Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuje 119 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je u sali prisutno 96 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika, te postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Podsećam narodne poslanike da je utorkom i četvrtkom, a po odredbama Poslovnika Narodne skupštine, nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici, a pre prelaska na dalju raspravu po dnevnom redu, u primeni član 235. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine koji omogućava traženje obaveštenja i objašnjenja, po Poslovniku Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 235. Poslovnika Narodne skupštine? Reč je tražio narodni poslanik Vladan Batić. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, prvo pitanje je za Vladu, u vezi sa ovim famoznim platama i navodnim umanjenjem plata direktora javnih preduzeća i direktora agencija, pošto su danas objavljene te plate direktora raznih agencija, koje su bezobrazno visoke, pa se onda najavljuje da će plate iznad 40.000 dinara u javnom sektoru biti smanjene za 10%. Kakva je to Mao Ce Tungova pravda – ta gospođa koja ima platu od preko 350.000 sada će imati 35.000 manje, a ljudi koji jedva namiču kraj s krajem i imaju platu od bednih 40.000 imaće 4.000 manje? O čemu se tu zapravo radi? Kakva je demagogija u pitanju? Onda nam Dinkić još objašnjava da oni više neće imati bonuse. A treba da imaju i bonuse? Da li će se na sve odnositi onaj limit, koji je prethodno bio objavljen, na nekih 180.000 dinara? Drugo pitanje – pozdravljajući ovu kampanju protiv urbanističke mafije pitam ministra unutrašnjih poslova šta je preduzeo povodom utvrđivanja nelegalne gradnje u opštini Obrenovac, koja ima sijaset modaliteta: urbanistički uslovi mimo urbanističkog plana, građevinske dozvole mimo urbanističkih uslova i plana, građevinske dozvole uz avansno plaćanje ili plaćanje na poček, na štetu budžeta, enormno prekoračenje kvadrature, gradnja preko firmi koje nemaju ovlašćenje za gradnju, neplaćanje poreza od strane navodnih investitora, gradnja mimo svih tehničkih standarda, tehnički prijemi i upotrebne dozvole su misaona imenica? Onda će Ministarstvo unutrašnjih poslova, logično, pitati zašto oni treba da budu nadležni, a ne urbanističke inspekcije, građevinska inspekcija, budžetske inspekcije itd. Zato što postoji sprega nekih ljudi u vrhu lokalne vlasti danas, lokalne i urbanističke službe i nekih vajnih investitora. Da bi spala ljaga sa onih koji pošteno rade svoj posao, i u opštini, i u vlasti, i u javnim preduzećima, i poštenih graditelja, Ministarstvo unutrašnjih poslova treba da vidi te zloupotrebe, jer neki direktori javnih preduzeća i neki ljudi u vrhu lokalne vlasti to dozvoljavaju, ili su oni prikriveni investitori. Pitam ministra unutrašnjih poslova šta je preduzeto u pogledu događanja u fudbalskom klubu „Beograd“ sa Karaburme, koji je pretvoren u gradilište i gde o fudbalu nema ni reči, povodom statusnih zloupotreba, finansijskih zloupotreba, urbanističkih zloupotreba? Tamo su neke naoružane straže koje čuvaju stanove, pa mislim da tome treba stati na put. Konačno, pitanje za ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu, pošto takođe dobijam informacije da se u nekim opštinama, a tu je i opština Obrenovac, namerava da se članovi saveta mesnih zajednica imenuju, odnosno postavljaju, a ne biraju, pa me interesuje da li je to u skladu sa zakonom, sa demokratskim standardima i nečim što treba da bude tekovina savremene demokratije? Hvala.
Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika traži reč? Reč je tražila narodna poslanica Marina Raguš, ovlašćena predstavnica Poslaničke grupe SRS. Izvolite.
Gospođo Čomić, dame i gospodo, ono što SRS zanima jeste sledeće: da li je moguće da kada je reč o, uslovno rečeno, snižavanju budžetskih pozicija za određena resorna ministarstva nije bilo dogovora u Vladi Republike Srbije? Nas su već zatekle izjave nekoliko resornih ministara. Dakle, konkretno, pitanja za prvog ministra Vlade Republike Srbije gospodina Cvetkovića i ministra unutrašnjih poslova gospodina Ivicu Dačića. Ono što je nama frapantno jeste određenje prioriteta Vlade Republike Srbije u smislu borbe protiv organizovanog kriminala i korupcije, što mi takođe smatramo vrhom prioriteta na lestvici prioriteta Vlade, jer bez toga ne možemo dalje. Nas interesuje kako je Vlada zamislila da sa budžetom koji je umanjen za 26% može da se uspešno sprovodi borba protiv organizovanog kriminala ili obračun sa korupcijom? Evo šta ministar Dačić kaže... I, ono što je neverovatno, njega niko nije konsultovao za ovako značajno umanjenje sredstava, a trebalo bi da sprovede ono što jesu prioriteti, čak i u smislu pridruživanja EU. Između ostalog, on kaže da ukidanje 26% sredstava u situaciji kada nema para za osnovne stvari... Dakle, on kaže da nemaju novac za funkcionisanje kriminalističke službe, nemaju para za prah kojim se otkrivaju otisci, za DNK laboratoriju, uniforme, hranu, gorivo. „Imamo problem oko brzine izdavanja pasoša, ali kako da ga rešim kad ne mogu da zaposlim nove ljude“. Kako ćemo da radimo na projektima za viznu liberalizaciju, granične sisteme, kontrole granice i puteva, kada nemamo osnovni materijal za nacionalnu kriminalističku laboratoriju? Da ne govorimo o tome da Ministarstvo unutrašnjih poslova nema dovoljan broj ljudi. Skoro smo bili svedoci brutalnog događaja kada je ubijen policajac dok je vršio svoju policijsku dužnost. Bojimo se, s obzirom na ovakav trend, da ono što jeste zadato kao prioritet neće biti ispunjeno, ali moramo da dobijemo konkretan odgovor od Vlade Srbije, dakle od premijera gospodina Cvetkovića, i od ministra unutrašnjih poslova kako misli da radi sa ovakvim umanjenim sredstvima, a posebno da li ga je bilo ko konsultovao kada je reč o ovako značajnom umanjenju sredstava. Jedan od intervjua koji nas je susreo na pres klipingu jeste intervju gospodina Mrkonjića, ministra za infrastrukturu, koji takođe kaže da neće moći da ispuni ono što je odabrano kao prioritet, posebno kada je reč o Koridoru 10, upravo zbog značajnog umanjenja od 26%. Pri tom, gospodin Mrkonjić navodi da nisu obezbeđene pare za eksproprijaciju zemljišta duž Koridora 10, koje su svojevremeno pokupovali tajkuni, poput Buhe, Lazarevića i još nekih. To je nekih 85.000.000 evra, ukoliko se ne varam. Dakle, ono što takođe očekujemo od gospodina Mrkonjića i od gospodina Cvetkovića jeste da nam kažu kako misle da na osnovu umanjenja budžetskih pozicija za ova resorna ministarstva ta ministarstva ispune ono što im je dato u nadležnost kao prioritet. Da vam ne govorim o tome koliko je važna izgradnja saobraćajnica, posebno Koridora 10, jer znači upošljavanje većeg broja ljudi, znači utrošak kredita koji su tu, ne troše se, idu kamate, a ne pokrećemo nikakvu inicijativu. Izražavamo sumnju da neće ni biti pokrenuta nikakva aktivnost, vezano za Koridor 10. Za Ministarstvo poljoprivrede, još jedan primer – gospodin Dragin, ministar poljoprivrede, takođe upozorava srpsku javnost, jer njega niko nije konsultovao oko umanjenja budžetskih sredstava, da će poljoprivreda doći na vrlo niske grane, da će ova oblast biti pod velikim udarom jer neće moći da sprovede sve ono što jeste plan aktivnosti za ovako važnu, ako ne i najznačajniju, oblast u državi Srbiji. Hvala vam.
Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković, ovlašćena predstavnica Poslaničke grupe Napred Srbijo.
U ime Poslaničkog kluba Napred Srbijo ponoviću pitanje – zbog čega je Vlada objavila plate u agencijama i organima uprave za koje je nadležna, sa iznosima koji prikazuju primanja samo u februaru mesecu 2009. godine? Molim vas da ne potcenjujete ni interesovanje javnosti, a ni naš način da izmerimo sve ono što su primanja koja idu na teret budžeta i da javnosti Srbije dostavite primanja u agencijama i javnim preduzećima koja obuhvataju sve isplate za 2008. godinu, sa svim privilegijama i bonusima koji su, kao što vidimo, najznačajniji kod agencija, odnosno organa uprave koji na monopolu države ili da prodaju državno vlasništvo (kada je reč o Agenciji za privatizaciju), ili da izdaju javne isprave vezane za posao države (to je centralni registar), ili prodaju državnu imovinu kroz likvidaciju banaka, odnosno stečaj, koji još uvek traje, ostvaruju najveća moguća primanja, koja jesu direktno ili indirektno vezana za budžet Republike Srbije. Hoću da postavim još jedno pitanje Vladi: u ime čega se planira prekid sednice naše skupštine koja je u toku i zašto se ne pronađe način, koji se obilato koristi godinama unazad, a to je da se uredbom izvrši štednja u smislu smanjenja plata svih onih za koje Vlada predviđa da će to doneti značajne uštede? Znači, u ime čega prekidamo sednicu Skupštine, ako Vlada uredbama troši izuzetno veliki novac za podsticaje subvencija, raznovrsnih ulaganja koja su pokazala da ne daju željene efekte? Ne vidim razlog da prekid rada bude uslovljen jednim takvim zahtevom, pošto nas inače niko mnogo ni ne pita koje mere preduzimate. Jedno konkretno pitanje, pošto govorimo o Dinkiću kao autoru, najčešće, tih uredbi, govorimo o Agenciji za privatizaciju kao organizaciji koja troši najveći deo državnog novca, pa i budžetskog, imam konkretno pitanje za Agenciju – koliko je raskinuto ugovora o kupoprodaji društvenog kapitala u periodu od aprila 2002. godine do 10. aprila 2009. godine i koliko je i u kojim privatizacijama Agencija za privatizaciju vratila novac kupcima? Ima indicija da je veliki iznos sredstava, kojima se ne zna trag, iz Agencije za privatizaciju upotrebljen upravo za vraćanje novca kupcima. Pitanje koje upotpunjavanja ovo prethodno: koliko je privatizovanih firmi u periodu od aprila do 2002. godine do 10. aprila 2009. godine otišlo u stečaj i koliko je firmi koje nisu privatizovane u tom istom periodu otišlo u stečaj? Molila bih da ova pitanja odu na prave adrese, jer od kad postavljam pitanja u ovoj skupštini još nijednom do sada nisam dobila odgovor na postavljena pitanja. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Maraš, ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe LDP.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, danas je 15 dana od kada sam prvi put postavio pitanje premijeru Cvetkoviću koji je to ekonomski odnosno državni interes da javna preduzeća oglašavaju, reklamiraju ili sponzorišu jedan dnevni list, tačnije dnevni list "Pravda", koji je faktički stranačko glasilo jedne partije ovde u parlamentu. Verovatno je najbolji odgovor došao sinoć u jednoj televizijskoj emisiji, ali isto tako je i ova tišina koja dolazi od premijera Cvetkovića, odnosno neodgovaranje na pitanje, najbolji odgovor koji je to interes. Bićemo uporni da dobijemo odgovor na to pitanje. Isto tako moramo da pitamo – ako već Vlada (pitanje je takođe upućeno premijeru Cvetkoviću) planira mere štednje, zašto ne počne prvo od sebe, zašto ne smanji broj ministarstava nego čeka kongres jedne partije koji će biti na kraju godine? Zašto Vlada malo ne povede računa o tome da je jedno javno preduzeće oštetilo budžet Republike Srbije za oko sto miliona evra? Dakle, Naftna industrija Srbije je predala završni račun u kome je iskazala dobit od 4,5 milijarde dinara. Nakon toga, po rečima ministarke finansija Diane Dragutinović, uz intervenciju novog vlasnika, zatražen je rok da se preda novi završni račun, u kome je iskazan gubitak od 3,5 milijarde dinara. To je ukupno 8 milijardi dinara. Ako znamo da je Upravni odbor NIS-a u 2008. godini doneo odluku da će se, za razliku od prethodnih godina, prvi put sva sredstva koja budu predstavljala dobit sliti u budžet Republike Srbije, možemo da kažemo da je budžet Republike Srbije oštećen za oko sto miliona evra. Ko će odgovarati za to? Nama "ministar za sve" svaki dan šalje poruku da će raznorazne mere koje predlaže Vlada, a koje on kao portparol u ime Vlade iznosi javnosti, doneti boljitak u ovoj zemlji, odnosno da ćemo uštedeti mnogo. Voleo bih da premijer Cvetković bar jednom odgovori na neko pitanje, odnosno da kaže ko je odgovoran, šta će država uraditi povodom toga što je budžet Republike Srbije oštećen za sto miliona evra zato što je Naftna industrija Srbije, umesto dobiti koja je ostvarila, sada u gubitku. Jedva čekamo taj dan da ovde raspravljamo o ekonomskim merama. Nadam se da neki ministri koji dolaze u ovu salu, nakon preraspodele, a nadam se pre kongresa jedne političke partije, više neće biti ministri, da će se smanjiti broj ministarstava i da će na taj način Vlada pokazati kako se štedi. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Rade Obradović, ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe DSS.
Hvala, gospođo potpredsednice. Od trenutka kada je objavljen završetak pregovora sa MMF-om, praktično, svakoga dana imamo priliku da slušamo licitiranja i pogađanja oko toga kakvu će ekonomsku politiku Srbija voditi u narednim mesecima. Više je nego jasno da je Vlada u te pregovore ušla bez ikakve strategije i da je potpuno nepripremljeno krenula u tako važan posao. Primera radi, prvo se licitiralo da nam je dovoljno milijardu dolara, u pregovore se ušlo sa cifrom od dve milijarde dolara, pregovore smo završili sa ugovorenim aranžmanom od tri milijarde evra. To je dva puta veći iznos nego što je prvobitno bilo planirano. Da bi svima onima koji ovo gledaju i narodnim poslanicima bilo jasnije – kada taj sporazum bude ratifikovan, svaki građanin Srbije, od najmlađeg do najstarijeg, biće zadužen za još 400 evra kredita. Taj kredit u nekom trenutku mora da se vrati. Sada je najvažnija tema kako će Srbija štedeti u budžetu. Zar nije bilo normalno da štednja u budžetu bude prva stvar sa kojom ulazimo u te pregovore, a ne da završimo pregovore pa da raspravljamo o tako važnoj stvari? Kao rezultat pregovora imamo procenu da će pad bruto društvenog proizvoda ove godine biti 2%. Mi poslanici DSS-a, i druge kolege, poslanici opozicije, upozoravali smo više puta i u toku donošenja rebalansa i u toku donošenja budžeta da su procene potpuno nerealne i da planovi ne odgovaraju statističkim pokazateljima. Pre nego što završimo ovaj posao, a najavljena je sednica sledeće nedelje, treba pogledati kako izgledaju pokazatelji u prva tri meseca ove godine. Prihodi budžeta realno su manji za 15%, a rashodi za 9%. Drugim rečima, iako je kriza uveliko u toku, prihodna strana ima problema, a rashodna nema. U februaru je zabeležen pad industrijske proizvodnje od 20%. Na osnovu strukture izvoza, kada pogledamo šta izvozimo, šta uvozimo u prva tri meseca, potpuno je jasno da ne možemo očekivati nikakve pozitivne promene u industrijskoj proizvodnji u narednim mesecima. Jasno je da ćemo godinu završiti sa padom industrijske proizvodnje. Jedino nije jasno da li će to biti 10, 15, 20 ili ko zna koliko procenata. Izvoz je manji za 30%, uvoz takođe za 30%. Značajno opada tražnja. Samo u februaru pad prometa u trgovini na malo je od 2 do 16%. Uz sav umereni optimizam koji možemo da imamo, jasno je da će pad bruto društvenog proizvoda biti verovatno oko 5%, da se ništa loše ne desi do kraja godine. Poslanički klub DSS je više puta tražio, a naročito pred početak pregovora sa misijom MMF-a, da se održi sednica Skupštine na kojoj bi se raspravljalo o svim tim važnim stvarima, čiji bi rezultat bila usaglašena platforma. Onda ne bismo imali sva ova lutanja koja imamo. Te sednice nije bilo i zato smo u prilici da slušamo i čitamo u štampi sve ovo o čemu govorim. Imam dva pitanja za predsednika Vlade, gospodina Cvetkovića – da li je na sednici Vlade raspravljano o platformi za pregovore sa MMF-om? Ako jeste, kada je ta sednica Vlade održana i kako je tačno glasila tačka dnevnog reda na kojoj se raspravljalo o budućnosti ove zemlje? Hvala.
Reč ima narodna poslanica Aleksandra Jerkov, ovlašćena predstavnica Poslaničke grupe Za evropsku Srbiju.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, moje pitanje je upućeno ministru energetike i premijeru gospodinu Cvetkoviću. Vezano je za vest da su "Srbijagas" i austrijska kompanija "Hit" u petak potpisali ugovor od 5,5 miliona evra za izgradnju proizvodne linije u podzemnom skladištu gasa Banatski Dvor. Moje pitanje je – u kakvoj je vezi ovaj posao sa zakonom koji smo ratifikovali u Skupštini, energetskim sporazumom koji je, podsetiću, predvideo tri stvari. Prva stvar je bila izgradnja proizvodne linije u Banatskom Dvoru, druga stvar je bila izgradnja magistralnog gasovoda "Južni tok", a treća je bila prodaja NIS-a ruskoj kompaniji "Gasprom". Od ove tri stvari jedino je izvesno da je imovina AP Vojvodine, koja je oteta, poklonjena ruskoj strani za cenu koja je bila četiri puta manja od procenjene cene, a o ostale dve stvari smo dobili čvrsta uveravanja svih zvaničnika koji su glasali za sporazum, iako je Liga socijaldemokrata Vojvodine od početka bila protiv ovoga, da je potpisan nekakav memorandum koji je zbog važnosti državnika koji stoje iza njega izuzetno značajan. Reći ću da se u tački 11. Memoranduma govori o ekskluzivnosti pregovora i kaže se da od trenutka potpisivanja ovog memoranduma "Srbijagas" dostavlja "Gasprom eksportu" ekskluzivno pravo u oblasti razmatranja mogućeg učestvovanja u projektu i neće voditi pregovore o učestvovanju sa drugim kompanijama. Ukoliko se radi o istom poslu, to znači da je Republika Srbija prekršila odredbe ovog memoranduma i moje pitanje je – kakav je nama garant da, isto tako, i "Gasprom" neće prekršiti odredbe memoranduma? Očigledno je da će Južnog toka biti, jer izgleda da Memorandum ipak nije toliko značajan koliko su zvaničnici koji stoje iza gasnog sporazuma pokušali da ubede našu javnost. "Srbijagas" će očigledno platiti 5,5 miliona za neki posao za koji nema para, s obzirom na to da čujemo svaki dan predsednika "Srbijagasa" u kolikim je dugovima ova kompanija i da će nakon tog obavljenog posla za 5,5 miliona evra "Srbijagas" i ležište Banatski Dvor pokloniti ruskoj strani, koje će ovog puta biti i opremljeno i plaćeno opet od novca građana Srbije, s obzirom na to da se ovi radovi finansiraju iz budžeta "Srbijagasa", koji nije ništa drugo nego novac građana Republike Srbije, pre svega građana Vojvodine, s obzirom na to da su oni najveći potrošači gasa. Moje pitanje, na kraju, upućeno je i ministarki finansija – ukoliko to jeste istina, zbog čega onda i AP Vojvodina ima obavezu da iz Fonda za kapitalna ulaganja finansira izgradnju skladišta gasa u Banatskom Dvoru, ukoliko će to raditi "Srbijagas" i ukoliko je sve to istina, zbog čega onda i dalje neko zavarava srpsku javnost time da će Rusi nešto uraditi sa tim skladištem i na koji način će onda i to biti poklonjeno ruskoj strani? Hvala.
Da li se još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja da zatraži obaveštenje i objašnjenje, u skladu sa članom 235. Poslovnika? (Ne.) Ako ne, nalažem nadležnoj službi Narodne skupštine da, na osnovu stenograma izlaganja narodnih poslanika koji su danas učestvovali u raspravi koristeći svoje pravo iz člana 235, u toku dana, a najkasnije sutra, prosledi zahteve za pitanjima i objašnjenjima odgovarajućim nadležnim članovima Vlade ili predsedniku Vlade, sa posebnim uputstvom da se uz prosleđen zahtev narodnih poslanika za objašnjenje ili obaveštenje doda i citiranje člana Poslovnika Narodne skupštine kojim je svaki član Vlade i predsednik Vlade ograničen rokom da odgovori narodnom poslaniku koji zahteva objašnjenje ili obaveštenje. Ako se više niko ne javlja za reč, a pre nego što pređemo na otvaranje rasprave u načelu, odnosno nastavak rada, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pozivam Narodnu skupštinu da minutom ćutanja odamo počast Vladimiru Grandiću, pripadniku MUP-a koji je položio svoj život vršeći dužnost. (Slava mu.) Prelazimo na rad po dnevnom redu i obaveštavam narodne poslanike o odsutnosti narodnih poslanika. Današnjem radu sprečeni su da prisustvuju narodni poslanici Jelena Travar-Miljević i Nikola Novaković. Obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine Slavica Đukić-Dejanović, a saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pozvala da sednici, pored predstavnika predlagača, prisustvuju Dejan Jovanović, državni sekretar u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja, Nebojša Ćirić, državni sekretar u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja, Vesna Arsić, državni sekretar u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja, Jelena Popović, pomoćnica ministra ekonomije i regionalnog razvoja, Nenad Ilić, savetnik u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja, Dejan Radulović, savetnik u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja, Vladislav Cvetković, savetnik u Agenciji za privatizaciju iBranka Radović iz Agencije za privatizaciju. Prelazimo na zajednički načelni pretres 19, 20. i 21. tačke dnevnog reda – PREDLOZI ZAKONA O FONDU ZA RAZVOJ SRBIJE, IZMENAMA ZAKONA O PRIVREDNIM KOMORA I PRESTANKU VAŽENjA ZAKONA O FONDU ZA OSIGURANjE I FINANSIRANjE SPOLjNOTRGOVINSKIH POSLOVA Obaveštavam narodne poslanike o vremenu koje je u raspravi u načelu na raspolaganju poslaničkim grupama: Poslanička grupa SRS – 35 minuta, Poslanička grupa ZES – 62 minuta, Poslanička grupa G17 plus – osam minuta i 30 sekundi i Poslanička grupa PUPS – šest minuta. Ostale poslaničke grupe iskoristile su vreme koje im je na raspolaganju po prijavama u načelu, a vreme na raspolaganju predsednicima, odnosno predstavnicima poslaničkih grupa je: narodna poslanica Marina Raguš ima devet minuta, narodni poslanik Vlajko Senić, ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe G17 plus – sedam minuta, narodni poslanik Radojko Obradović, ovlašćeni predstavnik DSS - Vojislav Koštunica – šest minuta i 30 sekundi, narodni poslanik Tomislav Nikolić, Poslanička grupa Napred Srbijo – šest minuta, narodni poslanik Mladen Grujić, Poslanička grupa NS – šest minuta, narodni poslanik Siniša Stamenković, ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupePUPS – 15 minuta. Reč ima, ako želi, narodna poslanica Marina Raguš u raspravi u načelu.
Dame i gospodo, gospođo Kalanović, dame i gospodo iz Ministarstva, drago mi je da se vidimo i danas. U poslednjem danu prošle nedelje u raspravi u načelu pokušala sam da konkretnim ekonomskim podacima prikažem ekonomsku sliku, konačno i socijalnu sliku, u okviru koje mi treba da usvojimo paket, set zakona koji bi trebalo da na neki način amortizuje efekte svetske finansijske krize. Izražavamo sumnju da će ovaj set ekonomskih zakona biti u mogućnosti da prevaziđe efekte, sve veće i teže efekte za državljane Srbije, kada je reč o svetskoj finansijskoj krizi. Pokušaćemo da to nadalje potkrepimo konkretnim finansijskim i ekonomskim pokazateljima, trudeći se da se pridržavamo zvaničnih izvora i određenih statističkih podataka koje ipak potpisuje država Srbija. Ne bih se ponavljala i samim tim trošila strpljenje i vreme svih nas, posebno građana Srbije, koji su, dozvolićete, ipak najvažniji u ovom poslu, jer tiče se njihovog svakodnevnog života. Dakle, iznela sam podatak koji su nama kao poslaničkoj grupi dostavili Ministarstvo za ekonomiju i regionalni razvoj, Ministarstvo rada, jer pitanja su pred kraj prošle godine bila takva da je nas zaista interesovalo da li su podaci o stopi nezaposlenosti i projekcije o broju ljudi koji će ostati bez svojih prihoda tačne, odnosno da li odgovaraju realnosti, a pojavljivali su se u sredstvima javnog informisanja. Onda su gospoda Ljajić i Dinkić nama uputili zvanični podatak po kom osnovu će određena preduzeća otpuštati radnike. Ta cifra je na kraju 2008. godine, sa projekcijom za prvi kvartal 2009. godine, bila oko 67.000 ljudi. Ono što možemo da kažemo, političke korektnosti radi, jeste da projekciju efekata finansijske krize niko ne može da pretpostavi. To je novonastala situacija, koja nije nastala ponašanjem predstavnika Vlade Srbije (to je takođe činjenica), ali ono što je izostalo, to je naše političko uverenje, jeste odgovor Vlade Srbije i sada je već solidna kriza, iz koje mislim da ćemo teško svi izaći. Ono što smo takođe, preciznosti radi, a opet na osnovu zvaničnog podatka, uputili resornom ministru (očekivali smo da će biti tu, pa da eventualno da možemo da postavimo još neko dodatno pitanje ili da tražimo dodatno objašnjenje) jeste i sledeće – na koji način se planira plan aktivnosti zapošljavanja u 2009. godini i šta je to što građani Srbije mogu da očekuju od menadžerskog tima Vlade, na koji način će uspeti da prevaziđu efekte finansijske krize i kako će se to odraziti na ono što ih najviše interesuje, a to je njihova ekonomska i socijalna sigurnost? Tako smo mi 25. februara 2009. godine... Nažalost, prilika je bila takva da nikada nismo mogli da adekvatno odgovorimo na ovu temu, a sada, sticajem okolnosti, imamo dovoljno prostora i vremena da se pozabavimo ovim najozbiljnijim problemom za državu Srbiju. Od Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja smo u zvaničnom odgovoru na poslaničko pitanje, od Sektora za zapošljavanje, dobili Predlog programa aktivne politike zapošljavanja u Republici Srbiji za 2009. godinu, koji predstavlja nacionalni akcioni plan zapošljavanja kojim se definišu prioriteti, ciljevi, zadaci, sredstva i nadležnosti za ostvarivanje politike zapošljavanja u 2009. godini. Nama je ovo bilo potrebno da bismo videli na koji način Vlada razmišlja o strategiji prevazilaženja finansijske krize, da li je ta strategija, kao i planovi aktivnosti, zaista sprovodljiva, ili su ipak to pokušaji širenja državnog optimizma, na koji Vlada ima pravo, političke korektnosti radi, u ovakvim trenucima krize, ali mislimo da je mnogo bolje otvoreno reći da li sve ovo od prioriteta koje ću navesti, a što je državni, zvanični odgovor, može da se sprovede u delo. Tada nam je rečeno da su prioriteti politike zapošljavanja u 2009. godini zadržavanje nivoa zaposlenosti iz 2008. godine, što mislimo da je potpuno nerealno. Vi ćete nas demantovati, naravno, ukoliko postoji neki svežiji podatak, u smislu da zaista postoji neka finansijska injekcija koja će zadržati nivo zaposlenosti iz 2008. godine. Vidimo da su čak i određena ministarstva, u stvari sva ministarstva Vlade Srbije, prinuđena da smanje broj zaposlenih, a da ne pričamo o ostalom delu javnog sektora. Sa ovim merama koje je Vlada iznela, čini mi se da će broj nezaposlenih biti mnogo veći.Takođe, rešavanje radno-pravnog statusa viška zaposlenih. Nije nam jasno, a volela bih da čujemo tokom ovog prepodnevnog dela, da li zaista postoji finansijska konstrukcija za rešavanje ovog problema, jer mislimo da će to takođe biti jedan od značajnijih problema. Svakog ko spada u taj red viška zaposlenih pomnožite sa tri ili četiri, koliko broji njegova porodica; taj problem će se, po sistemu spojenih sudova, umnožiti tri ili četiri puta, zato što najčešće u Srbiji prosečna porodica broji troje ili četvoro, koji su takođe u problemu, jer će verovatno spadati u red viška zaposlenih ili ljudi koji su ostali bez posla. Da ne bude nikakve dileme, zaista mislimo da je državna administracija preopterećena. Broj ljudi koji su preuzeti od 2000. godine i koji se umnožio tokom ovih devet godina nedopustivo je veliki. Ali, sa druge strane, to bi bila populistička priča. U periodu finansijske krize, ono što nas može jedino da interesuje jeste šta ćete sa ljudima koji će morati da ostanu bez posla. Na koji način ćete vi napraviti mogućnost, a to jeste priča koja se odnosi na prvom mestu na Fond za razvoj, da ti ljudi ostvare, uslovno rečeno, svoju mesečnu egzistenciju? Dakle, jedan je problem prekobrojna državna administracija i broj zaposlenih u javnim preduzećima. To je ogroman problem iz perspektive svih finansijskih institucija koje ulaze u pregovore sa nama. Ogromno preopterećenje za ovako malu, nerazvijenu državu, koja, uslovno rečeno, čak i nema privredu. Međutim, sada se pred sve nas, zaista ljudski i humano, postavlja i najvažnije pitanje – šta sa ljudima koji će ostati bez svog hleba? Čujemo da je Ministarstvo poljoprivrede već 25 ili 29 ljudi, izvinjavam se zbog broja, moralo da otpusti. To će biti trend za sva ostala ministarstva. To će biti trend za mnoga javna preduzeća, za mnoge firme u Srbiji. Šta sa ljudima koji ostaju bez posla? Na koji način ćete obezbediti radna mesta? Mi moramo da razmišljamo o dugoročnim rešenjima. Nemojte nam samo reći da su predviđena sredstva za doškolovanje, jer dok traju seminari, dok traju obuke u okviru Nacionalne službe za zapošljavanje ili bilo kojih drugih institucija, ti ljudi treba da žive od nečega, treba da hrane svoje porodice, deca treba da se školuju, stariji članovi domaćinstva treba da se leče. To su sve problemi koji su svakodnevni i tu nema odlaganja. Naprosto, mi bismo zaista voleli i nadam se da će nadalje svi predstavnici Vlade ovde ipak da dolaze sa setom analiza stanja u resoru nudeći konkretna rešenja, pa ćemo moći adekvatno da se pripremimo i da uđemo u interaktivnu komunikaciju, jer, priznaćete, ovo je jedini način, jedino mesto gde se opozicija i vlast susreću, konačno, jedni drugi kontrolišemo sa jednim jedinim ciljem u ovom trenutku, u ovom zaista važnom istorijsko-političkom trenutku, a to je prevazilaženje finansijske krize, što je prioritet svih nas. Nije vreme za ubiranje jeftinih političkih poena, niti za posezanje za određenim represivnim merama kako se nezgodna pitanja ne bi postavljala. Dakle, želja nam je da ozbiljnom kritikom stanja u kojem smo zatečeni pronađemo najbolji mogući put, koji će obezbediti ma kakvu finansijsku ili socijalnu sigurnost ljudi koji su sada sve više i više uplašeni. Ono što jeste činjenica, u Srbiji se ljudi više boje ostanka bez posla, nego smrti, to je činjenica. Ako to nije značajan podatak za Vladu Srbije, onda ne znam šta bi trebalo da bude značajnije. Očekujem konkretne podatke na koji način mislite, sa određenom finansijskom konstrukcijom koju imate, da nadomestite sve ovo što će vam definitivno biti problem u narednih nekoliko meseci. Sledeću stavku koju je Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja iznelo tada, u tadašnjem odgovoru, to je februar 2009. godine, jeste najava povećanja formalne zaposlenosti u privatnom sektoru i smanjivanje regionalnih razlika. Zaista jeste lepo formulisano ovde, ali mislimo da potpuno odstupa od realnosti zato što se smanjivanje regionalnih razlika nije desilo u mnogo boljim periodima, uslovno rečeno od 2000. pa naovamo, da ne idem dalje, zbog najrazličitijih mogućih okolnosti. Čini nam se da su te regionalne razlike od regiona do regiona rasle. Onda imate pojavu internih, uslovno rečeno, migracija, zato što samo veliki gradski centri nude mogućnost ljudima koji ostaju bez posla, koji pokušavaju na sve moguće načine da prehrane svoju porodicu. Oni dolaze u Beograd, Novi Sad i još u poneki centar koji može da im odgovori na pitanje u smislu zapošljavanja. Onda imate situaciju da ih prvi ljudi tih centara vraćaju u ona mesta odakle su došli. Zašto ovo napominjem kod svake stavke? Hoću da vidim da li postoji strategija konkretnog razmišljanja u smislu – ovo je prioritet, hajde da tu usmerimo najveće snage, dajte da tu mobilišemo najbolja moguća sredstva. Mislim da je linearno kresanje budžeta svih ministarstava potpuno pogrešan pristup, to je naše političko uverenje. Negde mora da se odredi prioritet i ovu krizu zaista ne moraju svi na podjednak način da podnose, ali moraju svi da doprinesu rešavanju. Treća stavka koju je nama takođe ponudilo Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja je usklađivanje ponude i potražnje na tržištu rada realizacijom mera aktivne politike zapošljavanja. Četvrto je unapređivanje socijalnog dijaloga, povećanje efikasnosti Nacionalne službe zapošljavanja. Mislimo da sve ovo može da se uradi samo ako ima para, to je naše uverenje, a pokušavamo da vidimo gde će te pare da se nađu, za ove zaista užasne probleme. Zakonom o budžetu Republike Srbije za 2009. godinu, opredeljen je iznos od tri milijarde dinara za mere aktivne politike zapošljavanja koju realizuje Nacionalna služba za zapošljavanje, iznos od 7.210.000.000 dinara za rešavanje viška zaposlenih kod tranzicionih fondova. Kurs evra u odnosu na dinar je tada, priznaćete, bio potpuno drugačiji od kursa evra sada, tako da je nominalna vrednost pala i ova sredstva apsolutno nisu dovoljna za ono što sada jeste već vrlo, vrlo ozbiljan problem. Između ostalog, resorno ministarstvo je ovde navelo – uzimajući u obzir stanje na tržištu rada, prioritete politike zapošljavanja, opredeljena sredstva za 2009. godinu, na koji način, kojim subvencijama. Međutim, ono što je nama bilo posebno važno jeste – u okviru projekata koji se sprovode u Republici Srbiji obezbeđena su dodatna sredstva za mere aktivne politike zapošljavanja, kao i jačanje institucionalnih kapaciteta Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja, odnosno sektora za zapošljavanje i Nacionalne službe za zapošljavanje. Onda imamo nabrajanje nekoliko projekata i određenu finansijsku konstrukciju, pa tako projekat UNDP-a "Otpremninom do posla"... On nam se čini, pošto mi projekat nemamo... Rok trajanja bi trebalo da bude 2007 - 2009. godina, finansijska sredstva predviđena za ostvarivanje ovog projekta su dva miliona evra. Bilo bi lepo da imamo ovaj projekat ili da makar dobijemo od resornog ministarstva, pa da vidimo na koji način ovaj projekat utiče na ovo što Ministarstvo kaže da jeste prioritet rešavanja ovim projektima. Onda projekat TR-a, Podrška nezaposlenima i razvoju ljudskih resursa, "Radimo zajedno do posla", takođe dva i po miliona evra, dakle, vreme trajanja je 2007 - 2009. godina. Mi bismo voleli da vidimo koji su rezultati u prvoj godini realizacije projekta; bilo bi mnogo lakše da vidimo da bar postoji trend, ne može odjednom da bude jako dobro, ali da postoji trend da će biti bolje. Treće, to je projekat promocije zapošljavanja mladih u Srbiji, a mi ćemo kod jedne od tačaka dnevnog reda koja nam svakako dolazi da govorimo baš o zapošljavanju mladih u Srbiji. Imali smo jedan frapantan primer, recimo, sinoć na jednoj od beogradskih televizija, koji je, moram da vam kažem, izazvao zgražavanje mlade populacije na prvom mestu, primer momka koji je završio medicinski fakultet sa prosekom ocena iznad devet, koji je morao da upiše srednju medicinsko-tehničku školu, ali ne zato da bi našao posao u Srbiji, nego da bi posao našao negde u zemljama zapadnoevropskih demokratija. Na to je predsednik Srbije gospodin Tadić rekao: "Evo, to je pozitivan primer, pogledajte kako ne sedi skrštenih ruku, rešava svoj problem". Veći autogol nisam videla. Vi imate situaciju da deca koja ostvaruju izvanredan prosek... Hajde da ne pričam o proseku, momak je završio medicinski fakultet, koji definitivno jeste fakultet koji znači da se odričete svega, ne možete da radite uz to apsolutno ništa. Došao je u situaciju da završi srednju medicinsko-tehničku školu, ne bi li otišao iz zemlje i negde trbuhom za hlebom pokušao da nađe posao i zaradi za svoje preživljavanje. Zašto ovo pričam? Nije to situacija od juče ili prekjuče, to je klima u okviru koje smo mi dočekali krizu u Srbiji. Četvrti projekat, "Podrška razvoju nacionalne politike zapošljavanja", takođe, vreme trajanja je 2007 - 2009. godina. Milion i po evra je finansijska konstrukcija ovog projekta. Konačno, peti projekat UNDP-a, UNICEF-a – "Podrška nacionalnim naporima za promovisanje zapošljavanja mladih i upravljanje migracijama". Ovo je meni vrlo interesantan projekat. On bi trebalo da traje od 2009. do 2012. godine. Finansijska konstrukcija je 6.143.148 američkih dolara. Dakle, ono što očekujemo u nekom narednom periodu jeste da vidimo konačno efekte ovih projekata, da li je ipak reč samo o seminarima, obukama, jačanju institucionalnih kapaciteta ili je to konkretna podrška otvaranju radnih mesta, razvoju malih i srednjih preduzeća, a sve to u kontekstu ove teme, a to jeste Fond za razvoj. Meni su moje kolege, bez kojih svakako ne bih mogla da učestvujem u ovoj načelnoj raspravi i u raspravi uopšte, kolega Buha, Dragan Stevanović i mr Dejan Mirović, koji je trebalo da iznesu ovu raspravu, pripremili značajan materijal, u smislu konkretnih podataka i argumenata o kojima možemo konačno i da pričamo, a da ne bi zvučalo kao jedna užasna politička fraza, jer niko nema ni moralnog kapaciteta za to, niti ima želju da na taj način razgovara o ovom predlogu zakona. Gospodin Buha je, uslovno rečeno, u razmišljanju o Predlogu zakona o Fondu za razvoj Republike Srbije postavio nekoliko dilema koje ću sada predstaviti i javnosti i vama, a to su određeni, konkretni podaci. Čini mi se da sam to pitanje postavila i u četvrtak, kada smo započeli raspravu na ovu temu, a pitanje je: šta je bilo sa Fondom za razvoj do danas, šta je Fond za razvoj konkretno ostvario do današnjeg dana, u smislu lepeze svih onih nadležnosti koje Fond za razvoj ima? Voleli bismo da čujemo konkretnu analizu ili makar konkretne podatke, jer, kao što gospodin Buha kaže, stiče se utisak da je Fond za razvoj bio marginalizovan. Na osnovu čega on tvrdi da je Fond za razvoj bio marginalizovan? Upravo na osnovu onoga što jesu finansijska sredstva. Dakle, odnos institucija ili države prema određenoj oblasti ili određenom problemu na prvom mestu možete videti na osnovu toga kolika sredstva opredeljuje za rešenje ovog ili onog problema. Tako je gospodin Buha ovde naveo, između ostalog, zbog javnosti, da su se sredstva Fonda obezbeđivala iz vlastitih sredstava, budžetskih sredstava, donacija i sl. Koliko je stvarno obezbeđena finansijska konstrukcija, on je dao jednu tabelu, to su određeni podaci za period 2007 - 2009. godina. Godina 2007 – sopstvena sredstva Fonda bila su 14.000.000.000 dinara, budžetska sredstva dve milijarde dinara, sredstva koja su ukupno realizovana bila su 16.000.000.000 dinara, a zakonom je bilo predviđeno jedan i po posto od bruto domaćeg proizvoda. Dakle, sredstva koja su bila predviđena, a nisu otišla Fondu za razvoj, bila su 35.430.000.000 dinara za 2007. godinu. Mi smo u ovu situaciju užasnih problema, u situaciju svetske finansijske krize došli zato što nije sprovođen reformski kurs koji ste obećali 2000. godine. Iz kojih razloga? Mi ćemo se truditi da tokom ovog redovnog zasedanja to bude vrlo transparentno srpskoj javnosti, i to nema apsolutno nikakve veze sa opozicijom; pokazaće se da su sredstva nenamenski trošena, da ono što zakon predviđa nije urađeno, da su se izbori raspisivali zbog svađa u koaliciji a ne zbog problema sa opozicijom, a da sve to sada jeste ogroman problem za državu Srbiju i za njene građane. Dalje, 2008. godine sopstvena sredstva Fonda su bila 7.000.000.000 dinara, budžetska sredstva 2.780.000.000 dinara, ukupno je realizovano 9.780.000.000, a sredstva predviđena zakonom, opet je jedan i po posto bruto društvenog proizvoda trebalo da ide za Fond za razvoj, za 2008. godinu bila su 41.100.000.000 dinara. Za 2009. godinu sopstvena sredstva Fonda 11.000.000.000, budžetska sredstva 3.100.000.000, ukupno realizovana u momentu do kada je gospodin Buha pisao ovo su 14.100.000.000, a sredstva predviđena zakonom, opet jedan i po posto bruto domaćeg proizvoda, jesu skoro 45.000.000.000 dinara. Dakle, ovi podaci jasno pokazuju da je u Fond za razvoj ulagano nekoliko puta manje nego što je to predviđeno odredbama zakona, pa bismo voleli da čujemo zašto je to bilo tako, s obzirom na to da je Fond za razvoj imao i imaće vrlo značajnu ulogu u razvoju malih i srednjih preduzeća, pa samim tim u politici zapošljavanja i u privrednom razvoju, u konačnom zbiru. Dalje, članom 61. Zakona o privatizaciji predviđeno je da će se 50% sredstava od prodaje kapitala preduzeća izdvojiti za finansiranje,restrukturiranje i podsticanje privrednog razvoja. Nacionalnom strategijom privrednog razvoja od 2006. do 2012. godine planirana su ogromna sredstva za ubrzan privredni razvoj, povećanje bruto društvenog proizvoda sa velikim učešćem realne privrede. Sredstva za ubrzani privredni razvoj biće obezbeđena iz sledećih izvora: budžeta, sredstava Fonda za razvoj, privatizacionih prihoda, bankarskih sredstava, ino-kredita, kreditnih sredstava međunarodnih finansijskih ustanova, donacija i drugih izvora. Tada je rast privrede, u navedenom periodu, planiran u rasponu od 6,5 do 12%, što predstavlja stope koje spadaju u sam vrh u svetskoj privredi. Iz navedenih podataka, kako konstatuje gospodin Buha, jasno se vidi odstupanje od zakonskih odredaba. Postupajući po instrukcijama, očigledno, nekih stranih centara moći, ljudi koji potpisuju monetarnu i kreditnu, odnosno finansijsku vlast u državi Srbiji ipak su svesno kršili zakonske odredbe. Sredstva koja su morali da plasiraju u Fond za razvoj, usmeravana su u budžet, fondove PIO i zdravstvenog osiguranja, dakle u javnu potrošnju. Ovim merama čuvan je socijalni mir i to je ono sa čime se slažu i o čemu su već govorili mnogi ekonomski stručnjaci, da im ne navodim ovde prezimena, ali jedan od onih koji konvergira, uslovno rečeno, ljudima okrenutim zapadnom ekonomskom načinu mišljenja jeste profesor Zec. Ono što jeste njegova konstatacija, sa kojom moramo da se složimo, bez obzira na to za koju školu bio opredeljen profesor Filozofskog fakulteta, jeste sledeće – da se, zapravo, nijednog momenta država Srbija nije pozabavila sistemskim promenama; da je javna potrošnja iz godine u godinu rasla; da privreda nije stala na noge, niti se vidi trend da će privreda u Srbiji oživeti; da, što se tiče malih i srednjih preduzeća, nema u Srbiji osobe koja ne zna kakva je sudbina preduzetništva u Srbiji i da je, zapravo, jedini trend kupovina glasova uoči izbora, ostvarivanje jeftinih političkih poena. I, naravno, imate glomazni državni aparat, zato što u Srbiji jedino što funkcioniše, jedino što redovno ostvaruje prihode, u smislu da vi redovno ostvarujete svoje mesečne zarade, jesu država i paradržava. Ukoliko bismo i dalje slikali, samo poređenja radi, industrijska proizvodnja beleži kontinuirani pad, a razlozi su brojni: od privatizacije, drastičnog pada produktivnosti rada, pada konkurentnosti, investicija u proizvodnju, nedostatka strukturnih reformi, slabe prilagodljivosti privrednog sektora. Primera radi, industrijska proizvodnja u 2007. godini jeste 50% industrijske proizvodnje, na primer, 1990. godine. Industrijska proizvodnja u 2008. godini po obimu odgovara proizvodnji iz 1968. godine. U prvom kvartalu 2009. godine industrijska proizvodnja smanjena je za 25%u odnosu na prosek 2008. godine. Ako bi ostao ovaj obim proizvodnje iz prvog kvartala 2009. do kraja, taj bruto produkt industrijske proizvodnje odgovarao bi onom obimu industrijske proizvodnje iz 1962. godine. Zatim, sve procene stručnjaka iz ove oblasti govore o nastavku pada industrijske proizvodnje, a taj obim nas vraća na onaj iz pedesetih godina prošlog veka! Želim da vas podsetim na izjavu guvernera NBS gospodina Jelašića, odnosno na njegov autorski članak (naslov je "Ne može se više živeti od kredita"), napisan 1. februara 2009. godine i objavljen u jednom dnevnom listu. On je tada napisao: "Da bi se finansirao tekući platni deficit od planiranih 16,1 % bruto domaćeg proizvoda, Srbiji je u 2009. godini potrebno stranih direktnih investicija u visini od 1,7 milijardi evra, zatim dodatno neto zaduženje od 3,9 milijardi evra. Pošto Srbiji u 2009. dospeva 3,6 milijardi evra duga, da bi se finansirala naša preterana potrošnja potrebni su krediti od ukupno 7,5 milijardi evra". Iza ovoga stoji guverner NBS. Ono što smo pokušavali da dobijemo redovnim putem, kao zvanični podatak, bilo bi zanimljivo, pokušavala sam da istražujem lutajući sajtom NBS, s obzirom na to da znam da sve ino-uplate moraju da idu preko računa NBS, koje su donacije, kojim institucijama, po kojim projektima, recimo, išle od 2000. godine naovamo. To je frapantna analiza i imaću dovoljno slobode da vam je predstavim u raspravi u pojedinostima. Samim tim, govori o tome kakva je priroda projekata, kako se realizuju određeni projekti i šta u konačnom zbiru oni donose instituciji ili delu društva, a to su značajna sredstva koja su posle 2000. došla kao podrška demokratskim vlastima od strane najrazvijenijih zemalja sveta. Isto bi tako bilo značajno da nam je, recimo, guverner NBS uputio analizu šta je konačno država uradila da ta ogromna sredstva iskoristi na najbolji mogući način u smislu ostvarivanja privrednog rasta, otvaranja malih i srednjih preduzeća. Trudim se da govorim najprihvatljivijim rečnikom i izbegavam stručne izraze zbog javnosti u Srbiji. Recimo, da je poradio na uvećanju broja radnih mesta i na stvaranju klime, u smislu da konačno oni koji se visoko edukuju ili na bilo koji način edukuju mogu u državi Srbiji da pronađu adekvatno radno mesto, da se ne dešava da dete sa