene da tražite da platim nešto, jer vi niste stvorili uslove da ja to platim. Znači, apsolutno je netačno ovo što ste ovde napisali. Apsolutno je netačno da imate isti odnos prema građanima. Ozbiljna država mora o tome da vodi računa. Prema tome, gospodine ministre, za sledeći put ćete morati, kada budete prisustvovali Skupštini, da detaljnije pročitate amandmane SRS-a i nadam se da ćete poneki amandman prihvatiti. Nemoguće je da od ovoliko amandmana nijedan nije dobar. Imali ste prilike da od Jorgovanke Tabaković čujete stručnu analizu, ekspertizu. Nemoguće je da nijedan amandman nije dobar. Hvala puno.
Povodom ovog amandmana javio se narodni poslanik Vladan Batić. Izvolite.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ona Srbija koju je čitav svet poštovao, uvažavao i cenio, počivala je na demokratskom etnosu svojih seljaka. Danas su oni pretvoreni u građane drugog reda. Prođite Srbijom, videćete da ona zarasta u trnje i korov, da ona liči na neke zemlje od kojih je Bog digao ruke i rekao – laku noć. Uzalud priča o Evropskoj uniji i uzalud priče o nekoj svetloj budućnosti. Prethodnih dana boravio sam, u više navrata, u delu Srbije koji se graniči s Kosovom i Metohijom, u Prokuplju, Kuršumliji, Lebanu, u onim delovima Srbije koji polako umiru. Pomenuo sam s ove govornice granicu Srbije prema Kosovu, na teritoriji opštine Kuršumlija, 108 km granice, da taj deo Srbije nestaje, ta Srbija umire. Imate sela u kojima više niko ne živi, tri sela u kuršumlijskoj opštini su potpuno prazna, u šest-sedam sela po četiri, pet ili šest staraca i starica. Od toga je ova vlast odavno digla ruke. Ne treba nam veće zlo. Ali, neko je ovde, nažalost, našao za shodno da kaže kako ja manipulišem vojnim rezervistima koji opravdano protestuju više od sto dana, tražeći svoja elementarna prava. Pa, ja sada zloupotrebljavam ulogu čoveka koji je predsednik Demohrišćanske stranke Srbije i narodni poslanik i pozivam ih da se učlane u Demohrišćansku stranku Srbije, pozivam ih da bojkotuju izbore. Gospodo, oni protestuju sto dana. Nisam pozivao nikoga da se učlanjuje nigde, ali taj protest je opravdan. Isto sam to govorio za silne zloupotrebe, jer sam poslanik jedne čestite opozicione stranke. Dizao sam svoj glas protiv ubistva na Topčideru, dizao sam svoj glas protiv zloupotreba u svim mogućim privatizacijama – ''Knjaz Miloš'', sada smo imali ''Robne kuće'', imamo monopole koji haraju Srbijom, imamo PIK Zemun, imamo ''Želvoz'', imamo sijaset zloupotreba. Ovi ljudi opravdano traže ono što im pripada. Tu nema nikakve političke manipulacije. Tužno je da jedna država ima vlast koja se o to oglušuje, koja žmuri, koja dozvoljava da se vojni rezervisti, ne samo bivši, nego i budući, i to na tom trusnom i osetljivom delu Srbije, pretvaraju u građane drugog reda. Pa, nisu oni Palestinci, nisu oni Kurdi, imaju oni svoju otadžbinu. Srbija je njihova otadžbina. Na poziv Srbije su otišli u rovove 1999. godine, ne želeći da beže, da budu dezerteri, da emigriraju, nego rizikujući svoje živote za odbranu otadžbine. Neke sudije u Opštinskom sudu u Kuršumliji, neki predsednici opštine i stranaka vladajuće koalicije, članovi njihovih porodica, stotine ljudi je naplatilo, čak, mnogo visoke honorare, odnosno naknade za neisplaćene dnevnice, ili deo neisplaćenih dnevnica. Iz budžeta Srbije, pričam o budžetu Srbije, potrošene su stotine miliona dinara, možda i preko milijardu dinara, da se te naknade isplate. Sada ne možete da kažete - jednima je u redu, a drugima nije u redu. Znači, duh je izleteo iz boce, Pandorina kutija je otvorena. Ne smemo da u ovom teškom trenutku, upravo na granici sa Kosovom i Metohijom, imamo buntovne, gnevne, kivne, razočarane, rezignirane, demoralisane ljude. Zašto se ne dele pozivi za mobilizaciju i u rezervu u tom delu Srbije? Niko neće da ih primi. To je mnogo opasna priča. Šta sam ja uradio, pomenuo sam taj problem u nekoliko navrata s ove govornice, pa su mi se onda ti ljudi obratili. Rekao sam, okej, kao što nikada nikoga nisam odbio u tim slučajevima ugnjetenih, potlačenih ljudi, osiromašenih. Pa, njih 90% ne radi, nemaju ni najelementarniju crkavicu. Rekao sam, ako treba, moja kancelarija će vas zastupati, to kažem i to ću uvek reći. Zbog slučaja ''Topčider'', zbog streljanja dvojice gardista, trpim samo štetu. Zbog pokušaja da se dokaže da su Ramuš Haradinaj, Agim Čeku, Hašim Tači ratni zločinci, trpeo sam velike probleme, moja porodica i moja deca su bili ugroženi. Tu nema nikakvih para, nema nikakvih zloupotreba i nema nikakve cene. Uvek ću dići svoj glas, jer je to borba za istinu i za pravdu, sviđalo se to nekome ili ne. Obratio sam se predsedniku Republike pre tri nedelje, juče ponovo. On mora da bude predsednik svih građana, mora da primi delegaciju tih ljudi. Obratio sam se načelniku Generalštaba, gospodinu Ponošu, oni su i njegovi vojnici. Obratio sam se i Vidi Petrović-Škero, predsednici Vrhovnog suda Srbije. Zašto? Zato što su nekima od njih isplaćene enormne dnevnice. Drugi sporovi i tužbe stoje u fiokama, treći se odbacuju, tobože, zbog nenadležnosti, četvrta se odbacuje, tobože, zbog zastarelosti. Mora da postoji harmonizovana i jedinstvena praksa, a ne – Srbija nekome majka, nekome maćeha. Obijaju pragove, protestuju danima. Sinoć ih je bilo nekoliko hiljada u Kuršumliji, bilo ih je i pre nego što sam otišao u Kuršumliju, i pošto sam bio u Kuršumliji. I biće ih. Nema tu nikakve manipulacije, tu ima samo zalaganja za ispravljanje jedne nepravde, za nešto što je pošteno, časno, objektivno. Nemojte se igrati vatrom, to je moja poruka ljudima na vlasti, a i moja poruka kolegama iz SRS-a. Okej, rešite vi taj problem, učlanite sve te ljude u SRS, ali rešite njihov problem i onda imate puno pravo da kažete - evo, rešili smo problem. Dakle, ne pozivam ni na kakve protivzakonite aktivnosti, ne pozivam na bilo šta što nije dozvoljeno. Ne mogu da sprečim ljude ako žele da se učlane u Demohrišćansku stranku Srbije, koja se bori za pravdu i istinu, sviđalo se to nekome ili ne. Neće oni da bojkotuju izbore, ali će bojkotovati pojedine predsedničke kandidate. One koji neće da zaštite realizaciju njihovih zahteva, da ispune njihova opravdana traženja, njih će bojkotovati. Slobodno, gospodo, idite, pravite mitinge u Prokuplju, u Kuršumliji, bez obzira na to o kojoj stranci je reč. Prema tome, ne može niko više manipulisati ljudima. Oni cene, vrednuju, poštuju, ili ne poštuju ono i one koji se zalažu za njihova prava, bez obzira na to da li je reč o rezervistima, o akcionarima ''Robnih kuća'', bez obzira na to da li je reč o članovima sindikata u PIK-u Zemun, ''Želvozu'' i na drugim mestima gde se čine nepravde. Izbori će najbolje pokazati šta ti ljudi, koji očajnički, više od sto dana, protestuju i traže svoja prava, misle, a to više nisu samo Prokuplje i Kuršumlija, to su i Lebane, Doljevac, Blace, Leskovac, to će biti i Niš, jer, ponavljam, zbog različitih aršina i zbog manipulacija je došlo do ove situacije. Moraju se svi građani poštovati i uvažavati na isti način, i to nije samo priča o novcu, o dnevnicama, o parama, to je priča o ljudskom dostojanstvu o časti, o moralu, o poštenju, o istini i pravdi.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Član 104. Poslovnika. Gospodine Batiću, vi niste baš na dobar način uputili neke poruke SRS-u, jer pretpostavljam da znate da ako problem postoji, treba da ga rešava vlast, ne može ga rešavati opoziciona stranka. Što se toga tiče, imali ste prilike, bili ste na vlasti, taj odnos vam je potpuno jasan. Što se tiče SRS-a, mi ćemo, kada budemo na vlasti, rešavati probleme svih građana. Nećemo rešavati ni probleme svojih članova, ni svojih klijenata. Kada se zalažemo za rešavanje bilo kog problema, zalažemo se, principijelno, da se on reši da i oni imaju ili nemaju prava. U ovom slučaju smo ubeđeni da oni imaju osnova da se žale i da je država to morala mnogo ozbiljnije da razmotri. Mi nismo polazili sa stranačke osnove, ni u kom slučaju ne pozivamo sa govornice da se učlane u SRS, time se bave naši aktivisti na terenu. Ne moram da vam objašnjavam koliko SRS ima članova, imali ste prilike da vidite u novinama pre neki dan, 457 hiljada, ne znam tačnu cifru, jer se to menja iz dana u dan. Što se tiče glasača, odnosno građana Srbije, oni će imati priliku da vrlo brzo iskažu svoje opredeljenje i ja sam ubeđen da će oni svim srcem, 20. januara, glasati za Tomislava Nikolića, da će Tomislav Nikolić pobediti, a onda ćemo ne samo ovaj problem rezervista, nego sve probleme koji su ovu državu zadesili od 5. oktobra, da rešavamo, da napokon krenemo da oborimo režim DOS-a, na čelu sa Borisom Tadićem. Tada ćemo krenuti da državu Srbiju i građane Srbije izvodimo polako iz ove ekonomske i socijalne bede u koju ih je DOS-ov režim doveo.
Izvolite, gospodine Batiću, pa da se vratimo na amandmane na budžet.
Želim da kažem da nisam želeo da polemika ode na neku drugu stranu, jednostavno, neko je pomenuo mene i moje manipulacije, i to kolega poslanik iz SRS-a. Nikada nikoga sa ove govornice nisam pozivao da se učlani u DHSS. Ako to ljudi rade na terenu i zašto se oni prepoznaju, da li će se učlaniti u neku stranku, mislim da to nema nikakve veze. Verovatno, ljudi osluškuju i tu nailaze na neke simpatije, na neke svoje motive i razloge, uz napomenu da je DHSS u vremenu DOS-a i imala veći deo vlasti i u Kuršumliji i u Prokuplju, imala je svoju organizaciju, koja je sada reaktivirana, ali to nije tema. Dakle, slažem se da opozicione stranke, i to je azbuka demokratije i parlamentarizma, ukazuju na greške i probleme vlasti. One su po definiciji korektivi vlasti, one govore šta ne valja od onoga što vlast radi, a ja sam rekao da ovo ne valja. Ne valja da Srbija izumire na tom delu, ne valja da u centru grada imamo samoposluge i dragstore u kojima nema ništa, ima samo slika sa umrlicama i fotografijama, i uopšte nije važno ko će biti na vlasti. Važno je samo da se ispune obećanja, da se ljudi koji protestuju ne bi našli, ne daj Bože, na ovim umrlicama, da ne bude po onoj narodnoj – ne lipši magarče do zelene trave. Čekali su oni dosta dugo i njihovi zahtevi su opravdani. Onaj ko se bori za ispunjenje tih zahteva, naići će na njihove simpatije, oni drugi će naići na njihovu osudu, izbori su u toku. Videćemo kako će na tom delu Srbije da se provedu pojedini poslanički kandidati, naravno, pre svega, oni sa vlasti, jer oni odlučuju o sudbini svih građana, ne samo rezervista. Biće izbora, biće tribina, biće mitinga, pa ćemo videti kakve će biti reakcije u tom delu Srbije. DHSS je podržala Čedomira Jovanovića. On se, takođe, bori za ispunjenje zahteva svih ljudi koji su ugnjeteni, a rezervisti su apsolutno potlačeni i ugnjeteni.
Reč ima magistar Srboljub Živanović, o amandmanu narodnog poslanika Dušana Stupara.
Dame i gospodo poslanici, pre nego što krenem na amandman, rekao bih, ili odgovorio na jedno pitanje. Ne znam ko se to na aerodromu u Skoplju pozdravio kada je bila velika magla, kada su sleteli avioni, to je Boris Tadić, sa najvećim zlikovcem srpskog naroda Hašimom Tačijem. Verovatno će narod odlučiti 20. januara da li će dati glas onima koji su nastavili da se sve ovo vreme bave kriminalom, u kontinuitetu, kao Boris Tadić, ili će dati glas poštenim i čestitim kandidatima, kao što je Tomislav Nikolić. Dame i gospodo, ja nisam poljoprivredni proizvođač, ali se tom proizvodnjom bavim i dobro znam probleme sela i seljaka. Prvo što bih istakao jeste ta kriminalna privatizacija i otimanje, ili uzurpiranjezemlje koju su imale zemljoradničke zadruge, koje su sada prodate tajkunima, pa su oni sada uvećali to svoje bogatstvo, koje se meri na hiljade i hiljade hektara. Plašim se da će, kao što je bilo najavljeno, iz inostranstva doći kupci da kupuju našu zemlju, naše imanja, pa će naši poljoprivredni proizvođači služiti kao najamna radna snaga na tim poljima. Vrlo je bitno napomenuti da su sva ta poljoprivredna dobra imala sređen vodosistem, podelu zemlje i uzimanje, taj sistem je zatvoren. Ono što je, takođe, interesantno pitanje jeste da je privatizacija preduzeća koja su mogla da apsorbuju poljoprivredne proizvode od seljaka, kao što su mlekare, takođe kriminalno urađena. Pogledajmo ''Imlek'', pogledajmo Novosadsku mlekaru, Subotičku mlekaru, to je sve kriminalizovano. Jednom ću za ovom skupštinskom govornicom, neću sada imati vremena, da vam objasnim i da vam dokumentujem kako su urađene te kriminalne privatizacije. Došlo je vreme da su danas poljoprivredni proizvođači ljudi koji treba da budu korisnici socijalne pomoći. Nažalost, oni više ne mogu da usklade svoju proizvodnju sa prodajom ili sa potrošnjom. Pogledajte koliko im je potrebno novca za obezbeđenje repromaterijala, inputa, da bi mogli da započnu normalnu proizvodnju na svojim imanjima, da to poseju i da zaseju. Ako danas jedan poljoprivredni proizvođač krene na imanje,da bi nasuo gorivo u svoje traktore, potrebno mu je 50 evra. Možda vama tih 50 evra nije puno, možda je nekome to jedna dnevnica, ali pogledajte da li ijedan poljoprivredni proizvođač danas može, i na koji način, da zaradi tih 50 evra. Postaviću jedno pitanje. Ovih 100 evra subvencije po zasejanim površinama, ili 90 evra po utovljenom grlu, to je važilo do 1. decembra. Ljudi su pokušavali da predaju svoja utovljena grla, ali klanice nisu mogle da ih prime. Sad se dešava da oni te subvencije od tih 90 evra ne mogu da prime, zato što nisu predali grla, a ne mogu ni da ih predaju, jer je to važilo do 1. decembra. Jeste, snižena je cena tim utovljenim grlima, snižena je cena poljoprivrednim proizvodima i sa tih 100 evra plaćate, u stvari, ono što je seljak zaradio, što je njegovo. Hvala.
Hvala puno. Reč ima narodni poslanik mr Marko Milenković. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po Poslovniku, član 101, jer me je gospodin Batić, očigledno, pogrešno protumačio. Ali, da bismo razjasnili moguće nedoumice, krenuću od sledećih stvari. Za razliku od nekih, mi srpski radikali govorimo jedino jezikom činjenica, pa ću tako pokazati punomoćje dr Vladana Batića, sa kojim u paketu ide i pristupnica njegove ''demonohrišćanske'' stranke. Vidite, dame i gospodo narodni poslanici,i vidite građani Srbije, da više ništa u Srbiji nije besplatno, pa ni ova pomoć gospodina Batića nije besplatna, a svi znamo da te, na reč, besplatne stvari, posle, u budućnosti, mnogo koštaju, postaju mnogo skupe. Čak mi je gospodin Batić postao, u jednom momentu, simpatičan zbog te besplatne pravne pomoći koja je trebalo da bude ponuđena, inicirana samo najplemenitijim osećanjima, najsvetlijim principima moralnosti, a onda je sve to pokvareno kada je u paketu s ovim punomoćjem išla i pristupnica DHSS. Koliko su DHSS i gospodin Batić prepoznatljivi po svojoj popularnosti, predanosti i poštovanju principa jednakosti, vladavine prava i pravičnosti, ima dosta primera. Jedan od eklatantnih primera je i "Sablja". Nemam nameru da dalje polemišem, građani Srbije će proceniti, ili na osnovu iznesene argumentacije, ili na osnovu ličnih ili stranačkih simpatija, mada su već dali svoj sud 21. januara 2007. godine, a daće ga i 20. januara i 3. februara 2008. godine, kada će odlučiti da li će se vlast i dalje, kao i do sada, vršiti u interesu ministara i državnih funkcionera, ili će srpski vojvoda Tomislav Nikolić to raditi za dobro države i svih njenih građana. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 5. razdeo 14,amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman.Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 5. razdeo 15, amandman je podneo narodni poslanik Dragoljub Anastasovski. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. stav 1. Zakona o budžetskom sistemu. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 5. razdeo 15, amandman je podneo narodni poslanik Radoslav Jevremović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman.Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu čl. 145. i 163. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, podneo sam amandman na Predlog zakona o budžetu, koji glasi: ''U članu 5, Razdeo 15, funkcija 412, ekonomska klasifikacija 472 ''naknade za socijalnu zaštitu iz budžeta'', tekst u koloni 5, ispod naziva ekonomske klasifikacije, menja se i glasi: ''Ovo budžetsko davanje namenjeno je za pomoć licima koja su u postupku restrukturiranja i privatizacije ostala bez posla''. Obrazloženje i mišljenje Vlade glasi: ''Amandman se ne prihvata iz razloga što se predlaže promena namene sredstava, tako da bi se ova sredstva namenila kao pomoć licima koja su u postupku restrukturiranja i privatizacije ostala bez posla. Međutim, namena ovih sredstava ima za cilj preduzimanje mera i aktivnosti koje prethode prestanku radnog odnosa radnika u rešavanju radnog statusa viška zaposlenih, u smislu obezbeđivanja sredstava za ulaganje u novo zapošljavanje – samozapošljavanje, povećanje mogućnosti za novo zapošljavanje ili za prevazilaženje perioda traženja novog zaposlenja kroz aktivno traženje posla''. Nije mi jasno koliko još radnika želite da ostavite bez posla da bi ova sredstva bila namenjena njima. Svima je jasno da je ova privatizacija, u najvećem broju slučajeva, upropastila preduzeća koja su privatizovana i veliki broj radnika je ostao na ulici. U Sremskoj Mitrovici, odakle dolazim, vidljivo je to na svakom koraku, od industrijske zone, u kojoj je nekad radilo preko 10.000 ljudi, obezbeđivalo egzistenciju svojim porodicama, do Biroa, gde sada tih 10.000 ljudi boravi, u potrazi za novim zaposlenjem, a to je posledica vaše privatizacije i tranzicije. Neka mitrovačka moćna preduzeća su većim delom propala, a neka su na ivici propasti. Ono što je zanimljivo, na šta hoću posebno da skrenem pažnju, jeste da je, u poslednje vreme, Udruženje akcionara iz Sremske Mitrovice na više adresa u Beogradu uputilo jedan dopis, tražeći odgovor na postavljena pitanja. To je upućeno i predsedniku Odbora za privatizaciju Nikoli Novakoviću, koji se potrudio i dao određeni odgovor. Upućeno je pitanje Agenciji za privatizaciju, od koje smo dobili određeni odgovor, odnosno akcionari, ali je isto upućeno i potpredsedniku Vlade Božidaru Đeliću, gde Udruženje akcionara zahteva intervenciju, pomoć za pokretanje postupka preispitivanja privatizacije u ADSL "Mitros" iz Sremske Mitrovice. Privatizacija je izvršena 2005. godine i preduzeće od tada nastavlja da generiše gubitke Veliki broj radnika je ostao bez posla, nagomilane su neisplaćene zarade, da ne nabrajam ostalo. Iako manjinski akcionari imaju skoro 27% kapitala u svom vlasništvu, menadžment preduzeća se prema njima odnosi s takvim nipodaštavanjem da raspolaže kapitalom kao da je sav njegov, tako da štetu trpe samo manjinski akcionari i država. Ljudi su se obraćali raznim agencijama za privatizaciju, preko Komisije za hartije od vrednosti, i na kraju su postavili određena pitanja. Na kraju se postavlja logično pitanje – kakva je svrha privatizacije ako daje ovakve rezultate i za sobom ostavlja sirotinju, nezaposlenost, birokratiju, koja je neefikasna, mogućnost koja je samo formalna, na papiru, tako da ne možete reći da ih nemate, ali od njih nema koristi. Kako je moguće da svima bude bolje ako je samo pojedinima dobro? Kako sami sebi da objasnimo da je demokratski to da je pojedincima zakon majka, a većini maćeha, a u toj većini, uglavnom, nailazite na manjinske akcionare? Na kraju, najbolje će biti Beogradskoj berzi, trgovaće po višoj ili nižoj ceni, svoj profit će, kao monopolisti, izvući, iako su prva tri osnivača, banke, u stečaju. Kome mi da se obratimo? Malverzacijom i nezainteresovanošću države, većinski vlasnici će za male pare doći do 100% vlasništva, ili će isisavanjem kapitala pribaviti korist za sebe, a ono ništa će ostaviti nama. Znate li koliko takvih primera ima? Da li u tome leži smisao akcionarstva i možete li da date odgovor na to pitanje? Znači, gospodin Nikola Novaković je uputiopitanje Agenciji za privatizaciju i dobijena je informacija o kontroli izvršavanja ugovorenih obaveza u subjektu privatizacije, pa se kaže: "U toku postupka kontrole sprovođenja ugovorenih obaveza kupaca, u sedištu subjekta privatizacije izvršene su tri kontrole, a poslednja je izvršena 8.02.2007. godine". Ono što je zanimljivo u ovom izveštaju jeste da je na dan prodaje u subjektu bilo 913 zaposlenih, a na dan kontrole – 183 zaposlena. Posebno je zanimljivo da su određeni radnici tužili firmu i da su određeni radnici dobili sudske odluke, izvršenja i novac, a da određeni radnici nisu uspeli da to dobiju, iako su potpuno isti slučajevi u pitanju. Hvala.
Da li se još neko javlja povodom ovog amandmana? (Ne) Na član 5. razdeo 15. amandman je podneo narodni poslanik Veljko Kovačević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 5. razdeo 15. amandman je podneo narodni poslanik Darko Glišić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. stav 1. Zakona o budžetskom sistemu. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 5. razdeo 15. amandman je podneo narodni poslanik Gojko Radić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. stav 1. Zakonom o budžetskom sistemu Da li neko želi reč? (Ne) Na član 5. razdeo 17 amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milorad Krstin.
