Zahvaljujem. Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovane dame i gospodo zastupnici. Dopustite mi da vam predstavim Plan zakonodavnih aktivnosti za završetak pregovora u punopravnom članstvu Republike Hrvatske u Europskoj uniji. Kao i svake godine do sada saborskim zastupnicima moramo pružiti potporu i pravovremenu informaciju o svim zakonodavnim aktivnostima koje proizlaze iz procesa pristupanja Europskoj uniji a posebno je to važno učiniti u ovoj završnoj fazi. S obzirom na ključnu ulogu Hrvatskoga sabora u raspravi i donošenju zakonskih prijedloga predlaže se Hrvatskom saboru usvajanje ovog Plana zakonodavnih aktivnosti koji predstavljaju preduvjet za zatvaranje poglavlja pregovora koja još nisu zatvorena. Hrvatska je u procesu pristupanja Europskoj uniji ispunila glavninu obaveza koje se odnose na usklađivanje nacionalnog zakonodavstva s pravnom stečevinom Europske unije. Donošenjem 472 europska zakona i tisuću 86 podzakonskih akata u razdoblju od 2000. godine pa do danas maksimalno smo uskladili naš pravni sustav s europskim te u naše zakonodavstvo prenijeli najbolja pravna rješenja koja proizlaze iz pravne stečevine Europske unije. Samo u 2009. godini usvojili smo 82 zakona i 229 podzakonskih akata. Što se tiče samog procesa pregovora o pristupanju možemo reći da smo u 2009. godini pogotovo nakon postizanja dogovora sa Republikom Slovenijom o načinu rješavanja graničnog pitanja ostvarili značajan proboj u pregovorima i ušli u njihovu završnu i odlučujuću fazu. Hrvatska zato sa optimizmom gleda u 2010. godinu koju vidimo i kao odlučujuću i završnu godinu tehničkog dijela naših pregovora o ulasku u Europsku uniju. Na međuvladinoj konferenciji u pristupanju Republike Hrvatske Europskoj uniji koja je održana 19. veljače 2010. godine službeno su otvorena dva poglavlja pregovora, to je 13 - Ribarstvo i 27 – Okoliš tako da trenutno imamo ukupno 30 otvorenih poglavlja od čega je 17 i privremeno zatvoreno što čini zatvorenim više od polovine ukupnog broja pregovaračkih poglavlja koja ima 33. Velikim uspjehom smatramo isto tako i činjenicu da je prošli petak Hrvatskoj upućen poziv i za predaju pregovaračkog stajališta u ključnom poglavlju pregovora, to je poglavlje 23 – Pravosuđe i temeljna prava i odmah smo našu pregovaračku poziciju proslijedili i Europskoj uniji. Isto tako, vrlo skoro očekujemo i skoro upućivanje poziva za predaju pregovaračkih stajališta u poglavljima 8 – Tržišno natjecanje te njegovo formalno otvaranje. Očekujemo dakle da sva preostala poglavlja, pregovori budu otvoreni za vrijeme španjolskog predsjedništva što znači do polovice ove godine, posebice iz razloga što Hrvatska želi bez odgode ostvariti napredak u ispunjavanju uvjeta potrebnih za njihovo privremeno zatvaranje. Tu u prvom redu mislim na poglavlja 8 – Tržišno natjecanje, poglavlje 23 – Pravosuđe i temeljna prava i poglavlje 31 – Vanjska sigurnosna i obrambena politika. Isto tako, potvrda da su hrvatski pregovori ušli u završnu fazu svakako je i početak rada na postupku tehničkih prilagodbi pravne stečevine Europske unije kroz koji će se činjenice budućeg članstva Republike Hrvatske unijeti u pravne propise Europske unije. Dodatni optimizam pruža nam i činjenica da je s radom započela ad hoc radna skupina za izradu pristupnog ugovora s Republikom Hrvatskom kao i prihvaćanje financijskog paketa za pristupanje Republike Hrvatske Europskoj uniji. Kako bi uspješno okončala tehnički završetak pregovora Republika Hrvatska odlučno nastavlja s provedbom potrebnih reformi i svim ostalim aktivnostima koje su potrebne zbog ulaska u Europsku uniju ali prvenstveno radi jačanja hrvatskog gospodarstva i društva u cjelini. Upravo s ciljem praćenja napretka u ostvarivanju svih preostalih obveza iz procesa pregovora pripremili smo i ovaj plan zakonodavnih aktivnosti za završetak pregovora o punopravnom članstvu Hrvatske u Europskoj uniji za 2010. godinu. Planom je predviđeno donošenje 12 zakona koji predstavljaju preduvjet za zatvaranje poglavlja pregovora koja još nisu zatvorena i njihovo donošenje je planirano za prvu polovicu ove godine. U prvom kvartalu predviđamo usvajanje tri zakonska prijedloga, od toga je jedan zakon već i donesen u Hrvatskom saboru a to je Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o stambenoj štednji i državnom poticanju stambene štednje. U drugom kvartalu predviđamo usvajanje daljnjih devet zakonskih prijedloga. Radi se o 12 zakona koji se odnose na zatvaranje poglavlja koja su otvorena na međuvladinoj konferenciji u listopadu 2009. godine, to su poglavlje 4 – Sloboda kretanja kapitala, poglavlje 11 – Poljoprivreda i ruralni razvoj, 24 – Pravda, sloboda i sigurnost odnosno na poglavlja koja još nisu otvorena a predmetni zakoni su očekivana mjerila za zatvaranje, to su poglavlje – Tržišno natjecanje i poglavlje 23 – Pravosuđe i temeljna prava. Donošenjem ovog plana Hrvatska nastavlja s provedbom reformi u području državnih potpora, posebice potpora poljoprivredi i ruralnom razvitku. Zatim, nastavljamo s usklađivanjem sektora financijskih usluga. No, većina predviđenih zakona odnosi se na daljnje jačanje neovisnosti i profesionalnosti hrvatskog pravosuđa. Posebno je potrebno istaknuti da donošenje nekih od ovih zakona ovisi ujedno i o izmjenama Ustava Republike Hrvatske. To su tri zakona, Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom sudbenom vijeću, Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o državnom odvjetništvu i Zakon o pravosudnoj suradnji u kaznenim stvarima s državama članicama Europske unije. Dame i gospodo zastupnici, predstavivši plan zakonodavnih aktivnosti za završetak pregovora u tekućoj godini ocjenjujem kako on potvrđuje spremnost Republike Hrvatske da provede preostale reforme ključne za članstvo u Europskoj uniji. Naša dosljednost u provedbi planiranih aktivnosti bit će jasan znak i Europskoj uniji da je Republika Hrvatska vjerodostojan partner i država koja sebe vidi u vrlo skoroj budućnosti kao punopravnu članicu. I završno bih želio istaknuti da se pravna stečevina Europske unije kontinuirano razvija i Hrvatska će i kao država članica biti u obavezi usklađivati svoje nacionalne propise s pravnom stečevinom Europske unije. Stoga je Vlada Republike Hrvatske ove godine izradila po prvi puta i donijela i Program za preuzimanje i provedbu pravne stečevine Europske unije za 2010. godinu. Izradi tog dokumenta pristupili smo radi pripreme za funkcioniranje Hrvatske u uvjetima punopravnog članstva u Europskoj uniji. Riječ je o programu transpozicije nove pravne stečevine Europske unije kakav imaju i druge države članice. Temeljem njega Hrvatska sukladno preporukama Europske unije i slijedom aktivnog praćenja razvoja pravne stečevine mijenja svoje zakonodavstvo paralelno s državama članicama Europske unije te će slijedom toga Hrvatski sabor raspravljati i donositi zakone iz navedenog programa. Ovim pristupom Hrvatska jasno pokazuje svoju spremnost da već u ovom trenutku funkcionira kao država članica. Ovakve programe ćemo donositi u budućim godinama našeg članstva u Europskoj uniji kada ćemo ujedno kroz sudjelovanje u kreiranju zajedničkih politika Europske unije raditi na promicanju i Hrvatskih nacionalnih interesa. Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, uvažene dame i gospodo zastupnici, zahvaljujem se na vašoj pažnji.
Hvala vam lijepa. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime kluba HDZ-a gospođa zastupnica Marija Pejčinović Burić. Izvolite.
Hvala lijepa, poštovani gospodine predsjedniče. Gospodine ministre, uvažene kolegice i kolege. Ova je godina bez sumnje od posebnog značaja za proces pristupanja Hrvatske u Europsku uniju. U 2010. godini trebali bismo završiti pregovore o pristupanju, a konkretan plan do kraja ove godine, odnosno kako smo čuli i od ministra je do ljeta otvoriti preostala tri poglavlja, a do kraja godine zatvoriti sva poglavlja uključujući i ona o kojima sad još ne govorimo, a to su dva preostala, dakle o predstavljenosti Hrvatske u različitim tijelima, Parlamentu, Komisiji, Vijeću i ako bude takvih pitanja ono poglavlje koje se zove ostala pitanja. Hrvatska je strana u potpunosti spremna odraditi svoj dio posla, a čini se da su takve namjere za prvo polugodište pokazane vrlo jasno i od španjolskog predsjedništva, a vjerujemo da će i sljedeće predsjedništvo težiti istom cilju. Ukoliko se takav ritam omogući od strane svih EU institucija, a ne vidim razloga da tome ne bude tako, onda možemo u ovoj godini i potpisati ugovor o pristupanju. To zapravo znači da će u svakom pogledu, a zasigurno kada je riječ o zakonodavnom poslu, u smislu priprema za pristupanje i pri tom naglašavam za pripremu jer se pravna stečevina mijenja, dopunjuje te je usklađivanje stalni posao koji ne prestaje trenutkom potpisivanja ugovora ili ulaska u EU, a po Lisabonskom ugovoru ima ovaj nacionalni parlament će imati i neke druge zadaće. Dakle, bit će posla i kada posao priprema za pristupanje se završi, a to će u najvećem dijelu biti pri kraju ove godine. Uvjerena sam da je ovo dobra vijest za sve nas, a osobito mislim da imaju pravo biti ponosni svi oni koji su kroz sve ove godine zdušno i predano pa i u vremenima kada nam nije bilo najjasnije kada će ti naši napori biti valorizirani i nagrađeni, na ovom velikom poslu radili. Dakle, ušli smo u završnicu tog dugačkog puta na kom je bilo i očekivanih i neočekivanih prepreka, ali vjerujem kako ćemo na kraju u EU ući pripremljeniji nego li je to bio slučaj u nekih zemalja iz ranijih valova proširenja i pri tome ne mislim samo na zemlje koje su zadnje ušle u EU. I stoga mislim da će se to na svojevrstan način i isplatiti, a da bi se zaista članstvo i isplatilo na tome treba i trebat će stalno raditi i mislim da je to najvažnija od svih poruka koje trebamo razumjeti i prenositi drugima. Valja stoga imati na umu da je ovaj veliki i prevažan posao koji smo do sada odradili ipak samo manji dio posla, usudila bih se reći uvodni posao kojim se kako u kojem razdoblju bavio relativno ograničen broj ljudi. Pred nama je sve više vrijeme u kojem će se broj onih koji će morati praktički svakodnevno sudjelovati u poslovima koji su vezani uz članstvo ili su posljedica članstva znatno povećavati. Na izravan ili neizravan način to će utjecati na poslove i poslovanje svih u Hrvatskoj. To vrijedi kako za Vladu i njezina tijela tako i za nas u Hrvatskom saboru, ali i za tijela lokalne i regionalne vlasti, poslovne i brojne druge udruge i da ne nabrajam na koje sve skupine se to odnosi. U tom dijelu vidim i brojne zadaće koje među ostalima imamo i mi saborski zastupnici, a to je da u našim izbornim jedinicama potičemo predstavnike lokalnih vlasti i institucija te tvrtki, civilni sektor itd. da se aktivnije pripremaju za funkcioniranje u članstvu kada budemo članica Europske unije, da informiramo javnost o različitim aspektima bitnim za pristupanje, da aktivno sudjelujemo u pripremanju Hrvatskog sabora kao institucije čiji će zastupnici i radna tijela imati od prvog dana veliki dodatan posao opet kada budemo članica Europske unije. Dok je u ranijim godinama pred nama znalo biti i više od stotinu zakona, ovogodišnji i zadnji plan te vrste ima relativno kratak popis zakonodavnih zadaća i one su uglavnom vezane uz još neotvorena poglavlja 23 i 8 te nekoliko otvorenih poglavlja koja čekaju zatvaranje. I dok zaista s pravom možemo reći kako smo zakonodavno zadnjih osam godina odradili veliki posao, čuli smo od ministra o kojim se tu brojkama radi, oko usklađivanja zakonodavstva, ne smijemo zaboraviti kako nam još predstoji posla oko pregovora, ali i sasvim druga vrsta izazova i poslova nakon što pristupni ugovor krene u ratifikaciju. Pri tom ne mogu ne spomenuti ovom prigodom i promjene Ustava bez kojih nije moguće zatvaranje određenih poglavlja i općenito nije moguće završiti ovaj prevažni posao. Nadam se da će se, kao što je to slučaj i u djelovanju Nacionalnog odbora te rada u drugim saborskim tijelima čiji je posao vezan uz pristupanje Hrvatske u Europsku uniju, i u ovom pitanju potvrditi konsenzus o tome kako je članstvo Hrvatske u Europskoj uniji zajednički nacionalni prioritet bez ostatka. Zaključno, plan zakonodavnih aktivnosti o kojem raspravljamo predstavlja popise zakona koje radi završetka pregovora Hrvatski sabor ima za napraviti u prvom polugodištu, a kako bi se održao planirani ritam zatvaranja poglavlja u pregovorima. Stoga klub Hrvatske demokratske zajednice u potpunosti podržava predloženi plan aktivnosti. Hvala lijepa.
Hvala. U ime kluba HNS-a gospođa zastupnica Vesna Pusić.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege. Ovaj popis lijepo izgleda, zapravo ljepše nego bilo koji do sada zato što je kratak i pokazuje da imamo što se tiče novog zakonodavstva relativno malo posla u Saboru, iako po procjeni mojoj i kluba HNS-a nešto više nego što ovdje piše, a naravno po još jednom drugom popisu to će postati sad i naš trajni posao. Dakle, za razliku od onih godina kad smo imali 125 ili ne znam koliko sve zakona koje smo morali harmonizirati u tom razdoblju jednogodišnjem na ovom popisu koji je pred nama i koji je Vlada poslala u Hrvatski sabor nalazi se 12 zakona. To je ono što bi trebali uvrstiti u naš program. Od toga smo jedan od tih 12 do sada odradili početkom ovog mjeseca. Kao što je ministar naglasio neki ovise o Ustavu. Temeljem uvida u status pregovora, dakle mi imamo još tri poglavlja otvoriti i ukupno 16 poglavlja zatvoriti. Uz ove zakone temeljem jedne inventure koju smo u okviru Nacionalnog odbora radili i koju naravno svi članovi Nacionalnog odbora su bili prisutni i imaju popis tih zadaća u tih 16 poglavlja gdje su bili, gdje je bila i premijerka i ministar i voditelji svih poglavlja koja još nisu otvorena ili koja još nisu zatvorena. Ovaj popis koji je pred nama trebat će temeljem uvida u tu inventuru, dakle što bi trebalo sve napraviti da bi se mogli pomaknuti u ovih 16 poglavlja trebat će po našoj prosudbi nadopuniti. Recimo u poglavlju 23. osim onog što je ovdje navedeno trebat će izvršiti još i određenu reformu upravnog sudovanja i određenu reformu trgovačkog sudovanja. Dakle, vezano na to vjerojatno će morati u parlamentarnu proceduru doći još neki zakoni osim ovih 12 koji ovdje pišu. U poglavlju 33. trebat će vjerojatno još uspostaviti sustav za uplate sredstava u proračun Europske unije. To u ovom prijedlogu koji je pred nama se ne spominje, ali će po toj jednoj inventuri koju smo napravili svakako taj posao nam još predstoji. To je poglavlje financijske i proračunske odredbe. U poglavlju 27., to je poglavlje okoliš koje je otvoreno, ali nije još zatvoreno predstoji nam po nekom uvidu koji mi u Parlamentu, dakle u Nacionalnom odboru imamo predstoji nam još morska i dunavska strategija koju također ne vidimo u ovom popisu da je spomenuta kao nešto što u Saboru treba donijeti, a trebat će donijeti. I u poglavlju 4. - Sloboda kretanja kapitala u najmanju ruku nam još predstoji izmjena Zakona o privatizaciji INA-e i HT-a i sve što se odnosi na zlatnu dionicu i sve što se odnosi na socijalne klauzule koje mi imamo. Dakle, ovo navodim samo kao primjere nekih stvari koje temeljem uvida u ono što bi trebali u 16 poglavlja koje još trebamo zatvoriti ili otvoriti, što bi trebalo još napravit a nije u popisu zakonodavne recimo nekakve zadaće. Dakle, popisu ovih 12 zakona koji su došli pred nas. Te stvari će očito trebati za vrijeme sjednice, dakle tijekom našeg zasjedanja nadopuniti i još određene zakone dodati na ovaj popis. Ali niti po našem uvidu taj popis ne bi trebao bitno prelaziti ovih novih zakona kojih je ovdje na popisu 12 ne bi trebao kad se napravi jedan integralni popis svega što treba napraviti trebao puno prelaziti brojku od 20. Dakle, ovom popisu naravno mi ćemo ga kao klub HNS-a podržati. Ali upozoravam Parlament da temeljem uvida koji Parlament sam ima, dakle inventure koje smo napravili ovo nije definitivni popis. Tome će se morati barem četiri, pet stvari samo po ovom uvidu koji mi imamo dodati za vrijeme zasjedanja. Postoji još i jedan drugi popis koji ministar nije, naime koji je ministar spomenuo ali nismo ga dobili danas za ovu točku u raspravu, a to je usklađivanje zakonodavstva u onim poglavljima koje jesmo zatvorili ali gdje se mijenjaju direktive i pravila unutar same Europske unije. Dakle, gdje Europska unija mijenja svoju vlastitu regulativu u područjima u kojima smo mi okončali pregovore, ali sad moramo pratiti promjene unutar europske regulative. Mislim da po prvi puta imamo takav monitoring predviđen za ovo proljeće, da se vidi kako napredujemo i kako pratimo harmonizaciju hrvatskog zakonodavstva u poglavljima koje smo završili. Dakle, ne u poglavljima koja nismo još privremeno zatvorili nego u onima koje jesmo privremeno zatvorili, a to je jedna vrsta treninga ili jedna vrsta probe za ono što ćemo u buduće trajno raditi. Dakle, ulaskom u Europsku uniju trajno ćemo harmonizirati hrvatsko zakonodavstvo sa novim direktivama i novim pravilima koja se donose i koja će biti izglasana unutar Europske unije. I u tom smislu u ime kluba HNS-a ovdje bih predložila da možda i mi napravimo jednu svoju vrstu prijedloga ili popisa zadaća, treninga, koje bi unutar Sabora ne samo za saborske službe, jer kao što vjerojatno mnogi od vas znaju to je u ovom trenutku na djelu, dakle imamo jedan projekt sa Mađarskom koja vrši trening administrativnog osoblja Sabora za ovaj posao permanentne harmonizacije i rada sa europskim institucijama, jedanput kad postanemo zemlja članica. Mi u klubu HNS-a mislimo da ne bi bilo loše da možda i zastupnici prođu neku vrstu, da sami sebi napravimo neku vrstu bilo treninga, bilo rasporeda upoznavanja sa funkcioniranjem Parlamenta i parlamentarnih zastupnika, dakle ne samo službi, u situaciju permanentnog usklađivanja, dakle stalnog usklađivanja nacionalnog zakonodavstva sa europskim zakonodavstvom. I ovaj drugi popis koji se može naći na Internetu, ali mi ga nemamo u materijalima za današnju sjednicu, a ima 38 zakona, taj popis zakona koji ćemo usklađivati temeljem novih direktiva Europske unije u područjima u kojima smo završili pregovore je jedan dobar trening ili jedan dobar primjer kako će to samo puno dinamičnije i puno intenzivnije funkcionirati u trenutku kad Hrvatska uđe u Europsku uniju. Evo ga, dakle u ime kluba HNS-a naravno podržat ćemo ovaj plan zakonodavnih aktivnosti. Upozoravamo da ga treba nadopuniti, dakle da ovo nisu svi zakoni za poglavlja koja mislimo otvarati i zatvarati. Naš je realni plan i nešto na čemu mislim da zaista svi trebamo raditi da okončamo otvaranje svih poglavlja do ljetne stanke europskih institucija koja je u kolovozu, dakle u španjolskom i jedan mjesec belgijskog predsjedanja, i da pozatvaramo po mogućnosti sva poglavlja osim tri do četiri, ako mislimo stići na vrijeme da okončamo pregovore ove godine, a ima niz razloga zbog kojih je to tako. Dakle podržavamo ovaj prijedlog i molimo da se nadopuni, odnosno upozoravamo da ga treba nadopuniti sa onim zakonima koje pregovori u 16 poglavlja još zahtijevaju, dakle u onima koje još nismo zatvorili, još zahtijevaju a koji se na ovom popisu ne nalaze. Hvala lijepa.
Hvala. U ime kluba SDP-a, gospodin zastupnik i potpredsjednik Neven Mimica. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine predsjedniče, poštovani gospodine ministre, kolegice i kolege zastupnici. Čak i sa aspekta štednje u Hrvatskom saboru u ovom teškom i kriznom vremenu dobro je da je po prvi put plan, popis zakonodavnih aktivnosti za usklađivanje hrvatskog zakonodavstva sa europskom pravnom stečevinom stao na jednu stranicu papira. Kažem po prvi put jer je do sada barem stotinjak zakona bilo na ovakvim popisima kada se planirala zakonodavna aktivnost tijekom predstojeće godine. To pokazuje prvo da su naše zakonodavne reforme, a onda i reforme ukupno, pa onda i sami pregovori se približili završnoj fazi, ali to pokazuje i da je u Hrvatskom saboru utvrđena i odgovarajuća poslovnička procedura, ali i ustaljena odgovarajuća praksa koja je omogućila da Sabor jednostavno ne bude usko grlo za procesuiranje svega onoga, onih prethodnih potrebnih temelja za europske reforme. Sabor je očito, vidi se i po ovom popisu dobro odradio svoj zakonodavni dio vezan za europsko zakonodavstvo. Vjerujem da će preko 500 zakona ukupno biti do kraja ove godine, odnosno do kraja pregovora donešeno u Hrvatskom saboru radi usklađivanja sa europskim zakonodavstvom. Od toga će, pa rekao bih gotovo polovica biti donešena u ovom sazivu Hrvatskoga sabora. Prema tome, izražavamo u ime kluba SDP-a izražavam i zadovoljstvo načinom na koji je Hrvatski sabor djelovao u svojoj zakonodavnoj aktivnosti i načina na koji je djelovao i doprinosio ukupnom procesu približavanja Hrvatske Europskoj uniji. Ono što nam ostaje i dalje kao planiranje zakonodavstva nije vezano za završetak pregovora ili za završetak ovog ili za ispunjavanje ovakvog plana zakonodavnih aktivnosti, jer mi moramo nastaviti planirati zakonodavstvo i kada uđemo u članstvo Europske unije, jer je ovo pokretna meta, ovo je zakonodavstvo Europske unije, pravna stečevina je promjenjiva, mijenja se stalno i jednostavno naša nadležna tijela trebaju biti u stanju unaprijed predvidjeti, a to rade i europska tijela pa će im biti lakše planirati promjene koje će i nakon članstva u Europskoj uniji Hrvatski sabor morati odrađivati. Prema tome, očekujem da se nastavi ovakva praksa planiranja zakonodavnog usklađivanja i očekujemo da Hrvatski sabor i ubuduće i za 2011., i 2012. i za sve sljedeće godine članstva dobija ovakav plan zakonodavnih aktivnosti kako bismo se i u Saboru u cjelini i u nadležnim odborima mogli unaprijed pripremiti za takvu zakonodavnu ulogu Hrvatskoga sabora. Jedan drugi element bi također htio naglasiti. On je na žalost bio manje izražen ili manje u dobrom svijetlu izražen u odnosu ako ga uspoređujemo sa ovim planiranjem zakonodavstva i samom provedbom usklađivanja zakonodavstva. Radi se o procjeni učinka propisa, europskih propisa koje se donose. Naime, ustaljena je praksa, pa gotovo bih rekao i obveza u većini europskih parlamenata da se uz nacrte zakonodavnih akata dostavlja jedna vrlo cjelovita procjena administrativnih, regulatornih, financijskih učinaka koje će taj novi propis donijeti. Kod nas je za sada, u svim ovim godinama usklađivanja, u dobroj mjeri i na dobar način rekao bih ustaljena praksa procjene financijskih, odnosno proračunskih učinaka novoga zakonodavstva i mislim da na tom planu možemo biti zadovoljni, odnosno barem je vidljivo stalni napredak je vidljiv u učinkovitosti i poboljšanju procjene proračunskih učinaka novog zakonodavstva. Ali novo zakonodavstvo ne traži samo proračunske, odnosno promjene, traži i značajne promjene, bilo u administrativnoj organizaciji, institucionalnoj organizaciji. Traži procjene učinaka na druge dijelove zakonodavstva i takva jedna legislativna procjena učinaka bi u svakom slučaju približila kvalitetu našeg rada i našeg zakonodavnog planiranja onome što se odvija u parlamentima članica EU. Mi smo imali jedan doduše neuspio pokušaj uspostave nadležnoga tijela koje bi se bavilo procjenom regulatornih učinaka europskih propisa. Taj pokušaj je u javnosti u medijima rekao bih ismijan. Vlada je vrlo brzo prihvatila takve ocjene da ta, što je bio, zavod, Agencija za procjenu regulatornih učinaka da nije potrebna pa je onda neka druga organizacijska struktura smišljena. Međutim naglašavam, bez obzira na koji način i u kojem obliku institucionalnom se ta procjena regulatornog učinka propisa organizirala ona mora zaživjeti i zbog toga klub SDP-a upozorava upravo na tu činjenicu i na taj element ukupne kvalitete našeg zakonodavnog postupka. Upozorio bih i iskoristio bih ovu prigodu da govorim i o tome što bi bilo dobro još učiniti ili još popraviti u Hrvatskom saboru u odborima u zakonodavnim poslovima vezanim na europsko zakonodavstvo. Naime, evo svi se slažemo očito, da proces usklađivanja zakonodavstva dobro teče. Međutim, ono što treba biti bolje je naknadni nadzor provedbe europskog pa i ukupnog nacionalnog zakonodavstva. Mislim da nadležni odbori mogu više negoli su to činili dosada. Mogu puno više pridonijeti uspostavi dijaloga sa nadležnim ministarstvima, znači s tijelima izvršne vlasti i da se uspostavi jedan sustav redovnog, ne želim pretjerati pa reći mjesečnog, ali barem polugodišnjeg komuniciranja sa nadležnim ministarstvima koje bi nadležne odbore Hrvatskoga sabora trebale izvještavati o tome što se događa u provedbi, ne baš svakog pojedinačnog propisa iz nadležnosti nekog saborskoga odbora, ali barem onih temeljnih sustavnih propisa koje određuju suštinu stvari u područjima koje nadzire pojedini saborski odbor. Znači, takva izvješća nadležnih ministarstava bi bilo dobro da nadležna tijela Hrvatskog sabora što češće imaju na dnevnom redu kako bi imali bolji uvid u provedbu europskog i nacionalnog zakonodavstva. Kako bi imali bolji uvid i bolju mogućnost utjecaja na otklanjanje svega onoga za što se zajednički u tom dijalogu s Vladom utvrdi da još uvijek koči, onemogućava, usporava ili otežava provedbu novoga zakonodavstva. I evo na kraju bih još se osvrnuo, o tome bih nešto rekao, što će se u Hrvatskome saboru događati nakon što je usvojen Lisabonski ugovor, odnosno nakon što Hrvatska postane članica EU i nakon što počne djelovati po Lisabonskom ugovoru. Hrvatski sabor očito neće stati i neće zaustaviti svoju europsku zakonodavnu aktivnost nakon što ovih 12 ili 15, slažem se da ovogodišnja lista europskih zakona neće stati na 12 zakona, da će ih biti i više od toga da bismo uspjeli završiti pregovore, ali čak i tu smanjenu listu, ona neće biti konačna i posebni posao koji Hrvatski sabor će obaviti na europskom planu. Čak štoviše mislim da tek sada predstoji snažnija, veća aktivnost i djelovanje Hrvatskog sabora barem na 2 područja. Naime, po Lisabonskom ugovoru Hrvatski sabor će morati biti obavještavan od europskih institucija o tome što se na europskoj razini namjerava definirati kao zajednički europski pravni propis. I imat će 6 tjedana nakon svake obavijesti da se izjasni o tome je li misli da se ta materija treba urediti na europskoj razini ili se treba prepustiti nacionalnom zakonodavstvu da uređuje tu specifičnu materiju. Prema tome, to testiranje, ta provjera supsidijarnosti propisa koji se namjeravaju na europskoj razini donositi će biti značajan dio posla Hrvatskog sabora koji će tražiti sasvim drukčiju organizaciju i rada po odborima, uspostave vjerojatno i posebno specijaliziranih odbora za takvu aktivnost pa onda i dogovor o tome, poslovnički dogovor o tome kako će takva provjera supsidijarnosti funkcionirati u praksi, odnosno kako će se po poslovniku regulirati tijela Sabora koja donose odluke o tome je li se neki propis treba donositi na europskoj ili nacionalnoj razini. Kada se odluči da zajedno, postoji opet druga procedura oko toga, ako jedna trećina parlamenata EU kaže da ne treba odlučivati na europskoj razini o nekoj specifičnoj materiji onda se on i skida sa zakonodavnog popisa, ali kada se odluči da se neka materija uredi na europskoj razini onda Vlada je ta, odnosno nadležna ministarstva u okviru vijeća, je ta koja usklađuje to zakonodavstvo i mi ćemo ustavnim promjenama morati definirati i odnos Sabora i Vlade u svim situacijama kada Vlada i Vladine institucije usuglašavaju zakonodavnu materiju u institucijama EU. Posao na tome je praktički pri kraju i mislim da smo našli dobar način kako to definirati. Taj odnos i dijalog Vlade i Sabora u usklađivanju europskog zakonodavstva, ali ono što će ostati Hrvatskome saboru je nesumnjivo davanje mišljenja ili najprije procjena je li treba Vlada imati neki čvršći mandat kod usuglašavanja zakona i ako treba onda kako taj mandat treba izgledati. Prema tome, ponovno organizacija radnih tijela Hrvatskog sabora i poslovničko djelovanje Hrvatskog sabora kod ocjenjivanja mandata koji bi se dao ili se ne bi trebao dati Vladi kod usklađivanja europskog zakonodavstva bit će značajan i potpuno drugačiji način rada u odnosu na ono na što je Sabor i svi mi u Saboru na što smo dosada naviknuli. Evo, u ovom kontekstu, u kontekstu onoga što je dobro dosada napravljeno i u kontekstu onoga što nas čeka za napraviti i pokušaja ukazivanja na moguće načine optimalnog uređivanja bilo poslovničkog, bilo sadržajnog načina daljnjeg djelovanja Sabora u planiranju, u donošenju i u procjenama učinka zakonodavstva pa onda i nadzoru provedbe zakonodavstva u tom kontekstu Klub SDP-a želi poduprijeti ovakav popis zakonodavnih aktivnosti za ovu godinu i želi naravno aktivno sudjelovati i dati aktivnu potporu ukupnom procesu koji čeka i Sabor i Vladu i nadležna ministarstva i želi biti aktivnim sudionikom u dijalogu koji ćemo na ovim zakonodavnim temama morati razvijati i u periodu koji je pred nama. Hvala lijepa.