prosekom od 9,6 na medicinskom fakultetu mora da završi srednju medicinsko-tehničku školu da bi pobeglo glavom bez obzira iz ove zemlje. Dakle, pred tim primerom bi trebalo svi da pognemo glavu, a na prvom mestu oni koji su vlasni da ovakve stvari rešavaju. Taj primer pobija svaki mogući argument. Radi se o mladim ljudima koji su dali sve od sebe i nemaju više šta. Uglavnom potiču iz porodica koje ipak krpe kraj sa krajem. Dali su sve od sebe i na kraju nemaju za uzvrat ništa od države Srbije, pa čak ni nadu. Ono što je ovde značajan podatak, gospodin Buha se potrudio da do tog podatka dođe, podaci o privatizacionim prihodima najbolje govore o razmeri propale privatizacije. U postupku privatizacije prodato je, putem Agencije za privatizaciju, 1900 preduzeća. Ostvarena su sledeća privatizaciona sredstva: dva i po miliona evra vrednosti kapitala, milion i po evra kroz investicioni program, 320.000.000 evra za socijalni program. Ono što jeste zaključak, a jeste i pitanje – gde su otišla sva ova sredstava i da li se uopšte zna gde su otišla sredstva iz privatizacionih fondova i da li su sva ta novčana sredstva otišla tamo gde je zakon predviđao? To je jako važno. Ako smo društvo koje se trudi da prati zakonske regulative,da poštuje proceduru, onda je ovo najznačajnije pitanje. Stiče se utisak, na osnovu svega ovog, da umesto da bude okosnica privrednog razvoja, ne okosnica nego vrlo važan faktor, Fond za razvoj je bio skrajnut u stranu. To je odnos države prema privrednom razvoju Srbije. To je naš utisak, to je naše uverenje. Pretpostavljam da imate druge podatke koji nas mogu da uvere u suprotno. Mi ćemo prihvatiti svaki podatak koji je utemeljen. Takođe, nastaviću, značajno je, i navešću makar veći deo, ako ne i sve, koji slika ekonomsku i socijalnu klimu, a opet u skladu sa ovim što guverner NBS govori da se ne može više živeti samo od kredita. To su najnoviji podaci vezani za dogovor sa Međunarodnim monetarnim fondom, koji je za Vladu Srbije 26. marta 2009. godine, posle deset dana tajnih pregovora, a mi smo uglavnom o tome bili obaveštavani na osnovu medija... Dakle, zaključili su sporazum o uzimanju kredita od oko tri milijarde evra. Prema izjavi guvernera NBS, sporazum traje do aprila 2011. godine. U prve dve godine Srbija će dobiti oko 2,2 milijarde evra. Ono što je zanimljivo, prvi deo ove sume će biti odobren oko 15. maja ove godine, pod uslovom da bord direktora MMF-a odobri mere koje će Vlada Srbije sprovesti na osnovu zahteva MMF-a. Drugi deo će biti odobren u 2010. godini. Guverner je izjavio da će kamate na ovaj kredit biti u rasponu od 1,47 do 3,47%. Dakle, pre zaključivanja ovog sporazuma sa Međunarodnim monetarnim fondom... A, magistar Mirović, koji se bavi ovom problematikom, čini mi se da će mu to biti oblast za doktorsku disertaciju, ovde predstavlja određene podatke koji su značajna slika ekonomske situacije u Srbiji. U januru 2009. godine Vlada Srbije je zaključila još jedan sporazum sa MMF-om. Samo da vas podsetim, tada se Srbija preventivno zadužila za oko 400.000.000 evra. Ta suma nije bila iskorišćena do marta ove godine i završetka novih pregovora sa MMF-om, iako je Srbija plaćala kamatu i na ovaj kredit. Ukoliko se uzmu u obzir sve ove činjenice, dolazimo do zaključka da se Srbija u martu mesecu ove godine zadužila za oko dodatnih tri milijarde evra, iako nije iskoristila ni evro od prethodnih kredita od 400.000.000 evra. Neshvatljivo je što Vlada Srbije sprovodi ovako, naše je uverenje, besmislenu ekonomsku politiku u trenutku kada je zemlja na ivici ekonomskog sloma. Na primer, samo u 2009. godini treba otplatiti 4,5 milijardi evra duga za kredite koje su od inostranih banaka uzela preduzeća i banke u Srbiji. To je cifra koja prevazilazi 50% ukupnih rashoda u budžetu Srbije za 2009. godinu. Znamo da ide rebalans, ali prema Zakonu o budžetu to je tako. Prema zvaničnim podacima NBS koji su dostavljeni Narodnoj skupštini, ukupan broj privrednih subjekata čiji su računi u blokadi na dan 24. februara iznosio je oko 57.000. Broj evidentiranih zaposlenih kod njih iznosi oko 152.000, a ukupan iznos blokade skoro 215.000.000.000 dinara, što će reći 2,3 milijarde evra prema zvaničnom kursu NBS na dan 7. aprila 2009. godine. Međutim, ono što je zanimljivije za javnost Srbije jeste šta konkretno MMF traži od Srbije u ovako teškoj ekonomskoj situaciji. On zahteva da srpski budžetski deficit bude manji od dve milijarde evra, traži da srpski budžetski deficit bude oko 967.000.000 evra ili ispod 3% bruto domaćeg proizvoda Srbije, ispravićete nas ukoliko ovaj podatak nije relevantan. Dakle, oko 967.000.000 evra dozvoljenog srpskog deficita će se očigledno nadoknaditi iz sredstava dobijenih prodajom velikih srpskih preduzeća, pretpostavljamo, kredita MMF-a ili ostalih zapadnih kreditora povezanih sa ovom prestižnom međunarodnom finansijskom institucijom. U tom kontekstu, predstavnik MMF-a Albert Jeger izjavio je za „Glas Amerike“, da vas podsetim, da će kredit MMF-a biti iskorišćen i za otplatu stranog duga sa kojim će se Srbija suočiti u 2009. i 2010. godini. Srpski ministar finansija gospođa Dragutinović je izjavila da će se deficit od 3% finansirati od nepotrošenih prihoda od privatizacije, od oko 550.000.000 evra očekivanog kredita Svetske banke, od oko 300.000.000 dolara IPA fondova, sa oko 100.000.000 evra, a ostalo će se obezbediti komercijalnim zaduživanjem u zemlji i inostranstvu. Ostatak od preko milijardu evra, koliko nedostaje srpskom budžetu za 2009. godinu na osnovu ove vrlo jasne računice, prema zahtevima MMF-a mora se prikupiti od građana Srbije. U tom kontekstu se postavlja pitanje zašto MMF nije Srbiji u 2009. godini dao kredit koji bi u potpunosti pokrio deficit od oko dve milijarde evra, ili zašto MMF tako uporno traži od Srbije da deficit bude ispod 3% bruto domaćeg proizvoda, kada je to nemoguć uslov čak i za mnogo razvijenije zemlje u situaciji finansijske krize? Mi moramo da razumemo kako će ovaj set ekonomskih zakona da ublaži efekte svetske finansijske krize. Dakle, ova pitanja su posebno interesantna, ukoliko se uzme u obzir da MMF za Srbiju primenjuje potpuno drukčije uslove, recimo, od onih koji se primenjuju u SAD. Prema najavama iz Amerike, planirani budžetski deficit za 2009. godinu biće najveći u istoriji i iznosiće oko 13% bruto domaćeg proizvoda, a od nas se traži 3%. Slično tome, dvostruki standardi MMF-a su očigledni kada se uporedi Srbija sa bogatim zemljama iz EU. Tako, na primer, budžetski deficit od preko 3% bruto domaćeg proizvoda imaju Francuska, Španija, Irska i Velika Britanija. Međutim, ovim zemljama je Evropska komisija ostavila rok do 2012. i 2013. godine za dovođenje deficita do granice ispod 3%. Znači, njima tolerišu zbog finansijske krize mnogo veći procenat deficita, a nama ne. Zaista bismo voleli da dobijemo odgovor na pitanje zašto je to tako. Pretpostavljam da ipak znate detalje pregovora sa MMF-om i da imate neku drugu informaciju, jer ovo je naprosto dilema koju mi ne možemo da razrešimo, a vrlo je značajna. Dakle, ono što MMF, ne znam da li sam baš najjasnija, traži od Srbije jeste da za nekoliko nedelja svede svoj budžetski deficit na nivo ispod 3% bruto domaćeg proizvoda, što znači radikalne rezove i što znači zaista veliki problem. Mi bismo zaista voleli da znamo na koji način se ušlo u te pregovore i šta je bio kontraargument. Vi treba da otpustite ogroman broj ljudi, između ostalog. To je tek dodatni problem. Mi na osnovu ovoga možemo da smatramo da MMF i oni koji ulivaju pare u ovu finansijsku instituciju, a definitivno tako i utiču na mnoge zemlje, zaista imaju želju da na neki način stvore užasnu socijalnu i ekonomsku krizu u Srbiji. Čekamo argument koji će nas razuveriti, ali na osnovu svega ovoga i na osnovu podataka koji su nama bili dostupni možemo da zaključimo samo ovo. Dakle, da za Srbiju MMF primenjuje nerealne kriterijume posebno priznaje srpski ministar finansija. Dakle, ona kaže – treba pogledati kolike deficite generišu druge zemlje, od minimalnih 3%, najčešće 6 - 7%, do skoro 15%. To je skoro realno za sve zemlje o kojima je ovde reč, uporedne prakse radi, zato što je ova kriza nezapamćena posle velike krize iz 1929. godine. Zašto MMF (mi i dalje možemo, naravno, da obrazlažemo) ovo radi može se razumeti samo kada se analiziraju mere Vlade Srbije donete upravo na zahtev MMF-a. Prvo, zamrzavanje plata i penzija u praksi će dovesti do njihovog pada zbog stope inflacije. I nominalna vrednost svih naših primanja je pala, bez obzira na to što se trudi da se targetira kurs evra, samim tim i inflacija, na način koji vidimo da je teško kontrolisan – jedan dan nema učešća na internom bankarskom sektoru i vi vidite divljanje evra, na primer. Drugo, smanjenje davanja opštinama u Srbiji u vrednosti od oko 160.000.000 evra će dovesti do još većih socijalnih problema u najsiromašnijim opštinama u Srbiji. Toliko o ravnomernom regionalnom razvoju ili smanjenju tih razlika u regionalnom razvoju koje zavisi od budžeta Srbije. Imali smo priliku da medijski pratimo zaista opravdan protest svih prvih ljudi tih opština čiji su transferi bili značajno umanjeni, zato što se oni suočavaju sa problemima koje neće moći da reše, a da pri tom nemaju užasne ekonomske i socijalne probleme. Dakle, ono što se tada videlo jeste i konkretno, najlogičnije moguće, pitanje – da, mi ćemo da smanjimo broj zaposlenih, samo nam recite na koji način finansijski možemo da ispratimo sve sudske sporove koje će oni dobiti protiv lokalnih uprava? To je zaista jedan od vrlo značajnih problema. Lako je reći – smanji, a kada se to konkretno odnosi… Ne znam da li ste ikada u životu osetili šta znači biti na birou rada (ja jesam) ili ostati bez posla političkom odlukom. Pretpostavljam da većina jeste. To je najužasniji mogući osećaj na ovom svetu, pogotovo kada ste u situaciji da ne možete da ostvarite, da se prvo ne ostvarujete kao osoba koja je sposobna da svojim radom prihoduje, pa nadalje. Govorim vam sad o situaciji gde će u porodici čak nekoliko njih da ostane bez prihoda. To takođe može da bude jedna od projekcija. Dakle, ono što bi takođe trebalo da bude još jedna od elaboracija ovoga šta zapravo MMF traži od Srbije i kakav je odnos Fonda prema Srbiji… (Predsedavajuća: Narodna poslanice, vreme koje je na raspolaganju vašoj poslaničkoj grupi je iskorišćeno, i kao ovlašćena predstavnica i za raspravu u načelu.) Ukoliko dozvolite, samo bih još jednu rečenicu, da bi dobilo na smislu ovo prethodno izlaganje. (Predsedavajuća: Ali, jednu rečenicu, molim vas.) Samo jednu rečenicu. Hvala vam. Svi ovi podaci, a ima ih, verujte, zaista toliko, trebalo bi nama da odgovore da li postoji strategija, da li postoji dijalog o tome na koji način treba da se prevaziđe kriza i, na prvom mestu, finansijska konstrukcija koja treba da zadovolji ekonomsku i socijalnu sigurnost, a u kontekstu zakona koji su na dnevnom redu, ukoliko to mogu samo da svedem na ovu jednu rečenicu. Mi bismo bili zaista zahvalni da dobijemo konkretne podatke na tu temu. Hvala.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a pre zaključivanja zajedničkog načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika Narodne skupštine? (Ne.) Ako ne, zaključujem zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o Fondu za razvoj Republike Srbije, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o privrednim komorama i Predlogu zakona o prestanku važenja Zakona o Fondu za osiguranje i finansiranje spoljnotrgovinskih poslova. Prelazimo na zajednički načelni pretres 22 - 25. tačke dnvnog reda – PREDLOZI ZAKONA O SPOLjNOTRGOVINSKOM POSLOVANjU; STANDARDIZACIJI; TEHNIČKIM ZAHTEVIMA ZA PROIZVODE I OCENjIVANjU USAGLAŠENOSTI; I TURIZMU Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda pod tačkama 22, 23, 24. i 25, a pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju – jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS – jedan sat, osam minuta i 24 sekunde; Poslanička grupa G17 plus – 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica – 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa Napred Srbijo – 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa SPS - JS – 18 minuta; Poslanička grupa LDP – 14 minuta i 24 sekunde; Poslanička grupa Nova Srbija – 10 minuta i 48 sekundi;Poslanička grupa manjina – osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS – šest minuta. Saglasno članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanik Vladan Batić, koji nije član nijedne poslaničke grupe, ima pravo da govori jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe da podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika, ako to već nisu učinile, za raspravu u zajedničkom pretresu po tačkama 22, 23, 24. i 25. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih po ovim tačkama dnevnog reda predstavljaju: narodni poslanik Siniša Stamenković Poslaničku grupu PUPS, narodni poslanik Milutin Jeličić Poslaničku grupu NS; narodni poslanik Zoran Kasalović Poslaničku grupu SPS-JS, narodni poslanik Mićo Rogović Poslaničku grupu Napred Srbijo, narodni poslanik Arsen Đurić Poslaničku grupu DSS, narodni poslanik Milan Đokić Poslaničku grupu G17 plus, narodna poslanica Marina Raguš Poslaničku grupu SRS. Saglasno članu 142. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o spoljnotrgovinskom poslovanju, Predlogu zakona o standardizaciji, Predlogu zakona o tehničkim zahtevima za proizvode i ocenjivanju usaglašenosti i Predlogu zakona o turizmu. Pošto je Narodna skupština obaveštena da su ovlašćeni predlagači, odnosno predlagači u ime Vlade Republike Srbije za ove tačke dnevnog reda Mlađan Dinkić, potpredsednik Vlade i ministar ekonomije i regionalnog razvoja, i Jasna Matić, ministarka za telekomunikacije i informaciono društvo, molim potpredsednika Vlade da uđe u salu Narodne skupštine i pitam da li gospodin Mlađan Dinkić, potpredsednik Vlade, ministar ekonomije i regionalnog razvoja, želi reč, pošto je po Poslovniku ovo trenutak kada možete da se obratite? (Da.) Molim vas da pritisnete na poslaničkoj jedinici ispred vas taster za prijavu za reč, da bih mogla da vam dam reč, gospodine Dinkiću. Izvolite.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, imam zadovoljstvo da obrazložim predloge četiri zakona koji su važni i za pristupanje Srbije Svetskoj trgovinskoj organizaciji, ali su i sami po sebi značajni za oblasti koje regulišu. Pre nego što krenem sa obrazlaganjem ova četiri zakona, a to su Predlog zakona o spoljnotrgovinskom poslovanju, Predlog zakona o standardizaciji, Predlog zakona o tehničkim zahtevima za proizvode i ocenjivanju usaglašenosti i Predlog zakona o turizmu, želeo bih da kažem zašto je članstvo u Svetskoj trgovinskoj organizaciji važno za Srbiju. Najpre, članstvo u Svetskoj trgovinskoj organizaciji je bitno zbog ulaska u EU. Ne možete biti član EU ako prethodno niste postali član Svetske trgovinske organizacije. Osim toga, članstvo u Svetskoj trgovinskoj organizaciji omogućava preferencijalni ulazak na tržište 153 zemlje, uz tretman najpovlašćenijih nacija, odnosno uz odgovarajuće preferencijale u spoljnoj trgovini. Takođe, obezbeđuje stabilnost uslova privređivanja u zemlji, koji se ne mogu naknadno menjati sa promenom političkih stranaka na vlasti, odnosno kada se jednom postane član Svetske trgovinske organizacije uspostavlja se stabilnost, predvidivost u donošenju odgovarajućih zakonskih akata i u ekonomskom razvoju. Takođe, član Svetske trgovinske organizacije uživa zaštitu od nelegalnih ekonomskih mera drugih zemalja, odnosno postoji poseban sistem rešavanja sporova u Svetskoj trgovinskoj organizaciji. I konačno, kada ste u Svetskoj trgovinskoj organizaciji automatski vam skače investicioni rejting zemlje i strani investitori vas posmatraju kao stabilniju zemlju. Srbija je krenula u pregovore sa Svetskom trgovinskom organizacijom 15. februara 2005. godine. Održano je do sada šest multilateralnih pregovora. Što se tiče multilateralnih pregovora, taj kolosek je sada već pri kraju. Nakon usvajanja odgovarajućih zakona, a čak 54 propisa u Srbiji treba da se prilagode standardima Svetske trgovinske organizacije, istovremeno i EU, gde su standardi istovetni da biste postali član... Kada se svi ovi zakoni usvoje, najveći broj je njih inače trenutno u Skupštini Srbije, Vlada ih je usvojila, onda se ubrzavaju bilateralni pregovori. U Svetskoj trgovinskoj organizaciji pregovara se na dva koloseka: multilateralnom i bilateralnom. Za multilateralne pregovore, već sam rekao, najvažnije je uskladiti zakona sa zakonodavstvom EU i standardima Svetske trgovinske organizacije, a što se tiče bilateralnih pregovora, uvek neka zemlja ima neke svoje predloge, zahteve u spoljnoj trgovini i onda se u pregovorima dolazi do rešenja koja su kompromisna i povoljna za sve zemlje. Srbija je do sada završila pregovore sa Švajcarskom i Norveškom. Naravno, završili smo i pregovore sa EU, s obzirom na to da smo potpisali Sporazum o pridruživanju EU, ali ostali su i pregovori sa drugim zemljama van EU, kao što su Japan, Ukrajina, SAD i Brazil. U ove pregovore se ide paralelno sa multilateralnim pregovorima.Dakle, želeo sam samo ukratko da kažem kako se odvija proces pregovora sa Svetskom trgovinskom organizacijom. Ukoliko svi zakoni koji su predloženi u Skupštini budu usvojeni tokom ove godine, realno je očekivati da Srbija može da postane član Svetske trgovinske organizacije u prvoj polovini sledeće godine. Nažalost, imali smo jedan set izbornih ciklusa, tako da neki zakoni koji su ranije pripremljeni nisu dolazi u Skupštinu, odnosno Skupština ih nije usvajala i u tom smislu se rok za učlanjenje Srbije u Svetsku trgovinsku organizaciju stalno pomerao. Međutim, verujem da će ova skupština raditi efikasno, da će Vlada takođe raditi efikasno, slati zakone u Skupštinu i da ćemo sve ove zakone usvojiti tokom ove godine. Napominjem još jednom, u pitanju su 54 zakona. Najveći broj se već sada nalazi u skupštinskoj proceduri, a na ovoj sednici je osam zakona koje ja izlažem, tu su i zakoni koje je ministar Dulić izložio, iz oblasti zaštite životne sredine. Što se tiče konkretnih zakona, najpre zakon o tehničkim zahtevima za proizvode i ocenjivanju usaglašenosti – vidite i sami da ima jedan rogobatan naziv, međutim, ovaj zakon je ključan za uspostavljanje tzv. unutrašnjeg tržišta po standardima EU. Ovaj zakon zapravo daje tehničke propise za svaki pojedinačni proizvod koji neka država proizvodi i proizvodi moraju biti tehnički usaglašeni sa normama Svetske trgovinske organizacije i EU da bi mogli nesmetano da se izvoze, odnosno prometuju u tim zemljama. Dakle, razlozi za donošenje ovog zakona jesu usaglašavanje sa pravilima Sporazuma o tehničkim preprekama u trgovini Svetske trgovinske organizacije, kao i usaglašavanje sa tehničkim zakonodavstvom EU. Trenutno imamo važeći Zakon o tehničkim zahtevima još iz doba bivše državne zajednice Srbija i Crna Gora, koji je donet 2005. godine, međutim, nije primenjiv u pravnom sistemu Srbije, a ima i nekih drugih suštinskih manjkavosti. Šta je predmet ovog zakona? Najpre, propisivanje tehničkih zahteva za proizvode, donošenje tehničkih propisa, ocenjivanje usaglašenosti proizvoda sa propisanim tehničkimzahtevima, obaveza isporučioca proizvoda i vlasnika proizvoda u upotrebi, važenje inostranih isprava o usaglašenosti i znakova usaglašenosti, obaveštavanje o tehničkim propisima i postupcima u ocenjivanju usaglašenosti i vršenje nadzora nad sprovođenjem ovog zakona. Ovaj zakon se primenjuje na sve proizvode, osim na proizvode za koje su tehnički zahtevi uređeni posebnim zakonima i propisima koji su doneti na bazi tih posebnih zakona. Šta je to zapravo tehnički propis? Tehnički propis je svaki propis kojim se za pojedinačni proizvod, odnosno grupe proizvoda uređuje najmanje jedan od sledećih elemenata: postupci u ocenjivanju usaglašenosti, tehnički zahtevi, zahtevi za bezbednost proizvoda, redovni i vanredni pregledi proizvoda, isprave koje prate proizvod, znak i način označavanja proizvoda, zahtevi koje mora da ispuni telo za ocenjivanje usaglašenosti, zahtevi u pogledu pakovanja i obeležavanja. Drugim rečima, to su propisi kojima regulišete sve što je vezano za život bilo kog proizvoda iz ma koje oblasti, u ma kojoj zemlji koja želi da bude član EU. Zbog čega se donose tehnički propisi? Osnovni razlog je zaštita bezbednosti, života i zdravlja ljudi, jer tehnički propis je taj koji garantuje kvalitet proizvoda, garantuje da je on bezbedan za život i zdravlje ljudi, ali tehnički propisi se donose i radi zaštite životinje i biljaka, zaštite životne sredine, zaštite potrošača i drugih korisnika, zaštite imovine. Što se tiče postupka ocenjivanja usaglašenosti, prema ovom zakonu taj postupak sprovodi proizvođač, imenovana tela za ocenjivanje usaglašenosti. To su razne laboratorije, sertifikaciona tela, kontrolne organizacije i organi državne uprave koji su određeni zakonom. Opšta obaveza proizvođača koja proizilazi iz ovog zakona jeste da se proizvod stavlja na tržište, odnosno isporučuje se na tržištu samo ako je usaglašen sa ovim propisanim tehničkim zakonima i ako je to usaglašavanje izvršeno na zakonit način. Postoji i inspekcijski nadzor kojim se vrši kontrola da li su proizvodi proizvedeni u skladu sa zakonskim tehničkim propisima. Inspekcijski nadzor vrše nadležna ministarstva preko inspektora, u zavisnosti od vrste proizvoda i delatnosti koje svako ministarstvo obavlja. Ovaj zakon stupa na snagu osam dana od objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije" i nakon njega imamo pravni osnov za podzakonske akte, tehničke propise koje će donositi ne samo Ministarstvo ekonomije već i druga nadležna ministarstva. Suštinski, nama predstoji period za transponovanje evropskih direktiva i donošenja nacionalnih tehničkih propisa. Moram da kažem da se očekuje donošenje hiljadu sektorskih direktiva za različite proizvode, koje će raditi ministarstva, za sve moguće proizvode, od mašina, niskonaponske opreme, elektromagnetne kompatibilnosti, za liftove, ličnu zaštitnu opremu, merne instrumente, drvo, tekstil, obuću, bukvalno za sve proizvode. Ovo je nešto za šta ljudi u Ministarstvu smatraju da je dosadna materija, ali bez ovoga ne može da se proizvodi i živi, jer bez tehničkih propisa nijedan proizvod ne može da pređe granicu, da se izveze u EU. Zbog toga je ovaj zakon mnogo važniji nego što po svojoj formi izgleda i mnogo posla zahteva, posebno u procesu primene direktiva. Suštinski, Srbija postaje članica EU kada zadovolji mnoge standarde EU, ali ovo je osnovni preduslov – tehnički propisi za svaki pojedinačni proizvod iz svih oblasti. Zato taj proces uopšte nije kratak. Drugi zakon je Predlog zakona o standardizaciji. Reći ću vam nešto što je i mene iznenadilo – za razliku od bivše Jugoslavije, gde su standardi bili obavezni a tehnički propisi dobrovoljni, zakonodavstvo EU je potpuno obrnuto. Drugim rečima, standardi nisu obavezni, a tehnički propisi su ono što je obavezno. Ovaj zakon o standardizaciji se prilagođava pravilima Svetske trgovinske organizacije i EU, pri čemu se uvodi neobaveznost standarda, odnosno može se doneti neki standard, ali to više nije zakonska obaveza. Ovo stupa na snagu već sredinom ove godine. Od sredine ove godine standardi na kakve smo navikli do sada, po našem Zakonu o standardizaciji, više neće biti obaveza privrednih subjekata, ali tehnički propisi hoće. Ovaj zakon uređuje i ciljeve standardizacije, kako se vrši delatnost nacionalnog tela za standardizaciju (to je institut za standardizaciju) i definiše na koga se sve primenjuje. Takođe, ova rešenja zakona omogućavaju: nastavak preuzimanja međunarodnih i evropskih standarda u sistem srpskih standarda; zainteresovanim stranama za standardizaciju da učestvuju u kreiranju politike standardizacije i radu instituta za standardizaciju; bolje informisanje u oblasti standardizacije, kao i prodaju međunarodnih, evropskih i standarda drugih razvijenih zemalja. Ovo su neke osnove zakona o standardizaciji. Treći u nizu zakona je zakon o spoljnotrgovinskom poslovanju. I kod njega se vrši usklađivanje sa pravilima Svetske trgovinske organizacije, ali ću pre nego što iznesem osnovne novine u ovom zakonu u odnosu na prethodne da vas obavestim o nekim poslednjim kretanjima u oblasti spoljne trgovine u Srbiji, usled posledica globalne krize i mera Vlade koje smo preduzeli radi njihovog rešavanja. Kao što znate, jedna od posledica manjeg kreditiranja na globalnom svetskom nivou jeste da je i tražnja za proizvodima pala, pa tako i tražnja za proizvodima iz Srbije. Srbija je u prva dva meseca ove godine ostvarila 27% niži izvoz u odnosu na isti period prošle godine, dok je uvoz bio za oko 30% niži. Otprilike je nivo spoljnotrgovinske robne razmene u prva dva meseca na nivou iz 2007. godine. Definitivno ćemo imati znatno niži izvoz, ali još više uvoz, u ovoj godini u odnosu na prethodnu. Verovatno će se nova ravnoteža naći na nivou koji je ostvaren 2007. godine. Iako je izvoz 27% manji, zbog većeg pada uvoza spoljnotrgovinski deficit se, rekao bih, prinudno smanjio za 30%. Koje mere smo preduzeli do sada i koje mere ćemo preduzeti da se u ovako teškim uslovima podstakne izvoz? Prvo, to su finansijske mere, drugo, to su ugovori o slobodnoj trgovini koje smo zaključili sa nekim zemljama van EU. Što se tiče finansijskih mera, Vlada je lansirala program finansiranja izvoznika, 162.000.000.000 dinara je stimulativni paket Vlade za ovu namenu. Od toga je do sada realizovano 20.000.000.000 dinara u prvih mesec i po dana, tako da je naša procena da će 162.000.000.000 dinara biti dovoljno do kraja godine. Juče smo imali sastanak sa najvećim izvoznicima Srbije, sa najvećim bankama, odnosno najaktivnijim bankama u ovom trenutku na srpskom tržištu. Došli smo do zaključka da treba duplirati iznos kredita koji se odobravaju izvoznicima i da postoji prostor da se od maja meseca snizi kamatna stopa na bankarske kredite. Zašto postoji taj prostor? Iz dva razloga: prvo, pala je referentna kamatna stopa Evropske centralne banke, snizile su se federalne rezerve, snizila je i britanska centralna banka. Sada je ta referentna kamatna stopa između 1,25 i 1,5% na godišnjem nivou. To je najniži, istorijski nivo kamatnih stopa. Kod nas, međutim, ta kamatna stopa do sada nije pala. Zaista je krajnje vreme da se ona obori. Očekujem da će jedna za drugom banke do maja meseca obarati tu kamatu. Realno je očekivati da kamatna stopa, koja danas iznosi za kredite za likvidnost od 5,5%, bude 4% od narednog meseca. Takođe, uvešće se dinarski krediti, s obzirom na to da je centralna banka Srbije snizila referentnu dinarsku kamatnu stopu i očekujemo da u narednom periodu dalje pada kamatna stopa NBS. U tom smislu, jako je važno da se onima koji izvoze, koji imaju izvozne ugovore obezbede duplo veća sredstva od onih na koja su do sada mogli da računaju. Što se tiče zakonskih propisa, osim ovog zakona o spoljnotrgovinskom poslovanju, mislim da je jako važno što je Vlada nastavila sa zaključivanjem ugovora o slobodnoj trgovini, jer naša strategija je sledeća – ne znamo kada će EU biti spremna da primi Srbiju u svoje članstvo, imajući u vidu da je sada suočena sa sopstvenim problemima usled globalne finansijske krize. Međutim, strategija Srbije treba da bude da, sebe radi, uvede evropske standarde, radi građana Srbije, a da istovremeno sklopi ugovore o bescarinskom izvozu sa što većim brojem zemalja. Srbija je trenutno jedina zemlja u Evropi koja istovremeno ima ugovor o slobodnoj trgovini sa EU i zemljama bivše Jugoslavije, odnosno Ceftom, uključujući i neke druge zemlje kao što su Moldavija i Albanija. Zaključili smo i potpisali ugovor o slobodnoj trgovini sa Belorusijom pre dve nedelje, koji se odmah primenjuje. Takođe smo pregovarali o ugovoru o slobodnoj trgovini sa Turskom; on je asimetričan, primenjivaće se po sadašnjem dogovoru sa Vladom Turske od 1. januara sledeće godine. Međutim, inicijativa srpske vlade je da počne primena odmah nakon potpisivanja (planiramo da se potpiše do sredine ove godine) zato što on omogućava odmah bescarinski izvoz srpske robe na tursko tržište, dok će uvoz iz Turske ka Srbiji biti postepeno liberalizovan u narednih šest godina. Potpuna liberalizacija biće ostvarena 2016. godine sa naše strane ka Turskoj, a oni nama daju bescarinski izvoz odmah. Taj sporazum liči na SSP sa EU, odnosno mehanizam je isti: imamo odmah bescarinski izvoz, a mi snižavamo postepeno carinske stope, pri čemu ostaju više carinske stope za one osetljive proizvode koje Srbija želi da zaštiti. Takođe, u maju mesecu ćemo imati mešoviti komitet i krećemo u pregovore o slobodnoj trgovini sa Iranom. Iran je veliko tržište, kao što je i Turska. Zapravo želimo da, kao što je Kipar svojevremeno bio platforma za bankarstvo, pre nego što je postao član EU, da Srbija bude platforma za proizvodnju po nižim troškovima radi izvoza na treća tržišta, jer nijedna druga zemlja u Evropi ni sada nema ovoliko zaključenih ugovora o slobodnoj trgovini. Mi ovo ne radimo samo radi srpskih proizvođača, kojima svakako ovim omogućavamo veći izvoz na strana tržišta, već na ovaj način želimo da privučemo i mnogo više stranih investitora koji bi proizvodili ne samo za potrebe srpskog tržišta, nego pre svega za izvoz. To je jedini način da Srbija na srednji rok značajno poveća svoj izvoz. Naravno, ne možemo biti zadovoljni nivoom izvoza iz Srbije. Kada smo lansirali paket mera Vlade za subvencionisanje potrošačkih kredita videli smo da je svega oko deset miliona evra tih potrošačkih kredita realizovano, najviše za "punto", a mnogo manje za neke druge proizvode. Moramo pomoći da naša privreda bude efikasnija i da ima kvalitetniju robu koja može da se koristi i na domaćem tržištu i da se izvozi. Što se tiče samog zakona o spoljnotrgovinskom poslovanju, osnovne izmene su preciznije definisanje pojedinih kategorija koje su preuzete iz Svetske trgovinske organizacije radi nastavka procesa pristupanja. Takođe se uvode i neke nove procedure, a to je automatsko izdavanje uvoznih dozvola. Takođe, izvršena je racionalizacija teksta i usaglašavanje zakona sa novim carinskim i deviznim zakonom. Osim toga, ovaj zakon je dopunjen i time što se stvara pravni osnov za formiranje Agencije za strana ulaganja i promociju izvoza. Ona i danas postoji, dakle, to neće biti osnivanje novog tela, ali trenutno je to služba Vlade. Kao nezavisna agencija SIEPA će imati daleko veći obuhvat delovanja i mogućnost da pomogne kako našim izvoznicima, tako i stranim investitorima u Srbiji. Četvrti, poslednji zakon koji želim da vam predstavim jeste Predlog zakona o turizmu. Turizam je dugo bio zapostavljena oblast. Moram da vam kažem da je 2004. godine Srbija imala svega 300.000.000 dolara prihoda od turizma. Prošle godine Srbija je ostvarila blizu milijardu dolara prihoda od turizma. Mislim da je to dobar napredak za ovih nekoliko godina. Zašto? Zato što Srbija, kao što znate, nema more, međutim, milijardu dolara napraviti u zemlji sa osam miliona stanovnika, gde svest o razvoju turizma još uvek nije dovoljno razvijena, jeste dobar pomak, kojim ne možemo i nećemo biti zadovoljni. Rast prihoda od turizma prošle godine iznosio je 9% u odnosu na prethodnu godinu. Srbija je prošle godine ostvarila ukupno 7.334.000 noćenja, od čega je 1.398.000 bilo inostranih turista. Prosečna dužina boravka turista u Srbiji je relativno kratka i iznosi samo 3,24 dana. Dakle, prosečan turista, uključujući i domaće i strane, boravi svega 3,2 dana u nekom mestu, što je nešto što bi trebalo da se u narednom periodu popravi. Što se tiče turista iz inostranstva, najviše ih je iz bivših jugoslovenskih republika, a onda iz Italije i Nemačke, po 40.000. Već sam rekao, ukupno smo prošle godine imali 646.000 turista iz inostranstva, koji su imali 1.398.000 noćenja. Koje su destinacije koje posećuju strani turisti? Ubedljivo je na prvom mestu Beograd. Beograd ima najveće prihode od turizma i to je jedno veliko pitanje za sve ostale. Uvreženo mišljenje da prirodne lepote, gostoprimstvo znače i mogućnost većih prihoda od turizma potpuno je pogrešno. Veći prihodi od turizma se ostvaruju samo ukoliko se mnogo radi. Dakle, prirodna lepota bez dobre organizacije, bez dobrog marketinga, bez dobrog rada ništa ne znači u turizmu. To je pokazalo naše iskustvo. Navešću vam primer. Beograd je prošle godine imao 672.000 stranih turista. Na drugom mestu je Vrnjačka Banja – 122.000 stranih turista, verovatno su to uglavnom ljudi iz bivših jugoslovenskih republika. Na trećem mestu je Zlatibor sa 103.854, na četvrtom Novi Sad sa 100.209 stranih turista i na petom Kopaonik – 90.499, verovatno su i to većinom bili turisti iz bivših jugoslovenskih republika. Međutim, vidite i sami da Beograd ima skoro sedam puta više stranih turista od ma koje turističke destinacije u Srbiji. Ubedljivo najveći generator prihoda u Srbiji je trenutno grad Beograd, što znači da ni izbliza nisu iskorišćeni potencijali drugih mesta. Ako pogledate rezultate po banjama, imate samo četiri banje koje mogu da se pohvale u Srbiji većim brojem gostiju: na prvom mestu Vrnjačka Banja sa 122.000 gostiju, na drugom mestu Sokobanja sa 66.000 gostiju, na trećem Niška Banja – 26.000 i na četvrtom Banja Koviljača – 22.400 gostiju. Svi ostali imaju prilično manji broj gostiju u odnosu na ove banje. Moram da priznam da se te stvari neće brzo promeniti ukoliko se ne promeni i svest u našem društvu. Kod nas se banje posmatraju kao mesto rezervisano za odmor samo penzionera, za rehabilitaciju bolesnih. Uopšte se ne gleda mogućnost atrakcije ljudi, da dolaze u banje zbog rekreativnog turizma. Kada se predlaže omogućavanje partnerstva privatnog i javnog sektora, gde bi privatni investitori investirali u modernizaciju tih banja, u izgradnju bazena modernog oblika, hotela koji su moderni, i na neki način odvajanje zdravstvenog turizma od rekreativnog, onda vi nailazite u našem društvu na otpore. Buni se PIO fond, bune se razne organizacije i onda imate stajanje. Kažem vam, banje na bazi prirodnih izvora i lepote ne mogu više od ovoga što imaju sada. Bez ozbiljnih investicija u modernizaciju banja, banje će tavoriti i ne mogu se približiti drugima. Naravno, zadatak je mog ministarstva i Vlade da neke stereotipe u ovoj oblasti promeni. Nadam se da ćemo uskoro imati makar prvu banju koja će iskoristiti investicije i izgledati modernije, jer teško je objasniti ljudima da nije dovoljno da samo imate prirodni izvor i da imate lepu prirodu. To zaista jeste preduslov, ali nije dovoljno da se postignu veći rezultati. Ako Srbija želi da napreduje brže u razvoju turizma, ovaj zakon može pomoći, ali ljudi na terenu su ti koji zajedno sa Vladom moraju da pomognu da se neka od ovih rešenja koja zakon nudi u praksi i realizuju. Što se tiče samih odredaba zakona, on u svom predmetu obuhvata planiranje i razvoj turizma, turističke organizacije za promociju turizma, detaljno reguliše rad turističkih agencija, ugostiteljske delatnosti, nautičke delatnosti, drugih usluga u turizmu; takođe, reguliše pitanje taksi, naknada i penala u turizmu i uvodi registar turističkih organizacija. Novina ovog zakona, za razliku od prethodnog, jeste što ima jedan jasan pojmovnik svih važnih kategorija u turizmu. Važna stvar u ovom zakonu jeste da onpredviđa planiranje i razvoj turizma. Ukoliko se ne planira u turizmu, ukoliko se baziramo na prirodnim lepotama, nema velikih prihoda. Dakle, samo sa integralnim planiranjem, realizacijom strategije razvoja turizma, izradom master planova koji se onda u praksi realizuju može se doći do boljih rezultata i većih prihoda od turizma. Novina u ovom zakonu jeste i strategijski master plan, koji predstavlja polaznu osnovu za izradu prostornih i urbanističkih planova u prioritetnim turističkim destinacijama i turističkom prostoru. Naravno da svako misli za svoju sredinu da je ona najatraktivnija u pogledu turizma, međutim, Ministarstvo ekonomije je angažovalo u prethodnim godinama konsultante iz najrazvijenijih turističkih zemalja i oni su otprilike ocenili da u Srbiji ima deset turističkih destinacija gde mogu ozbiljnije da se ostvare prihodi od turizma. Naravno, ne želim da sve to nabrojim, možda i ne znam napamet. Osim Beograda i Novog Sada koji imaju veliku šansu u tzv. „siti brejk“ turizmu, koji uglavnom i koriste do sada, u planinskom turizmu šansu imaju Kopaonik, Zlatibor, Stara planina, Tara, Golija, Beljanica, odnosno Kučevske planine u istočnoj Srbiji. To su destinacije koje su objektivno određene kao neke koje mogu više da donesu. Međutim, potencijali su i u Dunavu, kako u gornjem, tako i donjem Podunavlju. Naše Ministarstvo je uradilo oba master plana, a od efikasnosti lokalnih samouprava zavisiće brzina realizacije. Što se tiče drugih, u Vojvodini je najatraktivniji Palić, a zatim Fruška gora, uz gornje Podunavlje. Dakle, to su tri destinacije u samoj Vojvodini. Naravno, na lokalu postoje određene destinacije, međutim, nacionalni prioritet će biti ove o kojima sam govorio i za šta je Vlada već napravila master planove. Zato je važno planiranje razvoja turizma. Što se tiče poslova koji su od posebnog značaja za razvoj turizma, definisani su ti poslovi i propisano ovlašćenje za osnivanje nacionalne turističke korporacije, kao institucije koja bi trebalo da sprovodi u delo master planove koji su urađeni. To je rešenje koje smo preuzeli od nekih drugih zemalja koje su imale uspeha u razvoju turizma i povećanju deviznih prihoda od turizma. Takođe, ovaj zakon reguliše rad turističkih organizacija za promociju turizma. Postoji Turistička organizacija Srbije, AP Vojvodine, kao i turističke organizacije lokalnih jedinica, lokalnih samouprava. Međutim, novina je da smo smanjili broj članova Upravnog odbora Turističke organizacije Srbije i to je nešto što se radi u cilju racionalizacije. Što se tiče registracije turista, to više neće raditi Ministarstvo ekonomije, odnosno sektor za turizam, već će to raditi Agencija za privredne registre, s obzirom na to da ima daleko bolju bazu podataka i može efikasnije da obavi te poslove. Ovaj zakon definiše dve vrste turističkih agencija: one koje organizuju putovanja, kao i posrednike u prodaji turističkih putovanja. Šta su to organizatori? Organizatori su oni koji osmišljavaju aranžman, a posrednici su oni koji ga prodaju. Trenutno, po sadašnjem zakonu, u Srbiji postoji veliki broj agencija koje se bave turizmom, 700 turističkih agencija. Potpuno je jasno da neke od njih ne obavljaju taj posao na kvalitetan način. Zbog toga je zakon predvideo davanje licenci za turističke agencije, koje se izdaju na period od tri godine. Licencu zapravo izdaje institucija koja vodi evidenciju, to je registar turizma. Takođe, uvodi se obaveza da svaka agencija mora da ima osiguranje od odgovornosti. Šta to znači? Ukoliko neka turistička grupa bude ostavljena u nekoj stranoj zemlji ili na ma kom mestu zbog nekog, ma kog propusta, onda osiguravajuća kuća snosi troškove povratka te grupe iz inostranstva, kupovinu autobusa, neka noćenja koja nisu bila predviđena. Sada je uvedena obaveza osiguranja, kako bi turisti bili zaštićeni od nekih neprijatnih situacija i taj trošak osiguranja pada na leđa turističke agencije. Znači, osiguranje se vrši unapred, najpre ga plaća osiguravajuće društvo, ali na kraju se to naplaćuje od same turističke agencije. Što se tiče drugih odredaba, imaćemo priliku da razgovaramo o njima tokom rasprave. Želeo bih još da istaknem da zakon podrazumeva tri vrste različitih naknada. Boravišna taksa ostaje kao osnovna naknada, koja je 80% prihod lokalne samouprave i koju plaćaju sami turisti, međutim, novina je da je proširen krug lica koja su oslobođena od plaćanja boravišne takse i, takođe, da lokalna samouprava može svojom odlukom da proširi krug lica koja oslobađa od plaćanja ove naknade i da naplatu, pored davalaca smeštaja, vrše i pravna lica preko kojih se pružaju usluge smeštaja (to je u slučaju kada su fizička lica ona koja su davaoci smeštaja). Uvodi se jedna novina, to je turistička naknada. Dakle, do sada su samo turisti plaćali boravišnu taksu, a sada se uvodi i turistička naknada. Nju plaćaju hotelijeri, ugostitelji i svi oni koji imaju neki biznis u turističkoj destinaciji koja je u okviru zaštićenog prirodnog ili kulturnog dobra od izuzetnog značaja, što znači da kada su u pitanju Lepenski vir, Gamzigrad, Zlatibor i neke druge destinacije neće samo turisti biti ti koji plaćaju boravišnu taksu, već će i vlasnici hotela, vlasnici restorana, oni koji organizuju zabavni život plaćati turističku naknadu. Četrdeset posto sredstava ostvarenih od turističke naknade privrednog subjekta, dakle ovih preduzeća, ide onome ko upravlja zaštićenim prirodnim ili kulturnim dobrom, što znači, u slučaju Sirogojna, Sirogojnu ide 40%, etno-parku, 40% ostaje lokalnoj samoupravi, a 20% budžetu Srbije. Dakle, u slučaju zaštićenih prirodnih ili kulturnih destinacija onaj ko upravlja tom destinacijom dobija 40% od onoga što se plaća, 40% lokalna samouprava, 20% Republika. Još jedna novina se uvodi – Vlada će posebnim aktom, na osnovu ovog zakona, utvrditi zone, lokacije i kategorije objekta u mestima za odmor i turističkim mestima u prioritetnim turističkim destinacijama. Naime, mi smo svedoci da danas na nekim vrlo atraktivnim mestima postoje ruine od hotela koje sadašnji vlasnici nemaju nameru da renoviraju, da podignu kategoriju, i da su zauzeli suštinski neka mesta; često su neki od tih hotela kupljeni po relativno niskim cenama. Mi ovim zakonom uvodimo mogućnost plaćanja penala u vrednosti od dva miliona evra za svakog vlasnika hotela koji se nalazi na destinaciji koja je atraktivna ukoliko ga u roku od dve godine ne kategorizuje u skladu sa odgovarajućim podzakonskim aktom. Šta to konkretno znači? Ukoliko hotel „Jugoslavija“ ostane bilbord, znači, nije hotel, još naredne dve godine, moraće da plaćaju svake godine po dva miliona evra, dok im ne padne na pamet da krenu da ga renoviraju. Ako hotel „Lepenski vir“, takođe na jednoj izuzetnoj lokaciji u donjem Podunavlju, ostane u ovom stanju, bez renoviranja, moraće da plati dva miliona. To je renta. Naša ideja nije da to naplatimo. Naša ideja je da podstaknemo vlasnike hotela da ulože novac i da renoviraju hotel, ako mogu, a ako ne mogu da ga prodaju i da to uradi onaj ko može. Drugim rečima, neće se dozvoliti da na ovim nacionalnim, prioritetnim lokacijama budu objekti koji ne odgovaraju kvalitetu turističke usluge koja treba da se pruži na takvim lokacijama. Zbog toga se uvodi penal od dva miliona evra, ali rok za prilagođavanje je dve godine. Za dve godine dovoljno je vremena za sadašnje vlasnike ili da prodaju hotele onima koji mogu da investiraju ili da sami investiraju i modernizuju ih i dobiju odgovarajuću kategoriju. Naravno, neće se na Đerdapu tražiti hotel sa pet zvezdica, ali treba da bude hotel daleko veće kategorije - sa četiri zvezdice, dok će na nekim drugim lokacijama koje su turistički atraktivne morati da se dostigne odgovarajući standard. Srbija nema dovoljno dobrih hotela i zbog toga ne možemo očekivati veće prihode od turizma, ukoliko i na ovaj način na podstaknemo modernizaciju hotela. Naravno, ovaj zakon značajno pooštrava i proceduru kategorizacije hotela i sankcije koje se sprovode ukoliko se ne vrši kategorizacija na propisani način. Dame i gospodo, želim da kažem da su od vas narodnih poslanika stizali i neki vrlo dobri i korisni amandmani. Što se tiče zakona o turizmu, mi smo prihvatili osam amandmana različitih poslaničkih grupa, DS, DSS, SNS i SPS, dakle svih onih za koje smo smatrali da su kvalitetni. Prihvaćeni su na Vladi i biće ugrađeni u ovaj zakon. Poslanici su predložili čitavu novu glavu koja reguliše lovni turizam, koju smo mi sa zadovoljstvom prihvatili, jer smo propustili da to regulišemo ovim zakonom. Što se tiče drugih zakona, takođe nismo vodili računa od čije poslaničke grupe dolazi amandman, nego da li je sa aspekta Ministarstva kvalitetan i prihvatljiv. U nadi da ćemo imati dobru diskusiju, zahvaljujem se na pažnji i nadam se da ćemo usvojiti ove zakone kada dođe red za glasanje. Hvala.
Pre nego što, na osnovu člana 142. stav 2, pitam da li žele reč drugi koji po proceduri imaju pravo, obaveštavam Narodnu skupštinu da je narodni poslanik Zoran Ostojić ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe LDP. Da li želi reč izvestilac Zakonodavnog odbora narodni poslanik Vlatko Ratković? Ne. Da li želi reč izvestilac Odbora za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom narodni poslanik Miloš Jevtić? Ne. Da li izvestilac Odbora za nauku i tehnološki razvoj narodni poslanik Pavel Marčok, zamenik predsednika Odbora, želi reč? Da. Reč ima narodni poslanik Pavel Marčok. Izvolite.