Dame i gospodo narodni poslanici, o Predloga zakona o budžetu Republike Srbije za 2008. godinu, gospodine ministre, nisam imao puno vremena da pričam u načelu, jer sam poštovao vreme Poslaničke grupe, nego sam iskoristio nekih 7 minuta, ali ovoga puta ću se potruditi da vam nešto više pojasnim. Nažalost, moja javljanja se uvek odnose na taj razdeo, do sada je bio 14, ali sada je razdeo 17, da pojasnim da bi trebalo da vodite računa i da, odande gde ste prebacili više para, vratite pare na razdeo 14, a reč je o Ministarstvu poljoprivrede, vodoprivrede i šumarstva. U članu 5. razdeo 17, funkcija 450, ekonomska klasifikacija 451, u kolonama 6. i 8, iznos od 10 milijardi 615 miliona zamenjuje se iznosom od 8 milijardi 615 miliona, što znači da ovim amandmanom predlažem da se 2 milijarde prebace u razdeo 14. Naime, SRS smatra da poljoprivrednim proizvođačima treba obezbediti veća sredstva za kratkoročne i dugoročne kredite, koji će se iskoristiti za osnivanje nove proizvodnje, nabavku mehanizacije, izgradnju plastenika i staklenika, nabavku sistema za navodnjavanje, podizanje višegodišnjih zasada vinograda i voćnjaka i nabavku kvalitetne priplodne stoke. Smatram da su ove investicije u 2008. godini značajnije nego subvencioniranje neefikasne i neekonomične Železnice Srbije. Ako sada pričamo o ovome, ponoviću neku svoju priču od pre nekih dva meseca, kada sam ukazao na to šta se dešava kada je reč o Železnicama Srbije i šta se dešava kada propada jedina fabrika u Srbiji koja se bavi remontom elektro i dizel lokomotiva i šinskih vozila, kada dolazi do uništavanja te firme. Reč je o gospodinu Ivkoviću, koji, pored kupovine ''Šinvoza'', kupuje ''Jugopapir'', osniva firmu TTC "Logistik" sa četiri-pet radnika, i firmu "Kargo". Taj gospodin Ivković, u dogovoru sa direktorom Železnica Srbije, uspeva, pored svih mogućih elemenata koji govore da dve godine, vršeći seču električnih lokomotiva i vagona, prodajući to kao staro gvožđe Železari "Zenica", dolazi do određenih svota, iznosa koji se ne uplaćuju na fabriku "Šinvoz", gde radnici rade dve godine na toj seči, da sve to prebaci na ove tri firme, a to su ''Jugopapir'', TTC ''Logistik'' i ''Kargo''. Šta se onda dešava? Njegov ''Šinvoz'' je otišao pod stečaj. Ona moja priča koju sam iznosio za govornicom kada je bio resorni ministar, došla je do kraja. Tamo se nalazi stečajni upravnik Nebojša Bajić, čovek u koga imam iskreno poverenje da će, ipak, nešto više učiniti za one radnike koji su ostali bez posla i koji se sada nalaze na Birou. Tu je jedna druga poenta, da te tri firme, čiji je vlasnik Ivković, firme ''Jugopapir'', TTC ''Logistik'' i ''Kargo'', sada potražuju od ''Šinvoza'', od njegove firme, kao četvrte, 450 miliona dinara. To je jedan od razloga, ministre, zbog čega sam tražio da se razdeo 17 funkcija, 450, EK 451, baš u kolonama 6. i 8, smanji sa 10 milijardi 615 miliona na 8 milijardi 615 miliona, reč je o dve milijarde dinara, i da se to prebaci poljoprivrednim proizvođačima, zbog onoga što sam prethodno, obrazlažući amandman dr Zorana Mašića, izneo, neke svoje vizije o tome šta će se desiti s onim obećanjem koje je dao ministar Milosavljević o kratkoročnim kreditima koje će prolongirati za godinu dana, zbog ove suše koja nas je zadesila u 2007. godini. Ponovo se pitam, kada već prolongirate kredite, koji bi trebalo da ostanu i u 2008, za 2009. godinu, kako će se, gospodine ministre, pošto ste umanjili budžet Ministarstvu za poljoprivredu, šumarstvo i vodoprivredu, sada to ispoštovati i dati nove poljoprivredne kratkoročne kredite u 2008. godini? Mislim da to ministar neće moći da ispoštuje. Meni je žao, on je iz redova DS-a, ali, izgleda, vi sebi sami skačete u usta i koristite svaku priliku da u nekim stvarima koje treba da potpomognete, posebno poljoprivredi, koja je doživela katastrofu posle 2003. godine,a sada ponovo, posle četiri godine, u 2007. godini, ovako nešto uradite. Govorio sam o malverzacijama koje se dešavaju, a dešavale su se posebno u vreme kada je ministar za poljoprivredu bila Ivana Dulić-Marković; reč je o dugoročnim i nepovratnim kreditima za poljoprivredu. Vi, najzad, tu morate staviti akcenat, ne samo vi, nego i određene institucije koje mogu tome stati na kraj, da jednom taj poljoprivredni proizvođač oseti da ova vlada Srbije o tome vodi računa, a vi, ministre za finansije, o tome ne vodite računa. Opet moram da konstatujem, zato vodi DS računa o nečemu drugom, vodi već predizbornu kampanju, tako što ide od kuće do kuće, tako što nosi praznu vazu sa semenom bosiljka, bez zemlje u njoj, i time želi da pokaže ponovo narodu da oni ovom kampanjom daju prazna obećanja, kao što je i ta prazna vaza. Zato SRS, svojim delovanjem već ovoliko godina, pokazuje da je spremna da vodi Srbiju i ovu Srbiju će već posle 20. januara voditi Tomislav Nikolić.
Da li se još neko javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Veljko Kovačević, o amandmanu.
Poštovani narodni poslanici, kao što vidite, akcenat je dat budžetu za poljoprivredu i naši predlozi su da subvencija ide ka poljoprivredi. Da napravimo jednu digresiju. Mi smo imali socijalističku Jugoslaviju, koja se po uređenju zvala – socijalistička, a po ekonomiji –industrijska. Koliko vidimo, industrija nam je sad otišla u privatizaciju i od onog što je privatizovano nema ništa, znači, ostala nam je poljoprivreda. I sami vidite da kroz ove amandmane stavljamo akcenat na ono što nam je ostalo, ono što nam je još zdravo ostalo, što nismo uništili. Stoga smo i u ovom amandmanu koji je pomenuo gospodin pre mene, a i u prethodnom amandmanu, koji je za dlaku izbegao, ali nije, predvideli, u razdelu 15, funkcija 473, ekonomska klasifikacija 451, u kolonama 6 i 8, da se dve milijarde i sedamsto miliona, koliko je, otprilike, predviđeno za turizam, smanji za 600 miliona u korist poljoprivrede. Zašto? Zato što je veći deo turističkih organizacija sada već privatizovan, pa se postavlja pitanje kako to idemo na apsolutnu privatizaciju, a država subvencionira? Za šta? Sada ću da vam kažem. Deo sredstava namenjen je turističkim organizacijama, destinacijskom menadžmentu, organizacijama i institucijama, organizacijama za projekte razvoja turizma i turističkim organizacijama Srbije, kao i za infrastrukturu turizma, za skijališta i modernizaciju. Vidite, doći ćetrenutak kada će i skijališta biti privatna, doći će trenutak kada više nećemo imati interes, kao država Srbija, da pomažemo turističkim organizacijama, jer je to sve privatno. Trebalo bi da dođe trenutak kada se od privatnog turističkog dela vraća u budžet Republike Srbije. No, nije na odmet da se pomogne i u ovoj fazi, ali zato smatramo da ovih 600 miliona razlike treba usmeriti na subvenciju. Kako reče moj prethodnik, subvencija je pomoć. Sada, pomoć može biti različita i ne mora biti samo u subvenciji. Moji seljaci, tamo u vlaškom kraju, ne kažu da im treba pomoć. Oni kažu da su im potrebne otkupne stanice, da li državne, ili na nivou opštinske vlasti, ili iz budžeta odvajati. Jer, oni hoće da rade, oni hoće da proizvode, ali nemaju gde da plasiraju, kroz politiku budžeta i politiku države, svoje proizvode. Nije njima teško da urade bilo šta, ali ne znaju šta će saproizvodima. To je jedna pomoć, subvencija za stvaranje otkupnih stanica. Otvaranjem otkupnih stanica po mestima, mi pomažemo i sebi. Oni imaju veću proizvodnju, veće tržište, jeftinija je hrana, samim tim je zatvoren krug – i nama se pomaže. Znači, kroz budžet, ulaganje u budućnost, u poljoprivredu, nikada nećeda smeta. Mi imamo, otprilike, taj predlog i ja bih vas zamolio da i ovaj amandman kolege i ovo što sam ja rekao uzmete u razmatranje. Znači, mi ne smanjujemo budžet u masi, nego tražimo, ako može, da to ide kao subvencija poljoprivredi.
Hvala. Da li se još neko javlja za reč? Izvolite. Ima reč narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, kad god smo usvajali budžet, govoreno nam je – u redu, da opredelimo deo sredstava za neke druge namene, ali morate naći mesto i prostor odakle će se ta sredstva uzeti. Upravo, SRS u svakom svom amandmanu kaže gde treba opredeliti sredstva, gde smatramo da su sredstva potrebnija, i uvek govorimo o tome odakle ta sredstva treba uzeti. Jer, uglavnom su opredeljena negde ne zato što je državi tamo najpotrebnije, nego zato što su neki drugi interesi u pitanju, lični interesi. Sećate se zakona koji smo usvajali u onom mandatu, a vezan je za skijališta i za mogućnost privatizacije skijališta? Upravo je narodni poslanik, gospodin Veljko Kovačević, predlažući amandman na član 5.ovog zakona, rekao da se smanji deo koji se odvaja za skijališta, a vrlo dobro znamo, samo što slika nije postavljena – ko će biti budući vlasnik tih skijališta. Jer ste vi, dame i gospodo iz vladajuće koalicije, kada ste delili Srbiju na spahiluke, tačno odredili kome će šta da pripadne – nekome NIS, nekome EPS, nekome neka druga bogatstva, a nekima, pored Lutrije Srbije, da ih sada ne imenujem, i skijališta.Jednom ministru, koji se vrlo razume u ekonomiju, odredili ste i ta skijališta, pored ostalog. Dakle, amandman je glasio: ''U članu 5. razdeo 15, funkcija 473, ekonomska klasifikacija 451, u kolonama 6. i 8, iznos od 2.710.000.000 miliona zamenjuje se iznosom od 2.110.000.000 miliona dinara'', a 600 miliona dinara od ovih sredstava, upravo sredstva koja su predviđena za skijališta, gospodin Kovačević je potcrtao. Jer, u ovom delu budžeta se kaže – Subvencije javnim nefinansijskim preduzećima i organizacijama. Deo sredstava ove aproprijacije u iznosu od 100 miliona dinara namenjen je turističkim organizacijama, destinacijama ... malo je sitno pisano, destinacijskim menadžment organizacijama i institucijama i organizacijama za projekte razvoja turizma. Mi smatramo da taj deo sredstava treba da ostane i da bude plasiran, jer Srbija još nije na turizmu ni deseti deo uradila od onoga što može, i da se posle toga sredstva višestruko vraćaju, upravo, od tog turizma. Zatim, dolazi deo koji se odnosi na ''Skijališta Srbije'' – za izgradnju, modernizaciju i infrastrukturno opremanje ski centara. Neću da govorim, dame i gospodo narodni poslanici, da smo imali izuzetno lepo opremljeno skijalište na Zlatiboru, koje se zove Tornik, neću da govorim o Kopaoniku, o skijalištima na Kopaoniku koja su prijatelji ''demokratora'', na krilima ''belog anđela'', uništili. Ali ću da govorim o tome da se, kada smo usvajali Zakon o skijalištima, jasno videlo ko ima aspiracije da preuzme taj deo turističke ponude i da država ulaže, a da se posle, maltene, na ''hvala lepo'', kao što su, uostalom, sve privatizacije, malo jače privatizacije urađene, preda toj gospodi. Smatramo da to ne bi bilo poželjno. Amandman se, kaže Vlada, ne prihvata iz razloga što se predlaže smanjenje sredstava namenjenih za subvencije u turizmu od 600 miliona. Ne u turizmu, nego je to na konkretnog potrošača dela budžeta. Kaže se dalje – što bi značajno smanjilo sredstva neophodna za razvoj ove oblasti... U obrazloženju amandmana je navedeno da je potrebno povećati sredstva namenjena subvencijama u poljoprivredi. Naravno, gospodine ministre, evo, tri-četiri amandmana pre ovoga su, upravo, govorila odakle da uzmete pare, gde da ih usmerite u poljoprivredi, pa i da odavde uzmete tih 600 miliona. Međutim, to nije sadržano u amandmanu. Da čitate obrazloženje amandmana, onda biste videli da je u obrazloženju amandmana to napisano. Dame i gospodo narodni poslanici, kada dođe vreme za usvajanje amandmana, predlažem i poslanicima vladajuće koalicije da ovaj amandman usvoje.
Hvala. Da li se još neko javlja za reč? (Ne) Na član 5. razdeo 19. amandman je podneo narodni poslanik Nebojša Ranđelović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. stav 3. Zakona o budžetskom sistemu. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 5. razdeo 19. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Željko Vasiljević.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče, uvaženi gospodine ministre, evo jednog amandmana za koji mislim da je posledica nesrećnog slučaja, odnosno nerazumevanja šta znači donacija nevladinim organizacijama. Uzdam se u to da je gospođica Jovanović pomislila da se radi o nevladinim organizacijama na osnovu onoga što se obično podrazumeva pod tim imenom. Moram da kažem da se razdeo 19, funkcija 10, ekonomska klasifikacija 481 odnosi na nevladine organizacije koje se samo tako nesrećno zovu. Inače, radi se o udruženjima boraca, udruženjima ratnih vojnih invalida, udruženju boraca iz ratova od 1990. godine i nekim udruženjima koja se bave negovanjem oslobodilačke tradicije. Potpuno sam siguran da gospođica Jovanović nije imala nameru da se ovim organizacijama oduzmu sredstva za finansiranje predviđenih projekata, već, verovatno, nekim drugim nevladinim organizacijama, o kojima ni ona, ni ja baš nemamo neko pozitivno mišljenje. Ako to nije bila zabuna, onda imamo ozbiljan problem, ali ne verujem da bilo ko od poslanika SRS-a ima nešto protiv finansiranja ovakvih udruženja, koja okupljaju, pre svega, patriotske snage, znači, ratne vojne invalide i borce iz prethodnih ratova. Međutim, tu imamo jedan drugi problem. Gospodine ministre, sredstva za ovu namenu su predviđena u iznosu od 65 miliona. Moram da vam kažem da su prošle godine ta sredstva bila predviđena u iznosu od 72 miliona. Ne znam zašto je došlo do ovog smanjenja, iako sam vam i ja lično pisao pismo, a Ministarstvo za rad i socijalna pitanja je upravo na ovoj poziciji tražilo iznos od 120 miliona dinara. Moram da vam kažem šta se finansira iz ovih 120 miliona dinara, pa će vam onda biti jasna opravdanost našeg zahteva. Naime, iz ovih sredstava se finansira banjsko-klimatski oporavak ratnih vojnih invalida, naročito onih iz ratova od 1990. godine, jer je, iako je to Zakonom o boračko-invalidskoj zaštiti predviđeno kao obaveza, nedostatak sredstava za ovu poziciju u budžetu prethodnih godina doveo do toga da smo kroz ova sredstva finansirali taj banjsko-klimatski oporavak najtežih ratnih vojnih invalida. Takođe, iz ovih sredstava se finansiraju stipendije, pre svega, dece palih boraca i dece ratnih vojnih invalida, koja su na višim školama i fakultetima, a ne finansiraju se kroz redovna sredstva iz Ministarstva. Mi ovim sredstvima finansiramo i nabavku lekova i nekih preparata koji nisu na pozitivnoj listi, a koji koštaju mnogo, pa ratni vojni invalidi ne mogu da ih plate od svojih primanja, jer, nažalost, Srbija je jedna od retkih zemalja gde boračko-invalidska zaštita, odnosno zdravstvena zaštita ratnih vojnih invalida nije besplatna, već je na nivou zdravstvene zaštite zaposlenih. Jasno je i vama i svima ostalima da nivo zdravstvene zaštite za zaposlene osobe ne odgovara potrebama zdravstvene zaštite, pre svega, ratnih vojnih invalida, koji su ceo svoj život bolesni i znatna sredstva troše na nabavku lekova i na neke preparate, pre svega, na bazi vitamina B. Ne bih to detaljnije obrazlagao. Moram priznati da tu postoji i moja greška, koja je nastala zbog toga što na ovom formatu koji nam je dat nisam bio siguran da li je iznos na toj poziciji 85 miliona ili 65 miliona. Dobio sam informaciju da je to 85 miliona, čime bismo mi bili apsolutno zadovoljni i ne bismouložili amandman. S obzirom na to da sam to naknadno saznao, a vreme za podnošenje amandmana je isteklo, vidim da sam propustio priliku da ispravimo tu poziciju, inače bih sigurno tražio amandmanom da se sredstva na ovoj poziciji povećaju, upravo iz ovih razloga koje sam vam rekao, jer nije sigurno da će u 2008. godini, odnosno nije sigurno kada će u 2008. godini biti donet zakon o boračko-invalidskoj zaštiti, koji bi ispravio ovu nelogičnost i omogućio da se, pre svega, banjsko-klimatski oporavak i nabavka lekova finansiraju iz redovnih sredstava budžeta, a ne preko ovih udruženja. Još jednu stvar bih želeo, gospodine ministre, u ovoj poziciji da vam napomenem, da imamo problem oko stambene izgradnje. Ja sam vam to pisao, mislim da ste to pismo pročitali. U prošloj godini je budžetom predviđeno 380 miliona 457 hiljada dinara za stambenu izgradnju, a dobijeno je 322 miliona 185 hiljada i 75 dinara. Kada ovako pogledate, to je negde oko 57-58 miliona dinara. Možda za ljude koji raspolažu milijardama i koji prave budžet to i nije mnogo para, i ja to prihvatam kao činjenicu, međutim, morate da znate da zbog toga što je ovoliko sredstava izostalo, u dva grada, oko 40 porodica ratnih vojnih invalida i porodica palih boraca, znači, govorim o Raški i o Vranju, neće imati završene stanove, neće imati završene objekte, iako su planirali da se u ovoj godini usele. S obzirom na to da je u ovoj godini predviđeno oko 50-ak miliona dinara za stambenu izgradnju, nadam se da će to biti dovoljno da se bar u ova dva grada završe objekti. Međutim, gospodine ministre, moramo da se vratimo na jedno obećanje iz 2006. godine, premijera, gospodina Koštunice, i gospodina Velimira Ilića, koji su obećali da će se svake godine, u naredne tri do četiri godine, iz budžeta izdvajati 4,5 miliona evra za stambenu izgradnju ratnih vojnih invalida i porodica palih boraca. Nažalost, od toga, izgleda, u ovoj godini nema ništa, jer, prema informacijama koje smo dobili iz Ministarstva, ta sredstva u ovoj godini u NIP-u nisu predviđena. Zbog toga sam predložio potpredsedniku Vlade, gospodinu Đeliću, projekat, ali, nažalost, na tome se ne radi mnogo, da zajedničkim sredstvima, lokalna samouprava, korisnici tih stanova, odnosno ratni vojni invalidiiporodicepalih boraca i država, iznađemo mogućnosti, napravimo jedan projekat koji će omogućiti da se izgradi 1.500 stanova, koliko je, otprilike, potrebno za zbrinjavanje ove populacije. Da vam ponovim sad taj plan, jer čak ni od gospodina Đelića, koji mi je čvrsto obećao da će se angažovati na tome, da taj problem rešimo, nema ništa. Dobro, možda ima još nekoga koga nije slagao, a mislim da me još nije slagao, jer neću baš lako odustati od ove ideje, jer nemam drugu alternativu, gospodine ministre, nego da nateram državu i lokalnu samoupravu u tim gradovima da ovaj problem zajednički rešimo. Ponoviću vam ukratko, možda se još jedanput zainteresujete, o čemu se radi. Znači, lokalne samouprave treba da obezbede besplatnu lokaciju i infrastrukturu, ratni vojni invalidi, odnosno korisnici stanova, da snose troškove stambene izgradnje, odnosno klasične izgradnje, a da država, koja, faktički, ima obavezu da im reši stambeni problem, obezbedi izvor kreditiranja i, ako je moguće, preuzme obavezu kamate. To bi u narednih 20-ak godina rasteretilo državu i budžet, odnosno država bi s malim iznosom sredstava učestvovala u rešavanju ovog problema. Na ovaj način ćemo, nadam se, u naredne tri godine uspeti da rešimo svih 1500 slučajeva, i to je jedini način da ti ljudi, u dogledno vreme, mogu da očekuju rešavanje svog stambenog pitanja, odnosno dobijanje krova nad glavom. Država će svoju obavezu u tom smislu moći da prolongira u narednih 20-ak godina. Ne bih više da oduzimam vreme, ali se nadam da sam vas još jedanput zainteresovao za ovaj projekat, da zajednički, s gospodinom Đelićem i gospodinom Rasimom Ljajićem, uložite napor da ovaj projekat napokon zaživi, jer je to za nas, učesnike ratova, pre svega, one od 1990. godine, ključno pitanje i jedan od najvećih problema s kojim se suočavamo, a koji nećemo moći da rešimo bez zajedničkog angažovanja. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kolega koji je bio pre mene očigledno nije razumeo suštinu amandmana. Reč je o tome da, kao što smo i do sada tvrdili, ovaj budžet nije transparentan, kako to vole ovi iz DOS-a da kažu. Znači, ne znamo ko od nevladinih organizacija dobija sredstva. Ovaj amandman je podnet samo u svrhu da pokušamo da isprovociramo Vladu Republike Srbije da nam kaže kome će i koliko sredstava da opredeli, i ništa više. Za predlog koji ste sada izneli ne mogu da kažem da ne postoji, jer postoji, ali je sramota za jednu državu da se prema tom problemu ovako odnosi i da udruženja boraca i ratnih vojnih invalida moraju da se bore za svoja prava. Njihova prava treba da rešava država, pre nego što uopšte dođe do posledica. Međutim, izgleda da, uopšte, od 5. oktobra, naovamo, država uporno izbegava svaku odgovornost za bilo kakvu posledicu koja je nastala reagovanjem državnog organa. Imam, čak, i jedno ružno iskustvo, koje sam juče čuo, reći ću kasnije ime i prezime sudije.Reč je o tome da je jedan mladić iz opštine Golubac, koji je bio u Kopnenoj zoni na jugu Srbije, proveo je tamo šest meseci, u 32. godini preminuo. Njegovi roditelji već pet godina pokušavaju da saznaju uzrok smrti. Obratili su se i sudu i juče je bilo jedno ročište. Sudija je majci tog preminulog vojnika rekao nešto što je van svake pameti – da pravdu potraži preko novinskih članaka, ne preko suda, što je van svake granice dobrog ukusa. To je, nažalost, primer kako se naša država odnosi prema ljudima koji su branili državu. Neki od njih nisu žalili ni živote, neki su preživeli srećom, ali uz ozbiljne posledice, i briga je države kako će ti ljudi da se vrate u društvo i da nastave da žive, koliko je to moguće. Međutim, DOS-ova vlast nema razumevanja za probleme građana koji su braneći zemlju postali invalidi.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja povodom ovog amandmana? (Ne) Na član 5. razdeo 21. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je amandman koji je SRS već nekoliko puta podnosila kada je u pitanju budžet, jer je očigledno da imamo institucije koje se preklapaju. Očigledno je da Vlada DOS-a u ovih prethodnih sedam godina nije našla za shodno da uradi jednu funkcionalnu analizu kompletne državne uprave i da vidi mesta gde se nadležnosti i poslovi preklapaju, pa da na osnovu toga izvrši racionalizaciju samih institucija. Mi u razdelu 21. imamo Ministarstvo za zaštitu životne sredine, Agenciju za zaštitu životne sredine i Fond za zaštitu životne sredine. Ovaj amandman odnosi se, konkretno, na Agenciju za zaštitu životne sredine. SRS, dakle, principijelno nastupa, u želji da se smanji broj agencija, čiji je broj neprimeren ekonomskoj snazi Srbije. Kao što rekoh, često se poslovi preklapaju, a troškovi su ogromni. Nastoji se da se, ukidanjem Agencije za životnu sredinu, poslovi prebace u nadležnost Ministarstva za životnu sredinu. Mislim da je to sasvim logično, ako uz to imamo i činjenicu da pri Ministarstvu imamo i Fond za zaštitu životne sredine, da je samo u okviru Agencije i Ministarstva zaposleno negde oko 390 ljudi, a u okviru Fonda, takođe, imamo izvestan broj zaposlenih; u Predlogu budžeta nije rečeno koliko, ali vidi se da se radi o dvadesetak-trideset zaposlenih, na osnovu predviđenih sredstava za plate. Znači, očigledno je preklapanje nadležnosti, očigledna je potreba za ozbiljnijom racionalizacijom agencija za zaštitu životne sredine. Ono što je za mene još neprihvatljivo u odnosu Vlade prema građanima, prema Narodnoj skupštini, jeste činjenica da za ovaj jako veliki iznos od milijardu i 383 miliona dinara, znači, nekih 17 miliona evra u okviru Fonda za zaštitu životne sredine, imamo jedno izuzetno šturo objašnjenje u Predlogu zakona, pa bih vam ga pročitao. Znači, 17 miliona evra, ni manje, ni više, u jednom pasusu je obrazloženo – kao ''izdaci za specijalne usluge koji obuhvataju sredstva za izradu projektne dokumentacije, za sanaciju postojećih i izgradnju regionalnih deponija u Republici Srbiji''. To je jedno uopšteno objašnjenje, gde se konkretno ne navode niti lokacije na kojima će, eventualno, biti građene te deponije, niti se vidi bilo kakav plan. Ogromna sredstva budžetskih korisnika tek tako se raspodeljuju, bez ikakve kontrole, rekao bih, Narodne skupštine, i to je još jedan od razloga zbog čega smatramo da u okviru Ministarstva za zaštitu životne sredine treba uraditi ozbiljniju analizu, izvršiti ozbiljniju racionalizaciju, da bismo u ovoj situaciji, kad je javna potrošnja daleko iznad mogućnosti naše privrede, mogli da računamo da nešto od tih sredstava kojima raspolaže ova država ode i u investicije, a ne sve u ličnu potrošnju. Pozivam vas da imate razumevanja za ovaj amandman, da pogledate kako su raspodeljena sredstva u okviru Ministarstva za životnu sredinu. Siguran sam da ćete da prepoznate neracionalnosti i potrebu da se ozbiljnije radi, a, nadam se, i prihvatajući ovaj moj amandman. Hvala vam.