Hvala. Molim? Nemamo nikakvu prijavu ovdje za Klub. Hvala. Prelazimo na pojedinačnu raspravu, prva je gospođa zastupnica Dubravka Šuica. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, poštovani gospodine ministre. Evo ja bih htjela dati doprinos ovoj raspravi, pred nama je ovaj popis zakona o kojima jutros govorimo. Prvo što bih željela reći da i Vlada i Sabor su odradili dobar posao, očito da smo ispunili većinu obveza od 2000. godine na način da smo kao što je već rečeno ovdje donijeli 472 zakona i preko 1000 podzakonskih akata, a u prošloj godini samo 82 zakona sa 229 podzakonskih akata. Ostalo je još ovih 12 zakona koji su preduvjet za zatvaranje poglavlja i imamo tri poglavlja koja nisu otvorena a to je tržišno natjecanje broj 8., 31. vanjska i sigurnosno obrambena politika kao i poglavlje 23. za koji zajedno izražavam zadovoljstvo što smo dobili poziv za pregovaračko stajalište. Ono što treba napomenuti da među ovih 12 zakona već smo jedan donijeli, znači 11. ih je, i za 3 je potrebna promjena Ustava to smo već čuli. Za područje pravde, slobode i sigurnosti Zakon o pravosudnoj suradnji s državama članicama Europske unije, i za dva zakona iz poglavlja 23. a to je Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o državno sudbenom vijeću i drugi zakon o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom odvjetništvu. Nadamo se da ćemo nakon usklađivanja za promjene Ustava i ove zakone uspješno donijeti. Znači, mogu izraziti zadovoljstvo što ovaj Prijedlog zakona je sastavljen na dva papira, ali to ne znači da je posao koji je pred nama jednostavan. Veliki dio posla smo odradili, međutim, činjenica je da nas čeka još uvijek veliki posao, a treba naglasiti da se posao ovog parlamenta u dijelu usklađivanja i dalje nastavlja i to usklađivanje onog zakonodavstva koje smo već promijenili a za koje je Europska unija u međuvremenu donijela nove direktive ili je nešto promijenila o čemu je već bilo ovdje govora. Vrlo je važno naglasiti a čuli smo već, da LIsabonski sporazum daje nove ovlasti nacionalnim parlamentima kao što je gospodin ministar već rekao. Znači po Lisabonskom ugovoru velika je uloga nacionalnih parlamenata, naglašava se uloga ravnopravnosti država članica i vrlo je važna da se poštuju njihovi nacionalni identiteti uključujući i lokalnu i regionalnu autonomiju, mislim da je to vrlo važno da znaju naši građani. Isto tako da se po prvi put nacionalni parlament će imati izravan utjecaj na proces donošenja odluka u sklopu LIsabonskog ugovora, svi predloženi zakoni Europske unije morat će se slati na nacionalne parlamente. Čuli smo već da će se osam tjedana prije obavijestiti nacionalni parlamenti pa postoji mogućnost da ako dovoljan broj parlamenata država članica uloži prigovor da prijedlog se može izmijeniti, dopuniti ili povući što do sada nije bio slučaj. Ovakav sustav pravovremenog upozorenja omogućuje parlamentima država članica važnu ulogu i na taj način da ne prekorače svoje ovlasti i da se uvaže sve one nacionalne, regionalne ili lokalne posebnosti. Ono što također želim reći veseli da je osnovana ad hoc radna skupina koja priprema ugovor o pristupanju. Činjenica da sa reformama nastavljamo, kao što je ovdje rečeno, da se nastavlja usklađivati sektor financijskih usluga a većina onog što sada radimo se odnosi na jačanje pravosudnog sustava. Znači i kao država članica a nadamo se, nismo ovdje govorili datum ali ja vjerujem da je taj datum najkasnije 1. 1. 2012. iako ga nitko nije izgovorio vjerujem da će se 2011. godina iskoristiti za usklađivanje u svih 27 nacionalnih parlamenata i da ćemo od 1. 1. 2012. biti punopravna članica, naravno ovisi sve o nama, ovisi o nama zastupnicima koji sjedimo u raznim tijelima, odborima, interparlamentarnoj uniji, raznim izaslanstvima, da svoju ulogu kao lobisti koristimo, iako to nije formalizirano ali se podrazumijeva i da na marginama raznih skupova djelujemo i razgovaramo sa parlamentarcima jer će biti vrlo važno da se u svim zemljama članicama u njihovim parlamentima ratificira taj ugovor. Znači ostaje nam još puno posla, i ja vjerujem da ćemo kao što smo do sada uspješno taj posao radili i da ćemo i ostatak ovog posla u odnosu na 12 zakona i u odnosu na sve ono što nije vezano za zakone a vezano je za druge stvari koje se odnose na punopravno članstvo uspješno završiti. Hvala lijepo.
Hvala. Gsopodin zastupnik Dragutin Bodakoš. Izvolite.
Hvala lijepa predsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani gospodine ministre, kolegice i kolege zastupnici. Upravo ovaj plan zakonodavnih aktivnosti pokazuje nam da smo kao Sabor izgleda mnogo toga već napravili s obzirom na veliki broj zakona koji su usuglašavani i koji su doneseni i vezani su za pregovore, a iz ovoga dosadašnjega izvješća vidimo da je ostalo otvaranje još tri poglavlja i mislim da smo time uistinu dostigli jedan nivo da možemo reći da smo pri kraju otvaranja svih poglavlja. Ono što je karakteristično da smo i u ovome setu poljoprivrednih, proizvodnje hrane otvorili poglavlje ribarstvo i sigurno da je to jedan značajni nivo da bi do kraja trebali i zatvoriti sva tri poglavlja, 11. poljoprivrede, 12. veterinarstvo odnosno sigurnost hrane, i sada ribarstvo. Međutim, zatvaranje kompletnih pregovora sigurno da će biti onda kada budemo zatvorili i sva ova poglavlja, a od ovih 33 ukupnih brojeva poglavlja 30 je otvoreno, znači trebali bi zatvoriti još 16 poglavlja. Tada ćemo sigurno moći reći da smo u potpunosti i završili ovaj posao. Međutim, iz ovoga plana vidljivo je da bi završili ovaj posao, odnosno zatvorili sva poglavlja potrebno je još daljnja zakonodavna aktivnost koja je ovdje i nabrojana. Kada gledamo to je 15 zakonodavnih mjera, odnosno ja mislim da je 15, da je potrebno da završimo taj dio i onda da ćemo moći otvoriti završetak pregovara sa Europskom unijom. Međutim, sigurno je da je za završetak i zatvaranje ovih poglavlja potrebno je i donijeti ovaj broj zakona. Ali pošto znademo ja ću se posebno osvrnuti na ovo poglavlje 11. – Poljoprivreda i ruralni razvoj, znamo da je u tome poglavlju traženo veliki broj odgoda od zemlje itd. mogućnosti korištenja, odnosno kupovine zemljišta našega i ostalih još nekih promjena, posebno u ribarstvu je postavljen određeni broj odgoda koje tražimo. I sada ispada ako bi željeli završiti to mi svakako moramo u ovoj situaciji donijeti upravo ovaj Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o državnoj potpori u poljoprivredi i ruralnom razvoju. Mislim da je donošenje toga zakona, odnosno ovih izmjena jer kada se i donosio zakon mi smo upozoravali da se takvim zakonom sigurno ne možemo završiti pregovore u ovome poglavlju. A poslije toga kada se pojavila omotnica koja će biti od 700 milijuna eura za poticaje u poljoprivredi, vidjeli smo da i kroz taj dio 50% tih poticaja bi trebao ići u direktne poticaje, 50% za ruralni razvoj, odnosno Europa je ta koja će sve više smanjivati te direktne poticaje. Kod nas se nažalost posebno je to bila interesantna prošla godina, takmičilo u tome koliko ćemo više obećati čim bi se pojavili na ulicama, mljekari sadašnja premijerka je obećala odmah da će se to mlijeko isplatiti, obećano je od ministra Čobankovića da će se pšenica isplaćivati. Međutim, ta obećanja su sada došla u situaciju da ove zadnje izjave ministra da se smanjuje za 40% poticaji. I normalno vidjet ćemo sljedećih dana vjerojatno već od prvoga, probleme koji će nastajati da li će ti problemi biti na ulici ili pregovorima od strane poljoprivrednika, to ćemo biti svjedoci i vjerojatno ćemo vidjeti. Međutim, ono što je bitno smanjivanje direktnih poticaja je potrebno ako želimo završiti ovo poglavlje 11. i upravo zbog toga ovaj zakon o izmjenama mora ići u tome smjeru. Vjerojatno je ovo što je sada ministar rekao ne samo da nemamo novaca, nego isto upravo zbog toga da priđemo ovome problemu. Normalno da se tome prilazilo prošlih godina da bi to bilo jednostavnije i lakše. Međutim, problem onaj koji mi imamo da preko 50% poticaja prima jedno 5% velikih proizvođača. Ostali, oni su diskorigirani od 2 do 20 tisuća kuna što su ustvari socijalna davanja. Prema tome, taj ruralni dio bi trebao rješavati vjerojatno ove koji žive, a oni ti takovi žive u ruralnim krajevima i na taj način stvoriti jednu mogućnost življenja i tih ljudi i njihovoga rada na svojim posjedima. Ono što se tiče ruralnog razvitka i ulaganja u ta područja, a govori se po ovome da će sigurno 50% poticaja odnosno ove poljoprivredne omotnice trebati ići u ruralni razvoj. Treba vidjeti način na koji će se to i povući. Mi govorimo samo bit će to, to je toliko, zatvorit će se ovako, onako. Međutim, isto tako znademo da su potrebne određeni reformski zahvati. Potrebno je prvenstveno realizacija i donošenje Strategije ruralnog razvoja. Mi imamo preko 50% naših područja u Republici Hrvatskoj a posebno Slavonija i Baranja. Jedina općina koja je djelomično ruralna ostale su visoko ruralne, županija Osječko-baranjska, ostale 4 županije su totalno da ne kažem ruralna područja. Prema tome, po onim kriterijima koje govore. Međutim, prvenstveno realizacija tih sredstava je ići kroz realizaciju i Strategije ruralnog razvoja. Ali ne smije ona biti samo na papiru. Mi donosimo strategije koje ostaju na papiru koje nemaju provedbeni dio i koje kao takove ne mogu i ne smiju sigurno povući sredstva. Povući će sredstva programi koji su za ruralne krajeve i koji moraju postojati i koji će kao takovi i biti. Upravo zbog toga smatram da je ovo zakonodavstvo, da iza tih zakonskih dopuna i izmjena stoji mnogo posla, stoje i bolni rezovi, jer kao što sam rekao vidi se već što znači smanjivanje direktni poticaji i što će to donijeti. I upravo zbog toga da bi realizirali ovaj program zakonodavnih aktivnosti, da bi stvorili uvjete da možemo povući sredstva ulaskom u Europsku uniju. Mi moramo izvršiti često puta još uvijek smatram bit će to i neki bolni zahvati, ali koji su neophodni da bi se realizirale ovakve izmjene, a prvenstveno koje se odnose o ovome Zakonu o državnoj potpori u poljoprivredi. Hvala lijepa.
Hvala. Gospođa zastupnica Mirjana Ferić-Vac. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Gospodine ministre kolegice i kolege. I nakon svega ipak se kreće. To je jedan ovako zaključak ako čovjek pogleda ove dvije stranice teksta. Vaš komentar je uz ovu dosadašnju raspravu. Meni je drago da smo dobili jedan pregled koji je vidljiv i za građane i građanke koji prate ovaj Sabor, da ono što se radi ima i neki svoj kraj, ima svoj red, ima zašto. Prema tome, u tom kontekstu bih htjela reći i sadašnja kritika koja je išla do sada išla je u pravcu da ono što radimo bude bolje, da bude uvjerljivije, da bude dosljednije i da na kraju sagledamo taj i datum u krajnjoj liniji i datum i završetak pregovora. Postoje tri stvari o kojima je ovdje bilo riječi, neću ih previše elaborirati. Govorili ste o ovih 12 mjera koje nam predstoje to znamo. Kolegica Pusić je govorila o nekoliko elemenata koji se tiču Nacionalnog odbora koje je on detektirao. Možda ste nam mogli vi to nekako umrežiti da to bude jedan zajednički napor jer to spada u ovo sve što mi trebamo uzeti u obzir. I treća stvar o kojoj je bilo riječi su poglavlja u kojima još treba nešto učiniti iz tog kataloga naravno. Međutim, ima još poglavlja koje je blokirano. Gospodine ministre, ja bih vas ipak pozvala da nam nešto kažete o poglavlju – Vanjska politika i tako to, dobro je to znati. To nije na odmet ni građankama ni građanima, pogotovo onima koji zaista u svim sferama svoga rada i djelovanja i zagovaraju pristup, zagovaraju otvoren dijalog o tome i mislim da on samo koristi. Jedan element kojeg je kolega Mimica naveo a tiče se Lisabonskog sporazuma odnosno procjene o tome treba li prihvatiti neke direktive kao rješenja nacionalnog obilježja ili one idu u europsko zakonodavstvo. Dobro je voditi o tome računa, dobro je znati da se to dešava i dobro je na nekim primjerima napraviti projekciju tj. simulaciju takvih mogućih rješenja pa se onda prema tim projekcijama, simulacijama jednom pro i kontra odlučiti što će jednog dana biti bolje za Hrvatsku. Također sam htjela naglasiti da je jako važno i danas kako je i u početku bilo i prema kraju pregovora imati dobar kontakt sa javnošću sa građankama i građanima, imati link u javnost kako bi građanke i građani zaista imali uvid u ono što se radi. Ja osobno želim dalje vjerojatno i u kvalitetu ljudi koji vode pregovore, koji su djelom tima i nemam nekih posebnih razloga zašto bi to prestala vjerovati. I stoga je dobro da to građanke i građani znaju. Mislim da je to jedan element koji nam može samo koristiti jer Europska unija je prije svega unutar politički koncept i moramo znati što nas sve čeka. Evo, u poglavlju 23 ako se ne varam, u poglavlju 27 veliko je područje to koje se tiče morske i dunavske strategije. To su područja koja se tiču susjeda, šireg susjedstva, europskog okruženja i stoga je važno o tome voditi brigu kao što je važno poglavlje 23, o tome smo isto tako slušali dosta unaprijed koliko će biti teško. Evo, dobro je vidjeti da su pojedini zakoni uvršteni već u drugi kvartal. U tom smislu vjerojatno nemam nikakve zadrške podržati ovaj zakon, ali evo voljela bih kad bi nam ministar dao malo još cjelovitija izvješća o poglavljima koja nas još čekaju. Hvala vam lijepo.
Hvala. Gospodin zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Hvala lijepa potpredsjedniče. U sklopu približavanja Europskoj uniji usklađujemo naše zakonodavstvo sa zakonodavstvom Europske unije. Zašto mi usklađujemo te zakone? Iz dva razloga. Pa usklađeni zakoni svakako su uvjeti za pristup ali valjda ih usklađujemo i zbog nas samih. Usvajamo na taj način europske standarde ponašanja. Tako pokazujemo da smo Europljani i to ne samo zato što imamo europski usklađene zakone nego valjda i zato što se pod takvim europski usklađenim zakonima i ponašamo. I tu nastaje problem ministre Jandrokoviću o kojem želim govoriti. Jedan od zakona koji je u potpunosti usklađen sa europskim zakonodavstvom, sa svim direktivama Europske unije je Zakon o Hrvatskoj radio-televiziji. Zakon dakle imamo ali ga ne provodimo. Zakon se ministre krši. Gdje se zakon krši? Ne biste vjerovali, upravo ovdje u Hrvatskom saboru. Europski usklađen zakon. A tko ga krši? Ne biste ni to vjerovali, zastupnici Hrvatskoga sabora iz redova vladajuće stranke. Zakon naime jasno i potpun precizno predviđa i propisuje način formiranja vijeća Hrvatske radio-televizije i taj potpuno usklađeni zakon kaže da će se članovi vijeća Hrvatske radio-televizije birati u ovom Saboru postupkom usklađivanja parlamentarnih stranaka a ako tog usklađivanja ne bude da se jedan član vijeća bira na prijedlog parlamentarne većine a drugi na prijedlog parlamentarne manjine. I sada ovih dana ministre kad treba izabrati u ovom Saboru člana vijeća Hrvatske radio-televizije na prijedlog parlamentarne manjine to zastupnici vaše stranke neće učiniti. Oni krše europski usklađen zakon. Oni to rade čak i onda kad su upozoreni da ga krše. Kakav je njihov prigovor? Ističu nekakav prigovor mogućeg potencijalnog sukoba interesa. Mi imamo još jedan zakon isto tako usklađen.
Kolega Stazić, na dnevnom redu je Prijedlog plana zakonodavnih aktivnosti za završetak pregovora o punopravnom članstvu RH u Europskoj uniji. Vi raspravljate sada o primjeni ili neprimjeni jednoga zakona. Da li je moguće u okviru ove teme dnevnog reda, da li je tu u okviru teme raspravljati o bilo kojem, o primjeni bilo kojega već donijetoga zakona? Ja mislim da nije. Radi se o planu zakonodavnih aktivnosti za završetak pregovora. Ministar je i svi zastupnici su raspravljali o zakonima koje treba donijeti, o planu tih zakona a ne o primjeni jednoga već donijetoga zakona. Ja ne ulazim u meritum stvari niti se može ulaziti sada u ovoj raspravi da li se taj zakon, koji se odnosi na formiranje Vijeća HRT-a, da li se on primjenjuje ispravno ili se primjenjuje neispravno. Ali to nije tema, kolega Stazić.
Potpredsjedniče, tri stvari ako mi dopustite. Prvo što me zanima, da li vrijeme moje rasprave koristite za svoju raspravu ili ćete mi produžiti vrijeme za moju raspravu. Druga stvar koja me zanima, da li ste vi još uvijek član kluba HDZ-a jer niste izašli van sa svojim kolegama. Treća stvar koja me zanima, da li je govor o tome da se europski usklađeni zakoni ne primjenjuju izvan teme o kojoj govorimo.
Dobit ćete odmah odgovor na sva tri vaša pitanja. Ja jesam i dalje član kluba HDZ-a već 20 godina i više i bit ću još i budućih toliko isto godina. Drugo, to vam vrijeme neću uskratiti ni uračunati ni obračunati. A treće, ja sam dužan vas upozoriti da ste se dužni držati teme jer to nalaže Poslovnik. Ne ja, nego to nalaže Poslovnik. Budite ljubazni da se držite Poslovnika.
Evo ja ću se držati teme kao što sam se držao i do sada. Usklađujemo europsko zakonodavstvo i imamo plan njegova usklađivanja i taj plan i provodimo što je dobro, ali onda usklađene zakone ne provodimo i to je problem o kojem želim govoriti i o kojem govorim. Mi imamo još jedan takav ministre usklađeni zakon. To je Zakon o sprečavanju sukoba interesa…
To nije tema opet.
Koji jasno kaže tko odlučuje o tome da li je neka osoba u sukobu interesa ili ne. To je europski usklađen zakon i u tom zakonu ne piše da je klub HDZ-a ni bilo koji drugi klub…
Nije to tema. Kolega Stazić, budite razboriti i nemojte, jer vidite vi bi sad u okviru ove rasprave mogli raspravljati, vi i bilo tko drugi, kada bi to bilo u skladu sa temom dnevnog reda o bilo kojem od tih 500 zakona koji su usklađeni sa acquis communitareom, sa zakonodavstvom Europske unije o primjeni bilo kojega od tih zakona. Pa i sami uviđate i vidim to po vama da i sami uviđate da niste u pravu. Molim vas.
Potpredsjedniče, na ovom popisu koje nam je dostavilo ministarstvo prvi na redu pod broj 1 je Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o Hrvatskoj radioteleviziji. Prvi. Pogledajte što nam je ministarstvo odgovorilo. I ne možete mi sada reći da govorim izvan teme samo zato što govorim istinu o tome da zastupnici HDZ-a krše zakon. Pa nemojte neprestano pokušati sprečavati iznošenje možda za vas i za vaš klub bolnih istina, ali istina koje se tiču javnosti u ovoj zemlje. Dopustite mi da završim raspravu potpredsjedniče, ja vas lijepo molim. Dakle, ne samo da se krši Zakon o radioteleviziji ovdje u Saboru, krši se i Zakon o sprečavanju sukoba interesa jer samo Povjerenstvo za sprečavanje sukoba interesa ono i samo ono može odlučivati o tome je li netko u sukobu interesa ili ne. Svakako ne nijedan klub pa tako ni klub HDZ-a. Kakve su posljedice? Katastrofalne. Nije izabran ravnatelj… … [[Upadica se ne razumije.]] Tamo privremeno stanje i što se događa u toj privremenosti? Privremeni ravnatelj zaposlio je sedam novih ljudi izvan kuće na 3500 zaposlenih. Sedam izvan kuće. Potpisuje rješenja o povećanju plaća bez ikakvih kriterija, za reviziju postavio osobu koja nema revizorski ispit. Europska unija traži ne samo usklađivanje našeg zakonodavstva nego i borbu protiv korupcije. Ovakvo ponašanje potiče korupciju, otvara širom vrata korupciji na HRT-u. Premijerka ističe da je u zadnjih šest mjeseci učinjeno više u približavanju Europskoj uniji i usklađivanju zakonodavstva nego u protekle četiri godine. Premijerka se nastoji promovirati i kao borac protiv korupcije, međutim ona se potpuno oglušuje na činjenicu da zastupnici HDZ-a krše europske zakone u Saboru. Da se ne bi sutra iznenadila nad kršenjem zakona, kao što se iznenadila razinom korupcije u Vladi u kojoj je bila potpredsjednica, ja sam zatražio razgovor s njom da ju upoznam s tom činjenicom. Sedam dana njezin kabinet nije ni odgovorio. I ministre Jandrokoviću, što sad nama ostaje nego se obratiti Europskoj komisiji, upoznati ih s time kako se u Hrvatskoj poštuju usklađeni zakoni, odnosno kako se oni krše. Što drugo nego se obratiti ambasadorima svih europskih zemalja članica Europske unije i iznijeti im tu činjenicu. I ministre Jandrokoviću, kakvih ćete problema imati vi i Hrvatska zbog toga što zastupnici HDZ-a se ne žele ponašati sukladno zakonu, sukladno boljim običajima u Europskoj uniji zbog toga što provode ovdje bezakonje i silu. To je pitanje koje si morate postaviti. Hvala.
Pri tome ih upozorite i upoznajte ih kolega Stazić i sa odredbom članka, mislim da je stavak 12. Zakona o HRT-u iz članka mislim da je 12. ili 18. stavak 12. Nemojte to zaboraviti, koji nešto govori o sukobu interesa u HRT-u. Gospodin zastupnik Zdenko Franić. Izvolite.
Štovani gospodine potpredsjedniče, štovani gospodine ministre, štovane kolegice i kolege. Evo i ja dijelim zadovoljstvo da je literarna knjiga pala na tri slova, dakle da na jednoj stranici imamo cijeli pregled zakonodavne aktivnosti koja nam je potrebna da ju dovršimo kako bi ispunili naše poslove Hrvatskoga sabora vezano uz pristupanje Republike Hrvatske Europskoj uniji. Međutim, činjenica jest da smo mi mnoge od ovih zakona koji se nalaze na ovom popisu relativno nedavno imali pred nama da ih raspravimo, izmijenimo i dopunimo. Tako primjerice Zakon o državnoj potpori, poljoprivredi i ruralnom razvoju smo donijeli 15.7. odnosno proglašen je, objavljen je u "Narodnim novinama" 15.7.2009. Zatim smo raspravili Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o državnoj potpori poljoprivredi i ruralnom razvoju koji je stupio na snagu 21.12.2009. I evo, nepunih mjesec i pol dana kasnije opet se u ovom planu spominje isti zakon. Slično i recimo sa Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o državnom odvjetništvu. Stupio je na snagu 21.12.2009. Evo ga ponovo u planu da ga izmjenjujemo i dopunjujemo. Moje je pitanje zašto kada već znamo kakva je pravna stečevina Europske unije to ne obavimo u jednom čitanju. Koji su se to novi izuzetno važne spoznaje desile u ovih nepunih dva, dva i pol mjeseca, da netom donešene zakone moramo ponovno raspravljati i prepravljati. Naš problem jest što većina zakona koje smo donijeli vezano za pristupanje Hrvatske Europskoj uniji nisu na snazi nego će početi važiti u trenutku kada mi u Uniju uđemo. Je li netko napravio neku simulaciju što će se zapravo desiti u Republici Hrvatskoj na dan pristupanja našeg zemlje Europskoj uniji. Kada svi ti zakoni počnu odjednom važiti prijeti li nam sveopći kolaps pravnog sustava i pogotovo hrvatskog gospodarstva. U tom kontekstu riskirajući da me gospodin potpredsjednik Sabora opomene da to nije predmet ove rasprave podsjećam i na izuzetno zahtjevan segment tehničkog zakonodavstva kojeg smo se obvezali preuzeti, a do kraja to još nismo ispunili. To je jedan nevidljiv front, možda nije toliko atraktivan kao ovi zakoni, ali je za sveopće funkcioniranje sustava posebice u gospodarstvu izuzetno bitan. A činjenica jest da on niti funkcionira niti da smo sve segmente i obveze koje smo preuzeli na sebe ispunili. Dakle, trebalo bi se detaljnije pozabaviti na svim frontovima i sa takvim obvezama i zakonima koje smo već donijeli, a još se ne primjenjuju ili neučinkovito funkcioniraju. To pred sve nas posebice pred saborske zastupnike otvara nove obveze, nove dužnosti pogotovo u parlamentarnoj diplomaciji da promoviramo interese Republike Hrvatske u svim segmentima i svim prilikama. Ali gospodine ministre trebamo biti detaljnije upoznati sa time. Naime, ovo je popis, dakle vrlo kratak, stane na jednu stranicu. Ali unutra nema merituma, razloga zbog kojih se ti zakoni usklađuju ili donose posebice u kontekstu činjenice koju sam već spomenuo, a to je da su neki zakoni redovne mušterije i da se gotovo u cikličkom ritmu sa vrlo malom frekvencijom pojavljuju na našim klupama. Kada gledamo ocjenu zakona obično u njima kaže se u ocjeni stanja da je zakon djelomično usklađen ili gotovo potpuno usklađen sa pravnom stečevinom Europske unije i nas brine upravo taj dio koji nije usklađen i zašto nije usklađen. Takvih osvrta u ocjeni stanja gotovo nikada nema i to je po mome mišljenju razlog zašto se onda oni vrlo brzo ponovo nalaze na našim saborskim klupama. I da zaključim, zaista sam zadovoljan što je pred nama tako relativno mala zakonodavna aktivnost vezana uz harmonizaciju našeg pravnog sustava sa europskom pravnom stečevinom. Ali me zaista vrlo, vrlo brine to što većina zakona koje donosimo još nisu na snazi i zapravo nema nikakve simulacije kakav učinak oni imaju na naš svakodnevni život, a posebice na stanje u gospodarstvu. Hvala lijepa.
Hvala. U 10,43 isteklo vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta. Gospodin zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Evo, pohvalno je da gospodin ministar sudjeluje u ovoj raspravi i osobno. Na današnjem dnevnom redu je evo ovaj list papira na kojem piše, da je tema Prijedlog plana zakonodavnih aktivnosti za završetak pregovora o punopravnom članstvu Republike Hrvatske u Europskoj uniji. S obzirom da sam od početka rada ovog saziva Sabora redovan da kažem na radnom mjestu što i više od toga, svjedokom sam da, kako ste i sami rekli da je na klupe saborskih zastupnika pristiglo oko 5 stotina zakonskih prijedloga u svezi usklađivanja hrvatskog zakonodavstva sa zakonodavstvom Europske unije. S obzirom da je ovo najviše zakonodavno tijelu u Republici Hrvatskoj evo plan za prvu polovicu ove godine su ovih 12 zakonodavnih mjera iz pet poglavlja koje su otvorene u pregovorima sa Europskom unijom. Kolege u raspravama prije mene su istaknuli koji su to zakonski prijedlozi ili zakonodavne mjere koje neću ponavljati, ali je zaista zanimljivo da smo mi o nekim zakonskim prijedlozima već raspravljali. Nekako se čini da to usklađivanje sa zakonodavstvom Europske unije ide korak po korak, ili kako bi se reklo step by step što je moderno danas upotrebljavati u strane inačice naših riječi. Ja sam prije, kako je kolega Franić rekao prije nepunih mjesec dana smo također raspravljali i o stambenoj štednji, možda izostavio i to i o stambenim štedionicama. Evo u prvom kvartalu ove godine piše da ćemo raspravljati ponovo o tome. Možemo li mi ikako usvojiti te europske zakone i uskladiti ih u jednom koraku, u jednoj raspravi, ili moramo zaista ovako po nekoliko puta raspravljati o istim zakonskim prijedlozima i mislim da nije samo, nisu samo promjene u europskome zakonodavstvu te koje uvjetuju onda i našu prilagodbu, negoli evo nekakva naša, nekakva poslovična jedna ajde da kažem jedan poslovični nehat ili nemar, pa onda mi u saborskim klupama raspravljamo o nekim zakonskim prijedlozima po nekoliko puta da bi dobili konačno usklađenje sa europskim zakonodavstvom. U prijedlozima koji su ovdje nabrojani, ima ih 12, posebno je, ima ih nekoliko zanimljivih. Jedno od njih je Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o državnoj potpori poljoprivredi i ruralnom razvoju. To je 11. poglavlje pregovora sa Europskom unijom i zapravo je to poglavlje zanimljivo, poglavito ili osobito za regiju iz koje dolazim, dakle za regiju Slavonije i Baranje, za pet slavonsko-baranjskih županija. U svijetlu ovih najava da kažem rezanja potpora poljoprivrednicima za 40% koje je evo prije dva, tri dana najavio i izjavio ministar Čobanković, jasno treba našim ljudima reći da se radi o promjeni politike poljoprivrednih potpora, i to na način da se prelazi na tzv. strukturne potpore. Bez obzira na to kada sam pitao ovdje u Hrvatskom saboru i predsjednicu Nacionalnog odbora za pregovore sa Europskom unijom gospođu Pusić, je li njoj poznata platforma ili pregovaračko stajalište Hrvatske u vezi toga poglavlja, rekla je da ona o tome nema informaciju. I mi i dan danas u ovome Saboru nemamo informaciju o tome koje je pregovaračko stajalište polazno, bazno, kako god hoćete, stajalište Hrvatske u tom poglavlju. Taji li se to nešto u svezi toga? Što je to Hrvatska postigla u razgovorima i pregovorima u svezi toga poglavlja? Kako će nakon toga izgledati naša poljoprivreda? Hoće li doći do promjene u Zakonu o raspolaganju poljoprivrednim zemljištem? Tko će biti ili moći postati vlasnik poljoprivrednog zemljišta u Republici Hrvatskoj? Što će se dogoditi dakle upravo u svezi toga sa područjima koja imaju najviše poljoprivrednog zemljišta u Republici Hrvatsko? To nas interesira. A mi o tome još uvijek nemamo stajališta, polazna stajališta ili kako se kaže platformu Republike Hrvatske u pregovorima sa Europskom unijom. I sada taj će nam zakon evo u drugom kvartalu kako piše ili u drugoj četvrti, ili četvrtini godine doći na saborske klupe. Ja se nadam da ćemo bar tada biti načisto, dakle u tim prijedlozima što to mi možemo očekivati u svezi tog 11. poglavlja o potpori poljoprivredi i ruralnom razvoju. Isto tako bih vas podsjetio gospodine ministre da mi još uvijek nemamo da li je otvoreno ili nije poglavlje o regionalnom ustroju Republike Hrvatske, i ne znam do kad će se s tim čekati. Nama u Slavoniji i Baranji je to poglavlje također zanimljivo, jer Hrvatska po onim statističkim, statističkoj podjeli na NUC regije je podijeljena u tri regije, ali to je samo statistička podjela. Dakle, podjela statistička u kojoj je eto onih pet slavonskih županija u tzv. sjevernoj regiji, panonskoj nekoj regiji, kojoj je pripala Karlovačka županija, Sisačko-moslavačka i Bjelovarsko-bilogorska. Evo sad zamislite tu regiju od da kažem Delnica do Iloka. Vrlo zgodna regija sa totalnim kolapsom u fiskalnim kapacitetima svih tih županija, dakle da kažem ovako narodski rečeno najgora regija po mnogim pokazateljima, od nezaposlenosti, bruto društvenog proizvoda itd. Dakle, ni to poglavlje još uvijek evo nema na klupama Hrvatskog sabora. Niti ima zakonodavnih mjera, odnosno nećemo o tome raspravljati na, i ne znam kada ćemo o tome raspravljati, kad će se to pokrenuti pitanje. Dakle jasno da kao klub HDSSB-a, Hrvatskog demokratskog saveza Slavonije i Baranje mogu pozdraviti stavljanje na dnevni red ovih zakonodavnih mjera Hrvatskog sabora kao mjera koje su evo u pripremi, koje Vlada i vaše ministarstvo priredilo u pregovorima i razgovorima sa Europskom unijom, dostavilo na klupe saborskih zastupnika, ali moram kažem istaći da još uvijek ćemo poći u raspravu u svezi ovoga poglavlja o poljoprivredi i ruralnom razvoju, a da ne znamo zapravo polazišne osnove ili platformu Republike Hrvatske u pregovorima sa Europskom unijom. Pa s te strane izražavamo određeno i nezadovoljstvo, a također i nezadovoljstvo time da je poglavlje o regionalnom ustroju Republike Hrvatske još uvijek, još uvijek ne vidimo na saborskim klupama. Hvala lijepo.