Poštovana gospođo predsedavajuća, poštovani potpredsedniče Vlade, uvažene kolege poslanici, Odbor za nauku i tehnološki razvoj razmotrio je dva od predloženih zakona, zakon o standardizaciji i zakon o tehničkim zahtevima za proizvode i ocenjivanju usaglašenosti. Treba reći da ovaj zakon o standardizaciji konačno definiše nacionalno telo za standardizaciju, definiše donošenje i objavljivanje srpskih standarda, primenu srpskih standarda. Treba reći da odredbe dosadašnjeg Zakona o standardizaciji, kao i prethodnih zakona iz oblasti standardizacije, pored aktivnosti koje se odnose na donošenje standarda, obuhvataju i poglavlja koja se odnose na tehničke propise, utvrđivanje tehničke usaglašenosti, akreditaciju, sertifikaciju, ispitivanje proizvoda, kontrolu usaglašenosti, tehnički nadzor, deklarisanje, označavanje i pakovanje proizvoda, inspekcijski nadzor i dr. Znači, ovim zakonom se konačno definiše posebna oblast. Do sada je za obavljanje navedenih aktivnosti za ovu oblast bilo nadležno više organa, a ovim zakonom je konačno definisano jedno jedino telo koje će se baviti ovom oblašću. Takođe, odredbama važećeg Zakona o standardizaciji prvi put je ustanovljena organizacija za standardizaciju Srbije i Crne Gore, osnovana kao samostalna neprofitna organizacija van sistema državne uprave. S obzirom na to da je neposredno posle donošenja Uredbe o osnivanju Instituta za standardizaciju SCG prestala da postoji državna zajednica SCG, nije došlo do obrazovanja organa Instituta za standardizaciju SCG i njegovog upisa u registar. Uredbom o položaju pojedinih institucija bivše SCG i službi Saveta ministara Institut za standardizaciju SCG konačno je promenio naziv u Institut za standardizaciju Srbije. Osnivanje Instituta za standardizaciju Srbije izvršeno je prema opšteprihvaćenim principima na kojima su organizovana nacionalna tela za standardizaciju u zemljama EU. Osnovni cilj transformacije nacionalnog tela za standardizaciju od organa državne uprave do ustanove jeste da se stvore mogućnosti da Institut u narednom periodu, kada ispuni ostale postavljene uslove, stekne status punopravnog člana u evropskim organizacijama za standardizaciju, što je jedan od preduslova za priključenje Republike Srbije EU. Iz istih razloga, identičnu ili vrlo sličnu rekonfiguraciju svojih nacionalnih organizacija za standardizaciju morale su da izvrše i ostale zemlje u našem okruženju. Imajući u vidu novonastalu situaciju posle prestanka postojanja državne zajednice, kao i potrebe ispunjavanja zahteva za članstvo Republike Srbije u Svetskoj trgovinskoj organizaciji i EU, pokazalo se kao neophodno da Republika Srbija, kao samostalna i suverena država, donese svoj zakon o standardizaciji. Prema tome, potrebe Republike Srbije za donošenjem ovog zakona su usklađivanje sa pravnim sistemom Republike Srbije i unapređenje uloge standardizacije u osavremenjavanju tehničkog zakonodavstva Republike Srbije. Takođe, postoji potreba usaglašavanja s pravilima Sporazuma o tehničkim preprekama trgovinske organizacije i usaglašavanja uloge standardizacije u zakonodavstvu RS sa ulogom koju standardizacija ima u zakonodavstvu EU. Takođe, treba naglasiti nove odredbe kojima se ovaj zakon razlikuje od prethodnog, a to je da ovaj zakon preciznije uređuje odnos prema granskoj standardizaciji, kao što je železnički, avio, rečni saobraćaj, odbrana i slično; takođe, pravni položaj i organizaciju Instituta, gde se uvode neki novi organi i nova tela, i prvenstvenu upotrebu međunarodnih standarda, kao osnovu za izradu srpskih standarda. Takođe, novina je postupak donošenja srpskih standarda i proglašenja da su doneti. Jedna od novina je dobrovoljna primena standarda, što je do sada bilo obavezno. Znači, svi standardi su bili obavezni, a ovaj zakon određuje dobrovoljnost u tim standardima, a tehnički propisi će se baviti odredbama koje su obavezne. Ovaj zakon preciznije uređuje i ocenjivanje usaglašenosti proizvoda, procesa i usluga sa standardima. Rešenja ovog zakona omogućavaju nastavak preuzimanja međunarodnih i evropskih standarda u sistem srpskih standarda. Može se reći da se samo tokom sprovođenja SSP očekuje preuzimanje 80% evropskih standarda, kao izričita obaveza Republike Srbije. Takođe, omogućava stranama zainteresovanim za standardizaciju da učestvuju u kreiranju standardizacije i u radu Instituta sa standardizaciju. Ovaj zakon omogućava informisanje u oblasti standardizacije, kao i prodaju međunarodnih, evropskih i standarda drugih razvijenih zemalja. Ovaj zakon uređuje načela i ciljeve standardizacije Republike Srbije, organizovanje i delatnost nacionalnog tela za standardizaciju, donošenje, objavljivanje i primenu srpskih standarda i srodnih dokumenata. Zakon se primenjuje na sve standarde i srodne dokumente koje donosi i objavljuje nacionalno telo za standardizaciju u Republici Srbiji, kao i na međunarodne standarde i srodne dokumente priznatih međunarodnih i evropskih organizacija za standardizaciju. Ovim zakonom su propisana načela standardizacije, a to su: pravo na dobrovoljno učešće svih zainteresovanih strana prilikom donošenja srpskih standarda, konsenzus zainteresovanih strana, sprečavanje prevladavanja pojedinačnih interesa nad zajedničkim interesom zainteresovanih strana. Sledeće načelo je preglednost postupka standardizacije i dostupnostjavnosti srpskih standarda; zatim, međusobna usklađenost srpskih standarda; uzimanje u obzir stanja razvijenosti tehnike i pravila međunarodnih i evropskih organizacija za standardizaciju i relevantnih međunarodnih ugovora. Jedno od načela je i jednak tretman inostranih proizvoda i usluga i istih ili sličnih domaćih proizvoda ili usluga, u skladu sa potvrđenim međunarodnim sporazumima čiji je potpisnik Republika Srbija. Ciljevi standardizacije su: unapređivanje zaštite života, zdravlja i bezbednosti ljudi, životinja i biljaka i zaštite životne sredine; poboljšanje kvaliteta proizvoda, procesa i usluga; utvrđivanje njihove namene; njihova tipizacija, kompatibilnost i zamenljivost; obezbeđivanje jedinstvene tehničke osnove; razvoj i unapređivanje proizvodnje i prometa proizvoda, izvođenja radova, odnosno vršenja usluga kroz razvoj međunarodno usklađenih standarda radi efikasnog korišćenja rada, materijala i energije. Još jedan cilj je unapređenje međunarodne trgovine i sprečavanje ili otklanjanje nepotrebnih tehničkih prepreka. Na kraju, treba reći da ovaj zakonne iziskuje nikakva dodatna sredstava iz budžeta Republike Srbije. Imajući u vidu da je Republika Srbija ratifikovala SSP, za prijem u Svetsku trgovinsku organizaciju neophodno je ispuniti obaveze koje iz toga proizilaze, pre svega u delu koji se odnosi na dobrovoljnu primenu standarda i prestanak važenja odredaba pravilnika, odnosno rešenja o jugoslovenskim standardima, koji su doneti do dana stupanja na snagu Zakona o standardizaciji, a koje propisuju obaveznost jugoslovenskih standarda. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, vreme koje vam je kao izvestiocu na raspolaganju je iskorišćeno.) Završavam. Takođe, ovaj zakon predstavlja materijalno-pravni osnov za preuzimanje međunarodnih i evropskih standarda kao preduslova za transponovanje EU zakonodavstva, kao i rešenje problema vezanog za standarde sa obaveznim primenama, na čemu insistira Svetska trgovinska organizacija.
Zahvaljujem. Da li izvestilac Odbora za trgovinu i turizam narodni poslanik Milan Đokić, predsednik Odbora, želi reč? Ne. Da li želi reč narodni poslanici koji su izdvojili mišljenje, narodni poslanik Zoran Šami i narodni poslanik Srboljub Živanović, na sednici Odbora za nauku i tehnološki razvoj povodom razmatranja Predloga zakona o standardizaciji i Predloga zakona o tehničkim zahtevima za proizvode i ocenjivanju usaglašenosti? Ne. Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? Prijavom se za reč javio narodni poslanik Zoran Kasalović. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, uvaženi zameniče predsednik Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, usvajanje i primena odredaba Predloga zakona o spoljnotrgovinskom poslovanju, Predloga zakona o standardizaciji i Predloga zakona o tehničkim zahtevima za proizvode i ocenjivanju usaglašenosti, koje su i vremenski usklađene, kao i Predloga zakona o turizmu, predstavljaće bitan preduslov za što brže pristupanje Svetskoj trgovinskoj organizaciji, a o značaju članstva u STO smo čuli u uvodnom izlaganju gospodina potpredsednika Vlade. Takođe, daće značajan doprinos harmonizaciji našeg zakonodavstava u ovoj oblasti sa zakonodavstvom EU kroz preuzimanje međunarodnih i evropskih standarda. Što je najbitnije, taj proces nije sam sebi cilj, već ujedno predstavlja osnov za realan napredak za ove veoma značajne oblasti za Republiku Srbiju. Predlogom zakona o spoljnotrgovinskom poslovanju predlažu se pojedina rešenja kojima se preciznije definišu određeni termini i procedure. Pre svega, stvaraju se zakonske pretpostavke da Vlada Republike Srbije svojim aktivnostima u godinama pred nama i znatno povoljnijim ekonomsko-razvojnim ambijentom značajno doprinese poboljšanju izvoza i prilivu preko potrebnih stranih ulaganja u Republiku Srbiju, jer se Predlogom zakona o spoljnotrgovinskom poslovanju u članu 42. daje ovlašćenje Vladi Republike Srbije da, u cilju promocije izvoza i stranih ulaganja u Republici Srbiji, osnuje agenciju za strana ulaganja i promociju izvoza, sa ciljem obavljanja stručnih poslova: ukazivanje na komparativne prednosti Republike Srbije u osnovnim ciljnim sektorima; pružanje stručne pomoći privrednim subjektima u razvoju njihovih izvoznih mogućnosti; predlaganje mera i aktivnosti za unapređenje imidža i brendiranja Republike Srbije; predstavljanje poslovnih mogućnosti; pružanje pomoći stranim ulagačima i dr. Sadašnji trenutak, sa izraženim elementima krize, svakako na najbolji način razotkriva određeni broj agencija u raznim oblastima koje nisu našle svoje utemeljenje i čije postojanje hitno treba preispitati, ali Poslanički klub SPS-JS smatra da to nije razlog i opravdanje za eventualni zaključak da agenciju u ovom trenutku nije potrebno podržati. Naprotiv, za oblast promocije izvoza i stranih ulaganja zbog njihovog značaja treba podržati agenciju odgovarajuće organizacione i kadrovske strukture. U tom slučaju, uvereni smo da je moguće obezbediti poboljšanje izvoznih potencijala, bolji priliv investicija u Republiku Srbiju i na taj način otvaranje preko potrebnih novih radnih mesta. Važeća rešenja, u smislu definisanja spoljnotrgovinskog poslovanja, zasnivaju se na tzv. teritorijalnomprincipu. Zbog čega? Zbog svoje prirode pojedine usluge koje su pružane na teritoriji Republike Srbije nisu mogle da dobiju odgovarajući tretman. S tim u vezi, u članu 1. stav2. pristupa se izmeni definicije spoljnotrgovinskog poslovanja i propisuje da se takvom vrstom poslovanja smatra spoljnotrgovinski promet roba i usluga i obavljanje privrednih delatnosti stranog lica u Republici Srbiji i domaćeg lica u drugoj državi ili carinskoj teritoriji. Na taj način se prevazilazi ova nepreciznost. Mogućnost uvođenja automatskih dozvola i procedura za njihovo izdavanje nije predviđena sadašnjim rešenjima, pa je članom 21. propisana mogućnost izdavanja dozvole, isprave za uvoz ili izvoz ili tranzit pojedine robe, automatski, na zahtev podnosioca, u slučajevima kada je uz zahtev za njeno izdavanje podneta propisana dokumentacija. To je značajna novina. Predloženim rešenjima u članovima 12 – 16. prevazilazi se neprecizna formulacija koja je upućivala na nekakve mere ograničenja trgovine. Reč je o merama koje se donose na osnovu ovog zakona, a dozvoljene su samo u slučajevima kada je to neophodno za postizanje ciljeva predviđenih ovim zakonom i izričito propisano zakonom. Stepen, obim i trajanje mera srazmerni su njihovoj svrsi, što je propisano članom 12. Predloga zakona. Uz odredbe člana 13. stav 1, kojima se predviđa da mera koja se uvodi u skladu sa ovim zakonom ne sme da ima za cilj ili posledicu narušavanje slobode trgovine i konkurentnosti učesnika u određenom spoljnotrgovinskom poslu, dodatno se utvrđuje opredeljenje predlagača u tom smislu. Naravno da svaka ozbiljna država u svetu sa posebnom pažnjom prati tokove u trgovini i teži da eventualne poremećaje uoči i preduzme određene zaštitne mere u cilju njihovog otklanjanja. Ova materija regulisana je članovima 29 – 39. Predloga zakona. U njima je obezbeđen pravni osnov za sprovođenje antidampinških, kompenzatornih, mera zaštite od prekomernog uvoza i mera za zaštitu ravnoteže platnog bilansa. Procedura za primenu istih regulisana je podzakonskim aktima za svaku meru pojedinačno. Mere uvodi Vlada Republike Srbije, na predlog ministarstva, i po okončanju postupka ispitivanja koje sprovodi ministarstvo, u slučajevima nedvosmislenog utvrđivanja kumulativnih uslova za njihovo uvođenje predviđenih za svaku meru ponaosob u članovima 31, 33, 34. i 35. Predloga zakona. Predložena rešenja su racionalna, obezbeđuju efikasno otklanjanje eventualnih poremećaja u trgovini i u skladu su sa relevantnim sporazumima Svetske trgovinske organizacije. Što se tiče odredaba Predloga zakona o standardizaciji, moglo bi se reći da one možda i ne odstupaju značajnije od dosadašnjih rešenja u važećem zakonu, ali ipak smatram da je neophodno spomenuti nekoliko bitnih, dobrih novina kao što su, pre svega, mogućnost da Vlada Republike svojom odlukom (predviđeno u članu 6. Predloga zakona) osnuje institut za standardizaciju Srbije kao nacionalno telo za standardizaciju, pri čemu je sada institut ustanova (dakle, ne više organ državne uprave), što su iskustva iz drugih zemalja u regionu sa istim strateškim ciljevima. To će stvoriti pretpostavke da institut u narednom periodu dobije status punopravnog člana u evropskim organizacijama za standardizaciju. Zatim, kao osnova za donošenje srpskih standarda koriste se, po pravilu, međunarodni standardi i srodni dokumenti, čime se daje prednost međunarodnim standardima u odnosu na regionalne standarde kao osnovi za donošenje nacionalnih standarda. Srpski standardi i srodni dokumenti se označavaju skraćenicom koja počinje oznakom SRPS, u skladu sa pravilima instituta, a prema odredbi u članu 16. stav 1. Predloga zakona srpski standardi se sada objavljuju u štampanom, ali i u elektronskom obliku. Kao što je već rečeno, predloženo je rešenje u članu 17. gde je primena srpskih standarda i srodnih dokumenata dobrovoljna, a samo je izuzetno obavezna primena u slučaju kada se tehnički propis ekskluzivno poziva na srpski standard. Naravno da dosadašnja regulativa iz oblasti Predloga zakona o tehničkim zahtevima za proizvode i ocenjivanju usaglašenosti utvrđena na nivou državne zajednice Srbija i Crna Gora nije adekvatna za ostvarivanje ciljeva Republike Srbije i sigurno je da će se predloženim odredbama novog zakona obezbediti uređivanje tržišta, što je jedan od osnovnih uslova pristupanja EU, na način da se na tržište Republike Srbije u promet stavljaju samo proizvodi koji su usaglašeni sa jasno i precizno propisanim tehničkim zahtevima. To će obezbediti zadovoljavajući nivo zaštite života i zdravlja ljudi, zaštitu životne sredine, životinja i biljaka, kao i imovine, i zbog toga ga, bez ambicije da se u načelnoj raspravi bavim detaljnijim obrazlaganjem predloženih odredaba, smatram neophodnim i dobrim. Predlog zakona o turizmu po treći put ulazi u skupštinsku proceduru, sa predlozima rešenja koja su predmet rasprave u stručnoj javnosti već izvesno vreme, što je svakako proizvelo da ovaj predlog zakona, uz određena preuzeta važeća rešenja koja su se pokazala u praksi kao dobra, predloži i nekoliko novih rešenja, uvažavajući činjenicu da turizam ne poznaje granice, da je neophodno koristiti iskustva nama konkurentnih zemalja, ali i zadržati prepoznatljivost i autentičnost bogatstva novih oblika turističke ponude Republike Srbije. Samo uvažavanjem takvog koncepta moguće je značajne turističke potencijale Republike Srbije u potpunosti staviti u funkciju ekonomskog razvoja, pogotovo u novonastalim uslovima krize i pripreme za znatno povoljnije uslove razvoja turizma u budućnosti. Kao jedno od načela za uređenje odnosa u oblasti turizma istaknut je partnerski odnos privatnog i javnog sektora i civilnog društva kod planiranja, oblikovanja i plasmana turističkog proizvoda na tržištu, u članu 2. stav 1. tačka 6). Ali,kada je reč o državi i njenoj ulozi, smatram da je neophodno naglasiti da izražene isključive preduzetničke ambicije države u ovom trenutku možda i ne bi dale najbolje rezultate, a da bi država kroz stvaranje dobrog pravnog okvira i stvaranje ambijenta i preduslova, kroz izgradnju i razvijanje moderne infrastrukture ili opšte bezbednosti, na primer, podigla nivo atraktivnosti za investiranje u turističku ponudu Republike Srbije i na taj način bi je učinila atraktivnijom i poželjnijom turističkom destinacijom. Smatram da bi država takvim svojim aktivnostima u ovim okolnostima dala najveći i najbolji podsticaj razvoju turizma Republike Srbije. Registar turizma vodi Agencija za privredne registre, što je propisano članom 111. Ta materija se izmešta iz ministarstva, usled čega će se evidentno obezbediti brži i efikasniji postupak registracije, jer se sada i u članu 42. Predloga zakona propisuje, na primer, da se turistička agencija registruje u skladu sa zakonom kojim se uređuje registracija privrednih subjekata i ovim zakonom. Predlogom zakona preciznije se definišu odredbe koje se tiču uslova za kvalitetnije pružanje usluga, kao i obezbeđivanje veće zaštite korisnika turističkih usluga. Tako, kada je reč o turističkim agencijama, potrebno je reći da su nešto jasnije precizirani uslovi poslovanja, jer se propisuje posebno organizovani poslovni prostor koji zadovoljava tehničke uslove (član 49. stav 1), kao i potrebna kvalifikovana kadrovska struktura, odnosno najmanje jedno zaposleno lice sa punim radnim vremenom u sedištu, i to kod organizatora putovanja sa višom stručnom spremom, a kod posrednika sa srednjom stručnom spremom, uz skraćenje trajne licence na tri godine, što je u skladu sa evropskim tendencijama. Značajna i interesantna novost je da se ponovo predlaže obaveznost agencije da angažuje turističkog pratioca. Na taj način će se izbeći situacije o kojima često slušamo, pogotovo u špicevima sezone, da o turistima brinu samo vozači, što im svakako nije posao, ili neko drugo nestručno lice. Uz uvođenje polise osiguranja od odgovornosti iz delatnosti, čime se na mnogo bolji način obezbeđuje šteta koja se prouzrokuje putniku neispunjenjem obaveza, odnosno neobezbeđivanjem nužnog smeštaja, ishrane ili povratka putnika, što je predviđeno članom 53. Predloga zakona, apsolutno se predupređuju neželjene i neprijatne situacije i istovremeno obezbeđuju korisnici usluga. Procedura za proglašenje turističkog prostora uređena je članovima od 14. do 16. Bitno je reći da je sastavni deo predloga za proglašenje studija opravdanosti i izveštaj o izvršenom javnom uvidu, čime se ostvaruje mogućnost da se o predlogu izjasni lokalna samouprava na čijoj teritoriji se nalazi turistički prostor. Treba dalje istaći da je u članu 99. Predloga zakona značajno proširen krug lica koja su oslobođena od plaćanja boravišne takse, uz odredbu u stavu 4. istog člana da lokalna samouprava može svojom odlukom da proširi krug lica oslobođenih od plaćanja ove naknade, pre svega za učenike i bolesna lica,što će svakako stimulativno delovati na ciljne grupacije. Ali, smatram da ovu odredbu treba da prati i pojačana aktivnost inspekcije na terenu i rad u skladu sa zakonom, u cilju suzbijanja i primene kaznenih mera za neprijavljene i sve one koji svoju delatnost ne obavljaju u skladu sa zakonom, čime bi se svakako obezbedio zadovoljavajući priliv prihoda od boravišne takse budžetima lokalnih samouprava.Potrebno je istaći i uvođenje obaveze plaćanja penala za korišćenje prioritetne turističke destinacije koju će plaćati vlasnici i korisnici ugostiteljskih objekata za smeštaj neodgovarajuće namene, čiji će prihod biti prihod budžeta Republike Srbije i iznosiće, kao što smo čuli, dva miliona evra. Ovaj predlog zakona ima ambiciju da odstrani određene deklarativne norme koje nisu našle svoje uporište u praksi i proizvele određene efekte, poput, na primer, kongresnog turizma ili, u Predlogu zakona u proceduri, lovnog turizma. Ideja je potpuno korektna, ali isključivanje lovno-turističke delatnosti iz Predloga zakona svakako nije imalo uporište iz više razloga, te želim da kažem da je Poslanički klub SPS-JS, prihvatajući inicijativu i predloge više zainteresovanih subjekata, stručne javnosti, ljudi iz sveta lova, predložio i podržao amandmane kojima se u članu 1. Predloga zakona uređuje i lovno-turistička delatnost, a posle člana 87. predviđa novo poglavlje VII Lovno-turistička oblast, koja se reguliše novim članovima od 87a do 87đ, uz predviđene kaznene odredbe za neprimenjivanje odredaba koje regulišu ovu oblast. Mogućnosti i potencijali lovišta Srbije su dokazani, a svima su nam bliska vremena kada su naša lovišta bila jedna od najatraktivnijih u Evropi. U Srbiji egzistira oko 100.000 lovaca i oko 1.000 pratećih raspoloživih objekata, a samo Autonomna pokrajina Vojvodina raspolaže sa 2.152.635 hektara lovnih površina i sa 91 ustanovljenim lovištem. Ali, lovni turizam je posebno osetljiva grana i svaki propust je ogroman rizik da se poremeti ravnoteža i time nanese daleko veća šteta od koristi. Zato samo stručno i organizovano gazdovanje raspoloživim resursom može obezbediti značajnije prihode, pre svega od pratećih usluga, kako pansionskih, tako i vanpansionskih, te da se i u ovom sektoru stvore uslove za nova radna mesta. Izražavam zadovoljstvo što su predstavnici predlagača imali razumevanja za argumentaciju, kao i većina članova Odbora za trgovinu i turizam, te su ovi amandmani Poslaničkog kluba SPS-JS postali sastavni deo Predloga zakona o turizmu. Uvažavajući navedenu argumentaciju predloženih zakonskih rešenja poslanici SPS-JS podržaće u načelu ovaj set predloga zakona. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić.
Poštovana potpredsednice, gospodine ministre, koleginice poslanice i kolege poslanici, poslednje vreme došlo, gospodine Dinkiću – predstavnik SPS-a kaže da država ne treba da se bavi preduzetništvom i u turizmu, vama. I mi se slažemo se da država ne treba, i to je naša glavna primedba na ovaj zakon – osnivanje nacionalne turističke korporacije, jer zaista mislimo da država mora da izađe iz biznisa, a posebno iz turizma. Znamo da je proteklih godina država pravila i skijališta u vašoj režiji, znamo koliko je to donelo novih turista i prihoda. U svakom slučaju, mislimo da nije održana javna rasprava kakva je trebalo da bude održana povodom ovog zakona. Možda ste razgovarali sa udruženjem turističkih agencija, ali više od sto turističkih organizacija nije konsultovano za vreme izrade ovoga zakona. Mislimo da se usvajanjem ovog zakona odstupa od Strategije razvoja turizma. Ta strategija razvoja je plaćena skupo i nije tako loša, bez obzira na to ko je radio, ali mislimo da u njoj ima dobrih stvari, između ostalog i zadržavanje, odnosno osnivanje turističkih regija. Ovim zakonom ukidate turističke regije i organizacije. Mislimo da to nije dobro, da to rešenje nije u skladu sa evropskom praksom. Između ostalog, ima još nekih stvari kojima se odstupa od Strategije razvoja turizma Republike Srbije. U obrazloženju ovog zakona navedeni su neki od razloga za njegovo donošenje, ali u tom obrazloženju nedostaje ono što je najvažnije – šta Srbija želi da učini u oblasti turizma, kakva turistička destinacija Srbija treba da postane, da li treba da postanemo, recimo, kao Rumunija iz osamdesetih godina, gde je sve jeftino, od pića, žena i ostale zabave, ili nešto mnogo više? Vaše obrazloženje, odnosno onog ko je pisao, puno je poštapalica i paušalnih tvrdnji, umesto odgovora na ova suštinska pitanja, kakav je odnos javnog i privatnog sektora itd. Tu piše da sa sadašnjih 87.000 smeštajnih kapaciteta u zastarelim objektima Srbija ne postiže ni približne poslovne rezultate kao što su oni koje ostvaruju konkurentske zemlje. Zbog zatvorenosti tržišta kasnio je proces restrukturiranja i privatizacije, nije bilo značajnih ulaganja iz zemlje i inostranstva, tako da je izostao razvoj novih oblika turističke ponude. Mislimo da nedostaje analiza vlasničke strukture pomenutih objekata i 87.000 smeštajnih kapaciteta, jer nije moguće da su svi u zastarelom stanju, postoje u ovoj zemlji i objekti i kapaciteti koji su se gradili i razvijali poslednjih devet godina, i to su uglavnom radili privatni investitori i preduzetnici. Drugo, nije tačno da je samo zatvorenost tržišta razlog što je naša turistička ponuda i infrastruktura neadekvatna. Već devet godina se ne može reći da postoji zatvorenost tržišta, a već pet godina Vlada, pre svega vi i vaša stranka u njoj, ostvaruje koncept razvoja turizma koje sprovodi sada to vaše ministarstvo koje se zove Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja. Nedeljama se pojavljujete ovde sa nekakvim reformskim predlozima, u kojima je promena uglavnom u tome što se svi potencijali ove zemlje, ili oni za koje ste vi nadležni, sa otvorenog tržišta i privatne inicijative prebacuju i guraju pod isključivu nadležnost ili kontrolu države i tog vašeg ministarstva. Tako je kada je u pitanju zakon o privrednoj komori; nažalost, tako je kada je u pitanju i ovaj zakon. Nekako je stvarno zanimljivo da se vi, koje ljudi doživljavaju kao stranku liberalnih uverenja, naročito u ekonomskom smislu, stalno zalažete za jedan koncept koji se zvao etatistički model, svemoguću državu, ne samo u turizmu, gde je vaša nadležnost, nego recimo i u zdravstvu, jer vaš kolega donosi uredbe i propise koji apsolutno idu protiv privatnog sektora i u korist državnog. Mislimo da nas sve ovo što radite, pa i ovaj predlog zakona, vodi ka nekakvoj vrsti planske privrede i mislimo da to nije dobro. Kažete da je mala produktivnost u turizmu. Jeste, baš zato, da ste malo analizirali morali biste priznati – mala je zbog toga što se država mešala i zato što je država bila glavni preduzetnik ranije. Zato je mala produktivnost. Sada ćemo povećati produktivnost tako što ćemo pojačati državni intervencionizam u ovoj oblasti. Mi mislimo da je to kontraproduktivno i apsolutno pogrešno. Šta Srbija uopšte želi od turizma? Često u svom izlaganju govorite o konkurentskim zemljama. Koje su to zemlje? Na jednom mestu koristite primer Grčke, Tunisa, Egipta, kao opravdanje da se država pojavljuje kao glavni igrač na turističkom tržištu. Ali, te zemlje su apsolutno u svakom smislu drugačije od Srbije. One su turističke po definiciji, ne treba da postanu turističke. To im omogućavaju prirodni resursi, more, istorijske okolnosti, nasleđe, tako da ne mislimo da je to uporedivo kada kažete da Grčka ima nacionalnu korporaciju za turizam, to nikakve veze nema sa ovim što hoćemo ovde da uradimo. Nažalost, često vaši zakoni otvaraju pitanje šta se njima hoće, tako da ima špekulacija, bilo je špekulacija oko komore, neko kaže, ne mi, čak i iz vaše vladajuće većine, da je u pitanju da neke komore koje imaju imovinu na dobrim mestima u gradovima odu u stečaj, pa da se ta imovina otuđi. Idući tom logikom i ja sam počeo da razmišljam šta se krije u ovom zakonu, gde je ta kvaka kada je u pitanju imovina, jer mora da je ima. Mi se energično protivimo ovlašćenju Vlade da proglašava područja zaštićene prirode odnosno turističke prostore, zaštićene turističke prostore, kao što su nacionalni parkovi ili parkovi zaštićene prirode. Mislimo da to mora da se radi zakonom. Vi ovde kažete u zakonu da će akta o proglašenju turističkog prostora i dalje donositi Vlada. Propisano je da tim proglašenim turističkim prostorom upravlja privredno društvo koje je osnovano za obavljanje delatnosti u oblasti turizma, i to od strane javnog preduzeća, odnosno Republike Srbije, autonomne pokrajine, opštine, grada ili grada Beograda, u kome je kapital tog osnivača većinski. Ali, ovim zakonom dozvoljavate upravljanje tim proglašenim turističkim prostorom. Kažete da se upravljanje tim prostorom može poveriti drugom pravnom licu, koje se određuje po sprovedenom postupku javnog oglašavanja ili prikupljanjem ponuda, a na koji se shodno primenjuju odredbe zakona kojim se uređuju javne nabavke. To znači da kao što ste vi, ne vi, nego Vlada u kojoj ste bili, proglasili park prirode Mokra Gora i dali na upravljanje javnom preduzeću i imenovali za direktora gospodina Kusturicu, tako sutra, po ovom zakonu, možete neki sličan park da poverite na upravljanje firmi koja pripada meni i Vesni Pešić. To daje mogućnost. Šta dalje kaže u zakonu? Vesna Pešić i ja upravljamo Starom planinom, vi ste nam dali. Prvo ste proglasili, pa ste dali nama da upravljamo. Piše ovako – u korist upravljača (to smo sada Vesna Pešić i ja) turističkim prostorom ovim zakonom je ustanovljeno i pravo preče kupovine zemljišta, šume ili druge nepokretnosti u okviru turističkog prostora. Znam da nas dvoje nećemo doći u priliku da upravljamo turističkim prostorom, pa i da koristimo pravo preče kupovine, ali sam siguran da neko hoće. To je jedna od mina i zamki ovog zakona, gde možete da kažete da je to privatno - javno partnerstvo. Zalažemo se za privatno - javno partnerstvo, ali privatno - javno partnerstvo u zemlji u kojoj ne postoji ovolika korupcija, u kojoj su regulisane javne nabavke, u kojoj po svemu drugom može da se govori o tome, to je u redu. Ovde, u Srbiji, ovakvoj, koju vodi vaša vlada i prethodne, bojim se da je ovo prilično opasno, posebno ako dodamo ceo segment zakona o lovnom turizmu, gde se predviđaju lovačke brvnare, lovačke kuće, pa čak i lovačke vile. Bojim se da se na neki način time ulazi na mala vrata u pravo gradnje na imovini koja je apsolutno generacijama prirodno dobro ove zemlje, koje treba da ostavimo i našoj deci. Znamo da se u nekim drugim zemljama takvi prostori često regulišu od strane onih koji žele da grade, imaju novac, odnosno stvaraju se uslovi za gradnju šumskim požarima. Čini mi se da će ovde biti to sa nekakvim lovačkim kućama, kolibama i vilama, uz upravljanje privatnih firmi javnim dobrom. Loše je iskustvo kada jedan čovek upravlja nečim što se zove park prirode. Analizirajte koliko je para Mokra Gora dobila, Emir Kusturica od Železnice, od Nacionalnog investicionog plana i pogledajte kakvi su efekti toga. Nismo protiv toga. Mokra Gora je postojala i pre nego što je gospodin Kusturica poželeo da upravlja time, a Vlada Vojislava Koštunica i vaša mu to dala. Činjenica je da ste tom uredbom Vlade njemu, ne meni i Vesni Pešić, nego nekom drugom, dali pravo da ograničava tuđu privatnu imovinu. To je kršenje Ustava i to je moguće samo po zakonu. Od skoro 11.000 hektara tog parka prirode kojim upravlja gospodin Kusturica6.500 hektaraje privatna imovina. On tim ljudima zabranjuje apsolutno sve. To mu je dato kao ovlašćenje kada ste formirali javno preduzeće i odredili ga za direktora. Tamo ima i urbanistička ovlašćenja, policijska ovlašćenja, mora da se pita gde se loži vatra, da se pita kada se kaptira potok, određuje režim parkiranja, čak ima i naoružane ljude! Mislim da to nije baš pravni primer privatno - javnog partnerstva. Mislim da su tu ulaganja mnogo veća nego što je korist, posebno kada imamo uvidu da je idući u susret ovom vašem zakonu gospodin Kusturica napravio privatnu firmu, pa na kraju možemo da kažemo da su ulaganja javna, a profiti privatni i sve to, uslovno rečeno, na državnoj zemlji. Znate da on tamo ima i vozni park. Normalno, lakše je i jeftinije na tim vozilima imati crnogorske tablice. Neće da plaća odnošenje smeća iz nacionalnog parka, odnosno parka prirode, opštini Užice, nego je u tom parku prirode napravio prirodnu deponiju kako bi uštedeo novac i ne bi plaćao. Za uzvrat je, kao rezultat prošle godine, taj park prirode, njegov, naš, vaš, pošto je to javno preduzeće, bar delimično, opštini Užice uplatio 300.000 dinara za godinu dana od turističke takse, izvinjavam se, 220.000, ispravlja me Nataša, a samo hotel "Omorika" 4,5 miliona dinara. To je jedan primer kako funkcioniše kada se nacionalno bogatstvo poveri na upravljanje nekome ko nismo Vesna Pešić i ja. Mislim da ovaj zakon u načelu ne može dobiti našu podršku zato što ima mnogo stvari koje nam se ne dopadaju, između ostalog, iznad svega, pre svega, taj etatizam i formiranje nacionalne korporacije. Zaista moramo da prenesemo poruku Turističke organizacije regije zapadna Srbija, koja je nezadovoljna ukidanjem turističkih regija i turističkih organizacija. Vaš državni sekretar je na Odboru rekao da to nije tačno i da je dozvoljeno osnivanje, da nije zabranjeno. Međutim, u obrazloženju zakona jasno piše da se regije ukidaju, turističke organizacije regija. To što se ne pominju znači da se ukidaju. Mislimo da je to nešto što nije u skladu sa nečim što se zove evropska praksa, jer, na kraju krajeva, znamo da se u EU, kojoj želimo da se pridružimo, insistira upravo na decentralizaciji i regionalnom povezivanju. Evropska unija prepoznaje regije kao oblik organizovanja u mnogim projektima. U obrazloženju Predloga zakona nigde ne stoji razlog zašto se ukida turistička regija. Verovatno zbog toga što bi bilo teško navesti neko logično obrazloženje, jer 1. decembra 2008. godine u Užicu je održana javna rasprava u vezi sa Predlogom zakona i vi ste rekli da je Predlogom zakona, pričam o Predlogu zakona o regionalnom razvoju, predviđeno da u Srbiji postoji sedam evroregiona i da Užice treba da bude centar Zapadne Srbije. Najznačajnije funkcije evroregiona, tada ste rekli, biće saradnja sa drugim regionima u Evropi i konkurisanje za sredstva iz IPA fondova. Nekako mi izgleda da ukidanje regija i turističke organizacije regije znači da bi bilo bolje da se ipak iz vašeg ministarstva kontroliše konkurisanje za sredstva iz IPA fondova, nego da to neko iz zapadne Srbije, jugoistočne Srbije ili Šumadije radi, pa da štrpne nešto što već može da se kontroliše na nivou ministarstva. Pomenuli ste kako ćete smanjiti broj članova Upravnog odbora u Turističkoj organizaciji Srbije, kao mere štednje, ali niste pomenuli da ste osnovali Dunavski centar za kompetenciju u svom ministarstvu, gde ćete zaposliti i strance, sve na teret poreskih obveznika Srbije. U vašem odgovoru bih voleo da čujem zašto ne može da postoji turistička regija zapadna Srbija, koja objedinjuje deset opština zapadne Srbije, a u vašem ministarstvu može da postoji Dunavski centar za kompetenciju. Još jedna nelogičnost na kraju ovog zakona jeste što predviđate da se finansiranje lokalnih turističkih organizacija, opštinskih turističkih organizacija za promociju turizma obezbeđuje iz prihoda ostvarenih obavljanjem delatnosti i iz drugih sopstvenih prihoda (kojih, svi znamo, nema), donacijama, prilozima domaćih i stranih pravnih i fizičkih lica. Da li će ih biti? Sumnjamo da će ih biti, posebno u lokalu. Pod tri predviđate – u suštini, to je namera zakona – sredstva budžeta Republike Srbije. Sredstvima budžeta Republike Srbije hoćete da finansirate lokalne turističke organizacije. Mislimo da to nije normalno. Do sad su se, logično je, finansirale iz lokalne samouprave, odnosno sredstvima lokalne samouprave, kojoj ostaje 80% turističkih taksi. Ovo je još jedan dokaz tog etatizma koji ovaj zakon donosi i koji svakako neće od Srbije napraviti poželjnu turističku zemlju, niti povećati produktivnost srpskog turizma, nego upravo suprotno, doći će do kontrole… (Predsedavajuća: Dvadeset minuta, narodni poslaniče, vreme koje vam je na raspolaganju je iskorišćeno.) … sektora na način na koji to Vlada radi, a to je svakako sve pre nego liberalno i napredno. Hvala.
Reč ima potpredsednik Vlade i ministar ekonomije i regionalnog razvoja gospodin Mlađan Dinkić. Molim vas da date prijavu.
Hvala. Zaista cenim svaku objektivnu kritiku, bez obzira na to od koga dolazi, da li je to pripadnik neke političke stranke, da li je to stručnjak, da li je to običan građanin. Ako je kritika objektivna, uvek je rado prihvatam. Zaista, kada neko kritikuje samo kritike radi, onda je to nešto što je karakteristika određenih ljudi, a ovo što je gospodin Ostojić govorio jesu kritike kritike radi. Primera radi, tačno je da je Strategija razvoja turizma, koju ste i sami pohvalili, urađena dobro. Pitali ste se zašto neke odredbe iz Strategije turizma koje su bile tu nisu sad u novom zakonu i pohvalili ste neimenovanog autora Strategije turizma. Taj neimenovani autor Strategije turizma jeste Goran Petković, državni sekretar u Ministarstvu ekonomije, koji je napisao i ovaj novi zakon. Očito da je u praksi, pošto je strategiju pisao kao profesor Ekonomskog fakulteta, video da neke stvari nisu baš takve. Što se tiče turističke organizacije regije, u praksi se pokazalo da je samo zapadna Srbija uspela da napravi funkcionalnu turističku organizaciju regije. Jedna poslanička grupa, u ovom slučaju SNS, podnela je amandman i tražila da se vrati i ta odredba. Goran Petković me je savetovao da, iako se to do sada nije pokazalo funkcionalno, osim u zapadnoj Srbiji, ipak treba da ostavimo tu mogućnost, tako da smo amandman prihvatili. Moje pitanje je, gospodine Ostojiću – zašto vi niste podneli takav amandman, ukoliko zaista smatrate da treba da postoji takva regija? Taj amandman jeste prihvaćen, mada upozoravamo da se do sada to nije funkcionalno pokazalo i da niko drugi osim zapadne Srbije to nije iskoristio. Ali, ne želimo da one koji su bili napredniji sad sprečavamo da imaju svoju organizaciju. Možda će i drugi regioni sutra da ih osnivaju. Druga stvar, kritikovali ste etatizam, odnosno osnivanje nacionalne korporacije za razvoj turizma. Gospodine Ostojiću, pretpostavljam da se zalažete za ulazak Srbije u EU. Ako je to tako, mogu da vam kažem nekoliko stvari. Neke su formalne, neke su suštinske. Od formalnih stvari možda je za vas relevantno to da će ova korporacija povući milion evra iz IPA fondova EU, s obzirom na to da predstavlja jedan od prioritetnih projekata za finansiranje iz IPA fondova u 2009. godini. Čeka se samo usvajanje ovog zakona da bi ta sredstva bila povučena. Ukoliko Evropska unija, za koju se i ja zalažem, pretpostavljam i vi, podržava formiranje ovakve institucije kao jednog oblika efikasnijeg organizovanja turizma, onda to možete nazvati etatizmom. Činjenica jeste da u našim glavama možda postoji konfuzija oko toga šta je uloga države, šta je uloga tržišta, ali pokazalo se da niti uloga države može biti trajno definisana kao uloga koja zavisi od perioda vremena, niti uloga tržišta može biti definisana knjiški, trajno, i to zavisi od vremena. Videli ste i sami šta je tržište napravilo u finansijskom sektoru u zemljama koje nisu regulisale to tržište, kao što je to bila Amerika. Isto tako, vidite i sami, pomenuli ste, doduše potpuno opravdano, da su Egipat i Grčka same po sebi turističke zemlje i da verovatno vi mislite da je njima ta korporacija koju oni imaju, kao što mi želimo da napravimo, nije dovoljno pomogla, već bi oni imali takve prihode i da nisu imali korporaciju. Međutim, želim da vas uverim da je Sirija bila apsolutni autsajder u turizmu. Nakon osnivanja ove korporacije i mešanja države u proboj turizma, Sirija je sada postala ozbiljna turistička zemlja. Ima i drugih primera. Mi svakako nismo zemlja koja se može po potencijalima za turizam porediti niti sa Egiptom, niti sa Grčkom, niti sa Kiprom, ali upravo zbog toga što nemamo te prirodne potencijale na onaj način na koji imaju velike turističke destinacije država neke procese mora da pogura. Što se tiče uloge korporacije, ona zapravo treba da uvede model projektnog finansiranja i upravljanja turističkim destinacijama. To ne može nijedno ministarstvo. To Vlada ne može. To moraju da rade ljudi koji su stručni za ovu oblast. Kada pominjete da li država treba da se meša ili ne i u kojoj meri, samo je pitanje mere. Zakon ovde predviđa partnerstvo javnog i privatnog sektora i potpuno je sigurno, ukoliko država u nekim potencijalnim turističkim regijama ne bi gradila infrastrukturu, nema šanse da tu dođu hotelijeri, nema šanse da neko napravi restorane. Navešću vam makar dva primera za to. Jedan primer, koji ste vi pominjali, jeste Stara planina. Stara planina godinama stoji ovakva kakva je bila do pre par godina. Da država nije krenula da gradi put, da država nije izgradila prvu žičaru, Stara planina bi za vek vekova ostala takva. Nikakva privatna inicijativa ne bi pomogla. Odliv stanovništva bi se nastavio. Ljudi tamo više ne bi živeli. Tamo žive ljudi koji imaju zaista visok prosek godina, iz prostog razloga što su mladi napuštali čitavo područje istočne Srbije. Međutim, kad ste napravili master plan, kad ste krenuli da ulažete u infrastrukturu, napravili prvu žičaru, automatski se rađa ideja za izgradnju hotela, restorana, biće proizvodnje hrane za te turiste i jedna turistička regija polako počinje da se oblikuje. Da li je to moglo i da li može da se učini bez države? Ne može. Država mora u takvim situacijama da povuče ozbiljne prve korake. Isto važi i za različite destinacije koje se godinama opisuju od strane zaljubljenika u turizam kao naša velika šansa, kao što su arheološka nalazišta, kao što su različita kulturna dobra poput Romulijane, Lepenskog vira, Viminacijuma. Bez ulaganja države u to i bez većeg marketinga ova nalazišta i ovi spomenici sigurno bi ostali kakvi su bili prethodnih vekova. Dakle, država ima važnu ulogu u razvoju turizma i ova korporacija treba da se bavi samo prioritetnim turističkim destinacijama – već sam napomenuo, njih nema više od desetak u celoj Srbiji – dok lokalne organizacije treba da pomognu razvoju svojih lokalnih turističkih potencijala. Što se tiče vaše konstatacije da smo ulagali novac u prethodnom periodu na Kopaoniku, mogu da vam kažem da sam ponosan na to, jer da Kopaonik nije doživeo revitalizaciju infrastrukture, nikada ne bi imao ovoliki broj turista koliko ima sada, niti bi imao bilo kakav potencijal, jer su u poslednjih pet godina turisti odlazili na planine u inostranstvu. Šteta je što je Kopaonik, maltene, jedini u ovom trenutku i zato je naš cilj da imamo više Kopaonika u narednom periodu. Svaka od tih investicija se više nego isplatila. Ove godine je zabeležen maksimalan broj turista na Kopaoniku od kada se vrše evidencije. Svi oni koji idu na Kopaonik znaju šta je bio Kopaonik pre pet godina i znaju šta je danas. Kada govorimo o brojkama, od kada je gospodin Petković preuzeo resor turizma u okviru Ministarstva ekonomije, kao državni sekretar, odnosno od kad sam postao ministar ekonomije, to je bio 15. maj 2007. godine, zatekli smo prihode od inostranih turista u visini od 430.000.000 dolara. Ovim mešanjem države doprineli smo da se ti prihodi povećaju na 944.000.000 dolara za samo dve godine. Dakle, od 2006. do 2008. godine više su nego duplirani devizni prihodi od turizma u Srbiji. Ako je iko verovao da će Srbija imati preko milijardu dolara prihoda, jer pre samo nekoliko godina, 2005. godine, to je bilo oko trista i nešto miliona... Verovatno niko nije očekivao da Srbija bez mora može da ima toliko. Kažem vam da u narednih pet godina mi to možemo i da dupliramo, ovih milijardu dolara, ali ne tako što ćemo prepustiti inicijativu privatnom sektoru, jer se bez infrastrukture neki potencijalni turistički objekti i destinacije neće nikad razviti. Još dve stvari. Što se tiče Privredne komore, nije tema ovog zakona, tu me čudi pristup. Predložili smo dobrovoljno članstvo u privrednim komorama, da ne moraju privrednici da plaćaju obaveznu participaciju, nego da traže svoj interes. Ako im je udruženje privrednika, komora, dobra, oni će plaćati interes. Zašto ma koga terati da plaća članarinu komorama? Potpuno je obrnuti pristup. Ovde se zalažemo, u ovom slučaju, za dobrovoljnost, da država izađe iz tog sistema i da se privrednici motivišu da budu članovi komora kroz pružanje usluga od strane ljudi koji su zaposleni u tim komorama. Nikada ne možete nikoga naterati da nešto radi tako što mu namećete da plaća da bi neko zastupao neke interese. Kada su privrednici u pitanju, ne može se podstaći komora da ima bolju upravu, da bolje zastupa interese, ukoliko članstvo nije dobrovoljno. Konačno, postavili ste pitanje, verovatno zbog nedostatka informacija, zašto je formiran taj Dunavski centar za kompetenciju. Formiran je na inicijativu nemačke vlade, koja nam je dala milion i po evra donacije, kako bi taj novac plasirali za razvoj turizma u donjem Podunavlju. Takav centar postoji u Ulmu, oni su nam preporučili; dakle, to nije neka nova institucija, to je mehanizam za korišćenje donacije nemačke vlade, članice EU, radi podsticanja turizma donjeg Podunavlja, jer je želja i Nemačke a i Srbije da sa srpske strane bude centar turizma u donjem Podunavlju. Znate i sami da smo korisnici celog tog područja Rumunija, Bugarska i mi. Mi želimo da uradimo nešto više sa tim. Dakle, stvari nisu crno-bele. Principijelno, filozofski, možemo se zalagati za to da država ne treba da se meša u neke stvari, ali ima stvari u koje mora da se meša. Teorijski, država se meša svuda tamo gde postoje deficiti tržišta. To ste učili i vi na fakultetu, to sam učio i ja, to je pravilo. Tamo gde tržište nije u stanju da da nešto što daje dobre efekte, tu država mora da se umeša, u nekim vremenima više, u nekima manje. Nikada te stvari nisu zakucane i fiksne. U ovim vremenima globalne finansijske krize država mora da preuzima još veću odgovornost jer se tržište pokazalo kao defektno, odnosno kao neefikasno. Sutra će to verovatno biti u manjoj meri. Ljudi ne treba da robuju formi, već da gledaju suštinu. Hvala.
Narodni poslanik Zoran Ostojić ima pravo na repliku u trajanju od tri minuta. Izvolite.
Gospodine Dinkiću, ne morate da budete lični. Nisam vas kritikovao radi kritike, mada vi zaista, kako da kažem, privlačite u tom pravcu. Trudio sam se da budem konkretan. Uopšte nisam nijedanput pomenuo Kopaonik. Nadam se da je lapsus, a ne manir, pričam o Mokroj Gori, a vi meni pričate o Kopaoniku. Niste pomenuli Mokru Goru. Vi niste pomenuli Mokru Goru, a ja nisam pomenuo Kopaonik.