Da li se još neko javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Jorgovanka Tabaković.
Poštovane kolege, poštovani građani, ja ću povodom ovog amandmana da ponovo iskoristim priliku da iznesem politički stav o stvaranju paradržavnih organa, koji u velikoj meri opterećuju budžetsku potrošnju i ovaj budžet koji je pred nama kao svojevrstan plan prihoda i rashoda. To ću pokazati na primeru ne samo ove agencije za zaštitu životne sredine, nego i one antidoping, o kojoj će govoriti moj kolega Vlado Sekulić, na primeru Agencije za promociju izvoza i stranih ulaganja, o kojoj će govoriti Saša Valjarević, i one dve agencije koje i nisu na popisu onih koji troše budžetska sredstva, ali u najvećoj meri zloupotrebljavaju javna sredstva, time što rade privatizaciju, u ime države a za svoju korist, i na onaj način rade likvidaciju banaka i razvlače državnu imovinu, bez ikakve kontrole i podnošenja računa o tome. Da li ima većeg razvlačenja državne imovine i nekontrolisanog trošenja budžeta ako dve agencije, koje ovde nisu na popisu onih koji troše, kao direktni korisnici, za plate, grejanje, osvetljenje, telefone i kompjuterske softvere, nego, upravo, po tome što vam, npr, gospodine ministre, prodaju imovinu države kao društvenu imovinu, pominjala sam jutros ''Robne kuće'', čime brukaju državu, nas i sve ostale, kao potpuno neodgovorne i nepismene ljude. Vi ostvarujete svojevrsnu kontrolu trošenja sredstava samo unutar svog sistema, po hijerarhiji. Znači, ministar za finansije je u prilici, nisam sigurna da kontroliše, ali je u prilici da kontroliše budžetske korisnike, do onih najnižih, u lokalnim samoupravama. Ali, kako mi da kontrolišemo vas, ako duplirate državni aparat, pa nadležnost Ministarstva za zaštitu životne sredine prenosite delom na Agenciju, delom na Fond, pa se preko tih agencija, ne samo ove, bavite i kreditiranjem, i promocijom, i marketingom, i brendiranjem, i svim onim što nije, po prirodi, vaš posao, a ono što jeste vaš posao, kao državnih organa, prepuštate onima koje ne možemo da kontrolišemo? Kako se to radi? Jedna od vrlo interesantnih je Agencija za strane direktne investicije, odnosno privlačenje stranih direktnih investicija, svi u narodu je znaju pod imenom SIEPA. Poznata je jer njom rukovodi jedan od istaknutih članova G17, gospođa Jasna Matić, koja je nizom uredaba dobila delokrug i ogromna sredstva za finansiranje, navodno, otvaranja novih radnih mesta. U trenutku kada šef gospođe Matić dolazi na mesto ministra za privredu i privatizaciju, ne može više Jasna Matić da se pita ko daje ta podsticajna sredstva, nego se donosi uredba, menja se uredba iz 2006. godine. To je ona u kojoj je objavljena još jedna paradržavna organizacija, Kancelarija za Nacionalni investicioni plan, u kojoj sada gospodin Dinkić, kao ministar za ekonomiju i regionalni razvoj, tako se formalno zove, postaje čovek koji odobrava, odnosno proverava garancije za uzeta sredstva. Dragi građani, znate kako se ponašaju direktori koji neka plaćanja izvršavaju? Znate, njima su se donosili akceptni nalozi na ruke, da se zna gde je carina, odnosno zloupotreba javnog položaja i reketiranje ljudi se obavljalo tako što se određivao čovek koji prima bitan dokumenat za realizaciju posla. Tada akceptni nalog, danas menicu, ili garanciju, prima gospodin Dinkić u ime države, da bi delio državna sredstva, zato što to ne radi ni banka za izvoz, nego radi Agencija za promociju stranih ulaganja. Šta su promovisali? U vašem memorandumu, gospodine ministre, koji je prilog budžetu, stoji da je u prošloj godini bilo 3,5 milijarde stranih direktnih investicija. Od toga, 90% je, u stvari, privatizacija. Znači, prodaja onoga što se zove društvena i državna imovina. Šta su promovisali? Znači, 0,8, tj. 800 miliona evra je bio prihod u prošloj godini kao rezultat rada ove agencije. Koliki su im troškovi bili? O tome ću, dragi građani, da vam govorim kada dobijem završni račun za 2007. godinu, o tom budžetu, kao i svi drugi poslanici. Sigurno znam da se troškovi postojanja ove agencije, i mnogih drugi, ne mogu opravdati onim što je prihod od 0,8 miliona evra u prošloj godini. Ono što je najzanimljivije i zbog čega i protestujemo, principijelno i politički, protiv osnivanja agencija, jeste što one raspolažu sredstvima po principu Fonda za razvoj; imaju najjeftinija sredstva, kojima pristup obično imaju politički finansijeri aktuelnih stranaka, što se može videti i po kreditima koje su dobijali ljudi kod Fonda za razvoj. O tome govore ne samo sudski procesi i krivične prijave, nego možete da odete i da pogledate u Fondu za razvoj portfelj kredita. Znači, kako napunimo budžet, donošenjem odluka i plaćanjem poreza, onda neki mali feudalci koji vode ministarstva, pod čijom su nadležnošću te agencije, dele sredstva pod povoljnijim, beneficiranim uslovima, prijateljima, finansijerima, a i veliki investitori čine sve napore i preduzimaju sve mere da dođu do tih najpovoljnijih sredstava. Znači, dvostruko štetna politika, pogubna politika, koja ljude uči da je dobro da se svrstavaju u političke tabore, da koriste sredstva po beneficiranim cenama, a ne da se bore na tržištu, produktivnošću i boljom proizvodnjom, da bi to realizovali. Ima još nešto u ovom zbiru i memorandumu, gospodine ministre. Rekli ste da je priliv stranih investicija 3,5 miliona evra, a nigde nisam videla da ste izneli podatak da imamo neto odliv kapitala po osnovu investicija. Ne vidim da ste negde oduzeli ili knjižili kupovinu ''Telekoma'' Republike Srpske, koji jeste dobar potez, ali, prosto, zbog istinitosti obuhvata onoga što se zove priliv, ne vidim da ste to negde obuhvatili ovim vašim planom. Znači, nebrojano, ministre, agencija i onih koji se zovu fondovi ili slično, rade posao u ime države, a mahom za svoj račun ili račun svojih političkih prijatelja. Uvid u prihode i rashode imate isključivo vi. Uticaj, takođe, imate isključivo vi. Vi ste ti koji primate zahteve svih ministarstava i svih agencija. Time što ćete nekome odobriti zahtev, a nekome smanjiti, vi uređujete ovu državu. Državnoj revizorskoj instituciji ste prepolovili zahteve, nećete kontrolu. Nekoj od agencija, poput onih koji se bave promocijom turizma, dodelom kredita za tu namenu od 100 miliona,po varijanti budžeta koju sam samo imala na uvid, povećali ste sredstva. Zar to ne govori jasno o razlozima kojima se Vlada rukovodi kada formira agencije i kada daje sredstva, kada želi da izbegne kontrolu i da time na narodnom novcu jača svoj lični politički uticaj.
Da li se još neko javlja za reč povodom ovog amandmana? (Ne) Nastavljamo u 15 časova. Počinjemo amandmanom narodnog poslanika Milorada Buhe.
Poštovani narodni poslanici, nastavljamo popodnevni rad. Na član 5. razdeo 22. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vlado Sekulić.
Dame i gospodo narodni poslanici, moj uvaženi kolega Milorad Buha je podneo amandman da se u članu 5. razdeo 22, glava 22.2 i funkcija 810. brišu. Obrazloženje je da je programski, SRS protiv osnivanja agencija za sve i svašta, zato što je to skup, a malo efikasan deo državnog aparata. Nijedna do sada osnovana agencija nije u svom radu dala očekivane rezultate, pa je nepotrebno izdvajati budžetska sredstva za rad agencije, a time i povećavati troškove državne administracije. Da bi građani Srbije znali o čemu se priča konkretno, to je Antidoping agencija Republike Srbije, za koju treba izdvojiti 17 miliona dinara, a prevashodno se odnosi na zaposlene u toj agenciji, stalne troškove, troškove putovanja, usluge po ugovoru, specijalističke ugovore itd. Da bi jasno bilo, mi jesmo za to da se u sportu ne koriste nedozvoljena sredstva, ali smo protiv ovakvih agencija, koje se osnivaju samo da bi se zaposlili kadrovi. Konkretno, u ovim ministarstvima i ovim agencijama koje ministarstvo osniva većinom se zapošljavaju kadrovi iz DS-a koji su bili radnici bivše Savezne Republike Jugoslavije, takođe, i radnici državne zajednice Srbija i Crna Gora, čime se automatski povećava aparat, koji je glomazan za ovu našu državu, za naš budžet. Da bih to potkrepio, reći ću da se iz republičkog budžeta finansira 266 hiljada radnih mesta, gde je predviđeno 176,7 milijardi dinara, što predstavlja 25% celog budžeta Srbije. Sada vi vidite koliko je to glomazan aparat, veliki aparat, i gde sve idu pare. Konkretno, kroz ove finansijske aspekte, možemo da vidimo da se koriste usluge, a onda se nameće pitanje da li radnici koji su zaposleni, stručni kadrovi koji su zaposleni u ovakvim agencijama imaju potrebna znanja, da li imaju potrebno radno iskustvo, pa se vidi da nemaju elemente volje za taj posao, da nisu tehnički opremljeni, kako informatički, kroz kompjutere, programe itd, da je slaba sektorska veza, razmena podataka, da je slaba povezanost srodnih državnih institucija. Kroz ovo što vidimo, s jedne strane se Agencija finansira, a s druge strane, plaćaju se usluge sa strane, putovanja. Sada me interesuje gde će oni to da putuju, da li će oni te laboratorijske analize koje rade za doping kontrolu da nose u inostranstvo, pa će neko tamo da im radi, jer ovde nisu tehnički opremljeni, da to sve potkrepe ovde? Odmah ću vam reći da je to malo simptomatično. Zakon o sportu će tek doći na red za raspravu, a ja sam sada došao sa Odbora za sport i omladinu, gde se daje izveštaj o tome šta je urađeno u Ministarstvu do sada. Ovaj zakon je bio predložen po hitnom postupku, pa je povučen iz procedure. Sada se nameće pitanje, šta će se desiti ako se ne izglasa zakon o sportu, bukvalno, da se Antidoping agencija Republike Srbije ne predvidi tim zakonom? Kako ćete onda vi opravdati to što ste nekoga zaposlili, uložili ste pare, a Agencija neće moći da postoji zvanično i pravno? SRS je protiv otvaranja ovakvih agencija, koje ni same ne znaju šta će raditi, šta će kome doneti dobro. Smatramo da je neophodno da se aktivno radi na realizaciji nacionalne strategije razvoja organa uprave, da se racionalizacijom smanji broj ministarstava, da se smanji broj ovakvih agencija i instituta, kao i broj radnika u njima. Ovo je sada degutantno, stalno se pominju neke agencije za koje niko ne zna šta će doneti dobro građanima, ali se vidi da se troše pare, da su tu zaposleni kadrovi. Kada pogledamo ove troškove, stalno su tu neki putni troškovi, specijalne usluge i sve ostalo. Kada biste rekli –Antidoping agencija Republike Srbije, mnogi građani ne bi ni znali zašto je to predviđeno u budžetu, jer sredstva nisu baš tako mala, 17 miliona dinara. Kažem iskreno, bolje da smo ove pare usmerili u revitalizaciju i adaptaciju sportskih terena za decu po školama, obdaništima, po gradovima i selima Srbije, da se opreme sale za fiskulturu, nego ovako, jer su ovo direktno bačena sredstva. Smatram da treba u ovim agencijama postaviti stvari na pravo mesto, da se razviju različite informatičke strukture u državnim organima, da se integriše povezivanje i razmena strateških podataka, jer bi ova agencija trebalo da razmenjuje iskustva s evropskim agencijama i institutima koji obavljaju antidoping kontrolu. Znam da još nije bila obavljena nijedna antidoping kontrola u Srbiji, da nemamo nijedan institut koji je ovlašćen za vršenje antidoping kontrole, što se vidi kada su strana takmičenja u pitanju. Mora da se osavremeni rad na novim tehničkim rešenjima, novim savremenim metodama rada. Ova agencija već postoji, a nema ništa usklađeno, niti su usklađena neka pređašnja iskustva ili razmena s inostranstvom, da bi se sredstva koja su uložena opravdala, da bi imala svoju svrhu. I kroz koordinaciju u radnim procesima, vidi se da nije uopšte usklađena. Vi ste dali objašnjenje zašto ne prihvatate ovaj amandman: "Amandman se ne prihvata iz razloga što se predlaže u okviru razdela Ministarstva omladine i sporta brisanje glave 22.2 – Antidoping agencija Republike Srbije, koja je obrazovana Zakonom o sprečavanju dopinga u sportu ("Službeni glasnik Republike Srbije" broj 101/05), u cilju iniciranja, sprovođenja i kontrole borbe protiv dopinga u sportu. Shodno zakonu o budžetskom sistemu, neophodno je u budžetu Republike Srbije obezbediti sredstva za funkcionisanje ovog budžetskog korisnika". Ja sam vam rekao, vi ste dali Predlog ovog zakona za razmatranje po hitnom postupku. On uopšte nije ušao u proceduru. Šta će se desiti ako taj zakon ne prođe? Vi ćete, znači, i dalje da finansirate nešto za šta nema ni ekonomskog, ni pravnog opravdanja. Kada se govorilo o Zakonu o sprečavanju nasilja na sportskim manifestacijama, videli ste da je SRS uložila mnogo amandmana i najviše su poslanici SRS-a u tome učestvovali, jer je nama interes da se spreči to nasilje. Ali, konkretno smo vam ukazali na neke pojave koje će se pojaviti u skoro vreme, pa ste videli da se sve ono što smo vam predlagali, a vi niste prihvatili, obistinilo. Konkretno, pomenuću najdrastičniji primer, a to je bilo u vezi sa zastavom. Mi smo i tada insistirali da se zastave moraju nositi. Videli ste primer na utakmici "Rad" - "Novi Pazar", da je bilo zabranjeno unositi srpsku zastavu, zato što bi to izazvalo negativne konotacije navijača "Novog Pazara". Ali, zato se u Kragujevcu moglo da skandira protiv Srbije, u korist Džamahirije, skandiralo se "oj Srbijo, plači, plači, dolazi ti Hašim Tači", pa nadalje. Znači, mi smo ukazali da će se desiti nešto što će biti pogubno po ovo društvo. Tako se stvorio incident na utakmici "Crvene Zvezde". Videli ste do čega je to došlo, kada se snimalo, i tada smo insistirali da ne može redarska služba da to sprovodi, nego milicija. Milicija mora da radi svoj deo posla, ali moraju da se zaštite interesi, kako navijača, tako i organa reda koji to sprovode. Kad je reč o ovoj antidoping kontroli, sada sam bio na Odboru za sport i omladinu, pričaćemo o tome, pričaćemo o zakonima koji će doći na red, logičnije je bilo da se, prvo, razmatrao zakon o antidoping kontroli, pa tek onda da se osniva ova vaša agencija. Ove agencije su osnovane kao što su osnovane i neke druge agencije. Konkretan cilj ovih agencija je zapošljavanje vaših kadrova. Siguran sam i govorim vam sada da mi nemamo, bukvalno, zvanična, verifikovana tela, niti organizacije sa licencom, da mogu da vrše ovakvu antidoping kontrolu. Naši sportisti, od kako je Tadić počeo da ih posećuje, na svim takmičenjima stvarno deluju kao da su dopingovani, gube sve utakmice. Da li on negativno utiče na njih? Očito da utiče na njih. Možda bi onda Tadiću trebalo uraditi tu antidoping kontrolu, a za sportiste u Srbiji, videćemo ko će raditi tu antidoping kontrolu, videćemo kakvi će biti rezultati. Kažem vam, niste mogli da izdvajate ova sredstva, jer nam taj zakon nije stupio na snagu. Vi ste osnovali Agenciju da biste zaposlili vaše kadrove. Zatim, ovi putni troškovi. Voleo bih da ministar izađe i obrazloži ove putne troškove. Da li će oni nositi urin iz Srbije u Švajcarsku na analizu, pa se vraćati avionom, onih 247 miliona za avio- kompaniju Vlade, da li će im davati taj avion da bi to odradili, jer je to jedan od vidova ustanovljavanja antidoping kontrole. Antidoping kontrola služi tome da se pronađe kod sportista da li su uzimali sredstva koja su stimulativna, a koja su po zakonu zabranjena. Mi do sada nismo imali nijedan takav slučaj kod naših takmičara, koji su ovde. Bio je jedan slučaj oko Topića, iako je i to bilo diskutabilno, da li je ili nije koristio sredstva. Naše zdravstvo, naše ustanove koje se time bave nisu još izdale nijednu publikaciju o tome koja su to antidoping sredstva zabranjena, da bi se naši sportisti tome prilagodili, a i njihovi treneri, da bi znali da se prilagode tome da li smeju da koriste neka sredstva. U ime SRS-a, tvrdim da ste ovu agenciju osnovali da biste zaposlili vaše kadrove, koji tamo neće ništa raditi, prvo, zato što nisu ni obučeni, a i zato što nismo to imali u dosadašnjoj praksi. Ovo je, strogo namenski, urađeno za vaše lidere, za neke vaše članove ili simpatizere koji će da vas podrže. Možda će Vlade Divac da vam predvodi ovu agenciju, pošto ste njega imali kao eksponenta, ili će se pojaviti neko drugi. Ako ste već želeli da date sredstva delu sporta, bolje da ste ih odvojili za revitalizaciju igrališta, za mlade sportiste, ili da ste stipendirali mlade, perspektivne sportiste Srbije, koji će nam doneti uspeh sutra i proneti slavu Srbije. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Sekuliću. Da li se još neko javlja za reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, o ovom amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, čuli ste od kolega iz SRS-a, ne samo sada, nego godinama unazad, naš principijelni stav kada su u pitanju kojekakve agencije. To je neka DOS-manlijska moda, uvedena od 2000. godine, odnosno početkom 2001. godine. Koji god zakon ste doneli, u svakom zakonu ste formirali poneku agenciju, komisiju. Nikada do sada nismo saznali šta te agencije konkretno rade. Obistinilo se ono što vam mi pričamo uz svaki zakon, a sada, kada je u pitanju Predlog zakona o budžetu, poseban nam je interes da građane Srbije podsetimo na naše primedbe. Svaki put kada ste predlagali neku agenciju, mi smo amandmanom tražili da se ona briše, zato što je SRS mišljenja da su agencije paralelni državni organi. Ako vi deo posla, u okviru jednog ministarstva, date jednoj agenciji, drugi deo posla drugoj, trećoj, onda se postavlja jedno potpuno logično pitanje, čemu služe ministarstva? Formiranjem agencija, ni u jednom ministarstvu nije smanjen broj zaposlenih. Naprotiv, u ministarstvima se svakodnevno zapošljavaju novi ljudi, u agencijama se zapošljavaju novi ljudi, direktori agencija su visoki državni činovnici, funkcioneri, i to su, naravno, uvek zaslužni funkcioneri stranaka na vlasti. S jedne strane nam pričate kako se zalažete za profesionalnu državu, a ono što stvarno radite jeste stvaranje partijske države. Agencije su vam odličan vid, pokušaj zamagljivanja stvari, da jednoga dana, koji će biti uskoro, kada izgubite vlast na republičkom nivou, ostavite vaše agencije, koje ne rade ništa, osim što primaju velike plate. Imam potrebu da kažem građanima Srbije da, recimo, Antidoping agencija, kako ste je nazvali, građane Srbije košta 17.066.000 dinara. Verujte da se građani zgražavaju već danima nad ovim informacijama s kojima ih mi s ovog mesta upoznajemo i na koje ih upozoravamo. Ne žele građani Srbije da finansiraju partijske funkcionere nijedne stranke. O tome je trebalo da vodite računa kada ste uvodili i ovu i ostale agencije. Ova agencija je formirana Zakonom o sprečavanju dopinga u sportu, 2005. godine. Volela bih, ministre, da je ovde ministar sporta, da nam kaže šta je ta agencija konkretno uradila, šta su zaposleni u agenciji konkretno uradili i šta će da urade s ovih 17.000.000 dinara. Šta su specijalizovane usluge koje koštaju 4.000.000 dinara? Gde će da putuju ovi ljudi za 1.075.000 dinara? Dakle, tražimo da se i ovaj i svi amandmani ove sadržine prihvate, da se ova sredstva građana Srbije, koja vi razbacujete onako kako vam padne na pamet, usmere tamo gde su zaista potrebna. Ne znam da li treba da vas podsetim na to koliko građana Srbije živi ispod nivoa siromaštva, koliko dece u Srbiji nema treći obrok, koliko su realno pale penzije, koliko realno padaju plate, bez obzira na to što vi nominalno pričate o nekih 300 i ne znam koliko evra prosečne zarade u Srbiji, koliko vam ljudi svakodnevno štrajkuje, koliko je nezadovoljnih građana u ovoj zemlji. Vas za sve to baš briga, vama je važno da vi lepo udomite vaše kadrove, da im odredite vrlo visoke zarade. Najbolji primer funkcionisanja agencija može da se vidi kroz Agenciju za privatizaciju, koja je najveće zlo koje je moglo Srbiji da se desi. Kroz Agenciju za privatizaciju prošlo je mnogo kriminalnih i nezakonitih privatizacija. Ministri se kriju iza agencija, agencije se kriju iza ministarstava, pa nam onda izađe ministar za energetiku i kaže – nemojte mene da pitate o poskupljenju struje, za to je zadužena Agencija. Dakle, ne možete, dame i gospodo iz Vlade Republike Srbije, da varate građane Srbije. Zapravo, možete da pokušavate, ali zato smo mi iz SRS-a ovde da upozoravamo građane Srbije, da upozoravamo vas da prestanete s pljačkom građana Srbije, jer ovaj budžet nije ništa drugo nego pljačka građana Srbije. Ovaj budžet se puni sredstvima ovog naroda i bilo bi, u najmanju ruku, korektno i pošteno da se sredstvima raspolaže u korist ovog narada i građana Srbije, što vama, apsolutno, nije bilo na umu. Vi ste napravili jedan predlog predizbornog budžeta, ali verujte mi da će vas to koštati. Prate građani Srbije naš rad i sigurna sam, sigurni smo da će i na predsedničkim izborima svim srcem glasati za kandidata SRS-a, zato što znaju da smo mi domaćinska stranka, stranka časnih i poštenih ljudi. Svi oni koji su iskreno za promene, svi oni koji su iskreno za Kosovo i Metohiju u sastavu Republike Srbije, svi oni koji su protiv korupcije i kriminala u vrhu vlasti, svi oni koji vole sebe, svoju porodicu, svoju Srbiju, svim srcem glasaće za Tomislava Nikolića.