Hvala. Gospodin zastupnik Davor Bernardić. Izvolite.
Hvala lijepa potpredsjedniče Sabora. Pa evo odmah na početku ja moram reći da je ovaj popis zakona koji se trebaju usvojiti kratak i da uglavnom sadrži izmjene i dopune zakona. Zašto je kratak? Zato jer je dosta europskih zakona tzv. donijeto na brzinu, čak i pod velom tajnosti i kad nisu bili dobri onda su popravljani. Uzmimo npr. Zakon o osiguranju koji se čak u ovom Saboru zadnjih par godina mijenjao četiri puta. 4 puta se mijenjao zakon i svaki put pod istim obrazloženjem, pod istim izgovorom da je riječ o usklađivanju hrvatskog zakonodavstva sa pravnom stečevinom EU. Uzmimo Zakon o tržištu kapitala koji se također mijenjao, a za koji ne znamo kakve će pravne i druge posljedice proizvesti. Uzmimo čitav niz zakona koji se mijenjaju, a da hrvatski građani ne znaju kako će to djelovati na njih. Ali ne samo to, brzi smo kad treba prepisivati zakone, a spori ste, gospodo iz Vlade, u zaštiti interesa hrvatskih građana i u zaštiti interesa gospodarstva. Zašto? Brzo se usvajaju zakoni. Ovaj popis koji je tu govori i tome u prilog no međutim slabo se primjenjuje i sporo se primjenjuje ono što je Europska komisija propisala još prije samo godinu i pol dana. Europska komisija je dala plan za spas europskog gospodarstva koji sadrži ključne mjere. Hrvatska od te europske prakse nije napravila skoro pa ništa. Dok su druge europske zemlje snižavale PDV na pojedine artikle ne bi li zaštitili svoje građane, ne bi li potaknuli njihovu kupovnu moć Hrvatska je taj PDV podigla s 22 na 23%, a sad se špekulira o tome da će PDV biti još i viši. Ne želimo da Hrvatska uđe u EU na koljenima, mada sigurno da za to postoji interes nekih. Ali interes da Hrvatska uđe na koljenima nije interes hrvatskih građana i ne može biti interes hrvatskog gospodarstva. Uzmimo samo nelikvidnost, rokove plaćanja koje je EU smanjila sa 60 na 30 dana. U Hrvatskoj je ta nelikvidnost u zadnjih 18 mjeseci galopirajuća. 80 tisuća ljudi u Hrvatskoj radi u insolventnim tvrtkama i ne prima plaću. Da li je to europska praksa? Nije. Da li je europska praksa dizanje poreza u vrijeme kad Europa snižava poreze i potiče dohodak? To također nije europska praksa. Da li je europska praksa sistem državnih potpora? Da li je europska praksa da u horizontalnim potporama za zapošljavanje koje u Europi čine 80% svih potpora, u Hrvatskoj čine negdje oko 20% i potpore za zapošljavanje koje čine u Hrvatskoj preko pola svih potpora horizontalnih su na razini 0,19% BDP-a. I to nije ispod prosjeka EU, to je ispod prosjeka tranzicijskih zemalja. Pa nije ni čudo što u Hrvatskoj u ovom trenutku imamo više od 310 tisuća nezaposlenih. Da li je europsko usklađenje, a tu je dosta zakona u igri. Zakon o izmjenama Zakona, ovaj pod br. 1., pod br. 3., pod br. 7. da li je europsko usklađenje tih zakona na tragu analize rada javnih poduzeća? Da li je europsko usklađenje na tragu analize nelikvidnosti? Mi smo jučer poslali i raspravljali smo ovdje o 2 stvari koje je trebalo načiniti iz puke pristojnosti, a to je analizirati rad javnih poduzeća, i u tome nema ništa sporno, na tragu najboljih praksa EU, to je odbijeno. Mi smo ovdje pokušali jučer otvoriti raspravu o tome kako riješiti način nelikvidnosti u hrvatskom gospodarstvu, i to je također odbijeno. Ali to nisu stvari kojih se ova Vlada treba bojati. To su stvari koje ova Vlada treba rješavati. U zadnjih 2 godine nije bilo interesa da se s tim problemima obračuna. Čak se kriza jedno vrijeme i negirala kao da neće doći, kao da će nas zaobići. Dok se cijela Europa pripremala za krizu mi smo je negirali. Da li je to europska praksa? To je definitivno nešto s čim se ne možemo složiti. Ono što šaljem ovdje i kao poruku je da način na koji se primjenjuje europske direktive, na koji se primjenjuje europski zakon je upravo suprotan od onih na koji to radi EU. Brzi smo u prepisivanju zakona, spori u provedbi, u zaštiti hrvatskih građana, u zaštiti hrvatskog gospodarstva i ne bih htio da kad uđemo u EU, uđemo na koljenima mada to sigurno je interes nekih. Ali sigurno ne može biti i nije interes hrvatskih građana i hrvatskog gospodarstva. Hvala.
A i vi ste, po mojoj procjeni, isto prešli u raspravu o mogućim zakonima, ali ovdje je samo riječ o planu, o prijedlogu plana zakonodavnih aktivnosti, a ne o sadržaju tih mogućih budućih zakona i ne o mogućim … [[Govornici govore u glas ne razumije se.]] Pa nisam ja, ja sam samo, ja nikog nisam opominjao ja sam samo upozoravao. Možda sam malo prekruto tumačio Poslovnik, malo preširoko. Vjerojatno nisam baš ovaj previše liberalnoga. Ispravak navoda gospođa Božica Šolić, izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Evo kolega Bernardić u svojoj raspravi rekao je da mi mijenjamo stalno zakone, ništa novo ne donosimo i to sve radimo naprečac. To nije točno, kolega Bernardić. Pa sve europske zemlje mijenjaju zakone, a sigurno Europska komisija vodi računa i mora se uskladiti sa Europskom komisijom. To je točno, ali morate znati, kolega Bernardić, da se samo Sveto pismo ne mijenja, sve ostalo se mijenja i sve ostalo se sa vremenom donosi i usklađuje. Hvala lijepa.
Povreda Poslovnika, sada ja nisam.
Poštovani potpredsjedniče Sabora gospođa Šolić povrijedila je čl. 209. i 210. Poslovnika. Od onog što je ona ispravljala ja nisam rekao niti jednu riječ, niti jednu imenicu, niti jedan glagol, niti jedan veznik onoga o čemu je ona pričala.
Nijedan pravopisni znak nije izrečen. Odgovor na to pitanje da li je povrijeđen Poslovnik, odgovor u smislu rješenja pod a, glasi, ako to nije tako onda nije povrijeđen Poslovnik. Pod b, ako je to tako onda je. I gospođa zastupnica Marijana Petir. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine ministre, zastupnice i zastupnici. Pa ja bih prije svega željela pohvaliti ovaj plan zakonodavnih aktivnosti i ustvari sve aktivnosti koje su dosad učinjene na približavanju Hrvatske EU. Moram reći da ovo budi optimizam jer iz popisa zakonske regulative je vidljivo da smo mi svoj posao usklađivanja zakonodavstva, Hrvatskog zakonodavstva s Europskom unijom priveli kraju. Moram reći da sam bila osobito ponosna kao članica zajedničkog parlamentarnog odbora Hrvatskog i Europskog parlamenta kada smo imali prilike slušati Europske parlamentarce koji su doista izrazili nadu i potporu da Hrvatska ove godine završi pregovore i da postanemo vrlo skoro punopravna članica Europske unije. Znam da ću se možda dovesti u opasnost da potpredsjednik Sabora i meni izrekne primjedbu jer ću ipak pomalo ući u materiju ovih zakona koji su danas predloženi. Mislim da je dobro da na taj način razgovaramo jer dobro je da zakoni prije nego što dođu u saborsku proceduru da prođu širu javnu raspravu. Kada govorimo o zakonima koji su vezani uz približavanju Hrvatske Europskoj uniji oni uglavnom idu po hitnom postupku i možda ih ponekad ne uspijemo do kraja iskomunicirati pa onda zbog toga uslijede neke izmjene i dopune, što ja ne smatram tragičnim jer ako se uoči da je nešto nedovoljno dobro napravljeno mislim da to treba popraviti. Naravno da mene kao zastupnicu Hrvatske seljačke stranke najviše zanima, u ovom pregledu 12 zakona, Zakon o potporama u poljoprivredi kao što me općenito zanima na koji način ćemo mi to poglavlje ispregovarati i završiti i da li ćemo u tom segmentu uspjeti isposlovati nešto bolje, nešto više za Hrvatsko selo i za Hrvatsku poljoprivredu. Činjenica je da proračun za poljoprivredu kada govorimo naravno o Hrvatskoj iz godine u godinu raste, upravo je isplaćeno 170 milijuna kuna zaostataka za pšenicu biti će isplaćeno 150 milijuna kuna za kapitalna ulaganja. Isplaćene su premije za mlijeko za 11. i 12. mjesec, obrađuju se zahtjevi za kapitalna ulaganja, za koje možemo reći da ih ima podosta, ima 7000 zahtjeva. NO, ono što budi optimizam je najava ministra da svi zahtjevi koji su zaprimljeni i koji imaju urednu dokumentaciju da će biti isplaćeni onom dinamikom kako će se proračun za poljoprivredu puniti. Mislim da je ovog trenutka primarni zadatak osigurati novac za proljetnu sjetvu ali i pripremiti se za povlačenje sredstava koja su osigurana kroz financijsku omotnicu Europske unije za izravna plaćanja 373 milijuna eura i 352 milijuna eura za ruralni razvoj. Da bi uopće ta sredstva mogli koristiti bilo je nužno osnovati Agenciju za plaćanje, jer normalno da Europa od nas traži transparentnost tog postupka i kontrolu na koji način isplaćujemo potpore, a ovog trenutka je važno također početi provoditi Zakon o poljoprivrednom zemljištu koji na žalost doživljava razne opstrukcije od strane lokalnih čelnika ali od nekih političkih opcija kojima očigledno nije interes da hrvatski seljak uđe u posjed poljoprivrednog zemljišta i da time si osigura jednu normalnu egzistenciju jer bez poljoprivrednog zemljišta nema niti razvoja poljoprivrede. Isto tako moram reći da je prije svega važno pozvati one poljoprivredne proizvođače koji su upisani u upisnik da upiše svoje poljoprivredno zemljište u … jer će se po ulasku u Europsku uniju koliko su do mene stigle najave poticaji isplaćivati po hektaru i to prema nekom izračunu 325 eura po hektaru. NO, moram progovoriti o nekim najavama koje posljednjih dana čujem u javnosti, ja se ipak nadam da su one na razini medijskih špekulacija da ne odgovaraju istini, jer ukoliko se misli doista dubinski i suštinski mijenjati sustav potpora u poljoprivredi mislim da to iziskuje dijalog svih nas koji smo ovdje ali dijalog sa članovima poljoprivredne komore ali i sa predstavnicima seljačkih udruga i obiteljskih gospodarstava. Osobno mislim da Zakon o potporama treba mijenjati u onom dijelu koji se odnosi na ulazak u sustav PDV-a. Sadašnji zakon je poprilično strog i rigorozan i on ustvari nalažući poljoprivrednicima koji dobivaju 12 tisuća kuna izravnih potpora, što moramo reći da je mali iznos moraju ući u sustav PDV-a i njih će troškovi za računovodstvo i knjigovodstvo koštati više nego što dobe tih izravnih potpora. Stoga prijedlog o kojem sam razgovarala sa ministrom i ministar je dao naznake da će to prihvatiti jest da se taj iznos izravnih potpora koje će obavezivati poljoprivrednike za ulaz u sustav PDV-a povisi na 24 tisuće i time ćemo ustvari osigurati svim naših obiteljskih gospodarstvima normalno funkcioniranje i normalno egzistiranje. Rak rana hrvatske poljoprivrede je uvoz poljoprivrednih proizvoda. Ja sam svjesna da smo mi potpisali razne međunarodne sporazume koji nas obavezuju na osiguravanje slobode trgovine. NO, moram reći isto tako da sam ustvari i razočarana i nesretna kada vidim da veliki uvoznici poljoprivrednih proizvoda, veliki trgovački lanci pojedu 70% potpora u poljoprivredi, a da smo mi danas u situaciji, ponavljam ne znam je li to ministar izjavio, čitala sam to u novinama, da se najavljuje smanjenje potpora obiteljskim gospodarstvima. Za mene kao članicu HSS-a i kao dijete sa sela je to neprihvatljivo. Ja predlažem ministru a to sam mu i pismeno uputila, da ukine potpore uvoznicima poljoprivrednih proizvoda, jer ako novca nedostaje mislim da je suludo poticati one koji uvoze junad, koji uvoze svinje, koji uvoze poljoprivredne proizvode kojih danas ima na tržištu koje naš seljak proizvodi, koje naš seljak nema kome prodati i mislim da bi bilo loše da se preko leđa Hrvatskog seljaka lomi novi Zakon o potporama. Zbog toga se zalažem da se velikim trgovačkim lancima, velikim uvoznicima poljoprivrednih proizvoda poticaji ukinu i da se ti poticaji daju seljačkim obiteljskim gospodarstvima. Na taj način mislim da će vuk biti sit, a koza cijela, a poljoprivrednici zadovoljni a da će oni koji nemilice uvoze i uništavaju Hrvatsku poljoprivredu doći k pameti. Moram reći da je trend u Europskoj uniji sasvim drugačiji. Naime, prema podacima koje sam našla Europska komisija i države članice Europske unije planiraju povećati potporu za poljoprivredu i to kroz Europski fond za razvoj i nove financijske izvore. Prema tome, čini mi se logičkim u ovom trenutku kada Hrvatska ulazi u Europsku uniju i mijenja svoje zakonodavstvo, da onda te dobre trendove i mi primijenimo. Posebno stoga što posljednja istraživanja Svjetske banke pokazuju da se ulaganje u lokalnu poljoprivredu danas najviše isplati. DA se ulaganje u poljoprivredu isplati više od bilo koje grane gospodarstva jer rast u poljoprivredi smanjuje siromaštvo za pola. Stoga, evo pozivam i sve vas koji ste najodgovorniji za vođenje pregovora, za pristupanje Hrvatske Europskoj uniji, da doista ove argumente shvatite ozbiljno, da ih uvažite i kroz Prijedlog zakona koji će dolaziti u Hrvatski sabor i da donesemo zakone koji će biti na korist Hrvatskih građana. Hvala lijepo.
Hvala. Replika, gospodin zastupnik Davor Bernardić.
Kolegice Petir evo rekli ste da će se preko leđa hrvatskog seljaka prelomiti izmjene i dopune Zakona o sustavu poljoprivrednih potpora koje se usklađuju. Točno je. Prelomit će se preko leđa hrvatskog seljaka, da točno je i vi ćete za to glasati. Točno je. Zašto? Pa spomenuli ste da je sustav potpore dubinski bi trebalo primijeniti jer je to usklađivanje sa Europskom unijom. To je isto tako točno. Nema više zaštitne cijene mlijeka, nema više zaštitne cijene pšenice, sve će to udariti po hrvatskom seljaku, a mi ovdje otvaramo o tome dijalog. Treba vremena da se to provede, treba vremena da se hrvatskog seljaka pripremi, a vremena nema. Kroz tri godine bi nas mogla zadesiti tj. mogli bi ući u Europsku uniju što je dobro. No međutim, ako danas počnete nešto mijenjati u poljoprivredi rezultat neće doći za prije od dvije godine. O tome nema vremena da se otvara dijalog. Ono što je problem je što hrvatskog seljaka i vi koji ste bili u koaliciji zajedno sa HDZ-om niste pripremili za sve stvari koje ga čekaju u Europskoj uniji. I on uz građane i gospodarstvo je prvi hrvatski seljak koji će na koljenima ući u Europsku uniju.
Hvala. Odgovor na repliku, gospođa Petir. Izvolite.
Kolega Bernardić, ja doista ne znam da li vi imate čarobnu kuglu ili ste vidoviti ili se družite sa ovima što čitaju tarot i koje bi najradije ukinula kada ih vidim na televiziji. Ali kako vi znate za što ću ja glasati i što ću podržati. Kao da ste sjedili na ušima kada sam ja govorila malo prije. Ja sam upozorila da treba otvoriti dijalog na vrijeme kako se novi Zakon o potporama ne bi lomio preko leđa hrvatskih seljaka. Ja nisam rekla da je istina ovo što piše u medijima. Rekla sam da se nadam da to nije istina i dala sam konkretan prijedlog. Ukoliko doista nedostaje financijskih sredstava mi smo ih osigurali u proračunu i ona danas stoje, ako iz nekog razloga nedostaje financijska sredstva za potpore, moj prijedlog je jasan. Ukinimo potpore uvoznicima poljoprivrednih proizvoda koji uništavaju hrvatskog seljaka i hrvatsku poljoprivredu i dajmo taj novac seljaku. Drugo što sam rekla, pa nije Europska unija nama propisala određene postulate koje mi moramo preuzeti i držati ih se kao pijan plota. Mi smo u pregovorima. Pregovorima znače da sjedneš, da razgovaraš, suočiš drugu stranu sa argumentima i isposluješ ono što misliš da je najbolje za tvog građanina, odnosno ovdje govorimo za našeg seljaka odnosno poljoprivrednika. Ako Europska unija danas mijenja svoj sustav potpora i nisu se dogovorili oko zajedničke europske politike imaju slične probleme koje mi danas isto osjećamo na svojoj koži onda tu postoji prostora za razgovor. Nije točno da mi ne možemo zaštiti ono što smatramo svojom osnovnom proizvodnjom i nije točno da ne možemo zaštiti mljekare. I u pregovorima možemo odabrati nekoliko područja gdje ćemo zadržati ta izravna plaćanja. Ja sam upozorila da se protivim tome da se zaštite oni koji uvoze. Jer oprostite uvezeno june i uvezena svinja nije hrvatski proizvod niti će ikada biti. I protivim se da se stimulira uvoznike, a zalažem se da se stimulira hrvatskog seljaka koji čuva hrvatsko selo, jer živi na tom hrvatskom selu, obrađuje zemlju i proizvodi hranu.
Hvala. Završni osvrt, ministar vanjskih poslova i europskih integracija Gordan Jandroković. Izvolite.
Zahvaljujem se gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovane kolegice i kolege. Ja se zahvaljujem svima onima koji su sudjelovali u raspravi. Mislim da je bila vrlo pozitivna, vrlo konstruktivna i još jednom potvrdila da postoji jedan široki konsenzus kada je u pitanju ulazak Republike Hrvatske u Europsku uniju. To je izuzetno bitno jer se radi o ostvarenju najvažnijeg vanjsko-političkog cilja, ali i stvari koji će se direktno odraziti na naš unutarnji život, na razvoj hrvatskog društva svih segmenata hrvatskog društva. On se tiče svih građana i građanki Republike Hrvatske i iznimno je bitno da taj konsenzus očuvamo i u ovim završnim mjesecima pregovorima i budućeg članstva u Europskoj uniji. Drago mi je isto tako da je zamijećeno da jako malo zakona ostalo za usklađivanje, ima ih svega još 12. moguće je neki su zastupnici primijetili da će biti još koji zakon, ali do te eventualne razlike dolazi zbog toga što neka 3 poglavlja još nisu otvorena i napravljena su predviđanja koji bi to mogli biti zakoni koji će biti nužni za mjerila za zatvaranje, tako da su moguća neka manja odstupanja. Slažem sa i sa onima koji su rekli da nakon što usvojimo zakone iznimno je važna njihova primjena. Ustvari će se po toj primjeni i vrednovati koliko je Hrvatska daleko otišla i da li je u potpunosti spremna za punopravno članstvo. Ja vjerujem da ćemo imati dovoljno snage i dovoljno političke hrabrosti da sve ono što smo u zakonodavnoj formi ovdje usvojili primijenimo i u našem svakodnevnom životu. Bilo je i spomenuto i to da ćemo svake godine usvajati i usklađivati hrvatsko zakonodavstvo sa zakonodavstvom Europske unije. To je jedna novost. Do sada smo usklađivali zakonodavstvo zbog završetka pregovora, a sada zakonodavstvo usklađujemo zato što smo i uskoro ćemo biti punopravna članica. Budući da se mijenja i zakonodavstvo i pravna stečevina Europske unije, logično je i normalno da i Hrvatska kao članica svoje zakonodavstvo s time usklađuje. I na kraju želio bih se kratko osvrnuti na ono što je govorio zastupnik Stazić. Žao mi je što ga ovdje nema. Najavio je da će obilaziti veleposlanstva stranih zemalja ovdje u Zagrebu i tužiti Hrvatsku zbog nekih prijepora koji se vode ovdje u Hrvatskom saboru oko Zakona o Hrvatskoj radio-televiziji. Mislim da za to nema nikakve potrebe da bi to bio dokaz jednog podaničkog mentaliteta koji nije primjeren nikome, a ponajmanje jednom zastupniku u Hrvatskom saboru. Hrvatska je danas zemlja članica u NATO-a vrlo skoro zemlja članica Europske unije, kao takva uvažavana i vrednovana. Naravno da ćemo usklađivati zakonodavstvo ali političke bitke vodit ćemo ovdje u Hrvatskom saboru između hrvatskih političkih stranaka. I za to zaista nema nikakve potrebe. Hvala vam lijepa.
Hvala. Zaključujem raspravu.
Prelazimo na Prijedlog plana zakonodavnih aktivnosti za završetak pregovora o punopravnom članstvu Republike Hrvatske u Europskoj uniji, predlagatelj: Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu saborskih radnih tijela dajem na glasovanje Prijedlog plana zakonodavnih aktivnosti za završetak pregovora o punopravnom članstvu Republike Hrvatske u Europskoj uniji. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj Prijedlog plana zakonodavnih aktivnosti je prihvaćen većinom glasova za 110 glasova za, 2 suzdržana i ništa protiv.
Prelazimo na sljedeću točku - Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o privatnoj zaštiti, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. broj 511 Predlagatelj zakona je Vlada. Raspravu su proveli Odbori za zakonodavstvo, europske integracije, unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost. Predstavnik predlagatelja državni tajnik u Ministarstvu unutarnjih poslova Ivica Buconjić će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite državni tajniče.
Hvala lijepa gospodine predsjedavajući. Štovane dame i gospodo zastupnici. Pred vama je prijedlog izmjene i dopune Zakona o privatnoj zaštiti s konačnim prijedlogom zakona. Postojalo je više razloga zašto se išlo u postupak izmjene i dopune ovoga zakona. Jedan od glavnih razloga je usklađivanje sa pravnom stečevinom Europske unije i usvajanje određenih kriterija iz poglavlja 4. – Sloboda kretanja osoba, usluga i kapitala. Osim toga usklađivanja sa pravnom stečevinom Europske unije smo izvršili usklađivanje ovim prijedlogom zakona i sa određenim promjenama iz sustava obrazovanja, stupnjeva stručne spreme i naziva stupnjeva školske i stručne spreme a također smo nastojali i popraviti one dijelove zakona za koje smo u primjeni uočili da ili možda ne nude dobar pravni okvir za obavljanje zaštitarske službe ili koji su se iskristalizirali kao problem kod obavljanja zaštitarske službe. Ja ću još samo nekoliko ovih kratkih najvažnijih novina. Kao što sam rekao pojedini akademski nazivi se usklađuju sa novim sustavom stupnjeva školske i stručne spreme akademskih naziva. Zatim je uvedena nova kategorija poslova za koje se mogu obavljati uz vatreno oružje. To se prije svega odnosi kod obavljanja zaštitarskih poslova kod umjetnina velikih vrijednosti i kod kritične infrastrukture. Zatim su propisani uvjeti za odgovornu osobu u trgovačkom društvu koje obavlja poslove privatne zaštite i propisano je da mora raditi najmanje pola radnog vremena u radnom odnosu u tom trgovačkom društvu. Zatim je propisana obaveza da poslodavci moraju osigurati radnu odoru zaposlenicima kako bi se tu isto uveo red i kako bi bilo jasno da čuvar ili zaštitar je u službi odnosno na dužnosti. Propisano je da obrtnici koji žele zaštititi svoju imovinu i zaposlenike moraju u tu svrhu angažirati pravnu osobu ili obrtnika koja je ovlaštena za obavljanje tih poslova. Pravne osobe ili obrtnici koji su korisnici sustava tehničke zaštite odgovorni su za njegovu ispravnost a ne kao do sada onaj tko je opremu isporučio. Propisana je najniža stručna sprema za poslove čuvara. Naime, do sad je to bila srednje stručna sprema, sad propisujemo da čuvar može biti osoba sa završenom nižom stručnom spremom odnosno osnovnom školom dok je za zaštitare propisana kao i do sada srednja spremna u najkraćem trajanju od tri godine. Propisano je i koji oblik poznavanja hrvatskog jezika, latiničnog pisma je nužan za obavljanje poslova zaštitara i čuvara. I za odgovorne osobe u trgovačkim društvima koji se bave poslovima privatne zaštite uvedena je obaveza žurnog obavještavanja policije o svim saznanjima koja ukazuju na počinjenje kaznenog djela. Pravna osoba ili obrtnik koji će obavljati poslove privatne zaštite na javnoj površini dužni su pisanim putem obavijestiti policiju s tim što je ta uvedena mogućnost obavljanja tih poslova na inicijativu ili na zahtjev jedinica lokalne samouprave. Propisuje se pravnoj osobi i obrtniku mogućnost osnivanja unutarnje čuvarske službe radi ustrojavanja zaštite svojih radnika ali onda mora ispunjava uvjete koje mora ispunjavati trgovačka društva koja obavljaju i koja su registrirana za obavljanje poslova privatne zaštite. Predlaže se obilježavanje dana zaštitara na 21. rujan dan Svetoga Mateja i predložene su neke nove kaznene odredbe kojima se sankcioniraju oni prekršaji za koje se tijekom primjene zakona utvrdilo da se učestalo ponašaju i da prave najveće probleme u obavljanju zaštitarske službe. Evo ukratko, ovo su bile najvažnije novine koje se predlažu izmjenama i dopunama ovoga zakona. Hvala lijepa.
Hvala. Odbori? Ne. Otvaram raspravu. Gospodin zastupnik Boris Kunst. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Područje zaštitarstva u Hrvatskoj još uvijek danas nažalost je nesređeno područje tržišta rada. S jedne strane nisu sređeni odnosi unutar samog ceha zaštitara odnosno vlasnika zaštitarskih tvrtki a koje često preko noći niču kao gljive poslije kiše kako bi upravo dampinškim cijenama bile konkurentne i tako traže svoj prostor djelovanja u području zaštitarstva. Te dampinške cijene bitno utječu na cijenu rada zaštitara i čuvara u tim zaštitarskim tvrtkama tako da znači u pravilu su žrtve tih dampinških igara sami radnici odnosno zaštitari i čuvari. Posao zaštitara pa i čuvara u pravilu je iznimno težak posao. Ti radnici rade u svakojakim uvjetima, svakojakim klimatskim i mikroklimatskim uvjetima štetnim po zdravlje dok prekovremeni rad mnogima je svakodnevnica. Mnogi poslodavci, vlasnici tih zaštitarskih tvrtki koji se u pravilu bogate na potplaćenosti zaštitara i čuvara ne osiguravaju adekvatna zaštitna sredstva radnika, na tome u pravilu štete. No, to je praksa u Hrvatskoj i u drugim gospodarskim djelatnostima. Zaštitarima ali i čuvarima najčešće su glave u torbi a plaće slabe, u pravilu minimalne osim ako prekovremenim radom sa 200, 250, pa čak negdje i 300 prekovremenih sati zarade nešto više. Uz takve plaće neadekvatna zaštitna sredstva, loše uvjete rada mnogi zaštitari i čuvari su prisiljeni biti kao očerupani golubovi na žici jer nemaju značajnijeg rješenja za svoju egzistenciju. Zadnjih godina bili smo svjedoci niza slučajeva gdje su zaštitari poginuli na radnim mjestima zbog opasnosti posla, no unatoč tome nitko u Hrvatskoj ne istražuje koliko su njihova radna mjesta opasna i rizična po zdravlje i život te da bi oni morali imati pravo na beneficirani radni staž. Na kraju bio bih zadovoljniji da ovaj zakon nešto više govori o obvezi poslodavaca o ulaganja u tehničko opremanje i stručnu izobrazbu zaštitara i čuvara nego što se ovim zakonom omogućuje snižavanje stručne spreme za obavljanje ovako odgovornog posla. Ne znam što možemo očekivati od čuvara koji je negdje na porti u nekoj ustanovi a posebno u kulturi ophođenja sa drugim osobama kada je za taj posao sada dovoljna osnovna škola odnosno niža stručna sprema, a da samo kažem usput su ti ljudi i najslabije plaćena radna snaga. Zato nije mi prihvatljiv razlog dopuštenja za obavljanje poslova čuvara minimalno niža stručna spremna zbog činjenice što je niska cijena zaštitarskih usluga i zato što su nisko plaćeni ti ljudi, ti čuvari pa nedostaje dovoljno radnika čuvara. Zašto se zakonom i propisima u Republici Hrvatskoj ne razriješi problem dampinških cijena? A da i ti čuvari koji imaju obitelj isto tako trebaju živjeti, budu za svoj rad pravednije plaćeni pa će biti veći interes sigurno za taj posao i neće biti ovakvih problema da nemamo dovoljno čuvara u Hrvatskoj nego da jednostavno nam je jednostavnije bilo okrenut naopačke pa u principu ići i podilaziti upravo tim vlasnicima tih zaštitarskih tvrtki, a ne štititi interese radnika odnosno čuvara. Hvala lijepo.