Narodni poslaniče, repliku ste dobili zato što pažljivo slušam izlaganja i narodnih poslanika i predstavnika predlagača, pa vas molim da to radimo svi. Dakle, Kopaonik kao turistička destinacija jeste pomenut u vašem izlaganju, pa vas molim da primerite svoju repliku i molim bez dobacivanja narodnim poslanicima. Molim vas da svoju repliku, na koju ste dobili pravo zbog pominjanja vas u izlaganju predstavnika predlagača, primerite onome zbog čega ste repliku dobili. Osnov za dobijanje replike je tumačenje vašeg izlaganja od strane predstavnika predlagača i jedno pogrešno tumačenje ne bi smelo da izazove drugo pogrešno tumačenje. Objašnjenje je usmeravanje narodnih poslanika na čitanje odredaba Poslovnika Narodne skupštine i ne znači oduzimanje vremena koje je na raspolaganju narodnom poslaniku za repliku, tako da od ovog trenutka imate još dva minuta i deset sekundi. Izvolite.
Strategiju razvoja turizma Republike Srbije nije pisao gospodin Petković, nego je to radila konsultantska kuća "Horvat konsalting" iz Zagreba, i ona je to radila i za Hrvatsku, i za Bosnu, i za Crnu Goru i za Albaniju. Nisam je hvalio, jer je nisam proučavao. Neko mi kaže da je "copy, paste" iz Hrvatske, ali mi je to sumnjivo, s obzirom na to da Hrvatska ima more. U svakom slučaju, zakon i strategija se razilaze. Ako je gospodin Petković pisao i jedno i drugo, onda se ne bi razilazili. Ili se razilaze u nekim stvarima zbog interesa koje ovaj zakon treba... To je bila suština mog izlaganja, niste mi odgovorili. Jesmo, mi smo za EU, i za NATO i za EU, i to delima, a ne rečima. Gde se u ovom zakonu uopšte pominju evropske integracije? Samo kada se pominju IPA fondovi. Kažete da ćemo dobiti milion evra iz pristupnih fondova ako osnujemo nacionalnu turističku korporaciju, za koju ste predvideli takođe milion evra, sto miliona dinara. Je l' tako? Je l' to važi i danas? Hoće li i sledeće nedelje, kada dobijemo rebalans budžeta, da bude tih sto miliona dinara ili ćemo ostati i bez toga i bez onih milion dinara? Nije, gospodine Dinkiću, bar što se nas tiče, EU samo u parama, nego je i u vrednostima. Ovde možda ima nekih para, ali centralizacija znači da će malo ljudi kontrolisati te pare, i to je bila primedba na etatizam i na duh ovog zakona, a vrednosti, nažalost, nema. Na kraju krajeva, ne može država da bude preduzetnik koji će praviti žičaru i hotel, država treba da napravi put, a privatni kapital napraviće hotel kada ima puta i kada država da koncesiju privatnom kapitalu da napravi žičaru.
Reč je zbog povrede Poslovnika tražila narodna poslanica Nataša Mićić i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1. Molim vas samo da se prijavite u elektronski sistem, da biste mogli dobiti reč.
Gospođo Čomić, vi ste povredili član 103. Poslovnika Narodne skupštine, koji određuje da možete prekinuti govornika u izlaganju samo ukoliko se on ne drži teme dnevnog reda. To je jasno naznačeno, pogledajte. Vi ste prekinuli gospodina Zorana Ostojića ulazeći u to da li on govori istinito ili ne. Kada bi se tako primenjivao Poslovnik kako vi mislite, vi biste morali da budete stručnjak za sve oblasti i morali biste da prekinete gospodina Dinkića i da ga pitate zašto ništa nije progovorio o parku prirode Mokra Gora, na pitanje narodnog poslanika. Prema tome, povredili ste Poslovnik, član 103. Ne morate da mi objašnjavate, tražim da se Skupština izjasni, zato što ćemo da gubimo vreme pošto ćete da pričate pet minuta. Znači, predsednik Skupštine ili onaj ko ga menja ne ulazi u istinitost onoga što narodni poslanici govore. Sami narodni poslanici snose za to odgovornost.
Narodna poslanice, bez obzira na to što vi imate ili nemate želju da dam objašnjenje, dužna sam, na osnovu člana 100, da vam dam objašnjenje da nije prekršen član 103. U vašem izlaganju, koje je trebalo da posluži da se istakne povreda Poslovnika, sadržano je obrazloženje - ne drži se teme. Narodni poslanik Zoran Ostojić dobio je pravo na repliku. Pravo na repliku je diskreciono pravo predsedavajućeg da procenjuje da li ima osnova da narodni poslanik koji to traži dobije pravo na repliku. Ako se traži pravo na repliku na osnovu onoga što je narodni poslanik procenio da je pogrešno protumačeno ili nedovoljno objašnjeno u odgovoru ili u izlaganju predstavnika predlagača, onda postoji obaveza da se sluša šta je pre toga rečeno. Nema potrebe da predsedavajući bude stručnjak za sve oblasti, ali ima potrebe da narodni poslanici slušaju jedni druge i da slušaju sami sebe. Ako narodni poslanik traži pravo i dobije pravo da replikom odgovori i da replikom obrazloži istinitost sopstvenog izlaganja, onda ima obavezu da pazi šta govori da bi se držao teme. U prethodnom izlaganju narodnog poslanika Zorana Ostojića, u pravu i u vremenu koje je imao od 20 minuta… (Narodna poslanica Nataša Mićić, sa mesta: Nemojte nam, molim vas, još i prepričavati. Stvarno gubimo vreme.) … samo sam ga pažljivo slušala i to je obaveza svih nas. Nisam ga prekidala, bez obzira na to da li lično smatram da je izlaganje tačno, netačno, izgovoreno tečno ili kakvim stilom. Ali, kada traži repliku i kada repliku dobije, onda moramo da pazimo šta govorimo, tako da nema povrede Poslovnika, a Skupština će se u danu za glasanje izjasniti. Povreda Poslovnika, za koju nisam izrekla upozorenje, jeste dobacivanje narodnih poslanika, odnosno narodne poslanice Judite Popović i narodne poslanice Nataše Mićić. Dobacivanje je zabranjeno odredbama Poslovnika, ali nije izrečeno upozorenje zato što smatram da je to potpuno prirodno u ovakvim raspravama i da je dobro za skupštinske rasprave i dobacivanje, kada je duhovito. Narodna poslanica Judita Popović želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Poštovane kolege i koleginice narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, javljam se u smislu člana 31. Poslovnika i pozivam se na moje pravo kao potpredsednika Skupštine. Dakle, u tom smislu sam i sugerisala predsedavajućem na današnjem zasedanju šta treba da radi, odnosno kako treba da vodi postupak, odnosno današnju raspravu. Očigledno je da je tu bilo nekih problema oko objektivnosti vođenja postupka, s obzirom na to da predsedavajuća ulazi u suštinu replike. Dakle, Poslovnik predsedavajućem Skupštine ne daje pravo da ulazi u suštinu da li neko izlaže pravilno ili ne izlaže pravilno, kakve stavove ima i da li se ona konkretno slaže sa tim stavovima. Predsedavajuća je danas, konkretno u ovom slučaju, postupala kao zastupnik, kao punomoćnik gospodina ministra, stavljajući se direktno na njegovu stranu i prozivajući narodnog poslanika Zorana Ostojića da se ne drži teme, odnosno da ima neke probleme oko shvatanja izlaganja gospodina ministra. Shvatam da je gospodin ministar iz koalicije na vlasti zajedno sa predsedavajućom, tako da verovatno imaju iste stavove i o ovoj temi, kao i o mnogim drugim, međutim, to predsedavajućem ne daje za pravo da bilo koga od poslanika, onoga ko se ne slaže sa izlaganjem gospodina ministra, opominje i prekida u izlaganju, time mu onemogućavajući i koncentraciju prilikom tog izlaganja. Dakle, radi se samo o tome da svako ima pravo da za skupštinskom govornicom izlaže svoje stavove, da kaže šta misli o konkretnoj temi, o konkretnom zakonu… (Predsedavajuća: Dva minuta. Isteklo je vreme za izricanje povrede Poslovnika.) … s obzirom na to da sam se pozvala na član 31, kao potpredsednik Skupštine, smatram da imam pravo, ukoliko se ne vodi kako treba… (Predsedavajuća: Narodna poslanice, povreda Poslovnika je regulisana članovima Poslovnika Narodne skupštine.) Radi se o tome da sam se pozvala na član 31…
Pozivanje na član 100, kada se želi dobiti reč da se govori o povredi Poslovnika, jeste pozivanje na član 100. To je pravo jednako za svakog narodnog poslanika, za potpredsednike Narodne skupštine, za predsednike poslaničkih grupa ili ovlašćene predstavnike poslaničkih grupa. Član 31. nije povređen ni u jednom svom stavu. Predsedavajući je u obavezi i jedini sme da prekida svakog govornika Narodne skupštine, ako smatra da onim što izlaže postupa suprotno odredbama Poslovnika Narodne skupštine. Činjenica da sam spomenula da ste dobacivali, a da niste upozoreni, izrečena je sa mojim ličnim stavom, pošto sam za to pitana, da su to događaji koji su dobri za skupštine, ako se rade u skladu sa Poslovnikom, i u skladu sa odredbama koje nas obavezuju na međusobno ponašanje. Replika se traži, a predsedavajući ima diskreciono pravo da repliku da, zbog toga što nešto nije dobro protumačeno ili je pogrešno protumačeno ili je došlo do izricanja nekih uvreda. Da se ministar i potpredsednik Vlade usudio da uvredi narodne poslanike, dobio bi opomenu. Može da proba bilo koji ministar dok predsedavam, pa da vidi da je to tačno. Jednako tako, ne može ni narodni poslanik da tvrdi da nije rečeno ono što je rečeno. U danu za glasanje možemo da se izjasnimo, ako želite, i o ovoj povredi Poslovnika Narodne skupštine. Reč ima narodni poslanik Milutin Jeličić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovani ministre, želim nešto reći u vezi sa zakonima o turizmu i o spoljnoj trgovini. Turizam je jedna od najznačajnijih privrednih grana kojoj moramo posvetiti više pažnje i ulagati više novčanih sredstava, kako to čine mnoge zemlje u okruženju, mnoge razvijene zemlje Evrope i zemlje u razvoju. U nekim zemljama u okruženju turizam je prva ili druga grana privrede, gde bruto društveni proizvod učestvuje u nacionalnoj ekonomiji sa 20 i 25%, kao što su Grčka, Austrija, Španija, Italija, Hrvatska, Crna Gora. Bugarska od turizma dobija nekih petnaestak procenata, toliko učestvuje u bruto društvenom proizvodu. Sada ću vam reći nešto o deviznom prilivu od turizma. U Srbiji je 2008. godine bilo 944.000.000 dolara, odnosno 9% više u odnosu na 2007. godinu kada je devizni priliv iznosio 865.000.000 dolara. Devizni odliv u 2008. godini iznosio je 1.254.000.000 dolara, odnosno 20% više u odnosu na 2007. godinu kada je odliv bio 1.041.000.000. Deficit priliva i odliva u turizmu iznosi 310.000.000. Treba napomenuti da u deviznom prilivu i odlivu učestvuje i tzv. vanpansionska potrošnja. Ovo su podaci iz NBS. Učešće turizma u srpskom društvenom proizvodu je svega 4,7%, što govori da smo mi nerazvijena turistička zemlja. Zato ova vlada i resorna ministarstva, ministarstvo turizma, treba više da ulažu. Mislim da smo jedina zemlja u Evropi koja nema posebno ministarstvo turizma, a trebalo bi da imamo, s obzirom na značaj turizma kao privredne grane. Kod nas je ministarstvo trgovine i turizma, znači, jednim delom pripada trgovini, jednim delom Ministarstvu ekonomije, zatim, posebno Ministarstvo sporta... Kada bi se napravilo dobro ministarstvo turizma, s obzirom na značaj naše zemlje, imamo potencijale, bez obzira na to što nemamo more, može, uz razvoj poljoprivrede, turizam da nam bude na drugom mestu, kao što je slučaj u Austriji. Na prvom mestu je industrija, na drugom mestu turizam, a na trećem mestu poljoprivreda. Na dobrom putu u razvoju turizma je i Mađarska, koja nema more. Pored poljoprivrede, turizam je značajna grana privrede, koja poboljšava nacionalnu ekonomiju. Sada ću vam reći kako stoje zemlje u Evropi i svetu, sa koliko procenata turizam, kao grana privrede, učestvuje u nacionalnim ekonomijama u bruto društvenim proizvodima. Na prvom mestu je Francuska. U Francuskoj je turizam na trećem mestu, ali je ona najposećenija od strane stranih turista. Tu zemlju poseti 81.900.000 turista, a učešće turizma u bruto društvenom proizvodu je 11%. Španija je na drugom mestu u svetu i Evropi. Broj stranih turista je 59,2 miliona ili 20% bruto društvenog proizvoda otpada na turizam. Zatim, na trećem mestu su SAD, koje poseti 56 miliona, Kinu 54 miliona. Italija je na petom mestu po broju stranih gostiju i učešće turizma u bruto društvenom proizvodu je 13%. Na dvanaestom mestu je Austrija, koja nema more, a poseti je 21.000.000 stranih turista, a učešće od turizma u nacionalnom bruto proizvodu Austrije iznosi 25%. Grčka je na šesnaestom mestu sa 20% učešća turizma u bruto društvenom proizvodu, sa 16.000.000 turista. Hrvatsku poseti devet miliona turista, a učešće u bruto društvenom proizvodu od turizma je 25,5%. Susedna Bugarska je na 39. mestu; nju poseti 5,2 miliona turista, učešće turizma u bugarskom bruto društvenom proizvodu iznosi 15%. Nas poseti oko 1.400.000 stranih turista i, rekao sam, bruto društveni proizvod od turizma je 4,7. Što se tiče razvijenosti turizma u našoj zemlji, maločas je ministar napomenuo značajne turističke destinacije. Kod nas je uglavnom razvijen banjski i planinski turizam, a velike su perspektive za razvoj seoskog, lovnog, ribolovnog, rečnog, sportskog, verskog turizma. Tu mislim na srednjevekovne gradove i na mnogobrojne manastire koje treba iskoristiti u svrhu turizma; uz malo ulaganja države tu se može obezbediti značajan devizni priliv u našoj zemlji. Što se tiče posećenosti domaćih turista, najposećenije naše destinacije u januaru ove godine su Kopaonik, odakle dolazim ja, iz opštine Brus, sa 155.880 domaćih turista, a Zlatibor je na drugom mestu sa 70.729, Beograd je na trećem mestu sa 47.000, zatim Vrnjačka Banja 47.000 i nešto, Divčibare 31.000, Tara 29.000, Niška Banja 29.000, Sokobanja, Banja Koviljača itd. Podatke o poseti stranih turista ministar je maločas rekao, da je najposećeniji Beograd, pa posle ide Kopaonik, Novi Sad, Zlatibor, Niš itd. Šta je bitno napomenuti što se tiče razvoja turizma u našoj zemlji i koji su to problemi na koje se najčešće žale domaći i strani turisti, a na kojima moramo puno toga da uradimo? Ti problemi na koje se žale domaći i strani turisti su uglavnom infrastrukturni, turistička i druga signalizacija, zastarelost hotelskih kapaciteta i smeštaja, čistoća i komunalni problemi u turističkim centrima, zatim transport od turističkih destinacija (udaljenost od Aerodroma Beograd do Kopaonika je nekih 300 kilometara). Na to se najviše žale strani turisti. Pošto smo kod aerodroma, postavio bih pitanje Vladi, ovde nema resornog ministra – zašto ne radi aerodrom u Nišu punim kapacitetom, nego služi kao neko privremeno rešenje? Taj aerodrom može da pokrije pola centralne Srbije, južno i jugoistočno, udaljenost centra Kopaonika je svega 120 km od niškog aerodroma. Sigurno bi broj stranih turista bio mnogo veći kada bi taj aerodrom radio. Najveći problem srpskog turizma je kratak period zadržavanja turista, jer im ugostiteljsko-turistički objekti ne pružaju sve udobnosti i potpunu zabavu. Kod nas u Srbiji svaki osmi hotel ima bazen za kupanje, a svaki deseti ima sportske terene i sadržaje, dok svaki šesti ima neke konferencijske sadržaje. Država mora na tom polju i resorna ministarstva ... Nažalost, opet kažem da ministarstvo turizma treba da dobije mnogo veći značaj nego što ima sada, jer je podeljeno u nekoliko resornih ministarstava. Zbog toga su nam ovako loši rezultati a učešće deviznog priliva od turizma u našoj ekonomiji vrlo malo. Usled svih ovih problema i zbog toga što je ovo ministarstvo turizma iscepano i iseckano u više resornih ministarstava, Nova Srbija i poslanici Nove Srbije neće glasati za ovaj zakon dok se ovo jednom ne uredi onako kako treba. Pored poljoprivrede, turizam zaslužuje da bude druga grana privrede u našoj zemlji. Hvala.
Reč ima potpredsednik Vlade, ministar ekonomije i regionalnog razvoja gospodin Mlađan Dinkić.
Evo par odgovora na vašu diskusiju. Što se tiče osnivanja posebnog ministarstva za turizam, verujte mi, nema potrebe da se osniva, jer samo dve zemlje u Evropi imaju takva ministarstva, Grčka i Hrvatska, s tim što je u Hrvatskoj to ministarstvo turizma i pomorstva zato što imaju more i zato što najveći prihod od turizma ostvaruju na bazi mora. Mi nemamo more i zaista nije potrebno, a i druge zemlje su na isti način rešile pitanje sektora turizma. Dakle, u svim zemljama u Evropi u okviru ministarstva ekonomije je i sektor za turizam. Slažem se sa vama da je potrebno ići sa većim ulaganjima kako bismo imali veće prihode. Činjenica jeste da trenutno imamo milijardu dolara prihoda od turizma, a da naši turisti troše u inostranstvu, kao što ste rekli, milijardu i dvesta, što znači da imamo deficit. Međutim, Vlada ne može i neće da sprečava ljude da sami biraju gde će putovati; učinićemo nešto drugo, pokušaćemo da podstaknemo razvoj domaćeg turizma i iz ovog programa Vlade. U četvrtak, želim da vas obavestim, Vlada će usvojiti dopunu Programa za ublažavanje mera svetske ekonomske krize i kod stavke "subvencionisani potrošački krediti", koji su namenjeni za kupovinu robe domaće proizvodnje, biće uvedeno i kreditiranje, po subvencionisanim kamatama, turističkih putovanja u Srbiji u ovoj godini. Drugim rečima, posle Uskrsa banke će za sve one građane koji žele odmor da provedu u Srbiji, u turističkim mestima Srbije, početi da odobravaju povoljne kredite na rok od šest do dvanaest meseci, sa kamatom koja će biti kao za kupovinu kragujevačkog "punta" - 4,5% godišnje. Dakle, proširujemo kreditiranje građana sa kupovine domaćih dobara na kupovinu domaćih usluga, jer turističke usluge predstavljaju važne usluge. To će biti dostupno nakon donošenja ove odluke Vlade i odmah nakon toga banke će krenuti sa tim kreditiranjem. Inače, postavili ste pitanje u vezi sa aerodromom u Nišu. Zahvaljujući tome što će poslanici Narodne skupštine usvojiti ratifikaciju Sporazuma o slobodnom nebu nad Evropom otvoriće se mogućnost, konačno, da i u Srbiji lete tzv. niskobudžetne avio-kompanije, čime će aerodrom u Nišu, kao i beogradski, biti atraktivniji. Istovremeno, Vlada je izdvojila za ovu godinu odgovarajuća sredstva za renoviranje piste na niškom aerodromu, kako bi mogli da sleću i veći avioni. To renoviranje bi trebalo da se završi u toku ove i sledeće godine. Što se tiče Kopaonika, moji saradnici su mi dali podatak – samo u prva tri meseca ove godine ostvareno je 67% više prihoda od turizma na Kopaoniku nego cele 2004. godine. Dakle, za tri meseca ove godine, nakon onih ulaganja države u prethodnih pet godina, rast prihoda i broj turista za 47%. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milan Đokić, ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe G17 plus.
Uvaženo predsedništvo, poštovani potpredsedniče Vlade, pred nama je danas između ostalih zakonskih rešenja i tekst Predloga zakona o turizmu, privrednoj grani koja je u Srbiji poslednjih godina u velikoj ekspanziji. Kao što je ministar i rekao, ti prihodi su u poslednjih pet godina utrostručeni. Godine 2004, ponovo bih napomenuo, ti prihodi su iznosili samo 300.000.000 dolara. Već u 2008. godini u Srbiji je boravilo 2.200.000 gostiju i ostvareno je blizu sedam i po miliona noćenja, čime je realizovan prihod od blizu milijardu dolara. Napominjem da je ovo dugoročnim planovima bilo predviđeno tek za 2012. godinu, a evo, već je skoro ostvareno u 2008. godini. I pored toga, evidentno je da značajni turistički potencijali koje kao država imamo nisu u dovoljnoj meri razvijeni i komercijalizovani na turističkom tržištu i da prostora za dalji napredak turizma kao privredne grane svakako ima. Upravo je i svrha usvajanja novog zakona o turizmu da stvori uslove za bolji sistem planiranja i upravljanja u turizmu, da poboljša konkurentnost srpskog turističkog proizvoda i da bolje pozicionira Srbiju na globalnomevropskom pa i svetskom tržištu. Do pre nekoliko godina primeri dobrih i uspešno realizovanih projekata iz oblasti turizma su bili retki i sporadični. Sav turistički potencijal Srbije bio je prepušten lokalnim samoupravama koje, i pored dobre volje, nisu imale dovoljno kapaciteta, niti finansijskih, niti organizacionih, niti kadrovskih, niti institucionalnih, da naprave značajnije pomake u turizmu. Jasno je da opštine iz svojih budžeta ne mogu da finansiraju niti potrebnu komunalnu infrastrukturu, niti turističku infrastrukturu, ne mogu da finansiraju ni preko potrebnu plansku dokumentaciju, ne mogu da reše, po pravilu, nagomilane probleme sa pravno-imovinskim odnosima. Na kraju krajeva, ne mogu ni da adekvatno upravljaju i da formiraju modele za upravljanje destinacijama. Često pominjan primer danas jeste primer Stare planine, koja je nesporno najveći planinski potencijal za razvoj turizma, čak i u Evropi. Taj resurs jestajao neiskorišćen sve dok država nije odlučila da se ozbiljnije pozabavi ovom temom. Najpre je urađena planska dokumentacija, investicione studije, zatim su rešeni pravno-imovinski odnosi, na kraju je započet jedan intenzivan investicioni ciklus u kapitalnu komunalnu i turističku infrastrukturu. Kao posledicu toga, iako je samo par procenata od celokupnih potencijala Stare planine stavljeno u funkciju za sada, imamo da skoro potpuno zamrla staroplaninska sela ponovo oživljavaju, da se u njih vraćaju deca onih kojih su iz tih sela davno otišli, da niču nove kuće sa sobama i apartmanima za izdavanje, otvaraju se ugostiteljski objekti, registruju se poljoprivredna gazdinstva. Takvi primeri su prisutni i na Kopaoniku, na Goliji, na Tari i svuda gde je država u prethodnom periodu intervenisala na ovakav ili sličan način. Mnogi žitelji Zaječarskog, Pirotskog i Nišavskog okruga vide neku svoju poslovnu, ali i egzistencijalnu šansu upravo u razvoju turističkog biznisa, recimo, na Staroj planini. Sve ovo napominjem da bih naglasio da želja države nije da ovim zakonom i formiranjem nacionalne turističke korporacije oduzme ingerencije ili prihode lokalnim samoupravama, što se čestoimputira, već naprotiv, da stvori mehanizam za efikasno intervenisanje države, i finansijsko, i organizaciono, i stručno, ali i institucionalno. Primeri iz razvijenih turističkih zemalja gde je bilo problema sa razvojem turizma, gde je bila smanjena produktivnost, gde nije bilo dovoljno snage ni u javnom ni u privatnom sektoru govore da država može da vrlo efikasno, kroz formiranje specijalizovanih agencija, kroz formiranje privrednih društava sa većinskim udelom države, priprema investicione projekte, pa čak i sama deluje kao preduzetnik, a sve u cilju boljeg i ubrzanog razvoja turizma. Korisno je da država delegira svog institucionalnog predstavnika koji će biti ne samo inicijator korisnih projekata, već i stabilan partner i domaćim i međunarodnim investitorima koji žele da ulože novac u razvoj turizma u Srbiji. Upravo je nacionalna turistička korporacija osnovni, ali ne i jedini, institucionalni predstavnik države koja će, s druge strane, nadoknaditi i vrlo evidentan deficit lokalnih subjekata razvoja kojih u Srbiji, nažalost, još uvek nema u dovoljnoj meri. Po ovom zakonskom rešenju promocijom turizma se i dalje bave turističke organizacije Srbije i turističke organizacije lokalne samouprave. Takođe, zadržana je i postojeća podela na agencije organizatore putovanja i turističke agencije posrednike u prodaji turističkih putovanja; propisani su tehnički i kadrovski uslovi za formiranje agencija, tako da svaka agencija mora da ima najmanje jednog zaposlenog kao rukovodioca ekspoziture, sa najmanje višom stručnom spremom turističkog, ekonomskog ili bilo kog drugog društvenog smera. Ovo će svakako dati doprinos i upošljavanju stručnog kadra, s jedne strane, ali će sa druge strane izvršiti selekciju ozbiljnih agencija od onih koje to nisu ali se i dalje bave ovim poslom. Predloženim rešenjima se pooštrava odgovornost agencija organizatora putovanja, kako bi se disciplinovanije pridržavali programa i uslova putovanja. Novina u ovom zakonu, koja je takođe jako bitna, jeste i uvođenje penala za neadekvatno zaposedanje najvrednijih turističkih destinacija, u iznosu od čak dva miliona evra. Na samom kraju, nakon izrade Strategije razvoja turizma, koja je definisala osnovne pravce razvoja turizma u Srbiji, nakon izrade mnogih master planova koji su dali precizne smernice razvoja i upravljanja najvrednijim turističkim destinacijama, na korak smo od usvajanja zakona o turizmu koji treba da da pravni okvir za efikasno i racionalno upravljanje razvojem turizma, sa jedne strane, i s druge strane, da izvrši usaglašavanje sa svetskim i evropskim normama i standardima. Na kraju, ono što je takođe bitno, ovim zakonskim rešenjem je obezbeđena i veća zaštita za korisnike turističkih usluga. Zbog svega navedenog u svim izlaganjima, Poslanička grupa G17 plus će podržati u danu za glasanje Predlog zakona o turizmu, sa potpunim ubeđenjem da će se njime učiniti značajan iskorak u razvoju turizma u Srbiji. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Arsen Đurić, ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe DSS.
Poštovano predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, na početku svog izlaganja želeo bih da izrazim nezadovoljstvo zbog toga što je vladajuća koalicija objedinila raspravu o četiri predloga zakona: o spoljnotrgovinskom poslovanju, Predlogu zakona o standardizaciji, Predlogu zakona o turizmu i Predlogu zakona o tehničkim zahtevima za proizvode i ocenjivanju usaglašenosti. Složićete se da ova četiri zakona nemaju mnogo zajedničkog i na taj način smo onemogućeni da na kvalitetan i valjan način diskutujemo o ovim predloženim tekstovima, zbog nedostatka vremena. Ali, da ne trošim i ovo malo vremena što imam, Poslanička grupa DSS ima dosta primedaba na Predlog zakona o spoljnotrgovinskom poslovanju. Podneli smo nekoliko amandmana kako bismo pokušali taj tekst učiniti kvalitetnijim, ali o tome će nešto više govoriti moje kolege u načelnoj raspravi, a ja ću se u svom govoru bazirati na Predlogu zakona o turizmu. Jedna od zamerki kada je reč o Predlogu zakona o turizmu svakako je nedovoljna javna rasprava o tom predlogu, odnosno o ovom predlogu koji se sada nalazi pred nama, s obzirom na to da smo mi imali dva predloga koja nisu došla na dnevni red skupštine. Kada kažem da je nedovoljno rasprave pre svega mislim na nedovoljno konsultacija sa lokalnim turističkim organizacijama, jedinicama lokalne samouprave i nekim drugim strukovnim asocijacijama i udruženjima, jer da je bilo malo više rasprave pretpostavljam da bi tekst bio kvalitetniji i potpuniji. Ono što me raduje jeste saznanje da je prihvaćeno sedam ili osam amandmana koje je podnela Poslanička grupa DSS. To će svakako popraviti predloženi tekst zakona, odnosno otkloniće neke nedostatke koji su možda u izvornom tekstu postojali. Naša osnovna zamerka ovom zakonu odnosi se na deo koji se tiče proglašenja, korišćenja i upravljanja turističkim prostorom. Naime, Predlogom zakona je predviđeno da prostor koji zbog svojih vrednosti i karakteristika zaslužuje poseban režim organizacije i upravljanja ili se na njemu planira izgradnja nekih objekata od nacionalnog interesa Vlada, na predlog ministarstva, proglašava turističkim prostorom. Akt o proglašenju sadrži naziv tog turističkog prostora, popis katastarskih parcela, grafički prikaz sa granicama tog turističkog prostora, popis vlasnika parcela, kao i naziv i sedište subjekta kome se prostor poverava na upravljanje. Nijednom rečju se tu ne pominje jedinica lokalne samouprave na čijoj teritoriji se prostor nalazi. Znači, osim da učestvuje na javnom uvidu, kao i svaki drugi građanin, jedinica lokalne samouprave nema mogućnost da utiče na proglašenje turističkog prostora i na davanje na upravljanje tim turističkim prostorom. Do sada su opštine, odnosno jedinice lokalnih samouprava upravljale tim prostorom, imale nadležnosti i ogromne prihode ostvarivale na tom prostoru. Pretpostavljam da se pod turističkim prostorom mislilo na određene delove turističkih destinacija, međutim, u samom pojmovniku u zakonu nije precizno definisano šta to može biti turistički prostor. Postoji bojazan lokalnih samouprava širom Srbije da čitave turističke destinacije mogu biti proglašene turističkim prostorom, izuzete iz nadležnosti opština i date nekom drugom na upravu. Smatramo da se u ovom vremenu, kada se priča o ravnomernom regionalnom razvoju, kada se priča oneophodnosti decentralizacije, odnosno prenošenju određenih nadležnosti opštinama i odgovornostiistih tih opština, ovim zakonom vrši klasična centralizacija i da se opštinama pokušavaju uzeti određene nadležnosti koje sada imaju. Nisu samo nadležnosti, nego i ogromni prihodi. Paket mera Vlade koji treba da spreči posledice ekonomske krize takođe će najviše osetiti jedinice lokalnih samouprava, od smanjenja transfernih sredstava, od smanjenja sredstava ministarstava za finansiranje određenih projekata koji je trebalo da budu realizovani širom Srbije u opštinama. Smanjivanjem i ovih prihoda, ako se ovaj zakon u ovakvom obliku usvoji, zaista ne znam kako će opštine po Srbiji moći da funkcionišu. Mi smo na taj član zakona, član 14, podneli dva amandmana. Jedan se odnosi na to da je neophodno uključiti jedinicu lokalne samouprave u sam postupak proglašenja turističkog prostora, a drugi amandman se odnosi na to ko može upravljati. To je za nas najviše sporno u ovom predlogu zakona. U Predlogu zakona stoji da prostorom može upravljati javno preduzeće ili ustanova čiji je osnivač Republika Srbija, jedinica lokalne samouprave ili autonomna pokrajina, ili neko drugo privatno preduzeće ili privredno društvo. S obzirom na nadležnosti i ovlašćenja koja dobija upravljač turističkog prostora, za nas je apsolutno neprihvatljivo da privatno preduzeće može da upravlja prostorom. U nadležnostima upravljača turističkog prostora stoji da ima široka ovlašćenja u pogledu uređenja i korišćenja građevinskog zemljišta, u pogledu koordinacije i razvoja projekata turističke infrastrukture, turističke suprastrukture, ogromnih prihoda koje ostvaruje od izdavanja lokacija za gradnju objekata, trgovinu, turizam, zabavne parkove, sportsko-rekreativne sadržaje, parking prostore i neke druge sadržaje. Smatramo da je apsolutno neprihvatljivo da se privatno preduzeće može baviti tim poslovima, koji treba da budu isključivo u nadležnosti države ili opštine. U tom smislu smo predložili amandmane da upravljač turističkog prostora može biti turistička organizacija, destinacijska menadžment organizacija ili drugo javno preduzeće ili ustanova čiji je osnivač Republika, autonomna pokrajina ili jedinica lokalne samouprave. Strategijom razvoja turizma Srbije je planirano osnivanje destinacijskih menadžment organizacija po modelu partnerstva javnog i privatnog sektora. Smatramo da je apsolutno najlogičnije da takve organizacije upravljaju turističkim prostorom. Ovde u zakonu i u obrazloženju predlagača više puta je pomenuto to partnerstvo javnog i privatnog sektora, ali više deklarativno. Znači, u odredbama zakona nigde nije jasno definisano i precizirano na koji način će to partnerstvo da se realizuje. Našim amandmanom smo predložili upravo to, da se osnuju destinacijske menadžment organizacije po modelu partnerstva javnog i privatnog sektora, tako da bi u strukturi vlasništva i u strukturi upravljanja tim organizacijama određeni procenat imala Republika Srbija, određeni procenat jedinica lokalne samouprave i određeni procenat najbitniji privredni subjekti koji se bave turizmom na tom prostoru, tzv. stejkholderi. Na taj način bi svi bitni akteri zainteresovani za razvoj turizma na tom području bili uključeni u upravljanje. Pozivam ministra da još jednom razmotri ove naše amandmane i da ih do kraja ove rasprave prihvati, s obzirom na to da su slične amandmane podneli poslanici vladajućih stranaka. Mislim da ima prostora da se prihvate i da se na precizniji način definiše upravljanje turističkim prostorom i taj model partnerstva javnog i privatnog sektora, za koji smatramo da je najodrživiji kada je u pitanju upravljanje turističkim prostorom. S druge strane, slažem se da treba da postoji državna institucija, da li je to nacionalna turistička korporacija ili neka druga institucija, koja će upravljati projektima. Mi smo i tu podneli jedan amandman. Ovde stoji da, između ostalih delatnosti koje treba da obavlja, ta nacionalna turistička korporacija treba da finansira i upravlja projektima turističke suprastrukture. Predložili smo da se to briše, iz razloga što bi to značilo da državna institucija treba da učestvuje u finansiranju ugostiteljskih objekata ili nekih drugih komercijalnih sadržaja. Smatramo da država ili njena institucija zadužena za tu oblast treba da ulaže u infrastrukturu, u razvojne projekte, u master planove, strategije, da stvara ambijent za investicije, a da preduzetništvo ostavimo privatnim investitorima. Turističke organizacije za promociju turizma – predviđeno je da postoji nacionalna, turistička organizacija autonomne pokrajine i turistička organizacija lokalnih samouprava. Želeo bih da ispravim ministra, nije samo jedna stranka, znači i Poslanička grupa DSS je predložila da ostanu i regionalne turističke organizacije. Taj naš amandman je takođe prihvaćen, koliko sam obavešten. Dolazim sa Zlatibora, koji aktivno učestvuje u radu regionalne Turističke organizacije regije zapadna Srbija. Planirano je da se osnuje još nekoliko regionalnih turističkih organizacija. Mislim da treba ostaviti mogućnost opštinama da, ukoliko imaju interesa, osnivaju regionalne turističke organizacije i na taj način promovišu svoj zajednički turistički proizvod. Kada je reč o lokalnim turističkim organizacijama, one su predviđene kao organizacije za promociju turizma, što je i do sada bila njihova osnovna delatnost. Ono što čudi jeste da je jedna od delatnosti koja je sada planirana ovim zakonom posredovanje u pružanju usluga u domaćoj radinosti. Mislim da se na taj način, u neku ruku, stvara nelojalna konkurencija turističkim agencijama, ali mislim da to neće ni zaživeti, da će turističke organizacije da se prvenstveno bave onim zbog čega su i osnovane, a to je informativno-propagandna delatnost. Ono što je dobro i što je novina u ovom zakonu svakako jeste registar turizma. Agencija za privredne registre će voditi registar i na taj način će biti pojednostavljena i uprošćena registracija privrednih subjekata. Takođe, jedna od novina u ovom zakonu jesu i penali za korišćenje prioritetnih turističkih destinacija. Podržavam to, jer će Vlada proglašavati prioritetne turističke destinacije i na taj način će propisati kategoriju objekata koji se tu nalaze, uz obavezu vlasnika tih objekata da prilagode kategoriju aktu koji je donesen. Ukoliko to ne učine, dužni su da plaćaju kaznene penale. To je prihod budžeta Republike Srbije. Podneli smo amandman koji smo tražili da 50% prihoda bude prihod budžeta Republike Srbije, a drugih 50% da bude prihod jedinica lokalne samouprave na čijoj teritoriji se nalazi taj objekat, uz obavezu opštine da ta sredstva namenski iskoristi za dalji razvoj turističke infrastrukture. Kada je u pitanju seoski turizam, tu je planirano da seoska domaćinstva mogu da vrše izdavanje svojih kapaciteta preko turističkih organizacija, turističkih agencija. To je odredba u zakonu koja je postojala i do sada. Predložili smo amandmanom da se omogući predstavnicima seoskih turističkih domaćinstava da mogu da izdaju svoje kapacitete i preko turističkih udruženja koja su osnovana na toj teritoriji. To smo predložili iz razloga što turističke agencije nisu dovoljno zainteresovane za prodaju te vrste kapaciteta u seoskom turizmu. Smatramo da je neophodno ostaviti mogućnost domaćinima da se organizuju, da osnuju svoja udruženja i da pod istim uslovima, a to znači na osnovu ugovora, mogu izdavati kapacitete i preko turističkih udruženja. To govorim iz iskustva, jer dolazim iz opštine Čajetina gde imamo devet turističkih udruženja u seoskim mesnim zajednicama koja funkcionišu na taj način. Na kraju bih želeo da pozovem ministra da prihvati neke od suštinskih amandmana na ovaj predlog zakona. Zaista smo konstruktivno pristupili pisanju tih amandmana. Konstruktivno ćemo učestvovati u raspravi kako bismo popravili predloženi tekst zakona i stvorili uslove za bolje korišćenje potencijala koje Srbija ima. Hvala.
Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika želi reč? (Narodni poslanik Tomislav Nikolić dobacuje sa mesta.) Pitam, da li još neko od ovlašćenih predstavnika ili predsednika želi reč? (Narodni poslanik Tomislav Nikolić dobacuje sa mesta.) Ako želite reč, izvolite, samo je potrebno da se evidentirate u elektronskom sistemu. Potrebno je da se elektronska jedinica za glasanje pritisne samo jednom. Ukoliko pritisnete dva puta, brišete se iz elektronske evidencije. To je obaveštenje. Zahvaljujem vam na opasci da imamo problem sa elektronskom jedinicom. Svim narodnim poslanicima – prekidač kojim se prijavljujete u elektronski sistem jer želite reč pritiska se samo jednom. U tom trenutku se ime pojavljuje na ekranu i dajem vam reč; mikrofon se isključuje odavde. Da li želite reč, pošto je 13.55 časova? Želite. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, nisam znao da ako pritisnem pet puta vi nećete videti, a jednom ćete videti. Zašto niste videli taj prvi put kada sam pritisnuo? Dobro, hajde nećemo o tome, važnije mi je ovo što se konačno pojavio Mlađan Dinkić u Narodnoj skupštini i pošto osećam više simpatija prema njemu nego on prema meni, mogu makar da kažem da nas dvojica i nemamo neku naročitu volju da se srećemo na istom mestu, ali eto, dotera ga funkcija da dođe pred narodne poslanike, a ne samo pred kamere i narod. Danas sam video jednog novog Mlađana Dinkića – niti je besan, niti je samouveren, deluje malo pokajnički, neće da prizna. Hajde da vidimo šta se to dešava u Srbiji kada sve zakone Mlađana Dinkića razmatramo, bez obzira na to da li su bitni ili nisu, a sve pod sumnjom da on nešto muva, tako da i o ovom zakonu o turizmu, o kome će govoriti stručno naši predstavnici, mislim da nisam dužan da govorim stručno, ni ministar nije stručno uspeo da pročita nekoliko rečenica koje su mu napisane. Ne potičem iz turističkog mesta. Za moje mesto, mesto porekla mojih Nikolića nije zainteresovan ministar. Nikada nije tamo skijao. Zato tamo nema ni asfaltnog puta, zato ima 17 staračkih domaćinstava kojima, da nije pomoći opštine Kragujevac, nikada niko ne bi očistio ni sneg. Osećam se hendikepiranim u odnosu na one koji znaju kako ministar skija i koliko je spreman da uloži u razvoj njihove sredine samo zato da bi on imao gde da ispituje nove staze i nova skijaška odela. Gospodine ministre, devet godina odlučujete o sudbini Srbije. Sve je u vašim rukama. Doveli ste nas do toga da više ništa nemamo i da više ništa od svojih resursa ne možemo da upotrebimo, jer ste ih upropaštavali sistematski devet godina. Počeli ste sa bankama, a dovršavate sada sa skijalištima i našim turističkim centrima. Zašto nemamo svoje banke? Što sada nemamo razvojnu banku? Kako ćemo to da razvijamo turizam? Kojim sredstvima? MMF-a? Zbog toga će penzioneri da ostanu gladni, da bismo mi razvijali turizam. To ne mogu da podržim, niti mogu da podržim činjenicu da neko harači Srbijom devet godina sa 3% glasova koje može da osvoji na izborima i zato tražim nove izbore, da ne predstavljate više Srbiju kada su ovi zakoni na dnevnom redu, nego da predstavlja neko ko je osvojio glasove. Previše toga ste upropastili da bismo u krizna vremena smeli da se oslonimo da ćete vi moći da nas vodite, da vi znate kako izgleda glad i nemaština, da znate gde to treba da se uštedi. Plus, dali ste izjavu da će vaša politička stranka izvesti svoju poslaničku grupu iz Skupštine Srbije i da ćete podneti zahtev za razrešenje svih tužilaca u Srbiji, ukoliko ne pokrenu istragu o tome da li je pasoš Republike Srbije u skladu sa etalonom koji je usvojen, prosleđen drugim državama u svetu, ili nije. Zahtevate da bude u zatvoru ili ministar ili onaj ko je proneo lažnu vest. Samo da vas podsetim, gospodine ministre, na član 5. Zakona o javnom tužilaštvu, poglavlje Samostalnost u radu, stav 2 – zabranjen je svaki uticaj na rad javnog tužilaštva i na postupanje u predmetima od strane izvršne i zakonodavne vlasti korišćenjem javnog položaja, sredstava javnog informisanja ili na bilo koji način kojim može da se ugrozi samostalnost u radu javnog tužilaštva. Ne govorim o samostalnosti tužilaštva, govorim o samostalnosti koju vi ne želite da obezbedite. Ko ste vi, gospodine ministre, da kažete tužiocu – moraš da pokreneš istragu? To radite iz kabineta, kao što i radite, ovde zaustavi, ovde pokreni. Ali, vi u medijima govorite to. Toliko ste osioni. Zatvarali ste banku Bogoljubu Kariću sedam-osam puta; kad god mu je zatvorite Vrhovni sud poništi vaše rešenje i vi odmah izdate novo rešenje, dok niste upropastili tu banku. Ne pripadam lozi Karića, pa neću previše da ga branim. Sećam se jedne izjave, koja je vezana za onog drugog Dinkića koji tad progovori iz vas, rekli ste – uzećemo i dušek na kome spava. Izvinite, to normalan čovek ne može da kaže. Tako ste upropastili srpsko bankarstvo, tako privredu, tako ste nas uputili u obveznice. Nije laž, čuvam sve snimke ministara kada nešto izgovore. Rekli ste nam da ćemo imati hiljadu evra obveznica od prodaje velikih javnih preduzeća, pa ste nam posle nešto smanjivali, još ćemo i da vam doplaćujemo. Prodali ste NIS, i to ćemo da vam doplatimo, samo recite koliko i nemojte da povećavate, nego jednom recite koliko da platimo i mi ćemo da platimo. Jutros čujem da će biti preregistracije stranih vozila, kaže, iz stranih država. Ljudi pitaju – je l' iz Crne Gore? Kaže, biće iz svih stranih država preregistracija. Kaže predstavnik Ministarstva – zašto da se lišavamo prihoda koji nam pripadaju? Ljudi, deset godina se lišavate tih prihoda, pa zar nije bio greh i prošle, pretprošle i svih ovih godina što niste izvršili tu preregistraciju? Što je neko iz Srbije sedam godina registrovao kola u Crnoj Gori? Sada ste se setili da je to jedan izvor prihoda, koga ste se lišavali. Sada više nećete da se lišite tog prihoda. Pričate nam o pomorskom turizmu. Kada ste vi postali vlast, mi smo imali more. Celo more ste nam uzeli. Toliko ste učinili za vreme svoje vladavine i haračenja Srbijom. Danas ste došli da nam predstavljate neki novi zakon, a ja imam informacije iz Fabrike automobila da su od 115 montiranih "punta" samo tri komada prošla italijansku kontrolu i da su u pitanju zazori zbog raubovanosti alata, i da će verovatno "Zastava" doneti odluku da se na ide na odmor, jer se uređuje lakirnica. Ministre, obećali ste 300.000 automobila godišnje iz Kragujevca. Osvojili ste vlast, vi iz ZES, na Fabrici automobila u Kragujevcu. Sada nam pričate o turizmu, prelazite na druge teme i poslaničke dnevnice, paušali, plate. Skupština je skandal, po vama, a ne Vlada Republike Srbije. Pogledajte se malo u ogledalu. Vas su izabrali poslanici. Mislite da su vas izabrali srcem i voljom? Mislite da su ovi iz drugih stranaka koji su glasali za vas imali poverenja kad su glasali za vas? Nisu. Znaju vrlo dobro vaše grehe. Ne smeju ništa da preduzmu, jer vi ucenjujete. Ucenjivali ste vladu energetskim sporazumom sa Rusijom i sporazumom o prodaji NIS-a. Dugo se to lomilo dok vas neko nije prelomio da malo ućutite, bar pet dana, da taj sporazum bude potpisan. Potom ste objavili da pregovarate o prodaji Petrohemije Iranu. Kome sad nabijate prst u oko? Koga to sada ucenjujete? Da vas možda ne puste niz vodu, da vas sačuvaju Amerikanci? Možda ste njima rekli – ako me ne sačuvate, ja ću da prodam Petrohemiju Iranu. Imate veliki ucenjivački kapacitet zato što je Boris Tadić sastavio Vladu od stranaka koje mu prirodno ne pripadaju, koje nisu njegovo prirodno okruženje. Neće da ide na vanredne parlamentarne izbore. Ako nećete vi sami, po pameti, hoće narod po svojoj pameti. Ili mislite da će predugo da vas trpi? Ne ispričaste mi ovde, ako već toliko ulažete u turizam, koliko ste uložili u setvu ove godine? Šta ćemo da jedemo ove godine? Vi pričate o skijanju, pa će sad država da izgrađuje centre, a privatnici će da drže u tim centrima monopol na svaki dinar koji se zaradi. To vam je sad Kopaonik. To ćete vi još da ulažete u Kopaonik a privatnici će da drže sve objekte u kojima se zarađuje novac. Vi ćete da ulažete. U šta da ulažete? U elitni turizam? Doći će vam neko ovde u elitni turizam. Lepo je neki prethodnik rekao – gde su naša sela? Što se ne ograničite na ono što je najbolje, seoski turizam, da deca vide šta je selo, da ovi iz inostranstva vide šta je pravo selo, šta je prirodna sredina? Ne, vi ste zapustili ruralne sredine. Ljudima koji su tamo odrasli ne mili se da odu tamo, jer nemaju kuda da prođu. Vi izgrađujete tri-četiri centra. Na njima će da bude skijanja. Možda čak, ko kupi "punto" dobije sedam dana skijanja na Kopaoniku, to da mu bude kao pride. Vama svašta može da padne na pamet, vi ste za sve to sposobni. Mi nemamo poverenja u ovu vlast, ne samo zbog vas, i zbog vas, već i zbog ovih koji vas trpe i zbog ovih koji uz vas čine iste takve greške. Svi ste vi iz istog miljea. Vi ste, ministre, obišli u ovoj Vladi Srbije za devet godina sve što je moglo da se obiđe i haračili svuda gde je moglo da se harači. Doterali ste do toga da vam ovde menjamo zakone, da vam u Ministarstvo za ekonomiju priključujemo turizam, čudi me da vam još nešto nije palo na pamet, samo zato što ste vi lično za to zainteresovani; da menjamo Zakon o privrednim komorama, jer ste vi lično zainteresovani za imovinu privrednih komora. Inače, baš vas briga za proizvodnju, za komoru koja predstavlja proizvođače. Vi to ni u knjigama niste čitali, vi o tome ništa ne znate, o tome kako izgleda radni dan u jednoj fabrici ili na jednoj njivi, vi o tome ništa ne znate. Čekate da vam neko proizvede na njivi, u fabrici i da vi time raspolažete. Prosipate veliku pamet. Naš predstavnik će nastaviti, ostalo je još dovoljno vremena. Samo želim da kažem da mi je mnogo drago kada se vi pojavite u Narodnoj skupštini Republike Srbije, ovde nema novinara, ovde ima ljudi koji misle da radite dobro i mnogo više onih koji misle da ne radite dobro, a ne boje se da ćete im poslati razne inspekcije, da ćete im zatvoriti firmu, da ćete im uskratiti pravo da njihovi radnici obavljaju poslove pod istim uslovima kao i drugi. Kad prestane taj sistem vladanja koji ste uveli kada ste upali u Narodnu banku s puškom, možda će Srbija moći da očekuje nešto dobro. Do tada vi ćete biti glavni komandant parade. Ovi veliki će kroz nos, kroz stisnute zube da govore o vama, kao o nekome ko ih je u velikoj meri iscrpeo, ja mislim osramotio, ali vas i dalje vode na svojim listama, kao da ste ih nečim ucenili. Mi ćemo biti protiv svih zakona koje ikada u Skupštini bude branio Mlađan Dinkić.