Da li se još neko javlja za reč povodom ovog amandmana? (Ne) Na član 5. razdeo 23.amandman je podnela narodni poslanik Nadica Momirov. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 5. razdeo 25.amandman je podneo narodni poslanik Predrag Stošić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 5. razdeo 29. amandman je podneo narodni poslanik Dragoljub Simonović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26 .stav 1. Zakona o budžetskom sistemu. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 5. razdeo 34. amandman je podneo narodni poslanik Igor Bečić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Oto Kišmarton.
Poštovani narodni poslanici, dragi prijatelji, na Predlog zakona o budžetu amandman je podneo, u ime SRS-a, narodni poslanik Igor Bečić. ''U članu 5, razdeo 34. i funkcija 470 se brišu''. Tako glasi amandman, a to je, da bi građani znali o čemu se radi, Agencija za razvoj infrastrukture lokalne samouprave. Obrazloženje za brisanje razdela 34 i funkcije 470. Srpska radikalna stranka je protiv osnivanja agencija za sve i svašta, zato što je to skup, a malo efikasan deo državnog aparata. Nijedna do sada osnovana agencija nije u svom radu dala očekivane rezultate, pa je nepotrebno izdvajati budžetska sredstva za rad agencije i time povećavati troškove državne administracije. Jer, agencije su, pokazalo se, paradržavne institucije koje služe za zapošljavanje prijatelja. Recimo, naša lokalna samouprava je jedno veliko gradilište, Kikinda, kao što je opštepoznato, ali mi retko da imamo susret s Agencijom za razvoj infrastrukture lokalne samouprave, i ako imamo, to nam samo otežava rad. Zakonom o agencijama je regulisano da se one, između ostalog, finansiraju iz budžeta Republike Srbije, ali tvrdim, najblaže rečeno, da je to nepotrebno, odnosno da nisu potrebne te agencije. Sigurno ste i sami svesni da postojeća ministarstva mogu pokriti delatnosti agencija. Iako ste uvereni u to da su nepotrebne agencije, ipak, one postoje zarad članstva stranaka koje su na vlasti. Brže-bolje se osnivaju agencije gde se zapošljavaju ti ljudi. Predlažem da se ovaj amandman usvoji, a srpski radikali će glasati za ovaj amandman svim srcem.
Da li se još neko javlja povodom ovog amandmana? (Ne) Na član 5. razdeo 35. amandman je podneo narodni poslanik Saša Valjarević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Saša Valjarević.
Dame i gospodo narodni poslanici, radi građana Srbije, daću samo informaciju u vezi s amandmanom koji je podnela SRS i ja kao poslanik. U članu 5, tražili smo da se brišu razdeo 35 i funkcija 410 u projekciji budžeta, zbog toga što je to Agencija za strana ulaganja i promociju izvoza. Sadašnja vlada ima 22 ministarstva. U svim tim ministarstvima, pored ministara, postoje državni sekretari i sijaset pomoćnika, zamenika i savetnika. Međutim, s obzirom na to da nisu mogli da se udome svi kadrovi sadašnjih vlastodržaca u Srbiji, a to su stranke DS, G17 i DSS, krenuli su da osnivaju agencije, tako da, pored 22 ministarstva, imamo i 17 agencija. Samo ova agencija građane Srbije će koštati 200 miliona dinara. Za njihov rad, samo plate će koštati 30 miliona dinara. Za njihove troškove i putovanja – preko osam miliona dinara. Postavlja se pitanje šta rade, uopšte, nadležna ministarstva? Kao država, u odnosu na države u okruženju, imamo najveći broj ministarstava. U proseku je svuda od 15 do 16 ministarstava, a Srbija ih ima 22. I pored toga, još 17 agencija. Imamo, odnosno DOS-ovska vlast ima najglomazniji aparat, veći, maltene, nego u najvećim državama sveta. Kada je posle višemesečnih pregovora došlo do podele, odnosno do formiranja ove vlade, u prvom krugu su, normalno, najviši funkcioneri stranaka dobili određena ministarstva i određene funkcije. Pošto nije bilo dovoljno mesta, posebno za G17 i ove manje stranke, koje su imale manji broj poslanika nego u prethodnoj vladi, pribegli su osnivanju raznih agencija. Ova agencija će u ime građana Srbije putovati po Evropi i svetu, reprezentovati našu državu i prodavati naše proizvode, pa smo videli koji je deficit izvoza u odnosu na uvoz. Mi sad, maltene, nemamo domaću robu u našim prodavnicama, jer sve što se sada prodaje je uvozno. Svi hipermarketi, supermarketi, sve ove velike kuće koje se otvaraju u svim gradovima Srbije, normalno, plasiraju robu iz država odakle dolaze. Tu ima veoma malo naše robe, a naša roba se veoma malo izvozi van naše zemlje. Ove agencije su samo jedan ogroman aparat koji troši novac građana Srbije, a to su sve budžetska sredstva, tako da je, programski, SRS protiv osnivanja agencija za sve i svašta, zato što je to skup, a malo efikasan državni aparat. Nijedna do sada osnovana agencija u svom radu nije dala očekivane rezultate, pa je nepotrebno izdvajati budžetska sredstva za rad agencije i time povećati troškove državnoj administraciji. Ovo su samo ispostave pojedinih stranaka, a to smo mogli da vidimo i prilikom formiranja Kancelarije predsednika Tadića, gde je bio sadašnji ministar Đilas, koji je putovao po Srbiji i delio kompjutere u ime DS-a, a sama kancelarija nema nikakvo zakonsko utemeljenje za osnivanje. Međutim, sada se ponovo pokrenula ta lavina, s obzirom na to da su raspisani predsednički izbori i već se u štampi vidi da je sad, umesto Đilasa, došao drugi funkcioner DS-a, koji, isto, ide po Srbiji i deli ponovo kompjutere po školama i ostalim ustanovama. Znači, vi pravite samo ispostave vaših političkih stranaka, ne razmišljate o građanima Srbije i zato je naš budžet u deficitu, zato naš budžet ne može da izdrži ovoliki aparat, zato ovaj budžet nije razvojni, zato je ovaj budžet predizborni. Međutim, svemu tome će građani Srbije 20. januara dati ocenu, kako radite, kako ste radili od 2000. do 2007, jer građani Srbije to najbolje osećaju. Mi smo ovde imali hvalopojke našeg trenutnog potpredsednika Vlade, gospodina Đelića, koji je izašao i pričao o budućem blagostanju u Srbiji, o EU, o raznim povoljnostima koje će imati država Srbija. To je priča još od 2000. godine i do sada se ništa nije realizovalo. Možda je to bolje za određene stranke koje su sada u vlasti i za njihove stranačke funkcionere, međutim, građani Srbije sve gore žive, sve je više nezaposlenih. Privatizacija koja je do sada izvršena u Srbiji pokazala je da je sve što je privatizovano urađeno na nezakonit način. Već polako počinje otkrivanje i hapšenje, i to su, mahom, kadrovi koji su tada upravljali tim preduzećima, koji su ta preduzeća doveli do ruba stečaja. Onda je izvršena nerealna procena vrednosti imovine, tako da smo svedoci da u pojedinim gradovima lokalni kriminalci postaju, maltene, ti koji upravljaju gradovima, jer kupuju sve što je bilo u privatizaciji. Niko drugi nije mogao da konkuriše osim njih, niti da učestvuje, jer su upućivali razne pretnje ostalim učesnicima koji su hteli da učestvuju u licitacijama. Tako ste u ovoj državi napravili da je stanje, maltene, gore nego na Siciliji. Što se tiče samog budžeta, on je koncipiran tako da pokrije troškove funkcionisanja samo ovih ministarstava, agencija. Nigde nema poljoprivrede, Vojsku ste zapostavili, za sve ono što je vitalno za funkcionisanje ove države odvojena su mala sredstva, ali zato su ogromna sredstva odvojena za plate u svim ovim agencijama i ministarstvima, jer su one, faktički, paralelne institucije postojećim ministarstvima. Zato će građani Srbije 20. januara, svim srcem, izaći na izbore i glasati za kandidata SRS-a, gospodina Tomislava Nikolića, da se prekine urušavanje države Srbije i da nam, konačno, dođu pravi ljudi i pravi domaćini na čelo države Srbije. Hvala.
Hvala, gospodine Valjareviću. Da li se još neko javlja povodom ovog amandmana? (Ne) Na član 5. razdeo 43. amandman je podnela narodni poslanik Marina Raguš. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se neko javlja za reč? Narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, narodni poslanik Marina Raguš podnela je amandman na član 5. razdeo 43, funkciju 360 zakona o budžetu Republike Srbije, da se taj deo Predloga zakona o budžetu Republike Srbije briše. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a u obrazloženju zašto se amandman ne prihvata kaže se sledeće: ''Amandman se ne prihvata iz razloga što se predlaže brisanje svih sredstava opredeljenih za Komisiju za ispitivanje odgovornosti za kršenje ljudskih prava, koja je osnovana Zakonom o odgovornosti za kršenje ljudskih prava, kao samostalan i nezavisan organ, i samim tim je ova komisija budžetski korisnik za čiji rad se sredstva obezbeđuju u budžetu Republike Srbije''. Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije se sećaju da je SRS, upravo, bila najžešći protivnik donošenja Zakona o odgovornosti za kršenje ljudskih prava i sloboda. Donošenje ovog zakona nije ništa drugo nego žal za onim što su ''dosmanlije'' nazivale 6. oktobrom, odnosno to je želja da se još radikalnije, još bezobzirnije, još nečovečnije obračunaju sa političkim protivnicima ''dosmanlijske'' neustavne i nezakonite revolucije, koja je izvedena 5. oktobra 2000. godine. Malo su tada spalili u Beogradu, malo im je bilo što je zapaljena zgrada bivše Savezne skupštine, malo im je bilo što su zapalili zgradu RTS-a, malo im je bilo što su upali u Carinu, u javna preduzeća, u NBJ, što su formirali krizne štabove, što su radili šta su hteli, već su se, 2003. godine, dosetili da formiraju Zakon o odgovornosti za kršenje ljudskih prava i sloboda, da formiraju tu famoznu komisiju, za koju Vlada kaže da je samostalan i nezavisan organ, koja treba da ispituje odgovornost bivših državnih funkcionera za kršenje ljudskih prava. U obrazloženju zašto ne prihvata amandman, Vlada Srbije kaže da je ta komisija samostalan i nezavisan organ. Posmatrano sa ustavno-pravne tačke gledišta, postavlja se pitanje – u koju kategoriju državnih organa ova komisija spada. Mi koji smo obrazovani na nekim klasičnim pravnim principima, na principima demokratije i parlamentarizma, mi koji smo čitali dela klasičnih demokratskih pisaca, znamo da se vlast deli na zakonodavnu, izvršnu i sudsku. Potpuno je jasno svima koji državni organ spada u koju kategoriju. Kad imate jedan državni organ koji se zove Komisija za ispitivanje odgovornosti za kršenje ljudskih prava, onda svako ko se imalo razume u ustavno pravo i u teoriju države i prava, može opravdano da postavi pitanje – u koju to kategoriju državnih organa spada ova komisija, šta ona treba da radi i koja je pravna priroda odluka koje ta komisija treba da donese? Da li je zakonodavni organ? Nije. Da li je organ uprave? Nije. Da li je sudski organ? Nije ni sudski organ. Građani Srbije mogu, u stvari, najbolje da vide u šta se izmetnula tzv. dosmanlijska demokratija i u šta su ''dosmanlije'' pretvorile Srbiju. Nema danas države u Evropi i u svetu koja ima ovakvu strukturu državnih organa. Samo u Srbiji se može desiti da imate skoro 20 raznoraznih agencija, pri čemu ni samoj Vladi nije jasno šta su te agencije, da li su to neka paralelna ministarstva, da li su to organi uprave u sastavu ministarstava, da li su to posebne organizacije, javne službe. Šta su, uopšte, te agencije, šta one rade? Na drugoj strani imate jedan organ koji se zove Komisija koja, navodno, treba da ispituje odgovornost za kršenje ljudskih prava. Da vas samo podsetim, 2003. godine, tadašnji predsednik Skupštine Srbije i v.d. predsednika Republike Nataša Mićić je predložila jednu gospođu u tu komisiju. Ta žena uopšte nije znala da je predložena za člana ove komisije i posle je javno izjavila za medije da ona s tim nema nikakve veze i da uopšte ne želi da bude član ove komisije. To najbolje govori do koje mere je ova komisija jedno ozbiljno državno telo. Da vas samo podsetim da su pojedini korifeji ''dosmanlijske'' revolucije 2000. godine bili vrlo istaknuti kandidati za članove ove komisije. Ne treba da vas podsećam na imena Petra Lukovića, Teofila Pančića i svih onih vajnih lažnih intelektualaca i demokrata koji ništa drugo ne rade ovih sedam godina nego blate Srbiju, blate srpski narod, prikazuju nas kao da smo zveri, da smo genocidni, da smo mi ti koji smo izazvali sve one užase koji su se desili na prostorima prethodne Jugoslavije. Oni to rade i dan-danas. To su isti oni kojima Vlada Srbije ovim budžetom hoće da da na godišnjem nivou 400 hiljada dinara, a koji iz dana u dan pričaju kako je Kosovo i Metohija izgubljeno za Srbiju, kako je već postalonezavisnadržavainema Srbija šta da traži na Kosovu i Metohiji. Veća prava, kažu, ima Kina prema Tajvanu nego što ih ima Srbija prema Kosovu i Metohiji. Ovde bi mogli da se nižu biseri antisrpskih izjava koje su dali ili članovi ili potencijalni članovi ove komisije za ispitivanje odgovornosti za kršenje ljudskih prava. Pri tome se potpuno zaboravlja ovde, na ovoj levoj strani Parlamenta, da su upravo očevi i osnivači nekih od sadašnjih vladajućih partija, tu, pre svega, mislim na DS, ljudi koji, pre svega, treba da se pozovu na odgovornost za kršenje ljudskih prava. To su isti oni koji su u vreme Drugog svetskog rata ubijali srpske sveštenike, srpske domaćine, koji su u periodu posle Drugog svetskog rata čupali ljudima brkove zato što nisu imali dovoljno kukuruza i pšenice da daju za obavezni otkup. To su branioci lika i dela Josipa Broza Tita, to su veliki ''praksisovci''. Pitajte gospodina Mićunovića, ako vi ne znate o čemu govorim, zna on. Odjednom, 2000. godine, ti bivši veliki boljševici, staljinisti, revolucionari, informbirovci, praksisovci, bilo je tu svega i svačega, odjednom, 5. oktobra 2000. godine postaju velike demokrate, počinju nama i celom narodu u Srbiji da sole pamet o demokratiji, o ljudskim pravima, o evropskim standardima. Evo, to rade i dan-danas. SRS smatra da ovu komisiju za ispitivanje odgovornosti za kršenje ljudskih prava treba ukinuti. Vlada kaže da je ta komisija osnovana zakonom. To je tačno, ali nikada u praksi nije zaživela. Voleo bih da mi jedan predstavnik Vlade objasni šta je ta komisija uradila za protekle četiri godine, koje je to slučajeve kršenja ljudskih prava i odgovornosti ta komisija ispitala, ko je tu pozvan na bilo kakvu odgovornost, da li je tu doneta bilo kakva odluka. Pri tome vas podsećam na to da Vlada Srbije, iz godine u godinu, u budžetu Srbije predlaže sredstva za rad ove komisije. Ta komisija u praksi ne funkcioniše, ona ne postoji.Ondasepostavlja pitanje kako Vlada Srbije pravda ova sredstva koja svake godine opredeljuje za rad ove komisije? Ako je u Srbiji u proteklom periodu, i pre 5. oktobra, bilo kršenja ljudskih prava i sloboda, onda mi u SRS-u smatramo da time treba da se bave oni državni organi koji su za to jedino pozvani, a to su sudovi. Neka sud, u jednom objektivnom postupku, koji je zakonom utvrđen, ispita da li je bilo ko u Srbiji na bilo koji način kršio neka ljudska prava i slobode i neka izrekne sankciju koja je zakonom predviđena: kaznu zatvora, novčanu kaznu, bilo šta. Ovako, formirati neko političko telo na koje samo stranke vladajuće koalicije imaju uticaja i telo koje će selektivno da ispituje slučajeve kršenja ljudskih prava, jednostavno, nije opravdano. Ne postoji danas zemlja u Evropi koja ima sličnu instituciju. Lustracija, koja je uvedena u politički rečnik Srbije, uvedena je sa namerom da se uradi ono što nije urađeno 6. oktobra. Mene zanima da li je ova komisija ispitivala slučajeve kršenja ljudskih prava u operaciji „Sablja“, kada je 12 hiljada građana Srbije, bez pravnog osnova, lišeno slobode. Posle se utvrdilo da nema gotovo nijednog ko je na bilo koji način umešan u bilo kakve kriminalne afere, a pogotovo nema nijednog koji je na bilo koji način umešan u ubistvo premijera Đinđića. Šta ćemo s tim? Da li će se te stvari gurnuti pod tepih? Lustraciju će, dame i gospodo iz vladajuće koalicije, da izvrše građani Republike Srbije, evo, već na Svetog Jovana 2008. godine, i neće vam biti potrebne nikakve komisije, nikakvi Teofili Pančići, Lukovići i drugi korifeji petooktobarske revolucije, uzeće narod stvar u svoje ruke, lustriraće i Borisa Tadića, i DS, i sve one koji su ojadili građane Srbije od 5. oktobra 2000. godine naovamo, a predsednik Republike Srbije postaće najbolji srpski domaćin, Tomislav Nikolić, za koga je ceo srpski narod svim srcem.
Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, o amandmanu.
Gospodine Albijaniću, dame i gospodo narodni poslanici, evo, već nekoliko godina razgovaramo o lustraciji. Razumem zašto vladajuća većina drži ovu budžetsku poziciju aktivnom stalno, iako nema snagu i nema hrabrost da sprovede Zakon u život. Dakle, ovo je nemušti zakon, koji je donet na inicijativu tadašnjih poslanika Građanskog saveza Srbije, koji su tada bili samostalna parlamentarna stranka. Znali smo i onog trenutka kada je Zakon usvojen, za taj zakon, između ostalih, nije glasala SPS, da on neće služiti ničemu osim kao dobro obrazloženje za izvesne političke poteze i ustupke, koji jesu učinjeni prema GSS-u, samo što stranka nije opstala kao takva. Ovo govorim zbog građana koji ovo prate, pre svega. U Srbiji je, ipak, izvršena neformalna lustracija. Znači, od 2000. godine do sada, praktično, promenjeni su skoro svi predsednici sudova, ljudi u opštinskim i okružnim tužilaštvima, penzionisani su, manje-više, nezakonito gotovo svi visoki zvaničnici policije i Vojske do 60. godišta. Dakle, to je jedan oblik lustracije koji egzistira. Zajedno s kolegama sam imao prilike da nedavno u Pragu, na jednom međunarodnom skupu, govorim o ovome i da dokažem da je to sve tako. Želim da vam kažem da je u Srbiji lustrirano na ovaj način oko 60 hiljada ljudi. Dakle, to je prosto fakat. Srbija nije bila država iz tzv. Istočnog bloka i u Srbiji, pošto je tema – kršenje ljudskih prava od strane režima, tajne službe jugoslovenske i srpske države nisu bile nikakva produžena ruka neke tuđe strane službe, kao što je to bilo u Istočnom bloku, recimo. Ja vas podsećam da je u Istočnoj Nemačkoj, posle političkih promena, ostalo šest miliona i 800.000 dosijea Štazija, da je u Rumuniji, iza Sekuritatea, jedne od najcrnjih tajnih policija u novijoj istoriji, ostalo skoro 7,5 miliona, da je u Bugarskoj, u Poljskoj i Češkoj, takođe, ostalo na milion dosijea. Podsećam vas na čuveno pismo učenika trećeg dva razreda Krakovske gimnazije, kojim su molili ministra pravde poljske da obustavi postupak lustracije, zato što u njihovom odeljenju nijedno deto nije više živelo sa oba roditelja, jer su se svi roditelji razveli, zato što su ustanovili da je jedan drugog denuncirao. Srbija nije bila takva država. Jugoslavija nije bila takva država. Dakle, kada se govori o ovoj stvari, treba da se govori s merom. Podsećam vas da je u Češkoj, i do današnjeg dana, lustrirano 320.000 ljudi, ali da je, po njihovom priznanju, uglavnom ta stvar završena tako da od toga nema gotovo nikakve političke koristi. Oni sami govore da je najveći broj tih ljudi, koji su, pre svega, bili u tajnoj policiji i na drugim visokim dužnostima u Češkoj, tj. Čehoslovačkoj, da su postali najbogatiji biznismeni danas u Češkoj. O tome me je, takođe, informisao jedan narodni poslanik koji je tamo bio sa mnom. Uvaženi kolega koji je podneo ovaj amandman je u jednoj stvari potpuno u pravu – ne postoje uslovi te vrste da se u Srbiji sprovodi lustracija, zato što to objektivno nisu sistemi koji se mogu komparirati. Sve drugo treba da bude, odnosno ako je neko kršio ljudska prava bilo koga na svetu, u našoj zemlji, pre svega, pošto je o tome ovde reč, to treba da se dokaže u odgovarajućem sudskom postupku. Taj treba da odgovara krivično. Dakle, ovde se ne radi ni o kakvoj potrebi da neko bude, zaboga, lustriran, pa da onda, na taj način, bude eliminisan iz javnog političkog života – pa, to mu je nagrada. Ako je neko kršio nečija ljudska prava, treba krivično da odgovara, ako je činio nešto suprotno zakonu i opštim principima koji važe u ovoj oblasti. Zaista je krajnje vreme da se stranke vladajuće koalicije dogovore – ili će da sprovedu Zakon u život, čemu ćemo se mi, naravno, žestoko protiviti, ili će da prestane da egzistira ova komisija i ova budžetska pozicija. Jer, sa ovo malo sredstava koja se daju Komisiji ništa ne može da se uradi. Osim toga, uvažena gospodo i poštovane dame, SPS je na pretposlednjoj sednici Odbora za bezbednost jedina glasala da se otvore tajni i politički dosijei. Oni koji se elementarno razumeju u lustraciju, znaju da lustraciju nije moguće sprovesti ako se ne otvore tajne policijske arhive. Evo, mi smo to učinili u vaše ime – glasamo da se otvore, jedva čekamo, kao što glasamo i da se okonča restitucija. Dakle, nema priče o lustraciji a da pri tome u ''krugu dvojke'' i dalje držite ono što ste kritikovali 50 godina unazad, sve ono što je nekada nacionalizovano. Dakle, izvršite denacionalizaciju, okončajte restituciju, otvorite policijske dosijee i aplaudiraće vam svi oni koji očekuju od vas da to uradite, a vi ste to obećali u kampanji. Mi vam pomažemo utoliko što glasamo i za jedan i za drugi zakon, iako je nama teško da glasamo za tzv. istorijske zakone. Ali, to ćemo ovog puta učiniti, to vam obećavamo, zato što je dugo vremena prošlo od momenta kad ste doneli ovaj zakon. Od vaše prve ozbiljne izborne kampanje 1999. godine tri vlade su se promenile. Ili ovo dovedite do kraja, ili recite – nismo sposobni ovo da uradimo, obmanjivali smo građane u izbornim kampanjama. Dakle, nema tu mnogo filozofije – ili možeš, ili ne možeš. Kad ideš u kampanju, obećaš, kad dođeš na vlast, izvršiš. To je stvar koja je potpuno čista. Inače, sve drugo, pričali smo ovde o tome ranije. Godine 1946. godine, u Beogradu je bilo 78 sirotišta. U 78 sirotišta bilo je 12.500 dece bez oba roditelja, koji su poginuli u Drugom svetskom ratu. Kako misli neko da je bilo moguće da se njima, invalidima i drugima koji su izašli unesrećeni iz rata, nešto da, a da se pri tome ne uzme onome ko je imao? Pri tome, ja ne aplaudiram onome ko je uzimao tamo gde nije trebalo, ko je kršio ljudska prava onoga ko nije ničim, ni na koji način, doprineo da se prema njemu neko tako odnosi. Morate razumeti, time završavam, da su ljudi koji su učestvovali u tom ratu imali obećanje da će, kada se rat završi, da bude kao što je bilo. Dakle, u tom smislu, posle mnogo godina, istorija ne može da se vrati unazad. Ali, evo, sada su se stekli uslovi, oni koji su imali to kao politički projekat neka ga jednom ostvare u Srbiji, da vidimo kako je moguće vratiti nešto što je uzeto na taj način, a da država to izdrži ekonomski, politički itd. Dakle, neću više govoriti o lustraciji. To je bio samo jedan politički projekat jedne male stranke, koja više nije parlamentarna. Neki od vas su za to glasali zato što nisu imali kud. Međutim, ja vam kažem da ste vi lustraciju sproveli, penzionisan je svaki general, penzionisan je svaki komandir čete koji je operativno komandovao, odnosno koji je bio komandir čete i trupni oficir, u policiji nema više nijednog koji je na bilo koji način bio angažovan u onome nad čim se vi zgražavate. To je vaš odnos prema tome. Ja sa vama ne polemišem na taj način. Dakle, sudije, tužioci u javnim preduzećima su se potpuno promenili. Vi ste doveli svoj politički establišment da u vaše ime vrši vlast, i to je kompletna lustracija. Ako neko misli da nije tako, neka navede neke. E, ima nekih koji su opstali. Ovde je uvaženi kolega nabrajao sve. Nije samo jednu, jer se nije setio. Molim vas, Latinka Perović je bila predsednik CK SK Srbije. Sada je Latinka Perović jedan od važnijih ljudi u LDP-u. Kako to, samo kad neki od vas kažu, onda vi niste gadljivi na njihove usluge? Živorad Kovačević, predstavnik Evropskog saveta. Gospodo, on je bio šef Krcunovog kabineta. On je danas najveći ''demokrator'' u Srbiji. Znate li šta znači biti šef Krcunovog kabineta? To znači biti gospodar života i smrti. Ali je on sada dobar. Jelica Minić, gospodo, pa njen otac je bio ministar spoljnih poslova. Njen ujak je Bata Janković, narodni heroj. Ona se udala za češkog diplomatu kada joj je otac bio ministar spoljnih poslova i izazvala diplomatskih skandal. Kako mislite sada da je ona demokrata? Zato što je prišla vama. Nije tačno, nego vi nemate iste aršine prema istim pitanjima, to je problem. Da ne nabrajamo druge, jer bismo mogli da pričamo o tome do ujutru. Molim? Volim i ja, ''i tata bi sine'', samo, nažalost, ne može.