Hvala. Gospodin zastupnik Niko Rebić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Dobili smo Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o privatnoj zaštiti i ovim zakonom se usklađuje zakonodavstvo Hrvatske sa zakonodavstvom Europske unije. Sada važeći Zakon o privatnoj zaštiti donesen je i stupio je na snagu u travnju 2003. godine. Tada je prestao važiti Zakon o zaštiti osoba i imovine iz 1996. Taj zakon je trebalo mijenjati zbog potrebe same države, ali i struke kojoj je trebala nešto suvremenija i bolja pravna regulacija na tom području. Ne treba zaboraviti da smo potpisali Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju Europskoj uniji. Iz tog našeg poticanja sporazum proizašla je potreba usklađivanja naših zakonskih propisa sa zakonom zemalja Europske unije. Jedna od najglavnijih zamjerki Zakonu o zaštiti osoba i imovine iz '96. je to što nije dopuštao mogućnost obavljanja poslova privatne zaštite osobama koje nisu hrvatski državljani. Po Zakonu o privatnoj zaštiti iz 2003. strani državljani mogu uz određene u zakonu propisane uvjete obavljati zaštitarske poslove i osnivati trgovačka društva. Tijekom zadnjih pet šest godina došlo je do naglog razvoja zaštitarske djelatnosti što je rezultiralo većim brojem zaštitarskih subjekata s odobrenjem za obavljanje poslova privatne zaštite. Tako da danas na tom području djeluje 256 trgovačkih društava i 114 obrta tehničke zaštite u Republici Hrvatskoj. Otkada je stupio na snagu Zakon o privatnoj zaštiti do danas razvidno je u praksi da pojedina pitanja iz područja zaštite nisu u cijelosti najbolje uređena. Sada u području privatne zaštite nedostaje popriličan broj stručno osposobljenih zaštitar i čuvara što zbog niske cijene zaštitarskih usluga, što zbog niske plaće, ali i zbog onoga o čemu je govorio kolega Kunst, potplaćenosti od vlasnika tih tvrtki zbog kojih mnogi zaštitari i čuvari upuštaju se u poslove privatne. Kako bi se prevladao nedostatak licenciranih osoba koje obavljaju poslove privatne zaštite, ovim prijedlogom zakona predlaže se promjena članka 20. važećeg zakona te se propisuje da se dopuštenje za obavljanje poslova čuvara može izdati osobi koja ima najmanje nižu stručnu spremu koju je stekla završavanjem programa sukladno posebnim propisima, imajući u vidu da su poslovi čuvara manje složeni od poslova zaštitara. Dodana je i odredba kojom se za izdavanje dopuštenja za obavljanje poslova privatne zaštite ne traži uvjet prebivališta, odnosno prijavljeno boravište te poznavanje hrvatskog jezika za državljane Europske unije i države potpisnice Ugovora o europskom gospodarskom prostoru. Također dodana je i odredba kojom se propisuje da poslove privatne zaštite mogu obavljati i državljani članica Europske unije koji imaju dopuštenje za obavljanje tih poslova. Također u ovom prijedlogu zakona se propisuje da izobrazbu zaštitara i čuvara može provoditi MUP, ali i ustanove sukladno propisima o obrazovanju. Propisuje se da se uz ostale uvjete zaštitar mora imati završenu srednje obrazovanje u najmanje trogodišnjem trajanju. Bitne izmjene važećeg zakona koje se odnose na osiguranje i pratnju novca, vrijednosnih papira i dragocjenosti te nabavu propisane vrste količine vatrenog oružja za te svrhe. Isto tako, prijedlog jasnije propisuje u kojim slučajevima zaštitari mogu nositi propisane vrste kratkog vatrenog oružja, kao i način postupanja u slučaju uporabe vatrenog oružja. Dakle, ocjenjujem da se s obzirom na šestogodišnje iskustvo u provođenju važećeg zakona da se izmjenama i dopunama u ovom prijedlogu zakona nude suvremenija rješenja sukladna načelima Europske unije. Isto tako, ovaj zakon će otvoriti da se pojača konkurencija, da se proširi veća mogućnost rada odnosno zapošljavanja. Mislim da će se na taj način, donošenjem ovog zakona, otvoriti prostor za brže zapošljavanje većeg broja naših ljudi prije nego što uđemo u Europsku uniju jer tada ćemo biti dužni puštat i druge tvrtke iz Europske unije koje su modernije opremljene, koje su bogatije na naše područje. Zbog svega navedenog mislim da trebamo podržati ovaj prijedlog zakona. Hvala.
Hvala. Zaključujem raspravu.
Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o privatnoj zaštiti, hitni postupak, P.Z.E. br. 511, predlagatelj: Vlada Republike Hrvatske Rasprava je zaključena. Amandman je podnio zastupnik Emil Tomljanović. Molim predstavnika predlagatelja da se očituje o amandmanu zastupnika. Gospodin Ivica Buconjić državni tajnik.
Amandman se prihvaća.
Amandman na članak 19., ovaj amandman je prihvaćen pa je postao sastavni dio prijedloga zakona. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o privatnoj zaštiti. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj konačni prijedlog zakona prihvaćen je većinom glasova sa 107 glasova za, 2 suzdržana i ništa protiv zajedno sa prihvaćenim amandmanom.
Sljedeće dvije točke su, predlažem objedinjenu raspravu na prijedlog predlagatelja jer su u uskoj svezi. Dakle idemo na - Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju NATO sporazuma o priopćavanju tehničkih podataka u obrambene svrhe, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 512 i - Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju Sporazuma za uzajamnu zaštitu tajnosti izuma koji se odnose na obranu i za koje su podnesene prijave patenata, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 513 Možemo uzeti u obzir da nitko nije protiv da se provede objedinjena rasprava pa idemo na objedinjenu raspravu. Predlagatelj oba zakona je Vlada. Po hitnom postupku smo prihvatili primjenu. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za obranu. Državni tajnik u Ministarstvu obrane Pjer Šimunović će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite, državni tajniče.
Gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo zastupnici. Kao što je tijekom prve jutarnje rasprave bilo riječi o usvajanju pravnih stečevina Europske unije ovdje se radi o procesu postupnog usvajanja svih pravnih stečevina NATO-a. Niz sporazuma i dokumenata u tom smislu je već prethodno podastrt na usvajanje Hrvatskom saboru i od strane Hrvatskog sabora usvojen. Ovdje se radi o dva konkretna dokumenta, znači o Prijedlogu zakona o potvrđivanju NATO sporazuma o priopćavanju tehničkih podataka u obrambene svrhe, s konačnim prijedlogom zakona i Prijedlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma za uzajamnu zaštitu tajnosti izuma koji se odnose na obranu i za koje su podnesene prijave patenata, s konačnim prijedlogom zakona. Naravno, oba dva dokumenta su prethodno prošla propisanu proceduru u Odboru za obranu i uz prethodno mišljenje Predsjednika Republike. U jednome znači, o prvom sporazumu koji govori o priopćivanju tehničkih podataka u obrambene svrhe. Kad se govori o priopćavanju znači radi se o uzajamnoj razmjeni, uzajamnoj potrebnoj razmjeni između vojnih industrija i zemalja članica s ciljem očuvanja integriteta tih informacija koje su važne za nacionalnu sigurnost. U oba slučaja radi se o odredbama u smislu članka 140. Ustava Republike Hrvatske čime ovi sporazumi postaju dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske. U Sporazumu, NATO sporazumu o priopćivanju tehničkih podataka u obrambene svrhe radi se o priopćavanju vlasničkih, tehničkih podataka među vladama stranaka i tijela NATO-a u svrhu pomoći u obrambenim istraživanjima, razvoju i proizvodnji vojne opreme i materijala. Nadalje, uređuje se pravni okvir za priopćavanje vlasničkih, tehničkih podataka kao što su izumi, crteži, tehnološka znanja i iskustva, "know how" i podaci između država članica NATO-a i tijela NATO-a kao izvorišnih Vlada ili tijela koji su njihovi vlasnici, zatim čuvanje i izvještavanje, obeštečenje zbog neovlaštenog otkrivanja ili korištenja tih podataka, te razvoj postupaka za provedbu samog sporazuma. U slučaju sporazuma, NATO sporazuma za uzajamnu zaštitu tajnosti izuma koji se odnose na obranu i za koje su podnesene prijave patenata. Radi se znači o zaštiti tajnosti izuma koji se odnose na obranu i za koje su podnesene prijave patenata. Sporazumom se uređuje zaštita tajnosti izuma za koje su zaprimljene prijave patenata prema dogovorenim postupcima kad god je Vlada odredila tajnost takvih izuma. Dame i gospodo zastupnici, u oba dva slučaja, znači radi se o dokumentima koje Republika Hrvatske usvaja bez pregovora. To su dokumenti koji su prethodno usvojeni od svih zemalja članica i njima će pristupati sve buduće članice. U ovom konkretnom slučaju, znači radi se o našim, našoj obvezi državnih institucija i korporacija koje imaju, istraživačkih instituta koje su u svom djelokrugu rada imaju podatke koji bi se ticali nacionalne sigurnosti. I uzajamnoj razmjeni sa takvim sličnim institucijama i zemljama članicama i samog NATO-a. Ovi konkretni sporazumi su i u kontekstu naše mogućnosti plasmana naših industrijskih i istraživačkih proizvoda na planu vojne industrije. Znači, uvelike radi se o preduvjetima koji omogućavaju puno funkcioniranje Republike Hrvatske kao članice NATO-a i osiguravanju svih potrebnih elemenata i izvlačenja sve potrebne koristi koje proizlaze iz članstva. U ovom slučaju na vojno-industrijskom planu i na planu istraživanja i razvoja u obrambene svrhe čime znači postupno Republika Hrvatska postaje korisnik svih beneficija koji proizlaze iz članstva. Koristim priliku najaviti još neke uz zakone i sporazume koji se tiču pravne stečevine NATO-a, a čiji su i ova dva sporazuma dio. Postoji još jedna količina sporazuma koja će postupno dolaziti na usvajanje Hrvatskom saboru. Gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo, evo ja ću ... [[Govornik se ne razumije.]] s vašim dopuštenjem.
Hvala lijepa. Odbor za zakonodavstvo? Odbor za obranu? Otvaram raspravu. Klub zastupnika HNS-a, gospođa zastupnica Danica Hursa. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovani predlagatelji zakona, kolegice i kolege. Eto ja ću na samom početku reći da će zastupnici Hrvatske narodne stranke podržati oba dva prijedloga zakona, a samo nekoliko rečenica reći ću o zaštiti tajnosti izuma. Republika je Hrvatska od, kao što znamo od 1. travnja 2009. punopravna članica NATO-a. Članice NATO-a su osigurale međusobnu zaštitu tajnosti izuma koje se odnose na obranu i za koje su podnesene prijave patenata. Problematika se precizirala sporazumom koji je potpisan 21. rujna 1960. godine u Parizu i čini dio pravne stečevine NATO-a. Zbog nastavka međunarodne obrambene suradnje Republike Hrvatske u okviru NATO-a potrebno je ovim Prijedlogom zakona potvrditi spomenuti sporazum. I kao što sam na početku rekla klub HNS-a će podržati oba dva prijedloga.
Hvala lijepa. Gospodin zastupnik Niko Rebić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Ulaskom u NATO i postavši punopravna članica Republika Hrvatska je ostvarila i jedan od najvažnijih vanjsko-političkih i sigurnosnih ciljeva. Sama ta činjenica dovoljno govori da se od Republike Hrvatske očekuje da prihvati i donese određeni broj međunarodnih ugovora koji čine dio pravne stečevine NATO-a uključujući i tehničke sporazume za koje je potrebno provođenje unutarnjih pravnih postupaka u vremenu koje je pred nama. Zemlje članice NATO-a potvrdile su Sporazum za uzajamnu zaštitu tajnosti za koje su podnesene prijave patenata u Parizu 21. rujna '60. godine želeći potaknuti gospodarsku suradnju između njihovih Vlada onako kako je regulirano ugovorom održavajući i razvijajući sredstvima neprekidne i učinkovite samopomoći njihove pojedinačne i kolektivne sposobnosti da se odupru oružanom napadu. Smatrajući da se određivanje tajnosti koje se odnosi na obranu u jednoj od zemalja organizacije Sjevernoatlantskog ugovora ima obično za posljedicu kada je za patent podnesena prijava ili je priznat zabranu prijave patenata za isti izum u drugim zemljama uključujući i zemlje NATO saveza. Smatrajući da teritorijalno ograničenje koje proizlazi iz ove zabrane može uzrokovati štetu podnositeljima prijave patenta i nepovoljno utjecati na gospodarsku suradnju između članica saveza. Smatrajući da uzajamnu pomoć čini poželjnom uzajamno priopćavanje podataka o izumima koji se odnose na obranu, te da u nekim slučajevima takvo priopćavanje može biti ometano ovom zabranom. Ukoliko Vlada od koje potječe zabrana spremna odobriti podnošenje prijave patenta u jednoj ili više zemalja NATO-a pod uvjetom da Vlade svih zemalja odrede tajnost izuma ona neće moći odbiti, odrediti tajnost. Nadalje, smatrajući da su Vlade stranka ugovora potvrđujući ovaj sporazum između sebe osigurale uzajamnu zaštitu i čuvanje klasificiranih podataka koje mogu razmjenjivati sporazum nadalje uređuje i pitanje odricanja od zahtjeva za naknadu gubitka ili štete koja je nastala zbog određivanja tajnosti izuma, te uklanjanje mjera zaštite tajnosti na zahtjev izvorišne Vlade u državama NATO-a. Da bi Republika Hrvatska postala strankom sporazuma za uzajamnu zaštitu tajnosti izuma koji se odnose na obranu i za koje su podnesene prijave patenata, potrebno je provesti postupak potvrđivanja ovog sporazuma, čime će Republika Hrvatska ispuniti unutarnje pravne uvjete za primjenu njegovih odredaba kako bi se osigurale međusobna zaštita tajnosti izuma koji se odnosi na obranu između Republike Hrvatske i ostalih članica NATO saveza. Zbog svega navedenog podržat ću ovaj prijedlog zakona.
Hvala. Gospodin zastupnik Mato Bilonjić. Izvolite.
Hvala. Gospodine potpredsjedniče, dražvni tajniče. Pa ovi … [[Govornik se ne razumije.]] zaštitu tajnosti izuma za koje su zaprimljene prijave patenata, znači zaštitu istraživanja, razvoja, proizvodnje, vojne opreme i materijala, tehnički podaci, izum, crteži i tehnološka znanja. Naime, Republika Hrvatska zasigurno, industrija hrvatska za potrebe vojske ima što zaštititi, jer moramo kazati da trenutno u Afganistanu naši pripadnici su obučeni sa preko 70% opreme koja je proizvedena, koju je proizvela hrvatska industrija, a svakako se priprema i proširenje svega toga. Prije nego što smo ušli u europsku, u NATO govorilo se da ulazimo u NATO da bi kupovali opremu od bogatih i već tada članica NATO-a, a danas možemo utvrditi da hrvatski vojnik ima domaću proizvodnju i da nosi znači maskirnu odoru, jakne, košulje, vjetrovke koje se šiju kod nas u Čakovcu, svečanu i radnu odoru u Varaždinu u Varteksu, šatore i svu opremu, šatorski kreveti, madraci, vojne čizme koje se proizvode u Borovu, zaštitni borbeni prsluk, zaštita od streljiva i nadomjestak za, znači štitnici za ruke, spremnici za radio uređaje, spremnici za zaštitnu masku, nosače streljiva, nosače granata, posude za vodu. Ono što je za pohvaliti se i kazati jurišna puška, streljivo, koja koristi streljivo 5-56 i hrvatski samokres od 2000., projekt proizvodnja puške i streljiva omogućuje uposlenje preko 5 stotina novih radnika. Imamo vlastite brodove za potrebe ratne mornarice, patrolne brodove koji se vez izvoze u Libiju, minolovce Korčula … [[Govornik se ne razumije.]] 51. Imamo novi protuzračni sustav za srednju visinu … [[Govornik se ne razumije.]] i ručni bacač granata RBG6 dvije 40 milimetara, a u planu je proizvodnja automatskoga. Ono na što se možemo osvrnuti i ponositi svakako veliki gigant koji na žalost ovih dana i ovih mjeseci zbog velike krize u cijelom svijetu nije baš u potpunom pogonu je Đuro Đaković koji je proizvodio prije rata i dan danas može proizvoditi znači tenkove 84, … [[Govornik se ne razumije.]] koji je za prije rata izvozio za Kuvajt i vršio modernizaciju i još je aktivna modernizacija 150 tenkova za Kuvajt M84 a potrebna je proizvodnja. Za modernizaciju jednog tenka M84 da bude D, da bude AB, ne da se izdvaja cirka 1 milijun kuna, milijun dolara, a za proizvodnju novoga oko 2 i pol milijuna dolara. Isto tako znači imamo oklopno vozilo koje će se raditi 8 puta 8 … [[Govornik se ne razumije.]] u Slavonskom Brodu. Valja napomenuti da i domaća poljoprivreda i gospodarstvo opskrbljuje Hrvatsku vojsku na terenu sa cjelodnevnim suhim obrokom koje proizvode naše firme kao što su Podravka, Zvečevo, … [[Govornik se ne razumije.]] , Pliva, Zvijezda, itd. Znači idemo ka tome da jednostavno proizvedemo sve za potrebe hrvatskog vojnika kako u Republici Hrvatskoj, tako i na samom terenu. I pretpostavke su da ćemo idućih 10 godina da se planira na vojnom programu da se može uposliti između 5 i 6 tisuća radnika za tu proizvodnju, ne samo za potrebe hrvatskog vojnika u Republici Hrvatskoj, nego za izvoz. I svakako ovaj, ova oba sporazuma su za pohvaliti jer Hrvatska gospodarstvo ima što zaštititi. Hvala.
Hvala. Potpredsjednica Doma, gospođa zastupnica Željka Antunović. Izvolite.
Hvala lijepo. Ma samo nekoliko rečenica, jer mislim da je ovo dobra prilika da se nešto kaže o interesima Republike Hrvatske, do kojih dolazimo postepeno, a posljedica su ulaska u NATO savez. Naime kad se pogledaju ovi materijali onda su oni tako prilično suhoparni i samo oni koji se možda bave zaštitom patenata ili nekim drugim specifičnim poslovima, shvatit će točno o čemu se radi. Međutim ja bih htjela reći samo nekoliko rečenica upravo o političkim aspektima. Naime Hrvatska je ušla u NATO savez. Hrvatska je u NATO savez ušla zbog svojih obrambenih i sigurnosnih razloga, o tome je bilo puno riječi, iako mislim da javnost i građanima koji nisu imali priliku reći šta o tome misle još nije jasno koje su koristi, a koji su troškovi našeg ulaska tamo. Mislim da upravo ovim postupkom, ovim postupcima koji se sad događaju gdje mi prihvaćamo neke sporazume, ali ne samo sporazume nego i standarde koji vrijede za NATO savez, da na taj način prihvaćanjem tih standarda unapređujemo i svoju obrambenu i sigurnosnu strukturu. Ono što mene u svemu tome muči je pitanje da li smo mi doista u stanju, ne samo prihvatiti ove sporazume, nego i oživotvoriti ih u našem obrambenom i sigurnosnom sustavu. Da li mi samo formalno, pravno uvodimo ove sporazume u naš pravni sustav ili će odredbe tih sporazuma, pravila po kojima NATO funkcionira oživotvoriti ih u našem, u Republici Hrvatskoj, odnosno u našim sustavima. Trebat će puno napora za to. Trebat će puno angažmana, onih ljudskih potencijala koje imamo u oružanim snagama, u Ministarstvu obrane i na svim ostalim mjestima kojih se tiču ovi propisi, ali isto tako treba uzeti u obzir i objektivne poteškoće s kojima se naš obrambeno-sigurnosni sustav susreće, koji su prije svega materijalne naravi. Bez obzira što za usvajanje ovih zakona nije potrebno osigurati dodatna materijalna sredstva za oživotvorenje ovih propisa itekako je potrebno ulagati sredstva jer ako to ne budemo radili onda će ovo ostati samo još jedan od dobrih propisa koje ćemo djelomično ili manje djelomično primjenjivati. Eto, prilika samo da ukažem na to da moramo biti svjesni toga da se stvari neće odvijati same po sebi. Da naš ulazak u NATO savez i donošenje, ulaženje u ove sporazume, neće sami po sebi osigurati kvalitativne iskorake i koristi niti za one koji su inovatori ili izumitelji i bave se ovim područjem, niti će sama razmjena ovih tehničkih podataka nešto značiti ako ne budemo stalno ulagali u taj sustav. Naravno, sukladno mogućnostima i dogovorenim, jasno dogovorenim, prioritetima na razini državnog proračuna i RH. Hvala.
Hvala. Gospodin zastupnik Zdenko Franić. Izvolite.
Štovani gospodine potpredsjedniče, štovani gospodine državni tajniče, štovane kolegice i kolege zastupnici. Sa političkog aspekta se radi o izuzetno važnom sporazumu budući da mi usklađujemo naš pravni sustav sa pravnom stečevinom NATO-a koji je već odavna isključio vojne, prerastao u političko-vojnu organizaciju. Ova tematika je vrlo složena budući da povezuje vojnu problematiku, sigurnosnu problematiku. Dakle, stupove na kojima počiva europska sigurnosna i obrambena politika sa znanošću i tehnologijom. Dobro je da uređujemo naše pravno područje na način kako je to uređeno u državama članicama NATO-a. Međutim, tu se otvara određeni broj pitanja i nedoumica. Prvenstveno to je nedovoljno korištenje potencijala naših razvojnih i istraživačkih institucija, fakulteta pa i razvojnih institucija, instituta koji još uvijek su preostali u hrvatskom gospodarstvu. Dobro je da je naš Državni zavod za intelektualno vlasništvo potpisao ugovor o suradnji na području patenata tako da se i prijavom našem Državnom zavodu za intelektualno vlasništvo može podnijeti prijava i Međunarodnom uredu svjetske organizacije za intelektualno vlasništvo. I na taj način zaštiti potencijalni patent ne samo u Hrvatskoj nego i u najvažnijim gospodarskim zemljama svijeta. Međutim, postavlja se pitanje koliko toga zaista u praksi ima? Naime, vrlo je trnovit put od ideje pa do prijave patenta. Makar on imao i izuzetnu potencijalnu važnost za obranu. Ja sad govorim sa hrvatskog aspekta. Pa i kada čitate evo upute u Državnom zavodu za intelektualno vlasništvo se i tu postavlja dvojba da li recimo je podnošenje patenta najbolji izbor ili se može ta ideja na neki drugi način zaštiti? U RH bi trebalo uspostaviti puno bolju suradnju između Ministarstva obrane i Ministarstva znanosti, tehnologije, obrazovanja i športa. Pogotovo na ovom segmentu. NATO nudi i znanstvene programe kao što su znanost, Science for piece - znanost za mir, međutim to se u RH nedovoljno percipira i nedovoljno koriste mogućnosti. U praksi se dešava da hrvatski znanstvenici svoja istraživanja zbog tako uređenog sustava pri napredovanju u znanstvenim zvanjima publiciraju u međunarodnim časopisima, posebice u onim koji su referirani, indeksirani u bazi "Current Contents" i na taj način svoja istraživanja besplatno stavljaju na dispoziciju međunarodnoj javnosti i na taj način su mnoge ideje izgubljene za potencijalnu uporabu u RH. Ministarstvo obrane bi trebalo razviti učinkovitiji mehanizam prepoznavanja potencijalno važnih istraživanja, a posebice rezultata takvih istraživanja u Hrvatskoj znanstveno akademskoj zajednici i aktivno djelovati kako bi se određene ideje komercijalizirale, zaštitile. Nadam se sukladno ovim zakonima koje mi sada raspravljamo i koje ćemo prihvatiti. Druga stvar jest da u RH infrastruktura kvalitete je još nažalost nedovoljno uređena. To sam rekao nešto i u prethodnoj raspravi. Pa mi smo bili jedna od zadnjih zemalja u Europi koja je prihvatila Konvenciju o metru. Kako možemo očekivati da sa tako slabom infrastrukturom uopće možemo imati vrhunska istraživanja primjerice u nanotehnologiji? Evo, raspravili smo i Plan zaštite potrošača u kojem je Ministarstvo gospodarstva se obvezalo da će se donijeti i uredba o mjernim jedinicama sukladno novoj direktivi EU pa se to još nije opredmetilo. Tako da naši vrhunski laboratoriji, primjerice za vlagu, koji imaju ponajbolje mjerne sposobnosti u svjetskim i europskim okvirima na neki način ilegalno djeluju jer ne posluju u skladu sa važećim uredbama u Republici Hrvatskoj. To je dakle paradoksalno. Mi moramo u Republici Hrvatskoj daleko više napora potrošiti na usklađivanje sustava vezano uz preuzimanje preostalih međunarodnih normi za koje smo se obvezali da ćemo u trenutku ulaska Republike Hrvatske u Europsku uniju prihvatiti 85%, a nismo još niti blizu tom našem cilju. Moramo urediti tehničko zakonodavstvo kako bismo znanstvenim laboratorijima, razvojnim laboratorijima olakšali njihov posao. Moramo educirati znanstvenike i tehničare da se aktivnije angažiraju u zaštiti svojih istraživanja. Ministarstvo znanosti mora razmisliti o drugom načinu stimuliranja, napredovanja u znanstvenim znanjima osim objavljivanja u prestižnim časopisima jer na taj način destimuliraju istraživače da svoj rad na neki drugi način zaštite i prezentiraju. I konačno interakcija između Ministarstva znanosti i Ministarstva obrane se mora poboljšati na učinkovitost i zadovoljstvo cjelokupnog sustava u Republici Hrvatskoj i dakle usklađivanju sa sustavom i pravnom stečevinom Sjevernoatlantskog saveza. Sa zadovoljstvo valja podržati ove zakone ali i razmisliti o načinu aktivnijeg uključivanja Hrvatske akademsko znanstvene zajednice prema prijenosu njihovih znanja i vještina, ne samo prema gospodarstvu nego prema cjelokupnom sustavu Hrvatske sigurnosne i obrambene politike. Hvala.
Hvala. Gospodin zastupnik MIljenko Dorić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Vrlo kratko, obzirom da smo već ispred Kluba HNS-a iznijeli naš stav u svezi ova dva prijedloga zakona, ja bih samo htio nastaviti ono što je gospodin Franić spomenuo uz druge i drugačije mogućnosti korištenja podataka vezanih uz tehničke karakteristike određene opreme i materijala. Ovo nije samo kolegice i kolege vojno pitanje, želio sam naglasiti da je ovo istovremeno pitanje tehnološkog razvoja ovo je ujedno pitanje i gospodarskog pitanja, jer se ti podaci mogu dakako koristiti u dogovoru sa tim državama od kojih ćemo moći potraživati takve podatke, moći jasno u suradnji s njima neke projekte možda zajednički nastaviti. Što je izuzetno važno i mislim da to treba također tako tumačiti. Ovo nije samo vezano uz obvezu da onemogućimo curenje podataka, što je jedan na žalost, jedna margina koja nas ne krasi u Hrvatskoj previše, ali svakako bi morali pogotovo vi u Ministarstvu obrane kada god netko uzima takve tehničke podatke ga upozoriti na ovaj Sporazum, on ga mora dobiti, ne smije se dogoditi da odšteta na koncu bude daleko veća od one koristi koje očekujemo u sustavu diobe takvih informacija. Prema tome, kao znanstvenik ja sam inače oduševljen činjenicom da čim smo ušli u NATO mnogi su naši kolege znanstvenici iz različitih područja se prijavili na natječaje za NATO-ve projekte, i mnogi su ih dobili, i mi već sudjelujemo recimo tako u tom intelektualnom vlasništvu NATO-a sa našim doprinosom što je vrlo značajno i mislim da se s time možemo pohvaliti. Može čak vama gospodine državni tajniče i prijedlog da možda vi upozorite neke institucije koje nisu svjesne te mogućnosti, jer ja sam sa nekim kolegama razgovarao sa nekim znanstvenim institucijama oni ne znaju za tu mogućnost, a bave se djelatnostima koje su vrlo bliske. Naime, široko je znanstveno područje za koje je NATO zainteresiran, od biološkog oružja, kemijskog, mehaničkih, tehničkih i drugih karakteristika pojedinih materijala, oružja itd. Prema tome, to je jedno područje gdje čini mi se Hrvatska može i treba dati puno veći doprinos nego što sada dajemo, i na koncu će time se ugled naše zemlje u toj organizaciji značajno mijenjati u našu korist. Prema tome samo jedna zamolba dajmo učinimo sve da dođemo do tih podataka gdje su nam potrebni, da jasno osiguramo da podaci uistinu ne budu zloupotrebljeni, da ne cure itd., i da ih koristimo ne samo u vojne već i u tehnološke i gospodarske svrhe. Hvala lijepo.
Hvala. Završni osvrt, državni tajnik u Ministarstvu obrane Pjer Šimunović. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo zastupnici. Na prvom mjestu zahvaljujem na riječima potpore u ovim važnim sporazumima, od strane Vlade, od strane Ministarstva obrane želio bih iskoristiti ovu priliku da u punoj mjeri potvrdim važnost koju pridajemo provedbi u svim aspektima ovakvih sporazuma i iskorištavanju svih beneficija koje proizlaze iz članstva u NATO. Ovdje govorim na prvom mjestu na planu istraživanja i razvoja i na planu vojne industrije u smislu sudjelovanja u projektima koje zemlje članice i sam NATO provode. I spomenuti su programi NATO-vi „Znanost za mir“, podsjećam da je Republika Hrvatske, točnije niz istraživačkih instituta, organizacija sudjelovao u mnogim projektima za koje su oni dobili natječaje u NATO-u, i prije nego što je Republika Hrvatska postala članica sjećam se nekoliko važnih projekata na planu osiguranja opskrbe vodom, osiguranja kritične komunikacijske infrastrukture, sofisticiranih modela liječenja posttraumatskog poremećaja. Tako da u tome se sudjelovalo i u tome će se definitivno više sudjelovati i u tome definitivno više sudjelujemo kao članica NATO-a. MI sa svoje strane poduzimamo sve napore da uključimo Hrvatsku u znanstveno istraživačku zajednicu u sve projekte koji se na ovom polju otvaraju. Nedavno smo upravo kod nas u Ministarstvu obrane održali jedan sastanak sa stručnjacima NATO-a o jednom vrlo sofisticiranom projektu NATO-a na kojoj su sudjelovali i predstavnici Hrvatske znanstveno istraživačke zajednice koji u slučaju našeg uključivanja na ovaj ili onaj način imaju i industrije i vojne industrije mogu sudjelovati na takvim projektima tako da definitivno u punoj mjeri shvaćamo ove sporazume koje imate pred sobom shvaćamo kao obvezu polaganja pune pozornosti implementacije tih sporazuma u svim njihovim dimenzijama, posebno u onima koje donose korist hrvatskoj znanstvenoj istraživačkoj zajednici i hrvatskoj ekonomiji ... posebno u onim aspektima kada se radi o sudjelovanju u natječajima NATO-a. Naime, ovi sporazumi jačaju našu sposobnost sudjelovanja u tim natječajima. Podsjećam da je Ministarstvo obrane zajedno sa Ministarstvom gospodarstva upravo pokrenulo takvu jednu inicijativu da se hrvatske tvrtke koje imaju sposobnost da sudjeluju na natječajima NATO. Ne radi se samo o vojnoj industriji, radi se o potrebama opskrbe NATO-a u raznim zemljama članicama u raznim aspektima od proizvoda i usluga koji nemaju nužno i isključivo vojnu implikaciju, tako da je u tom smislu lansiran jedan webside sa svim potrebnim informacijama. Tako da definitivno ulažemo sve potrebe i napore kao bismo ponavljam od članstva u NATO-u imali koristi kao država kroz sve segmente djelovanja države i društva. Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče.
Hvala. Zaključujem raspravu o ova dva konačna prijedloga zakona.
Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju NATO Sporazuma o priopćavanju tehničkih podataka u obrambene svrhe, hitni postupak, P.Z. br. 512, predlagatelj: Vlada Republike Hrvatske Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju NATO Sporazuma o priopćavanju tehničkih podataka u obrambene svrhe. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj prijedlog zakona o potvrđivanju NATO Sporazuma je prihvaćen većinom glasova sa 109 glasova za i 1 glas suzdržan, ništa protiv.