Ovim završavamo prepodnevni deo rada. Određujem pauzu od sat vremena, na osnovu Poslovnika Narodne skupštine. Rad nastavljamo u 15.05 časova. Za reč se mogu još javiti predstavnici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa koji nisu koristili svoje pravo i, naravno, predstavnik predlagača, nakon čega ćemo preći na raspravu, a po redosledu narodnih poslanika i prijavama za reč u zajedničkom načelnom pretresu. Hvala vam. [[Posle pauze – 15.10]] Dame i gospodo narodni poslanici, počinjemo rad u popodnevnom delu sednice. U prepodnevnom delu zastali smo u raspravi po članu 142 – pravo na reč imaju predsednici, ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa i, naravno, predlagači akta koji je na dnevnom redu. Da li neko od predsednika ili predstavnika poslaničkih grupa želi da iskoristi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mićo Rogović. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, gospođo ministre, gospodine Petkoviću, preostalo vreme u okviru poslaničke grupe SNS iskoristio bih da se u okviru ovog seta zakona, četiri tačke dnevnog reda, bliže pozabavim pitanjima problema Predloga zakona o turizmu. Meni je žao što gospodin ministar Dinkić trenutno nije prisutan u sali, s obzirom na pitanja koja ću u ovom delu izlaganja postaviti. Nadam se da će gospodin Petković, državni sekretar za turizam, dati obrazloženje. Inače, dolazim iz jugozapadne Srbije, regije koja je pre skoro godinu i po dana formirala Turističku organizaciju regije zapadne Srbije. U praksi smo na tom prostoru, odnosno destinaciji pokazali da turizam ovako organizovan može da funkcioniše. Na tom području je napravljen i funkcioniše master plan razvoja turizma za područje Tare i za područje Zlatibora i Zlatara, što ne znači da na ovom prostoru ne postoje i neke druge turističke destinacije koje zavređuju pažnju. Moram da naglasim da turizam, inače engleska reč... i da se prvo organizovano putovanje desilo još 1841. godine, organizovano od strane Tomasa Kuka. Zbog čega ovo iznosim? Iznosim iz razloga što se nadležne srpske institucije i ministarstva u poslednjih nekoliko godina po ovom pitanju ponašaju neorganizovanije od Tomasa Kuka 1841. godine i po pitanju oblasti turizma nadležna ministarstva i institucije prave se Englezi, a trebalo bi makar malo da počnu da se ponašaju kao Englezi. Želim zbog javnosti da podsetim da je sada već, ovih dana, posle verovatnog prolaska ovog predloga zakona o turizmu, stari zakon o turizmu donesen pre nepune četiri godine, tj. 2005. godine, da je u junu mesecu te godine postojalo Ministarstvo trgovine, turizma i usluga i da je želja svih turističkih radnika Srbije bila da postoji ministarstvo turizma. Nažalost, sada, posle četiri godine, imamo samo državnog sekretara i sektor turizma u malom Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja. Tog juna 2005. godine – s obzirom na to da su moji prethodnici o tome već govorili, želim samo zbog pojašnjenja nekih stvari da podsetim i vas i javnost – zagrebačka konsalting agencija "Horvat konsalting" dobila je na tenderu koji je javno raspisan, uredno raspisan, pravo da pravi strategiju razvoja turizma u Republici Srbiji za period važnosti od 2005. do 2015. godine. Ovde je jedan od mojih prethodnika pomenuo renomiranu kuću iz Zagreba koja se navodno bavila izradom velikog broja master planova i strategija razvoja turizma nekih zemalja. Nije tačno. To je odeljak velike kuće koja ima sedište u Americi, znači, zagrebačko je predstavništvo, i na ovim prostorima iz okruženja ta pomenuta kuća bavila se samo razvojem strategije naše zemlje, razvojem strategije istarskog područja i razvojem strategije Dalmacije, tako da nema nekih prepoznatljivih uspeha u svemu ovome. Zbog čega ovo govorim? Zbog svih problema u tom periodu organizovana je javna rasprava (znači, ta priča ima i dobru stranu medalje), gde su turistički radnici bukvalno napravili bunu na ovu temu i pored "Horvat konsaltinga" i prof. dr Stipe Lovrete sa Ekonomskog fakulteta, u izradu strategije razvoja, master plana razvoja turizma Republike Srbije do 2015. godine uključio se i drugi deo eminentnih turističkih radnika, a pre svega profesori sa Ekonomskog fakulteta, "Singidunuma", fakulteta iz Sremske Kamenice itd. To je bilo neophodno zato što se u startnom predlogu ovog projekta videlo da pomenuta kuća ne poznaje dovoljno situaciju na srpskom tržištu, niti prepoznaje šta treba da bude nacionalni, tj. turistički brend, a u okviru toga i turistički proizvodi koji neminovno moraju da budu zasnovani na našim iskustvima da bi bili prepoznatljivi za sve turiste. Posle godinu dana javne rasprave i izrade ovog dokumenta usvojen je ovaj dokument koji je u svom faznom izveštaju na 163 strane... Poređenja radi, navodim primer zemlje iz okruženja: Republika Hrvatska je 2004. godine imala preko osam miliona ino-turista, a njihov strategijski dokument za period važnosti od 2005. do 2010. godine, tj. pet godina, nije radila ova kuća, nego je to radio "Mek Kinsi". Šta je taj projekat sadržao? Sadržao je strategiju razvoja hrvatskog turizma za taj period od pet godina na 39 strana, a naš pomenuti fazni izveštaj o razvoju turizma bio je na čitave 163 strane i uglavnom se bavio kritikama srpskog turizma i prikazao srpski turizam kao katastrofalan. Moram da pomenem da se prema pomenutom dokumentu, a iz uvodnog izlaganja ste videli moje namere i prema amandmanima koje je poslanička grupa SNS podnela, turizam Srbije deli na četiri regije, odnosno dela, tzv. klastera: klaster Beograda, klaster jugozapadne, klaster jugoistočne Srbije i klaster Vojvodine; nijednog trenutka, bez obzira na to ko je tada bio na vlasti, ne pominju se ni turistički potencijali ni teritorija AP Kosovo i Metohija. U celom tom strategijskom dokumentu navodi se da u Srbiji nema dovoljno kadrova, da nema dovoljno znanja, da nema dovoljno iskustva. Navode se Beograd i Dunav kao najbitnije komponente razvoja turizma, a skroz se zaboravljaju banje, planine i seoski turizam, kao nerazvijene oblasti koje mogu privući ino-goste. Imamo statistiku i vodimo računa o tome i znamo da od ukupnog broja dolazaka i noćenja u srpskom turizmu 87% otpada na domaći turizam, a ovaj zakon i ta strategija nisu dovoljno prostora i važnosti dali domaćem gostu. Statistika pokazuje da se u tom delu najviše moramo pozabaviti našim gostima. Iskreno se nadam da će doći situacija kada će naša velika mesta i gradovi, ne zbog toga što je počeo godišnji odmor i što stanovnici nisu otišli na godišnje odmore, već zbog toga što su neki turisti došli u ta mesta, biti posećeni i puni. Posle toga sledi izrada master planova, njih 11, među kojima je izrađen i master plan destinacije sa koje ja dolazim, tj. master plan razvoja turizma Zlatibor-Zlatar; za svaki od ovih navedenih master planova izdvaja se iz budžeta Republike Srbije od 60.000 do 100.000evra. Moram da napomenem, recimo, da je projekat razvoja turizma Palića koštao oko 80.000 evra… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, vreme koje vam je na raspolaganju je iskorišćeno.) Hvala lepo. Nastaviću u pojedinačnoj raspravi.
Zahvaljujem. Da li još neko od ovlašćenih predstavnika ili predsednika želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Marina Raguš, ovlašćena predstavnica Poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo, predstavnici Ministarstva, gospođo Kalanović, očekivala sam da na vašem mestu bude gospodin Dinkić, koji je bio tu tokom prepodnevnog zasedanja, jer opet imam problem, čini mi se da niste baš prava adresa za gomilu pitanja koja imam da postavim, posebno gospodinu Dinkiću. Nešto sam se ponadala da ću dobiti određene odgovore od autora "Ekonomija destrukcije", pogotovo vezano za stanje srpske privrede. Dobro, šta je tu je. Uverena sam da ćete preneti one dileme za koje smatrate da bi javnost u Srbiji trebalo da dobije odgovor. Poslanička grupa SRS, koju tokom ovog zasedanja predstavljam, potrudiće se da u današnjoj raspravi o ovoj tački dnevnog reda obrazloži određene nedoumice u smislu sprovođenja predloženog seta zakona. Kao što smo pitali za sve ostale zakone, ono što nas posebno interesuje jeste da li će Predlog zakona o turizmu, pošto se usvoji, da se primenjuje na teritoriji Kosova i Metohije? Ono što je od posebnog značaja za SRS jeste sprovodljivost seta zakona u praksi, na koji način ćete unaprediti konkretno turizam ili spoljnotrgovinsko poslovanje i šta će to konkretno značiti za život običnih ljudi koji pokušavaju da prežive u Srbiji, kao i odgovor na pitanje kakva smo mi to država, da li će bilo koji od ovih zakona da se sprovodi na delu teritorije Kosova i Metohije. U tom smislu možemo da pričamo o verskom turizmu koji je potpuno, možda je pregruba reč potpuno, ali u većoj meri zapostavljen na teritoriji Srbije, posebno na teritoriji Kosova i Metohije. Tamo se nalaze dokazi naše viševekovne duhovnosti, tradicije i religije. Nama naše svetinje nisu dostupne. Mi moramo da se prijavljujemo onima koji su stavili Srbiju pod protektorat da bismo o verskim praznicima mogli da odamo počast i poklonimo se moštima svete nemanjićke loze. Samim tim bismo voleli da čujemo šta u tom kontekstu resorno ministarstvo ima u planu i na koji način misli da unapredi određene delove koji su pod zaštitom UN, kao spomenici duhovnosti i kulture. To će nama biti odgovor na pitanje i mnoge dileme da li država sprovodi svoje prerogative integralno na celovitosti svoje teritorije i kakva budućnost čeka ovu državu. S obzirom na to da svi mi ne živimo u nekoj drugoj državi, ovo nam je, bar većini od nas, jedina država u kojoj možemo da živimo i stasavamo kao punopravna kreativna lica, ono što bi trebalo da nam odgovorite jeste – šta se čekalo sa ulaganjem u turizam i sa strategijom vezanom za razvoj turizma na teritoriji Srbije? Zašto država nije dala prednost domaćem turizmu, zašto su svi ti objekti u okviru banja, sela, planina zapostavljeni i devastirani na taj način da su sada preko potrebna ogromna finansijska sredstva da bi se to dovelo u nekakvu namenu?Nadam se da ćemo dobiti odgovor koliko će to sve nas da košta i na koji način država misli da sprovede predložena zakonska rešenja u kontekstu Predloga zakona o turizmu. Ono što nas posebno interesuje, o čemu ćemo posebno da govorimo, to vam najavljujem, to je onaj deo koji se odnosi na pravo preče kupovine. Mislimo da tu može da dođe do izvesne monopolizacije u odnosu na javno dobro Srbije, koje je preko potrebno zaštiti od bilo kakve vrste devastiranja i sticanja ogromnog kapitala u korist štete građana. To će biti posebna tema koju ću samo da najavim sada, a kojom ćemo se kroz konkretne primere pozabaviti tokom rasprave u pojedinostima. Onda bi trebalo da poverujemo da zaista postoje mehanizmi nadzora od strane države, koja očigledno, sledeći primer svih zemalja koje su upale u užasnu finansijsku krizu, sprovodi tako dobro poznati proces etatizacije, dakle centrališe i sprovodi svoju moć u svim oblastima, zato što trenutak to nalaže. Tu nije ništa sporno, međutim, ono sa čime mi imamo problem jesu neregularnosti. Samim tim, sa puno razloga izražavamo sumnju, odnosno želimo da postavimo baš upravo ovu dilemu, za koju se nadamo da ćete vi argumentovano da je razbijete, a to je sledeće: sprega države sa određenim finansijskim centrima moći i zloupotrebe pri sprovođenju projekata. Tu treba da nam odgovorite šta konkretno radite kada naiđete, na primer, na ukrupnjavanje kapitala i monopol, a tiče se i Predloga zakona o turizmu. Mi ćemo vam postaviti konkretno pitanje: ko vlada Srbijom, koje porodice vladaju Srbijom i ko stoji iza određenog kapitala, a samim tim i kreira politički život u Srbiji i utiče direktno na političku scenu u Srbiji? Pošto već imate prilike da učestvuje u ovoj raspravi, znate da volim da govorim u konkretnim okvirima, sa konkretnim primerima. Preda mnom se nalazi izveštaj Saveta za borbu protiv korupcije Vlade Republike Srbije o koncentraciji vlasništva, primera radi, u preduzeću "Luka Beograd". Ovo je izveštaj koji dokazuje monopol od strane dve moćne, uslovno rečeno, filijale. Mislimo da su centri moći izvan ove države i da stoje iza njih. Radi se o gospodinu Miškoviću i gospodinu Beku. Mi ćemo srpskoj javnosti, koja apsolutno nije svesna postojanja ovog izveštaja Saveta za borbu protiv korupcije, predstaviti ovo kao primer sprege države sa kapitalom i određenih uticaja finansijskih centara moći na donošenje političkih odluka u državi Srbiji. Onda ćemo, takođe, od vas da tražimo odgovor na koji način će država da odgovori na ovo. Hitan odgovor je preko potreban, jer ovaj primer izveštaja o koncentraciji vlasništva u preduzeću "Luka Beograd" nama šalje samo jednu poruku: da Srbija postaje vrlo nestabilno mesto, gde se u korist određenih porodica i određenih monopola zapravo bogate konstantno samo jedni, na uštrb dobrobiti građana države Srbije. S obzirom na to da ovde predstavljamo upravo interese građana države Srbije, mi ćemo tokom ovog popodneva da vrlo jasno i glasno navedemo svako ime za koje smatramo da je povezano za određenim političkim krugovima koji sprovode vlast u državi Srbiji i koji rade "u korist štete" državljana Srbije. Takođe, to će biti tek jedan aspekt koji bi trebalo da posvedoči i do kraja dokaže ekonomiju destrukcije koja je sprovođena od 2000. godine naovamo uz pomoć značajnih finansijskih centara moći koji se nalaze u okviru međunarodne zajednice. Mi ćemo, takođe, na kraju ove rasprave da vas pitamo čije interese sprovodi režim u Srbiji. Uspećemo, mislim, da dokažemo da interese srpskog naroda ne sprovodi. Ono što možda jeste vaša dobra namera koju vi predlažete ovim paketom zakonskih rešenja demantuju vas u praksi: sve je manji broj radnih mesta, privreda ne funkcioniše, ne postoje domaće razvojne banke, Srbija je ušla u recesiju, sve je veći broj nezaposlenih građana, koji su sve više opterećeni porezima, da bi se nadomestila rupa u budžetu od milijardu evra. To je stanje na današnji dan. Nadam se da ćemo upravo kroz dijalog, jer je ovo je jedini način da mi pokušamo, uslovno rečeno, da predstavimo građanima sliku za koga su glasali i čemu treba da se nadaju, doći do konkretnih odgovora i otkloniti sve dileme ili potvrditi upravo sve ono o čemu SRS već izvestan broj meseci govori. Konkretno, u ovom vremenu predviđenom za Poslaničku grupu SRS obratićemo pažnju na određena zakonska rešenja koja ste vi ponudili, a mi smatramo da bi trebalo da budu unapređena određenim amandmanima. Nadamo se da ćemo do kraja dana i eventualno tokom sutrašnjeg prepodneva makar pokrenuti određene teme i svi zajedno gledati u onom pravcu koji bi trebalo da ide u korist svih nas. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Nataša Mićić. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Gospođo Čomić, reklamiram povredu Poslovnika član 27. st. 2. i 3. koji se zapravo odnosi na način vođenja sednice. Naime, u prepodnevnom delu istakla sam povredu člana 103. kada ste grubo prekinuli narodnog poslanika Zorana Ostojića u korišćenju prava na repliku time što ste tvrdili da je poslanik u svom prethodnom izlaganju pominjao Kopaonik. Sada sam uzela stenografske beleške, apsolutno se ne pominje Kopaonik. Nisam se javila samo za to da bih ukazala na tu vašu grešku. Mislim da je dobro, radi budućih rasprava i načina vođenja sednice, da znate... a vi imate dugogodišnje iskustvo i nisam srećna što vam ukazujem, zato što ste bili i moja saradnica, da ne znate da se prilikom korišćenja prava na repliku ne vodi računa o temi dnevnog reda. Vaše ovlašćenje je samo da vodite računa o vremenu i da li poslanik koristi neke uvredljive reči i izraze. Takođe ste grubo isključili mikrofon vašoj koleginici potpredsednici koja se pozvala na član 31. Mislim da to nije lepo. Jedino što ste ispravno rekli jeste da je potrebno da pažljivo slušate izlaganje, a time što ste tvrdili da je poslanik govorio o Kopaoniku, a govorio je zapravo o parku prirode Mokra Gora, a na šta ministar apsolutno nije ništa odgovorio, zapravo ste potvrdili da vi čak niste dobro ni slušali šta je narodni poslanik govorio. Molim vas da ubuduće ne pravite ovakve greške i da se izvinite i gospođi Juditi, i gospodinu Ostojiću i meni. Unapred zahvalna.
Nema povrede člana 27, iz dva razloga. Pravo na repliku nije predmet povrede Poslovnika. Dakle, repliku narodni poslanik dobija diskrecionom odlukom predsedavajuće koja ceni da li ima prava na repliku ili nema. To je stav koji je jasan u Poslovniku. Ne može biti povrede Poslovnika u tome da bilo koji narodni poslanik kaže da je predsedavajući pogrešio, pogrešila pri davanju prava na repliku. Prekidati narodnog poslanika može samo predsedavajući. Ukoliko ste želeli da ukažete na to da način na koji je prekinut narodni poslanik predstavlja kršenje člana 27, to je povreda koja može da ide na izjašnjavanje i na glasanje u danu za glasanje i o tome će se Narodna skupština odlučiti. U prethodnom javljanju praktično ste izrekli istu povredu, ali pod drugim članom. Vaš predlog za izvinjenje meni ne predstavlja nikakav problem i rado bih se izvinila da su narodni poslanici Judita Popović i Nataša Mićić u pravu, ali nisu. Da li još neko od ovlašćenih predstavnika ili predsednika želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Rade Obradović.
Izvinjavam se, gospođo potpredsednice, reklamirao sam povredu Poslovnika, a ne kao ovlašćeni predstavnik, pretpostavljam da je reč o tehničkoj grešci. Na početku sednice vi ste nas obavestili da su ovlašćeni predstavnici za ovaj set izuzetno važnih zakona gospodin Mlađan Dinkić i gospođa Jasna Matić i da ih je Vlada ovlastila. Mi nismo dobili u toku sednice obaveštenje da je Vlada ovlastila i gospođu Vericu Kalanović. Ne sumnjam da je ona stručna za ove zakone, znam koliko se dugo time bavi, reč je o pitanju procedure, pretpostavljam da niste umnožili ovlašćenje i za gospođu Kalanović.
Zahvaljujem. Potpuno ste u pravu. To je bilo izrečeno i zamoliću službu da nas obavesti da li postoji ovlašćenje, ne sumnjam da postoji, i za ministarku Vericu Kalanović. Biće vam dostavljeno u najkraćem mogućem roku. Da li još neko od ovlašćenih predstavnika želi reč? (Ne.) Ako ne, obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja zajedničkog načelnog pretresa prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele sledeće poslaničke grupe: Nova Srbija, LDP, SPS-JS, Napred Srbijo, DSS, G17 plus, SRS i ZES. Prelazimo na deo rasprave po prijavama za reč i po redosledu narodnih poslanika u zajedničkom načelnom pretresu o predlozima zakona iz tačaka 22, 23, 24. i 25. dnevnog reda. Reč ima narodna poslanica Aleksandra Ilić, a posle nje narodni poslanik Slobodan Maraš.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, zakonom o turizmu, između ostalog, uređuju se uslovi, način planiranja i razvoja turizma, kao i turističkih organizacija za promociju turizma, o čemu imam nameru da govorim. S obzirom na to da je Srbija vrlo glasno promovisala nameru da postane turistička zemlja, odnosno da turizam razvije kao privrednu granu budućnosti, donošenje ovog zakona je više nego nužno. Nova Srbija je u tom smislu podnela značajan broj amandmana, u želji da ovaj predlog zakona, na koji imamo dosta primedaba, učinimo boljim i prihvatljivijim. Kako je do sada bila praksa, amandmani poslanika NS bili su prihvaćeni kod većine zakona, pa se nadamo da ćemo i sada kvalitetno doprineti poboljšanju zakona o turizmu. Jedna od značajnijih tekovina savremene evropske kulturne zajednice je redistribucija stanovništva iz grada u selo. Kod nas se godinama odvijao obrnut proces, jer smo svojom pogrešnom politikom, još od čuvene agrarne reforme i još čuvenije nagle industrijalizacije, od jedne bogate poljoprivredne zemlje sa bogatim prirodnim resursima postali siromašna i nerazvijena industrijska zemlja. Uspostavljanjem pravih kriterijuma i vrednosti konačno smo shvatili da ovo društvo treba da se oduži selu i ispravi sve dosadašnje nepravde sa kojima se selo godinama suočavalo i još uvek se suočava. Sela u Srbiji su naša najveća šansa za bolji standard, i to po osnovu poljoprivredne proizvodnje kao najvažnije strateške grane i turizma kao naše najveće perspektive u periodu koji je pred nama. Seoski turizam je budućnost Srbije. Nažalost, mi toga još uvek nismo svesni, a oni koji nisu svesni nisu za to ni zainteresovani. Na pravom mestu mislim na političare i medije. Zato je potrebno da se Vlada pozabavi, u okviru resornog ministarstva, pitanjima: da li Srbija može da ima korist od ove vrste turizma, i koliku; da li se selo ovim turizmom pospešuje u svom razvoju; da li se korisnicima ove vrste turizma pruža odmor u uslovima neophodnim za psihofizičko zdravlje ljudi iz urbanih sredina; kako privući veliki broj stranaca, a posebno naše ljude iz dijaspore; koliko radnih mesta se istinski na ovaj način otvara? To je jedino čime će Vlada zadržati mlade na selu. U okviru razvoja seoskog turizma posebna pažnja treba da se pokloni našim ljudima u inostranstvu, kojima će se kroz ponudu predstaviti sve lepote našeg sela, a posebno stimuliše dolazak mladih koji su rođeni u inostranstvu, kako bi se upoznali sa svojim zavičajem, običajima, istorijom i kulturom, jednom rečju - svojim korenima. Ovaj projekat se mora, kroz povećani broj akcija, a posebno materijalnom pomoći Vlade, neuporedivo više promovisati u našoj dijaspori, preko koje će se o mogućnostima i blagodetima koje pruža ova vrsta turizma upoznati i državljani drugih zemalja. Predstavnici turističke privrede Srbije su na međunarodnoj turističkoj berzi u Berlinu pozvali turiste, ali i investitore da dođu u Srbiju i njene turističke centre. Očekuje se da će ova godina biti posebno uspešna za srpski turizam zbog održavanja Univerzijade, kao i sve veće popularnosti "Egzita" i Guče. Treba promovisati seoski turizam, koji može da bude veliki izazov za stranca baš iz razloga koji su navedeni i koji daju prednost takvoj vrsti turizma. Srpski seoski turizam može i treba da bude turistički hit u svetu, apogotovo u sadašnjim svetskim ekonomskim teškoćama i krizi. Postoje svi uslovi za stvaranje srpskog turističkog brenda i ne smemo da propustimo tu šansu, kako smo to ranije činili zbog nesloge, tvrdoglavosti, prepotentnosti, lokalnih i ličnih interesa. Nedirnuta priroda, čist vazduh i voda, domaća hrana i gostoprimstvo seljaka su prepoznatljivi potencijal koji leži u razvoju seoskog turizma. Bekstvo iz svakodnevnice i stresa koji donosi urbani način života, smog, izduvni gasovi, preveliki broj ljudi, restorana, buka i uopšte gužva u prirodni ambijent čiste klime, domaće i zdrave hrane i pića, uz melodični cvrkut ptica, postaje potreba čoveka za uspostavljanjem psihofizičke ravnoteže. Seoski turizam treba da doprinese očuvanju seoske sredine i kulturne baštine, ali i da ekonomski motiviše lokalno stanovništvo da tu ostane, stvarajući uslove za komforan život i veću mogućnost za proizvodnju poljoprivrednih dobara, uz korišćenje savremene tehnologije. Potičem iz Zlatiborskog okruga, u kome je zaživeo seoski turizam. Radi se o kraju u kome postoje izuzetne predispozicije za dalji razvoj seoskog turizma, u kome može da dođe do mnogo veće ekspanzijebaš zbog podneblja i izvanrednih uslova za ovu granu privrede. Postojanjem prirodnih bogatstava, a posebno željom i zalaganjem meštana došlo je do razvoja ove turističke oblasti sa poznatim etnoselom Sirogojno, etno-parkom Terzića avlija u Zlakusi kod Užica, sa čuvenom, a nedovoljno istraženom, Potpećkom pećinom u blizini, zlatiborskim selima, selima u okolini i na padinama planine Tare, Kosjerićem sa okolnim selima i bogatom ponudom, da ne nabrajam dalje. Nek mi ne zamere svi vredni domaćini, a u Zlatiborskom okrugu su svi takvi, koje nisam pomenula. Neosporno je da su postignuti određeni rezultati i da se krenulo sa razvojem seoskog turizma, ali je, prema postojećim predispozicijama, to nedovoljno. Pored neuporedivo većeg materijalnog ulaganja u ovu vrstu turizma postoje i drugi načini doprinosa koji pospešuju brži razvoj i veću zainteresovanost u smislu obraćanja posebne pažnje na kategorizaciju seoskih domaćinstava koja mora biti jedinstvena i jasno definisana. Boravišna taksa za boravak gostiju u selu treba da bude dosta manja u odnosu na boravišnu taksu za boravak gostiju u većim turističkim centrima i gradovima. Za objekte koji se namenski grade radi pružanja usluga u seoskom turizmu treba ukinuti taksu za komunalno opremanje zemljišta i dobijanje dozvole, čija je cena sada izuzetno velika i destimulativna. Ovo su samo primeri gde može dodatno od strane društva da se pomogne u razvoju seoskog turizma. Da bi se sve ove naše prirodne predispozicije iskoristile neophodno je da se sva naša sela koje imaju uslove za prijem turista na pravi način pripreme. Za to im je potrebna podrška Vlade, resornog ministarstva, logistika u vidu nacionalne strategije. Moramo shvatiti da je seoski turizam proizvodni turizam u kome jeorganizator turizma i davalac usluga jedan subjekt, a posebno treba istaći činjenicu da ceo prihod od ove vrste turizma ostaje u zemlji, što treba da bude još jedan od razloga da se ovoj vrsti turizma posveti posebna pažnja i istoj da prioritet u razvoju turizma uopšte u ovoj zemlji. Pored potrebe za većim razvojem i većim ulaganjem u seoski turizam, koji će višestruko da vrati uložena materijalna sredstva, treba naglasiti i potrebu za većim razvojem sportskog turizma, kome je potreban potpuno nov pristup u planiranju i funkcionisanju, jer sportski turizam je jedan od savremenih trendova u turizmu. U današnje vreme nema vlade u svetu koja nije prepoznala značaj turizma i sporta kao fenomene koji su obeležili 20. vek. Sportisti su danas najbolji ambasadori jedne nacije, jer najveća takmičenje prate milioni gledalaca putem mas-medija širom sveta. Pored ovog, ulaganje u razvoj i afirmaciju sporta rezultira višestrukim uštedama u drugim sektorima, prvenstveno u sektoru zdravstva i socijalnog staranja. Razvoj sportskog turizma u našim uslovima značajno bi doprineo i razvoju i unapređenju samog sporta. Kroz saradnju sa turističkom privredom i pružanjem usluga turistima treneri, instruktori, vodiči, spasioci, sportski klubovi bi mogli na kvalitetan način rešiti uvek aktuelan problem vlastitog finansiranja. Zlatibor i drugi veći turistički centri su prepoznali značaj razvoja sportskog turizma. Dosta je učinjeno u tom pravcu, ali se sa sigurnošću može reći da nisu u potpunosti iskorišćeni postojeći prirodni resursi. Želim da kažem i nekoliko reči o banjskom turizmu kojem takođe mora da se posveti posebna pažnja u razvoju i planiranju. Banje i klimatska mesta Srbije imaju dugu tradiciju. Prekretnica u razvoju banjskog turizma bio je Zakon o uređenju sanitetske struke i očuvanju narodnog zdravlja, donet 1881. godine, za vreme vladavine Milana Obrenovića. Srbija danas ima 49 aktivnih banja i prirodnih lečilišta, u kojima do punog izražaja dolazi banjsko-rekreativna turistička privreda. Banje Srbije su bogate termomineralnim vodama koje po svom sastavu služe za lečenje skoro svih bolesti. Banje omogućavaju prevenciju bolesti, lečenje, održavanje psihofizičke kondicije, sportske aktivnosti i mnogo drugih blagodeti. Mora se mnogo raditi na svetskoj prezentaciji banjske ponude i privući strani turisti, jer uz veće angažovanje i ulaganje možemo postati i mnogo atraktivniji i privlačniji, što će se takođe višestruko isplatiti. Neophodno je da pratimo i svetske trendove u ponudi. Ovo su tri oblasti turizma kojima mi u ovom trenutku moramo posvetiti posebnu pažnju, jer su sve tri proizvodne i pogodne su za razvoj imajući u vidu naše prirodne resurse, čiji nivo iskorišćenosti mora da se podigne na nivo zadovoljavajuće ekonomske isplativosti.
Pre nego što dam reč sledećem govorniku obaveštavam Narodnu skupštinu, na osnovu člana 85. stav 5, da ćemo danas raditi i posle 18 časova, nastavićemo raspravu o tački koja u tom trenutku bude na dnevnom redu. Mislim da je služba konsultovala narodne poslanike, odnosno predstavnike poslaničkih grupa, jer se radi o zaista kratkom vremenu koje nam nedostaje da bi se okončala rasprava u načelu, tako da ne verujem da će to biti duže od 19 časova. Reč ima narodni poslanik Slobodan Maraš, a posle njega narodni poslanik Đorđe Milićević.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, nije nama, gospođo predsedavajuća, samo vreme problem, nama je problem i što ministar koji je od strane Vlade ovlašćen da sedi ovde nije prisutan, tačnije ministar gospodin Dinkić, potpredsednik Vlade, vrhovni skijaš itd. Gospođa Kalanović je svakako stručna i za ovu oblast, ali nije ona ta koja nam može dati odgovore na pitanja koja je i sam ministar otvorio tokom rasprave. Malopre sam čuo kada se gospođa ministarka obratila koleginici iz SRS i rekla da će gospodin ministar stići za pola sata. Pola sata je prošlo i stvarno mi je krivo što ministar nije tu. Hteo sam da govorim o nekim stvarima koje su vezane, između ostalog, i za ovaj zakon naravno. Hteo bih da podsetim bar kolege iz Ministarstva, kolege ministra Dinkića koje sa njim sede u Ministarstvu, da vam je jedna od turističkih organizacija 12. 5. 2008. godine uputila pismo. U tom pismu je stajalo da su upoznati sa tim da se priprema novi zakon o turizmu i interesuje ih kad će Ministarstvo objaviti zvaničnu informaciju o tome i pozvati sve zainteresovane subjekte da daju svoje predloge i sugestije. Dana 19. 5. vi im odgovarate i kažete sledeće: "Što se tiče Zakona o turizmu, javnost će biti blagovremeno obaveštena o svim aktivnostima vezanim za izradu njegovih izmena i dopuna koje se sprovode u skladu sa važećom regulativom. Planirane izmene Zakona o turizmu koje se tiču statusa lokalnih turističkih organizacija biće zasnovane na Strategiji turizma." Naravno da nijedna javna rasprava po ovom pitanju nije održana, niti je ijedna od preko sto turističkih organizacija bila pozvana da razgovara. Vi ste, gospodo iz Ministarstva, prilikom izrade (sami ste to naveli u obrazloženju) Strategije razvoja turizma Republike Srbije u cilju analize trenutnog stanja u turizmu održali sedam radionica širom Srbije, sa 290 učesnika. Obavili ste 14 razgovora sa predstavnicima za turizam relevantnih institucija, kao i razgovore sa ministarstvima zdravlja, kulture, i nauke i životne sredine. Malo kasnije ću vam postaviti pitanje zašto niste razgovarali i sa Ministarstvom prosvete, odnosno sa ministrom Obradovićem, i to iz jednog veoma konkretnog razloga. Pretpostavljam da ovih 760 ispitanika koje ste nahvatali na granicama nije bilo nezadovoljno uslugama kakve se nude u Srbiji, već im verovatno ništa nije bilo jasno jer dolaze iz Evrope (oni koji dolaze iz Evrope) u zemlju koja se nalazi u Evropi i treba im viza, dolaze u jednu razrušenu zemlju. Pretpostavljam da je iz tog razloga postojalo nezadovoljstvo, ali ne uslugom koja se nudi. Zbog čega sam spomenuo ministra Obradovića i Ministarstvo prosvete? Udruženje hotela i restoratera Srbije "Hores", Udruženje banjskih i klimatskih mesta Srbije (UBKMS), kao i JUTA obraćali su vam se više puta, a obraćali su se vašem ministarstvu, kao i Ministarstvu prosvete, sa inicijativom za dopunu i izmenu Pravilnika o nastavnom planu i programu osnovnog obrazovanja i vaspitanja. Zbog čega? Ministar Obradović je potpisao jedan pravilnik gde je predvideo da se odeljak Nastava u prirodi briše i izbrisao ga. JUTA i ove dve organizacije koje sam spomenuo su u pismu, kojim su pokušali da korespondiraju sa vama i dobili su na kraju odgovor da će to biti razmotreno, ali ništa od toga nije učinjeno, ukazali na neke veoma bitne stvari: da, prema iskustvima i istraživanjima o trenutnoj socijalnoj karti stanovništva Srbije, više od 85% roditelja ne može svoju decu da odvede u banje, na letovanje ili zimovanje duže od sedam dana. Recimo, da je cena 2.500 dinara po osobi, četiri osobe, sedam dana, 7.0000 dinara. To znači da 85% porodica u Srbiji, a pre svega njihova deca, jedino uz pomoć škola, specijalizovanih agencija i objekata izgrađenih za ove namene mogu da borave u klimatskim mestima i na taj način ostvare navedeni edukativni, socijalni, zdravstveni i svaki drugi cilj. Moram da vas podsetim da je nakon Drugog svetskog rata postojala tendencija, a bila je nastavljena u poslednjih 30 godina, da se određeni objekti sistematski bave organizovanjem boravka dece u prirodi, pa je u poslednjih 30 godina i veliki broj hotela prilagodio svoje objekte za te namene. Pročitaću vam sledeće podatke. Nekoliko značajnijih destinacija, u čijim se objektima u kontinuitetu dugi niz godina unazad realizuje program nastave u prirodi: Zlatibor - 17 objekata, kapacitet 1.800 kreveta i 350 zaposlenih, Divčibare, Tara, Rudnik, Goč, Sokobanja, Vrnjačka Banja, Ivanjica, Fruška gora itd. Samo ovih nekoliko, znači desetak mesta, ima kapacitete od 9.500 ležajeva i preko 1.835 zaposlenih. Pošto je ministar Obradović mislio da se obriše, a vaša vlada aminovala, nastava u prirodi, dolazimo do cifre, kada uzmemo i one koji rade u turističkim organizacijama, one koji se bave nastavom u prirodi, saobraćajnim firmama itd., da oko 3.300 radnika može ostati bez posla i ličnih primanja. Šta je dalje važno? Na taj način će se smanjiti PDV na usluge smeštaja i prevoza, izračunato je, za oko 400.000.000 dinara godišnje, smanjenje poreza i doprinosa po osnovu zarade je u iznosu od preko 550.000.000. Naglašavam da mi je žao što nije tu ministar Dinkić, jer je predvideo da zaposli milione pripravnika u narednom periodu na godinu dana, a ljudi ostaju bez posla permanentno. Ova nastava u prirodi... Moram da vam kažem iz ličnog primera, išao sam na "Letenku" i "Testeru" na Fruškoj gori, generacije pre mene su išle, moje ćerke sada idu i od sutra to više neće moći, a to su objekti koji, kao i na drugim mestima, funkcionišu već desetinama godina i neko je sada smislio da to pređe u neke druge ruke. Kao što ste na brzinu smislili da promenite Zakon o privrednim komorama, odnosno te izmene i dopune, tako je neko i ovo na brzinu smislio da nešto materijalizuje. Gospodin Dinkić je u odgovoru gospodinu Ostojiću rekao da se niko nije nadao da će za vreme otkad on vodi Ministarstvo, odnosno od kada njegovi ljudi vode sektor turizma riliv sredstava sa trista i nešto miliona dolara skočiti na gotovo milijardu. Evo, on obećava da bi u narednih par godina to moglo i da se duplira. Hteo sam da ga pitam kako je moguće da očekuje da njemu neko poveruje. Obećao je hiljadu evra po akciji. Mislim da svaki građanin u ovoj državi zna da je to bila to šarena laža, da ne iskoristim drugu reč. Obećao je izvoz "fijata" u Rusiju. Jako bismo voleli da se to desi, kao i ovih hiljadu evra, ali to se, naravno, neće desiti, a neće se desiti ni ovih dodatnih milijardu dolara od turizma. Suština je u tome što svaki put kada se učini da će biti izbora neko pokušava jeftinom demagogijom da privuče što više birača na svoju stranu. Ne bih više dužio, samo bih hteo još jednom da citiram gospodina Dinkića. Gospodin Dinkić je danas, a vi ćete mi, predsedavajuća, dozvoliti, mešao mnoge teme dok je govorio, pričao je o ekonomskim merama, o privrednim komorama i o zakonu o turizmu; između ostalog, na primedbu gospodina Ostojića, koji nije kritikovao, kako je rekao gospodin Dinkić, radi kritike, nego argumentovano rekao da ovim zakonom o turizmu izvlačimo odnosno uplićemo državu, jer mora da pomogne, a kada su u pitanju privredne komore izvlačimo državu, tržište će samo da odluči o svemu tome. Gospodine Dinkiću, hteo bih da vam kažem – izađite jednom sami na tržište, sami izađite na izbore, pa pokažite i ostalima, recimo i privrednim komorama, kako to izgleda. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević.
Uvažena predsedavajuća, poštovana ministre gospođo Kalanović, poštovani predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je set zakonskih predloga koji imaju za cilj približavanje Srbije Svetskoj trgovinskoj organizaciji. Reč je o Predlogu zakona o turizmu, Predlogu zakona o standardizaciji, Predlogu zakona o tehničkim zahtevima za proizvode i ocenjivanju usaglašenosti i Predlogu zakona o spoljnotrgovinskom poslovanju. Predlog zakona o turizmu, treba istaći, pre svega sledi uputstva evropskih zakona i opšteprihvaćenog trgovačkog zakonodavstva u svetu i, naravno, kao što je rečeno, donosi značajnije novine. Ubeđeni smo da će se nakon usvajanja ovog zakonskog predloga, zajedno sa strategijom razvoja u Srbiji, utvrditi osnovni okviri za kompletnije i celishodnije uređivanje pitanja i odnosa u ovoj oblasti. Takođe, verujemo da će se na određeni način opredeliti i najznačajniji turistički potencijali i, ono što je po našem mišljenju najbitnije, a to su aktivnosti nadležnih organa na promocije, na boljem organizovanju,na podsticanju ove delatnosti. Nakon usvajanja ovog zakona biće neophodno doneti i niz pravilnika koji će omogućiti bolje uređivanje turističke delatnosti. Zaista želimo da verujemo da ćemo imati jedan moderan evropski zakon koji će biti podstrek, stimulacija, koji će, sa jedne strane, biti ohrabrenje i podrška onima koji ulažu i žele da ulažu u turizam, a sa druge strane, sankcija za one koji zauzimaju pozicije prioritetnih destinacija, ali prosto ne rade na odgovarajući način. Najpre želim da kažem da će ovaj zakonski predlog omogućiti formiranje razvojne turističke kompanije ili korporacije, čiji će zadatak biti realizacija turističkih investicionih projekata i koja će imati presudan uticaj na rast konkurentnosti srpskog turističkog proizvoda. I, čini mi se, ovo je predlog Ministarstva trgovine i turizma koji datira još od pre nekoliko godina. Takođe, ovaj zakonski predlog predviđa uvođenje principa "jednošalterskog sistema" za registraciju onih privrednih subjekata koji se bave turizmom. Dakle, evidencija koja je do sada bila vođena u Ministarstvu ekonomije biće prebačena u Agenciju za privredne registre i svi će biti povezani sa ostalim registrima. Ovo će, svakako, skratiti vreme, olakšati korišćenje i znatno smanjiti troškove registracije. Ono što takođe želim da istaknem kao pozitivno jeste niz manjih zakonskih unapređenja koja se, između ostalog, odnose na osiguranje korisnika usluga i nadoknadu troškova. Mislim da je prvi put u zakonu uveden i pojmovnik, svakako sa ciljem da bi se na određeni način izbegla dvosmislena tumačenja. Što se tiče sistema planiranja turističkih aktivnosti, ovde su predviđene određene izmene koje su na bolji način usaglašene sa postupkom planiranja prostora i zaštićenih prirodnih i kulturnih dobara. Bez obzira na to što smatramo da je reč o jednom kvalitetnom zakonskom predlogu, moramo da izrazimo i nezadovoljstvo, a to se moglo čuti i u današnjoj raspravi, zbog neodržavanja javne rasprave u kojoj bi hotelijeri i turističke agencije mogli da iznesu svoje predloge i sugestije. Sa druge strane, kada je reč o ovom pitanju donekle možemo biti zadovoljni činjenicom da je prilikom izrade Strategije razvoja turizma Republike Srbije, a u cilju analize trenutnog stanja u turizmu, održano, kako je navedeno u obrazloženju ovog zakonskog predloga, sedam radionica širom Srbije sa 190 učesnika, da je obavljeno 14 razgovora sa predstavnicima za turizam relevantnih institucija, kao i sa Ministarstvom zdravlja i da je sprovedeno anketno istraživanje među stranim posetiocima na graničnim prelazima. Takođe sam želeo da kažem da će efekti finansijske krize svakako biti prisutni i u ovoj oblasti, odnosno uticaće na razvoj turizma, ako imamo na umu činjenicu da je zapravo reč o delatnosti koja je uslovljena pre svega platežnom sposobnošću, odnosno životnim standardom građana. Imaćemo, evidentno, nakon usvajanja ovog zakonskog predloga, jedan evropski zakon; govorimo o turizmu kao perspektivi, kao razvojnoj šansi Srbije i želim da postavim pitanje – da li su pravljene nekakve analize kada je reč o turizmu u Srbiji, koliko će efekti krize pozitivno ili negativno uticati na turizam u Srbiji, ako smatramo Srbiju evropskom turističkom destinacijom i šta tim povodom konkretno čini Turistička organizacija Srbije? U uvodnom izlaga nju gospodina ministra mogli su se čuti neki od nacionalnih prioriteta, kada je reč o planinama na teritoriji Republike Srbije. Kao poslanik koji dolazi iz Kolubarskog okruga, iz valjevskog kraja, imam obavezu da postavim pitanje šta je sa planinom Divčibare? Voleo bih da nisam dobro čuo i da je moja greška, ali čini mi se da među navedenim nacionalnim prioritetima nema planine Divčibare. Ne osporavajući navedene prioritete želeo bih da postavim pitanje – koji su to kriterijumi koji planinu Divčibare nisu svrstali u red ovih prioriteta? Kada je reč o Predlogu zakona o spoljnotrgovinskom poslovanju, novine koje su unete u ovaj zakonski predlog odnose se najviše na preciziranje terminologije i odredbe koje se odnose na dozvole. Uvoz, izvoz i tranzit robe po prethodno podnetom zahtevu u skladu sa Svetskom trgovinskom organizacijom, odnosno Sporazumom o procedurama izdavanja uvoznih dozvola. Ovim zakonskim predlogom biće regulisane samo osnovne odredbe, dok će novim podzakonskim aktom, odnosno uredbom o procedurama izdavanja i korišćenja nadzornih dokumenata i dozvola, biti regulisani bliži uslovi za neautomatsko i automatsko izdavanje dozvola, opet u skladu sa pomenutim sporazumom sa Svetskom trgovinskom organizacijom. Novina koja do sada nije bila predviđena dosadašnjim propisima, a uvodi se usvajanjem ovog zakona, jeste nova kategorizacija automatskog izdavanja dozvole i to smatramo izuzetno pozitivnim. Što se tiče Predloga zakona o standardizaciji, želim da kažem da usvajanjem ovog zakonskog predloga Srbija ispunjava još jedan zahtev za članstvo u Svetskoj trgovinskoj organizaciji i EU. Inače, ovim zakonom uređuju se načela i ciljevi standardizacije, kako je navedeno u samom zakonskom predlogu, organizovanje i delatnost nacionalnog tela za standardizaciju, kao i deo koji se tiče donošenja, objavljivanja i primene standarda u Republici Srbiji i srodnih dokumenata. Na samom kraju, želim da ponovim stav Poslaničkog kluba SPS-JS da u načelu podržavamo sva četiri zakonska predloga. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Oto Kišmarton, posle njega narodna poslanica Svetlana Stojanović.
Danas smo govori najviše o turizmu, verovatno zbog toga što su poslanici prepoznali turizam kao važnu privrednu granu. Turizam i poljoprivreda su privredne grane koje mogu ovoj državi obezbediti značajan izvor deviza: poljoprivreda sa zdravom hranom i turizam sa mnogobrojnim prirodnim bogatstvima, kao kulturni turizam, sportski turizam i etnoturizam. Poslanici pre mene su govorili o tome. To je sve ono što Srbija ima u svojoj ponudi, što se tiče turizma. Međutim, čuli smo od ministra i većeg broja poslanika da je turizam kod nas veoma neorganizovan, da je na niskim granama u odnosu na konkurentske zemlje. Teško da ćemo to popraviti samo sa ovim zakonom i da će turizam zauzeti mesto koje treba da zauzme u ovoj državi. Za to je potrebno mnogo rada. Naveo bih primer iz sredine odakle dolazim, iz Kikinde. Ako pomenemo Kikindu, po čemu je Kikinda poznata? Najpre ćete pomisliti na crep, "Toza Marković", i to je to. Međutim, Kikinda ima mnoge turističke znamenitosti i atrakcije za koje se malo čulo, možda smo krivi i mi. Radili smo četiri godine na tome da to postane dostupno građanima, sve te turističke atrakcije. Država bi morala da pomogne lokalnoj samoupravi, koja je uglavnom nesposobna, nezainteresovana za razvoj turizma, zbunjena, ne znaju da li su došli ili treba da idu. Nešto od turističkih atrakcija, što se može videti jedino u Kikindi, jeste pola miliona godina stara ženka mamuta; urađen je skelet mamuta od veštačkog materijala u prirodnoj veličini, koji je izložen, i trodimenzionalni film o mamutu. To je nešto što se u Evropi na drugom mestu ne može videti, samo u Kikindi. Nije samo mamut, Kikinda ima i suvaču, gde su konji okretali kamen i na taj način se mlelo žito. Takvu suvaču možemo videti u jednom mestu u Mađarskoj i u Hrvatskoj. Kikindska suvača je najveća. Ono što je još interesantno, što nema nigde u svetu nego samo u Kikindi, jeste simpozijum "Tera", koji se održava od 1972. godine, koji su posetili vajari iz više od 30 zemalja, 365 vajara. Za taj simpozijum karakteristična je izrada skulptura od gline velikog formata, što se nigde u svetu ne radi. Po tome bi Kikinda trebalo da bude veoma poznata u Srbiji i da postane turistička destinacija. Što se tiče prirode, pored Kikinde se nalazi Mokrin gde se nalazi stanište velike droplje. To je najveća ptica letačica u Evropi. Pored toga, od onoga što nam je priroda dala imamo i jezero. Jezero jeste prirodno, ali oko jezera je prostor uređen. Jezero se nalazi u centru grada, ostatak je nekadašnje reke koja je prolazila kroz Kikindu. Oko jezera se nalaze otvoreni i zatvoreni olimpijski bazeni, fudbalsko igralište za veliki, mali fudbal, odbojkaško igralište, trim staza, atletska staza. Postoje izuzetni uslovi za sportski turizam i rekreacioni turizam. U Mokrinu se svake godine održava Svetsko prvenstvo u tucanju uskršnjim jajima. U Mokrinu se održava svake godine i borba gusaka. Hoću da kažem da ovakve primere kao što je Kikinda imamo u mnogim gradovima i selima širom Srbije, a država, Vlada i Ministarstvo bi trebalo da porade na tome da se za sve to uradi marketing, da se pomogne tim opštinama, jer razvojem turizma u tim opštinama, i poljoprivrede koja je usko povezana sa turizmom, doći će do toga da u tim mestima... Kikinda je mesto pored granice i svake godine imamo 500 stanovnika manje. Sigurno da nije naš cilj da se povećava broj stanovnika Beograda i Novog Sada, već da ljudi ostanu u svojim gradovima. Preko turizma bismo i u Kikindi pomogli da ljudi ostanu i da se bave turizmom. Najveći problem turizma je to što nedostaje marketing u turizmu, nedostaje smeštaj. Trenutno u Kikindi nemate toliko kvalitetnog smeštaja da biste smestili samo autobus gostiju. Za sada i Kikinda i mnogi drugi gradovi koji imaju značajne turističke atrakcije mogu da budu samo mesta za jednodnevni odmor, jednodnevni izlet. Ono što nam je potrebno, to je dobra organizacija, dobar marketing, sposobni ljudi, smeštajni kapaciteti, a ostalo je Srbiji dao Bog. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Svetlana Stojanović, a posle nje narodni poslanik Vlajko Senić.