Molim vas, malo pažljivije birajte reči.
Ja samo hoću da kažem, završavam time, nemoguće je da su demokrate oni koji su bili visoki funkcioneri, pa prešli kod vas, a da nisu demokrate oni koji su ostali tamo gde su bili – to nije moguće. Hvala lepo.
Da li se još neko javlja povodom ovog amandmana? (Ne) Na član 5. razdeo 44. amandman je podneo narodni poslanik Ivana Zečević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Ivana Zečević.
U ime SRS-a, podnela sam amandman na Predlog zakona o budžetu Republike Srbije za 2008. godinu, a on glasi – u članu 5, razdeo 44 i funkciji 440 brišu se. Ovaj razdeo i funkcija 440 odnose se na Agenciju za rudarstvo. Naše obrazloženje je istovetno kao i za sve amandmane koji se odnose na brisanje stavki koje se odnose na finansiranje agencija, koje ova i prethodne vlade formiraju, praktično, svake godine. Vidim u obrazloženju koje je dala Vlada zašto je odbijen ovaj amandman. Napisano je: ''Amandman se ne prihvata iz razloga što se predlaže brisanje svih sredstava opredeljenih za Agenciju za rudarstvo, koja je osnovana Zakonom o izmenama i dopunama Zakona o rudarstvu iz 2006. godine, i samim tim, ova agencija je budžetski korisnik za čiji rad se sredstva obezbeđuju budžetom Republike Srbije''. To je ono što ste pisali za sve amandmane koji se odnose na finansiranje ovih agencija, kako mi iz SRS-a kažemo, formirate ih za sve i svašta. Tako, na primer, imamo Agenciju za energetiku, Agenciju za zaštitu životne sredine, Agenciju za licenciranje stečajnih upravnika, Agenciju za osiguranje depozita i sanaciju stečaja i likvidaciju banaka, Agenciju za privatizaciju, Agenciju za privredne registre, Agenciju za razvoj infrastrukture lokalne samouprave i da ne nabrajam sve. Neke su u ovom budžetu, Predlogu budžeta, dobile više sredstava, neke, čak, i preko 40 miliona, Agencija za strana ulaganja i promociju izvoza, čak, 198 miliona. Doduše, ova agencija za rudarstvo dobija samo, da kažemo samo, ako je to malo, 7.248.000 dinara. Međutim, šta bi građani Srbije trebali da znaju? Pored ovih agencija koje formirate za razne oblasti, pa se tako dovodi u pitanje šta onda rade, čime se bave ministarstva, kao korisnike budžeta imate i druge državne, ili paradržavne institucije, imate kancelarije, imate savete, službe, uprave, direkcije, fondove, zavode, centre, komisije, komesarijat, jedan, i odbore. Znači, svi se oni finansiraju, svi su oni, po vama, korisnici budžeta, a kada biste pročitali sve nazive, videli biste da, istovremeno, imate i agencije, i kancelarije, i uprave, i ministarstvo, za iste oblasti. Znači, smisao formiranja ovih agencija, ili paradržavnih institucija, jeste da se zaposle određeni ljudi, da se uposle strukture sa kojima ne znate šta ćete, zato što je privreda u rasulu, zato što privreda ne radi dovoljnim kapacitetom, zato što je i ono što je radilo privatizacijom uništeno, a niste bili u stanju da stvorite neku razvojnu banku. Umesto što ova sredstva izdvajate za finansiranje i rad ovih agencija, mogli ste stvoriti razvojnu banku ili, kako biste ih već nazvali, banke koje bi pomogle razvoj privrede, koje bi pomogle građanima, investicijama, davanjem povoljnih kredita, znači, da radi privreda, ono što, u stvari, obezbeđuje i stvara dinar, a ne ono samo te agencije, koje su, u stvari, potrošači, koje troše naša sredstva. Sve je ovo već rečeno od strane mojih kolega, ali, bez obzira na to, nije nikad na odmet da se ponovi, da građani Srbije vide na šta se sve troše novci u ovom budžetu za 2008. godinu, a oni će znati to da cene. Tako ćete videti na ovim sledećim izborima kako će to biti cenjeno od birača, građana Srbije, i to će vam biti i pokazatelj koliko je dobar ovaj budžet i sve ono čime ste se bavili do sada. Hvala vam na pažnji.
Hvala lepo. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Molim vas da se izjasnite da li će Kostolac biti opština. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, što se tiče pitanja potpredsednika Skupštine, videćemo kakav će predlog zakona o teritorijalnoj podeli između gradova i opština da uputi Vlada Republike Srbije. Tu će biti rešeno i pitanje da li će gradska mesna zajednica Kostolac dobiti status opštine. Što se tiče ovog amandmana, odnosno da Vlada Republike Srbije, otvaranjem agencija, stvara visoke troškove u sistemu državne uprave, vidi se baš iz ove agencije za rudarstvo. Agencija za rudarstvo bi trebalo da bude neka institucija, da se bavi nekim istraživanjima, planovima, programima, da ispituju mineralna rudna bogatstva države i tako dalje, međutim, ovde se vidi da je reč samo o tome da se neko zaposli, da se neko zbrine i da živi na državnim parama, odnosno na teret građana Srbije. Evo, ovako izgleda taj razdeo Agencije za rudarstvo. Kaže se, plate, dodaci, naknade zaposlenih, zarade, izdvaja se 5.114.000; socijalni doprinosi na teret poslodavca – 950.000; socijalna davanja zaposlenima –115.000; naknade troškova za zaposlene – 198.000; stalni troškovi – 144.000; troškovi putovanja 84.000; usluge po ugovoru – 84.000; materijal – 57.000; mašine i oprema – 500.000. Ukupno 7.246.000. Kad ovo pročita neko ko se iole razume u budžetske stavke, doći će do zaključka da se sve ovo ovde troši na direktora, dve-tri sekretarice, njegovog zamenika, kafe kuvaricu i čistačicu. To je Agencija za rudarstvo. Pa, imamo mi Ministarstvo, čemu ona služi? Da vam kažem, direktor Agencije za rudarstvo bio je zamenik direktora ''Površinskih kopova'' Kostolac, koji je imao prilično veliku platu kao zamenik direktora, Predrag Makar. Mogu da pretpostavim kolika mu je plata sada dok je direktor Agencije za rudarstvo, i to je direktor i jedini, izgleda, zaposleni u toj struci, ovo ostalo su dve sekretarice, možda neki zamenik, kafe kuvarica i čistačice. To sedenje na poslu, lep mu je posao, mogu da vam kažem, za te pare. Dođe na posao, kupi novine usput, može to i od reprezentacije da mu se kupi, naruči kafu od kafe kuvarice, dobije, pije kafu, čita novine, sačeka da prođe par sati, svrati do nekog kolege, opet direktora agencije kao što je njegova, i tako, malo ovaj kod njega, malo on kod njega, i u krug, dok svi ti direktori tih silnih agencija, direktorčići, mogu slobodno da kažem, ne završe radno vreme. To se najčešće dešava u nekom restoranu, gde već, naravno, imaju troškove reprezentacije, jer od sedam miliona 3% je reprezentacija, jel tako. To su, verovatno, ove usluge po ugovoru; ako lepo rasporede sredstva, ima ih dovoljno, mogu fino da se goste čitavu godinu. Šta je s onim za šta stvarno postoje, zbog čega su ove agencije osnovane? Pa, one ničemu i ne služe. Ni ova ničemu ne služi, jer sve strategije, kada su u pitanju rudna bogatstva, davno su već razni instituti, stručnjaci koji su se za to školovali, imaju višedecenijsko iskustvo, napravili. Ovo je, da kažem, klasičan produkt 5. oktobra, još jedna agencija u nizu koja opterećuje budžet, evo i nas, narodne poslanike, da o njoj raspravljamo. Mislim da je krajnje vreme da se predlagači zakona ostave tih agencija, kao jednog paradržavnog aparata koji preuzima nadležnosti državnih organa, u neku ruku, ali ne polaže račun Skupštini Srbije, već osnivaču, a osnivač je Agencija za osnivanje agencija, pošto imamo i jednu takvu agenciju, koja će da se bavi samo osnivanjem agencija. Znači, samo uvećavamo državni aparat, povećavamo javnu potrošnju, opterećujemo budžet, a novac za ozbiljne socijalne programe, zbog nezaposlenih ili lica koja su ostala bez posla u postupku privatizacije, nema. Nema dovoljno sredstava ni za prekvalifikaciju, ni za, kako ova gospoda kažu, restrukturiranje, jer svako njihovo restrukturiranje podrazumeva samom gubitak posla, ništa drugo, da bi subjekat privatizacije, sa što manje opterećenja i što manje novca, prodali novom gazdi. Tako to izgleda od kako je DOS došao na vlast, od 5. oktobra. Potpuno sam uveren da će od 20. januara 2008. godine situacija da bude sasvim drugačija, kada predsednik Republike Srbije, gospodin Tomislav Nikolić, bude radio isključivo u interesu građana Republike Srbije, a ne u interesu ovih prozapadnih partija, koje jedino razmišljaju o tome kako da, dok su na vlasti, sebe i svoje bližnje što bolje obezbede.
Hvala, gospodine Arsiću. Da li se još neko javlja povodom ovog amandmana? (Ne) Na član 5. razdeo 45. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Koprivica. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Božidar Koprivica. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, srpski radikali su vas upozorili, gospodine ministre, da budžet na makroekonomskom planu, ovako kako je projektovan, neće dovesti do stabilnosti, niti do privrednog rasta, jer, pre svega, nije razvojni, nije reformski, nije štedljiv, posebno da napomenem, nije socijalni. On je, u stvari, rasipnički i potrošački, zato ne znam otkud toliki egocentrizam, odnosno samohvalisanje ovim budžetom. U ime SRS-a, podneo sam amandman na Predlog zakona o budžetu Republike Srbije za 2008. godinu, tako da sam predložio da se u članu 5, razdeo 45. i funkcija 510 brišu. Razdelom 45, funkcijom 510, predviđeni su troškovi Agencije za reciklažu, u ukupnom iznosu od 20 miliona i 348 hiljada dinara. Mišljenja sam, kao i cela Poslanička grupa SRS-a, da je razdeo 45 funkcija 510 suvišna i treba je brisati, iz razloga što su srpski radikali protiv osnivanja agencija za sve i svašta, jer je to deo državnog aparata koji je potpuno nepotreban i enormno skup, mnogo košta poreske obveznike. Osnivanjem raznih agencija, tih paralelnih državnih organa, direktno se uvećavaju troškovi, samim tim, stvara se i budžetski deficit, koji na makroekonomskom planu stvara ekonomsku nestabilnost zemlje, o čemu je govorila u načelu posebno moja uvažena koleginica Tabaković. Nijedna od novootvorenih agencija nije dala očekivane rezultate, već je to moda posle 5. oktobra, pa je nepotrebno izdvajati budžetska sredstva za rad i ove agencije za reciklažu, izdvajati sredstva poreskih obveznika za povećanje troškova državne administracije, umesto da se ta sredstva usmere tamo gde je potrebnije, pre svega, mislim na socijalnu zaštitu i slično. Amandman je dobar i predlažem da ga u danu za glasanje usvojite. Hvala.
Narodni poslanik Zdravko Topalović. Izvinjavam se, gospodine Topaloviću, Slaviša Topalović, ali dvojica poslanika SRS-a su Topalovići.
Gospodine Albijaniću, nije to opravdanje što se izvinjavate i ne znate moje ime. Malopre ste rekli koleginici Ivani Zečević - Ivana Zečević, dođite da govorite. Znate, ona je narodni poslanik, ne možete tako da se ponašate.
Nisam tako rekao.
Mislim da jeste, uzmite stenogram, pa pogledajte.
Gospodine Topaloviću, nemojte sa mnom raspravljati na takav način. Izvolite, imate reč.
Amandman poslanika Božidara Koprivice je dobar i predlažem da ga prihvatite. On je u svom amandmanu rekao da je potrebno ukinuti Agenciju za reciklažu. Gospodine ministre, molio bih za malo pažnje. Inače, sve agencije došle su u Srbiju posle dolaska DOS-a na vlast. Te agencije su, u stvari, smišljene i oformljene samo zbog novih radnih mesta za vaše članove, članove stranaka demokratskog bloka. Znači, ničemu one više ne služe, samo opterećuju budžet Vlade Srbije. Ta sredstva je trebalo usmeriti pametnije, na neku drugu stranu, u korisnije svrhe. Konkretno, znate li koliko je u Srbiji potrebno škola, obdaništa, zdravstvenih ustanova? Evo, konkretno, nekih finansijskih podataka koji prate finansijsku, mogu slobodno da kažem, krizu od kako ste vi, demokratski blok, došli na vlast, posle 5. oktobra, u Srbiji. Prilikom izlaganja o osnovnim ekonomskim parametrima na kojima će se zasnivati prihodi Budžeta za 2007. godinu, ministar finansija je rekao da će rast bruto domaćeg proizvoda biti 7%. Postavljam pitanje gospodinu ministru. Prihodi budžeta za 2008. godinu su nominalno veći za 9,9%. Stopa inflacije za prvih 10 meseci iznosi 8,7% i do kraja godine će sigurno iznositi preko 10%. Poreske stope, osim poreza na zarade koji je smanjen za 2%, ostale su nepromenjene. Gospodine ministre, kako je moguće da, ako je privredni rast 7%, inflacija 10%, uz nepromenjene poreske parametre, prihod budžeta bude veći samo za 9,9%? Privrednog rasta u 2007. nije bilo, i vi to dobro znate, ali iz dana u dan lažete ovaj narod. Ministre, 31.12. 2006. godine ova zemlja je bila dužna 19,606 milijardi dolara. Spoljni dug 31.10.2007. godine iznosi 24,422 milijarde dolara i do kraja godine će premašiti 25 milijardi dolara. Zašto uporno razdvajate srpski dug i sakrivate ukupan dug ove zemlje, pominjući ga samo kao javni dug? Obećali ste, prilikom usvajanja Budžeta za 2007. godinu, rast izvoza za 50%. Spoljnotrgovinski deficit u prvih 10 meseci iznosi 7,423 milijarde dolara i do kraja godine biće 8,5 milijardi dolara. Srbija je danas na poslednjem mestu u svetu po izvozu po glavi stanovnika. Zašto? Zato što ste kompletnu privredu uništili. Ministre, da li znate koja je osnovana uloga Vlade u ekonomskom smislu? Ako ne znate, ja ću da vam kažem. Da zaštiti domaću privredu, kao prvo, i, kao drugo, da omogući uposlenost svojih građana. Pogledajte strukturu prihoda budžeta. Porez na dodatnu vrednost čini 48,7% budžeta. Od toga, 205 milijardi dinara je PDV iz uvoza, a 99 milijardi dinara je PDV ostvaren u zemlji. Jadna je Vlada koja svoje prihode zasniva na rastu uvoza. Da li ste čuli za termin domaća proizvodnja, domaća privreda, srpska privreda? Vas to ne interesuje, vas interesuje samo prodaja što je neko drugi stvari i, normalno, vaše provizije. Gospodine Albijaniću, vaši šifrovani su obećali 500 hiljada radnih mesta u prethodnoj izbornoj kampanji. Danas ste priznali, ovih dana ste priznali da Srbija ima negativnu stopu zaposlenosti. Dakle, niste zaposlili, niti otvorili nijedno novo radno mesto, osim, naravno, za članove vaših stranaka, za njih je moralo da se izmisli neko novo radno mesto,kao ove agencije što izmišljate. Rekli ste da će inflacija u 2007. biti oko 6%. Za prvih10 meseci, inflacija iznosi 8,7% i do kraja godine će iznositi preko 10%. Zašto, gospodine ministre? Budžet vam je inflatoran, kako u 2007, tako i u 2008. godini. Predvideli ste deficit od 14,8 milijardi dinara, plus 74,4 milijarde dinara; ukupno 89 milijardi dinara biće podmireno iz nepoznatih izvora. Rekli ste da će strane direktne investicije biti veoma visoke i da će iznositi preko 2,6 milijarde evra. Kako je moguće da takve investicije ne dovode do novih radnih mesta? Privreda Srbije se za godinu dana zadužila u inostranstvu za 5,5 milijardi dolara. Kako je moguće da za te pare niste uspeli da otvorite nijedno radno mesto u Srbiji? Da li znate gde su pare, gospodine ministre? Otišle su na vraćanje prethodnih dugova, bilo privrede, ili stanovništva, kroz bankarske kredite. Jedan deo para je u provizijama kod raznih ministara i funkcionera ove vlasti. Danas je srpska privreda u dužničkom ropstvu, a vrlo brzo će u dužničkom ropstvu biti i srpska država. To će se desiti kada više ne budete imali šta da prodajete i kada poreski obveznici ne budu mogli da servisiraju svoje obaveze. Taj dan je vrlo blizu, čuvajte se, vaše vreme je isteklo, ali vas nije stigla kazna, narodna kazna. Stići će vas i počeće da vas stiže sa 20. januarom 2008. godine i nastavlja se na svim narednim izborima, kada će narod Srbije poverenje ukazati Tomislavu Nikoliću, kao predsedniku Srbije i SRS-a, kako bismo ovu zemlju izveli na pravi put.
Reč ima poslanik Saša Valjarević.
Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, evo, sada ću dati jedan uporedni podatak zašto SRS i moj uvaženi kolega Božidar Koprivica insistiraju da se iz budžeta briše ovaj razdeo 45, funkcija 510, i da se ukinu ove agencije. U Ministarstvu za zaštitu životne sredine, pored Ministarstva, koje je stvarno potrebno i treba da radi svoj posao, za šta je i osnovano, jer smo imali velike probleme u vezi sa zaštitom životne sredine, sa zagađenjem reka, vazduha, vode, zemljišta, postoji Agencija za zaštitu životne sredine, Fond za zaštitu životne sredine i postoji Agencija za reciklažu. Već imate tri paralelne institucije u okviru Ministarstva za zaštitu životne sredine. Daću kao primer Javno komunalno preduzeće iz Požarevca, koje ima 270 radnika i fond za plate, na godišnjem nivou, ispod 100 miliona. Ministarstvo za zaštitu životne sredine ima fond za plate i dodatke od 228 miliona dinara. Postavlja se pitanje, koliko ima zaposlenih u jednom ministarstvu kao što je Ministarstvo za zaštitu životne sredine, pored ministra, pomoćnika i svih ostalih, ili je to možda nedovoljan broj radnika? Međutim, plate su enormno velike, s obzirom na primer koji sam naveo, gde su plate na nivou proseka Republike Srbije. Znači, sve ove agencije su, faktički, paralelne institucije, koje troše sredstva građana Srbije. Na primer, pored Ministarstva, kom se daje 228 miliona za plate, izdvaja se još 20 miliona za Agenciju za zaštitu životne sredine, pa Fond za zaštitu životne sredine ima 18 miliona za plate, pa, na kraju, Agencija za reciklažu, gde se troši još dodatnih 12 miliona dinara. Zato naš budžet i ne može da bude razvojni, jer, dok pokrije troškove svih paralelnih institucija ministarstava, ne može da se projektuje i uloži u nešto što bi trebalo da bude razvojno za našu državu. U Predlogu budžeta piše da Agencija za reciklažu, u okviru obavljanja poslova iz svog delokruga, neposredno sarađuje sa Ministarstvom za zaštitu životne sredine, kao i sa drugim ministarstvima i posebnim organizacijama, a posebne organizacije su sve paralelne institucije, druga agencija i Fond za zaštitu životne sredine. Onda se postavlja pitanje šta radi Ministarstvo za zaštitu životne sredine kada tolike paralelne agencije, fondovi, učestvuju u poslovima u okviru Ministarstva za zaštitu životne sredine? To je samo jedan primer kako se nenamenski troše sredstva građana Republike Srbije, a zna se zbog čega se to radi, jer u svim ovim agencijama, zna se da je ministar iz jedne političke stranke koja je na vlasti, iz DS-a, verovatno je direktor iz DSS-a, pa u drugom, možda, iz NS-a ili iz G17 plus, tako da se podmiruju kadrovi svih ovih političkih stranaka. Čime se oni bave? Oni se bave menadžerskim poslovima, dovode strane kompanije koje će da rade određene projekte u Srbiji, ali ne dovode ih da oni investiraju ovde i ulažu svoja sredstva, već, jednostavno, troše na određene marketinške usluge koje rade za Ministarstvo za zaštitu životne sredine, tako da je to ogroman i glomazan aparat, koji ne mogu da izdrže ni mnogo moćnije države od Republike Srbije. Zato SRS i ulaže amandmane da se brišu sve ove agencije, koje su paralelne institucije ministarstvima koja su za sada u Vladi Republike Srbije.Međutim, sve će se to promeniti, jer mora da se izvrši, prvo, transformacija svih ministarstava. Kao što sam i u prethodnom javljanju govorio, mi smo država koja ima najviše ministarstava i najviše agencija, tako da će u narednom periodu morati da dođe do promene, prvo, vlasti, gde doći SRS, gde će se izvršiti rekonstrukcija kompletne Vlade, smanjiti broj ministarstava, zatvoriti ovakve agencije, koje ne donose ništa dobro građanima Srbije po pitanju ekologije i zaštite životne sredine.