Za točke 17., 18., i 19. nema uvjeta nisu raspravila radna tijela, ni dala mišljena Vlada u pogledu 18.c i 19.c. Sada idemo na točku 20 - Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Kaznenog zakona, prvo čitanje Predlagatelj Klub zastupnika SDP-a. Raspravu su proveli Odbori za zakonodavstvo, pravosuđe, rad i socijalno partnerstvo, unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost. Vlada je dostavila mišljenje. Predstavnica predlagatelja gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege. Klub SDP-a podnoseći ovaj prijedlog zakona želi koliko toliko zaustaviti dramu hrvatskog radnika. Što želimo ovim izmjenama Kaznenog zakona? Želimo predvidjeti da je neisplata plaće kazneno djelo. Ono što smo bili sačinili dok smo bili u mogućnosti obnašanja vlasti pa smo takve izmjene i donijeli 11. srpnja 2003. godine koje su objavljenje u Narodnim novinama. Nažalost, HDZ tada nije glasovao za ove promjene. Nakon toga zakon je taj ukinut. I danas smo tu gdje jesmo. U kakvoj smo to situaciji? Jeli Hrvatska zemlja apsurda? Imamo situaciju, činjenicu da ljudi ne rade a primaju plaću, a desetine već sada tisuća ljudi rade a ne primaju plaću. Pa kakav je to apsurd, ne raditi a primati plaću, a raditi a primati plaću. I Vlada se pravi kao Helen Keller gluha, nijema i slijepa da to briga njezina nije. Poznati je slučaj gospodina koji je iz Australije došao pa povremeno nešto tamo radio u HDZ-u dobro da ste ga udaljili, primao je plaću od HEP-a, od državne firme. A gospodin Luka Marojica tvrdi da po njegovim podacima i informacijama još 50-ak ljudi ima takvih, još 50-ak Buljubašića ima koji tamo ne rade a primaju plaću. Ali HEP je u poteškoćama ljudima i to onima koji rade u drugim tvrtkama, koji rade a nisu primali plaću morat će platiti povećanje struje jer HEP je u teškoćama. Ljudi ovo su ozbiljne stvari, ovo su stvari oko kojih Hrvatska mora dati odgovor. Ovo su stvari nacionalne sigurnosti, o ovome ovisi hoće li nas biti ili nas neće biti. Položaj radnika u Hrvatskoj. O toj drami mi ovdje socijaldemokrati danas ćemo progovoriti i tražimo vašu suglasnost za to. Jer bez toga nema donošenja ovakvih izmjena. One su hitne naravi. Ne samo što tada niste glasovali zato. Kako je danas mišljenje Vlade na ovaj naš prijedlog zakona? Vlada kaže da bi izmjene Kaznenog zakona u ovom pravcu mogle ugroziti pravnu sigurnost. Pa čiju molim vas pravnu sigurnost? Jel onih kapitalističkih baruna koji po svojom nahođenju odlučuju hoće li uopće radnika platiti i koliko će ga platiti. Jel i njihovu pravnu sigurnost. Ima još stvari kako Vlada tumači. Da treba jedna velika teoretska rasprava o ovom prijedlogu o tome da radnika treba platiti da ili ne treba velika teoretska rasprava, dubiozna, studiozna razmatranja. Pa jednostavno ne možete vjerovati. Previše je to i od ove Vlade. Sve su epohe od antike do danas imale svoju koncepciju čovjeka i radnika i njegovog mjesta i položaja u njoj. Svaka se razlikovala, a nikada taj položaj nije bio sretan, pa su se tako i epohe nazivale. Ali kako nazvati ovaj sustav. Neki mediji nazivaju to robovlasničkim sustavom. Ali u robovlasničkom sustavu imao je taj rob nešto odjeće, nešto i hrane da bi uopće mogao preživjeti i raditi i neku nadstrešnicu ili potleušicu gdje je mogao glavu sakriti i od žege i od kiše. Ali danas ne. On nema plaću, on radi i šuti, ali kada dođe kući sve račune mora platiti i to državnim poduzećima od te iste države od koje ne dobiva nikakvu zaštitu, a poreze plaćati on mora. Pa gospodo 87% ima katolika ima u ovoj zemlji, a neisplata plaća radniku govorile su mnoge papinske enciklike o tome, da je to grijeh koji vapije od zemlje do neba. Ali kakve to veze ima? Očito gospodi iz HDZ-a i dosadno o ovome slušati. U Hrvatskoj dakle o različitim podacima ima blizu 70 tisuća sada takvih ljudi. Mogu napomenuti da ih je do 2000. godine bilo čak 170 tisuća ljudi koji su radili a nisu imali plaću. Sama najava da će biti donesen ovakav zakon koji smo onda 2003. godine i donijeli smanjila je taj broj na jednu beznačajnu i gotovo prihvatljivu mjeru. Dakle, o tome i o sudbini radnika u Hrvatskoj prije nekoliko godina raspravljala je i međunarodna organizacija u Zürichu pa su zaključci te međunarodne organizacije u Zürichu bili takvi da je malo gdje u Europi moguće i da je radnik spreman raditi tako puno za tako malu plaću, za tako malo prava. Posebno su prava bila apostrofirana. Kakav je položaj tog današnjeg radnika? Radi i šuti. Boji se uopće tražiti svoja prava da ne bi izgubio kakav takav posao a mi svakog dana nema tjedna da ne donesemo kakvu političku konvenciju o pustim političkim pravima čovjeka. Pa kakva politička prava, kakva prava se mogu ostvariti čovjek koji nema kruha!? Ekonomska prava, ekonomska sloboda je temelj toga. Dakle, hrvatsko radništvo je rekla bih do jučer bilo ustrašeno i prestrašeno ali to su ljudi gospodo iz Vlade i vi vladajući koji se više ne boje jer više nemaju što izgubiti. I samo čovjek koji ima previše ili onaj koji nema ništa ne boji se. To su ljudi koji dolaze i ne plaše se više vladajućih. Ne plaše se više čak ni poslodavaca. Ti robovi u poduzećima mogu, što mogu izgubiti. Mogu izgubiti samo lance. Ti ljudi rade uglavnom u privatnom sektoru, u uslužnim djelatnostima, u obrtima, u trgovini gdje nisu sindikalno organizirani. Ne samo da ne dobivaju plaću, a u slučaju ako i dobivaju plaću ne dobivaju ono što bi trebali dobiti. Ne dobivaju dodatke, ne dobivaju rad, isplatu za prekovremeni rad, za rad nedjeljom, za rad blagdanima, dio plaće dobivaju na stolu, dio plaće dobivaju ispod stola i na taj način osiromašuju se i naši fondovi i na kraju krajeva osiromašuje se i sama država. Ne isplaćuju im se doprinosi. Taj broj je bio negdje u odnosu na blokirane tvrtke skoro 40% za 2008. godinu a u odnosu na 2008. godinu do danas iznosi čak alarmantnih 60%. Ali vidite, burza rada rođaka, prijatelja, kumova i nećaka radi i dok kažem svjetske burze propadaju ovdje burza ta zapošljavanja radi i dalje i užarena je. 150 tisuća je novo zaposlenih, čitava jedna armada u javnom sektoru oni koji su sjeli na državni proračun. Od 2005. do današnjega skoro 150 tisuća ljudi. U isto vrijeme kad Vlada dođe ovdje i plače nad sudbinom kako imamo vojsku slabo plaćenih činovnika. Neefikasna uprava ali i dalje su ovo. Čiji su to glasači? Svakome je jasno zbog čega se oni zapošljavaju. Dakle, u onim uvjetima kad bi mi u 21. stoljeću morali govoriti o pravednoj plaći nema nikakve plaće i to je jedan bauk koji se ponovo ozbiljno nadvio nad Hrvatskom. Radnik bi trebao imati takvu plaću da od nje može uzdržavati svoju obitelj, pravo na obiteljsku plaću. Radnika se ne može tretirati i ne smije tretirati kao stvar, kao roba jer rad nije samo zadovoljenje potreba i životnih potreba. Radom se i postaje u sve većoj mjeri čovjek. Čovjek bez rada, čovjek bez posla ali jednako tako i onaj koji radi a ne prima plaću. Jesu li Hrvatskoj potrebni građani svjesni svojih prava ili podanici? Naši mediji evo prije dva, tri dana progovaraju upravo o onome što sam maloprije rekla da ti ljudi više neće šutjeti. U štrajku su već nekoliko dana i turistički djelatnici jednog luksuznog dubrovačkog hotela, nisu dobili plaće od studenog. Od 310 tisuća nezaposlenih gotovo 90 tisuća ih prima neku naknadu za nezaposlene, ali kažem najveći problem je u Hrvatskoj vojska ljudi koja radi a za to mjesecima ne prima plaću. I ta brojka iz dana u dan raste. To će biti razlog vala štrajkova kojih će ovih dana preplaviti Hrvatsku. U "Uljaniku", u "TES-u", Poduzeću za proizvodnju električnih strojeva, evo prije nekoliko dana održan je dvosatni štrajk upozorenja zbog neisplate plaće još za mjesec prosinac. Nisu dobili plaće ni za siječanj no taj dug ne ispunjava zakonske uvjete za štrajk. Tako kažu. Govore mnogi kako su im isplate neredovite a po svim statističkim podacima ako jedan mjesec plati drugi se ne plati smatraju se također da nisu isplaćeni onako kako bi trebali biti. Radnici "Industrogradnje" plaće nisu dobili od rujna i svi pregovori su propali. Do te mjere je već stvar eskalirala da u štrajk se spremaju čak i nogometaši, ni oni ne dobivaju plaće. Gospodo, ja mislim da će ovaj smijeh vaš utihnuti kad ni vi odnosno kad ni mi ne budemo dobili plaću. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Imamo nekoliko ispravaka. Prvo je gospodin Davor Huška. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Kolegica Ingrid je rekla da je ova Vlada zastrašila radnike i da ne vodi brigu o radnicima. Cijelim nizom mjera u gospodarstvu upravo indirektno se utječe na to da budu osigurane plaće radnicima a cijeli niz zakona upućuje radnike na koji način mogu doći do svojih zarađenih prava. Moramo se sjetiti zaposlenika i radnika i u vrijeme dok je SDP vodio Hrvatsku, zaposlenika u školstvu, zaposlenika u zdravstvu, zaposlenika u Ministarstvu unutarnjih poslova, policajaca i svih ostalih. U to vrijeme SDP je najbolje pokazao kako treba sa radnicima i zaposlenicima i čudi me da im se sad najednom budi katolička svijest. I još jedna ispravka, u Hrvatskoj nema 87% katolika nego više od 90% naših stanovnika se izjasnilo kao katolici. Samo je pitanje koliko njih živi po katoličkim normama i principima, a mislim da i neki u ovoj sabornici su zaboravili upravo na te katoličke norme i zakone. Hvala.
Hvala. Dakle, koncentracija na ispravak. Izvolite, gospođa Božica Šolić.
Hvala lijepa, gospodine predsjedniče. Evo kolegica Antičević rekla je da ih ima oko 50 zapravo zaposlenih i ti ljudi primaju plaću da su zaposleni, a zapravo nisu prisutni na radnom mjestu. Kolegice Antičević, točno je to da je daleko daleko više zaposlenih koji primaju plaću, a ne pojavljuju se godinama na radnom mjestu. Ja ću vam reći slučaj Zagrebački holding. Preko stotinu ljudi je na platnom spisku, a ne dolaze na posao. Najsvježiji slučaj Autobusni kolodvor i gospođe koja je bila na rukovodećem mjestu u Autobusnom kolodvoru, primala je plaću od te podružnice, a zapravo radila je za SDP u Gradu Zagrebu. I sada ja vas pitam čija je to vojska glasača koja prima plaću od građana Grada Zagreba, a zapravo nisu na radnom mjestu pa molim vas pogledajte malo i zagrebački SDP što radi.
Znači, ovo je potvrda da toga ima šire nego što se mislilo. … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]] Ispravak netočnog navoda, gospodin zastupnik Ivan Bagarić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsjedniče. Kolegica Šolić je ispravila dijelom ovaj netočan navod koji se odnosi na vojsku glasača i stvarno je neprimjereno govoriti o tome za koga će netko glasovati, bio on uposlen ovako ili onako jer je glasovanje doista slobodna volja i provodi se tajno i nitko ne može nikoga nadzirati i doista nema potrebe na taj način govoriti. S druge strane, mislim da je vrlo važno ovdje, nakon ovako jednog vehementnog izlaganja kolegice kazati kako ovih 150 tisuća zaposlenih o kojima ste govorili i da među njih dakako ima ljudi koji su i u redarstvu i u zdravstvenoj struci i u znanosti i u obrazovanju i svi ti ljudi nisu neki drugi građani i drugog reda nego naši i svi oni mogu i jesu nečiji brat i sestra itd. i ni u kojem slučaju ih se ne može tako promatrati nego ih se treba promatrati kao jednu kariku, jedan instrument napretka Hrvatske i svako zapošljavanje je dobrodošlo. Hvala lijepo.
Općenito molim da se koncentriramo na ispravak navoda. To znači, ne znam po koji put ja to ponavljam, ali bez uspjeha naravno do sada, da se iskaže ispravljam taj i taj navod koji nije točan nego je točno to i to. Onda bi to moglo sličiti na ispravak netočnog navoda. Ne govorim ja to povodom vaše nego općenito jer se zlouporabljuje stalno i sustavno u mnogo slučajeva ispravak netočnog navoda, a zapravo je u većini slučajeva to replika. Nemam iluzija da će i ova moja sada opomena imati neke pozitivne efekte, ali sam dužan upozoriti na taj instrument u našem Poslovniku. Hvala lijepa. Imamo jednu obavijest. Predsjednik Odbora za gospodarstvo, gospodin Dragan Kovačević, obavještava da će se danas u 14,30 sati održati sjednica u dvorani "Josipa Jelačića". Idemo dalje. U ime kluba HDZ-a gospođa zastupnica Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Gospođo državna tajnice. Kolegice i kolege zastupnici. Klub Hrvatske demokratske zajednice neće podržati donošenje ovoga, izmjene i dopune Kaznenog zakona, jedne vrlo kratke izmjene kojom bi se postojeći Kazneni zakon Republike Hrvatske mijenjao sada po 11. put. Neće podržati donošenje ovoga zakona ne zato što smatra da je neisplata plaće radniku nešto što ne bi trebalo sankcionirat, ne zato što smatra da to nije prije svega nemoralno i nepošteno i svakako zaslužuje značajnu i veliku sankciju. Neće podržati iz razloga koji je naveden i u mišljenju Vlade, ali doista hrvatski Kazneni zakon donijet je '97. godine kao cjelovit zakonski tekst. Nakon toga pretrpio je niz izmjena, ovo sada bila bi 11. Zaista iz niza razloga nekonzistentnosti takvoga zakona, iz neravnoteže sankcija, iz preklapanja pojedinih opisa kaznenih bića, kaznenoga djela, dupliranja, potrebno je pristupit izradi jednog cjelovitog novog zakonskog teksta kako je to navedeno u mišljenju Vlade. Radna grupa je osnovana, radi se na toj izmjeni zakona i evo prema onome što smo saznali u Ministarstvu pravosuđa on bi u prvoj polovici ove godine kao nacrt trebao biti pred Vladom Republike Hrvatske. Dakle, to je razlog zašto ne podržavamo sada jednu parcijalnu jednoga članka. A ono o čemu smo čuli od predlagatelja ovdje, a to je da HDZ ne zanima što radnici ne dobivaju plaću, da mu nije stalo do radničkih prava, ja bih samo pročitala tekst, ostao mi je na klupi, ali mislim da ću ga uspjet reproducirati u cijelosti, a to je tekst članka 114. postojećeg zakona koji se sada predlaže izmijeniti, koji se nalazi u glavi XI. kaznena djela protiv slobode i prava čovjeka i građanina, pa onda pod naslovom povreda prava na rad i drugih prava iz rada u članku 114. stoji sljedeće: "Tko uskrati ili ograniči građaninu pravo na rad, slobodu rada, slobodni izbor zvanja i zaposlenja, dostupnost radnog mjesta i dužnosti svakome pod jednakim uvjetima, pravo na zaradu, prava iz zdravstvenog ili mirovinsko-invalidskog osiguranja zakonom određeno radno vrijeme i odmor, prava na posebnu zaštitu određenih skupina radnika, prava iz nezaposlenosti, pravo u vezi s porodom, materinstvom i njegom djece ili druga prava iz rada što su utvrđena zakonom, sudskom odlukom ili kolektivnim ugovorom kaznit će se zatvorom od šest mjeseci do tri godine." I dakle, taj članak zakona svakako pokriva i inkriminaciju pod koju može ići neisplata plaće radnika. Dakle, ponavljam sadašnjim Kaznenim zakonom, sadašnjom inkriminacijom članka 114. može se kazneno goniti poslodavac koji ne isplati plaću radniku. Dakle, onaj poslodavac koji nije poštivao prava iz radnoga odnosa. Ja ne odbacujem a priori, pa ni klub HDZ-a da se u sljedećoj raspravi i izmjenama Kaznenoga zakona možda specifičnije odredi opis ovog kaznenog djela, pa možda da se onda i progovori o neisplati plaće ili ne vraćanju radne knjižice. Ali i onda bi se mogli upustiti u detalje što bi to sve mogao povrijediti u radu poslodavac. Evo ja mislim da bi ovaj prijedlog za izmjenu i dopunu Kaznenog zakona trebalo uvrstiti u one prijedloge za koje Vlada odnosno resorno ministarstvo otvoreno i gdje već jedno vrijeme prikuplja sve prijedloge svih zainteresiranih koji smatraju da u postojećem Kaznenom zakonu neke inkriminacije nisu dobro opisane, nisu u skladu sa nekim drugim propisima ili bi ih na neki način trebalo poboljšati. I u tom smislu će u raspravi akceptirati se i to. Ja ne znam, možda bi predlagatelj mogao odgovoriti od kuda podaci o upravo ovom broju osoba koje ne primaju plaću, pa smo čuli da je ne znam koje godine '98. to 182000, pa je 2000. to 164. pa je onda se naglo smanjilo za vrijeme koalicijske vladavine na 32000, pa je rečeno da je to prihvatljiv broj. Za mene i za HDZ nije prihvatljiv niti jedan broj. Dakle, nebitno je li, nije nebitno dakle lošije ako je više. Ali niti 32000 ljudi koji dolaze svaki dan na posao i rade a ne dobivaju plaću nije prihvatljiv broj, pa dok i jedan radnik bude u takvoj situaciji treba naći institucionalnu mogućnost da do svoga prava dođe. Zato ne mislim baš da ovo što je bilo specifično zapriječeno Kaznenim zakonom da je to dovodilo do tolikog smanjenja ovoga broja ukoliko su to neki relevantni podaci iz relevantnih evidencija. Ovdje ne vidimo od kuda su ti podaci. Dakle, definitivno smatramo da je neisplata plaće radniku protuzakonit, nemoralan i nepošten čin. Postojeći članak Kaznenog zakona 114 omogućava i progon za ovo ponašanje poslodavca, a u sljedećem prijedlogu cjelovitog novog Nacrta Zakona o kaznenom postupku svakako ima mjesta da se eventualno i o ovoj inkriminaciji razgovara. Ne treba pozivati nas ovdje tko je s koje strane više za neka socijalna prava. Naravno, svi bismo voljeli da su maksimalna socijalna prava u najvećem mogućem iznosu. Naravno da smo svjesni toga svi mi, da ona ovise o mogućnosti proračuna i količini sredstava. Toga je bio i SDP svjestan kada je 2003. odnosno 2001. ili 2000. smanjio mnoga socijalna prava počevši od porodiljnih naknada, doplataka za djecu, plaća u javnom sektoru. Ne sjećam se da je bila utvrđena neka zagarantirana minimalna plaća i inače u gospodarstvu itd. itd. I vjerojatno je i tada bio vođen ne zluradošću prema tim kategorijama ljudi, nego mogućnošću proračuna u to vrijeme. Prema tome, bez obzira na naše želje to je limitirajući faktor. U ovom slučaju ponavljam to nema veze sa proračunom. Dakle, svakako držimo da je neisplata plaća ponavljam nepošten, nemoralan i nezakonit čin, da ga treba sankcionirati da se prema postojećem Kaznenom zakonu on može inkriminirati i sankcionirati, a predstojeće izmjene bit će vrijeme za eventualno poboljšanje ili detaljiziranje opisa ovog kaznenog djela. Hvala lijepo.
Hvala. Ispričavam se što je napravljena jedna proceduralna omaška. Trebalo je pitati ima li netko od odbora prije ovih klubova. Da li se netko javio? Nije. Ako nije onda imamo jedan ispravak gospođa Ingrid Antičević Marinović. Izvolite.
.../Govornica se naknadno uključila./... i rekla da se po postojećem zakonu može inkriminirati neisplata plaće. Kad bi tomu tako bilo onda mi ne bi ni predlagali ove izmjene. Naime, i Državno odvjetništvo i sudovi stali su na stajalište da njima nije uskraćeno pravo, nego isplata, a da to potražuje u redovnom sudskom postupku. Dakle, radniku kojem nije isplaćena plaća, nije uskraćeno pravo, ali novaca nema. I upravo zbog toga i netočno je to da ga treba ovo kazneno djelo, odnosno ovaj prijedlog precizirati jer je upravo zbog toga do te mjere preciziran da je to čak neuobičajeno da se ovakva preciznost i uskoća nalazi u ovakvom zakonu, odnosno Kaznenom zakonu. Do te mjere je precizirano upravo da bi se takvo grubo kršenje i izbjegavanje, platiti radnika mi smo upravo inkriminirali neisplatu plaće kao kazneno djelo.
Hvala. U ime kluba SDP-a, gospodin zastupnik Davorko Vidović. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Pada mi na pamet jedna anegdota za koju ne znam dakako je li istina ili nije. Kažu da je jedan čovjek sa podneblja zapadnog Balkana, iz koje od tih država, ja to ne znam, došao u Švicarsku i da je nakanio na obali Ženevskog jezera, na nekakvom prostoru ili području koje čak nije bilo ni predviđeno za gradnju izgraditi sebi kuću. I krenuo on to raditi, naravno dva dana ili tri, ne znam jedan dan kako je on to nakanio, pojavljuje se ne inspekcija, ne policija, nego veli stižu bolnička kola i odvoze čovjeka u umobolnicu. U umobolnicu ga voze, jer je u Švicarskoj nezamislivo da bi netko tko bi bio normalan čovjek išao graditi kuću na obali jezera gdje je to zabranjeno. Zašto mi ovo pada na pamet kad govorim o ovom zakonu? Pa zato što se sjećam prije 8 godina kada smo donijeli zakon koji je ukinut 2003., da sam na sličan način razmišljao Bože moj može li se, treba li se donositi u normalnoj zemlji jedan ovakav zakonski institut kao što je ovaj koji mi sad tražimo. Meni je to kao ministru koji sam onda bio nadležan za rad bilo silno neugodno jer meni nije poznato da postoji ijedna zemlja, govorim o suvremenim društvima, ne o robovlasništvu, gdje ljudi rade, a ne primaju plaću. To nije normalno. To nije normalna situacija, normalno stanje. Pita gospođa Lovrin otkud nam podatak od 192 mislim tisuće ljudi. Pa temeljem nalaza koje smo dobili o blokiranim tvrtkama, o stanju '99. koje je bilo tragično, jednako kao i ovo danas, kada je nelikvidnost bila negdje oko 16 milijardi kuna, sada je koliko znam negdje 23, 24 milijarde kuna, kada nitko nikome nije ništa plaćao i kada je zapravo stanje bilo katastrofalno u odnosu na one koji su trebali to stanje mijenjati i popravljati. Sad se 10 godina nakon toga nalazimo ponovno u istoj ili goroj situaciji, s tim da su mogućnosti za rješavanje teže nego što su bile onda. Sada više nije moguće posegnuti za novcem izvana da bi se poplaćali unutrašnji dugovi i da bi se te dubioze sanirale, kao što smo to uz velike žrtve 2000. godine i u tim godinama mi morali napraviti. To zgarište propale ekonomije 2000. godine kada je bilo taman raščišćeno, kada se taman nešto počelo raditi dogodilo se ponovno da i to što je malo izraslo na tom zgarištu ponovno zapaljeno i da sad imamo situaciju kakvu imamo. 80 tisuća ljudi ugrubo u ovom trenutku u Hrvatskoj radi ali ne prima plaću. I znate šta ću vam reći, prpošni ton, pomalo zafrkantski kojim smo počeli ovu raspravu je bezobrazan u odnosu na građane, u odnosu na tih 80 tisuća puta 3 ili 4 člana njihove obitelji. Zamislite da svako jutro oblačimo se, brijemo se, kupamo se, sjedamo na tramvaj, idemo na posao, a znamo da nećemo dobiti plaću, a mi se ovdje zafrkavamo oko toga tko je tu više ili manje kriv i tko je više ili manje napravio. Pa mi smo neodgovorni. To je nepristojno kako mi razgovaramo o važnim stvarima. I ne možete reći ja se slažem da je to nemoralno, ali mi nećemo to prihvatiti. Pa nemojte prihvatiti, donesite vi zakon. Šta ste 7 godina čekali. Šta ste 7 godina čekali ako ovo nije dobro, ako ovo nije ustavno, ako nije ovakvo ili onakvo. Ali mi imamo problem ljudi, mi imamo problem u ovoj zemlji, doista ljudi idu na posao, ne primaju plaću. I znate šta, svejedno je SDP, HDZ, IDS i koja god hoćete stranka, ovo je … [[Govornik se ne razumije.]] , ovo je poziv da se uozbiljimo, da se uozbiljimo oko tih važnih pitanja. Pa nemojmo, pa nismo mi ovdje sami zbog sebe, niti da se ovdje nadgonimo tko je bolji, tko je lošiji, tko se kome ljepše sviđa. Ajmo rješavati probleme. Pa svejedno je to bio HDZ ili SDP. Mi imamo ozbiljne probleme u ovoj zemlji. Meni ovo postaje degutantno način na koji mi razgovaramo o ozbiljnim stvarima. Ja vas molim kolegice i kolege uz ispriku, jer za malo više emocija koje unosim u ovu raspravu. Ja vas molim da doista razmislimo kako da zaštitimo one koji su objektivno slabiji na tržištu rada. To su radnici. Mi smo čak znali donositi zakone i dobre zakone i dobra rješenja. Mi smo našli mehanizme. To govorim i sebi, i ja sam bio ministar nadležan za rad. Mi smo našli efikasne mehanizme da zaštitimo ljude koji su čak imali zakonsko pravo. Pa cilj je da to riješimo. Imat ćete pomoć kao vladajuća koalicija, imat ćete pomoć sigurno od oporbe ako budemo u tom pravcu išli tražiti rješenja. Sve ono što ide u prilog da ljudi bolje žive u ovoj zemlji, da lakše snašaju teški teret krize u kojoj se nalazimo dobit će podršku. Autorstvo, licenca, nije bitna, ajmo napraviti dobro. Pojavio se prijedlog bio o jamstvenom fondu koji ove mjere, zadnje mjere koje, ne rješavaju, ali nisu loše, pa su dobile podršku. Tako ćete dobiti podršku i u pitanjima koja se tiču zaštite radnika. To su naši građani i to nema veze čak znate niti sa lijevom ili sa desnom ili ne znam kojom opcijom. To nije svjetonazorsko pitanje, to je civilizacijsko pitanje. Čak i oni koji su patrioti moraju znati da je to njihov narod koji razmišljaju, to je naš narod, to su naši građani. Ako ih ne možemo mi zaštititi kao zakonodavci, ako ih ne možemo kao vlast zaštititi tko će ih zaštiti? Oni su slabiji. Zato ovaj prijedlog zakona kojemu možemo tražiti formalne ili ovakve ili onakve prigovore, ali ta odredba da svaki onaj koji uzme radniku plaću koju je zaradio, dok ne osvijesti da je to pljačka i da ne može biti pljačka ako nekom ode i ukrade žvakaču i da zato odgovara. A da ukradeš radniku plaću 3 mjeseca, a da za to nisi kazneno odgovoran pa to nije normalno! Pa to ne treba biti školovan čovjek da se to razumije da to nije, zar to treba tumačiti? To kazneno djelo nije i nažalost to što je gospođa Lovrin rekla da se može sudskim putem istjerivat, pa dajte molim vas! Pa nemojmo na taj način, ja sam vas shvatio da u zakonu postoji mogućnost, u kaznenom zakonu, mi moramo naći način da svaki poslodavac zna ako ne platim struju kao energent, ako ne platim sirovinu koju sam upotrijebio, ne mogu raditi. Isto tako ne mogu raditi, ne mogu raditi ako ne mogu platiti radnika. kmetovi su dobivali nekakve desetine, dvanaestine ili ne znam što su dobivali, nadnice, jedino su robovi radili bez plaće. Ovo je robovski rad i to je problem. I završavam s molbom da uozbiljimo koliko je moguće ne samo ovu raspravu nego raspravu o svim važnim pitanjima i da mi se čini da je naprosto vrijeme da se jedan stil političkoga prepucavanja koji postaje pomalo iritantan. Ja ne znam kako većini ovdje, ali građanima sigurno, da zamijenimo pokušajem da konstruktivno tražimo rješenja. Ajmo to nametnut kao neka pojedinci rade ekscese, ali neka to bude dominantan ton kojim ćemo razgovarati u ovom Saboru. Oprostite ako sam docirao i ako sam možda neprimjereno vas pozvao da na taj način raspravljamo i o ovom prijedlogu zakona.
Hvala. Imamo jedan ispravak, gospođa Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Pa u ovom dojmljivom, a ja bih rekla emotivno demagoškom govoru, bilo je niz netočnosti, ali ne mogu ispraviti sve. Možda samo ovaj, da se podatak o osobama koje ne dobivaju plaću dobio iz podataka o broju radnika u blokiranim firmama. To jednostavno nije taj onda podatak nego je to krivi podatak za ovu priču. Dakle, jer je cijeli problem u tome da poslodavci ne isplaćuju plaću radnicima i u firmama kada one nisu blokirane, izvlače novac iz firme, a radnicima ne daju njihovu plaću. Kada bi ovome bilo tako, da ste taj podatak dobili iz blokiranih firmi onda on niti pod ovu predloženu inkriminaciju ne bi potpadao jer vaša predložena inkriminacija kaže: "bez opravdanog razloga". U tom slučaju bi im firma bila blokirana, ne bi mogli fizički isplatiti, ali bi to bio razlog kao što je i danas, jedan od stečajnih razloga pa se onda može pokrenuti stečaj u toj firmi. Ali hoću samo reći da taj podatak onda ne može biti točan jer je broj tih radnika koji ne dobivaju plaću onda daleko veći.