Poštovani narodni poslanici, želim da govorim samo o jednom aspektu zakona o turizmu, o tome kako kulturne i umetničke vrednosti staviti u funkciju razvoja turizma. Kulturni turizam je, s jedne strane, izlazak kulture na turističko tržište. S druge strane, podrazumeva motivisanje turista da nekuda otputuju da bi videli, doživeli, upoznali i razumeli kulturu, istoriju i način života zemlje u koju doputuju. Kulturni turizam je moćna razvojna oblast čak i danas, u vreme globalne ekonomske krize. Citiram: "Želim da kultura bude naš odgovor na svetsku ekonomsku krizu", izjavio je predsednik Francuske. Za Nikolu Sarkozijea kultura je, pre svega, političko sredstvo za širenje uticaja jedne zemlje u svetu. Izveštaj koji je naručila Jelisejska palata pokazao je da bi ambiciozna kulturna politika imala odlučujući uticaj na porast turizma u Francuskoj. Ako je to slučaj u Francuskoj, nema nikakvog razloga da ne bude i u Srbiji. Razlika između Srbije i Francuske je u tome što mi u svoju kulturu i turizam nismo dovoljno ulagali. Pre nekoliko godina osnovan je Evropski institut za kulturne maršrute, sa sedištem u Luksemburgu. Zadatak ovog instituta je da koordinira projekte, obezbedi tehničku pomoć u njihovoj realizaciji, prikuplja potrebnu dokumentaciju. Uslov je da tema kulturne maršrute obuhvati više evropskih zemalja i promoviše evropske kulturne vrednosti. Turista u Srbiji takođe mora imati nekoga kome će se obratiti kada poželi da otputuje na kulturnu maršutu poput: crkve i manastiri od Pirota do Zvonačke banje, ili - arheološka nalazišta, ateljei slikara u Kovačici, dvorci Vojvodine. Samo udruženim snagama upravljača turističkim prostorima, Zavoda za zaštitu spomenika kulture, ustanova kulture, privrednih subjekata i lokalne samouprave moguće je razvijati turizam u celini i kulturni turizam posebno. Svakaturistička ponuda obuhvata turističke sadržaje. Međutim, tek kada se ova dva sektora, turizam i kultura, povežu u zajedničku razvojnu politiku, u praksi ćemo imati kulturni turizam. O povezanosti turizma i kulturne baštine govori preporuka Saveta Evrope o promovisanju turizma radi unapređivanja kulturnog nasleđa kao faktora održivog razvoja. Savet Evrope u svojoj preporuci iz 2003. godine ističe da je kulturno nasleđe jedinstveno i nezamenljivo, da je zaštita kulturnog nasleđa deo procesa održivog razvoja, da je kulturno nasleđe po sebi veća vrednost od turizma, da je gubljenje kulturnog identiteta jednog naroda ozbiljna opasnost, a očuvanje autentičnosti svih kultura prioritet. Dok Savet Evrope u svojoj preporuci brine o tome kako da evropsku kulturnu baštinu zaštiti od najezde turista, nas bi trebalo da zabrine do koje mere mi svoju baštinu ne umemo da upotrebimo u turističke svrhe. Mi kulturu vidimo kao lepotu bez svrhe i upotrebne vrednosti. Još gore, vidimo je isključivo kao potrošača krvavo zarađenog budžetskog novca. Kultura koja izađe na turističko tržište ne samo što može da vrati novac u turističku infrastrukturu, već i da ga uveća i upotrebi za unapređenje kulture. Svetsko iskustvo je pokazalo da sektor kulture spada među sektore sa najbržom stopom rasta. Kulturna industrija se po brzini rasta našla među sektorima kao što su finansije i bankarstvo, informaciona tehnologija, uslužne delatnosti i turizam, naravno. Na zakon o turizmu poslanici Demokratske stranke Srbije podneli su desetak amandmana koji turizam povezuju sa kulturom. O tome ćemo detaljnije govoriti kada bude rasprava u pojedinostima. Upotreba kulture u turističke svrhe donosi nesumnjivu ekonomsku dobit. Zarada ostvarena od turizma morala bi se jednim delom vratiti subjektima odgovornim za očuvanje kulturne baštine, bilo da je reč o Republici, lokalnoj samoupravi, ustanovama kulture ili privrednim subjektima. Srbija je stara država. Naša baština je bogata, prebogata. Time što je nedovoljno i neracionalno koristimo u turizmu lišavamo sebe mogućnosti da nas svet vidi drugačije nego što nas vidi danas.Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vlajko Senić, pa posle njega narodna poslanica Marina Raguš.
Poštovana gospođo Čomić, poštovani narodni poslanici, poštovana gospođo ministre, saradnici, govoriću samo o zakonu o spoljnotrgovinskom poslovanju. Vidim da je za govornike interesantniji zakon o turizmu, tako da ću ostaviti više vremena njima za tu diskusiju. Zakon o spoljnotrgovinskom poslovanju je neka vrsta pokazatelja potrebe da u ovom trenutku Srbija usvajanjem tog zakona načini taj poslednji korak ka punopravnom članstvu u Svetskoj trgovinskoj organizaciji. I sam sam imao priliku da učestvujem na pregovorima o prijemu Srbije u Svetsku trgovinsku organizaciju i čini mi se da ovde još uvek ne postoji svest o tome, prvo, koliko je malo zemalja ostalo van Svetske trgovinske organizacije, a s druge strane, koliko je za našu izvoznu privredu važno formalno članstvo u Svetskoj trgovinskoj organizaciji, pogotovo u ovim vremenima kada je najgori efekat svetske ekonomske krize upravo na međunarodnu trgovinu. Praktično, ovaj sporazum sa MMF-om koji, nadam se, sklapamo u prvoj polovini maja, kojim spasavamo eksternu likvidnost naše zemlje... Dakle, moramo realno da pogledamo istini u oči, da vidimo koliko je širok spoljnotrgovinski deficit naše države, koliko je dramatično veći uvoz od izvoza, koliko je to do sada bilo moguće pokrivati u prethodnih osam godina kreditima koji su bili relativno povoljni, stranim direktnim investicijama, koliko će to biti nemoguće pokrivati u narednom periodu. I, ono što je Vlada usvojila kao svoj strateški zadatak, to je da na srednji rok taj deficit, odnosno razlika ne bude veća od 5%. Neophodna mera za dostizanje tog cilja je upravo usvajanje ovog zakona, kasnije i punopravno članstvo Srbije u Svetskoj trgovinskoj organizaciji. Time ćemo mi i formalno biti u obavezi da preuzmemo neke obaveze koje smo već ranije preuzeli i mislim da je zbog toga važno sada naglasiti, bez obzira na ogromne kritike koje su u javnosti prisutne, koliko je bila važna odluka Srbije o jednostranoj primeni SSP-a, iako je to teško u ovoj godini zbog inače smanjenih budžetskih prihoda. Na ovaj način smo poslali poruku EU, kao našem najznačajnijem spoljnotrgovinskom partneru, da smo spremni da prihvatimo te principe i da ćemo prilagoditi naša preduzeća u potpunosti uslovima svetske trgovine, tako da sutra kada ta odluka bude (ona praktično od strane EU postoji posle 2000. godine) budemo spremni. Ono što je važno, to je da građani shvate da dugoročno održavanje deficita, odnosno disbalansa između uvoza i izvoza ova država ne može da izdrži. Radi se o milijardama i milijardama dolara koje mi iz eksternih izvora moramo da prihodujemo godišnje da bismo taj disbalans izdržali. Hoću da kažem, da nije bilo ovih mera Vlade Republike Srbije, da nije bilo izvesnog sporazuma sa MMF-om, da bi u 2008, 2009. i 2010. godini za 8,5 milijardi evra bile smanjene devizne rezerve ove države i da bismo verovatno došli u situaciju pucanja tzv. eksterne likvidnosti. To je nešto što se čak i staroj Jugoslaviji desilo 1981. godine, kada u jednom trenutku (čini mi se da je to bilo baš nekog petog, šestog maja 1981. godine) više nije bila u mogućnosti da servisira svoje međunarodne obaveze. Zbog toga je izvozna orijentacija naše zemlje, podrška Agencije za promociju izvoza, bolja saradnja sa stranim investitorima, potpuna liberalizacija spoljnotrgovinskog režima nešto što teško opterećuje našu privredu, ali ono što nam već na srednji rok mora dati odgovarajuće rezultate. Jer, u uslovima svetske ekonomije koja će možda biti bolja za godinu i po dana, ali koja više nikada neće biti takva kao što je bila pre svetske ekonomske krize, kada ćemo biti u daleko težoj poziciji za strani novac, za strano finansiranje, ova privreda mora da bude i da postane u međuvremenu maksimalno izvozno orijentisana. To je jedini održivi način i jedini održivi model kako Srbija može da ide napred i da se razvija. Ono što takođe treba reći zbog naših građana, jer se često manipuliše tom temom slobodnog izvoza i uvoza, kako naša država nije zaštićena – čak i po ovom zakonu, čak i po odredbama Svetske trgovinske organizacije, vi kao država imate pravo na zaštitne mere za svoju ekonomiju, dakle na antidampinške mere, na kompenzatorne mere, na mere zaštite od prekomernog uvoza, na mere koje sprečavaju preveliki spoljnotrgovinski deficit, i to se ovim zakonom na jedan način koji je prihvatljiv i za Svetsku trgovinsku organizaciju uređuje. Privreda Srbije i Vlada Srbije će biti (da bi građani Srbije razumeli sutra) u situaciji da ukoliko neko želi da izveze neku robu na srpsko tržište po ceni koja je niža nego što je na matičnom tržištu zemlje izvoznika, može da "udari" (da tako kažem, da bi građani razumeli) antindampišku taksu i da na taj način poskupljuju uvoz, da može da reaguje kompenzatornim merama, ukoliko se od zemlje izvoznika subvencioniše uvoz u Srbiju, odnosno izvoz na naše tržište; da može da reaguje takođe kada je prekomerni uvoz takav da ugrožava domaću industriju i da može da reaguje kada je naš platno-bilansni deficit ugrožen. Dakle, pored prednosti, prihoda i svega onoga što prijem u Svetsku trgovinsku organizaciju vama daje i otvara nove mogućnosti za širenje svog izvoza, otvara se i legitimna odbrambena politika države. To je ono, čini mi se, sa čime građani nisu u dovoljnoj meri upoznati. Dakle, građani nisu u dovoljnoj meri upoznati da je legitimno pravo u najliberalnijoj ekonomiji danas da štitite interese svoje države. Usvajanjem ovog zakona i njegovom primenom i prijemom u Svetsku trgovinsku organizaciju dobićemo instrumente i da pojačamo naš izvoz i da štitimo naše tržište. To su pojmovi koji su veoma važni i kojima se do sada, nažalost, iz političkih razloga manipulisalo. Zaštita tržišta onda kada je ugrožena naša industrija, realno, a ne zaštita tržišta da bi se u Srbiji održala proizvodnja nečega što nije rentabilno čak ni u samoj Srbiji, a kamoli na nekom tržištu EU ili nekih drugih zemalja gde to treba da izvozimo. Zbog toga je ovaj zakon važan i verujem da će ogromnom većinom glasova poslanika u Skupštini biti podržan i da ćemo na taj način stvoriti institucionalne uslove, kao što sam rekao, da idemo na agresivniju izvoznu politiku ove države, da smanjimo platno-bilansni deficit i da se spremimo za neko buduće vreme koje će biti daleko teže nego što je bilo vreme do 2008. godine.Hvala.
Reč ima narodna poslanica Marina Raguš, a posle nje narodni poslanik Dejan Nikolić.
Gospođo Čomić, dame i gospodo, mi smo najavili... Meni je naprosto teško da pričam u množini, ali predstavljam poslaničku grupu koja je udaljena, nažalost, sa ovog redovnog zasedanja i ne mogu da ne kažem da je današnji dan opet pokazao različitosti u tumačenju pravila Poslovnika. Videli smo da poslanici ipak imaju mogućnost replike na izlaganje ministara, da mogu normalno da dobace iz skupštinske klupe. Da je to radikal učinio, mogu da zamislim da bi vrlo verovatno bio opomenut, ali dobro, šta je tu je. Po ovoj tački dnevnog reda trebalo je da izlažu gospođica Nataša Jovanović, gospođa Lidija Dimitrijević, Mirko Munjić i Nikola Savić. U ime poslaničke grupe, ja ću se truditi da ih najdostojniji način predstavim. Ono što smo napomenuli danas u vremenu predviđenom za ovlašćenog predstavnika jeste i klima u okviru koje donosimo set, pretpostavljam da će se dame i gospoda iz resornog ministarstva složiti, ipak nespojivih predloga zakona u okviru jedne tačke, pa samim tim ostale poslaničke grupe zaista jesu uskraćene za jednu kvalitetnu i kvalifikovanu raspravu o ovako važnim zakonima. Iskreno, ne vidim vezu između turizma i tehničkih zahteva za proizvode i ocenjivanje usaglašenosti itd. Šta je tu je, tako je napravljeno i mi možemo samo da se složimo sa tim, u smislu da ćemo govoriti o određenim temama. Dok mi raspravljamo o ovom setu ekonomskih zakona, ono što je bilo izlaganje gospodina Dinkića... Zaista izražavam hendikep zato što gospodin Dinkić nije tu, pripremili smo mu gomilu pitanja. Nije to trebalo da predstavlja nikakvu vrstu, uslovno rečeno, kako bi on to nazvao, intelektualne sačekuše, već pokušaj dolaženja do adekvatnih podataka, činjenica koje bi trebalo da nas razuvere da na delu nije scenario urušavanja srpske ekonomije, odnosno srpske privrede, pa samim tim i dobrog života u Srbiji. Ono što me je iznenadilo tokom njegovog prepodnevnog izlaganja jeste izražavanje sumnje u vezi s tim šta će biti sa velikom zajednicom zvanom EU, u svetlu velike finansijske svetske krize, i da bi trebalo da se okrećemo tržištima (dok ne dođemo na red da uđemo u EU) kao što su su rusko, belorusko itd. Pretpostavljam da je belorusko tržište za gospodina Dinkića izuzetno značajno zbog toga što "Fijat" želi da izvozi svoje automobile na tržište Belorusije. O tome ćemo malo kasnije. Skoro nisam mogla da poverujem da ja to slušam gospodina Dinkića, koji se toliko zalaže za približavanje EU. Moram samo da podsetim da SRS u početku pojavljivanja Unije jeste bila za saradnju i inače je za saradnju sa svim integracijama koje Srbiju doživljavaju kao ravnopravnog partnera, a ne kao protektorat pred kojim će se pojavljivati gomila uslova, uglavnom političke prirode, koji će Srbiju baciti pod noge. To je realna slika danas. Dok govorimo o ovome, slike radi, moram da vas upoznam sa određenim istraživanjima objavljenim 13. aprila 2009. godine, što bi trebalo da znate. Svake godine u Srbiji se ubije oko 90 tinejdžera. Procenjuje se da čak 100-150 puta više njih ima samoubilačke tendencije, odnosno između 9.000 i 13.500 mladih osoba spada u potencijalne samoubice. To je objavljeno na osnovu istraživanja novosadskog centra "Srce", volonterske nevladine organizacije koja se bavi prevencijom samoubistava i pružanjem emotivne podrške osobama u krizi. Zašto ovo govorim? Zato što će poseban efekat na loše mentalno zdravlje u ovako mladoj populaciji da ima efekat svetske finansijske krize u koju je upala i država Srbija. Između ostalog, dalje se navodi, trećina srednjoškolske populacije pokazuje znake psihičkog trpljenja, mentalnih problema. Slični podaci dobijeni su istraživanjima studentske populacije. Imali smo, koliko sinoć, na jednoj televiziji užasan primer – to sam tokom prepodnevnog zasedanja govorila i redovno ću to da pominjem, jer mislim da je to najdrastičnija slika u Srbiji – primer studenta koji je završio fakultet medicine sa velikim prosekom i mora da završava srednju medicinsku školu da bi napustio zemlju i našao posao u zemljama zapadnoevropskih demokratija. Kao što sam rekla u prepodnevnom delu zasedanja, a mislim da ćete se svi složiti sa tim, tu svi drugi argumenti padaju u vodu. Da nastavimo sa ovim istraživanjem, koje je vrlo značajno. Javnost treba da zna, i svi treba to da imamo na pameti, dakle, pretprošle godine stopa samoubistava u Srbiji bila je 18 ljudi na 100.000 stanovnika, po čemu smo iznad svetskog i evropskog proseka. Vojvodina prednjači po broju samoubistava u poslednjih 20 godina, sa 28 samoubica na 100.000 stanovnika. Naravno, konsultovani su i stručnjaci, između ostalog, njihove prognoze su vrlo tamne i vrlo pesimistične kada je reč o efektima finansijske krize. Ova stopa, koja je vrlo dramatična za Srbiju, dakle, da na dan 13. aprila 2009. godine o samoubistvu razmišlja 10.000 mladih ljudi, trebalo bi da bude opasan pokazatelj u kakvom društvu mi živimo. Pretpostavljam da se sve to ima na pameti kada se kreira politika u Srbiji. Gospodine Dinkiću, dobrodošli. Konačno sam dočekala da vas vidim i eventualno postavim solidan broj pitanja, vezano za sve ono što jeste kreiranje ekonomske politike u Srbiji, a samim tim i uticaj na ekonomsku i socijalnu bezbednost svakog građanina u državi Srbiji. Ono što bi me posebno interesovalo jeste zašto određeni zakoni nisu prošli, a o tome svedoče čak i ljudi iz vladajuće koalicije, javnu raspravu? Dakle, nije otvorena šira rasprava kako bi se došlo do što boljeg nacrta ili predloga zakona. Primera radi, Predlog zakona o komorama, u okviru koga se predviđa da se menja komorski sistem koji tradicionalno traje više od 150 godina. Ono što dolazi iz komora jeste da je tu reč o preuzimanju značajne imovine koju komore imaju u državi Srbiji. S druge strane, takođe je činjenica, to se na Odboru čulo, da ovaj predlog zakona o turizmu takođe nije prošao javnu raspravu. Iskreno, u svetlu najavljenih užasnih razmera svetske finansijske krize nije jasno zašto se toliko žuri sa onim zakonima, na primer, Predlog zakona o komori treba da stupi na snagu 2013. godine, a mi raspravljamo po hitnom postupku danas, umesto da danas slušamo o merama Vlade. Postoji izvesna nedoumica, a tiče se prioriteta Vlade Republike Srbije. Između ostalih, jedan od prioriteta je i obračun sa korupcijom i organizovanim kriminalom. Ovo je pretpostavka svake diskusije o ovih 49 tačaka dnevnog reda ovog redovnog zasedanja, jer je vrlo velika nedoumica kako će set predloženih zakona da se sprovodi u društvu koje je toliko ogrezlo u korupciju i kriminal. Volela bih da mi odgovorite, prvo, da li ste se konsultovali sa ministrima kada ste određivali 26% umanjenja po budžetskim pozicijama za određena resorna ministarstva. Pokušavamo da shvatimo način funkcionisanja Vlade i vidimo totalno oprečne stavove predstavnika Vlade Srbije. Između ostalog, ministar unutrašnjih poslova gospodin Ivica Dačić i prvi potpredsednik Vlade Srbije, ukoliko se ne varam, upozorava da sve ono što jeste pred njega izneto kao prioritet on neće moći da sprovede. On već sada ima zavidan broj problema. Jedan od tih tiče se ljudskih resursa. On ima preko deset hiljada ljudi manje za obavljanje svakodnevnih aktivnosti. Pitanje je kako će obračun sa organizovanim kriminalom da se sprovede ukoliko i ta pozicija bude umanjena. Takođe imamo izjavu ministra za infrastrukturu. Daleko od toga da je SRS dosadašnjim rezultatima zadovoljna, ali i ovo što se nudi govori samo o vašem funkcionisanju unutar vladajuće većine. Ministar za infrastrukturu je na mere Vlade, u smislu smanjenja budžetske pozicije, reagovao i rekao da će podneti ostavku jer neće moći da sprovede aktivnosti koje se, recimo, tiču vrlo važnog posla, a to je Koridor 10, za koji mi još uvek ne možemo da utvrdimo zašto taj posao nije krenuo, a tri kredita čekaju realizaciju, kamate se redovno otplaćuju. Ono što nas je u medijima zateklo jeste i reakcija ministra poljoprivrede, koji takođe kaže da je određeni broj ljudi morao da otpusti, da će poljoprivreda biti u jako teškoj situaciji; sa sadašnjim sredstvima, bez ovog kresanja budžeta za ovaj resor, nije mogao da sprovede plan aktivnosti, a sa ovim se sve dovodi u pitanje. Takođe, ono što nije jasno, a vraća nas u početnu situaciju, i tiče se u nekoj meri i Predloga zakona o turizmu, kojim ću se pozabaviti za koji minut, jeste kako mislite da se sprovede, pogotovo onaj deo koji se odnosi na preču kupovinu. Mi izražavamo sumnju da će tu doći do mnogih zloupotreba, da država Srbija nema volju da se obračuna sa monopolistima, a onda vam konkretno i postavljamo pitanje: ko, zapravo, upravlja Srbijom i ko ima pretenziju da upravlja javnim dobrima u Srbiji? U vremenu predviđenom za ovlašćene predstavnike najavila sam da ću predstaviti srpskoj javnosti, mislim da srpska javnost ima pravo to da zna, atmosferu i političku klimu u Srbiji u okviru koje mi donosimo po ovakvim postupcima ovoliki broj zakona za koje ćete, verujem, da nas ubedite da će doneti bolji život građanima Srbije i da ćemo mi, koliko sledeće godine, ući u EU, živeti srećno, imati svoje poslove i unaprediti svoj standard. Dakle, o čemu se radi? Jedan plastičan primer, o kojem je bilo malo reči, ali puno nedoumica u srpskoj javnosti, to je izveštaj o koncentraciji vlasništva u preduzeću "Luka Beograd". Radi se o izveštaju Saveta za borbu protiv korupcije Vlade Republike Srbije. Taj izveštaj slika odnos države i spremnost države da se uhvati u koštac sa korupcijom i, vrlo je moguće, organizovanim kriminalom, jer su se stvorili uslovi i politička klima da određeni monopolisti, u sprezi sa određenim krugovima iz vlasti, vladaju i ovladaju srpskim tržištem. Evo o čemu se radi. Da se samo osvrnem na konkretne podatke ovog izveštaja, ne zato što SRS kaže, već zato što to kaže Savet za borbu protiv korupcije Vlade Republike Srbije. Dakle, jedan od drastičnih primera, koji je doživeo svetlost dana u februaru ove godine, o kojem javnost vrlo malo zna, tek samo nagađa, jeste koncentracija vlasništva koja je obavljena u AD "Luka Beograd" krajem 2005. godine. Ovaj primer, zato sada obraćam punu pažnju na ovo, kod nas stvara nevericu, zapravo podozrenje i izražavamo bojazan da će se tako nešto desiti i u oblasti turizma u državi Srbiji i da se taj zakon pravi u korist određenih krugova moći. Evo o čemu se radi. Reč je o karakterističnoj sekundarnoj privatizaciji. Da javnosti u Srbiji bude potpuno jasno kakav je to proces, dakle proces u kome dolazi do prenošenja akcija od zaposlenih na najbogatije ljude u zemlji, koji definitivno imaju dobar kontakt sa političarima i državnim organima jer drugačije ne bi mogli to da urade – u procesu sekundarne privatizacije koriste se fantomske firme iz inostranstva (to su uglavnom preduzeća bez kapitala i poslovnih prihoda) kako bi se u javnosti stvorio utisak da se radi o inostranim investicijama, a u suštini to nije tako. Kupovina akcija se, uz brojne malverzacije, obavlja sredstvima nepoznatog porekla. Kako je to moguće, pitam vas sada? Kasnije se obično ispostavlja da tragovi novca vode do Kipra i sredstava koja su izneta iz zemlje devedesetih godina prošlog veka. Ovo je 2009. godina, zaista postoje svi mehanizmi, kada ste na vlasti, da se utvrdi tok novca, sprega politike, tajkuna i dođe do određenih odgovora. Zašto država Srbija nije to uradila, pretpostavljam da ćete kao potpredsednik Vlade moći da kažete. Javnost u Srbiji treba da zna da ukoliko se realizuju planovi o izgradnji poslovnog i stambenog prostora na području sadašnje beogradske luke na okolnom zemljištu, koje se ubrzano zaposeda, profit novog vlasnika će se meriti u milijardama evra. U tom smislu je ovaj slučaj jedinstven i trebalo bi da pobudi interesovanje na prvom mestu Vlade Srbije i da čujemo kakav konkretan odgovor sprema u odnosu na Savet za borbu protiv korupcije, koji je formirala Vlada, da vidimo da li zaista hoćete da se borite protiv korupcije ili su to samo predizborna obećanja dok sa druge strane pravite fantastičnu klimu za određene oligarhe koji bi trebalo da pokupuju u Srbiji sve ono što je preostalo. Dakle, koncentracija vlasništva se kod nas odigrava u vrlo specifičnim uslovima gde pravila nisu sasvim izgrađena, postojeća zakonska rešenja u praksi nisu dosledno poštovana. Čini se da ovde posebno dolaze do izražaja dva elementa, a to su: presudan uticaj političkog faktora na ekonomska zbivanja i činjenica da kapital iznet iz zemlje igra dominantnu ulogu na tržištu kapitala. Naime, krupan kapital je zainteresovan da ostvari dominantno učešće u onim preduzećima koja već imaju ili lako mogu da ostvare dominantan položaj na tržištu, a najlakši put za ostvarenje tog cilja jeste da se putem političkih uticaja obezbedi prvo koncentracija vlasništva preduzeća, zatim dominantan položaj na tržištu. Ovo je iz zvaničnog izveštaja Saveta za borbu protiv korupcije Vlade Srbije o situaciji koja se desila 2005. godine; mi smo u 2009. godini, nijednu reakciju na ovu temu nismo čuli. Samo da objasnim o čemu se tu radi. Luka Beograd raspolaže sa oko 220 ha zemljišta u centralnoj gradskoj zoni između Francuske ulice i Pančevačkog mosta. Generalni plan Beograda do 2021. godine (izmenio se nije, makar mi ne znamo, proverali smo, pa smo videli da se nije izmenio) u tački 449 predviđa da Luka Beograd ostane privredna zona, čak se planira njeno proširenje. Svega tri godine nakon usvajanja Generalnog plana Beograda, kojim je propisana namena korišćenja zemljišta do 2021. godine, Direkcija za građevinsko zemljište i izgradnju Beograda je 27. decembra 2006. godine objavila javni poziv za izradu prethodne studije opravdanosti sa generalnim projektom za novo mehanizovano teretno pristanište u Beogradu. Ovo je vrlo značajno zato što je ovde vrlo plastično opisan način očigledne korupcije i zloupotrebe vlasti. Javni poziv je usledio posle preuzimanja akcija Luke Beograd septembra 2005. godine. Očigledno je da je prethodno dogovorena promena namene zemljišta. Nije nam jasno kako i volela bih da čujemo to. Izmeštanje luke, a Direkcija naručenom studijom treba da opravda i sprovede postignut dogovor. Dakle, iako urbanistički plan nije izmenjen, niti je doneta odluka o promeni namene zemljišta i izmeštanju luke, novembra 2007. predstavljen je projekat nove luke i tada je rečeno da je Generalnim urbanističkim planom do 2021. i master planom plovnih puteva Srbije do 2025. godine predviđena izgradnja nove teretne luke na Dunavu. Dana 9. septembra 2005. godine Komisija za hartije od vrednosti je odobrila ponudu društva "Worldfin" iz Luksemburga za preuzimanje Luke Beograd. Ponuda je sačinjena preko Brokersko-dilerskog društva "M&V Investments" iz Novog Sada, a da vas podsetim, to je isto društvo koje je učestvovalo u otkupu akcija "Ce marketa". Tekst ponude je objavljen u dnevnim novinama narednog dana. Bila je otvorena do 30. septembra; prema njoj, otkupna cena jedne akcije je 800 dinara. Upravni odbor preduzeća se 21. septembra obratio akcionarima putem oglasa. Navedeno je da je u toku procena vrednosti kapitala Luke Beograd. Pošto je fer vrednost veća od knjigovodstvene, Upravni odbor je posavetovao akcionare da sačekaju do 23. septembra, te da po isteku tog roka, zavisno od toga da li ima ili nema drugih konkurentskih ponuda, odluče o deponovanju radi prodaje ili nedeponovanju svojih akcija. Pokušaću da navedem samo određene momente za koje mislim da će biti jasno ljudima kako se zapravo ovde sprovodi privatizacija i kako se koncentriše ogroman kapital u rukama nekolicine ljudi u državi Srbiji, pa ću preskakati određene hronološke detalje. Do 23. septembra nije se pojavila konkurentska ponuda (tako to inače biva), akcionari su deponovali svoje akcije; institut je dostavio svoje nalaze 27. na osnovu kojih sledi da je vrednost jedne akcije 1.774 dinara. Istog dana je Agencija za privatizaciju donela odluku da se prihvati ponuda za preuzimanje i izdala nalog Akcijskom fondu daproda akcije koje su u njenom posedu, a to je 41% akcija. Ponuda za preuzimanje je uspela i " Worldfin" je došao u posed 93% akcija Luke Beograd. Cena po akciji koja je bila isplaćena bila je 800 dinara. Kupac akcija, preduzeće "Worldfin" iz Luksemburga, registrovan je na adresi Rue d'Arlon, kao i preduzeće "Novafin", koje je par dana kasnije došlo u posed akcija "Ce marketa". U svojoj ponudi za preuzimanje "Worldfin" navodi da je novoformirano preduzeće i da stoga ne postoje bilansi, niti drugi finansijski izveštaji. Još frapantnija činjenica: prema rešenju za upis u sudski registar, vrednost osnovnog kapitala ovog preduzeća je 31.000 evra. Dakle, preduzeće nema učešća u osnovnom kapitalu drugih pravnih lica. Prvo pitanje koje se ovde postavlja jeste kako je moguće da preduzeće koje ima osnovni kapital od 31.000 evra, nije povezano za drugim pravnim licima, može da isplati skoro 40.000.000 evra za akcije. Gotovo u istom periodu, krajem 2005. godine, otkupljene su akcije malih akcionara "Ce marketa" na isti način, skoro identičan. Akcije je otkupilo društvo koje nema nikakav promet niti imovinu, osim minimalnog osnivačkog kapitala, a isplatilo je iznos od 44.000.000 evra! U oba slučaja očigledno je da su akcije kupljene za račun nekog drugog kupca koji je ostao u senci. Postavlja se pitanje kako je Komisija za hartije od vrednosti previdela ove činjenice i da li ih je zaista previdela, odnosno zašto nije reagovala Uprava za sprečavanje pranja novca? Zašto je Komisija odobrila ponudu za preuzimanje, iako se u njoj nailazi na kontradiktorne stavove? S jedne strane, ponuđač ističe da ne poseduje informacije o tome da li je vršena procena imovine ili kapitala i da ne postoje drugi bitni podaci o akcionarskom društvu koji su poznati ponudiocu. S druge strane, ponuđač navodi kako je bio u kontaktu s upravom preduzeća. Nerealna je pretpostavka da su ljudi iz uprave u kontaktima sa potencijalnim kupcem prećutali da je knjigovodstvena vrednost preniska i da je u toku postupak revalorizacije. Drugi podatak koji pada u oči jeste da je društvo "Worldfin" registrovano na istoj adresi kao i preduzeće "Novafin" koje je došlo u posed trgovinskog lanca "Ce market". Da se ne radi o pukoj slučajnosti jasno je na osnovu svedočenja gospodina Milana Beka u procesu protiv Slobodana Radulovića u posebnom odeljenju Okružnog suda u Beogradu. Svedok je tada objavio kako je kompanija "Novafin" napravljena za tu namenu, te da se u tom poslu prave firme za posebnu namenu i onda niste bliski sa njihovim imenima, ona se izvade iz fioke, prema rečima gospodina Beka. Tom prilikom je svedok još izjavio da upravlja većim brojem takvih kompanija, nazivao ih je "školjkama", koje nemaju nikakav promet već služe za obavljanje konkretnog posla. Preduzeću "Novafin" konkretan posao je bio otkup akcija "Ce marketa", a za "Worldfin" je, prema svemu sudeći, jedini posao bio otkup akcija Luke Beograd. Dakle, ovde je suštinsko pitanje kako nijedan državni organ ne reaguje na javno korišćenje fantomskih firmi. Ne mogu da verujem da o ovom govorim na ovakav način; ovo je bilo 2005. godine, a mi pričamo o tome 2009. godine, na osnovu izveštaja Saveta za borbu protiv korupcije Vlade Srbije. Govorimo o setu ekonomskih zakona koji bi trebalo da unaprede privredu u državi Srbiji i da ublaže efekte finansijske krize, a imamo evidentnu spregu između tajkuna i određenih krugova moći u Vladi Srbije koji direktno utiču na kreiranje političke scene i politike u Srbiji. Ovo je konkretan dokaz. Mi nemamo nijednu reakciju onih koji su vlasni da reaguju po ovom pitanju. Toliko o odnosu Vlade prema organizovanom kriminalu i korupciji. I u jednom i u drugom slučaju akcionarima je isplaćena znatno niža cena akcija od fer vrednosti. Više od toga zabrinjava činjenica da je to učinjeno za račun i u interesu vlasnika koji su ostali nedeklarisani. U slučaju "Ce marketa" Komisija za zaštitu konkurencije ustanovila je da su akcije otkupljene u korist kompanije "Hemslejd trejding" sa Kipra, koja je vlasnik holdinga "Delta", čime je ostvaren dominantan položaj, tj. monopol tog preduzeća u trgovini na malo prehrambenim proizvodima. U slučaju Luke Beograd krajnji vlasnik još nije zvanično utvrđen. Svakako, imajući u vidu gorke činjenice, uverljiva je pretpostavka da se radi o istom vlasniku. U prvom slučaju većinski vlasnik je monopolista u trgovini na malo, a u drugom slučaju radi se o najvećem delu slobodnog gradskog građevinskog zemljišta u centru Beograda. Ovo je vrlo važno zbog srpske javnosti. Znam da gospodin Dinkić o svemu ovome jako dobro zna. Postavlja se logično pitanje zašto nijedan državni organ, odnosno nijedan zvaničnik na republičkom ili lokalnom nivou nije konstatovao stvaranje monopola koji prerasta okvire pojedinih privrednih grana. Dakle, kako objasniti sinhronizovanu aktivnost državnih organa, kupaca akcija i uprave preduzeća prilikom otkupa akcija, odnosno koncentracije vlasništva u Luci Beograd? Ono što je vrlo značajno jeste i sledeće – mi zapravo imamo gospodina Beka i gospodina Miškovića kao potencijalne vlasnike Srbije, a sa druge strane, što je takođe vrlo značajno, nemamo nijedan odgovor od strane Vlade Srbije na ovo o čemu priča savet za borbu protiv korupcije. Dakle, ono što je više nego sada već i otvoreno nalazi se na devetoj i desetoj strani izveštaja koji sam morala da predstavim javnosti u Srbiji, jeste da Vlada mora postati svesna makroekonomskih posledica svog delovanja, i zato je ovaj izveštaj bio predstavljen, odnosno ne delovanja. U konkretnoj stvari ona mora imati u vidu da se koncentracijom vlasništva, kao što je to bio slučaj u preduzećima Luka Beograd, "Ce market", "Knjaz Miloš" i mnogim drugim, stvaraju uslovi za trajnu umrtvljenost tržišta kapitala. S druge strane, način na koji su obavljene ove koncentracije, uz brojne prevare, uz delovanje državnih organa u interesu krupnog kapitala, te izigravanje zakona putem previđanja nesporne činjenice ili propisa doprinosi zapravo rastu nestabilnosti vlasničkih prava. Dakle, bez sigurnosti vlasničkih prava nema razvoja ni tržišne privrede, a konačno ni demokratskog političkog sistema, imate samo razvoj korupcije i organizovanog kriminala. Dakle, obe koncentracije vlasništva su obavljene putem firmi koje su registrovane u inostranstvu s namerom da učestvuju u procesu privatizacije. Kapital koji koriste je nepoznatog porekla, mada je u jednom slučaju utvrđeno da potiče sa Kipra. Tim kapitalom upravljaju ljudi koji su zauzimali visoka mesta u nekadašnjim hijerarhijama, Miroslav Mišković i Milan Beko. Ovu činjenicu valjda ne bi trebalo niko da potceni. Stoga je zadatak Vlade da u saradnji sa vlastima Kipra, uz pomoć specijalizovanih međunarodnih institucija, pozivajući se na odredbe Konvencije Ujedinjenih nacija protiv korupcije, članovi 46. i 48, ispita koliko je kapitala odliveno iz zemlje devedesetih, koji su tokovi njegovog sadašnjeg kretanja i da se identifikuju slučajevi u kojima je on legalizovan putem učešća u procesu privatizacije. Ovo je ne samo preka potreba, već i obaveza Vlade. Dakle, to je tek jedan primer koji bi trebalo da odslika društvo u Srbiji posle promena oktobra 2000. godine. Ukoliko se ne varam, vi ste autor "Ekonomije destrukcije". Mi sada, devet godina posle tzv. demokratskih promena, nemamo reformu sistema, a definitivno imamo devastiranu privredu u Srbiji. Da je definitivno devastirana pokazala je finansijska kriza. Možda mi to i ne bismo znali, ali naprosto, ova finansijska kriza je iznela na površinu sve ono što je trebalo da bude, od deklarativnog, sprovedeno u praksi, a jeste reforma sistema. Vi ste davali izjave da ste preuzeli državni aparat sa određenim brojem činovnika koji se toliko uvećavao da sada predstavlja teret za sve nas, a sada ste u još većem problemu jer nećete moći da rešite problem ljudi iz državne administracije i javnih preduzeća koji će morati da dobiju otkaze. S druge strane, ono što je takođe nedopustivo i što mi nismo znali, ali kriza je izvukla i to na površinu, vodi se medijska kampanja protiv svih onih poslanika koji postavljaju ovako nezgodna pitanja i traže konkretne odgovore, u smislu njihovih primanja. Primanja direktora agencija iznose 356.000 dinara samo za februar mesec ove godine, bez bonusa. Takođe, imate primanja direktora javnih preduzeća i bonuse koje ja čak ne mogu ni da izgovorim, niti matematički da izrazim. Dakle, imali ste primere nekoliko parlamenata najrazvijenih zemalja zapadnoevropske demokratije koji su zbog toga što je finansijska kriza počela da uzima određeni danak i da poprima užasne razmere, koje više niko ne može da kontroliše niti da daje projekcije, imali sednice parlamenta gde je vlada dala konkretne najave programa. Mi to nismo imali. Imali ste ceo menadžerski tim, što privatnika, velikih privatnika koji su zaista veliki privatnici u pravom smislu te reči, koji su govorili – mi se odričemo svojih bonusa, solidarišemo se iz socijalnih razloga sa svojim građanima. Ja se ne sećam da je neko iz srpske vlade, iz Vlade Srbije, iz režima koji preovlađuje u Srbiji tražio, recimo, od gospodina Miškovića, koga ste stvorili, da se solidariše sa sve većim brojem osiromašenih ljudi u državi Srbiji. Nešto se ne sećam da je gospodin Mišković uradio bilo šta što bi moglo da bude doprinos državljanima zemlje koja polako ali sigurno tone u sve veće siromaštvo. Još jedan od pokazatelja, o kojem ću malo kasnije da govorim, jeste naravno i taj kolosek ka EU, koji je legitiman s vaše tačke gledišta. Odabrali ste to, narod je glasao za približavanje EU. Mi smo zaista poverovali da će EU Srbiju sagledavati kao ravnopravnog partnera, a ne kao još jednu koloniju. Međutim, mi ćemo, nadam se, tokom ove rasprave pokazati da EU vrlo svesno i polako ali sigurno siromaši i ono što je ostalo od srpske privrede postavljanjem određenih standarda i uslova koje Srbija ne može da isprati. Dobijaju se zajmovi i krediti, o tome smo ovih dana naveliko pričali, ne bih da ponavljam ovaj put, koje mogu da isprate samo strane firme. Recimo, izgradnja mosta kod Beške ili Ade. Dakle, stvara se jedna klima koja bi očigledno trebalo da potvrdi to o čemu pričamo, a to je da je Srbija zaista postala kolonija jakog finansijskog kapitala koji se preliva preko Vlade u Srbiji i zato mi imamo tako divergentne stavove u javnosti. Poznati ste, ipak, kao čovek koji je urušio dve vlade, verovatno ćete i ovu, pa se onda i ja pitam ko zapravo stoji iza vas, ali verovatno ćete nam to reći tokom ove rasprave. Kada pominjemo činjenicu da je primena prelaznog sporazuma oštetila Srbiju za 267.000.000 evra... To nije naš podatak, to je ministar finansija rekla 6. decembra, dakle, da Srbija zbog jednostrane primene sporazuma sa EU gubi oko 23.000.000.000 dinara. Po kursu Narodne banke iz tog perioda to je 267.000.000 evra. Pošto vi niste bili tu, mi smo tada nekako sračunali šta tih 267.000.000 evra može da znači za budžet koji je u užasnoj krizi. To bi, dakle, moglo da se usmeri ka Ministarstvu spoljnih poslova koje bi tako sa četvorostruko većim sredstvima zastupalo interese ove zemlje u svetu, pogotovo u konktekstu rešavanja problema Kosova i Metohije i sve većeg pritiska sve većeg broja zemalja da se prizna nezavisnost Kosova i Metohije, na primer. Ili, da se utrostruče sredstva za naše pravosuđe, da se sudijama omoguće bolji uslovi rada, veće plate; ili da se tih 260.000.000 evra usmeri ka našim poljoprivrednicima ili za izgradnju infrastrukture. Takođe, sračunali smo da može da se izgradi 60 obdaništa, 50 dnevnih boravaka za decu, sa obezbeđenim prevozom, nov nameštaj za 150 škola, 50 fiskulturnih sala. Za te novce bi mogle da se dograde 22 škole, da se sanira 90 škola, da se izgradi 15 novih ili da se naprave tri mosta u Beogradu. Dakle, može da se gleda i na taj način. Ono što smo takođe pokušali tokom prepodnevnog dela da objasnimo jeste i ovaj najnoviji sporazum sa MMF-om koji bi trebalo da nas spasi, da bude slamka spasa za Srbiju, bar se tako predstavlja u srpskoj javnosti. Verujte da ne možemo da nađemo logično opravdanje za uslove MMF-a koji važe za Srbiju u ovako teškoj ekonomskoj situaciji, a to je opet slika celokupnog seta ovih ekonomskih zakona koji su pred nama, a tiču se njihove sprovodivosti. U kom smislu? Ono što mi znamo iz medija jeste da se zahteva da budžetski deficit bude manji od oko dve milijarde evra. Dakle, to bi trebalo da bude 967.000.000 evra ili ispod 3% BDP Srbije. Takođe, oko 967.000.000 evra godišnje dozvoljenog srpskog deficita će se očigledno nadoknaditi iz sredstava dobijenih prodajom velikih srpskih preduzeća, kredita MMF-a ili zapadnoevropskih kreditora povezanih sa MMF-om. Dakle, ono što je takođe vrlo značajno (a SRS se trudi da ne koristi samo svoje izvore, već se poziva na izvore koji su ipak bliži vama), predstavnik MMF-a Albert Jeger je izjavio za "Glas Amerike" da će kredit MMF-a biti iskorišćen za otplatu starog duga, sa kojim će se Srbija suočiti u 2009. i 2010. godini. Srpski ministar finansija je izjavila da će se deficit od 3% finansirati od nepotrošenih prihoda od privatizacije od oko 550.000.000 evra, očekivanog kredita Svetske banke od 300.000.000 dolara IPA fondova sa oko sto miliona evra. Ostalo će se obezbediti komercijalnim zaduživanjem u zemlji i inostranstvu. Ostatak od preko jedne milijarde evra koliko nedostaje srpskom budžetu za 2009. godinu, prema zahtevima MMF-a, mora se prikupiti od građana Srbije. U tom kontekstu se zaista postavlja pitanje zašto, recimo, MMF Srbiji u 2009. godini nije dao kredit koji će sve ovo da pokrije, deficit od oko dve milijarde evra? Ono što je takođe vrlo interesantno jeste izjava ministra finansija gospođe Dragutinović, koja je rekla – potpuno je nepoznato zašto se pred Srbijom našao zahtev da u nekoliko nedelja dovede deficit na 3%, a za ostale zemlje je rok ipak do 2012. ili 2013. godine, pa je tako navela da je što se tiče SAD deficit najveći u istoriji, oni su najviše pogođeni krizom i iznosi 13% BDP, a za ostale zemlje, za koje je takođe uslov 3%, dat je rok do 2012. i 2013. godine, osim za Srbiju. To direktno znači da su za Srbiju predviđene radikalne mere i ne možemo da tumačimo da je to u interesu građana Srbije, naprotiv. Dakle, ono što bi to trebalo da podrazumeva jeste zamrzavanje plata i penzija, smanjenje davanja opštinama u vrednosti od oko 160.000.000 evra, smanjenje troškova za 40% budžetskih korisnika sa sopstvenim prihodima u vrednosti od oko 120.000.000 evra. Ono što je takođe značajno, a još jedan primer ekonomskih mera Vlade... Reč je, samo da se ispravim, o 129.000.000 evra. Ta cifra će direktno pogoditi važne oblasti, kao što je obrazovanje, pa je rektor Beogradskog univerziteta izjavio, citiram: "Izgubićemo sve projekte. Preživljavamo zahvaljujući svojim prihodima od kojih plaćamo materijalne troškove. U takvoj situaciji ne možemo da zadržimo dobre profesore jer nemamo novca da ih platimo". Ukoliko se, gospodine Dinkiću, bude desilo da se zbog toga uvećavaju školarine studentima, imaćete problem i u parlamentu, a naravno i među akademskom populacijom. Zatim, akcize na gorivo, kao specijalni porez, dovešće do poskupljenja goriva i novog udara na standard građana. Naviknuti smo da akcize na gorivo znače linearno poskupljenje brojnih proizvoda. Oduzimanje oko 43.000.000 evra od Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje će značiti da iz budžeta neće biti izdvojena sredstva za, recimo, ugroženo stanovništvo ili one koji imaju primanja ispod minimalnih, izbeglice, nezaposlene, jer po zakonu njihovo zdravstveno osiguranje plaća država. Dakle, direktor Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje Svetlana Vukajlović rekla je, citiram: "Imaćemo tešku godinu i racionalizaciju potrošnje gde god je to moguće". Opet vas pitam, kako će se to reflektovati na građane države Srbije? Na osnovu svega ovoga što smo imali priliku da čujemo i tokom prepodnevnog zasedanja, to se konkretno odnosi na mere koje zahteva MMF, naše je političko uverenje, a vi imate prostor da nas ubedite u suprotno, da će to dovesti do urušavanja srpske ekonomije, ali i društva u celini. Zato se logika MMF-a može svesti na sledeće: što dugoročno bude slabija srpska ekonomija i država, njoj će više u narednim godinama trebati stranih kredita; u suprotnom, ako se Srbija odmah oporavi, njoj više neće biti potrebni, recimo, krediti MMF-a. Nije do kraja objašnjeno zašto u ovakvim okolnostima, sa ovako užasno teškim merama koje međunarodne finansijske institucije, uglavnom za rešavanje spoljnog duga, sprovode nad nama, kurs Vlade takođe ne ide u pravcu okretanja tržištima? Mi smo tek danas čuli od vas da treba razmišljati na taj način, da treba da se okrećemo tržištima koja su bliže nego EU. Zašto se to nije uradilo do sada? Ono što naši privrednici, a i svi mi možemo da potvrdimo jeste sledeće: da je naše tržište uvek bilo kompatibilno sa istočnoevropskim i sa zemljama koje su van EU, ali zapravo nije jasno zašto se čekalo osam ili devet godina da se razmišlja i na taj način, osim ukoliko to nije bio zahtev određenih lobista iz EU. Dakle, možemo da budemo članica EU sledeće godine, možemo da budemo i za deset godina, a možda ne budemo nikad, jer može da se desi da u svetlu finansijske krize EU jednostavno više ne postoji. Ono što je tendencija i ono što vidimo na osnovu ponašanja predstavnika nemačke ekonomije jeste da će se visokorazvijene zemlje zapadnoevropske demokratije zatvarati unutar svojih ekonomija, bez pretenzija da bilo kome sa strane pomognu. Da se vratimo konkretnim podacima koji takođe slikaju stanje u srpskom društvu i ekonomiji. To je izjava guvernera Jelašića da se ne može živeti samo od kredita; da bi se finansirao tekući platni deficit od planiranih 16,1% BDP, Srbiji je u 2009. godini potrebno stranih direktnih investicija u visini od 1,7 milijardi evra, dodatno neto zaduženje od 3,9 milijardi evra. Pošto Srbiji u 2009. godini dospeva oko 3,6 milijardi evra duga, da bi se finansirala naša preterana potrošnja potrebni su krediti od ukupno 7,5 milijardi evra. Kada je reč o paketu zakona koji se nalazi pred nama, a sve je ovo priča koja boji pozadinu, klimu, stanje ekonomije, privrede u srpskom društvu, nama nikako nije jasno kako će se oni sprovoditi, koja je finansijska konstrukcija predviđena za njihovo sprovođenje, kako ćete, recimo, unaprediti turizam u Srbiji, koji je toliko devastiran. Prvo i osnovno pitanje, gospodine Dinkiću – na kom delu teritorije će se sprovoditi ovi zakoni? Da li će svi ovi predloženi paketi zakonskih mera biti sprovodivi na teritoriji Kosova i Metohije? Ako neće, onda je potpuno izlišna svaka dalja rasprava na ovu temu, zaista je izlišno čak i postojanje ovog parlamenta. Nama je derogirano 15% teritorije. Na tom delu srpske teritorije nalazi se neka strana država, na tom delu teritorije se nalazi Bondstil. Ono što možemo da kažemo, politička teorija to prepoznaje, evo, srpska praksa je to potvrdila, Srbija je pod protektoratom. Onda se zaista postavlja pitanje da li zaista mislite da narod živi otuđen od realnosti, da je nepismen, poluobrazovan i glup? Jedino što narod interesuje, čak ne moram da budem ni kvalifikovana za ovu raspravu, samo mogu da vam postavim pitanje – na koji način će život građana Srbije da izgleda bolje? Šta će ovi zakoni konkretno da donesu građanima Srbije, hoće li produktivnost da raste? Hoće li biti otvoren veći broj radnih mesta? Hoće li biti uvećan broj malih i srednjih preduzeća? Da li će građani Srbije moći da izdrže ovu godinu i narednih pet, jer ekonomski stručnjaci koji su vama bliski najavljuju da će Srbija u narednih pet godina živeti u bedi? Razmere finansijske krize ne mogu da se pogode sa stoprocentnom tačnošću, ali ono što je već izvesno jeste da je ovo najveća ekonomska kriza posle 1929. godine. Bez obzira na to što ste govorili, smirujući najave iz parlamenta, da Srbija neće ući u recesiju, Srbija je ušla u recesiju. Sada se suočavamo sa situacijom da ćete oporezovati sve nas na način da nećemo da izdržimo ni prvu polovinu meseca. Ukoliko živite životom običnih ljudi, postavlja se pitanje ko će da vam plaća poreze? Ko će uopšte moći da kupuje prehrambene proizvode? Statistika kaže da je 80.000 mesečno potrebno za prosečnu potrošačku korpu. Ko će moći to da isprati u Srbiji? Možda direktori određenih agencija, javnih preduzeća. Neće moći 90% Srba. Prvi smo govorili – izvinite, ne znamo kako izgledaju vaši pregovori sa međunarodnim finansijskim institucijama, na koji način njima objašnjavate je u Srbiji jedino izvestan posao za državu i paradržavu i da državni i paradržavni aparat broji birokratiju za tri zemlje. Sada smo u prilici da vas pitamo na koji način mislite da tim ljudima, koje ćete definitivno morati da ostavite bez hleba, obezbedite hleb? Ništa ne moramo da znamo od ovih pokazatelja, da je Srbija prezadužena, da je spoljni dug došao do trideset milijardi dolara, da smo skoro sa bankom SE potpisali ugovor o zajmu (pričali smo o tome baš ovde u parlamentu) od oko 20 miliona evra, ništa od toga ne moramo da znamo, samo hoćemo odgovor hoće li se u Srbiji živeti bolje. Da li to pridruživanje EU i ovolika navala sa ovolikim paketom zakona znači da će konačno život u Srbiji da se vrati u normalu 2009. godine? Nemojte samo da odgovarate – Milošević je kriv za to. Njega nema. Vladate koliko i on. Vi ste devet godina, na ovaj ili onaj način, što u bankarstvu, što u celom ... potpisujete ekonomske tokove ove zemlje. Gde su domaće razvojne banke? Ono što javnost u Srbiji sa razlogom očekuje jeste konkretno rešenje sve većih i većih problema. Našli smo se u situaciji da će sve ovo što smo uradili do sada značiti da ljudi u Srbiji neće moći ni da preživljavaju. Imaćete problem. Penzioneri neće moći da izvuku ni deset dana. Ono što nas je takođe frapiralo jeste pokušaj oporezivanja prihoda koji su preko 12.000. To je katastrofa! Da li vi uopšte znate koliko je prosečnoj porodici u Srbiji potrebno? Ono što bi javnost u Srbiji trebalo da zna jeste na koji način Vlada funkcioniše. Vi, dakle, sednete, dogovorite se, imate određene analize, izveštaje, vidite valjda na koga će sve da utiču ti zakonski predlozi. Na koji način vi funkcionišete? Za koga važe ovi zakoni? Za Srbiju 2012. ili 2020. ili za Srbiju 2009. godine? Samo nemojte da nam na ove dileme odgovarate (a to smo u prepodnevnom zasedanju govorili i neću da ponavljam) da će tu biti određenih projekata koji će ići u korist institucionalnog jačanja, određenih seminara i pripremanja naroda da rade sve poslove koji se pred njima nalaze. Kažem vam da to neće ići. Dok te obuke traju narod mora da živi od nečega, mora da se hrani, mora da održava higijenu, da se leči i možda nekada da razmišlja, da ima projekciju, virtuelnu realnost o tome da bi bilo dobro možda poneki put i da se odmori negde, a neće imati, bez obzira na subvencije koje ste najavili, neće moći da ode bilo gde zato što neće moći da isprati sve ono što je svakodnevni život u Srbiji. Srbija 2009. nije isto što i Srbija 2000. godine. U Srbiji 2009. godine je većina preduzeća koja su mogla da znače finansijsku injekciju privredi rasprodata ili prodata. Rasprodate su sa svim tim stvarima nade svih građana. Samo da se prisetimo sramote koja se dešavala tokom pregovora sa Rusima oko NIS-a. Ni dan-danas ne znamo šta je sa imovinom NIS-a. Ne znamo ko je prevario ruskog partnera u priči šta to NIS sve ima i sa kojom imovinom je NIS raspolagao na dan kada je predviđeno međudržavnim sporazumom i zašto je ta imovina prepisana na Republičku direkciju za imovinu. Srbija se 2009. godine našla u situaciji da neće moći da nađe resurs iz kojeg će moći da se vadi, osim kredita, osim zaduživanja i ponekog preduzeća koje može da znači finansijsku injekciju, koja suštinski neće značiti ništa, jer videli smo kako prolaze takvi primeri iz prakse, iz perspektive Miškovića i Beka. U kontekstu toga, predloženi set ekonomskih zakona treba očigledno da podmiri potrebe pojedinih centara moći, a ne da ublaži efekte svetske finansijske krize. Svi smo tu pred očima srpske javnosti, Srpska radikalna stranka vam je iznela ove argumente. Iznosimo sumnju da sve ovo što ste predložili kao paket ekonomskih zakona apsolutno neće moći da se sprovede. Ostaće mrtvo slovo na papiru. Vi ste ispunili zahtev Evropske unije. Šta je sa zahtevom građana Srbije? Koji ste to problem korupcije rešili? Koji ste odgovor dali na monopolizaciju i ukrupnjavanje kapitala? Konačno, opet vas podsećam na pitanje kojim sam počela ovo izlaganje – ko vlada Srbijom? Čije interese režim u Srbiji sprovodi? Srpske? Ne. Da je tako, 2009. godine ne bismo bili u ovoj situaciji da ne znamo gde udaramo; budžetski deficit je toliki da smo svi počeli prerano da sedimo i nemamo konkretan odgovor za sve one koji su nas stavili u ove poslaničke klupe. Kada nas građani na ulicama sretnu i pitaju šta je ovo, ne znamo, nemamo odgovor na to. Šta će biti dalje? Ne znamo. To je slika srpskog društva 2009. godine, a mi željno očekujemo već nekoliko meseci, od vas konkretno ... Jer, kada se misli na ekonomiju Srbije i finansije u Srbiji misli se na vas, gospodine Dinkiću, na prvom mestu, zato što ste autor "Ekonomije destrukcije". Volela bih da znam kako ekonomiju Srbije sada nazivate i da vidim kako ćete sada srpskoj javnosti da odgovorite na sve ovo, a to su tek neki od primera kako se u Srbiji sve dovodi u korist određenih monopolista i kako se u Srbiji sprovode interesi određenih centara moći iz te velike i široke lepeze zvane EU.