Da li se još neko javlja za reč povodom ovog amandmana? (Ne) Na član 5. razdeo 46. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman.Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, dobro je da ste tu, pretpostavljam da ćete pred argumentima koje ću izneti u vezi s mojim amandmanom, svakako, prihvatiti taj amandman. Naime, podneo sam amandman na član 5, da se razdeo 46 i funkcija 430 brišu. Radi javnosti, da kažem da se član 5. odnosi na podelu sredstava koja će biti prikupljena u budžetu, a deo koji predlažem da se briše odnosi se na Agenciju za energetsku efikasnost. Moram samo da podsetim građane da su agencije, kao pečurke posle kiše, počele da niču od 2001. godine, agencije, službe, biroi, uredi, ko zna šta ste sve osnivali, i to je tako bilo do 2004. godine, negde i do 2005. godine, a onda su neke agencije počele da se uvode zakonima, pa je ova agencija za energetsku efikasnost formirana Zakonom o energetici iz 2004. godine, objavljeno je u "Službenom glasniku" 84/04, koji predviđa i postojanje te agencije. Koliko su besmislene ove agencije, poslanici SRS-a su vam ukazivali do sada velikim brojem podnetih amandmana. Mislim da ih, zajedno s upravama, kancelarijama, biroima, fondovima, postoji na stotine. Ja ću svoju analizu usredsrediti na Agenciju za energetsku efikasnost, ali moram nekoliko rečenica posvetiti Agenciji za strana ulaganja i promociju izvoza. Naime, kada je tadašnji ministar za ekonomske odnose s inostranstvom, Milan Parivodić, govorio o ovoj agenciji, rekao je da će tu agenciju i sredstva za njen rad pomoći strane države i strane nevladine i druge organizacije. Danas je za Agenciju za strana ulaganja i promociju izvoza predviđeno 199 miliona i 360 hiljada dinara, a od toga, milion i 200 hiljada su kao donacije stranih zemalja. U kakvoj situaciji se nalazi naš izvoz, evo nekoliko rečenica. Naime, iz dana u dan, spoljnotrgovinski deficit države Srbije je stalno u padu, analiziraćemo samo podatke koji su dati od januara do avgusta. Spoljnotrgovinska razmena Srbije sa svetom je bila 16,1 milijarda, od toga je 11,6 milijardi bio uvoz i 5,5 milijardi izvoz, što ukazuje da imamo deficit od 5,6 milijardi. Treba očekivati da će do kraja ove godine deficit biti 8,5 milijardi, a imamo tu agenciju koja nije uradila ništa za taj deo posla. Mi imamo tu značajne probleme, a ministar je ovih dana izjavio – svejedno je da li će budžet biti usvojen 15. ili 19, zaboraviće se tačan datum usvajanja, bitno je da usvojimo taj budžet. Mi u SRS-u insistiramo na poštovanju svih rokova, na poštovanju obaveza svih građana prema državi, ali od sadašnje vlade zahtevamo poštovanje građana. Kada neki poreski obveznik zakasni da preda samo za jedan dan bilo koji dokument, poresku prijavu, onda vaša, gospodine ministre, poreska uprava, interveniše i na najdrastičniji način kažnjava tog građanina Srbije koji nije za jedan dan podneo na vreme neki dokument, koji, uzgred rečeno, i nema neku veliku važnost. Ovo ne znači da se mi zalažemo za kašnjenje ispunjavanja obaveza od strane građana Srbije, nego naprotiv, za poštovanje discipline, ali isto tako, Vlada je morala da pošalje ovaj budžet Narodnoj skupštini i trebalo je da bude usvojen u rokovima predviđenim zakonom. Budžet nije mogao biti usvojen u roku, znate iz kojih razloga? Zbog posete Misije MMF-a Srbiji, odnosno Vladi Srbije, odnosno Ministarstvu finansija. Zato ministar Cvetković može da sedi ovde sedam dana; on nije kadar, on nema mogućnosti, nema moći da prihvati bilo koji amandman koji su podneli poslanici u Narodnoj skupštini. Šta je tada konstatovano? Njemu je tada rečeno na koji način treba da se da predlog ovog budžeta? Oni su otišli 7. novembra, 8. novembra je održan jedan samit; s jedne strane je bilo 300 najvećih izvoznika iz Srbije, a, s druge strane, potpredsednik Vlade Božidar Đelić. Sećate se, pre nekoliko dana bio je ovde i građani Srbije kažu, sve što je on ispričao, hvalospevno, može da se izmućka i da se prospe. On je bio na drugoj strani, ministar Cvetković, ministar Mlađan Dinkić i, čini mi se, Bubalo je bio, da napravi neku strategiju sa izvoznicima, kako da se ponašaju u narednom periodu. Oni iz MMF-a su otišli 7. novembra, a 12. novembra, na vanrednoj sednici Vlade, usvojen je Nacrt ovog budžeta za 2008. godinu. Sada bih malo da se vratim na ono što ja, kao poslanik, očekujem od Agencije za energetsku efikasnost. Pripremajući se za ovaj amandman, razgovarao sam s određenim brojem ljudi koji rade u elektroprivredi, koji rade u elektrodistribuciji, koji rade u elektranama i na drugim mestima u sistemu EPS-a i pitao da li su uspeli, pošto je ova agencija uvedena 2004. godine, da prepoznaju njeno postojanje i znači li ona nešto njima i građanima Srbije? Naravno, niko nije prepoznao aktivnost te agencije. Ona zapošljava 12 radnika, a za njen rad su predviđena sredstva od 28 miliona. Najveći deo je, kažu, za plate, 12,5 miliona, sa glave na glavu, ravno - milionče. Nije to dovoljno, imaju i četiri miliona za 12 zaposlenih, u vidu nekih nagrada, a koje su to nagrade, kada njihovih efekata u praksi nema? Malo kasnije ću govoriti o tome šta smo očekivali od te agencije. U obrazloženju, poslanici SRS-a ovo čitaju, vi ili neko drugi, gospodine ministre, kažete da će se najveći deo sredstava za ovu agenciju potrošiti na ime ličnih dohodaka, ali će se deo sredstava potrošiti i na prevođenje, pisanje ugovora, unapređenje i polaganje stručnih ispita. Mi smo mislili da su oni koji su zaposleni u Agenciji ljudi s izuzetno visokim stepenom inteligencije, da ne treba da polažu nikakve stručne ispite, a oni treba sada da polažu stručne ispite, samo 12 zaposlenih. Moje kolege su potpuno u pravu kad kažu da se ove agencije formiraju da bi se zaposlili aktivisti u strankama. Tu je nešto drugo cilj. Cilj je da se uništi kompletna privredna struktura u Republici Srbiji. Ova agencija, za razliku od one agencije za pospešivanje izvoza, od strane međunarodnih organizacija dobija 9 miliona i 800 hiljada dinara na ime finansiranja te aktivnosti, a već je poodavno narodni poslanik SRS-a Zoran Krasić rekao da je samo u mišolovci sir besplatan, sve ostalo košta. Poštovani građani Srbije, ovih 9 miliona, sada i 200 hiljada, izuzetno će nas skupo koštati. Šta smo mi očekivali da ova agencija za energetsku efikasnost može i treba da uradi? Da da neka rešenja za smanjenje gubitka u prenosu električne energije. Uobičajeno je da se u zemljama u okruženju gubitak na sistemu prenosa električne energije kreće od 2 do 3%. Kod nas je od 6 do 12%. Znači, duplo više, a negde je i 3 do 4 puta uvećano nego što je to kod zemalja u okruženju. Imamo krađu električne energije pre mernih instrumenata, imali smo pozivanje na građansku neposlušnost u Nišu, gde građani Niša muku muče kako da izmire svoj dug prema državi. Oni to žele, ali nisu više u mogućnosti, jer je tadašnji član DS-a ili, možda, jedan od potpredsednika ili predsednik Okružnog odbora DS-a, gospodin Zoran Živković, kasnije poznat i kao premijer u Vladi, pozivao na građansku neposlušnost, pozivao građane da ne plaćaju električnu energiju i oni, slušajući njega, naravno, nisu mogli, jer su bili takvi uslovi privređivanja, nisu imali dovoljno sredstava to da plate. Onda smo došli do takve pozicije da su, kasnije, neki zaposleniu elektrodistribuciji, ili u sistemu EPS-a, pokušavali da iznađu neke mogućnosti, neke sisteme i uređaje, da poduče građane ili, možda, uži krug ljudi, na koji način može da se krade električna energija. Zatim, zbog otpora u provodnicima, postoji veliki gubitak u prenosu električne energije. Šta je urađeno da se električna energija koristi na najefikasniji način? U privredi, poljoprivredi, industriji nije urađeno skoro ništa, a u domaćinstvima se veoma sporo smanjuje potrošnja električne energije zbog zastarelih uređaja. Normalno, kako stare uređaji, potrošnja električne energije je sve veća i veća, a vi samo vodite računa o sebi, a ne o građanima Srbije, na koji način da obnove svoje uređaje i tako smanje potrošnju električne energije. Čini mi se da je dobar posao, na kome je bila Srbija, prolazak kraka gasovoda, memorandum potpisan između Vlade Republike Srbije, između ''Srbijagasa'' i ''Gasprom eksporta'' iz Rusije. Međutim, oni koji vode elektroprivredu, koji brižno vode računa o građanima Srbije, ponašaju se kao da je to dovedeno pod znak pitanja, a očekujemo, i bilo bi realno očekivati, da na godišnjem nivou između 18 i 20 milijardi kubnih metara gasa prođe kroz Srbiju, pa sve do Italije. Da li će taj posao biti realizovan do kraja, ne znamo, ništa ne znamo s ovom vladom, ali kada SRS bude vršila vlast u Srbiji, to će sigurno biti završeno. Ode mi ministar, a hteo sam da kažem, ne mislim lično na njega, kada se ova vlada rađala, bolje bi bilo da je majka umrla, oni znaju ko je njihova majka, manje bi bilo štete i za građane. Gospodin ministar finansija, čini mi se da je uvažena koleginica Jorgovanka Tabaković rekla da je dobar ekonomista, ja nisam ekonomista, ja njoj verujem, radio je kao direktor Agencije za privatizaciju. Verovatno se dobro ''potkožio'', što bi naš narod rekao, i, eto, sada malo da bude ministar finansija, da bi njegovi unuci mogli da kažu – naš deka bio ministar finansija. Šta je deka uradio za građane Srbije? Nije ništa. Bio, a kad ne bude više, mi ćemo na njega vrlo brzo zaboraviti. A ministar finansija u radikalskoj vladi nekada, gospodin Paču, ostao je da se pamti i danas. Takav će biti ponovo radikalski ministar finansija. Neću da vam otkrivam tajnu ko će to da bude, neka malo, razmišljajte ko bi to mogao da bude. Nešto, zasigurno, moram da poručim građanima Srbije. Sve ove agencije, biroi, ne znam kakve sve nazive niste davali, kancelarija predsednika Republike Srbije, posle 20. januara će nestati. Ali, u Srbiji će biti najviše savetnika predsednika Republike. Znate li ko će to biti? To će biti građani Srbije, čije će želje i savete, svakako, predsednik Republike, gospodin Tomislav Nikolić, ispoštovati, jer oni svim srcem žele da on bude predsednik Republike. Hvala puno.
Reč ima narodni poslanik Vladan Batić, o amandmanu. Gospodine Batiću, malo ste okasnili. Izvolite.
Gospodine Albijaniću, ne znam šta znače vaše neinteligentne dosetke, ali nije bitno, vama se ne vredi obraćati, kasno je da vas promenimo i da vas malo edukujemo. Niste u tom uzrastu. Da se obratim građanima Srbije. Dakle, kako u zakonu piše: ''Agencija za energetsku efikasnost obrazovana je za obavljanje stručnih poslova na unapređenju uslova i primeni mera za racionalnu upotrebu energenata, kao i za povećanje efikasnosti korišćenja energije u svim sektorima potrošnje energije.'' Hteo bih da pitam da li s ovim ima nekakve veze ''Trepča''? Pre nego što govorimo o racionalnoj upotrebi energije i energenata, da se pozabavimo načinom funkcionisanja Rudarsko-topioničarskog basena ''Trepča''. Pre neki dan održana je, nazovimo, proslava ''Trepče'', na kojoj je najviše moguće priznanje dodeljeno, znači, povelja, premijeru Koštunici. ''Trepča'' ništa ne radi, ali deli povelje, i to najveće priznanje. Verovatno, premijer o tome nije ni obavešten, to je sve u skladu sa racionalizacijom upotrebe energenata. Dakle, ono što sam hteo da pitam – zašto je ministar Dinkić, to je pitanje za Riplija, a ne za Dinkića, dao, ili, bolje rečeno, poklonio 40 miliona dinara, jer nema pokretanja proizvodnje u Zvečanu već sedmu godinu, sve se ruši, sve se rasprodaje, sve se pljačka, a radnici primaju minimalac? Te pare su, inače, date iz Fonda za razvoj, a da ne govorimo o kriminalu vezanom za prodaju olovnog koncentrata. O kakvoj mi onda agenciji za energetsku efikasnost govorimo? Još nešto, Kombinat, odnosno ''Holding Trepča'', posedovao je poslovni prostor u Knez Mihailovoj ulici br. 11-15, na šestom spratu, i pre dve godine, direktor ''Holdinga Trepča'', kao da je to njegova dedovina, prodao je 229 metara kvadratnih poslovnog prostora u Knez Mihailovoj ulici, dakle, na najekskluzivnijem mestu u Srbiji, po ceni od 2.200 evra po kvadratnom metru, ili po ceni koja je desetostruko niža od tržišne. Dakle, Knez Mihailova ulica, najekskluzivnije mesto u Srbiji. To je urađeno bez saglasnosti Upravnog odbora, bez tendera, onako, na doboš, kao alajbegova slama, čovek prodao kao da je njegova privatna imovina. O tome će se još čuti. Da objasnimo i uslove prodaje: 70.000 evra odmah, a preostali iznos u osam mesečnih rata, bez navođenja dinamike kada se uplaćuje prva rata i do kada treba da se uplati poslednja rata. Da kuriozitet bude još veći, uplata se ima izvršiti na račun Jedinstvene organizacije sindikata ''Trepča''. Čini nam se da vam uzalud postoji Agencija za energetsku efikasnost ako se ovako, u bescenje, na najskupljem mestu u Srbiji, rasprodaje imovina ''Trepče''. Ali, kada sam već spomenuo Knez Mihailovu ulicu, imamo mi i druge ekskluzivne prostore u Knez Mihailovoj ulici, to su zgrade br. 5, br. 41 i br. 45, koje je Agencija za privatizaciju, u sklopu ''Robnih kuća'', prodala protivzakonito, jer to je otimačina, to je državna imovina i nije mogla biti nikako ni svojina ''Robnih kuća'', ni predmet kupoprodaje, i još je to proglašeno velikim poslovnim uspehom. Trgovinski sud u Beogradu je osporio ovu otimačinu i utvrdio da nema prava svojine ''Robnih kuća'' na ova tri najznačajnija objekta ''Robnih kuća''. Sećate se kada je gospođa Džinić rekla – kupac će platiti; kupac je rekao – ne, ja sam platio sve. Onda imate privremenu meru, u ovoj presudi od pre neki dan, zabrane otuđenja i opterećenja nepokretnosti. Inače, kupac je vrlo simpatičan, ili većinski kupac dve trećine ''Robnih kuća''. Kako saznajemo, ne znam da li je ozvaničeno, kupuje ih ''Marfin investment fond'', pravni sledbenik ''Laiki banke'', a ''Laiki banka'' je naslednik ''Sajpers popular banke'', dok je ''Sajpers popular banka'' ona na čijim računima su bile srpske pare. I, one fantomske of-šor kompanije, koje je za potrebe ondašnjeg režima formirao sadašnji predsednik Kipra Tasus Popadopulos. Nemojte mnogo da verujete u tu veliku ljubav Kipra prema Srbiji. Ta ljubav se vrednuje parama. Znači, ''Anteksol'', ''Braunkort'' i svih osam fantomskih of-šor kompanija imali su svoje račune u ''Laiki banci'', odnosno u ''Sajpers popular banci'', odnosno dvotrećinskom kupcu ''Robnih kuća''. Hajde sada da vidimo čije su to pare, koje su džakovima odlazile iz trezora ''Beogradske banke'', u kesama, džakovima, koferima, stizale do aerodroma u Larnaki, pa onda, umesto da idu na račun ''Beogradske banke'' na Kipru, odlazile na račune fantomskih kompanija u ''Sajpers popular banci'', odnosno ''Laiki banci'', odnosno kupcu ''Robnih kuća''. Dakle, vrlo je interesantna ta Knez Mihailova ulica, ali setite se uvek onoga – oteto - prokleto. Kao što je nezapamćena otimačina PIK-a Zemun. Tu bi vredelo da nam se da odgovor na to pitanje, jer ga traži i sindikat PIK-a Zemun, i sindikat ASNS, i štrajkački odbor radnika PIK-a Zemun, odnosno većina radnika ovog poljoprivredno-industrijskog kombinata, koji pokušavaju, kako u ovom dopisu, upućenom svim poslaničkim grupama, piše, da se odupru tajkunskom načinu privatizacije i nezapamćenoj otimačini Poljoprivredno-industrijskog kombinata Zemun, koja je započela nelegalnom smenom rukovodstva skupštine radnika i Upravnog odbora, 2005. godine, kojoj su kumovali mnogi – od Agencije za privatizaciju, preko onoga ko je vršio procenu u ime Agencije za privatizaciju. Govorim samo ono što piše u dopisu dva sindikata i štrajkačkog odbora. Ne iznosim lične opservacije, a „CES Mekom“ je procenio da ukupna imovina Kombinata Zemun vredi 5 miliona evra, a u tom kompleksu zemljišta je, između ostalog, 500 hektara gradskog građevinskog zemljišta, pa je i laicima jasno da to vredi desetostruko, pedesetostruko, verovatno i stostruko više nego što je procena Agencije za privatizaciju. Naravno da je tu svoju ulogu odigralo i Ministarstvo za privredu i privatizaciju, sa ministrom Predragom Bubalom na čelu, koji sve vreme ćuti i ne reaguje na ovo što je flagrantna krađa i otimačina. Od 11. maja 2006. godine počinje sistematsko uništavanje i smanjivanje vrednosti Poljoprivredno-industrijskog kombinata Zemun, u kome su učestvovali mnogi, među njima i Zadružni savez i jedna od političkih stranaka, ona koja mnogo voli šestocifrene ili devetocifrene brojeve, kojima je jedina ideologija novac, pogotovo prljav novac. U tom periodu, izvedena je najveća krađa u Poljoprivredno- industrijskom kombinatu Zemun, 214 hektara zemljišta, 300 grla stoke, namenski kredit od 300 hiljada evra, kombajn „Džon Dir“ od 160 hiljada evra, cela letina za 2006. godinu sa površine od 2000 hektara, pokušaj da se prevede iz društvene u državnu svojinu oko 800 hektara poljoprivrednog zemljišta, kako bi se posle, nekom pravnom gimnastikom, to vratilo u prvobitno stanje itd. Štrajkački odbor je poslao više dopisa ministarstvima, Agenciji, nevladinim organizacijama, tražeći odgovore na pitanja gde je nestalo 300 hektara zemljišta, kako je potrošen namenski kredit od 24 miliona i 700 hiljada dinara, gde je nestalo 300 grla stoke, kako je nestao taj kombajn „Džon Dir“ i gde je prodata cela letina za 2006. godinu? Odgovora na ova pitanja nema. Svi dokumenti, sa prilozima, sa krivičnim prijavama, prosleđeni su na sve moguće adrese i svi uredno ćute, jer ovo je nešto što je rezultat kompromisa unutar vladajuće koalicije, jer, ''brali su med, pa su malo uprljali prste''. Ono što sam ja hteo da pitam ministra Cvetkovića, to je šta je sa vraćanjem para o prodaji ''Putnika'' našem čoveku iz dijaspore, Srbi Iliću? Presudio je arbitražni sud u Parizu u njegovu korist. Vlada je donela zaključak, a iz njemu znanih razloga, potpredsednik Vlade, to su priznali i ministar Cvetković i Vesna Džinić, gospodin Đelić, neće da ispoštuje zaključak Vlade. Vlada je donela zaključak da se pare vrate. Arbitražni sud u Parizu je presudio da se pare vrate i sada se, preko Trgovinskog suda u Beogradu i nekih privremenih mera, pravi privid i zavesa da se pare ne vrate, troše se stotine hiljada evra zato što se ne žele poštovati odluke međunarodnog suda. Ne znam da li je ovaj manir gospodin Đelić stekao iz svog partnerskog odnosa s jednim od šefova ''duvanske mafije'', ali nije odgovorio na pitanja koja su mu ovde postavljena. Da li je on suvlasnik 48,5% preduzeća u Sokobanji, kao partner jednog od šefova ''duvanske mafije'', koji su pre neki dan optuženi, optužnicom Specijalnog tužioca, za organizovani kriminal? I kada bude ovde, i kada ne bude ovde gospodin Đelić, tražićemo odgovor na to pitanje. Nemojte nam pričati o Agenciji za energetsku efikasnost, a ovamo se, pod vidom borbe za evropske standarde, pljačkaju milioni iz džepova osiromašenih poreskih obveznika Srbije.