Hvala. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi je gospodin zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Ja moram priznati da sam, iako je mišljene Vlade o ovom prijedlogu zakona u pisanom obliku došlo davno ranije, očekivao promjenu stava Vlade. I da će danas predstavnica Vlade doći i reći da Vlada mijenja mišljenje i da podržava usvajanje izmjene ovog jednog članka Kaznenog zakona. Ako su ekonomske, gospodarske i socijalne situacije tada kada je Vlada svoje mišljenje pisala bile takve da je dala negativno mišljenje očekivao sam da ono što se u međuvremenu desilo bude dovoljno ozbiljan i jak argument da Vlada bar jedanput promijeni svoje mišljenje. Predložene izmjene Kaznenog zakona utvrđuju kao kazneno djelo postupanje poslodavaca kada ne isplati plaću, kada radnika ne prijavi. Kazneno djelo bi bilo i svako postupanje gdje se umanjuju, uskraćuju prava iz mirovinskog, zdravstvenog, socijalnog prava, nezaposlenosti, trudnoće, poroda i svega što je materija radno socijalnog zakonodavstva i kolektivnih ugovora. Kada je predlagatelj pisao ovaj zakon drugačije su brojke egzistirale, ali prema podacima sindikata prošli tjedan u Hrvatskoj je radilo 72 tisuće radnika, a nisu primali plaću. Možda je dio u blokiranim poduzećima, ali dio tih radnika radi u tvrtkama i firmama koje bi i mogle isplatiti plaću, ali vlasnici to ne žele jer tim novcem špekuliraju, ucjenjuju radnike. Ako brojka od 72 tisuće žena i muškaraca koji u ovom trenutku rade bez plaće, nije bio dovoljan razlog da Vlada prihvati ovaj prijedlog onda postavljam pitanje je li možda dovoljan razlog činjenica da pregledavajući izvješće Državnog inspektorata u broju pronađenih neprijavljenih radnika, a koji je godišnje uspio kontrolirati samo 8% poduzeća i poslodavaca i tamo našao 4 tisuće neprijavljenih radnika, po toj matematici negdje oko 100 tisuća ljudi u Hrvatskoj radi, a da nisu prijavljeni ni mirovinsko ni zdravstveno. To je 100 tisuća ljudi, žena i muškaraca, koji rade, koji će doći u dobnu starost za mirovinu i neće imati radni staž i koji rade na crno ne zato što je to njihov izbor nego jedini način da nešto zarađuju. Ako ni to nije bio dovoljan razlog Vladi da promijeni stajalište onda podsjećam i na ovu odredbu ako uskrati određeno radno vrijeme i odmor pa vas podsjećam na sve glupe poteze koje ste radili tobože da zaštitite radnice u trgovini kao argument da moraju raditi na blagdane i nedjeljom i da nemaju tjedni odmor. I tada smo vas upozoravali da sankcioniranje poslodavaca ako radniku uskrati dnevni, tjedni ili godišnji odmor mora u Kaznenom zakonu jasno biti upisano kao kazneno djelo. Pokušali ste Zakonom o trgovini, što je propalo, a odbijate sada i u Kaznenom zakonu utvrditi inkriminaciju kao kazneno djelo protiv onih koji radnicima i radnicama uskraćuju odmor. Dobro, nema veze što Vlada ne razumije, što se u ovoj kriznoj situaciji u Hrvatskoj dešava i što uporno odbija spoznati da su najveće žrtve radnici. I kod onih poslodavaca koji su u objektivnim poteškoćama ali i kod onih koji zloupotrebljavaju tu situaciju, razviju tu psihozu nesigurnosti, time radnike ucjenjuju, drže tobože u vjernost i strahu da će inače dobiti radnu knjižicu. E sada u tvrdnji da se po postojećoj odredbi Kaznenog zakona članka 114. to može sankcionirati, to nije istina. A ja ću to dokazati podacima državnog odvjetništva. Gospodin BAjić je prije mjesec dana ovom Saboru poslao svoje izvješće godišnje u kojem je konstatirao iz cijele glave 11. samo to da je imao 193 kaznene prijave po članku 114. Nije rekao koliko je odbacio, koliko je postupaka pokrenuo, koliko je osuđujućih presuda bilo i kakve su one bile. Zašto? Zato što po intenzivnom tumačenju državnih odvjetnika i glavnog državnog odvjetnika sadašnji članak 114. ne sankcionira na isplatu plaća tumačeći da nije uskraćeno pravo nego eto poslodavci radnicima nisu dali novac. Nije uskraćeno pravo na godišnji odmor ali ga nisu pustili na godišnji odmor. Ne uskraćuju pravo na tjedni odmor samo mu nedjelju vele da mora raditi. Pa ako državno odvjetništvo 6 godina uzastopno tako tumači postojeći članak 114. koji su to sada lumeni, pametnjakovići u Vladi koji kažu BAjiću ne ti krivo tumačiš članak 114., ne postupaš po Kaznenom zakonu, moraš sankcionirati na isplatu plaća. A BAjić uporno svake godine odgovara neću jer to tako u Zakonu ne piše. U 2005. kolegice i kolege, prema Izvješću Državnog odvjetništva Republike Hrvatske, u Republici Hrvatskoj izrečena je jedna jedina kazna zatvora zbog prekršaja prema radniku iz članka 114. Jedna jedina kazna zatvora. To su podaci koje gospođo predstavnice Vlade možete naći u knjigama godišnjih izvješća državnih odvjetništva, odvjetnika kako god želite od 2005. nadalje. 51% prijava koje dolazilo do državnih odvjetnika je bilo odbijano od strane njih. Sljedećih 18% su bile odbacujuće presude odnosno odluke sudova. Dio presuda koje je donijet bile su izrečene mjere opomene, novčanih kazni slovom i brojkom bilo je 18 novčanih kazni. Slovom i brojkom. Od 2005. jedna kazna zatvora. Sada stavimo na stranu točan podatak da je 72 tisuće radnika bez plaće. Neka ih je 72. Neka pravo na odmor uskrate samo dvjema ženama u trgovini u nedjelju, neka radnu knjižicu ne vrate jednom jedinom radniku koji bi se zaposlio kod drugog poslodavca, zar naša nije obaveza to utvrditi kao kazneno djelo. I završavam sljedećim, gospođo predstavnice Vlade, prije nekoliko dana na televiziji ste imali prilike vidjeti grupu od 40 žena, čiji poslodavac i poslodavkinja su pobjegli u svoju domovinu u Italiju, i zaključali prostore tvrtke i radne knjižice. A vi znate da bez radne knjižice te žene ne mogu niti na burzu a kamoli da se zaposle negdje drugdje. U Hrvatskoj je dakle moguće da poslodavac zaključa urede, u kasu zaključa evidenciju zaposlenika radne knjižice i država ih neće te radnike prihvatiti niti na Zavod za zapošljavanje, niti oni mogu naći drugu zaposlenje jer bez odjave koje nema tko podnijeti i radne knjižice ne može se zaposliti. A vi u ime Kluba HDZ-a gospođo Lovrin možete dalje nastaviti formalističko branjenje postojeće odredbe, u vrijeme lijepo vas pozdravljam, u ime ovih 72 tisuće radnica i radnika koji ne primaju plaću u Hrvatskoj.
Hvala. Imamo jedan ispravak, gospođa Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Dakle, ispravljam navod da Vlada odbija Kaznenim zakonom inkriminirati povredu prava na zakonom određeno radno vrijeme i odmor, odmor je ja mislim bio sporni. Gospodin Lesar opet demagoški podmeće da ja ili Klub Hrvatske demokratske zajednice ne brinemo o pravima radnika. Naprotiv mislim da nije pošteno dovoditi u zablude te iste radnike koji nemaju plaću ili kojima se osporava dnevni, godišnji ili tjedni odmor dovoditi u zabludu da je promjena ove inkriminacije čarobni štapić koji će svima dati ta prava. Ja ponavljam, čitam, postojeći važeći Kazneni zakon koji u članku 114. kaže: „Tko uskrati ili ograniči građaninu među inim pravo na zakonom određeno radno vrijeme, odmor, itd.“ dakle to danas ovdje piše i nemojmo dovoditi ljude u zabludu, a to dozvoliti izraze pametnjakovići ili ne znam što u Vladi, to što Državno odvjetništvo kaže da im nije uskraćeno pravo ili isplata, ja ne znam je li pravo na plaću, rješenje o plaći ili dobivanje plaće.
Hvala. Imamo povredu Poslovnika Dragutin Lesar izvolite.
Povrijeđen je članak 209. Poslovnika gospođa Lovrin je krivo ispravljala moj navod, rekao sam da Vlada odbija prihvatiti izmjene jedne jedine odredbe kazne zatvora, a što se zabluda tiče gospođo Lovrin vi ste u demagoškoj zabludi.
Po njenom mišljenju je ispravila vaš navod. Prema tome nema mjesta za povredu Poslovnika, ukoliko kao i do sada to tako ekstenzivno komentiramo. Sada bi u ime predlagatelja gospođa Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Dozvolite vrlo kratka objašnjenja. Ovim prijedlogom zakona Klub SDP-a traži ono što smo imali 2003. godine, da oni koji mogu isplatiti radnika, koji nisu zapale u nekakve financijske teškoće zato što im država nije platila njihovo, dakle koji su solventni, a takvih već ima desetine i desetine tisuća. Tražimo klub SDP-a smatra da je takvo ponašanje takve društvene opasnosti da mora biti uzdignuto do kaznene odgovornosti. Tražimo za takve koji se tako ponašaju neodgovorno, koji od ljudi koji su pošteno zaradili svoj kruh prave socijalne slučajeve. Ovdje se raspravljalo i dovodilo u pitanja neka socijalna davanja. Ovo nema veze sa socijalnim davanjem. Ljudi imaju svoje dostojanstvo, oni koji mogu raditi i koji imaju prilike da rade i koji rade a ne dobivaju plaću. Ne treba njima nikakva socijalna pomoć ali im treba zaštita države da se poštuju zakoni. Ali očito za određenu za ovu političku garnituru to nije društveno opasno ponašanje, da je radnik radio a nije dobio plaću. Jel po postojećem zakonodavstvu gdje je inkriminirano pravo sva radnička prava koja su također kazneno sankcionirana, ali koji ne doživljavaju adekvatni sudski progon, gdje je Državno odvjetništvo stajalo na stajalište i sudovi, gdje se poslodavci brane pa nisam ja njemu uskratio plaću, pravo na plaću, pa neka on mene tuži. Mi smo imali i takva obrazloženja od strane Vlade, izvolite na sud zato što niste dobili plaću. Tražimo za takve ljude da odu u zatvor. Kao što su bile pripreme uoči donošenja zakona 2003. sama poruka takvima je bila da se njima drastično smanjio broj ljudi. Dakle, nije došlo niti do primjene zakona, smanjio se broj tih ljudi. Zbog čega je kod nas moguće ovo što je kolega Davorko Vidović govoreći u ime kluba SDP-a rekao, zašto se tako poslodavci kod nas ponašaju? Ma jer se mogu ponašati. Jer država ne haje zato, jer ne pruža zaštitu. Država ne pruža zaštitu slabima, pruža zaštitu kapitalu. Mi svakodnevno preoblikujemo naše zakonodavstvo kako bi kapital imao nesmetani protok, zaštitu. Na to nas upozorava Europa. Europu ne interesira da mi zaštitimo našeg radnika, to je naša domaća stvar. Ali zato je gospođa Merkel to naša premijerka Kosor mora znati, da je gospođa Merkel zaštitila njemačkog radnika. Jel je tamo u Njemačkoj moguće da neki radnik radi a ne dobije plaću? Pokažite ga. Što bi se dogodilo toj tvrtki? Jeli u Italiji to moguće, jel u Švicarskoj to moguće? U kojoj je to zemlji moguće? To su ljudi koji rade, pa to su najbezočnije prevare. Pa probajte vi nešto angažirati da vam netko kući nešto popravi pa ga neplatite. Za rad još u fušu. Ali ovdje je to uobičajeno, to se uobičajilo. To je već postalo naše narodno blago, naša baština. Ljudi trebamo prekinuti taj lanac nepravde. Mnoge tvrtke, ali pazite nije to stranac posebno svjestan i savjestan i voli radnika više nego naš poslodavac. Ma ne. Pa nema tu zabune i zablude. Kako ti njemački ne samo njemački nego bilo koji strani vlasnici njihove tvrtke kada dođu ovdje ponašaju se isto ali vrlo, vrlo slično. Neka se ponašaju i neka se pokušaju ponašati u svojim matičnim zemljama. Zašto se tako ponašaju? Jer se mogu ponašati. Prema tome, dajte što bi rekao moj kolega Vidović, uozbiljimo se, pružimo zaštitu, adekvatnu zaštitu, ništa ne košta ovu državu, ne košta ništa. Državu košta nedostatak ovakvog zakona. Jer koji su radili sutra će doć u red za socijalnu pomoć, pa uzimaju kruh i opstojnost onima koji ne mogu raditi koji su fizički nemoćni da rade ili koji nemaju tu sreću da su negdje zaposleni. Pa ne može ovakvo obrazloženje Vlade da trebaju studiozno razmisliti da li da neisplatu plaće tretiraju. Ali za to vrijeme radnik mora jesti, njegova djeca moraju jesti. Dakle, ne treba nikakvog studioznog razmatranja. Treba samo malo poštenja i malo zrno soli u glavi da bi se ovo prihvatilo. Hvala lijepo.
Hvala. Državna tajnica Vesna Vučetić, u Ministarstvu pravosuđa. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, dame i gospodo. Negdje na početku mislila sam da se nema potrebe obratiti ovom cijenjenom Domu, ali ono što me je potaklo jeste činjenica da se moraju neke stvari reći naprosto onakve kakve jesu. A to je Vlada niti u jednom trenutku odbijajući ili smatrajući da u ovom trenutku se ne prihvati prijedlog SDP-a za izmjenom Kaznenog zakona nije rekla da se ta izmjena neće napraviti. Rečeno je samo da u ovom trenutku s obzirom na činjenicu da je u fazi izrade kompletno novog Kaznenog zakona nije trenutak da se ide sa još jednom ad hoc izmjenom koja bi bila 11 po redu i koja naprosto više ne bi mogla zakon ne trpi više toliko izmjena, mora se ići u novi zakon. Dakle, insinuacije da Vlada to neće i ne želi i ne može prepoznati socijalni trenutak u kojem živi naprosto ne odgovaraju istini. A činjenica jeste da radna skupina ozbiljno radi na izmjeni Kaznenog zakona i da su svi u ovoj državi pa tako naravno i SDP pozvani da na stranici Ministarstva pravosuđa koja je specijalno otvorena za sve primjedbe i prijedloge da se takav prijedlog da. A mi ja kao predstavnik Vlade mogu reći da ovo što je danas rečeno i prijedlog koji je SDP dao o kvalifikaciji toga kaznenog djela koje se očito pokazalo nedovoljno jasno u odnosu na kazneno djelu koje jeste člankom 114. Kaznenog zakona predviđeno. Ali očito su tumačenja razna i različita. Pa da bi se preciziralo tumačenje ovaj prijedlog će se uvrstiti i radna skupina će o njemu ozbiljno razmatrati u daljnjem radu. Evo, htjela sam samo toliko reći, čisto istine i nekog puta koji jeste radi. Hvala vam lijepo.
Hvala. Izvolite gospodine Franić ispravak netočnog navoda.
Evo ispravljam netočan navod štovane gospođe državne tajnice da zakoni ne trpe česte izmjene, jer evo u prvoj točki dnevnog reda smo upravo imali pri planiranju buduće zakonodavne aktivnosti pri pristupanju Republike Hrvatske u EU, primjere da se jedan te isti zakon u nepunih nekoliko mjeseci dva do tri puta izmjenjivao.
Hvala. Idemo dalje. Na redu je gospodin zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Hvala lijepo. Vidite, žalosno je zapravo, sramotno je, porazno je za jednu zemlju da ovakva tema uopće dolazi na dnevni red parlamenta jer je sramotno, žalosno i porazno da u nekoj zemlji uopće postoje ljudi koji rade a da za svoj rad ne dobivaju plaću. Porazno je da zapravo postoje robovi u Hrvatskoj jer samo rob radi bez plaće. A onda je još žalosnije i još poraznije kad se takva tema nažalost mora naći na dnevnom redu parlamenta da Vlada odbija jedan prijedlog da se kazne ti koji radnicima ne isplaćuju plaće. Vidite, ovaj zakonski prijedlog upućen je u saborsku proceduru 13. ožujka 2009. godine. Skoro godinu dana trebalo je predsjedniku Sabora da to stavi na raspravu. To je valjda nebitna tema, to je nešto sporedno kraj toliko drugih prevažnih zakona sad još raspravljati o tome da bi ljudi trebali biti plaćeni za svoj rad, to se očito ne uvažava. 90% Vladinih prijedloga koji dođu u ovaj Sabor oporba prihvaća i kad mislimo da nisu dobri nastojimo ih popraviti svojim raspravama. Kad se ne poprave do drugog čitanja popravljamo ih amandmanima ili bar nastojimo popraviti amandmanima, ali ih 90% prihvatimo, prihvatimo jer oni takvi jesu da ipak popravljaju stanje u društvu, barem to pokušavaju. Vlada ovaj zakon ne prihvaća, s time da ne kaže vi ste to loše napravili ili to ne treba napraviti nego upravo suprotno, čuli smo sad od državne tajnice Vlada smatra da to treba unijeti u Kazneni zakon ali cinično poručuje radnicima čekajte. Čekajte niste vi sad na dnevnom redu. Kad mi to sve studiozno razmotrimo da li se smije neisplatiti plaća nekome tko radi, pa šta to imate studiozno razmatrati, onda ćete vi u sklopu jedne sveobuhvatne promjene i ovo uzeti u razmatranje. To je poruka Vlade radnicima koji nemaju kruh a zaradili su ga. Ja ne znam koja količina cinizma je potrebna, bezdušnosti, potpune neosjetljivosti da je nekome tko je radio i nema novac da kupi kruh kaže e pa sad vidi to ću ja razmotriti kad dođeš na red, a trenutno nisi na redu, a nisi na redu već godinu dana od kad je ovo upućeno u saborsku proceduru da se uopće raspravi o tome. Povjerovati da postoje tu u Saboru izabrani predstavnici građana koji ne žele prihvatiti ovaj prijedlog zakona čini se nevjerojatnim, čini se potpuno nevjerojatnim. Pa ti koji su izabrali ove HDZ-ove zastupnike pa i oni ostaju bez plaće. Pa nisu oni pošteđeni ti građani samo zato što su glasali za HDZ, pa nisu zato pošteđeni. I oni ostaju bez plaće iako rade, a ti koje su oni izabrali baš ti im kažu pa šta nas briga zato što ti plaću ne dobijaš a radiš, pa šta se to nas tiče, pa mi smo tu u Saboru i imamo visoke plaće, i naša neće biti neisplaćena. To ti ljudi koji su sad izašli iz Sabornice poručuju tim istim gladnim građanima. Pa ljudi božji, pa kao da nije dosta da 500 građana ove zemlje svaki dan ostane bez posla. Kao da to nije dosta. Vi sad ne želite sankcionirati ni one koji još onom malom broju koji je ostao raditi neće isplaćivati plaće. Kao da ne vidite što se događa. Pa čovjek u Slavonskom Brodu mora provaliti u apoteku da nahrani dijete da mu ne umre od gladi. To je slika države pod upravom ove Vlade. I sada kad se tu nađe SDP da pokuša promijeniti barem dio toga, pa ne puno, barem dio, pa barem da zaprijetimo tima pa u zatvor ćeš ići čovječe božji, u zatvor ćeš ići ako radniku ne isplatiš plaću onda vi to odbijate. Pa što je vama stalo da taj čovjek ostane na slobodi? Vi znate da je prevario radnika, vi znate da mu je uskratio plaću a neobično vam je stalo da ga se ne kazni. Njega ste uzeli u zaštitu, njega lopova i prevaranta a radnike na kojima se on iživljava njih ne. Za njih baš vas briga. Njima poručujete strpite se dok to Vlada sveobuhvatno ne razmotri. Slušajte, taj cinizam se teško može slušati, to se teško može podnositi jer je to upravo neshvatljivo. Upravo je neshvatljivo da jedan ovako mali pokušaj, ovako jedan mali zahvat vi ne želite prihvatiti. Nije to samo uređenje zakonodavstva i Kaznenoga zakona. Tu se radi o opstojnosti tih obitelji. Radi se o njihovom kruhu, o njihovom pravu na hranu. E pa to im vi odbijate to. To. I reći da je razlog da ih vi nećete zaštititi, tako jedan praktičan razloga da to vama sad Vladi nije baš zgodno tako jednu malu izmjenicu sad usvojiti jer bi bilo puno zgodnije da se to kad se bude cijeli zakon mijenjao napravi. Pa kako ne shvaćate da se o kruhu radi i da je između te vaše nespretnosti ili to vama baš sad ovaj čas ne paše da ide mala izmjena i njihovog prava na kruh tako ogromna razlika da je ovo što se danas događa u Saboru, danas ovog časa kod ove rasprave i kod ovakvog stava Vlade i ovakvog ponašanja kluba HDZ-a, jedna od najvećih sramota koju jedan parlament uopće može doživjeti.
Imamo prvo jedan ispravak netočnog navoda. Gospođa Dragica Zgrebec, izvolite.
Hvala, gospodine predsjedniče. Kolega Stazić je rekao da samo u robovlasničkom društvu robovi nisu dobivali plaću. To je samo djelomično točno ili je djelomično i netočno jer je robovlasnik svoga roba minimalno nahranio da ne umre od gladi, minimalno obukao da se ne smrzne i osigurao mu je krov nad glavom. A dio naših poslodavaca to ne osigurava svojim radnicima nego ih još tjera da sami ulažu da bi radili za njega.
Imamo i replike. Prva replika je gospodin Josip Leko. Izvolite.
Hvala lijepa, gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora. Kolega Staziću, više radi javnosti, Vladin izgovor da odbije prijedlog zakona kojim se kazneno štiti isplata plaću radnika vrijeđa logiku tog radnika, vrijeđa dostojanstvo Sabora. Nakon što je Sabor imao zakonodavni stampedo gdje smo za jednu sjednicu donosili po 30 zakona i nakon što je Kazneni zakon mijenjan 11 puta, da uvodi novi standard u Hrvatski parlament na zaštiti prava radnika da dobije svoju plaću i da ta plaća bude zaštićena kaznenom odgovornošću. To je zaista nečuveno. Ako je opća pojava u Hrvatskoj, a danas je, da 70 tisuća radnika radi i to radi za koga, za privatnog poslodavca ili za državu, a ne prima plaću onda zaista ne treba uvjeravat javnost da je ovakav zakon nužan. Hvala lijepo.
Hvala. Odgovor, gospodin Nenad Stazić. Izvolite.
Kažete kolega Leko da je to nečuveno. Ma i jest nečuveno, ali mene nakon ovog današnjeg dana više ništa čudit ne može. Ničemu se ja više čuditi neću, ali ja mislim da ni ti siroti ljudi, ako itko od njih gleda ovaj prijenos Sabora, da će im konačno biti jasno o čemu se tu radi. Da će im konačno biti jasno kakvu su vladu izabrali i kako se ta Vlada prema njima odnosi. 17 puta je mijenjan taj Kazneni zakon u stvarima za koje Vlada mislim da su daleko bitnije pa npr. i kloniranje. To je za Vladu daleko bitnije hoće li se klonirati ljudi ili hoće li sugrađani njihovi, ti isti koji su tu Vladu učinili Vladom jer su je izabrali, hoće li ostati bez kruha. Nakon toga stvarno nikakvom čuđenju mjesta nema.
Replika, gospodin Boro Grubišić. Prije toga, prošlo je vrijeme za prijavu 10 minuta u 13,30 sati. Izvolite.
Hvala, gospodine predsjedniče. Kolega Stazić, vi ste govorili o robovlasničkom društvu i robovima. Zapravo hrvatsko društvo je duboko feudalizirano društvo u kojemu ta, nećemo govorit o klasi, ali radnici su ona posljednja, zadnja stepenica u tom feudalnom društvu ili ž klasa u ovom našem društvu. I na kraju krajeva vidite, odbijanje gospođe državne tajnice ili odgoda primjene ovog vašeg prijedloga SDP-a je možda i donekle taktična jer eto vidite ima i drugih alata ili instrumenata, a to su apeli Vlade i predsjednice Vlade za tim da se radnici ne otpuštaju, apeli Vlade da banke ne podižu kamate itd. Vidite imaju oni i alat apela ili priziva, poziva bankama, poslodavcima i ostalima kojim se služe u svrhu, umjesto da upotrijebe drugi alat, dakle zakon kojim se to može potpuno dobro kao što ste vi rekli i izregulirati. Spomenuli ste i Slavonski brod i slučaj provale u ljekarnu. U tom slučaju je čovjek za svoje dijete uzeo, otuđio kako se kaže, tri paketa pelena i tri kutije hrane za dijete. Pa nije to jedini slučaj u tom našem nesretnom Slavonskom brodu jer tamo dobar dio djelatnika, rekao bih na stotine pa možda i na tisuće radi, ne prima plaću ili mu se ne uplaćuju doprinosi za zdravstveno, mirovinsko itd. Tek kada ljudi idu u mirovinu ili kada potraže pomoć u zdravstvenoj ustanovi onda se ustanovi ili utvrdi da mu nije godinama uplaćivan doprinos za zdravstveno i mirovinsko osiguranje. To je jedna masovna pojava. Imate i firmu koju je spomenuo Goran Marić jučer…
Hvala.
Ban, jel tako, koja to čini. Ali što čini Vlada Republike Hrvatske? I sada ovaj zakon kaže…
Hvala.
Hvala i vama.
Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Pa možemo mi to nazvati robovlasničkim ili robovskim položajem, kako god hoćemo, feudalnim, tako svejedno. Tu je bitna činjenica, jedna nevjerojatna pojava da čovjek radi i da ga netko prevari za plaću i da zato ne odgovara. Kažete da Vlada ima svoje metode rada pa je logično da odbija ovaj prijedlog zakona jer se Vlada uglavnom vodi apeli. Apeli to je sredstvo na koji Vlada popravlja stanje radnika, nemoguće. Vidjeli smo dokle su ti apeli doveli. Vidimo svaki dan 500 novih ostaje bez kruha, 500 obitelji nema šta jesti, svaki dan ih je 500 više. Znate, evo HDZ je ponovo izašao van. Kažu da izlaze van zato što širim govor mržnje. Ponašanje mržnje je ono što Vlada i ova većina pokazuje prema nezaštićenima, obespravljenima, opljačkanima. Jer što je to drugo nego pokazati da im do tih ljudi nije nimalo stalo, da ih zapravo mrze, jer o njima neće ni raspravljati, ma neće ni slušati, a kamoli ovo prihvatiti. I velike ljubavi prema onima koji su te iste ljude opljačkali, prevarili, unizili, pokorili. Hvala.
Imamo još jednu repliku gospodin zastupnik Furio Radin. Izvolite.
Konstruktivna replika. Vi ste spomenuli gospodine Staziću, ja naravno dajem vam za pravo, ali samo kao krajnju instancu naravno to treba proći jedan sudski postupak, hapšenje, pa cijeli postupak koji onda bi trebao dovesti do zatvora. Ali znate i taj zatvor zapravo se svodi puno puta na to da ti tajkuni koji nisu plaćali svoje radnike idu, kada idu zbog drugih stvari, ne zbog toga što ne plaćaju plaće, ... [[Govornik se ne razumije.]] u zatvor. Onda vidite ih da izlaze sa televizorima. Oni nisu radili u zatvoru, izdržavali smo ih u zatvoru i cijelo ono vrijeme dok su bili, obično u istražnome samo. Znate, kada se ustanovi na primjer da je, kad se uhapsi neki mafijaš, a ovo su isto kriminalci koji ne plaćaju plaće. Oprostite, kad se uhvati neki mafijaš onda njegovo privatno vlasništvo, ne tvornica u ovom slučaju nego ono privatno, njegova vila, vila njegove žene, njegove obitelji itd. to se sve prodaje i daje se u socijalne svrhe ili se daje naravno u ovom slučaju bi se moglo dati radnicima da im se plaća plaća. Znači, bilo kojeg zatvora istražnog itd. trebalo bi sjest na njihove račune, sjest na njihove vile, na njihovo privatno. Ne na njihove tvornice koje trebaju i dalje služiti poslije radnicima i to onda na taj način barem dio toga platiti. Htio sam reći drugim riječima gospodine Stazić da ste bili nedovoljno lijevi. To je pravi ljevičarski način pristupa ovom problemu.
Hvala. Imamo i odgovor, gospodin zastupnik Nenad Stazić.
Dragi moj kolega Radin, e da je kamo sreće Vlada došla s takvim obrazloženjem i rekla je ma šta mi imamo kao Vlada od toga što će ti ljudi završiti u zatvoru. Ne valja vaš prijedlog SDP. Mi dolazimo s drugim prijedlogom da se njima uzme sva ta imovina i da se isplate radnici. Nitko sretniji od mene, ali ja to nisam čuo od predstavnika Vlade. Vi ove ljude s pravom nazivate kriminalcima, ali Vladi su oni očito mili kriminalci. Jer Vladi ne pada na pamet ni HDZ-u da ovako nešto prihvati, na pamet im ne pada. Pa oni to slušat neće kad se o tome. Oni misle da ono što ne čuju da to nije istina. Kao malo dijete kad se igra skrivača pa zažmiri, misli ako ono nikog ne vidi da ni njega nitko ne vidi. To je ponašanje parlamentarne većine u ovoj temi, osnovnoga ljudskog prava, osnovnog radničkog prava. Hvala lijepa.
Pa evo prijepodnevnu raspravu ćemo zaključiti, odnosno privremeno prekinuti, a u 15,00 sati nastavljaju sa ovom točkom dnevnog reda. I na redu je kao prvi gospodin zastupnik Boris Šprem, potom Nadica Jelaš i tako redom. Dakle, nastavak je u 15,00 sati. Dame i gospodo zastupnice i zastupnici, nastavljamo s ovom točkom dnevnog reda. Na redu je gospodin zastupnik Boris Šprem. Nema ga. Gospođa zastupnica Nadica Jelaš. Izvolite. Nema je. Gospođa zastupnica Dragica Zgrebec. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine predsjedniče, državna tajnice, kolegice i kolege. Postavlja se pitanje zašto mi upravo u ovakvoj formi predlažemo izmjenu Kaznenog zakona. Čovjek bi rekao da se radi o ekscesnom slučaju. Naš Ustav kaže da svatko ima pravo na rad i da svaki zaposleni ima pravo na zaradu kojom može osigurati sebi i obitelji slobodan i dostojan život. Dakle mi bismo kao zakonodavno tijelo morali osigurati ne samo kroz zakone, ne samo ovakvo pravo nego i njegovu realizaciju. I kad kažem da bi se moglo činiti da ovakva izmjena znači eksces, postavilo bi se pitanje pa kako kad netko ima neko pravo to pravo ne može u jednoj normalnoj demokratskoj državi realizirati. Socijalna država kakvom se mi proglašavamo i kakva je proglašena našim Ustavom zapravo bi u ovom segmentu, ekonomskom segmentu trebala značiti usklađivanje ili stvaranje skladnih odnosa između rada i kapitala i u tom smislu urediti te pravedne odnose između rada i kapitala. Na žalost takva situacija u Hrvatskoj nije. I kad kažem da takva situacija u Hrvatskoj nije, onda ću to pokušati sa nekoliko primjera i konkretizirati. Prosječna plaća hrvatskog radnika ne zadovoljava minimalne troškove života, već legendarna sindikalna košarica skuplja je od prihoda, odnosno od iznosa prosječne plaće za minimalni život četveročlane obitelji. Da se u tom smislu ništa ne poduzima ili Vlada tolerira takvu situaciju govori i podatak da smo uveli prošle godine tzv. krizni porez koji oporezuje čak i iznos koji je ispod minimalnih troškova života, iznad 3 tisuće kuna već se plaća krizni porez. I kad se tako ponaša Vlada i Parlament, zašto bi se drugačije ponašali poslodavci. Velika konkurencija i potražnja za radnim mjestom zapravo srozava plaće. S druge strane i ekonomski uvjeti za poslovanje u Hrvatskoj nisu dobri. Mi u dugom periodu nemamo pravu ekonomsku politiku, nismo utvrdili ciljeve u kojem smislu želimo razvijati hrvatsko gospodarstvo. Posljedica toga su narušeni odnosi. I kad govorimo o neisplati plaće, mi ovdje zapravo govorimo o kršenje ustavnih, ekonomskih i ljudskih prava zaposlenih u Hrvatskoj. Kaže se ta mi smo definirali Kaznenim zakonom određeno da je onaj tko uskraćuje pravo na plaću zapravo kazneno djelo. Međutim, u našem sudskom sustavu, pravosudnom sustavu jako teško dolazite do ostvarenja svojih Ustavom i zakonom zagarantiranih prava. To je i razlog što smo mi predložili da se uz već postojeće kazneno djelo, dakle uskrate prava na rad, slobodu rada itd., zapravo uvede i da je kazneno djelo ako se bez opravdanog razloga ne isplati plaća radniku u propisanom razdoblju. To je zaista u normalnim demokratskim državama ekscesna situacija da netko tko ima mogućnosti, poslodavac koji ima mogućnosti uskraćuje isplatu plaća radniku. Mi imamo situaciju da poslodavac će sve drugo namiriti, namirit će svoje osobne potrebe, ali neće platiti radnika, tretira plaću kao trošak i s obzirom da ima na izbor i mogućnost zapošljavanja radnika, zapošljava ih na određeno vrijeme, loše ih plaća i u krajnjoj konsekvenci ponekad im niti ne isplaćuje plaću. I na kraju bih se osvrnula ne samo na ovo mišljenje Vlade, nego i na obrazloženje koje je dala državna tajnica, ali i predstavnica kluba HDZ-a. Rečeno je to nije moralno ako se ne isplaćuje plaća radnicima, dakle postoji potreba da se to na određeni način uvede i u kazneno zakonodavstvo, ali eto treba vremena za to i treba kako ovdje piše stručan, nadasve stručan pristup, treba snažnu znanstvenu teoretsku podlogu. Ja zaista ne vidim nikakvog razloga što bi to trebalo znanstveno i stručno i teoretski ispitivati da bi radnik koji je odradio svoje radno vrijeme, pošteno odradio svoj posao za taj posao dobio i plaću. I ako treba vremena onda to vrijeme malo predugo traje. Mi smo ove izmjene zakona dali u proceduru 13. ožujka. Vlada je sa ovakvim obrazloženjem da se odbije zakon dala mišljenje 2. travnja 2009. godine, a do sada zapravo nemamo nikakvih naznaka što se to i u koje vrijeme i kada će desiti sa izmjenama kaznenog zakonodavstva. Sve me to podsjeća na onu priču o čovjeku koji je učio tovara da ne jede, a kad ga je naučio on je uginuo. Dakle zar zaista treba toliko vremena da se jedna tako zapravo mala izmjena u Kaznenom zakonu provede, a da je to velika zapravo zaštita onih koji rade da imaju pravo i na plaću kad su odradili svoj dio posla. Hvala lijepa.