Reč ima narodni poslanik Dejan Nikolić, posle njega narodni poslanik Dejan Radenković.
Poštovana predsedavajuća, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, moja Sokobanja je kroz svoju istoriju bila inspiracija za mnoge velike pisce kakvi su bili Ivo Andrić, Stevan Sremac, pesnikinju Isidoru Sekulić, komediografa Branislava Nušića, koji su u nju dolazili da bi pronašli svoj mir, odmor i podstakli svoja pera. Sokobanja se danas ozbiljno bavi turizmom. Kroz nju godišnje prođe na desetine hiljada turista ostvarujući skoro milion noćenja. Od turizma živi veliki broj mojih sugrađana koji danas preko mene izražavaju nezadovoljstvo jer nisu mogli da utiču na kreiranje ovog zakona. Nije turizam samo teorija, daleko od toga. Turizam je, kako reče jedan profesor, prodaja snova. Zato, kada se zakoni pišu, neophodno je osluškivati i pitati one koji od turizma žive i njime se bave. Imamo tu sreću da živimo u Evropi, daleko najrazvijenijem turističkom regionu na svetu, koji učestvuje sa skoro 50% u raspodeli svih prihoda od turizma, koji iznose preko 240 milijardi dolara; učestvuje sa skoro 60% u svetskom turističkom prometu, sa preko 400 miliona turista godišnje. Turizam ima jak uticaj na platni bilans države, na zaposlenost. U Španiji je to skoro 10% od ukupno zaposlenih. Turizam ima jak uticaj na investicione aktivnosti. To su alati kojima se podstiče privredni razvoj i koji mogu da pomognu u danima ekonomske krize. To je dovoljan razlog za veliko angažovanje države, ali pre svega i svih nas, na podsticanju njegovog razvoja. Ovo govorim i ukazujem na konglomerat i važnost turizma. Srbija ima veliki turistički potencijal. Ima ogromne prirodne resurse, prelepe krajolike, bogato kulturno i istorijsko nasleđe. Međutim, i pored svih ovih bogatstava, Srbija se ne nalazi na evropskoj turističkoj mapi i pred nama je veliki posao. Međutim, ukoliko želimo da budemo bolji, ukoliko želimo da se o Srbiji govori sa poštovanjem i kao o turističkoj veličini, moramo da se takmičimo sa najboljima. Moramo da usklađujemo i upoređujemo naše zakone sa zakonima zemalja EU koje su na samom svetskom turističkom vrhu, kakve su Španija, Francuska, Italija, Austrija i Slovenija, i tako bliže priđemo evropskim fondovima iz kojih se finansira razvoj turizma, kakvi su IPA, CIP i ostali, koje u ovom trenutku ne koristimo u dovoljnoj meri. Od zakona se očekuje da definiše turistički proizvod za čiji razvoj i tržišno pozicioniranje Srbija ima komparativne prednosti. To su reke, pre svega Dunav kao Koridor 7, planine, banje i zdravstveni turizam, ruralni turizam, kulturni turizam, biznis turizam. Ovo su turistički proizvodi koji su definisani zakonom o turizmu svake zemlje EU, ali ne i ovim koji je pred nama, ili su definisani jednom rečju. U tom smislu podneo sam nekoliko amandmana, između ostalih i amandman kojim sam definisao zdravstveni turizam, lekoviti faktor, njegovo korišćenje i održavanje, jer nisu svi resursi doveka obnovljivi i zato se prema njima moramo odnositi sa jasnom politikom održivog razvoja, kako bismo ih zaštitili za sadašnje i buduće generacije. Tačno je da su banje i zdravstveni turizam definisani Zakonom o banjama. Naš Zakon o banjama je iz 1992. godine i, koliko znam, radi se na novom zakonu o banjama. Zakon o turizmu je krovni zakon i njime moramo da definišemo sve naše turističke proizvode i potencijale, a upravo ovaj amandman je prilika da definišemo u kom pravcu taj Zakon o banjama treba menjati. Ostalim amandmanima ukazali smo na još neke suštinske nedostatke ovog zakona, ali smo pokazali i spremnost da ovaj zakon bude bolji, spremnost da zaštitimo interese naših sugrađana. Samo na taj način pokazujemo odgovornost prema ljudima koji od turizma žive i njime se bave u Banji Koviljači, Vrnjačkoj Banji, mojoj Sokobanji, na Kopaoniku, Zlatiboru, Tari, prema onima koji žive pored Dunava, Save, Tise, Timoka, pokazujemo odgovornost prema prirodnim, kulturnim resursima, pokazujemo odgovornost prema vođenju ekonomske politike naše zemlje. Moji sugrađani i vaši sugrađani sa punim pravom očekuju dobar zakon, a samo kroz saradnju sa njima i samo zajedno to možemo da im omogućimo. Zahvaljujem se.
Reč ima narodni poslanik Dejan Radenković, pa posle njega narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, uvažena predsedavajuća, poštovani potpredsedniče Vlade, iz oblasti ovog seta zakona ja ću se fokusirati na Predlogu zakona o spoljnotrgovinskom poslovanju. Predlog zakona o spoljnotrgovinskom poslovanju uređuje spoljnotrgovinske poslove u skladu sa Svetskom trgovinskomorganizacijom i propisima EU, kao i nadležnosti Agencije za strana ulaganja i promociju izvoza. Između ostalog, ovaj predlog zakona definiše koja su to pravna i fizička lica koja se bave spoljnotrgovinskim poslovanjem. Spoljnotrgovinsko poslovanje je slobodno i može se samo u posebnim slučajevima ovim zakonom ograničiti. Takođe, Predlog zakona uređuje tretman najpovlašćenije nacije u spoljnotrgovinskim odnosima. U principu, u skladu sa pravilima Svetske trgovinske organizacije, spoljnotrgovinski promet robe i usluga, kao i investicioni radovi, slobodan je i ne može se ograničavati, osim u određenim, zakonom regulisanim, uslovima. Ovakvu regulativu imaju mnoge ekonomski jake i tržišno orijentisane i razvijene zemlje, tako da je dobro što se predlagač odlučio da ovu materiju i kod nas zakonom uredi. Ograničenje u spoljnotrgovinskom prometu se uvodi ako dođe do nepravedne diskriminacije među državama, odnosno carinskim teritorijama, ili ako se stvara potreba za zaštitom javnog morala; za zaštitom života i zdravlja ljudi, životinja i biljaka; zaštitom intelektualne svojine; umetničkog, istorijskog i arheološkog blaga; neobnovljivih prirodnih bogatstava; bezbednosti i životne sredine i dr. Mere zaštite u svakom slučaju ne smeju imati za cilj da naruše slobodu trgovanja i konkurentnosti učesnika, tako da ih na ovaj način Vlada uvodi na osnovu predloga nadležnog ministarstva. Mere zaštite mogu biti kvantitativne, antidampinške, kompenzacione mere, mere za zaštitu od prekomernog uvoza i mere za zaštitu ravnoteže platnog bilansa. Zbog vremena koje imam na raspolaganju nemam nameru da elaboriram svaku od ovih mera, jer su to predlagač i ovlašćeni predstavnici već dobro objasnili. Želim samo da naglasim da i pored naglašenog načela slobodne trgovine, svaka nacionalna ekonomija štiti svoju privredu raznim oblicima vancarinske zaštite, uvođenjem nacionalnih standarda i posebno antidampinškim merama. Poznati su nam slučajevi u Evropi zaštite od uvoza kineskih proizvoda i poljoprivrednih proizvoda koji su visoko subvencionirani, posebno u zemljama EU. Dame i gospodo narodni poslanici, ako je negde potrebna agencija, a imamo ih više desetina ne tako neophodnih, onda nam je potrebna Agencija za strana ulaganja i promociju izvoza. Uslov za opstanak i razvoj Srbije su ulaganja u nove proizvodne kapacitete, povećanje proizvodnje i radnih mesta i, ujedno, povećanje izvoza. Institucija koja će se stručno baviti lobiranjem i promocijom direktnih stranih ulaganja u Srbiji i izvoznim mogućnostima ove zemlje, sa isticanjem svih prednosti koje kao zemlja imamo, svakako će opravdati svoje poslovanje. Na kraju bih samo da kažem da će se poslanička grupa SPS-JS u danu za glasanje opredeliti da se ovaj predlog zakona usvoji. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, posle njega narodni poslanik Aleksandar Pejčić. Vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi Napred Srbijo je 19 minuta, a vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi DSS je 20 minuta.
Razmatrajući Predlog zakona o spoljnotrgovinskom poslovanju Poslanička grupa SNS Napred Srbijo je predložila brisanje člana 1. u kome se pominje ta vaša velika SIEPA ili Agencija za strana ulaganja i promociju izvoza. Da ne biste ostali uskraćeni za informacije kojima ceo svet raspolaže i kojima se ceo svet smeje, da vas obavestim da je juna meseca prošle godine ta agencija finansirala jedan projekat u "Juropijen tajmsu" kojim je trebalo da brendira Srbiju, njene mogućnosti za prihvat investicija, njene mogućnosti za izvoz, njene prirodne lepote, ljude koji je vode. Izvršila je promociju u Skupštini grada Beograda, kojoj je prisustvovala jedna gospođa koja je ministar, pre toga je radila negde u nekoj od tih agencija, drugi čovek agencije SIEPA (i to promakne celoj Vladi Republike Srbije) zabrani da javnost o tome govori, pošto je časopis izašao na engleskom jeziku, namenjen je onima koji bi da ovde dođu a ne poznaju nas i u tomčasopisu politički se obruši na državu Srbiju. Očigledno je da je to uradila firma G 17 plus. Dakle, po toj firmi, posle Prvog svetskog rata, koji je počeo nakon što je srpski nacionalista ubio austrijskog nadvojvodu Franca Ferdinanda, Srbija je postala deo Kraljevine SHS. Onda kaže da su u to novo kraljevstvo ušli Srbija, Crna Gora, Bosna i Hercegovina, Hrvatska, Slavonija i nekakav poluautonomni region ili oblast Mađarske i Dalmacija. Dakle, poluautonomna oblast, da tako prevedem, Mađarske, skraćenica –Vojvodina. Kao da je bilo teško napisati – Vojvodina. Onda kaže ovako: "Hrvatska je proglasila nezavisnost maja 1991. godine, Slovenija, Bosna i Hercegovina su je sledile u decembru. Pošto su 12% stanovništva Hrvatske činili Srbi, Jugoslavija se ogorčeno borila protiv nezavisnosti Hrvatske, a još više nezavisnosti Bosne. Jugoslovenska vojska, u kojoj su većinom na komandnim dužnostima bili Srbi, napala je Bosnu i srpska manjina u Bosni je započela nemilosrdno etničko čišćenje bosanskih muslimana". Izašlo ispod vašeg šinjela, gospodine ministre Dinkiću. "NATO se na kraju umešao radi okončanja sukoba u avgustu i septembru 1995. godine i u novembru iste godine Srbija, Bosna i Hrvatska su potpisale Dejtonski mirovni sporazum kojim je okončan četvorogodišnji rat. Godine 1998. je počeo etnički sukob između OVK, koja je pomagala albanske muslimane koji su sačinjavali 90% stanovništva Kosova, i trupa SRJ. Ubijeno je na stotine Kosovara, ili su bili prinuđeni da odu u izbeglištvo. NATO nije preduzeo ništa na početku da zaustavi borbe, pošto je Kosovo još uvek legalno bilo jugoslovenska pokrajina, ali su dokazi o postojanju masakra nad civilima konačno doveli do toga da se NATO umeša i počne sa vazdušnim napadima. Srbija je na kraju pristala da potpiše mirovni sporazum sa NATO 3. juna, nakon što je stotine ljudi stradalo ili bilo prinuđeno da napusti svoju otadžbinu, a Jugoslavija i režim u Srbiji su postali ozloglašeni širom sveta. Burna Miloševićeva vladavina okončana je u septembru 2000. godine, kada je Vojislav Koštunica, profesor prava i politički autsajder", kako kaže Mlađan Dinkić, "pobedio na predsedničkim izborima, a sledeće godine Milošević je izručen Međunarodnom sudu za ratne zločine UN i optužen za 66 ratnih zločina, uključujući i genocid i zločine protiv čovečnosti." Tako se promoviše Srbija i postaje brend u svetu, zemlja za ulaganje. "Etničko nasilje je eskaliralo na Kosovu 2004. godine i NATO je intervenisao još jednom." Po vama, NATO je intervenisao 1999.i 2004. godine potpuno jednako, bio prinuđen tamo zbog etničkih sukoba, pa ovde zbog etničkih sukoba, a onda kažete da je u februaru 2007. godine Međunarodni sud pravde doneo presudu da je masakr nad 8.000 bosanskih muslimana koji su počinili bosanski Srbi u Srebrenici bio genocid, ali sud nije povezao Vladu Srbije sa tim slučajem. Tu sada pominjete i mene, kažete da sam kao pripadnik nacionalističke radikalne stranke pobedio Tadića u prvom krugu predsedničkih izbora, ali Tadić je na ponovljenim izborima u februaru osvojio pobedu, pošto mu je cilj članstvo u EU. Naravno, ovde se promoviše firma "Dilojt", pa zato razumem zašto tako izgleda časopis koji Srbija štampa. Onda sam našao najpre vaš intervju, i pre predsednika Vlade. U njemu kažete da su sve investicije upućene u tri sektora, jedan je "Fijat", koji će izvoziti 100% svojih proizvoda iz Srbije. To ste nam rekli u junu 2008. godine, da biste nas pozvali u martu ove godine da kupujemo te proizvode "Fijata", pošto nemaju gde da budu prodati. Još ste nam ponudili da svoje stare automobile uz 1000 evra razlike razmenimo za novi "punto", u vreme kada bi trebalo da kupujemo jestivo ulje, brašno, šećer, so i gas, pošto u Srbiji još uvek nema struje u svim njenim delovima. Rekli ste da će Srbija pomagati sa 25% kompanije koje ulažu preko 200.000 evra i zapošljavaju preko hiljadu ljudi. Onda, ICT sektoru dogovoru sa indijskom kompanijom koja će praviti park između Beograda i Novog Sada na najboljem poljoprivrednom zemljištu, u vreme kada će nam najviše trebati hrana. Pa onda Luka Beograd; ovo što sada novine napadaju, vi ste to promovisali u junu. Što se ne oglasite da branite Đilasa? Što ćutite kada je to promocija Srbije? Onda, naravno, predsednik Vlade kaže da zbog efekata finansijske krize (ovo sada prevodim, pa možda i pogrešim) možemo da očekujemo da 2009. godine ekonomski rast bude oko 4%. Znači, zna za veliku finansijsku krizu u svetu, ali predviđa ekonomski rast od 4%. Sada čujem da ste negde na minus 2%, ili ko zna, kada čitam ove vaše podatke više Bog ne može da vas uhvati ni za vrat ni za glavu, uporedivo sa 7-7,5% 2008. godine. Onda kažete da će budžetski deficit biti ispod 2%, i sve to u vreme kada se pravi memorandum, malo kasnije pravljen je memorandum o budžetu, u kome ste nam predvideli 2008. godine stopu realnog rasta 7%, 2009. godine 6,5%, 2010. godine 6,5%, 2011. godine 7,5%. Na šta sam hteo da ukažem ovde? Potpuno ste bili svesni ekonomske krize, posledica koje će da ostavi na ekonomiju Srbije i na svakog njenog građanina, ali ste imali pred sobom izbore. Vi ste celu naciju lagali, gospodine ministre, i memorandumom o budžetu, i budžetom i ovakvim izdajničkim... Ovo je izdajnički akt, neka novinari prozivaju koliko god hoće. Onaj ko se usudi da u ime Vlade ovako opiše Srbiju, on je neprijatelj Srbije. Zato govorim da u Vladi ima mnogo neprijatelja Srbije i ne mogu da se setim još jedne države u svetu u kojoj u vladi sede neprijatelji te države. Vi ste nas obmanjivali, gospodine ministre, vi, Tadić, Cvetković, Palma, Dačić, koga sam zaboravio nek se ne naljuti, Drašković. Svi ste nas obmanjivali. Vi ste se pripremali za krizu, a državu za krizu pripremali niste. Vi ste nas uljuljkivali, vi ste nas obmanjivali. Vi ste nama rekli da imamo najveći rast BDP-a i da ćemo ga imati u godinama koje predstoje. Mi lakoverni smo vam verovali i vi ste dobili na poklon Vladu Republike Srbije. Ima li u vama bar malo odgovornosti? Imate li bar neki politički moral? Ili ovako kako predstavljate Skupštinu i poslanike, da smo potpuno ljudi bez morala, da uništavamo Srbiju, da joj trošimo svaki dinar koji ima, želite i dalje da nastavite? Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je vaša slika i prilika. Ne optužujem ja ministra i njegovo ministarstvo za ovo i tu njegovu agenciju SIEPA, ovim ja optužujem sve nas, mi svi u ovome učestvujemo, neko za, neko protiv i sada ni meni nije preveliko opravdanje to što sam uvek protiv onoga što vi predlažete. Srbija ide u ponor, a vi se devet godina smenjujete, kao da vas neko iz ringišpila izbacuje na ministarske fotelje, pa šta te zakači. Sve možeš da vodiš u Srbiji i samo kada ti opredele šta ćeš da vodiš, ti još dodaješ, pakuješ, prikupljaš, gledaš šta može da se ućari, šta još može da se drpi za svoju političku stranku ili za sebe lično. Nemate prava da nas vodite više ni jedan jedini dan, jer vi nas brendirate kao zemlju genocida, kao zemlju zločinaca i zlikovaca. Sad slušajte vi koji ste sa njima u vlasti, a kažete da ste patriote, kažete da volite ovu zemlju, da joj želite sve najbolje, da je ne biste dali nikada nikome: ovi su ljudi sa tim "Dilojtom" ovu našu zemlju dali svima, nama su ostale mrvice i ostalo je da se svađamo na izborima ko će biti na vlasti. Jadna nam je vlast kad smo mi dozvolili da vi puškama uvedete demokratiju. Nema demokratije ako je uvodite puškama.
Reč ima predlagač, potpredsednik Vlade, ministar ekonomije i regionalnog razvoja Mlađan Dinkić. Izvolite.
Pažljivo slušam i pre podne i malopre i zaista ne mogu da se načudim jednoj stvari – kako je moguće da deset godina gubite u ovoj zemlji i da ne vidite da vaše obmane, vaše prazne priče ne daju efekta? Prosto je neverovatno da ne vidite da postoji neka granica što se tiče ljudi koji mogu na takve obmane i prazne priče da nasedaju. Gospodine Nikoliću, vi ste poslednji čovek u ovoj sali koji može meni da drži bilo kakve moralne, a kamoli stručne pridike. Zašto? Zato što i vi dobro znate, što se tiče ovoga što ste malopre čitali tako uzbudljivo i tako nadahnuto nekoliko minuta, dobro znate šta je pozadina svega toga. Dobro znate šta je pozadina članka u "Juropijen tajmsu", znate da to SIEPA niti je platila, niti pisala, niti objavila. Znate, jer je to bilo saopšteno više puta u javnosti, da niti je Vlada Srbije to platila, niti pisala, već da je istina da je ovaj tekst napisala sama redakcija "Juropijen tajmsa". Kada je SIEPA videla taj tekst celokupan tiraž je povučen i ništa nije plaćeno, ni dinara nije plaćeno. Da li je to što piše u "Juropijen tajmsu" netačno? Naravno da je netačno. Da li je skandalozno? Naravno da jeste skandalozno. Ali, da li je to uradila Vlada Srbije ili bilo ko iz Srbije, SIEPA, ma koji ministar? Ne. Pokušana je podvala od strane ovog lista, koja jeste sprečena. Zanimljivo je da vi, koji znate punu istinu, citirate nešto što je svojevremeno pisao jedan novinar. Imate novinara koji poštuju svoju profesiju, imate novinara koji ne poštuju. Ovo je pisao jedan novinar NIN-a, koji je poznat po teoriji "trećeg metka" i sličnih opstrukcija u procesu protiv atentatora na Zorana Đinđića. Vi njega citirate. U redu je da vi to citirate, ali nemojte da se predstavljate kao neko ko je borac za istinu kada znate, jer je više puta demantovano, da je to apsolutno izmišljeno. To je a propo vaše priče o falsifikovanju istorije. Da je Vlada Srbije ono pisala, da je Vlada Srbije platila takav tekst, morala bi da podnese ostavku. Međutim, to je neistina. Vlada Srbije je sprečila da se taj časopis distribuira i nije ni dinara platila. To možete da proverite, to je apsolutna istina i to je objavljeno. Nije fer, u najmanju ruku, da nešto što znate iznosite kao neku vašu priču. Što se tiče stručne lekcije koju ste želeli da mi držite, sada izvolite, slušajte i vi, i vi gospođo, šta je istina o našoj ekonomskoj nevolji. Srbija se jeste našla u ekonomskoj nevolji, ne zbog toga što je Vlada nestručna, ne zbog toga što je i prethodna vlada loše radila, već zato što je svet ušao u jednu ogromnu ekonomsku krizu. Da li smo znali da će se to dogoditi? Nismo znali. Ako vi kažete da jeste, a niste upozoravali nas, građane, onda to govori o vašem dvostrukom licu. Ja nisam znao da će svet ... i nisam verovao da će biti moguće da se dogodi nešto ovako krupno. Znate i sami da niko od nas nije mogao verovati da će najveće svetske banke biti nacionalizovane. Govorim o bankama u Velikoj Britaniji, u Nemačkoj, u Americi. Znači, govorimo zaista o jednoj globalnoj ekonomskoj kataklizmi. Naravno da je sada najlakše kritikovati. Međutim, treba nešto uraditi, a reći ću vam šta smo mi uradili. Prvo, kriza se nije mogla naslutiti, jer je prvi mesec kada se ona jasno zapazila bio tek avgust mesec prošle godine. U Americi se ona verovatno videla i ranije, ali niko nije mogao ni naslutiti da će imati tako globalno dejstvo na svet. Znali smo da živimo u jednoj globalnoj svetskoj ekonomiji, ali nismo znali da će potres na američkom tržištu imati toliko jak uticaj na Evropu, na skandinavske zemlje, na istočnu Evropu, na Japan, na Aziju, bukvalno na sve na svetu. Ukoliko želite da kažete da smo mi mogli očekivati da će, na primer, japanska "Tošiba", američki "Ford" ili kompanije poput "Simensa" otpuštati desetine hiljada radnika, da će ljudi koji su nekada prodavali automobile sada spavati ispod mostova u kartonskim kutijama u Kaliforniji, da će cela jedna mala zemlja, Island, bankrotirati, da će Letonija takođe otići u bankrot, da ćemo imati velike probleme u Rusiji, u Mađarskoj, u Bugarskoj, pa i kod nas u regionu, to svakako niko nije mogao da predvidi. Zašto se to dogodilo? Dogodilo se upravo ono što se godinama zameralo srpskoj vladi. Nažalost, neke druge moćnije i veće zemlje su to radile na način koji je izazvao krizu. Naravno, nije Srbija izazvala krizu. Šta se dešavalo? Svet se razvijao na bazi velikih kredita. Dakle, svetski finansijski sistem nije bio kontrolisan, kontrolisane su male zemlje poput Srbije, imali smo aranžmane sa Međunarodnim monetarnim fondom. Da je Amerika imala aranžman sa MMF-om, nikada ne bismo imali svetsku krizu. Da je Britanija imala aranžman sa MMF-om, ne bi imali krizu. Zapravo, nije bilo supervizije finansijskog sistema, nije bilo kontrole finansijskog sistema. Zbog odsustva kontrole ti kvazikreditni mehanizmi su bili takvi da su neke banke počele da beleže gubitke. Kada su banke zabeležile gubitke, prestale su da kreditiraju. Kad su prestale da kreditiraju, građani su imali manje novca, manje su kupovali. Kad su prestali da kupuju, pala je tražnja. Kad je pala tražnja najpre su se sa problemima suočile grane industrije koje proizvode trajna potrošna dobra, poput automobilske industrije, pa je pala proizvodnja automobila, jer je pala tražnja za automobilima; kada je pala tražnja za automobilima, pala je tražnja i za sirovinama od kojih se automobili proizvode, za čelikom, za svim drugim materijalima. Globalno, tražnja u svetu je bila prenaduvana u prethodnom periodu zbog velikih kredita banaka. Da li to znači da ne treba kreditirati? Ne, ova kriza će stati onog časa kada te iste banke koje su krizu izazvale zbog loših plasmana i zbog zaustavljanja kredita počnu ponovo da kreditiraju. Šta mi kao zemlja možemo da uradimo i koje su posledice sa kojima smo mi suočeni? Posledice su da i kod nas sada stiže manje novca, bilo preko stranih investicija, bilo preko kredita, zato što oni koji kreditiraju ne kreditiraju ni sopstvene države, ni sopstvene građane, pa neće kreditirati ni nas. Da li je to dobro? Nije dobro. Da li je to lepo? Nije lepo. Ali, da li ćemo kukati ili ćemo nešto raditi? Šta možemo da radimo? Možemo da pokušamo da saniramo najveće efekte ove krize. Prvi efekat krize jeste da se dugovi koji dospevaju privredi ove godine refinansiraju. Ove godine srpskoj privredi dospeva 5,5 milijardi evra duga, a srpskoj državi svega 350.000.000. Dakle, nije problem u srpskoj državi, u srpskoj vladi; privredi, koja zapošljava 1.600.000 ljudi, bez javnog sektora, dospeva 5,5 milijardi evra kredita ove godine. Zašto smo ušli u aranžman sa Međunarodnim monetarnim fondom? Ne zbog toga da bismo samo pojačali devizne rezerve NBS i obezbedili stabilnost dinara, već da bismo preko njih omogućili dogovor sa stranim bankama, poveriocima srpske privrede, da se ove godine Srbiji ulije najmanje onoliko kredita kolike će biti otplate tih kredita iz prošlosti. Da li su ti krediti iz prošlosti bili dobri i neophodni? Jesu. Zašto? Zato što su u prethodnih pet godina obezbedili privredni rast u proseku od 7% godišnje. Ako nama koji smo vodili ekonomiju zamerate to što smo omogućili kreditiranje, onda to morate da zamerite čitavom svetu. Svet uvek troši više nego što stvara. Tačno je da je i srpska država, da su građani Srbije trošili više nego što su stvarali, ali to je još izraženije u svetu. Mnogi naši građani pamte jedan period Tita kao neke najbolje godine ove zemlje zato što je, zapravo, zemlja uzimala kredite i ljudi su trošili, a niko se nije pitao ko će vraćati te kredite. Želim bukvalno da pričam sa vama ono što je prava istina, bez ikakvog politikanstva, jer dužni smo građanima Srbije da im uvek govorimo istinu. Mere koje smo preduzeli nisu samo mere dogovora sa Međunarodnim monetarnim fondom. Odlučili smo da nijednim dinarom ne oporezujemo privredu, nijedan novi porez privredi nije uveden ovim programom. Dakle, laži su da se oporezuju penzioneri, da se oporezuju građani sa platama iznad 12.000. Tačno je da je MMF to predlagao. Činjenica je da smo mi to odbili. Činjenica je da smo odlučili da najpre skrešemo troškove same države, državne administracije, i to na svim nivoima. Fer je da u uslovima krize ne diramo onoga od koga zavisimo. Mi zavisimo od privrede. Da smo povećali stopu PDV-a bili biste u pravu ako biste nas kritikovali. Nismo povećali, niti ćemo je povećavati, to vam garantujem. Da smo uveli ovaj solidarni porez koji je MMF predlagao, bili biste apsolutno u pravu, ne samo vi, nego narod, ukoliko bi nas kritikovao. Kada je ta mera bila objavljena u javnosti oni koji su iznosili oštre reči kritike prema tome, zašto država ne počne da štedi od sebe nego hoće da poveća porez penzionerima, bili su apsolutno u pravu. Dobronamerna kritika, objektivna kritika je više nego dobrodošla. Ta mera nije uvedena. Apsolutno smo izbegli takvu meru i idemo na smanjivanje troškova Republičke vlade, lokalnih vlasti, pokrajinske administracije, smanjivanje rashoda u javnim preduzećima, javnim agencijama, u javnom sektoru. To su mere koje smo preduzeli, četvrtinu rashoda budžeta smo morali da smanjimo. Da li će programi koji su bili zamišljeni moći da se realizuju u potpunosti? Neki hoće, neki neće. Država u krizi mora da ima prioritete. Mi smo prioritet dali aktivnim merama zapošljavanja, u petak lansiramo program zapošljavanja 10.000 pripravnika u Srbiji. Takođe, lansiramo program javnih radova gde ćemo pokušati da zaposlimo one koji nemaju posla u manje razvijenim opštinama Srbije. Razvoj infrastrukture, odnosno investicije u infrastrukturi jesu sledeći prioritet. Kako razvijene države idu sa ovim paketima? Osim ovih mera vezanih za budžet, doneli smo i paket stimulativnih mera za privredu jer smo obezbedili 162.000.000.000 dinara kredita za likvidnost privrede. Od toga je dvadeset milijardi već iskorišćeno i ostaje do kraja godine da se iskoristi još 142.000.000.000 dinara. Šta još država može da učini u ovoj situaciji? S obzirom na to da će plate u javnom sektoru biti zamrznute, da će neke biti čak i smanjene, u državnoj administraciji, očekujem da će ta kupovna moć, koja će objektivno biti zamrznuta, morati da izvrši pritisak na smanjivanje cena za nekih šest do devet meseci od sada. Nemoguće je da u ekonomiji koja ima zamrznute plate cene nastave da rastu. Neće biti povećane cene struje, ma šta neko razmišljao; nema potrebe, iz razloga što je bila planirana stopa rasta plata u EPS-u 8%, a toga neće biti. Plate su zamrznute. Dakle, nema razloga ni za povećanje cene struje. Ono što se sada dešava u svetu verovatno je prethodnica onoga što će se dešavati u Srbiji, jer događaji kasne šest meseci, makar tako za sada deluje. Naravno, sve što se dešava u svetu neće se kod nas desiti. Ako ste videli one velike milijarderske pakete mera koje su donele strane vlade, mogli ste se možda pitati, a možda i niste, otkud njima pare. Otkud njima pare da preuzmu najveću osiguravajuću kompaniju u Americi AIG ("Mančester junajted" ima njihov logo na dresu), otkud im pare da preuzmu "Siti banku", otkud pare Nemcima da preuzmu njihovu najveću banku koja kreditira stanovništvo? Da li su oni te pare uzeli od poreskih obveznika? Nisu. Zašto nisu? Zato što su mogli na jedan drugi način, koji kod nas u ovom trenutku ne bi dao efekta – štampali su pare. Ono od čega se mi ježimo ovde zbog iskustva hiperinflacije uradio je Obama, uradio je Gordon Braun, uradile su razvijene zemlje. Šta su uradili? Jednostavno, centralna banka je dala kredite iz primarne emisije za otkup akcija AIG, "Siti banke" i svih ostalih. Nisu povećale poreze. Vidim vašu reakciju, gospodine, ali to je realnost. Pogledajte kominike sa samita G 20 i videćete. Mnogi će biti iznenađeni kada budu čitali šta se sve dešavalo tokom ove krize i kako su neke teorije koje smo učili na ekonomskom fakultetu, evo, gospodine Ostojiću vi i ja, potpuno promenjene u ovoj krizi. To je zaista tako. Zašto je Obama štampao pare, odnosno federalne rezerve? Zašto su štampali pare? Zato što više nema kupaca američkih državnih obveznica u obimu u kome je to bilo u prethodnom periodu. Amerika je finansirala ogroman budžetski deficit koji je 12% BDP-a tako što je prodavala državne obveznice. Te obveznice su kupovali Kinezi, Evropljani, velike države, zato što su one sigurne. Međutim, sada nema te kupovine. Imajući u vidu da je njihova kamatna stopa centralne bankesada na jako niskom nivou, imajući u vidu da im je inflacija jako niska, oni su sada u deflaciji i imaju obrnut proces od onog što smo mi u Srbiji nekada imali, oni imaju pad cena. Ta mera, krediti iz primarne emisije, nije inflatorna. Kod nas bi bila inflatorna u ovom trenutku. Ne bi bila ukoliko bi se desio neki pad cena od šest do devet meseci, to za sada je zaista teško predvideti. Hoću da vam kažem da ova kriza zaista menja mišljenje svih objektivnih ekonomista o poimanju stvarnosti. Reći da je neko mogao predvideti da će se sve to događati, da će Amerika štampati pare, Velika Britanija takođe, da ćemo mi morati da se sada bavimo ovakvim programima, da sindikati svesni ove situacije prihvate zamrzavanje plata, jer alternativa je da ne možete da isplatite plate na vreme ukoliko ne smanjite rashod. Zašto smo morali ovo da uradimo? Morali smo zato što je manja tražnja za našim proizvodima u inostranstvu. Nisu naši proizvođači koji su veliki izvoznici preko noći postali loši. Pogledajte Valjaonicu aluminijuma i bakra u Sevojnu, ona je ostvarila rekord u proizvodnji ove godine, ali zbog niže cene metala na svetskom tržištu vrednost izvoza je manja. Maksimalna proizvodnja, niža cena, manja vrednost. Zbog toga su i pali prihodi države, pali su poreski prihodi države; nisu dramatično pali, u ovom trenutku su oko 3% manji nego u istom periodu prošle godine. Dakle, ono što je država sakupila iz poreza, iz doprinosa na nivou čitave države je 3% manje nego u istom periodu prošle godine. Budžet je bio projektovan tako da prihod bude 11% veći nego prošle godine, a isto tako i rashodi. Čim su pali realni prihodi, moraju i rashodi da se smanje. To je suština našeg programa. Odabrali smo smanjenje javnih rashoda, smanjenje troškova državne administracije kao metod za štednju, a s druge strane, ostavili dovoljno municije za stimulativne mere za privredu. Naravno da bilo kakvo oporezivanje privrede u ovom trenutku ne dolazi u obzir. Čuo sam od nekoga od vas da treba smanjiti poreze na plate. To je odlična ideja. Danas bih je potpisao, jer kao ekonomista smatram da bi to bilo idealno, kada bismo znali odakle taj dodatni deficit da pokrijemo. Kada bismo sada imali nižu inflaciju mogli bismo to da uradimo, da smanjimo plate i da proširimo deficit i da ga onda nekako finansiramo, kako to rade razvijene zemlje. Nismo trenutno u poziciji. Videćemo šta će biti za šest meseci. Ovo jeste situacija gde niko ne može sa sigurnošću reći danas šta će biti za tri ili šest meseci, ali možemo sa sigurnošću da kažemo da ćemo uvek preduzimati mere za zaštitu građana, u maksimalnom mogućem smislu, i za zaštitu privrede koja stvara uslove za održavanje kapaciteta. Dakle, ovo nije razvojna šansa Srbije svakako, ne može biti razvoja i svako ko priča o oporavku privrede u doba najveće svetske ekonomske krize ne govori istinu. Lako je to pričati, lako je biti populista. To nije realno. Ko god da je sada ovde na vlasti imao bi sužen manevarski prostor, manevarski prostor između povećanja poreza ili smanjenja rashoda. Mi nismo izabrali povećanje poreza u privredi, već smo išli na smanjenje rashoda. Mislimo da je to mnogo bolje. Jednog dana ova kriza će proći. Srbija je ne može zaustaviti, kao što je nije ni izazvala, i vama je to potpuno jasno. Verujem da je čak i vama, gospodine Nikoliću, jasno da Srbija ne može da zaustavi svetsku ekonomsku krizu, ali je činjenica da mi moramo da obezbedimo da prođemo što manje oštećeni u ovoj krizi i da se borimo za svako radno mesto, da ubrzamo procedure u započinjanju velikih infrastrukturnih projekata, da budemo efikasni u parlamentu, da usvojimo ove zakona koji će, tu ste u pravu, imati veći značaj onda kada kriza prođe, ali to ne znači da sada ne treba ništa da radimo, da očajavamo i da čekamo. Dakle, to jeste istina. Naravno, svako ima pravo da govori na način za koji misli da će ga građani Srbije bolje razumeti. Međutim, gospodine Nikoliću, na kraju, nije bitno šta vi pričate, neće niti o vama, niti o meni suditi ovaj trenutak, sudiće neka istorija, pa će se neko zapitati šta je ovaj Nikolić uradio u svom životu, a šta je uradio ovaj Dinkić, bez obzira na to što su ga toliko napadali. Ubeđen sam da će dela biti na mojoj strani, ma šta vi sada pričali i u narednim godinama.
Pravo na repliku na osnovu direktnog pominjanja i pominjanja delova izlaganja imaju narodni poslanici Nikolić Tomislav, poslanica Marina Raguš, Maraš Slobodan i Zoran Ostojić.
Voleo bih, gospodine ministre, da ima mudrosti u Vladi da vas zaustave odmah, da više nemate nijedno delo iza sebe. Ako neko nekad bude o vama pisao, prvo će da pođe od Narodne banke, pa od vaših transakcija u Moskvi, pa od srpskih banaka koje ste zatvorili, pa od osiguravajućih društava koja ste zatvorili, pa će stići do vaših veza sa stranim kapitalom, pa do prodaje banaka. Mili bože, samo kad ja budem pisao knjigu biće to zaista dobro i neće biti previše stručno, ali ja vas neću da vređam kako "postoji nešto što čak i vi razumete". Samo želim da vam kažem, kad govorite o izbornim rezultatima kažite kad ste vi pobedili listu koju sam ja predvodio ili koju sam ja promovisao, pa mi recite da ja gubim izbore od 2000. godine. Dakle, Boris Tadić bi mogao da kaže, da navede kada je pobedio Tomislava Nikolića, ali pri tom mora da kaže da je Tomislav Nikolić imao 2.100.000 glasova. U ovoj našoj maloj Srbiji, za koju predviđaju da će kroz 30-40 godina imati ukupno pet miliona stanovnika, to je san koji vi ne vredi ni da sanjate. Ovaj list, za koji kažete da iza njega ne stoji Vlada Republike Srbije, promovisan je u Skupštini grada Beograda, promovisala ga je ministar Jasna Matić. U najmanju ruku nije više trebalo da bude ministar posle toga. Rekla je – Srbijo, imaš čemu da se raduješ. Ako Vlada ne stoji iza toga, kako stoji jedan ministar, ili ste svi vi podeljene ličnosti? Svi vi volite da vladate, a ponekad ste i pošteni. Dalje, pričate mi o tome da se za krizu saznalo početkom avgusta, a ja vama ovde čitam intervju predsednika Vlade iz juna u kome on priča o efektima svetske finansijske krize. Da li ste vi spavali od juna do avgusta dok je vaš predsednik Vlade govorio o svetskoj finansijskoj krizi koja će da nas pogodi tako da nam smanji rast, da imamo i budžetski deficit od 2%? Pričate o privrednom rastu. Vi niste imali novo zapošljavanje. Već sedam godina slušam o dva miliona zaposlenih u Srbiji, i nema više. Kakav je to rast ako se ljudi ne zapošljavaju? Čime ga merite? Čime ga opravdavate? Čime se hvalite, ako jedni isti ljudi rade na poslu? Samo mogu da vam izračunam koliko je ljudi u kojim službama bukvalno oterano s posla, koliko ste hiljada vi oterali kada ste brutalno kao ministar finansija rekli – od danas više ne dajem pare za vojsku. Šta će mi knjige o vama? O vama su pisale novine, vi ste davali intervjue. Vi ste tada bili silan i moćan Mlađan Dinkić. Danas delujete drugačije. Kamo sreće da ste tako nastupili u politici. Znate li šta ste sada rekli? "Plate smo zamrzli i više nema razloga za povećanje cene struje". Kada to objasnite nekom ekonomisti… (Predsedavajuća: Prošlo je tri minuta, narodni poslaniče, vreme za repliku je iskorišćeno.) Izvinjavam se. Kad poreze na plate smanjite, doći će ljudi iz sive ekonomije da vam plaćaju te poreze, a ne sad da isplaćuju na crno.