Gospodine Batiću, upozoravam vas na član 103. Poslovnika – govornik može da govori samo o pitanju koje je na dnevnom redu. Dnevni red je amandman narodnog poslanika Srete Perića i ubuduće se moramo toga pridržavati. Da li se još neko javlja povodom ovog amandmana? (Ne) Na član 5. razdeo 52 amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milan Avramović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS-a, kao i moje kolege, podneo sam amandman na član 5. razdeo 52, funkcija 410, u kome tražim da se ovaj član briše, tačnije, razdeo 52. Moram da pročitam, zarad javnosti, još jednom obrazloženje koje su moje kolege, prethodni govornici, izneli, a to je da je SRS protiv osnivanja agencija za sve i svašta, zato što je to skup a malo efikasan deo državnog aparata. ''Nijedna do sada osnovana agencija nije u svom radu dala očekivane rezultate, pa je nepotrebno izdvajati iz budžeta sredstva za rad agencije i time povećavati troškove državne administracije.'' Da je to tako, navešću i par primera. Nije mi bitno što ministar trenutno nije u sali, zato što on nije predstavnik Agencije za koju tražim da se namenjena budžetska sredstva brišu, ali, zarad građana i zarad poslanika, daću par primera kojima ću jasno staviti svima do znanja da ova agencija nema nikakav značaj, ni ulogu u sferi u kojoj radi. Prvo, Dejan Kostić, direktor Agencije, u sredstvima javnog informisanja kaže – Agencija za mirno rešavanje radnih sporova funkcioniše po principu dobrovoljnosti, što znači da bilo ko ko ima spor mora da se, prvo, javi Agenciji. Kada se postigne obostrana saglasnost, pristupa se mirnom rešavanju problema, arbitražom, uz mogućnost da strane u sporu odabiraju sudiju, što je opet opštepoznata činjenica u odnosu na to ko su direktori agencija, ko su funkcioneri u tim agencijama. Čuli smo primere da tu nema više od petoro ljudi, a da su to kafe kuvarica, služavka itd. Zašto bi poslodavac i radnici videli svoj interes da sporove rešavaju pred Agencijom? Faktički, zato što je postupak, kako kažu, za sve strane u sporu besplatan, što je apsolutno netačno, a posle ću vam dokazati kako. Znači, čak, nije jeftin, nego besplatan, jer sve troškove koje bi stranke imale pred sudom, počevši od sudskih taksa, preko veštaka, do ostalih stvari, koji nisu zanemarljivi ni za poslodavca, a još više za radnika, Agencija snosi sama. Budžetska sredstva koja su namenjena za samu agenciju nisu nimalo mala, ali o tome ćemo u nastavku. Drugo, to je ušteda za samu državu, objašnjava Dejan Kostić, direktor Agencije. A, 25.908.000 dinara je odvojeno za ovu agenciju u budžetu za 2008. godinu. Ako je to ušteda, ako je to nešto što će poboljšati budžet i uticati na bolji rad i bolji standard građana Srbije, kroz potrošnju novca za ovakvu agenciju, onda neka je svaka čast ministru koji je ovaj budžet ovde predstavio kao dobar. Primer koji je drastičan i koji pokazuje koliko je licemerno formirati bilo koju agenciju, pa i ovu, jeste sledeći. Kaže ministar finansija Mlađan Dinkić, po proceni koju je dao – sprečavanjem štrajka, primera radi, u tehničkom sektoru JAT-a, prošle godine, za dvadesetak dana pregovora uštedeli smo državi mnogo para, s obzirom na to da samo dan štrajka košta 450 do 500.000 evra. ''Mirnim rešavanjem sporova svi dobijaju. Izbegnuti su nemiri, radnici regularno ostvaruju svoj lični dohodak, pošto je to ovde nenormalna stvar, poslodavac zarađuje profit, a država ubira porez.'' Postavlja se jasno pitanje – ko je prouzrokovao štrajk, šta prouzrokuje štrajkove u javnim preduzećima, kakvi su uslovi koje radnici imaju u tim preduzećima? Mi ovde donosimo rešenje za nešto što nije prouzrokovano, sa činjenicom, koja je predodređena, da će se nešto prouzrokovati, a to je štrajk. Onda, zarad slučaja potrebe nekog štrajka, hajde da formiramo agenciju koja će štrajkače, ili neki sindikat, na neki način da pomiri s poslodavcem. To je u Srbiji nemoguće. Prvo, sud je nadležan za takve stvari. Drugo, i u sudu poslodavci traže spas koristeći svoje partijske veze. Treće, pre će mnogo para dati sudu nego bilo kom radniku da bi ostvario svoja prava, tačnije, krađu koju je naumio, u pljačkaškoj privatizaciji koja traje od 2000. godine. Kaže direktor ove agencije, Kostić – u planu je da Agencija uskoro uvede ''mirientere'' i arbitere i za pojedine regione, tako da će se svi radni sporovi rešavati brzo i tamo gde su nagomilani. Onda se ovde nabraja jug Srbije ili Šumadija. Dakle, ova agencija ima u planu da se proširi. Ako sada koristi 25.908.000, koliko će onda koristiti za sedmoro ljudi, koliko radi u Agenciji? Ne bih da ponavljam ono što su moji prethodnici rekli, a to je da su ove agencije sastavljene od kadrova iz stranaka čiji su ministri već odavno prepoznatljivi. Posebno želim da napomenem da ako je ministar iz jedne stranke, a predsednik ili direktor agencije iz druge stranke, tu može doći do sukoba, po sistemu ko će više da ukrade. Zato ove agencije nemaju nikakvog smisla, a pogotovo rezultate. Prvo, treba da se napravi izmena određenih članova Zakona o radu, zbog kojih se radnici dovode u ponižavajući položaj, zbog čije primene im se uskraćuju osnovna ljudska i radnička prava. Navešću samo par primera. Zaposleni ne može da dobije otkaz ukoliko odbije da potpiše aneks ugovora o radu, kojim se utvrđuje manji obim prava od onog koji je imao. Zatim, da Zakonom budu utvrđeni najniži iznosi toplog obroka i regresa za godišnji odmor, da se propiše da zaposleni koji je proglašen tehnološkim viškom ne može da se odrekne prava na otpremninu, čime bi se izbegli sve češći pritisci poslodavaca, koji ocenjuju svoje radnike i na taj način ih teraju da daju otkaz. To je jedan od primera kako treba rešavati probleme, vezano za Zakon o radu, vezano za radnike i poslodavce, s tim što ova agencija tu nema nikakvih dodirnih tačaka. Navešću par primera gde je ova agencija trebalo da reaguje, a nije reagovala. To je tragična smrt Borivoja Vučevića, radnika ''Zorkine'' Fabrike nemetala, koji je sa svojim kolegama štrajkovao glađu da bi ostvario svoja radnička prava. Gde je tu bila Agencija? Zašto Agencija nije tada izašla u susret? To je bila poslednja opomena državi, koja mora da stane na put divljoj privatizaciji, da obezbedi poštovanje kupoprodajnih ugovora. Nažalost, tu Agencija nije imala šta da pomiri, čovek je preminuo usled štrajka glađu. Agencija nije i dalje reagovala, iako je SRS upozoravala da novi vlasnici masovno krše ugovor i ne ispunjavaju socijalne programe, zbog čega 1000 ljudi ostaje na ulici bez ikakvih nadoknada i nade da će naći novi posao. Državni organi, po pravilu, ne reaguju nikako, ili reaguju već kad je kasno, forme radi, medija radi. Direktna posledica toga su sve češći štrajkovi glađu, kojima radnici pokušavaju da ostvare svoja prava koja im pripadaju po Zakonu, koji je ionako loš. Ali, i to im se ne odobrava. Pitamo nadležne državne organe, pa i ovu agenciju, koliko još treba očajnih radnika da umre da bi se njihova elementarna prava zaštitila? Drugi primer. Hoće li Agencija da utvrdi ko je odgovoran za tragediju u rudniku bakra "Jama", RTB Bor, gde je izgubljen jedan ljudski život, a desetine drugih ozbiljno ugroženo? Nikad ni ti radnici nisu dobili odgovor na ovo pitanje. Posebno zabrinjava to što su rudari odavno upozoravali da voda prodire u jamu i da je moguća katastrofa koja se dogodila. Ali, Agencija nije imala nikakve aktivnosti. Očigledno je da niko od nadležnih nije kontrolisao mere zaštite na radu i stanje u ovom rudniku, da bi se sve, samo po sebi, kao i u svim ostalim javnim preduzećima, prepustilo slučaju. Srpska radikalna stranka je i tada upozoravala na lošu zaštitu na radu u srpskim preduzećima, u našim rudnicima, gradilištima i fabrikama, ali ova upozorenja nisu stigla do ušiju Agencije. Zato pozivamo službe Ministarstva za rad, zapošljavanje i socijalnu politiku, koje je nadležno za ovu oblast, a ne Agencija, da kontroliše uslove rada, da počne da radi svoj posao, jer je ova nesreća direktna posledica njihovog nerada, koji ne može da opere, čak, ni Agencija, nikakvim mirenjem poslodavaca, a ni radnika. Kad su tragični propusti napravljeni u sistemu kakav je RTB Bor, nije teško dokučiti šta se događa u manjim preduzećima širom Srbije, čiji poslodavci uopšte nisu javnosti poznati. Naveo bih još jedan primer, prethodni govornik je nešto opširnije o tome govorio, ja ću ukratko. Pomenuo je da nijedna stranka nije reagovala na dopise koji su stigli u poslaničke klubove. Mnogobrojne snage policije su ušle 11. maja, oko pet časova, u prostorije PIK-a Zemun i tom prilikom je kordon policije blokirao zgradu, pritvorio čuvara i sprečio radnike da uđu u prostorije preduzeća. Naime, radi se o pokušaju Vlade, koja je još 30. septembra prošle godine uvela privremene mere u ovo preduzeće, imenovala nove članove Upravnog odbora, da silom dovede novo rukovodstvo. Radnici PIK-a Zemun su u januaru ove godine sprečili novoizabrano rukovodstvo da uđe u upravnu zgradu, jer je ono postavljeno na osnovu rešenja koje nije pravosnažno. Da li je Agencija znala da li je to rešenje pravosnažno ili ne? Da li je Agencija mirila te ljude s novim kupcem PIK-a Zemun? Ne. Da li je Agencija pripremala teren za neku pljačkašku privatizaciju PIK-a Zemun? Sve to je otvoreno pitanje za koja oni primaju nagradu od 25.908.000 godišnje. Situacija je bila krajnje napeta kada se nekoliko radnika polilo benzinom. Drama se nastavlja, ovog puta radnici PIK-a Zemun su spremni na još drastičnije mere u odbrani svojih radničkih prava. Imali smo priliku da u sredstvima javnog informisanja vidimo ko je uhapšen, iz koje stranke su ljudi koji su uhapšeni i zašto su uhapšeni. Ima još mnogo primera. Da ne bih sve ovo nabrajao, jer nemam puno vremena, želim da kažem sledeće. Čemu služi sud? Čemu služe zakoni o radu, koji su i tako loši, ali ni oni se ne poštuju? Čemu služi Zakon o privatizaciji? Agencija za privatizaciju je uzrok svega ovoga i onda se formira nova agencija, da ispegla ono što je neko drugi izgužvao. Za to se opet nagrađuje, pomenuću još jednom, sa 25.908.000 dinara. U ovom periodu nije došlo do osetnih promena kada se radi o privatnoj svojini. Nastavljaju se nelegalne privatizacije, provale, krađe i nezakonito otuđivanje tuđe svojine.Ono što je ranije oduzeto, još se ne vraća vlasnicima. Nije došlo do poboljšanja u oblasti prava na rad. Tranzicija u Srbiji je vrlo bolan proces. Ostaje vrlo visoka stopa nezaposlenosti, niske i neredovne plate, loša zakonska regulativa, nepoštovanje prava zaposlenih i samovolja direktora i moćnika, korupcija i kriminal. U prevodu, nema znakova da će da zaživi pravično sudstvo i pravna država, sudovi odlažu u beskraj odluke, često su pristrasni i nastavljaju i dalje da se masovno krše zakoni i ljudska prava. Kriminal i mafija nisu suzbijeni, razvlašćeni su se konsolidovali i povezali međusobno sa sadašnjom vlašću, što je opštepoznato kriminalcima, i kao takvi blokiraju pomake u prevazilaženju krize, na radost svih onih u zemlji, okruženju i svetu, kojima odgovara širenje haosa i konfuzije u našoj zemlji. Primeri firmi koje sam naveo jasno govore da ova agencija, ovako nazvana, nema, apsolutno, nikakve obaveze i nadležnosti, niti ingerencije da bude budžetski korisnik, jer ne radi ništa. Ona je tu zbog kadriranja DS-a, DSS-a i ostalih u koaliciji, koja ima zadatak da naredi ministru da nađe određeni prostor u budžetu, kako ne bi svoje ljude, članove, simpatizere ili aktiviste, ostavili bez izvora finansiranja. To jasno govori da sve ove agencije, za koje se amandmanima poslanika SRS-a traži da se brišu, nisu potrebne i da za njih nisu potrebna sredstva u budžetu za 2008. godinu. Ovo se više ne može dopustiti. Građani Srbije, molim vas, ispred SRS-a, nemojte ponoviti grešku – po sistemu "minut zadovoljstva – četiri godine muke", glasajte za gospodina Tomislava Nikolića svim srcem i onda ćemo i ovaj problem rešiti.
Da li se još neko javlja povodom amandmana narodnog poslanika Milana Avramovića? (Ne) Na član 5. razdeo 54. amandman je podneo narodni poslanik Laslo Varga. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Laslo Varga.
Poštovani gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da ne grešim ako kažem da je Predlog zakona o budžetu najvažniji zakonski predlog koji se nalazi na dnevnom redu Narodne skupštine Republike Srbije u ovoj godini. Iz tog razloga, imam četiri nagradna pitanja za predsedavajućeg. Prvo pitanje glasi: Gde je šef Poslaničkog kluba DS-a? Drugo pitanje: Gde je šef Poslaničkog kluba DSS-a? Treće pitanje: Gde se nalazi šef, odnosno šefica Poslaničkog kluba G17 Plus? Četvrto pitanje: Da li postoji u Evropi bilo koja zemlja u kojoj, kada se vodi rasprava o zakonu o budžetu, predstavnici poslaničkih klubova vladajuće većine, jednostavno, ne dolaze na sednice Narodne skupštine. Da li mogu dobiti odgovore, pa bih onda nastavio o amandmanu?
Šefovi poslaničkih klubova su na svojim radnim zadacima. Kao potpredsednik Skupštine sam šef šefovima. Molim vas da nastavite.
Znači, ako vas ubedim, onda vi imate mandat da prihvatite ovaj moj amandman. Dakle, za upravne okruge su planirana sredstva u iznosu od 433 miliona dinara u Predlogu budžeta. Ministar Marković je pre nekoliko nedelja za ovom govornicom izjavio da veliki broj upravnih okruga ne radi ništa. Doslovce je te reči tada izgovorio. Država troši skoro pola milijardi dinara na njihovo funkcionisanje. S druge strane, to nepravedno raspodeljuje. Naime, za Severnobanatski okrug je predviđeno 17% više sredstava po glavi stanovnika u odnosu na Severnobački okrug. Mi smo amandmanom predložili smanjenje izdataka Severnobanatskog okruga za iznos od 1.330.000 dinara i povećanje predviđenih sredstava za rad Severnobačkog okruga za isti iznos, sa ciljem da se troškovi funkcionisanja ova dva upravna okruga po glavi stanovnika izjednače. Vlada je odbila amandman, s obrazloženjem da će Severnobanatski okrug u 2008. godini imati veće potrebe, pre svega, zbog planiranih sredstava za adaptaciju i rekonstrukciju zgrade u kojoj se nalazi sedište Okruga, kao i za nabavku računarske opreme i softvera. Kao dokaz da osoba koja je pisala obrazloženje amandmana nije pročitala amandman, navodim da sam predložio da se izdaci za plate smanje za Severnobanatski okrug i da se sredstva za iste namene povećaju u Severnobačkom okrugu, a sredstva koja su planirana za adaptaciju i rekonstrukciju zgrade, kao i za nabavku računarske opreme i softvera, ostala su netaknuta ovim amandmanom. Zašto smo predložili smanjenje izdataka za plate za Severnobanatski, a povećanje za iste namene za Severnobački okrug? Iz dva razloga. S jedne strane, oba okruga imaju isti broj zaposlenih, dakle osam zaposlenih. Stoga je neshvatljivo da je za plate u Severnobanatskom okrugu potrebno 17% više sredstava nego za isti broj zaposlenih u Severnobačkom okrugu. Neka mi neko ovu razliku objasni, meni je ovo nerazumljivo. S druge strane, na teritoriji Severnobanatskog okruga živi 165.881 građanin, na području Severnobačkog okruga živi 200.140 stanovnika, prema poslednjem popisu. Nije moguće, mislim da je protivno svakoj logici da isti broj zaposlenih opslužuje toliko različiti broj stanovnika. Naime, u Severnobanatskom okrugu pada nešto više od 20.000 stanovnika na jednog zaposlenog u upravnom okrugu, a u Severnobačkom okrugu ta cifra iznosi 25.000 stanovnika po jednom zaposlenom. Nešto, dame i gospodo, nije u redu, a pokušaću i da objasnim šta kaže Zakon o državnoj upravi, koji je stupio na snagu 29. septembra 2005. godine. U članu 39. tog zakona stoji da Vlada uredbom obrazuje upravne okruge, s tim da je dužna da područje upravnog okruga odredi tako da ono omogući racionalan i delotvoran rad okružnih područnih jedinica državne uprave. Vlada je donela uredbu, koja je stupila na snagu 7. marta 2007. godine, o upravnim okruzima, kada je tom istom uredbom tri bačvanske opštine (Adu, Kanjižu i Sentu) pripojila Severnobanatskom upravnom okrugu. Dakle, problem je u tome što je ova uredba protivzakonita i, stoga, i protivustavna, i to iz razloga što ova organizacija ne omogućava racionalan i delotvoran rad okružnih područnih jedinica državne uprave. Zašto? Najbolji dokaz je Predlog budžeta za 2008. godinu. Naime, zbog ove potpuno neracionalne organizacije ova dva upravna okruga, mnogo je skuplje i održavanje sistema ta dva područna organa državne administracije. Ova protivzakonita i protivustavna uredba prouzrokovala je, inače, dezorganizovanost, praktično, celog društvenog i ekonomskog života ove regije. Sada bih želeo da objasnim u čemu se ogleda ova deorganizovanost. S jedne strane, zamislite da je, na primer, policijska uprava MUP-a sa sedištem u Subotici nadležna za tri opštine, za Suboticu, Bačku Topolu i Mali Iđoš, a područna uprava u Kikindi, pored ostalih, za Adu, Kanjižu i Sentu, znači, za tri bačvanske opštine. Stoga, građani Ade, Sente i Kanjiže idu po lične karte, po pasoše, po saobraćajne i vozačke dozvole u Kikindu i potrebno im je zbog toga više vremena i više troškova. S druge strane, imate organizaciju javnih tužilaštava, odnosno Okružnog javnog tužilaštva i Okružnog suda u Subotici, koji je nadležan za teritoriju opština Subotica, Bačka Topola i Mali Iđoš, a pored njih i za opštine Ada, Kanjiža i Senta. Dakle, policijska uprava je organizovana na jedan način, Okružno javno tužilaštvo i Okružni sud na drugi način. Sada zamislite novi sistem vođenja istražnog postupka. Počini se neko krivično delo u Kanjiži, okružni javni tužioc je u Subotici, načelnik policijske uprave je u Kikindi, zamislite efikasnost rada ovakvih državnih organa, umesto da jedan od drugog budu udaljeni jedan kilometar, kolika je, inače, udaljenost između sedišta Upravnog okruga u Subotici i policijske uprave. Što se tiče ekonomskog života i njegove dezorganizovanosti, tu je Regionalna privredna komora, sa sedištem u Subotici, pod čiju nadležnost spadaju opštine Subotica, Bačka Topola i Mali Iđoš, a, sa druge strane, Komora sa sedištem u Kikindi, koja u svojim granicama ima i Adu, Kanjižu i Sentu. S druge strane, Trgovinski sud u Subotici je nadležan za opštine Subotica, Bačka Topola i Mali Iđoš, naravno, i za Adu, Kanjižu i Sentu. Naravno, i telekomunikaciono područje ovih pet opština, odnosno šest opština je jedinstveno i ima pozovni broj 024. Severnobanatski upravni okrug je sasvim drugo telekomunikaciono područje, sa sasvim drugim pozivnim brojem, što znači ogromne troškove, odnosno ogromno povećanje troškova po minutu razgovora. Da nastavim s jednom drugom oblašću života – zdravstvenim osiguranjem. Recimo, Republički zavod za zdravstveno osiguranje sa sedištem u Subotici je nadležan za teritoriju Subotice, Bačke Topole i Malog Iđoša, a, s druge strane, filijala za Severnobanatski okrug, pored banatskih opština, nadležna je i za Adu, Kanjižu i Sentu. Ista je situacija sa Nacionalnom službom za zapošljavanje. S druge strane, naravno, Republički fond za PIO nema ovakvu organizaciju. Ne spadaju ove bačvanske opštine pod okrilje filijale u Kikindi. Zašto je ovo štetno po građane, dame i gospodo? Zato što se 72 hiljade građana maltretira, praktično, svaki dan ovom neracionalnom organizacijom. Tvrdim da je ovo geografsko pitanje, ili bi trebalo da bude, a ne političko. Naime, reka Tisa teče između Bačke i Banata, a Ada, Kanjiža i Senta se nalaze na bačvanskoj strani. Verujte, dame i gospodo, da stanovnike Kanjiže, Sente, kao i Ade ili Mola, duboko tišti činjenica što se ove opštine nalaze, praktično, u Banatu. Ako mi ne verujete, ima u Narodnoj skupštini poslanika iz Ade, pitajte njega – mislim da će potvrditi ono što ja tvrdim. Naravno, ministar Marković se pre nekoliko nedelja složio sa mnom, da ovo ne bi trebalo da bude političko pitanje. Da li prihvatate?
Nisam ja to izgovorio.
Dakle, da nastavim. Izađite u susret građanima Ade, Kanjiže i Sente, ispunite njihov san, koji traje već 15 godina. Mislim da bi to bilo najpoštenije. Jednostavno, ova nepravedna organizacija, koja je toliko neracionalna, što se dalo zaključiti iz onih cifara koje sam izneo u vezi s Predlogom zakona o budžetu, mislim da je neodrživa. Hvala.
Hvala, gospodine Varga. Da li je još neko javlja povodom amandmana? Da, ima reč narodni poslanik Radovan Radovanović, a zatim narodni poslanik Žarko Obradović.
Hvala lepo. Apsolutno podržavam ovaj amandman kolege iz naše poslaničke grupe, narodnog poslanika Lasla Varge. Hteo sam da dodam rečenicu-dve u prilog svemu ovome što je govorio. Koliko ova nepravda tišti ljude iz Bačke, sa severa Bačke, pokazuju i silni potpisi na dve peticije, koje su upriličili, mislim da je Liga socijaldemokrata Vojvodine to radila 2002, a Savez vojvođanskih Mađara 2004, ako se ne varam, ispraviće me. Radi se o nekih 20 hiljada potpisa ljudi s ove teritorije, koji su rekli da ih treba organizovano vratiti u okrug kome i pripadaju. Sve je ovo vezano za novce i još jedna potvrda kako su deljeni novci za Okrug. To je još jedna potvrda da hitno treba sistemski rešiti sve ono što nije rešeno, a tiče se novca. To što se tiče novca, u stvari je najbolnija stvar. Znači, da vas podsetim, od juče, od jutros, u pitanju su novci prema AP Vojvodini ili, pak, novci prema lokalnim samoupravama. Po mom mišljenju, sastavni deo Predloga zakona o budžetu za 2008. godinu Republike Srbije trebalo je da budu i ovih 36,1 milijardi koliko je predviđeno kao dotacija lokalnim samoupravama – da piše kojoj lokalnoj samoupravi na teritoriji Republike koliko novca pripada. Zašto to kažem? Bojim se, naprosto, da će se ponoviti situacija koja je bila 2005, 2006, godine, a to je da su se novci u lokalnim samoupravama delili po tome kako se ko na lokalu svideo nekome iz Ministarstva ili iz Vlade. Znači, nema kriterijuma. Uz ovaj zakon trebalo je, eventualno, da piše da su kriterijumi za dodelu tih sredstava, na primer, broj stanovnika na teritoriji te lokalne samouprave, veličina same lokalne samouprave, razvijenost, prosečna plata, broj učenika, škola, nezaposlenost, dužina lokalnih puteva, koliko ima na teritoriji lokalne samouprave kulturnih institucija, ili institucija koje se bave kulturom, koliko ima sportskih kolektiva itd. To je sve moglo je da bude napisano u Predlogu ovog zakona. Ja ću vam kazati kako je to u praksi bilo 2006.godine u Vojvodini. Opštine kao što su Sremski Karlovci, koja ima jedno naseljeno mesto, a grad Sremski Karlovci negde oko 9 hiljada stanovnika, Irig, koji ima 12 naseljenih mesta i oko 11.600 stanovnika, Bački Petrovac, sa oko 13.600 stanovnika, imale su veća sredstva iz budžeta Republike Srbije nego opština Bačka Topola koja ima 40.000 stanovnika, koja ima 23 naseljena mesta, koja ima šest biblioteka, koja ima, koja ima... A Republika Srbija je sve to vrednovala, odnosno Ministarstvo finansija ili ko je već predložio i realizovao takav budžet, znatno manje nego opštinu koja ima 9.000 stanovnika, koja ima jedno naseljeno mesto, da ne govorim o celoj Srbiji. Primer je samo Vojvodina. Imovina koja se nalazi na teritoriji lokalne samouprave još uvek je vlasništvo Republike Srbije. Znači, ona fotelja u koju seda svaki predsednik neke opštine u Republici Srbiji vlasništvo je Beograda, vlasništvo Vlade Republike Srbije. Nema ozbiljnijih izvora prihoda za lokalne samouprave. Znači, lokalnim samoupravama su ostavljene mrvice od tih taksa, kojekakvih, a gro ovih sredstava koja dolaze, dolaze iz republičkog budžeta. Verujte mi da ima lokalnih samouprava na teritoriji Republike koja dobijaju, koja imaju veća sredstva iz budžeta Republike Srbije nego što mogu sami da prikupe. Ima rešenje za sve ovo. Rešenje je da se imovina vrati lokalnim samoupravama, da se imovina vrati, ono što im pripada, pokrajinama. Rešenje je da se sistemski iznađu izvori finansiranja lokalnih samouprava i autonomnih pokrajina. Znate kako je to nekada bilo, ne tako davno? Znači, građani Republike Srbije i lokalne samouprave znaju da rade onako kako bi to trebalo da bude. Mi u Bačkoj Topoli smo imali žiro-račun, odnosno početak žiro-računa 65.200. Svi porezi i doprinosi uplaćivani su na te žiro-račune, čak i oni republički i savezni koji su bili, deo je odmah ostajao, ne samo u Bačkoj Topoli, nego u svakoj lokalnoj samoupravi, a ono što je pripadalo AP, Republici i Federaciji, to je transferisano iz lokalne samouprave njima, a ne obrnuto – svi novci u Beograd, a onda neko po stomaku, pa vrati kome koliko on misli da mu pripada. Hvala lepo.
Hvala, gospodine Radovanoviću. Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, o amandmanu narodnog poslanika Lasla Varge.