Hvala. Imamo jednu repliku, gospodin zastupnik Boris Kunst. Izvolite.
Hvala lijepa. Kolegice Zgrebec, ja sam se javio iz tog razloga što ste nekoliko puta ponovili da Hrvatska u tom smislu nije ni demokratska, ni socijalna država po tim pojavama. Ja se potpuno s vama slažem da sigurno nije normalno u jednoj socijalnoj demokratskoj državi da netko radi, a da za to ne dobije plaću. Ali htio sam vam ukazati da to nije problem kada ste Hrvatsku toliko apostrofirali problem samo Hrvatske. Imate susjednu Sloveniju npr. gdje posebno naši ljudi koji tamo rade imaju sad strašnih problema, koja je, ajmo reći, u EU država koja, možemo govoriti da je demokratska i da je socijalna, da nije uplaćivala, tu mislim na ovu staklarnu Rogaške Slatine koja je otišla u stečaj, nije uplaćivala doprinose za radnike koji su tamo radili čak 2 godine. Tu naši najviše imaju ljudi problema jer jednostavno ne mogu neka svoja socijalna prava ostvariti jer su faktički imigranti, ovdje žive, tamo rade itd, da sad ne ulazim posebno u dubiozu tog problema. Hoću samo naglasiti da ima sigurno i drugdje problema, da ne spominjem jednu Rumunjsku. Nije dobro, sad ne bih htio da me ne shvate da se ja želim uspoređivati ili Hrvatsku uspoređivati s tim zemljama, ali ima tih pojava. Sigurno, slažem se s vama te pojave treba iskorijeniti, treba oštro kazniti one koji iskorištavaju radnike i zloupotrebljavaju, a u mogućnosti su da im isplate plaću, a ne isplaćuju i to treba drastično kažnjavati. I u tom dijelu ću ih u svojoj raspravi podržati. Ali kažem nije Hrvatska, nažalost, jedina u kojoj se eto i radi, ne isplaćuju plaće, i ne plaćaju doprinosi kao što se to eto vidjelo i u Sloveniji sad iz nedavnog primjera.
Odgovor gospođa Dragica Zgrebec, izvolite.
Ja bih željela, vjerujem da i vi kolega Kunst, i svi mi koji ovdje sjedimo i svi građani Hrvatske da je Hrvatska i socijalna i prosperitetna i u svakom smislu država u kojoj bi svatko želio živjeti, ne samo mi njezini stanovnici. I mene u ovom slučaju uopće nije briga ni za Sloveniju ni za Rumunjsku. Ja bih htjela da naši građani mogu ostvariti svoja prava, a kad im netko krši prava da vrlo brzo na sudu mogu ta prava i ostvariti. To su tekovine civilizacije i demokracije, a ako negdje ima isto takvih pojava mi se ne smijemo time miriti nego moramo se uvijek uspoređivati s onima koji su bolji od nas.
Hvala. Idemo dalje. Na redu je gospodin zastupnik Boris Kunst, izvolite.
Poštovani predsjedniče, državna tajnice, kolege zastupnici. Sigurno da ove predložene izmjene i dopune Kaznenog zakona jesu u funkciji uvođenja više reda na tržištu rada i u funkciji su zaštite radnika. I to nitko ne može osporiti. Posebno zaštite radnika od onih poslodavaca koji podržavaju rad bez plaće, znači koji jednostavno bi željeli da im radnici rade, a da im oni za to ništa ne plate. Prijedlog je da se u slučajevima kada poslodavac ne isplati plaću i kada ne prijavi radnika na mirovinsko i zdravstveno osiguranje smatra kaznenim djelom za koje bi on mogao odgovarati čak i zatvorom od 6 mjeseci do 3 godine. Normalno da bi tome prethodio istražni postupak. Iako i sada važeće odredbe Kaznenog zakona u čl. 114. o kojima je danas dosta bilo riječi ovdje predviđaju kaznu zatvora ili novčanu kaznu za one poslodavce koji krše ona pobrojana prava radnika iz tog zakona, no ovim se sigurno prijedlogom želi proširiti i za slučaj neisplate plaća. Sigurno da bi ovaj prijedlog prisilio i mnoge poslodavce da se odluče da li će svoja poduzeća, sa svojim poduzećima otići u stečaj ili će pronaći način kako da radnicima isplaćuju plaće. I to je u svakom slučaju, po meni, pozitivno. Nažalost, danas se ovdje spominjala brojka različita. Pa ajmo reći negdje cca 70 tisuća radnika koji danas rade, a ne primaju plaću. Što je u svakom slučaju veliki broj i on je porazan za Hrvatsku, posebno za ovako malu Hrvatsku, ali sjetimo se vremena da je to brojka danas znatno niža od onih vremena kada ih je bilo 150 tisuća. Kada smo razgovarali i o brojci od 150 tisuća radnika koji su radili i za to nisu primali plaću. Uvažavajući činjenicu koju je iznijela Vlada Republike Hrvatske da ovaj prijedlog zakona ne podržava, koliko sam ja mogao shvatiti, samo iz tog razloga što je Kazneni zakon već nekoliko puta ili puno puta mijenjan pa da bi trebalo izraditi novi Kazneni zakon. A da se nigdje ni jednom riječi ne protivi ovom prijedlogu za koji ja osobno držim da je dobar i ja osobno ako ću biti ikad u prilici ću ga podržati i eto ja ovdje isto tako molim da predstavnica Vlade vodi računa da kod izrade novog Kaznenog zakona ovaj prijedlog ozbiljno shvate i prihvate jer on sigurno ne može štetiti ovoj, a posebno ne onoj kategoriji o kojoj ste danas govorili da je na tržištu rada najnezaštićenija, a to su radnici. I da to treba uzeti u obzir što se tiče izrade novog Kaznenog zakona. Hvala lijepo.
Hvala. Imamo repliku. Prvo gospođa Ingrid Antičević-Marinović.
Pa evo gospodine Kunst podržali ste praktički ovaj zakon još je samo upitno glasovanje. Evo sad je prilika i ja vjerujem da ćete to i učiniti. I čemu dvojbe poslije ove vaše rasprave? Mogu još samo još dodati kad ste napomenuli onu situaciju da je to točno to je iz našeg prijedloga, vidite iz obrazloženja da proistječe da je 170 tisuća ljudi je radilo, a nije dobivalo plaću. Vidjet ćete tu ispod kronološkim redom sama najava, dakle da će biti donesen ovaj zakon, jer on nije stupio na snagu, iako je objavljen u "Narodnim novinama", drastično je smanjila broj takvih osoba. Dakle, koje su radile kod poslodavaca koji su mogli isplatiti plaću, a to nisu učinili. Dakle, ljudi su se prestrašili. I preventivna uloga Kaznenog zakona ima najbolju ulogu. Da je nešto u zakonu označeno kao kazneno djelo, da je zapriječena kazna zatvora, da država zaista misli ozbiljno i tada su zaista osjetili tu jednu volju da bi im se moglo dogoditi da odu u zatvor. Jer je jako važna također i politička klima u kojima se zakoni pripremaju, donose i na vlastito ona vremena u kojima se oni primjenjuju. Ovo objašnjenje, ne trebate imati razumijevanja za objašnjenje Vlade koja će donijeti one sveobuhvatne izmjene. To su vam one sveobuhvatne izmjene koje su donesene tom novelom 2003. godine. Vlada radi, što radi Vlada? Već 7 godina izvlači ko iz samoposluge po pojedino kazneno djelo iako se žestoko protivila 2003. godine donošenju tog zakona i nakon 7 godina mi ćemo doći na isto u pogledu mnogih inkriminacija, a ova je najvažnija, ova je najhitnija. Mi ne možemo sada gledati isto neke inkriminacije mogu pričekati i posložiti taj debalans koji se ovdje svi slažemo da je takvim načinom promjena zakona došao. Ali kod ovog kaznenog djela gdje moramo hitno reagirati, kako Vlada hitno reagira kada treba oduzeti narodu novac. Harač ide po hitnom postupku, preko noći ide. Pa ne možemo mi reći da će zakon, čuli smo danas od državne tajnice, da će zakon trpiti, pa baš me briga nek što paket trpi. Ali vas briga, to su ljudi koji imaju svoje obitelji, sutra treba dakle radili su nemaju sutra novca. Djecu treba poslati u školu, treba ih nahraniti, oni će se već nekako snaći, odrasli mogu i po dva tri dana ne jesti, ali djeca trebaju svaki dan jesti. Nemojte da ta pomoć kasno dođe, oni ništa drugo ne traže nego svoje. Vlada ne, nema nikakvih poteškoća niti ima troškova u osiguranju primjene ovog Zakona. Hvala.
Hvala. Gospodin Kunst odgovor.
Vidite kolegice Marinović vi ste mene u svakom slučaju dobro djelomično razumjeli. Dobro ste razumjeli gdje sam ja rekao da podržavam ovakvu inicijativu i ovaj prijedlog što mislim da je dobar, ali sam isto tako rekao da uvažavam ovo što je Vlada rekla da u principu treba izraditi novi kazneni zakon gdje ni jednom riječju nije osporila da ovaj prijedlog nije dobar ili da ta inicijativa nije dobra ili da ju ne treba uvažiti. Ja imam osobno povjerenje u Vladu Republike Hrvatske i smatram da ako oni smatraju da treba novi Kazneni zakon poslije toliko izmjena koje je doživio ovaj sada postojeći, nema razloga im ne vjerovati, ja vjerujem da bi taj Kazneni zakon mogao do kraja godine biti ovdje negdje na našim klupama gdje bi mogli razgovarati. Tako da u svakom slučaju ova vaša inicijativa onda će sigurno doći do punog smisla. Ali vi ste bila ministrica pravosuđa, isto tako u ono vrijeme je bilo puno, puno, da ne kažem čak više nego danas ljudi koji su radili a nisu primali plaću. Trebalo ih je, ja se slažem, i tada je bilo prostora da se donesu određeni propisi da se takvi poslodavci sankcioniraju na razne načine. No, eto ja vjerujem da će to učiniti ova Vlada na ovom Kaznenom zakonu. Hvala.
Replika gospodin zastupnik Nenad Stazić izvolite.
Vi uvažavate što je Vlada rekla, vi molite Vladu da ovaj prijedlog najozbiljnije shvati. Kada bude radila nove izmjene Zakona, a do tad, ovi ljudi sutra trebaju novac, a ne kada se Vlada smiluje na njih. Oni traže očekuju reakciju danas, sada u ovoj raspravi, sutra u glasanju. Ti isti ljudi danas, sada, gledaju ovu raspravu i javljaju se na portale i komentiraju. Pročitat ću vam, njima odgovarajte u replici. Prije 40 minuta. Sada baš gledam na televiziji rasprava je o tome da poslodavac ne isplaćuje plaću, ne želi dati radne knjižice a zastupnici HDZ-a kolektivno izlaze iz Sabora. Imam jedno pitanje, jeste li vi normalni? To vas pitaju građani. Prije 15 minuta. Ovo danas u Saboru što je HDZ napravio jednako tome kao da su meni i mojoj djeci pljunuli u lice i rekli šuti tamo robe jedan. To vam građani govore. Prije 14 minuta. Ovaj HDZ je stvarno stranka Hrvatske destruktivne zajednice jer su do sada samo uspješno legalizirali i ozakonili kriminal i lopovluk a kriminalizirali pošten i mukotrpan rad ovog naroda. To vam građani govore i to vam govore danas i oni od vas traže danas, sada, sutra kod glasanja da ih zaštitite, a ne da molite Vladu, pa vi ste zastupnik što vi imate moliti Vladu. Vi molite Vladu da ona eventualno uzme ovo u razmatranje pa da onda kada ona eventualno odluči da bi trebalo sveobuhvatne izmjene onda možda ovo čak uvrsti u izmjene zakona.
Odgovor gospodin Boris KUnst.
Kolega Staziću molba je jedna civilizirana razina kojom se koriste ljudi u civiliziranom društvu. A što se tiče vaših srcedrapajućih izjava kojima vi ovdje idete jer logično nije to radi nas ovdje nego radi građana koji gledaju, ali sada ne gledaju jer televizija ne prenosi, možemo slobodnije razgovarati. Ja bih vas pitao gdje ste vi bili od 2000. do 2003. godine jer upravo tada je Hrvatskim radnicima falio ovakav profil zastupnika kao što ste vi. Da su tada imali ovakav profil zastupnika ja mislim da bi njima bilo lakše. Jer ja ću vas podsjetiti upravo su se smanjivale plaće radnicima, upravo tada su se smanjivale otpremnine radnicima, upravo tada su se smanjivali otkazni rokovi radnicima, upravo tada su se bacali iz prvog stečajnog reda radnici. Sve su to socijalne anomalije koje su se dešavale upravo tada, a od vas glasa tada bilo nije. Čudnovato kako ste odjedanput postali tako socijalno osjetljivi da evo srce drapate mnogim koji vas gledaju. Hvala.
Na redu je gospodin zastupnik Gordan Maras. Nema ga. Gospodin zastupnik Ivo Grbić. Izvolite.
Poštovani predsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovana državna tajnice, poštovane kolege i kolegice zastupnici. Predloženim izmjenama i dopunama Kaznenog zakona neisplata plaće tretira se kao kazneno djelo te se predlaže da se na jasniji način inkriminira izvršenje pravomoćne sudske odluke o vraćanju na posao kao i ne vraćanje radne knjižice na radnikov zahtjev nakon prestanka radnog odnosa. Imajući u vidu da je Ministarstvo pravosuđa u prošloj godini osnovalo radnu skupinu za izradu nacrta prijedloga Kaznenog zakona i da je Vlada Republike Hrvatske donijela smjernice, a obzirom na znatan broj zaprimljenih prijedloga za izmjenama pojedinih odredbi Kaznenog zakona, te činjenicu da je postojeći Zakon 1997. godine do danas 10-tak puta mijenja svakako postoji potreba i nužnost da se pristupi cjelovitoj, stručnoj i opsežnoj izmjeni kaznenog zakonodavstva kako bi se osigurala izrada kvalitetnog zakonskog prijedloga, što je predviđeno tijekom 2010. godine. Radi čega smatram da nema potrebe parcijalnog rješavanja pojedinih odredbi Kaznenog zakona u jednom kraćem vremenskog razdoblju. Zbog navedenog ne podržavam Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Kaznenog zakona.
Hvala. Gospodin zastupnik Luka Denona. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Čudna je danas ova rasprava koju vodimo u Saboru s lijeve i sa desne strane ove sabornice, jer očito je da se oko prijedloga ovoga zakona po hitnom postupku slažemo. Dakle ako je u ime kluba Hrvatske demokratske zajednice gospođa Lovrin vrlo jasno kazala da je ova situacija koju imamo nemoralna i kriminalni čin, ali je dodala riječ ali. Ako predstavnica Vlade kaže da je neisplata plaća nešto o čemu eto i u Vladi razmišljaju da bi trebalo ne po hitnom postupku nažalost, nego nekako drugačije u zakonu kriminalizirati tako da oni koji se usude ne isplatiti plaću onda i krivično za to odgovaraju. E sada, dobro ste rekli ne slušaju nas više i ne gledaju, ali kako prosječan građanin ili ne prosječan građanin onaj koji danas ili sutra nije dobio ili neće dobiti plaću, što on može razumjeti ako nas danas sluša? Mi smo u pravu kada kažemo da treba to na neki način sankcionirati da netko zato što nije isplatio nešto na što se obavezao da to zbog toga i odgovara oštrije nego sada. Druga strana kaže da, to nije uredu, ali u ovom trenutku nismo spremni da takve izmjene zakona donesemo. Da li je zato to što predlaže SDP? Da li je to nekakav vremenski raspored koji priječi Vladu da nešto što ja naglašavam svodi se na jednu jedinu rečenicu, bez opravdanog razloga ne isplati plaću. Znači sve je stajalo kao što kaže gospođa Lovrin prije u tom članku, a ovdje samo potenciramo onaj koji ne isplati plaću. Ne ono pravo na plaću nego ne isplati plaću. Ako je to problem promijeniti pa se onda opravdavamo time da se time narušava pravna sigurnost ili da zato treba velika teoretska rasprava da bi se došlo do te jedne jedine promjene ili izmjene, onda ja mislim da u svakom slučaju bi trebalo preporučiti danas sa ove govornice ili iz ovog Sabora svim radnicima 3. maja. Njih ima oko 2 tisuće koji nisu dobili plaću da ne u štrajku u kojem je već, ne budu u Rijeci. Neka dođu tu na Markov trg, da vidim i svi oni koji nisu dobili plaću ne samo radnici 3. maja, neka dođu na Markov trg, da vidim koja će ih to hrvatska policija spriječiti da onda oni pitaju predstavnika kluba Hrvatske demokratske zajednice da im on ili ona objasni zašto se taj zakon danas ne može ili sutra ne može donijeti i promijeniti. Osnovna zadaća koliko sam ja shvatio kada sam gledao što bi trebala biti zadaća Vlada Republike Hrvatske. Pa nekako mi se čini da bi Vlada Republike Hrvatske svojim građanima prije svega trebala priuštiti ili pružiti sigurnost opću ili svaku drugu sigurnost. Sigurnost za rad, sigurnost da dobiju plaću, sigurnost da ih ne premlate na ulici. Znači Vlada bi trebala osigurati da imamo tu nekakvu zaštitu ili sigurnost. Da li se neprihvaćanjem ovog zakona male izmjene ili korekcije u tekstu ovog zakona, doprinosi toj sigurnosti građana? Pa mislim da ne. Ali evo nekoliko sati prije rasprave o ovoj točki dnevnog reda imali smo raspravu o tome koliko smo i koliko još imamo vremena da zakone prilagodimo nekakvim europskim standardima pa da vidimo da li ćemo to stići do kraja ove godine. Slažem se puno smo toga napravili i trebamo još puno toga i napraviti. Jesmo li i ovaj zakon na neki način prilagodili ovome ili onim pravima kakva su prava u nekim zemljama ili u skoro svim zemljama Europske unije. Očito je da nismo. E sada se postavlja pitanje zašto nismo i ovaj članak nekako uredili da se radnik u Hrvatskoj osjeća sigurno, jednako sigurno kao što se osjeća u Njemačkoj? Zato što u zakonodavstvima vjerojatno ja pretpostavljam, tih europskih zemalja ovakvih zakonskih rješenja nema. Nema. Jer im ne pada na pamet da zakonom to rješavaju, jer ne daj Bože da tamo ne daju plaću radniku koju je tu plaću zaradio. Znači ne pada im napamet. Ali vjerujem kada uđemo u Uniju onda ćemo imati puno problema pa ćemo morati na neki način to riješiti. Što dok čekamo da uđemo da Uniju, što dok čekamo da eto Vlada se udobrovolji pa da sa velikom teoretskom raspravom i čuvajući pravnu sigurnost dođe do istih zaključaka ili kao što već je shvatila da je to problem i da to treba sankcionirati zakonom, što do onda? Što onda reći radnicima koji rade a ne dobivaju plaću? Da čekaju, da šute, da ne dolaze na Markov trg. Recite mi što onda? Znači kada dođete u banku onda morate dignuti kredit za stan ili za ne znam što, onda vas u banci pitaju recite mi s čime vi to jamčite da ćete to vratiti. Pa onda naravno onda uzmete jamca koji jamči za vas ili založite nekretninu ako imate da biste dobili nekakve novce. S čime ovdje radnik, s čime se on kod poslodavca založio? Kako se poslodavac obavezao da će mu platiti tu plaću kada on radi kod tog poslodavca? Nikako. Pa čak ni ovaj pokušaj da ih zakonski na neki način zaštitimo i da onaj koji ne isplati plaću za to ako ništa drugo barem ode na 3, 5 ili ne znam koliko mjeseci ili godina u zatvor, neće radniku zbog tog biti lakše, neće radnik zbog toga imati možda odmah isplaćenu plaću za rad koji je obavio. Ali vjerujte mi preventivno ovako djelovati, zasigurno neće više nikome pasti na pamet da onda svojim radnicima koji odrade posao ne isplati plaću. Ali eto taj mali čin koji je potreban da se na neki način to što je za sada po priznanju gospođe Lovrin koja je govorila u ime Hrvatske demokratske zajednice, po priznanju gospođe Lovrin nemoralno, kriminalno. Eto, sada je prilika da to što je nemoralno i kriminalno jednim malim potezom dizanjem ruku kada bude došlo na red glasanje o ovom zakonu, pokažemo da onda nismo samo na riječima protiv nemoralnog i kriminalnoga nego da jednim ovakvim gestom možemo učiniti jedan korak ka boljem razumijevanju svih onih ljudi koji danas rade a ne dobivaju plaću. Niti će je sutra dobiti, a da se nikom ama baš nikom u ovoj zemlji neće pasti niti vlas sa glave. Čudi me naravno evo danas smo puno spominjali i čovjeka koji je nažalost u jedinim zaista teškim okolnostima učinio, što? Provalio je i ukrao je da bi dijete ili djeca mogli ili jesti ili imati. Čudi me da onda pravna država nije reagirala na pravi način pa da provalnika i kradljivca nije zatvorila jer to je kriminalno djelo. Čudi me. Ali evo vidite, za tog čovjeka što ja pozdravljam i razumijem imamo suosjećanje ali za ovoliko puno ljudi koji danas ne primaju plaću nije nas briga. I sad se danas pokušavamo i s jedne i s druge strane govoriti koji je to broj točan 70, 30, 20 tisuća. Da je jedan zaslužuje da zakonski riješimo da ima pravo dobiti plaću za rad koju je odradio u mjesecu koji je iza njega. Zahvaljujem.
Hvala. Imamo replike. Gospođa Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Kažete kolega da HDZ tvrdi jer ne može pobjeći od toga da neisplatiti zasluženu plaću radniku nije niti moralno niti zakonito. Ali vidite, oni kažu ima vremena. Trpio bi zakon. Trebaju studiozne rasprave uz bogati valjda ručak i napitak da se tamo oni dogovore da li treba radnik primiti plaću ili ne. Kažete da će ti ljudi doći na Markov trg i da ih ništa neće spriječiti i to je tomu točno. Jer ako ovo ne može biti, ako neisplata plaće radniku, ako takvu zaštitu radnik ne može imati sve pada u vodu. Vi rušite s ovim čitav pravni sustav. Kako očekivati od takvog radnika da poštuje ostala prava? Država služi da zaštiti prije svega one najslabije i to vam je dužnost. Vi rušite ovdje čitav pravni poredak. Sve pada u vodu. I ti ljudi će doći i s pravom će doći na Markov trg i ništa ih neće spriječiti, ni onaj Zakon vaš o zabrani okupljanja na Markov trg koji je među prvim zakonima kad ste došli na vlast donijeli ste taj zakon. Valjda ste znali što ćete s radnicima. Ivan Pavao II. je rekao: "Čovjek se ima pravo pobuniti protiv vlasti koja krši njegova elementarna prava." Zar niste to čuli? Zar ste to zaboravili?
Odgovor gospodin Luka Denona.
Dolazak na Markov trg čini mi se da taj Zakon o okupljanju ne može spriječiti građane ili radnike koji bi došli pitati, ja sam tražio da dođu pitati nas zastupnike zašto se jedan takav zakon ne može donijeti. To nije okupljanje, to je pitanje. Pa dođe li jedan ili njih 2 tisuće dragom Bogu svejedno, i tako se oko brojaka možemo pogađati. Mislim da bi bilo zgodno kad bi ljudi došli ovdje pitati nas, ili vas ili nas zašto se taj zakon ne može donijeti. A u svakom slučaju kolegice nije problem u nedonošenju toga zakona. Probajte nešto učiniti, vjerujem da velika većina je to nešto probala napraviti privatno kući nekome majstoru nešto dati u zadatak da vam napravi na crno, na bijelo, na bilo kakvo pa mu ne platiti jedan mjesec, pa mu ne platiti drugi mjesec. Onda će vam netko drugi doći pokucati na vrata pa ćete, znate što? Platit ćete to kad tad. Tako mislim da bi se trebalo voditi i tom logikom da ne dolazimo u priliku da vam netko pokuca na vrata da morate platiti to kad tad nego da onda to bude regulirano i ovakvim zakonskim rješenjima.
Gospodin Boris Kunst također replika.
Pa vidite kolega Denona, vi ste nekoliko puta tu postavili pitanje što da radnici učine ti koji rade a ne primaju plaću. Ja ću vam sad odgovoriti što i vi normalno znate. Tužiti. Ali sad tu je problem. Problem je što nama sudstvo godinama ne rješava radne sporove promptno i na vrijeme, tu je cijeli problem. Da sudstvo rješava u nekom roku od šest mjeseci do godine dana ovakve radne sporove onda čak ne bi ni trebao ovaj vaš prijedlog, ne bi imao svrhe. Onda bi radnik tužio, zna da bi u nekom vremenu skorom riješio svoj problem. No, tu nam je problem. Mi imamo sporova, radnih sporova koji se desetak godina vuku, i više. I to je normalno jedan veliki problem i normalno da treba tužiti. Ali imate slučaj, ja sad mogu iz svog iskustva govoriti gdje vam radnik dođe, kaže ne prima plaću. Kad mu kažete i hoćete ga zastupati i dajete mu pravnu pomoć u tom dijelu ne želi prihvatiti. Zašto ne želi prihvatiti? Jer je svjestan da ako tuži otvara postupak stečaja. Ako tuži gubi radno mjesto. I jednostavno živi u nekoj nadi da će se situacija u poduzeću srediti kroz neko vrijeme, mjesec, dva, tri, pet, šest i to tako ide do ne znam dokle. I u principu, tu su problemi da pojedini ljudi ni sami nisu skloni upravo ovom, rješavanju znači tužbi. Ja bih se založio i to se zalažem još dok sam i u sindikatu bio da bi trebalo normalno odrediti i definirati rokove u kojima radni sporovi moraju završavati, da se moraju posebni resori za rješavanje radnih sporova pri sudovima uspostaviti i da bi onda to daleko brže se rješavala ta socijalna pitanja. Ali sve je to bilo u mogućnosti od 2000. do 2003. da se riječi isto tako. Hvala.
Hvala. Odgovor gospodin Luka Denona.
2003. ja sam bio zamjenik župana u Primorsko-goranskoj županiji pa onda baš nisam mogao utjecati na neke stvari. Ali evo, i ova vaša replika nekako mi se čini da se slažemo i u jednom i u drugom. Znači, slažemo se da je neprirodno, protuprirodno je da se radi a da nitko ne odgovara za to da za taj rad nekoga treba platiti, to nešto nije normalno. Ovaj pokušaj dobro ste rekli, samo imam osjećaj da i jedni i drugi jednako mislimo ali ovo od strane SDP-a prije godinu dana, ne jučer, ovaj prijedlog stoji prije godinu dana. Znači, godinu dana je netko imao vremena vidjeti da li za to treba velika teoretska rasprava ili treba nešto napraviti, u tome je problem. Znači, tada je možda bilo manje tih ljudi koji su bili oštećeni. I slažem se s vama. Da, radne sudove ali koliko će nam vremena treba da onda i radne sudove ustrojimo ako nam za jednu promjenu, malu promjenu zakona koja će možda trenutno razriješiti taj problem neisplate plaća ili barem ustrašiti ljude koji se usuđuju ukrasti tuđe i ne platiti rad, barem ih zastrašiti kad nam treba toliko vremena. Znači, slažemo se ali evo sada je potrebno samo da u petak onda svi dignemo ruku i da to onda tako prođe.
Hvala. Na redu je gospođa zastupnica Tatjana Šimac-Bonačić. ... [[Upadica se ne čuje.]] A replika je bila? Ja to nisam zabilježio. ... [[Upadica se ne čuje.]] Gospođa Ana Lovrin replika. Oprostite, onda malo pričekajte.
Hvala lijepa. Evo sad … [[Govornica se ne razumije.]] smo dokazali da je za zbilja bila replika. Budući da me se citiralo nekoliko puta moram nešto reći. Naime, točno da sam rekla da je nemoralno i kriminalno, ako hoćete neprirodno, nekome tko radi neisplatiti plaću. I ne bih ponavljala ali moram jer se ponavlja putno puta pa da opet i ja obrazložim. Ako sam rekla da je kriminalno onda to znači da je to ponašanje protivno Kaznenom zakonu. Ono što ponavljam, da u postojećem Kaznenom zakonu ova inkriminacija postoji. Ona se ovim prijedlogom pojašnjava. U situaciji u kojoj predlagatelj govori da državno odvjetništvo kaže da netko tko nije dobio plaću da mu nije osporeno pravo na plaću, jer ima pravo na plaću jer je dobio rješenje ili ugovor o plaći, ali nije mu isplaćena pa nije počinio kazneno djelo. Ja bih voljela vidjet imamo li mi išta od odvjetništva, dal je netko podnio kaznenu prijavu i da je odbačena kaznena prijava u tome smislu. To je prvo. Dakle, nemamo o podatak. Drugo, ja ne znam da li postoji stajalište opće sjednice Vrhovnoga suda u kojoj bi bilo zauzeto pravno stajalište da takvo ponašanje po sadašnjem KZ-u nije kazneno djelo, dakle to još ne znamo. A onda čitam obrazloženje predlagatelja pa vidim, sama činjenica da se radniku uskraćuje pravo na isplatu plaće, hoće li odvjetništvo nakon ovih izmjena reći da njemu nije uskraćeno pravo na isplatu plaću nego mu eto nije isplaćena plaća. Eto o tome ja govorim. Dakle, ja smatram da radnik bi i po današnjem važećem KZ-u imao pravo na zaštitu po odredbi članka 114. koja kaže druga prava iz radnog odnosa, a pravo na plaću je svakako pravo iz radnoga odnosa. I još nešto sam htjela reći o priči koju ste spomenuli o tome da je netko ukrao nešto da bi prehranio dijete pa se tu brinemo…
Hvala. Prošlo je vrijeme.