Reč ima narodna poslanica Marina Raguš, pravo na repliku.
Gospodine Dinkiću, očekivala sam vašu reakciju, prateći vaše istupanje po medijima, da ćete vi sve ovo nazvati ubiranjem jeftinih političkih poena u periodu krize i baš zbog toga sam danima, skoro mesecima u ovom parlamentu navodila konkretne podatke koji dolaze iz državnih izvora ili iz izvora bliskih državi, znači, uglavnom od ekonomskih stručnjaka koji su vlasni da procenjuju. Dakle, nisam ja rekla ono što ste vi rekli – nema recesije za Srbiju. Ovo ste vi rekli, a sad ću da vam kažem tačno kad – 25. februara 2009. godine. Nadam se da će kamera ovo zabeležiti. Ovo je vaš najveći demanti danas. Dakle, vi ste takođe rekli da će Srbija ove godine izbeći recesiju i ostvariti blagi društveni rast – smatra potpredsednik Vlade Srbije, ministar ekonomije i regionalnog razvoja Mlađan Dinkić – nema smanjenja plata i penzija. Još štošta ste vi ovde, gospodine Dinkiću, rekli. Ukoliko vi ne znate šta govorite u javnosti, daću vam ovaj pres kliping. Takođe, nisam ja rekla da je Srbija svih ovih devet godina privatizacione fondove trošila na javnu potrošnju, zaduživala se da bi kupovala politički mir, da bi davala prazna politička obećanja svaki put na izborima. To je rekao gospodin Radovan Jelašić 1. februara 2009. godine, naslov tog njegovog autorskog člana je "Ne može se više živeti samo od kredita", gospodine Dinkiću. Takođe, danas i ovih dana predstavila sam vaš zvanični odgovor na poslaničko pitanje koji ste vi i vaše resorno ministarstvo uputili meni kao poslaniku. Dakle, ja vas tučem vašim argumentima, vašim podacima. Ne kažem da ste vi odgovorni za svetsku finansijsku krizu. Kako možete da budete? Ne kažem da bilo ko može da projektuje šta će biti danas, sutra ili za pet godina. To je ono što ja ovde redovno pričam. Tu nije vaša direktna odgovornost, ali ste odgovorni za zatečeno stanje u državi Srbiji, jer ste vi ubedili građane da ste potpisnik svih najjačih ekonomskih rešenja za državu Srbiju, vi kao autor "Ekonomije destrukcije", dobro ste analizirali destrukciju onda i ponudili konkretna rešenja. Šta ste radili? Odakle tolika javna potrošnja? To je suština. Dakle, nisam upotrebila nijedan izvor Srpske radikalne stranke, nego vaše izvore, vaše izjave i na osnovu analitike saopštila srpskoj javnosti ono što sam saopštila. Ja sam politikolog, nisam čak ni vlasna da ekonomski razmišljam, ali sam ovde vlasna da nadzirem šta vaše ministarstvo radi i šta vi radite sa državom Srbijom i to je moje ustavno pravo.
Reč ima, odnosno pravo na repliku, narodni poslanik Slobodan Maraš. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, gospodine ministre, problem za vas je u tome što ste vi mogli malopre 20 minuta da pričate ovde, ali sve što vi govorite proteklih nedelja, meseci, to jedno drugo demantuje. Vi ste stalno u nekoj koliziji sa onim što govorite. Drugo, meni uopšte nije jasno ko ste vi. Da li ste vi premijer ili ministar finansija? Malopre ste rekli – ja vam garantujem da nećemo povećavati poreze. Da li je to u vašoj ingerenciji? Mislim da nije. Vi kažete – lansiraćemo projekat, deset hiljada pripravnika ćemo zaposliti. Šta je sa onim hiljadama što ostaju bez posla? Danas sam izneo primer, potpisom vašeg kolege Obradovića ukinuli ste, pošto je već priča o turizmu, nastavu u prirodi. Od tri do pet hiljada ljudi će ostati bez posla zbog toga. Vi nama pričate o deset hiljada pripravnika. Šta radite dalje? Etatizujete turizam, a otvarate tržište za privredne komore. To ste vi danas rekli. Kad se već igramo tržišta, izađite vi jednom na tržište, ali sami, pa ćete videti kako će građani oceniti vašu politiku. Vi ste danas od nas tražili da vam verujemo da ćete uspeti u narednih par godina da duplirate milijardu dolara, koliko je prihod Srbije od turizma. Ko može vama da poveruje više? Hiljadu evra po akciji, "Fijat" izvozimo, Rusija, sve što proizvedemo izvozimo, sleti bager u toku izborne kampanje negde u sneg, vi se pojavite i kažete – ovde će biti skijalište, ovde će biti žičara. Dokle više, gospodine Dinkiću? Kažete, ko je mogao da predvidi? Imali smo rebalans budžeta i upozoravali smo vas mi iz opozicije, mi iz LDP-a konstantno, na ekonomsku krizu. Bili smo narikače. Šta ste uradili rebalansom budžeta? Povećali penzije? Povećali ste rashode, strahovito, ove države. Imali smo budžet u decembru. Šta ste onda uradili? Nemojte mi reći da u decembru niste znali da postoji ekonomska kriza i kakvi efekti mogu da budu. Nemojte se vaditi na Ameriku, Englesku i na prodaju automobila. Gospodine Dinkiću, u martu je skočila prodaja automobila u zapadnoj Evropi za 40%. Znate li šta će da se desi? Svi će polako da počnu da se dižu, neko brže, neko sporije, ali da se dižu iz ove ekonomske krize, jedino će Srbija da nastavi da propada. Efekti svetske ekonomske krize još uvek se nisu osetili kod nas, efekti ekonomske krize se osećaju zbog vas i vaše vlade.
Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić, pravo na repliku.
Gospodine ministre, poštovano predsedništvo, preskočio bih to ko na kom času nije bio, završili smo fakultet, ali tvrdim vam da Obama ne može da štampa pare, ima on instituciju koja daje besplatno novac sa kamatom od 1%. Ali, Obama je sa svojim paketom došao u Kongres da dobije podršku, a u Kongres je došao zato što se radi o novcu korisnika, obveznika. Vi sa svojim paketom u Skupštinu Srbije niste došli. Sami ste preuzeli odgovornost, pa sada kusajte. Govorili smo još u oktobru, ali ste kasnili sa merama, i sada vam kažemo, te mere nisu dovoljne. Izašao sam nakratko, bila je rasprava o turizmu; kada sam se vratio, izgleda da je rasprava o ekonomskim merama. Znam da će mediji sutra preneti samo ono što ste vi govorili, ništa od ovoga što pitamo neće biti, ali, u svakom slučaju, morate – to će LDP tražiti kada dođete u Skupštinu, ako ćete vi doći zajedno sa Cvetkovićem da branite te mere štednje – da donesete mere koje će podstaći privredu, kao što to radi Obama i američki kongres parama američkih poreskih obveznika. Od kada je ta potrošnja? Pa, potrošnja je skočila od onog trenutka kada ste vi ušli u Vladu 2004. godine, u prvu Koštuničinu vladu, i zato danas ne možemo ono što svet radi. Morate ukinuti naplatu PDV-a sa fakturisane na naplaćenu realizaciju, morate još neke mere podsticaja privrede doneti, jer ove mere štednje nisu mere štednje, nego su kozmetičke, zakasnele. Bez jednog kompleksnog paketa mera ništa od toga neće biti. Lupaće se vama o glavu. Na kraju krajeva, kaže gospodin Maraš i drugi poslanici, ko će vama verovati? Nemojte lično to shvatati, jednostavno, ovoj zemlji sa ovakvom vladom se teško veruje. Zato morate da budete hrabri i da priznate da nije sve u parama, nešto ima i u politici. Od kada se bavite politikom, vrlo vešto i uspešno izbegavate politiku. Znate, kada Srbija bude jasno rekla da želi da bude članica NATO pakta, onda će te pare i doći. Ovako će otići u Hrvatsku, u Albaniju. Morate da preuzmete tu odgovornost ako hoćete da vam narod veruje da ste vi i delom, vi i vaša vlada koju predstavljate, za te evropske integracije. Ovako možete da pričate i da se, uslovno rečeno, ponašate prema nama kao da smo maloumni. Ali, kada pominjemo Obamu, taj Obama nikada ne bi pomislio da kaže da će smanjiti plate kongresmenima, taj Obama nikad ne bi pomislio da kaže da će na osnovu federalnih rezervi naložiti da štampa pare, a ovde je sve obrnuto. Odgovornost će na kraju da bude na vama, to jest na Vladi, ne na vama lično.
Reč ima potpredsednik Vlade i ministar ekonomije i regionalnog razvoja Mlađan Dinkić.
Želim da pokušam da odgovorim na pitanje zašto govorim i koje je moje ovlašćenje da govorim da nećemo podizati stopu PDV-a. Zato što je moja nadležnost Ministarstvo ekonomije, potpredsednik sam Vlade zadužen za ekonomiju, to je vezano za privredu. Dakle, moje čvrsto uverenje, kao ministra ekonomije, jeste da u zemlji u kojoj je ugrožena likvidnost ne treba još dodatno povećavati PDV, ionako malu likvidnost ispumpavati, jer je to pogrešno; daleko je bolje smanjiti rashode, što smo i učinili. Dakle, nećemo podizati PDV dok bude trajala kriza, to je garancija. Zašto mogu da garantujem? Zato što stojim iza toga kao ministar ekonomije i potpredsednik Vlade zadužen za ekonomiju. Što se tiče pitanja vezanog za zatečeno stanje, upravo zbog zatečenog stanja efekti svetske ekonomske krize na Srbiju nisu tako jaki kao na neke druge zemlje koje nisu pre toga napravile odgovarajuće reforme. Upravo zato što je naš bankarski sistem jači od bankarskog sistema drugih zemalja, mi lakše prolazimo krizu. Island je bankrotirao jer nije imao jak bankarski sistem. Letonija je imala veliki problem zbog toga. Naša snaga je u bankarskom sistemu. Mi nismo još ni dinara dali, jer nam niko nije ni tražio, jer nema ni potrebe da se ma koja banka rehabilituje, za razliku čak i od "Siti banke", za razliku od "EFG", za razliku od britanskih banaka, od najveće nemačke banke. Zašto? Zato što imamo stepen rezervacija tri puta veći nego što je prosek EU. Ono što je nekada bila zamerka ekonomista i meni kao nekadašnjem guverneru i ministru finansija i mom nasledniku gospodinu Jelašiću pokazalo se kao najveća prednost. O tome će pisati neko ko bude objektivan, kada sve ovo prođe. Dakle, banke su nam najjače sidro koje imamo. To je jedna stvar. Druga stvar, što se tiče moći predviđanja, sve zemlje su donosile budžete u novembru, decembru prošle godine, i u regionu i u svetu. Sve zemlje danas vrše rebalanse budžeta. Hrvatska ga je izvršila skoro, Bosna se priprema, Makedonija, Nemačka. Dakle, sve zemlje, i razvijene i manje razvijene, vrše rebalans budžeta, rekalkulišu se planovi prihoda svakih mesec dana. Što se tiče toga što sam rekao u novinama, zaista mislim da imamo šansu, ali zavisi od vas, sektora poljoprivrede i od saobraćaja da ipak nekako izbegnemo recesiju. Mi još zvanično nismo ušli u recesiju, iako je veliki pad industrijske proizvodnje. Verovatno je da su više u pravu oni koji kažu da ćemo ući, ali dok god postoji šansa ja sam borac, ne dajem, nikada se ne povlačim, dok god postoji i trunka šanse smatram da je bolje truditi se da se nešto napravi. Ako bi poljoprivreda ove godine rasla, ma koliko, par procenata, mi bismo bili blizu nule što se tiče ukupnog privrednog rasta. Plate i penzije nismo smanjili. Rekao sam, neće biti smanjivanja plata i penzija. Ako izuzmete plate u državnoj administraciji, plate najvećeg broja građana Srbije, i penzije, ostale su sačuvane. Morali smo da pokažemo smanjivanjem plata u državnoj administraciji, koje će biti od 1. maja, da smo zaista spremni da kao država najveći teret krize prenesemo na sebe, ne na penzionere, ne na zaposlene u školama, u bolnicama, ne na zaposlene u privatnom sektoru. Privatni sektor se već sam prilagodio. Što se tiče kritika vezanih za izvoz automobila i za besplatne akcije, dobro znate da je "Zastava" zahvaljujući strateškom partnerstvu sa "Fijatom" sada u situaciji da produktivno radi makar 500 ljudi u ovom trenutku, da će produktivno raditi verovatno hiljadu ljudi u septembru. To je sigurno bolje, nego da niko ne radi produktivno i da se plaćaju subvencije. Makar jedan broj ljudi sada zarađuje sam proizvodnjom "punta", koji od sutra počinje da se menja za stare automobile. Naravno da dobro znate da je nemoguće usred ovakve kataklizme očekivati izvoz od 200.000 automobila, ali imati duplo veću proizvodnju nego prošle godine u uslovima normalne situacije jeste, u najmanju ruku, dobar krizni rezultat. Mislim da bi svako ko voli Kragujevac i ovu zemlju trebalo da kaže – ljudi, uspeli ste da u Kragujevcu, koji je 15 godina bio na subvencijama, makar nešto napravite. "U.S. steel", koji je bio naš najveći izvoznik, sada stoji, a ovi koji nikada nisu radili usred krize dupliraju proizvodnju. Da li je to malo? Za vas jeste. Mislim da je to dobro za ovu krizu. Da li je to nešto čime ćemo da budemo zadovoljni kada izađemo iz krize? Pa, nećemo. Logično je da kada se izađe iz krize, kroz nove investicije i novi model Srbija postane jedan od većih izvoznika automobila, ali o tome ne možemo objektivno da rasudimo. Vi ćete govoriti jedno, a ja ću govoriti drugo, vreme će to pokazati. Nikad nisam odustao od ciljeva koje sam zacrtao, kada god ste vi ili neki drugi mislili da je gotovo, da Dinkić ne može da ostvari neki cilj, to sam uspevao. Biće i ovog puta tako, ne zato što ja to mogu, nego zato što imamo dobru ekipu u Vladi. Imamo jedinstvo u Vladi i siguran sam, da nije bilo krize, ne bismo o ovome danas pričali. Što se tiče akcija, vi se gospodine smejete, međutim, da li ste ikada mogli da očekujete da će akcije svetskih giganata vredeti 20 puta manje nego što su vredele pre godinu dana? Kao što to nisu mogli ni njihovi analitičari, najbolji svetski ekonomisti, da prognoziraju, nisam mogao ni ja. Zakon je urađen uz najbolju nameru. Ići ćemo na adekvatne izmene ove godine i građani će dobiti akcije. Da li one vrede onoliko koliko sam verovao da će vredeti danas? Ne vrede. Jasno je da ne vrede, jer ne vrede ni akcije nijednog svetskog proizvođača danas toliko. Da li će se njihova vrednost povećavati posle krize? Hoće. Možete biti zluradi, politikanti, ali namera je bila dobra. To nije nešto što je uzeto narodu. To je nešto što se besplatno daje građanima Srbije. Kažete, mere nisu dovoljne. I mi mislimo da nisu dovoljne. Zato ćemo svakog meseca dograđivati mere. Kada imate izmenjene okolnosti jasno je da biste bili ludi i glupi da kažete – ovo što smo uradili je dovoljno. Najpametniji ste ako kažete da mere nisu dovoljne. Kažem vam, mere nisu dovoljne. Moraćemo za mesec dana nešto novo da uradimo. Zašto? Zato što nažalost nismo, kao zemlja koja ima osam miliona stanovnika, u situaciji da aktivno utičemo na krizu. Možemo samo pasivno da reagujemo. Možemo da se branimo. Možemo da aktivno utičemo tek kada kriza prođe, jer dok kriza ne prođe od strane onih koji su je izazvali, mi možemo samo da se branimo. Konačno, što se tiče politike i samostalnog izlaska na izbore, dva puta je moja stranka izlazila sama na izbore. Uvek smo imali podršku da imamo poslanike u parlamentu. Sada smo izašli u koaliciji. Zadovoljni smo odnosima u koaliciji. Zaista nije fer kada govorite vi koji ste imali manje izbora od nas da nismo sami pokušali da idemo na izbore. Mislim na ovu poslaničku grupu. Što se tiče vas, pokušavajte i dalje. Kada ste promenili ime stranke mislio sam da ste promenili i način rada, da imate konkretne ideje, a ne praznu priču. Neka vam je sa srećom. Samo napred.
Zahtev za repliku, pretpostavljam, narodni poslanik Tomislav Nikolić i narodni poslanik Slobodan Maraš. Narodni poslanik Slobodan Maraš želi reč. Molim vas, samo pritisnite.
Gospodine ministre, kao što je rekao kolega Ostojić, nemate razloga da sve ovo lično shvatate. Rezultati su ono što je merilo. Za to je jedino Duško Radović mislio da nije tako. Kažem vam, posle svega ovoga što se dešavalo u proteklih godinu, dve dana, politike koju ste vodili sa mesta na kome se i dan-danas nalazite, bilo bi lepo da kada drugima predlažete da izađu na tržište izađete i sami, pa da vidite da li građani imaju poverenja u ono što vi govorite. Na neka pitanja koja smo postavili nismo dobili odgovor. Nas koji smo vam postavili pitanja nazvali ste politikantima. Objasnite nam, gospodine ministre, kako je moguće da ministarka finansija kaže da je moguće da će se povećati porezi, kao krajnja mera. Vi kažete da nema šanse da se povećaju, pričamo o PDV-u, ministarka Dragutinović kaže da ćemo oporezovati sva primanja koja su veća od određenog iznosa. Posle tri dana izlaze mere koje govore da se to neće dogoditi. Kažete – jedinstveni smo u Vladi, radimo super kao tim. Svaki dan dolaze različiti signali iz Vlade, različite izjave iz Vlade. Očito se namećete kao portparol Vlade, kao premijer, kao ministar finansija, kao ministar ekonomije, potpredsednik Vlade. Čekamo samo da nastupite kao ministar unutrašnjih poslova za one koji ne misle kao vi. Građani jako teško žive. Ovo nije demagogija. Ovo je fakat. Znam da i vi to znate. Znam da imate verovatno veoma dobru nameru da učinite da građani žive bolje, ali to vam ne uspeva. Jedino što vam uspeva je sjajan marketing. Šta je sa javnim preduzećima, gospodine Dinkiću? Jedva čekam da dođe dan da Državna revizorska institucija uđe u javna preduzeća, pa da vidimo koliko se plaća pojavljivanje pored predsednika u izbornoj kampanji, da vidimo koliko se plaćaju šestominutni prilozi na jednoj televiziji preko računa javnih preduzeća. To su stvari o kojima ćemo tek govoriti. Danas je trebalo da pričamo o turizmu. Vi ste pokrenuli priču o ekonomskim merama i to je dobro, ali prestanite da zamajavate narod.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, pravo na repliku u trajanju od tri minuta.
Gospodine ministre, niste uspeli da me ubedite, iako ste pokušali. Svoj sam krst preneo. Svoj sam samar skinuo. Čudim se Borisu Tadiću da on vas nosi na leđima i to nikada neću moći da shvatim. Vi ste opterećenje za ovu vladu. Vi ste opterećenje za Srbiju. Manir kojim vaša stranka vrši vlast je opterećenje za Srbiju. Pričamo o javnim preduzećima. Prijavili ste plate direktora javnih preduzeća iz februara meseca ove godine. Dajte nam izveštaj direktora iz G17, koliko su odneli kući prošle godine za celu godinu, plate, bonuse, nagrade, stimulanse, stimulacije? Koliko vam je odneo direktor Komercijalne banke? Kada je počela akcija svi su skinuli plate, zašto ste nam dali koliko trenutno imaju plate? Možemo li da govorimo o desetinama hiljada evra mesečnih nadoknada za vaše članove? Možemo li da govorimo o 20% od svih tih nadoknada koji idu vama i vašoj stranci za finansiranje vaših aktivnosti? Da nas ne biste optuživali da građani Srbije misle kako ništa ne radimo, a vi samo radite, predsednik Vlade je dobio predlog mera Srpske napredne stranke. To što vi ne govorite sa predsednikom Vlade je vaš problem, to što on vama nije rekao šta smo predložili. Sada neke poslaničke grupe predlažu mere koje smo mi tada predložili. Sada vi ulazite u mere koje smo tada predložili. Naknadna pamet, pet-šest meseci. Ne tražimo mi uopšte autorstvo nad tim merama, samo ih primenjujte. Samo neka bude bolje Srbiji. Ali, vaš manir da ističete sebe u prvi plan, vaš manir da kažete da niste mogli da predvidite krizu, pa zato niste znali koliko će da vrede obveznice, a te godine ste bili najbolji ministar finansija u svetu, vaš manir da ne preuzimate odgovornost uopšte za sve loše što uradite, da tražite šta da veličate od onoga što ste ikada dobro uradili, nije manir kojim se Vlada vodi u vreme krize. Izabrani ste za ministra zato što je narod mislio da ćete obezbeđivati kredite. Pogledajte stenogram vaše današnje diskusije. Ne biste prošli prvu godinu ekonomskog fakulteta. Nalupali ste se, gospodine ministre. Ekonomske kategorije, kao da ste ih izgubili negde u Vladi. Zapostavili ste potpuno ekonomiju. Sada se bavite drugim problemima. Glumite ekonomistu, gospodine Dinkiću. Ali, dobro, kolega je lepo rekao, jednog dana promeniće se vlast. Nema demokratije bez promene vlasti. Nema saznanja o tome šta ste radili, dok se vlast ne promeni. Vama je budžet pao za 2%, a prihodi u privredi za 80% i vi nalazite neku računicu po kojoj to opravdavate i dokazujete da je to tačno i da je to moguće. PDV naplaćujete na fakturisanu robu, a nikada nema plaćanja te robe. U privrednim sudovima su po sprat visoki sporovi, već sada. Hvalite bankarski sistem, koji nemamo. Možete da kažete da je kosmička priroda najbolja… (Predsedavajuća: Tri minuta, narodni poslaniče.) … nemamo je i nismo je nikada imali.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Pejčić, posle njega narodna poslanica Bojana Stanojević. Izvinjavam se, narodni poslanik Aleksandar Pejčić i narodna poslanica Marina Raguš su po dogovoru promenili mesta u redosledu. Reč ima narodna poslanica Marina Raguš, oprostite zbog omaške. Vreme koje je na raspolaganju Poslaničkoj grupi SRS je 14 minuta.
Nažalost, ode ministar Dinkić. Nadam se da će se vratiti. Ako se ne vrati, znam da će mu državni sekretar preneti ovo što sada imam da kažem. Radi se o onome što je gospodin Dinkić rekao da niko nije mogao da prognozira, da je u avgustu tek trebalo da se nazre da može tako nešto da se desi. Međutim, 25. februara, vreme predviđeno za repliku mi nije dozvoljavalo da to do detalja prenesem srpskoj javnosti, ipak je ovde ona najpozvanija da sazna svaki detalj, gospodin Dinkić je rekao, između ostalog, da se plate i penzije neće smanjivati, niti će biti povećanja PDV-a. To je bilo prilikom završetka javne rasprave o Zakonu o regionalnom razvoju u gradu Nišu. Takođe je gospodin Dinkić rekao: "Srbija neće povećavati porez, jer nema od koga da ga naplati. Imaće manje budžetskih prihoda od očekivanih, a rešenje za deficit u budžetu je u zaduživanju na inostranom i domaćem tržištu kapitala." Prema rečima gospodina Dinkića, na tržištu kapitala smanjene su kamatne stope, ukupna zaduženost Srbije iznosi 25% bruto društvenog proizvoda, što ostavlja mogućnost za finansiranje ovogodišnjeg budžetskog deficita zaduživanjem pod povoljnim uslovima (to je sve 25. februar 2009. godine). Između ostalog, gospodin Dinkić je tada rekao: "Pored postojećih mera koje smo doneli, planiramo i dodatne mere čiji je cilj ublažavanje negativnih efekata krize, a to su mere za preduzeća koja su sada u problemima, ali su ranije uspešno poslovala, kao i za preduzeća koja imaju dugove iz prošlosti, a sada redovno servisiraju svoje obaveze." Toliko o tome na koji način ministar Dinkić i režim prilaze finansijskoj krizi koja je definitivno potresla, a i potresaće sve više Srbiju. Takođe, jedna činjenica o kojoj bi takođe valjalo odgovoriti gospodinu Dinkiću tiče se primene Prelaznog sporazuma. Gospođa Diana Dragutinović, ministar finansija, 5. oktobra 2008. godine je rekla, citiram: "Primena Prelaznog sporazuma treba da sačeka njegovo usvajanje od strane EU." Ako se ekonomska situacija u našoj zemlji pogoršavala, što je Vlada priznala kada je smanjila svoju prognozu rasta bruto domaćeg proizvoda na oko 3%, mada je i to verovatno optimistička prognoza, ako se uzme u obzir procena najveće bonitetne firme na svetu "Dan i Bredstrit", koja je u svom januarskom izveštaju procenila smanjenje ekonomskog rasta u Srbiji 2009. godine na 2,5% i deficit veći od predviđenih 1,5% bruto domaćeg proizvoda... Odlučeno je, uprkos pogoršanju ekonomske situacije, da se jednostrano primenjuje Prelazni sporazum sa EU. Makar je jedna pozicija zvaničnika iz srpske vlade bila potpuno suprotna. Ono na šta takođe nismo dobili odgovor, primećeno je od prethodnog kolege, jeste šta režim nije smeo da pita gospodina Miškovića, a mi ćemo ga svakako u nekoj prilici, makar na nekom anketnom odboru, pitati – iza kojih političkih stranaka stoji, na koji način on sklapa poslove u Srbiji i na koji način je on postao pravi monopolista u državi Srbiji, ali o tom potom. Ono što jeste ovde tema, verujem da će gospodin Dinkić moći da da odgovor kad se vrati, jednostrana primena Prelaznog sporazuma i pratećih zakona, recimo o carinama, u potpunosti odgovara gospodinu Miškoviću. Na primer, 11. januara 2009. godine generalni direktor "Delta maksi grupe" izjavio je da će trgovina u Srbiji imati koristi od jednostrane primene Trgovinskog sporazuma sa EU. Ovome takođe treba dodati ocenu Dijane Marković-Bajalović, predsednika Komisije za zaštitu konkurencije, da postoje monopoli ili nedovoljna konkurencija u oblasti maloprodaje prehrambenih proizvoda. Prema ostvarenom prometu, broju prodajnih objekata, kvadraturi na beogradskom tržištu, "Delta" je monopolista sa 70%. Upravo će kompanija "Delta" kao monopolista u sektoru trgovine imati koristi od jednostrane primene Prelaznog sporazuma. Istovremeno, primena tog sporazuma će u suštini 267.000.000 evra prebaciti na leđa najsiromašnijih građana Srbije, preko naplate akciza i eventualnog, kao što smo čuli od zvaničnika iz Vlade Srbije, povećanja poreza na dodatu vrednost. Takođe, još jedan od primera koje bi gospodin Dinkić trebalo da prokomentariše i da čuje jeste i pitanje koje mu je njegov kolega iz Vlade uputio, a tiče se Koridora 10. Javno je čovek postavio pitanje, radi se o gospodinu Mrkonjiću – da li za dva meseca može da da 40.000.000 evra u dinarima za eksproprijaciju zemljišta, vezano za Koridor 10, da bi mogao da koristi 115.000.000 evra međunarodnih kredita. Ono što jeste značajno i što smo pokušali da uradimo danas jeste da oslikamo situaciju koja je nastala posle 2000. godine. Ne kažem da je ovo pre toga bilo dobro, kvalitetno, nikada viđeno, ali to su neuporedive kategorije, s obzirom na to da je tada država bila u izolaciji, pod sankcijama i opterećena građanskim ratovima, a vi ste imali celokupnu podršku međunarodne zajednice. Sada imate monopoliste, pa ako pogledate "Deltin" sajt, videćete da je prihod od prodaje 1.720.000.000 evra samo u 2007. godini, u 2008. godini planirani prihod kompanije bio je još veći i iznosio skoro neverovatnih 2.880.000.000 evra. Tu se može videti da se bavi uvozom automobila, rezervnih delova, prodajom kozmetike, distribucijom hrane, mineralnih đubriva, da poseduje ogroman lanac supermarketa. Ali, mi ne možemo da vidimo ni na jednom zvaničnom sajtu Vlade Republike Srbije šta je gospodin Mišković uradio za državu u ovom kriznom periodu, po ugledu na sve značajne ekonomije zapadnoevropskih demokratija, na koji način je donirao ili pomogao određenim ranjivim grupama stanovništva. Ono što je osnovno, ne vidim nijedan odgovor na konkretne primere, kao što je privatizacija "Ce marketa", pa Luke Beograd, o tome govori Savet za borbu protiv korupcije Vlade Republike Srbije. Dakle, država je stvarala uslove za postojanje monopolista i mi smo o tome danas pričali. Na osnovu svih tih konkretnih primera smo izneli nevericu da ovaj set predloženih ekonomskih zakona treba bilo šta da unapredi. Ovi zakoni ne znače sprovođenje interesa građana Srbije, već interesa EU i određenih centara. To smo potkrepili određenim dokazima do kojih smo došli. Javnost će da prosudi ko je u pravu, istorija će da zabeleži sve, kako su se odvijali politički događaji na političkoj sceni Srbije krajem 2008. i 2009. godine, ko je prekrojio izbornu volju i ko zapravo vlada Srbijom. U preostalom vremenu, to je još nekih pet i po minuta, samo ću da obratim pažnju na ono što ćemo u pojedinostima ozbiljno da pokušamo da elaboriramo, eventualno amandmanima unapredimo, a to su predlozi zakona o spoljnotrgovinskom poslovanju, standardizaciji, tehničkim zahtevima za proizvode i ocenjivanju usaglašenosti, Predlog zakona o turizmu. Da ponovimo, nije nam jasno kako su ove tačke dnevnog reda spojene, s obzirom na tematiku i ozbiljnost predloženog seta zakona, ali ono što je gospođa Lidija Dimitrijević, moja koleginica koja se bavila ovom problematikom, pokušala ovde da iznese kao problem jeste spoljnotrgovinska razmena u prethodnoj godini, koja je inače bila najveća sa članicama EU, više od polovine ukupne razmene. Suficit u razmeni je ostvaren sa bivšim republikama SFRJ, BiH, Crnom Gorom i Makedonijom. S obzirom na to da imam vrlo malo vremena, samo ću da najavim temu o kojoj ćemo pričati u raspravi u pojedinostima. Najveći deficit se ipak javlja u trgovini sa Ruskom Federacijom zbog uvoza energenata, pre svega nafte i gasa. Glavni je problem u tome što se, to nam nije jasno, nedovoljno koristi bilateralni sporazum o slobodnoj trgovini od strane naših izvoznika. Pretpostavljamo da će se ići u tom smeru, s obzirom na to da je članstvo u EU zaista na dugačkom štapu. Ovde se, naravno, postavlja opravdano pitanje zbog čega Agencija za strana ulaganja i promociju izvoza ne podstiče mogućnost naših izvoznika za izvoz u Rusiju, iz više razloga, na prvom mestu to je kompatibilnost proizvoda i tržišta; takođe, pored ovog sporazuma, još jednu pogodnost predstavlja to što su potrebe Ruske Federacije za poljoprivrednim proizvodima tolike da apsolutno sve količine koje se proizvedu u Srbiji mogu da se izvezu za potrebe Rusije. Gospođa Dimitrijević ovde s pravom postavlja pitanje, baveći se ovim predlogom zakona, u čemu je ovde suštinski problem, zašto Agencija za strana ulaganja i promociju izvoza u proteklih nekoliko godina nije uradila ništa da do ove saradnje dođe i da se time ostvari značajan izvoz naših poljoprivrednih proizvoda i ovu dilemu skoro i da ne treba objašnjavati. Dakle, svakome u Srbiji je potpuno jasno da bi to i te kako doprinelo lakšem podnošenju uticaja svetske finansijske krize. Između ostalog, došlo bi do smanjenja spoljnotrgovinskog deficita, koji Srbija već konstatuje kao činjenicu. Mi i ovako imamo situaciju da je zbog svetske finansijske krize došlo do pada industrijske proizvodnje. U Srbiji u decembru 2008. godine zabeležen je pad od 8,9% u odnosu na isti mesec 2007. godine, pad od 9,7% zabeležen je takođe u proizvodnji i distribuciji električne energije, gasa i vode, dok je prerađivačka industrija zabeležila pad od 9,4%. Takođe, još jedan od dodatnih primera: u decembru prošle godine proizvodnja sirovina i repromaterijala bila je za 16,7% manja nego 2007. godine, dok je proizvodnja kapitalnih proizvoda pala za 13,7%, energije za 9,7%, a netrajnih proizvoda za široku potrošnju za 3,4%. Obim industrijske proizvodnje u decembru 2008. godine bio je manji nego u istom mesecu 2007. godine u nekih 20 oblasti koje u strukturi industrijskih proizvoda čine 86%, dok je rast zabeležen kod svega devet oblasti. To su nepobitne činjenice. Najveći uticaj na pad industrijske proizvodnje u decembru 2008. godine imala je proizvodnja osnovnih metala, struje, hemijskih proizvoda. Početkom 2009. godine nastavljen je trend pada izvoza i uvoza zbog finansijske svetske krize koja je dovela do pada privredne aktivnosti u svetu. Ono što je takođe evidentno jeste da predstavnici Vlade po svaku cenu žele ulazak u EU, međutim, vrata EU su ipak zatvorena za Srbiju, jer Srbija sada ni po čemu nije pripremila svoju proizvodnu strukturu, ni po standardima, a ni po nivou koji može da korespondira sa visokorazvijenim tržištem EU. Jedan od primera jeste, naravno, i "Fijat" u Kragujevcu, koji ne može da uvozi od domaćih proizvođača rezervne delove zato što je tehnologija zastarela i negde na nivou od pre 20 godina. To je ono što ćemo mi pokušati da dobijemo kao odgovor od predstavnika Vlade. Svakako je to nešto što smo, nadam se, približili srpskoj javnosti na najbolji mogući način i to je ono što ćemo pokušavati da ponudimo, uslovno rečeno, kao moguće rešenje za novonastale probleme, a tiče se usvajanja zakona koji bi trebalo da približe Srbiju Evropskoj uniji. (Predsedavajuća: Narodna poslanice, vreme koje je na raspolaganju vašoj poslaničkoj grupi je upravo iskorišćeno.) Upravo završavam. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Bojana Stanojević, a posle nje narodni poslanik Zoran Babić.
Poštovana predsedavajuća, poštovani predstavnici Ministarstva, kolege narodni poslanici, u svom današnjem izlaganju posebno ću se osvrnuti na Zakon o turizmu s obzirom na to da je to svakako jedna od najperspektivnijih, ali i nedovoljno razvijenih privrednih grana u Srbiji. Pored brojnih dobrih geografskih karakteristika i prirodnih predispozicija koje Srbija ima u tom smislu, turizam ipak muče i mnogi problemi koji ne dozvoljavaju pravilan razvoj ove bitne privredne grane. Dolazim iz Vrnjačke Banje, iz, kako je to danas ministar primetio, jednog od najrazvijenijih i najvažnijih turističkih mesta u Srbiji. Ona se nalazi u Raškom okrugu, u kome je svakako turizam jedna od najbitnijih privrednih grana. Pored Kopaonika i Vrnjačke Banje, u Raškom okrugu se nalaze i Mataruška, Jošanička i Bogutovačka Banja. Priznaćete da je to za jedan okrug impozantan broj banjskih klimatskih mesta. Međutim, osim Vrnjačke Banje, ostale banje nisu dovoljno razvijene. Ovakva situacija može da se projektuje i na čitavu Srbiju. To samo pokazuje da razvoju banjskog turizma treba dati mnogo veći značaj. Primera radi, u 2007. godini evidentirano je 12 turističkih mesta koja su ostvarila preko 100.000 noćenja turista. Od tih 12 turističkih mesta, sedam su banjska lečilišta. Takođe je registrovano i pet turističkih mesta u kojima je ostvareno preko 300.000 noćenja turista. Od tih pet turističkih mesta, dve su banje, to su Vrnjačka i Sokobanja. To ukazuje na značaj banjskog turizma u čitavom sistemu, ali u isto vreme i signalizira da ovaj vid turizma ipak mora da bude posebno obrađen u zakonu o turizmu. Iako je tu, u svakom slučaju, vrlo bitan zakon o banjama, i zakon o turizmu mora na svoj način pravilno da definiše banjski turizam. Podnevši nekoliko amandmana na ovaj zakon nameravala sam da bliže definišemo način naplate turističke i boravišne takse. Nadam se da će nam Ministarstvo u tom smislu izaći u susret. Vrnjačka Banja poslednjih godina ima jedan nov problem koji, u to sam sasvim sigurna, muči i sve ostale turistički razvijene opštine u Srbiji. Naime, zbog prekomerne i neplanske izgradnje stanova i tzv. apartmana dešava se da gosti prođu kroz ova turistička mesta, iskoriste sve njihove pogodnosti i pri tom se ne prijave i, naravno, ne plate boravišnu taksu. Po pravilu, vlasnici ovih stanova nisu autohtoni stanovnici, i oni zajedno sa svojim prijateljima, rođacima prođu kroz turistička mesta bez da se prijave i da plate boravišnu taksu. Postoje neke procene da je samo Vrnjačka Banja u prošloj godini na ovaj način izgubila preko 12.000.000 dinara. To nam ukazuje na probleme koje muče banjski turizam. Na kraju bih htela da skrenem pažnju na jedan od vodećih problema u mom mestu, u Vrnjačkoj Banji. Naime, u pitanju je neuspela privatizacija Hotelsko-turističkog preduzeća "Fontana". U momentu kada je privatizovano, ovo preduzeće posedovalo je oko 45.000 korisnih kvadrata, odnosno najveći deo najvažnijih hotelskih i ugostiteljskih objekata u našem mestu. Nažalost, privatizacija je poništena, nekoliko godina sve stagnira, u toku su neki sudski procesi koji usporavaju rešavanje problema. U tom smislu apelujem na nadležno ministarstvo i na sve nadležne institucije da pomognu lokalnoj zajednici da se reši ovaj problem i da Vrnjačka Banja zaista bude u poziciji da održi visoko mesto među najrazvijenijim turističkim mestima u Srbiji i na taj način pomogne i ukupnom razvoju turizma u Srbiji. Zahvaljujem se.
Reč ima narodni poslanik Zoran Babić. Vreme koje je na raspolaganju Poslaničkoj grupi Napred Srbijo je sedam minuta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ubeđen sam da se svako od nas sa podjednakim žarom zalaže za razvoj i napredak oblasti iz koje potiče, kao i za napredak cele Srbije. Kada govorim o turizmu i turističkom potencijalu Srbije, Raški upravni okrug je njen esencijalni segment sa viševekovnom tradicijom. Sunčevi vrhovi, Pančićeva omorika, crna i crvena Duboka su samo neke od asocijacija za Kopaonik. Goč i Golija su po visini niže planine od Kopaonika, sa manje skijaških dana, ali se na njima, inicijativom lokalne samouprave, ubrzano razvija taj segment turističke ponude. Maglič, kako mu samo ime kaže, taj magloviti srednjevekovni grad koji je izgradila Jelena Anžujska iznad brzaka Ibra, niz koji se svake godine već tradicionalno organizuje "Veseli spust", manastiri Žiča, Studenica i Sveta Petka, kao spomenici nemanjićkog sjaja stare Srbije, seoski turizam Kamenice i Stanišinaca sa etno-naseljima koja niču kao produkt privatne inicijative zaljubljenika u tradiciju. Lov na divlje svinje u visokim bukovim senovitim šumama Goča, u ograđenom lovištu Vrnjačke Banje, kao i ribolov na brzacima Ibra i u tišacima Zapadne Morave. Kao najznačajnije što su nam Bog i priroda podarili, a preci sačuvali, jesu Bogutovačka, Jošanička, Mataruška i, naravno, najveća i najlepša Vrnjačka Banja. Ovo vam govorim kao potvrdu da je neophodno predvideti osnivanje turističkih organizacija regija, što je Srpska napredna stranka, odnosno Poslanički klub Napred Srbijo - Tomislav Nikolić, svojim amandmanom i predvidela. Odnos Vlade Republike Srbije prema turizmu se svodi na lične afinitete resornog ministra. Kako je gospodin Dinkić, kako je malopre jedan kolega rekao, "vrhovni skijaš Srbije", ulaganja države su samo u "Skijališta Srbije", dok su drugi turistički potencijali zaboravljeni. Zar će moj sugrađanin iz Vrnjačke Banje ili iz drugih banja Srbije čekati da gospodin Dinkić, ne daj Bože, oboli od dijabetesa ili od bolesti organa digestivnog trakta, da bi dočekali neka veća ulaganja u Vrnjačku Banju i ostale banje Srbije? Sa koliko cinizma i dezorijentisanosti se trenutna republička vlast odnosi prema turizmu govori i primer gospodina Dragana Markovića Palme. Prošle godine, u godini kada je Vrnjačka Banja slavila 140 godina aktivnog bavljenja turizmom, zarad jeftinih političkih poena gospodin Marković je moje Vrnjčane organizovno vodio u Jagodinu da ih uči šta je to turizam, da im pokazuje voštane figure i da im pokazuje žirafu koju mu je gospodin Dinkić, u ime Vlade Republike Srbije, u ovo vreme svetske ekonomske krize kupio novcem svih građana Srbije. Gospodin Dragan Marković Palma bi trebalo da se hvali jagodinskim ćuranom kao svojom tradicijom i tradicijom Jagodine, a mogao bi i da iskoristi svoj izuzetan politički uticaj i ličnu težinu i da se bavi Jagodinskom pivarom, jedinom pivarom u Srbiji koja je propala, da se bavi "Juhorom", da se bavi Fabrikom kablova iz Jagodine, čija je proizvodnja na minimumu i da objasni zašto mu se toleriše sukob interesa u kojem se nalazi, a da se turizmom bave za to kompetentni ljudi u područjima sa viševekovnom tradicijom. Vrnjačka Banja je turističko mesto prve kategorije i kraljica kontinentalnog turizma. Međutim, nebrigom države, nezainteresovanošću lokalne samouprave zbog nerešenih vlasničkih odnosa i usled nedostatka sistemskih zakona, od stare slave, nažalost, ostalo je samo ime. Motor turističkog razvoja opštine Vrnjačka Banja je HTP "Fontana", sa kapacitetom od 1.200 ležajeva u šest hotela i sa još toliko restorana na najekskluzivnijim lokacijama u srcu Vrnjačke Banje. U HTP "Fontana" je radilo 270 zaposlenih različitih profila turističke struke. "Fontana" je bila rasadnik dobrih kadrova koji su osvajali prva mesta na takmičenjima poslastičara, kuvara, konobara, turističkih radnika, turističkih tehničara širom bivše Jugoslavije. Agonija "Fontane" počinje 3. jula 2005. godine privatizacijom 70% društvenog kapitala za približno pet miliona evra, i to za građevinske objekte neto površine od oko 50.000 metara kvadratnih, što čini jediničnu cenu od 100 evra po metru kvadratnom, na lokacijama gde je cena poslovnog i stambenog prostora između 1.500 i 2.000 evra po metru kvadratnom. U trenutku privatizacije "Fontana" je imala dugovanja od 37.000.000 dinara i isto toliko potraživanja. Kakva je situacija sada? Privatizacija je poništena, radnici na minimalcu, i to neredovnom, hoteli otuđeni, dugovanja na nivou od 450.000.000 dinara bez ugovornih aranžmana na početku nove turističke sezone, i to sve, dame i gospodo narodni poslanici, dok su čuvari kapitala i članovi Upravnog odbora HTP "Fontana" prekaljeni kadrovi G17 plus, baš kao i Bojan Krišto. U svoje lično ime, u ime građana Vrnjačke Banje, u ime radnika "Fontane", molim vas da više na taj način ne čuvate kapital građana Srbije. Zato se nameće pitanje dokle ćete ići sa daljom otimačinom i pljačkom imovine "Fontane", dokle ćete se poigravati sudbinom 270 zaposlenih, dokle ćete se poigravati sudbinom Vrnjačke Banje, koja će bez "Fontane" postati obična varošica? Razlog za donošenje ovog zakona stoji i u činjenici, bar kako ste naveli, da "sa sadašnjih 87.000 smeštajnih kapaciteta u zastarelim objektima Srbija ne postiže ni približne poslovne rezultate od onih koje ostvaruju konkurentske zemlje". Pitam vas ko je na vlasti poslednjih devet godina, ko to nije postigao ni približne poslovne rezultate? Šta vi na ovaj način priznajete, nesposobnost? Kako ste vršili privatizaciju pokazao sam vam na primeru HTP "Fontana". Krivac ili, tačnije rečeno, osumnjičeni je naravno gospodin Dinkić. Mislim da bi dokazni postupak trajao jako kratko. Što se tiče nepostojanja značajnih ulaganja iz zemlje i inostranstva, razlog leži u činjenici da ni država, ni lokalne samouprave nisu dovoljno motivisale preduzetnike na ulaganja. Recimo, cena uređenja gradskog građevinskog zemljišta, odnosno komunalija za izgradnju hotela iste kategorije je kao za izgradnju stanova za tržište. Obrt kapitala prilikom izgradnje stanova je maksimalno dve godine… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, vreme za izlaganje vaše poslaničke grupe je iskorišćeno.) ... završavam, još jednu rečenicu, dok prilikom izgradnje turističkih smeštajnih i uslužnih kapaciteta taj proces traje 20 godina. Vi ovim zakonom ni u naznakama ne inicirate promenu loše klime i zbog toga ćemo glasati protiv ovog zakona.
Dame i gospodo, izlaganjem poslednjeg govornika za danas završavamo rad. Rad nastavljamo sutra, 15. aprila u 10.00 časova, nastavkom rasprave po redosledu narodnih poslanika, a po prijavama za reč u zajedničkom načelnom pretresu o predlozima zakona iz tačaka 22, 23, 24 i 25. dnevnog reda. Prvi na redu u sutrašnjem prepodnevnom delu je narodni poslanik Aleksandar Pejčić, posle njega narodni poslanik Branislav Mitrović, pa narodni poslanik Radojko Obradović, pa narodni poslanik Dragan Vujadinović, pa narodni poslanik Živojin Stanković i narodni poslanik Pavel Marčok, čime će biti zaključena lista po redosledu narodnih poslanika i prijavama za reč u raspravi u načelu. Hvala vam. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 125 narodnih poslanik. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 87 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika, te postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Jelena Travar-Miljević, Nikola Novaković, Vitomir Mihajlović i Zoran Šami. Obaveštavam vas da je, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić-Dejanović pozvala da sednici, pored predstavnika predlagača, prisustvuju i Vesna Arsić, državni sekretar u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja, Jelena Popović, pomoćnik ministra ekonomije i regionalnog razvoja, Edi Majstorović, šef kabineta ministra za Nacionalni investicioni plan, Mirjana Ćojbašić, pomoćnik ministra za Nacionalni investicioni plan, Radmila Petković i Nataša Sokolović iz Ministarstva za Nacionalni investicioni plan, a povodom sledećih tačaka dnevnog reda Ljiljana Džuvar, pomoćnik ministra ekonomije i regionalnog razvoja i Tatjana Prijić, načelnik Odeljenja u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja. Prelazimo na zajednički načelni pretres 22, 23, 24. i 25. tačke dnevnog reda: – PredloZI zakona o spoljnotrgovinskom poslovanju; standardizaciji; tehničkim zahtevima za proizvode i ocenjivanjU usaglašenosti; i turizmU Jučerašnjim radnim danom zastali smo u toku rasprave u načelu, a po redosledu narodnih poslanika prema prijavama za reč u zajedničkom načelnom pretresu, o predlozima zakona iz navedenih tačaka dnevnog reda. Obaveštenje o vremenu koje na raspolaganju imaju poslaničke grupe i ovlašćeni predstavnici: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju – 83 minuta za raspravu u načelu; Poslanička grupa SRS – nema vreme Poslaničke grupe, iskorišćeno je, a ovlašćena predstavnica Marina Raguš ima 10 minuta; Poslanička grupa G17 plus – 21 minut, a ovlašćeni predstavnik Milan Đokić ima 13 minuta i 30 sekundi; Poslanička grupa DSS – 20 minuta, a ovlašćeni predstavnik Arsen Đurić ima 7 minuta; Poslanička grupa Napred Srbijo iskoristila je svoje vreme, i vreme ovlašćenog predstavnika i vreme Poslaničke grupe; Poslanička grupa SPS-JS – 6minuta i 10 sekundi, a ovlašćeni predstavnik Zoran Kasalović ima 4 minuta; Poslanička grupa LDP – 4 minutai 30sekundi; Poslanička grupa Nova Srbija, ovlašćeni predstavnik Milutin Jeličić ima 8 minutai 10 sekundi; Poslanička grupa manjina ima na raspolaganju vreme predstavnika i vreme Poslaničke grupe, takođe, i Poslanička grupa PUPS. Reč, po prijavama narodnih poslanika, u prepodnevnom delu, prvi ima narodni poslanik Aleksandar Pejčić.