Gospodine ministre, mogu reći meni ovaj amandman služi samo kao povod za jednu priču koja je za Srbiju, čini mi se, jako važna, a odnosi se na deo sredstava kojima raspolažu lokalne samouprave da bi mogle obavljati svoje svakodnevne poslove. Ovo ne govorim slučajno, zato što se u budžetu koji se odnosi na 2008. godinu nalaze i sredstva koja su predviđena za jedinice lokalne samouprave. Javio sam se, konkretno, da bih progovorio nekoliko reči o Skupštini opštine Bor, o opštini Bor, veoma važnoj opštini u istočnoj Srbiji, i o činjenici da su toj opštini umanjena transferna sredstva za 24 miliona dinara, što jako čudi, jer je veliki broj opština kojima su povećana sredstva. Pogotovo se čudim da je to učinjeno, odnosno da je smanjeno Boru. Čovek bi mogao pomisliti da sad Bor, po nekim drugim parametrima koji služe kao osnov za određivanje sredstava, ima dobre rezultate, a svi, nažalost, znamo da nije tako, naprotiv. Utoliko više čudi što je Bor dobio manje sredstava, jer se smanjenjem ovih sredstava od 24 miliona dinara objektivno smanjuju mogućnosti ulaganja u socijalni program, da ne pričam koliko će tek biti, ili ostati, ili koliko će bitisredstava za održavanje škola, koliko će biti manje sredstava za infrastrukturu. Ovo ne pominjem slučajno. Većina vas zna kakva je situacija u istočnoj Srbiji. Istočna Srbija je, da kažem, gotovo pred propašću. Da nema Zaječara i jednog broja objekata koji tamo rade i nešto, eventualno, u Negotinu, o čemu će moj kolega Ninoslav Dimitrijević govoriti, istočna Srbija bi, nažalost, mogla biti sahranjena. U Boru ne samo da živi 50-60.000 ljudi, nego se nalazi i RTB Bor. Sami znate da sredstva koja dobija lokalna samouprava, vezano za porez od zarade, kad je reč o Boru, ne važe, jer RTB Bor ne radi. Što se tiče ovih drugih izvora prihoda, vrlo su skromni. Onda se postavlja pitanje, ako je sve to tako loše, a jeste loše, koji su to razlozi koji su rukovodili Vladu, koji su to argumenti, koji su kriterijumi koji su vodili Vladu da učini ovo što je učinila? Inače, RTB Bor ne uplaćuje Skupštini opštine izvorne prihode, tu informaciju sam dobio od svog partijskog kolege, zamenika predsednika opštine Bor, i ima velika dugovanja od 360 miliona dinara prema Opštini. Ako je situacija takva, onda utoliko čudi da su sredstva za Bor smanjena. U Boru se jako teško živi, gotovo ništa ne radi. Taj ogroman gigant, koji je bio Bor, radi, ako se može reći da radi, ali u odnosu na ono što je bio, ili što bi mogao da radi, praktično, kao da ne radi. Vidimo da Vlada već duže vremena pokušava da taj Bor privatizuje i da postigne jedan marketinški cilj, da može da kaže – e, mi smo privatizaciju izvršili, uplatili smo 400 miliona dolara, ili evra, ili bilo koje strane valute, u budžet Republike Srbije. Ali, šta je ovde suština? Nije suština samo, bar po nama, socijalistima, privatizovati RTB Bor da bi se napunio budžet, a onda da se konstatuje da nekih para u budžetu ima isuviše i da država, praktično, ne zna šta će s njima. Onda utoliko više čudi što u delu transfernih sredstava neke opštine nisu dobile više. Da nije, možda, kriterijum raspodele sredstava partijski, da koalicija koja formira većinu, odnosno čini Vladu Republike Srbije, obezbeđuje veći izvor transfernih sredstava onim opštinama gde se njihovi partijski drugovi nalaze na vlasti?! Što da ne, ako mogu, suprotno Ustavu Republike Srbije, uvoditi prinudnu upravu i formirati opštinska veća na kriterijumu partijske podele u Vladi, onda mogu i raspodeljivati sredstva, formalno-pravni osnov će se uvek naći. Voleo bih da čujem od gospodina ministra, ali možda on i nije nadležan za tu priču, nego od drugih ministara u Vladi Republike Srbije, primera radi, da čujemo podatak da li postoji ijedno preduzeće u Srbiji koje je bilo kvalifikovano kao društveno preduzeće, ili koje je akcionarsko društvo, ako je ušlo u proces svojinske transformacije, da li ima ijedno preduzeće a da koristi, recimo, prirodne resurse, kao što su rude, voda i slično, da li je država kazala da je strateški interes za državu da to preduzeće postoji, da se razvija, razvija proizvodnju i sl. Ovo ne govorim slučajno, cena bakra na svetskom tržištu u ovom trenutku je izuzetno velika. Naravno da Bor ima velika dugovanja, ali, uz pametnu državnu politiku, država bi mogla sa Borom učiniti mnoge stvari, naravno, ukoliko postoji zajednički i interes i procena da je to od strateške važnosti za državu. To je suštinsko pitanje. Videli smo kako je išla privatizacija u Republici Srbiji. Privatizovano je sve i, nažalost, privatizovano je samo na način da se što pre ta društvena svojina uništi, da se to što pre prelije u neke privatne džepove. Moram reći iskreno da sam se zaprepastio, primera radi, kada sam čuo za privatizaciju fabrike u Aleksandrovcu koja je proizvodila sirovine za preradu vode, vode koju mi pijemo, imali smo jedinu fabriku u zemlji koja proizvodi, da kažem, te sirovine za pročišćavanje vode, a to smo onda prodali i, naravno, trebalo je to da posle kupujemo od tog novog vlasnika iz druge zemlje. Možda je tajna priče u sledećem: daj, prvo, da se sve privatizuje, pa će posle država da odredi šta je to strateški interes. Ako je to tako, onda je to jedna dimenzija priče, a ako je ovo prvo, onda Vlada još uvek ne zna, ili nema strategiju o tome šta je važno. U nekim državama koje su manje od Srbije, možda i bogatije, zato što, možda, racionalnije upravljaju onim što im je priroda dala, a oni imaju u svojim rukama, pa znaju kako da upravljaju, država tačno odredi šta je strateški interes države, šta su strateška preduzeća, proizvodi, pa iza toga stane. Nema države sa potpuno otvorenim tržištem u svetu. Ko to priča, taj ne govori istinu. One države koje se busaju u grudi i govore da čine sve da tržište bude slobodno, odnosno da su primer takvog tržišta, imaju razne druge načine, i to čine, da spreče uvoz nekih proizvoda ili, ako uvoze, onda su cene izuzetno visoke, da se ne ugrožava domaće tržište, naravno, ukoliko je proizvod kvalitetan. Mi sad možemo govoriti da društvo u tranziciji, kao što je naše, ovde još uvek nije stvorilo sve uslove za takvo delovanje na tržištu, ali se moramo složiti da je u prethodnoj, u onoj velikoj Jugoslaviji, ili u Srbiji, ipak, bilo i fabrika i proizvoda koji su imali svetsku vrednost, ili evropsku vrednost, ako neko smatra da je, kad se kaže svetska vrednost, to predimenzionirano. Iz toga bi stvarno bilo zanimljivo čuti koji su to kriterijumi koji su državu opredelili da transferna sredstva za Bor umanji, pogotovo bi bilo dobro da čujemo, ne večeras od ministra, ovo nema veze s njim, nego mi je amandman povod, koji su to strateški razlozi koji će privoleti državu da za male pare proda Bor? Koliko se god neko iz vladajuće koalicije trudio da objasni da je to najbolje rešenje, ljudi koji tamo žive, rade, misle da to nije najbolje rešenje, nego da država želi da ih se što pre otarasi i da pojedincima da to ogromno društveno bogatstvo. Primera radi, pošto je i Majdanpek deo RTB-a Bor, od akademika Grujića sam čuo da Majdanpek, recimo, ima pet metala koji su retki u svetu i izuzetno značajni kao sirovina za određene proizvode, te da imaju fantastičnu cenu na tržištu. Toga ima, ali je pitanje da li se o tome zna i da li o tome Vlada želi da priča. Kad sam pomenuo izvore prihoda lokalne samouprave i činjenicu da je porez smanjen sa 14 na 12%, a da je porez na prenos apsolutnih prava i nepokretnosti smanjen sa 5 na 2,5%, jer to je bilo jedno od izbornih obećanja DS-a, pomenuo sam da, objektivno, lokalna samouprava dobija daleko manje para, ili manje para. Znate li kolike su joj obaveze u odnosu na sve one poslove koje Zakon o lokalnoj samoupravi predviđa kao autentične poslove lokalne samouprave? Primera radi, kolega Bojan Milovanović će sutra govoriti o tome, pa će vam pomenuti kako to izgleda na primeru Raške, gde su formalno, u stvari, matematički, sredstva, čak, i povećana. Međutim, zbog ova dva poreza, pogotovo smanjenja poreza na prenos apsolutnih prava i nepokretnosti sa 5 na 2,5%, opština Raška, u jednoj transakciji, umesto da dobije 350. 000 evra, treba da dobije 150. 000 evra, a to dođe, čini mi se, 12 miliona dinara, što su izuzetno značajna sredstva za opštinu. Mi imamo situaciju da je u znatnom broju opština povećan obim transfernih sredstava, ali, prema rečima ljudi koji rade u lokalnoj samoupravi, ta transferna sredstva nisu dovoljna da bi se mogli uraditi svi oni poslovi koje lokalna samouprava ima. Pomenuo sam opštinu Bor, možda ima i nekih drugih u kojima je situacija, nažalost, potpuno drugačija, uprkos svim problemima koje Bor ima. Da ne pominjem onu lakrdiju koja se dešavala s Borom godinama pre i savete koje su dobijali šta da urade sa Borom i šta da urade sa samim sobom građani Bora, ili zaposleni u Boru. To je neka sramota na koju se ne treba osvrtati, a kamoli javno pominjati. To je bio deo politike koja je vođena posle 2000. godine. Znači, samo treba uništiti sve što postoji, da bi se sutra moglo reći– mi smo napravili jednu kapiju, ili neki manji objekat. Ali, zanimljivo bi bilo čuti kako stvari stoje, s obzirom na to da su ljudi u Boru vrlo kompetentni. Pošto je naš kolega Rankić, koji je bio u Poslaničkoj grupi SRS-a, sada predsednik Opštine, znam da i on bije veliku bitku oko Bora, a i moj partnerski drug Dragan Žikić, Dragan me je zamolio da javno postavim pitanje, što sa zadovoljstvom činim, jer je zanimljivo čuti objašnjenje kako se u jednoj tako lošoj ekonomskoj situaciji u kakvoj se nalazi Bor može naći osnov za smanjenje transfernih sredstava? Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Vujadinović.
Poštovane dame i gospodo, član 225. i 226, vezano za izlaganje kolege Žarka Obradovića.
Gospodine Vujadinoviću, možete govoriti samo o amandmanu, čl. 225. i 226. ne može po članu 103. Poslovnika, morate o onome što je na dnevnom redu, zato vas molim, govorite o amandmanu. Hvala.
Evo, o amandmanu, vezano za transferna sredstva za Bor. Dakle, ne dovodim u pitanje diskusiju vezanu za veća ili manja sredstva za pojedine opštine. Sigurno je da su u toj poziciji transferna sredstva potrebna i nadamo se da će za opšti trend regionalnog razvoja biti vezano mnogo više sredstava u narednim godinama. Što se tiče direktno Bora, rekao bih samo da je kolega, govoreći o Boru, opštini Bor, malo govorio u aoristu ili u pluskvamperfektu. Znači, RTB Bor je, bez obzira na izrazito teško stanje, na dug od 500 miliona dolara, nasleđeni dug, u ovom periodu, poslednje dve-tri godine, došao do proizvodnje od 2000 tona bakra, hiljadu iz sopstvene proizvodnje, hiljadu iz prerade, i to nakon partnerstva, poslovno-strateškog partnerstva sa ''Istpointom''. Ne govorim u smislu bilo kakvog favorizovanja, već govorim o činjenicama. Praktično, poslednje dve godine, RTB Bor, kad se uzme bilans, kad se zamrzne bilans, pasiva, koja je katastrofalna, tekuće prihode i rashode pokriva iz tekućeg poslovanja, iz te dve hiljade tona bakra, proizvodnje bakra, sopstvene i iz prerade. Svakako da tome doprinosi i ekstremno visoka cena bakra, koja je stizala i do 8000, 8,500 dolara po toni, a sada je negde oko 7,500. Hvala vam.
Narodni poslanik Žarko Obradović, replika po članu 101.
Pošto moj kolega Dragan Vujadinović neguje princip CIP-a – cifre ispred politike, kolega Vujadinoviću, ja bih bio zadovoljan, a nadam se i građani Republike Srbije, pogotovo građani Bora, da izađete, pa da nam kažete koliko je RTB Bor imao zaposlenih '70. godine, '80, '90, 2000. i koliko je proizvodio '70, '80,... pa onda uporedite sa 2001, 2002, 2003. i narednim godinama. Komparacijom tih podataka bi se tek shvatilo na koje grane je Bor spao i zašto hoće da ga... To naravno nema veze, što vi kažete, sa bilo kojom firmom. Jednostavno, mislim da bi država trebalo da bude strateški zainteresovana za jedan takav kombinat kao što je RT Bor, da ga ne prepusti bilo kom pojedincu, bez obzira na to kako se zove i koliko novca ima, nego da to bude nešto što se zove strateški državni interes. Hvala
Narodni poslanik Dragan Vujadinović.
Moj odgovor je sigurno već svima poznat i prepoznatljiv. Bio je tu gde je bio, ali njegova pasiva, u pasivi stoji 600 miliona dolara i on ne može da radi već odavno, deceniju ne može, kad se gleda ekonomska logika, da radi, pa je ušao u restrukturiranje, odnosno otpust dugova restrukturiranja, da se vidi šta će s tim bilansom biti. To je priča. Hvala.
Narodni poslanik Žarko Obradović, nadam se da ovim završavamo polemiku.
Gospodine predsedavajući, nemojte se vi nervirati. Ministre, vi radite svoj posao, mi radimo svoj posao. Ako je vama dosadno slušati mene i kolege, slobodno nađite drugo zanimanje. Ovo je Narodna skupština i vi ste u Narodnoj skupštini. Kad smo mi u Vladi, drugi je tretman. Prema tome, akomodujte se, što kažu ovi ljudi, ako vam se ne dopada, nađite drugi posao. Gospodine Vujadinoviću, rekli ste – cifre ispred politike, malopre ste pomenuli 500 miliona pasive, sad 600 miliona. Šta je tačno?
Da li se još neko javlja povodom amandmana? (Ne) Na član 6. razdeo 56. amandman je podneo narodni poslanik dr Ninoslav Dimitrijević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Po Poslovniku, narodni poslanik Milisav Petronijević. Izvolite.
Dame i gospodo, narodni poslanici, vrlo ću kratko. Pozivam se na čl. 225. i 226. Pre nego što postavim pitanje, gospodine Vujadinoviću, prodate su sve mlekare i plaćaju građani najskuplje mleko u okruženju, prodate su sve uljare i građani plaćaju najskuplje ulje u okruženju, prodate su sve šećerane i građani plaćaju najskuplji šećer. A propo činjenica i cifara, moje pitanje glasi – Rasim Ljajić je u septembru dao izjavu da će svi penzioneri čija je penzija niža od 8.600 dobiti jednokratnu novčanu pomoć. Moram da vam kažem da se danas, ceo dan, javljaju penzioneri iz Sremske Mitrovice, konkretno, grupa invalidskih penzionera, čije su penzije niže od 8.600, ali su njihovi zahtevi odbijeni. Pitam ministra, zašto? Da li je to bilo samo predizborno obećanje ili će svi imati to pravo? Pogledajte u kakvom stanju se nalaze penzioneri Srbije, kada ljudi vape za pomoć od 2.000 dinara. To su činjenice. Dakle, ponavljam, da li će invalidski penzioneri dobiti novačnu pomoć ako ispunjavaju uslov da imaju manje od 8.600, kada i zašto to ne dobijaju?
Reč ima narodni poslanik Ninoslav Dimitrijević, o svom amandmanu.
Poštovano predsedništvo, kolege poslanici, gospodine ministre, ja ću ukratko pokušati da objasnim suštinu mog amandmana. Radi se, zapravo, o Zdravstvenom centru Negotin, koji je oštećen na više načina po novom planu mreže zdravstvenih ustanova. Da bih obrazložio ovaj amandman, kratko ću se osvrnuti na opšte stanje u zdravstvu trenutno, u 2007, pa uopšte, od 2000. godine. Koliko Vlada ceni zdravstvo možemo da sagledamo u činjenici da je svega 6,4% od bruto društvenog proizvoda odvojeno za zdravstvo. Toliko Vlada ceni zdravlje onih ljudi koji su zdravi, da se ne razbole, što pripada preventivnom zdravstvu. Toliko ceni i bolesne ljude, koji se leče, inače, u primarnom, sekundarnom i tercijalnom zdravstvu. Zdravstvene radnike ceni u onom obimu koliko mogu da pruže uslove za lečenje, a pacijente – u meri u kojoj im omogućava da ti uslovi budu dobri. To ne govorim slučajno, jer najčešće nezadovoljni pacijenti svoje nezadovoljstvo iskazuju zdravstvenim radnicima, iako zdravstveni radnici nisu krivi za sve ono što im je ukinuto, za sve ono što im je zakon ukinuo, ili omogućio, a podzakonska akta ukinula. Zato savetujem nezadovoljnim pacijentima da se ne svađaju sa zdravstvenim radnicima, nego da se svađaju sa Vladom, sa nadležnim ministrom, na kraju krajeva, neka se svađaju tako što odu do glasačke kutije i tu izraze svoje nezadovoljstvo. Trenutno, država ima zdravstvo koje je sve više fiktivno, jedno zdravstvo u koje može samo da se zakune da postoji, ali to zdravstvo sve manje i manje pruža mogućnosti ljudima, u stvari, sve manje pruža mogućnost zadovoljavanja potreba osiguranika koji se leče. To ne odgovara realnim potrebama pacijenata, kako u velikim gradovima, tako i u onim najudaljenijim selima, jer nije dovoljno da postoji bolnica fiktivno, bolnica treba da ima određeni kapacitet, odnosno određeni broj kreveta, treba da ima određen broj zdravstvenih radnika koji mogu da pruže uslove, odnosno mogu da leče obolele ljude. Mi u ovom trenutku to nemamo. Naime, mi u ovom trenutku imamo jednu filozofiju, koja se svuda sprovodi, pa i u zdravstvu, a to je da smanjimo broj radnika na pola da bismo povećali plate, ali ne sigurno duplo. Onda imamo, što se tiče zdravstva, mat situaciju, gde je obim posla toliki koliki je, gde će taj smanjeni broj zdravstvenih radnika, takođe, biti u nemogućnosti da pruži kvalitetnu uslugu pacijentu, jer obim posla ostaje isti, neće moći da koristi slobodne dane, radiće prekovremeno itd., a to mu se sve neće platiti, i vrtimo se u krug. Inače, hoću da kažem, komparacije radi, da Republički zavod za zdravstveno osiguranje ima 2.576 zaposlenih, što je, otprilike, oko 2% i nešto više od ukupnog broja zdravstvenih radnika, i hoće da primi još ljudi da bi sebi omogućio kontinuitet u radu, a zdravstvenim ustanovama, pogotovo malim, to ne čini. Hoću da kažem da od 1000 novoprimljenih ove godine planiranih za zdravstvo, 300 lekara i 700 sestara, Negotin nije dobio nijedno novo radno mesto. Ovom prilikom bih hteo da postavim jedno pitanje – koja su to prava koja se ostvaruju iz Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje, a odnose se na dobrovoljno zdravstveno osiguranje? Inače, hoću da podsetim još nešto, da Zavod posluje sa deficitom, a to znači da će to ponovo pacijenti osetiti po svojim naknadama, na koje imaju pravo, a neće moći da ih ostvare zbog nedostatka novca, takođe, po lekovima na recept, pomagalima u apotekama, lekovima i medicinskoj opremom u zdravstvenim ustanovama. Hoću da postavim i jedno poslaničko pitanje. Kada će se konačno formirati neuropsihijatrijske komisije koje treba da završe obradu predmeta za tuđu negu i pomoć? Već godinu dana ti ljudi čekaju na ovu obradu. Da podsetim državu da su to najteži bolesnici. Radi se o nepokretnim ljudima, o ljudima koji, moram da kažem javnosti ovog puta, imaju rane po telu od ležanja i nelečenja, te se rane ne mogu izlečiti, skupo je njihovo lečenje, i vezuju člana domaćinstva za sebe, koji ne može da privređuje jer mora da čuva ovog koji je u krevetu. Odnos države prema zdravstvu vidi se i iz toga što država duguje 42 milijarde doprinosa koje treba da uplati na teret Zavoda, a s obzirom na to da Zavod posluje sa deficitom, evo prilike da se pomogne građanima, korisnicima osiguranja. Takođe, država i prema korisnicima osiguranja koji nisu u stanju da za sebe uplaćuju poreze i doprinose za obavezne vidove zdravstvene zaštite, a ima ih milion i dvesta hiljada ljudi, prenosi iz svog budžeta u budžet Fonda svega četiri milijarde dinara, a potrebno je da prenese najmanje oko 20 milijardi dinara, prema proceni. Onda Fond ne izvršava obaveze prema zdravstvenim ustanovama, zdravstvene ustanove su nelikvidne prema farmaceutskim kućama itd. Ono što bih još hteo da napomenem jeste da država manjka u zdravstvu. Trenutno se forsiraju transplantacije jetre, ali se pomalo zaboravlja na transplantacije bubrega, koje se, inače, rade već 10 i više godina i koje su za sada ekonomski najisplativije transplantacije, jer se ljudi skidaju sa hroničnog programa hemodijalize. Te transplantacije se rade u lošim uslovima, rade ih ljudi koji dolaze noću, danju, da to rade, nema dovoljno sredstava za tako nešto, a na zakon o transplantaciji, koji bi to regulisao, kao i program kadaveričnih transplantacija i kriterijume za kadaveričnetransplantacije, još se i ne pomišlja. Ono što male zdravstvene centre muči, ljudi u malim opštinama, o kojima je govorio Žarko Obradović, odnosi se na opštine Bor i Negotin, na sve male opštine, jeste što je država, putem mehanizma izabranog lekara, oduzela upravo sva prava iz obaveznog lečenja zdravstvenog osiguranja; sve ono što im je zakon dozvolio, sada im je država, putem izabranog lekara, na jedan licemeran način oduzela. Zašto? Zato što se danas sprovode neke provere komisije iz Fonda, pa se izabrani lekari koji najviše rade kontrolišu i te kontrole se zloupotrebljavaju da bi se takvi lekari, upravo, maltretirali i kažnjavali, nelegitimno i nelegalno, naročito u procesu kada jedan izabrani lekar preuzme pacijente od drugog izabranog kolege koji je otišao na bolovanje, godišnji odmor itd. Kontrole se rade neregularno, na brzinu, bez prisustva lekara koji se kontroliše, i nepotpunim uvidom u dokumentaciju. Lekari se kažnjavaju sa 50, 60 i više hiljada dinara. Imao sam prilike sam da vidim jedan takav slučaj. Da ne kažem da je pacijentima koji žive na selu lečenje kod izabranog lekara nemoguće ako se taj izabrani lekar ne nalazi u njihovom selu, a u 90% slučajeva sela nemaju svog lekara, to je izabrani lekar u gradu. Sada vi zamislite kakva je situacija kada se jedan starac ili starica, koji nemaju svoj automobil i dovoljno novca da plate taksi ili bilo koje drugo prevozno sredstvo, razbole i ne da dođu u seosku ambulantu koja se obilazi jednom ili dva puta nedeljno, već treba da dođu u Negotin, da dobiju pregled, uput i bilo šta, pa onda kod lekara specijaliste, pa da se vrate ponovo kod svog izabranog lekara da napiše recepte itd. Stvaraju se ogromne gužve, na kraju ljudi kupuju lekove. To su anomalije koje ovo društvo proizvodi trenutno prema ovim ljudima. Što se tiče samih lista lekova, one su, uglavnom, paralelne i tu se država hvali na prazno. Uglavnom su to liste gde su prisvojene paralele lekova. Najbolji lekovi nisu na listama. Takođe, ima mnogo bolesti za koje nema lekova na tim listama. Osim toga, ukinuto je pravo, odnosno izjednačena su prava lekara specijalista opšte medicine i lekara opšte prakse u propisivanju, odnosno nemogućnosti propisivanja recepata koji nisu na izveštaju.
Gospodine Dimitrijeviću, ja vas molim, ostaje vam pet minuta za sutra.
Ja to pravo koristim i koristiću sutra, jer treba da objasnim suštinu amandmana. Ovo je samo bio uvod u moj amandman. Hvala lepo.
Hvala, gospodine Dimitrijeviću. Ostaje pet minuta za SPS, za amandman koji je podneo narodni poslanik Ninoslav Dimitrijević. Završavamo današnji rad. Nastavljamo sutra u 10 sati. Hvala. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Šeste sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuje 135 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 105 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O BUDžETU REPUBLIKE SRBIJE ZA 2008. GODINU, SA PRATEĆIM DOKUMENTIMA (nastavak u pojedinostima) Danas ćemo raditi do 15.00 časova. Svima koji danas slave Svetog Nikolu u ime poslanika Narodne skupštine čestitam slavu, a onoj drugoj polovini želim da se lepo provedu u gostima. Pripadnicima muslimanske veroispovesti čestitam Bajram. Nastavljamo rad. Na član 6. razdeo 56 amandman je podneo narodni poslanik dr Ninoslav Dimitrijević. Iskoristio je svojih 10 minuta. Gospodine Dimitrijeviću, imate još pet minuta. Izvolite.