Postojao je pravni termin za tako nešto, a to je svrsishodnost progona i bagatelno djelo i to je u ovom slučaju prijavljeno. Dakle, sve je po zakonu.
Hvala. Odgovor, gospodin Denona. Izvolite.
Naravno da ja taj primjer nisam uzeo da ga osudim nego strogo gledajući kako u ovom trenutku vi kao predstavnik Hrvatske demokratske zajednice tretirate, neću sad brojku reći koliko ljudi, koji su obespravljeni. Kažete čekajte pa će to Vlada, priznajete da je to problem, priznajete da je to kriminalno, priznajete da je amoralno i priznajete da će to Vlada eto riješiti u neko dogledno vrijeme. Ja samo o tome govorim. Ja respektiram vaše pravno znanje koje i kao bivše ministrice kada meni kažete da postoji, imaju pravo. Puno prava mi imamo, ali ih ne ostvarujemo. Znate, imati pravo na nešto, a to ne dobiti, to je u ovom trenutku smisao ove izmjene tog članka da to pravo što ja imam to i dobijem na način da ustrašim onoga koji mi to pravo uskraćuje na novce da će mi to morati isplatiti jer ako to ne isplati završit će negdje drugdje. To tražimo, ništa drugo, ama baš ništa drugo. A vi kažete da, evo kolega Kunst je maloprije rekao zbog čega se ti naj naj najobespravljeniji dio hrvatskoga naroda, a to su radnici, ne usuđuje uopće i kad ima pravo naći advokata i platit novcima nekakvim, tužit nekoga. Dobit će otkaz, bit će šikaniran. To je gospodin Kunst rekao. To i vi znate, to i ja znam. Pa nemojmo ostavljati mi ovdje u Saboru mogućnost ili eto tako olako kazati imate pravo, tužite me pa ćete to dobiti ljudima koji to tako ne mogu ostvariti. I mi znamo da to ne mogu ostvariti. Problem … [[Govornik se ne razumije.]] pomoći na ovaj mali način. Izglasajmo izmjenu toga zakona tako da se onaj koji ubuduće ili do sada nije isplaćivao tu plaću tretira kao kriminalac i da završi negdje u nekakvom zatvoru.
Hvala. Gospođa Tatjana Šimac-Bonačić, izvolite.
Hvala lijepa, gospodine predsjedniče. Kolegice i kolege. Pa evo iz ovih diskusija danas mislim da se svi slažemo s činjenicom da je uskraćivanje prava na isplatu plaća osjećaj najveće nepravde, bilo poslovnog morala, bilo građanskog morala i to osjećaju 70 tisuća naših građana. Međutim, ti isti građani očekuju i pomoć, očekuju i sigurnost od Vlade, odnosno očekuju da upravlja ovom zemljom. Sjetimo se tko je radnike doveo u ovakvu bezizlaznu situaciju, sjetimo se iluzija da će totalna privatizacija društvenog vlasništva automatski prijeći u tržišnu privredu i postići maksimalno blagostanje stanovništva. Bila je to prevara za narod, skupo plaćena. Rezultat je povećanje nezaposlenosti, korupcija, neizvjesnost zaduživanje, a ne blagostanje kako je to HDZ najavljivao. Onaj model privatizacije pustio je s lanca moralnih ograničenja jednu od najvećih zala, a to je pohlepa, drugo od sedam smrtnih grijeha. Pohlepa je rodila korupciju, korupcija pljačku državne imovine, pljačka državne imovine rodila je propast poduzeća. Društvena poduzeća kupovali su pojedinci koji nisu znali upravljati. I kakav nam je vrijednosni sustav govori zapravo sam osjećaj radnika kojima ostaje gorak okus nepravednosti u ustima i ostaje im osjećaj nemoći. Ostaje sustav u kojem dominira profit i novac. Radnicima ostaje začarani krug. Dragi kolege, razmislite da smo jedan od ovih radnika, bilo kojih, bilo ovih u Dubrovniku kojima gdje uprava poduzeća za neisplaćene plaće duguje skoro 5 milijuna kuna ili radnika u "Pucić Palaceu" ili bilo kojem dijelu naše zemlje. Razmislite da li ćete podržati odredbe da svatko tko uzme plaće treba osvijestiti, tko uzme, tko ne isplati plaću treba osvijestiti da je to pljačka i da se za to odgovara, da je to kazneno djelo. Dragi kolegice i kolege, tada bi građani imali nadu. Iz onih apela koji su spominjani nema ništa. Sjetimo se i one poruke, treba ih prepoznati po rezultatima, a ne po obećanjima. I još nešto, danas je spomenuto da su radnici u strukturiranim zemljama sigurni. Međutim, svjedoci smo isto tako da poslodavci koji dođu iz takvih zemalja da se ponašaju kod nas anarhijski zato što sustav to dozvoljava. Komparirajmo to sa odgojem pa ćemo vidjeti da djeca stvaraju raznorazne škerce dok im se ne stave granice i ograde. Prema tome poslodavci smo raditi za sebe dok god mogu, a na Vladi je da upravo stavi te granice, odnosno da zaštitimo radnika, što smo s ovim prijedlogom i zahtijevamo. Hvala lijepo.
Hvala. Imamo jednu repliku gospođa zastupnica Sonja Šimunović. Izvolite.
Hvala. Kolegice Tatjana lijepo ste to iznijeli, i slušajući vaš prijedlog, dali ste mi jednu zanimljivu ideju na razmišljanje, rekli ste da se probamo staviti u tu situaciju, tih radnika, i ja sam se stavila u tu situaciju, da li se vi možete staviti u tu situaciju i zamislite da mjesec dana radimo, dolazimo ovdje na Markov trg, boravimo na sjednicama, i onda dođe kraj mjeseca i početak sljedećeg i hops nema plaće. Pa tako jedan mjesec, pa tako drugi mjesec. Ne mogu zamisliti taj užas, taj teror, taj osjećaj beznađa i bespomoćnosti i mislim da kada bi svi mi skupa nas 150 zastupnika preživjeli to iskustvo samo 2 mjeseca ne treba ništa više, mislim da bi objeručke svi digli ruke za ovaj zakon i podržali ga.
To je upravo ono što govorimo prema kolegama da probaju osjetiti kakav je to osjećaj da bi onda znali da li će glasati za ovaj Zakon ili ne.
Hvala. Na redu je gospodin zastupnik Slavko Linić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospođo državna tajnice, kolegice i kolege. Odgovornost za fiskalnu politiku i za stanje u gospodarstvu leži i na Vladi na Hrvatskom saboru, i ono što meni iz današnje rasprave proizlazi da jednostavno mi u Hrvatskom saboru ne želimo preuzeti odgovornost za rješavanje dijela problema. Ne želimo. Odgovor većine u Saboru je ono što reče Vlada i u biti umanjujemo ulogu Hrvatskoga sabora. DA to pojasnim. Nedvosmislena je činjenica da ako uzmemo samo statistiku sindikata preko 70 tisuća ljudi radi a ne dobivaju plaću. Podatak koji nas kao odgovorne za fiskalnu politiku mora zabrinuti, da li je veći ili manji ali mora tražiti našu reakciju. U isto vrijeme imamo mišljenje Vlada koja ne osporava da treba djelovati prema poslodavcima koji su neodgovorni za radnike, to Vlada isto smatra, imamo prijedlog zakona oporbenih zastupnika star jednu godinu. Znači bilo je dovoljno vremena da to probamo riješiti. Prošlu godinu nije bilo 70 tisuća onih koji su radili a nisu dobivali plaće, bilo je daleko manje, znači vidimo da je trend negativan, ne zaustavlja se. Jednostavno on će i nadalje biti veći, nelikvidnost je sve veća, gospodarstvenici su u problemima. Znači, mi kao dio te vlasti koja treba odgovarati za gospodarsku politiku za fiskalnu politiku trebalo bi nešto poduzeti. U ovom trenutku osnovna rasprava je u Saboru što netko od nas ne prihvaća da Vlada i nadalje čeka jer je situacija takva da ne možemo odgađati naš problem. Parlamentarna većina u Hrvatskom saboru smatra da treba i nadalje čekati, i u biti smatra da potez mora povući samo Hrvatska vlada. Da li mi u Hrvatskom saboru shvaćamo da rušimo jednostavno bilo kakvu ulogu u Hrvatskom društvu. DA nešto što vidimo da bi trebalo promijeniti, nešto što je urgentno, nešto što bitno može popraviti stanje u ovom kriznom trenutku, mi ne želimo promijeniti, ne čekat ćemo Vladu, koliko dugo ne znam. I to je temeljni problem. Sa ovakvim rješenjima koja jednostavno pokazuju da imamo osjećaja za krizu, da imamo osjećaja kako krizne situacije rješavati mi ne želimo preuzeti tu ulogu parlamenta. I onda se ne moramo čuditi kada mnogi smatraju da parlament nema dovoljnu snagu, da parlament nema dovoljnu odlučnost, da nema dovoljno samostalnosti. Prema tome, tu je razlika kada promatramo kancelarske države i parlamentarne demokracije, parlament mora imati tu snagu. DA li imamo dovoljno snage da shvaćamo da u krizi nešto moramo učiniti. Da ako je Vlada propustila nije tragedija, pokažimo da mi kao parlament imamo tu volju, imamo tu snagu. Neisplata plaća nije samo ugrožavanje radnika, neisplata plaća znači ne uplata doprinosa za zdravstvo, znači ne uplata doprinosa za mirovinsko, znači tisuću problema u državnom proračunu, toj istoj Vladi i opet se zadužujemo opet je pitanje da li je to domaći ili inozemni dug i opet jednostavno gomilamo enormne probleme. Ali budite svjesni da je to odgovornost svih nas prema tim istim dužnicima. Jer jednostavno dužnici upadaju u problem dugova, rastu kamate, kamate na dugove prema državi nisu jednostavno, one su vrlo visoke i sve manje izgleda da sutra dožive bilo kakav oporavak. I to je ono što u biti ovakvim ponašanjem mnogi poduzetnici zaboravljaju da su u krizi, mnogi poduzetnici ne shvaćaju da moraju poduzeti niz kriznih mjera da bi riješili svoju situaciju. Prema tome, pokušajmo barem jedanput kao Hrvatski sabor shvatiti da možemo nešto učiniti jer ocjenjujemo da treba učiniti, neovisno o tome što Vlada misli, jer vlada nema ništa protiv prijedloga, smatra da bi trebalo. Isto vam je situacija sa mnogim trgovačkim društvima koji ne mogu naplatiti svoja potraživanja. Proces naplate potraživanja traje od 4 do 5 godina. U kriznoj situaciji to je raspad sustava, znači nešto ne valja, nešto bi trebalo promijeniti. Ako Vlada tu nije ponudila prijedloge pokušajmo mi utjecati. Cifre od 22, 27 milijardi neplaćenih računa upozoravaju nas da su ogromni problemi kod gospodarstvenika i da nešto moramo učiniti, znači mi bi nešto trebali učiniti. Ja bih rekao najružnija opomena koju je ovaj Sabor dobio je bio upravo gospodina Mladena BAjića, koji Mladen BAjić je u svom izvješću rekao u zadnjih godinu dana počeo sam procesuirati organizirani kriminal jer ste vi u Saboru napokon promijenili zakon. Sutra će nam opet taj isti Mladen Bajić reći počeo sam procesuirati neodgovorne direktore tek kada ste vi promijenili zakon, jer vi niste htjeli promijeniti zakon. To su poruke institucija koje se bave progonom zbog kaznenih djela. Ispada da mi smo ti koji uzrokujemo i organizirani kriminal i probleme poduzetnika jer ne mogu naplatiti svoje potraživanje, ali i probleme radnika jer ne mogu naplatiti ili ne mogu osigurati isplate svojih plaća. I mi barem ovdje smo svjesni osigurati plaću, naći rješenje. A osigurati isplatu plaće nije rješenje nego novac na tekući račun građana. Isplatu plaća, a nas zanima isplata plaća. Nas ne zanima pravo na plaću. Pravo na plaću je definirano i Zakonom o radu u tom dijelu postoji kaznena odgovornost. Ali isplata plaće ne ide. Ali u isto vrijeme od tog čovjeka koji nije dobio plaću mi očekujemo da plati komunalije, mi očekujemo da plati poreze, da plati kredite i sve ostalo. Prema tome, ako imalo ozbiljno shvaćamo kriznu situaciju i znamo što nas ovdje čeka mislim da se moramo pobrinuti da Hrvatski sabor ima svoju ulogu i da u biti svoju ulogu kroz donošenje zakona iako Vlada ga nije predložila pokušamo riješiti postojeće stanje. Naravno, ja ne mogu a ne spomenuti 3. maj. Zašto? Pa upravo ta hrvatska Vlada je postavila i predsjednika uprave koji nije osigurao plaću. I nije to prvi put, nije to prvi puta. I kad predsjednik uprave potroši novac na nekakvu reprezentaciju tada ga smjenjujemo. Ali ako ne isplati plaću tada nema rješenja. Ljudi na ulici, ljudi nezadovoljni, obustavljaju rad, najprije mirno, pa nakon toga vjerojatno i na ulice. Ne možemo prihvatiti takvo ponašanje. Znači i tamo gdje smo mi vlasnici, gdje mi predstavljamo vlasnika ili kao država kao vlasnik imamo ista ponašanja. Zašto? Jer su krizni trenuci, nešto treba učiniti. Naravno, uvijek je pitanje što je politika u brodogradnji, što ćemo učiniti. Do privatizacije je još 6 mjeseci. Najprije natječaj, pa dok se odabere, pa ugovori. Kako proživjeti tih šest mjeseci? Predsjednici uprave moraju znati, nadzorni odbori moraju znati, Vlada mora znati. Ali je neprihvatljivo da se ne isplaćuje plaća. Da li i mi imamo pravo, mi, u ovom trenutku govorim o hrvatskoj Vladi tražiti ponašanje privatnih poduzetnika drukčije nego što to rade direktori koje smo mi postavili. Naravno da je to nemoguće, nemoralno. Valjda mi svojim primjerom moramo pokazati kako ćemo se ponašati. I zato ja smatram, možda je Vladi to teško prihvatiti, ali nama u Parlamentu ne bi smjelo biti teško prihvatiti. I mi bi morali u Parlamentu inzistirati na donošenju ovakvih zakona, jer ćemo time i Vladu kao vlasnike, predstavnika vlasti u trgovačkom društvu natjerati da moraju riješiti probleme tamo gdje se radi i radnik dolazi na posao. Ali onda možemo i privatnog poduzetnika tražiti istu odgovornost. Nadam se da će ipak do sutra bit malo drukčijeg razmišljanja i da ćemo napokon u Hrvatskom saboru preuzeti tu odgovornost na sebe.
Hvala. Imamo prvo dvije replike. To je gospodin Luka Danona prvi. Izvolite.
Kolega Linić, vi ste u svom izlaganju se dotaknuli i još nečega što u ovom prijedlogu zakona, izmjene i dopune zakona mi nismo spominjali niti govorili. Dakle, ako se ne isplati plaća tražili smo da onaj tko ne isplati zarađenu plaću krivično ili kazneno odgovara. Međutim, plaća nije, plaća je i doprinos, plaća je i porez koji se iz plaće uplaćuju na račun države. To jeste po sadašnjim zakonima i po Bajićevim razmišljanjima kazneno djelo. Onaj tko iz plaće ne uplati doprinose države, onaj tko iz plaće ne plati poreze državi čini kazneno djelo i on bi trebao otići u zatvor po tom članku zakona koji nema nekih drugih tumačenja. Je, recite mi sada tko je otišao u zatvor jer nije platio kada je na primjer radnik koji je otišao u mirovinu ili je ostao bez posla ili je ostao bez firme, pa je došao na zavod ili negdje, pa su mu rekli čujte za vas nitko ništa nije platio i nemate pravo na socijalno, nemate pravo na mirovinu jer to nitko nije platio. Znači, Vlada koja sada pokušava kazati da, razumijemo i znamo da je to problem. Da, riješit ćemo ali ne kad vi to kažete, nego ćemo to riješiti kad se ne znam steknu nekakvi drugi uvjeti zna i za problem neplaćanja doprinosa. Ali mi smo vidjeli da je bilo koji, onaj tko je prekršio taj zakon procesuiran, da je zatvoren, ali makar da je došao na naslovnice nekakvih novina pa da znamo da Vlada brine i o onim novcima koji trebaju doći u proračun Republike Hrvatske.
Odgovor gospodin Slavko Linić. Izvolite.
Moram reći da je to malo drukčije zakonsko rješenje. Neplaćanje PDV-a i trošarina je kazneno djelo i Porezna uprava procesuira, dok za doprinose je malo drukčije i nema sankcija. Ali ono što trebamo reći 11 milijardi neplaćenih doprinosa, poreza, trošarina Hrvatskoj državi ne vjerujem da će se sve procesuirati, iako će se dobar dio toga procesuirati. I to je ono što zabrinjava. Od tih 11 milijardi dobar dio je ono što se i po službenoj dužnosti proganja od strane Državnog odvjetništva ili Porezne uprave. Prema tome, bit će puno kaznenih djela i to je ono gdje ja velim Hrvatski sabor bi morao razmisliti što učiniti da barem onima koji imaju sposobnost djelovanja omogućimo naplatu da plate svoje obveze. Jer na žalost u onom dijelu kad govorimo o, izvinjavam se, o PDV-u i trošarinama kazneno će biti ganjani oni koji nisu odgovorni što ja smatram kad je u pitanju plaća čak i ako nisu mogli naplatiti plaću moraju isplatiti. Tu ne bi smjelo biti oprosta jer je to njihova odgovornost prema radniku. I tu je prioritet isplata plaća od bilo kojih drugih, pa čak i kad se ne može naplatiti.
Replika gospodin zastupnik Dino Kozlevac.
Kolega Liniću, dobro ste rekli prije u svojoj raspravi o odgovornosti i ulozi Parlamenta i moram reći da frustrira po malo, frustrira bare mene osobno ova nemoć, odnosno mjesto i uloga gdje je Parlament sveden u ovim godinama na takav način da i danas u ovoj situaciji u kojoj smo svi svjesni vidimo i sa lijeve i sa desne strane da upravo kad mi nešto i predložimo i trebali predložiti zajedno i da smo se u mnogim stvarima, a vidimo u posljednje vrijeme i složili da upravo mnoge stvari i dalje iz klasične podjele zavisno od kuda dolazi prijedlog ne prolazi. Jučer smo imali jedan pokušaj rješavanja tog jednog lanca. Danas govorimo o rješavanju plaća, odnosno o neisplati plaća. Međutim jučer smo imali prijedlog o rješavanju problema nelikvidnosti, kao pomoć Vladi da se u ovom vremenu taj problem riješi nelikvidnosti, pogotovo kojega generiraju javna poduzeća, odnosno poduzeća ili pravne osobe u pretežitom vlasništvu države. Mi danas imamo poduzeća kojima duguju ogromna potraživanja i imaju i od onih koji su bi ja rekao farabuti u toj situaciji koji koriste situaciju da bi se i bogatili, odnosno bez imalo osjećaja za situaciju. Međutim imate i firmi koje firmi duguju i kaže meni duguje javno poduzeće ovo, duguje mi javno poduzeće ono ili poduzeće u vlasništvu države. U svakom slučaju radnik i sve će se vrtit oko radnika, jer izlaska iz krize bez radnika neće biti. I danas moram upravo zaštititi kategoriju radnika, upravo pokušaje onih koji se na jedan bezobrazan način koriste u ovoj situaciji neodgovornim ponašanjem u ekonomiji. Prema tome, ovakav pokušaj itekako je dobrodošao i ja, barem se nadam i mislim da bi trebali ga uvažiti, a ne da mi čekamo Vladu da nam ona predloži, nego i Parlament bi trebao početi diktirati malo tempo u ovoj situaciji, jer smo mi ljudi koji smo izabrani od naroda i predstavnici građana Republike Hrvatske.
Hvala. Odgovor, gospodin Linić.
U stabilnim vremenima, u vremenima kvalitetne gospodarske politike snažnija uloga Vlade i mirniji rad Parlamenta je možda nešto i uobičajeno i jednostavno tada se možda radi na poboljšanju kvalitete Vladinih prijedloga. Ali u krizno vrijeme, u vrijeme kad smo svjesni da gospodarska politika je takva s kojom nije zadovoljna ni Vlada, ni mi u Parlamentu, ni privrednici, ni zaposleni je nešto što traži i aktivnosti i inicijativu sa svih strana. I očito da Vlada ne može biti jedina koja će pokušavati donositi mjere za rješavanje pojedinih kriza. Svi smo u ovom Hrvatskom saboru svjesni koliko je teška kriza, koliko teške … [[Govornik se ne razumije.]] ostavlja i kod poslodavaca, ali posebno kod zaposlenih ili onih koji su ostali bez radnog mjesta. I naravno da tada inicijative u Parlamentu i donošenje odluke Parlamentu ne ometaju Vladu, nego dapače pokušavaju utjecati na sređivanje ili umanjenje posljedica teške krize. Na žalost zbog volje većine očito tu ulogu Hrvatskom saboru ne želimo dati, što na žalost nije dobro i to je pogrešna politika Hrvatskog sabora.
Ispravak netočnog navoda, gospođa zastupnica Ana Lovrin.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa evo ispravila bih navod da parlamentarna većina smatra da treba čekati da se inkriminira neisplata plaća. Netočno. Dakle kao što je i netočno da se bojimo preuzeti odgovornost upravo zato što, Parlament upravo zato što smo odgovorni pokušavamo ukazati na ono što se već evo cijeli dan prikazuje netočnim. Parlamentarna većina smatra i ja tvrdim da postoji inkriminacija ukoliko netko uskrati ili ograniči građaninu pravo iz rada u to pravo ide i plaća, dakle i neisplata plaće i još nismo vidjeli da su odbačene kaznene prijave, da je neki radnik podnio kaznenu prijavu i da mu je ona odbačena zato što mu nije povrijeđeno to pravo. A dovodi do apsurda stvar da je pravo na plaću iz radnog odnosa pravo na papir, a da zato što ne piše u zakonu da mu treba tu plaću i u novcu dati, da mu onda to pravo nije ni povrijeđeno, mislim da je to zaista previše. To bi otprilike bilo kao da vam je pravo na godišnji odmor donošenje rješenja o godišnjem odmoru, pa ste ga time … [[Govornica se ne razumije.]]
Gospodin zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Mogu?
Pustite gospodina zastupnika da govori dame i gospodo. Izvolite.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče, gospođo državna tajnice, kolegice i kolege. Ja sam vas pažljivo slušao nekoliko sati i pokušat ću u 15-ak rečenica rekapitulirati moje shvaćanje i moji zaključci iz te rasprave. Kolegice i kolege, u Hrvatskoj u ovom trenutku svi znamo imamo 310 tisuća nezaposlenih. Kolegice i kolege, u Republici Hrvatskoj imamo 74 tisuće građana koji rade u insolventnim tvrtkama, pogledajte podatke INA-e. Kolegice i kolege, desetci tisuća radnika rade u tvrtkama u kojima im vlasnici isplaćuju minimalac, a onda prema kriterijima vlasnika još nešto u gotovini. Kolegice i kolege, desetci tisuća radnika radi u tvrtkama koji proizvode kvalitetnu robu, plasiraju na tržište, a uzimatelji robe, ja bih ih tako nazvao, ju ne plaćaju. Kolegice i kolege, desetci tisuća ljudi u Hrvatskoj rade na crno. Kolegice i kolege, tisuće mladih ljudi u ovom trenutku obrazujemo za profile koji hrvatskom gospodarstvu nisu potrebni i završit će na birou rada ili na nepovratnom zapadu. Kolegice i kolege, tisuće radnih mjesta u Republici Hrvatskoj popunjavaju radnici iz susjednih zemalja jer tih profila naprosto u Republici Hrvatskoj nema. Kolegice i kolege, stotine nezaposlenih ne mogu doći do svojih radnih knjižica. Kolegice i kolege, stotine radnika dakle ne mogu ostvariti svoja minimalna socijalna prava, a na to smo čuli argumente ili pojašnjenja. Rečeno je da u ovom trenutku, s obzirom na činjenicu da je u fazi izrade novi Kazneni zakon ovo nije trenutak da se ide sa još jednom ad hoc izmjenom toga zakona. Druga rečenica koja je izrečena time Vlada nije rekla da se tu izmjenu neće napraviti. Treća rečenica, dakle insinuacija je da Vlada ne želi prepoznati socijalni trenutak u kojem živimo, to naprosto ne odgovara istini. Na to dodaje kolega Kunst ovaj prijedlog zakona ide u pravcu uvođenja reda na tržištu rada. Dakle kolegice i kolege, svi se slažemo da je ovo kritičan socijalni trenutak. Kolegice i kolege, svi se slažemo da treba uvesti reda na tržištu rada, ali čini mi se da saborska većina ide u pravcu da ne treba prihvatiti ovaj prijedlog zakona, naprosto zato jer je u postupku donošenje novoga krivičnog zakona. Žurnog li i jakog li argumenta. Kolegice i kolege, konačno bih rekao, nadam se da me potpredsjednik neće upozoriti da sam danas po tisućiti put čuo jedan suludi argument zašto to niste učinili 2002., 2003. godine. Kolegice i kolege, oni koji su bili gladni 2003. godine ne moraju ponovno biti gladni 2010. godine. Ili možda moraju? Kolegice i kolege vjerujte mi gladni su i oni koje vi zastupate i oni koje ja zastupam.
Hvala. 2 replike. Prvo je gospodin zastupnik Dragutin Lesar.
Pa kolega Doriću, jako ste dobro citirali i mišljenje i rad Vlade i neke od rasprava, ja bih samo dodao u Hrvatskoj banke prodaju kuće radnicima koji ne mogu vraćati kredite jer ne primaju plaću. To nije bilo dovoljno da se da pozitivno mišljenje nego da se recimo taj zakon čak po hitnom postupku ne uvrsti u dnevni red. Dobro kriv je predlagatelj, očekujem Vladin prijedlog po hitnom postupku da barem zaustavimo prodaju radničkih kuća. 11 milijardi kuna neplaćenih poreza i doprinosa, od toga je 4,8 milijardi mirovinskog i zdravstvenog. Kolega Marić je rekao zadnjih 15 godina 50 milijardi neplaćenih. I završavam sljedećim, ako nekome nije jasno Državno odvjetništvo odbacuje svaku kaznenu prijavu za neisplatu plaća jer postojeći čl. 114. tumači na način da nije uskraćeno pravo na isplatu nego samo nije dat novac radniku. Provjerite si izvješća 6 godina unazad Državnog odvjetništva. Promatrajte i zatražite ako meni ne vjerujete kroz zastupničko pitanje podatke od Vlade, dobit ćete te podatke. Netko je pitao da li je itko osuđen? Jedan jedini poslodavac, kazna zatvora po čl. 114. zbog kaznenog djela iz čl. 114. I još, što se još mora gospođo desiti da intervenirate u zakonodavna rješenja kada poslodavac odbija radniku dati knjižicu, rješenje o otkazu? Kada mu dozvolite da pobjegne iz države, zaključa tvornicu i vi se pravite da radnici bez prava ne postoje. Čekate ih da riješe problem sami. Svjedoči mediji, na televiziji to možete gledati ako nama na vjerujete. Za Boga miloga, napravite nešto! Ponudite vi bolja rješenja.
Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Miljenko Dorić.
Kolega Lesar ja vam se zahvaljujem na vašoj replici. Vi samo u biti potvrđujete ono što, vjerojatno većina nas, shvaća, a neki hoće, neki neće da to priznaju iz ovih ili onih razloga. Ovo je kritičan trenutak. Ovo je izuzetno težak trenutak. I mi bi morali staviti svi glave skupa, svaki dobar prijedlog, bez obzira od koga dolazi, odmah provesti u praksu. I tada čak nisam siguran koliko bi brzo i efikasno se izvukli iz ove teške situacije. Ako ćemo se još dijeliti onda ne vidim izlaza.
I gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović, replika.
Dobro govorite kolega. Premijerka stalno govori: "Pa dajte, predložite. Nemojte kritizirati." I sada kad predložimo i ovo što je nešto što vapi i što sve treba ostaviti i potpisati i preko noći objaviti, nek tiskara radi da ujutro radnici imaju ovaj prijedlog zakona. Kakvu takvu zaštitu, nije čaroban štapić, ali puno stvari bi se poboljšalo. A ovi prigovori, dobro primjećujete kolega, koji dolaze s ove strane, da što to mi nismo predložili. Pa ljudi pa gdje vi sjedite? Dakle, taj prigovor ne samo koliko je glup nego je i neistinit. Evo vam, objavljen u "Narodnim novinama", ali vi za to niste glasovali. Ali zašto ste glasovali kad ste došli na vlast? 7 ili 9 puta, točno ne znam taj broj, promijenjen je Kazneni zakon 2004. godine do dana današnjega. Prvo vam je palo na pamet zabraniti kloniranje. Nešto što se ne može dogoditi u Hrvatskoj jer nitko ne zna klonirati ovdje čovjeka, ali znaju ne isplatiti plaću. To još razmišljate, ali kloniranje ste brže bolje u Kaznenom zakonu inkriminirali kao teško kazneno djelo. Zabranu kloniranja ljudi, nešto što se ne može dogoditi, a ovo što se valja ulicama to vas nije briga. To još ima vremena. I dobro ste odgovorili gospođi Lovrin koja kao da pada s Marsa. Ona pokušava
Kolegice malo birajte riječi! Kolegice Antičević ne možete replicirati na ovaj način. Ne možete na ovaj način replicirati. To je uvredljivi način,
Nemojte mi krasti vrijeme.
Neću vam ja krasti vrijeme, ja vas upozoravam da se držite reda i da se držite primjerenoga rječnika.
Držim se reda. … [[Govornica nije uključena.]] dakle, upozoravate na to da kazneno sudovanje, da tijela represije, da sudovi ne pružaju adekvatnu, uopće ne pružaju zaštitu. Jer od 180 tisuća koliko je takvih bilo, a nije primilo, a nisu zaštićeni pa valjda bi netko bio kazneno odgovoran. Nije nam pravosuđe toliko nesposobno.
Dobro to je replika, malo više od replike i klonite se uvredljivih riječi i tona. I to da ne sjedi netko na ušima, da je netko glup, pokvaren i sve skupa. Toga je bilo, vi to niste ni, ni ne registrirate kako u jednom zanosu i ushitu svašta izgovorite. I odgovor na repliku gospodin zastupnik Miljenko Dorić.
Kolegice Antičević bez obzira da li ste mi replicirali ili ne, ja vam se zahvaljujem.
Gospodin zastupnik Boro Grubišić, izvolite. Nema ga, dobro. Tko je sada? Ili predlagateljica ili klub SDP-a? Dobro, 5 minutna rasprava. Kako znate da ste vi?
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče Sabora. U ime kluba SDP-a, prozvali ste klub SDP-a.
Jesam, ali nisam vas.
Niste mene?
Da.
Pa vi mene i ne prozivate, mene je imenovao klub SDP-a da govorim.
Ja vas ne prozivam, ja vas samo pozivam, a ne prozivam.
Dobro je, dobro. Hvala vam na tome i zahvaljujem se posebno gospođo državna tajnice, kolegice i kolege, svima vam se zahvaljujem na raspravi. Naravno, da su uglavnom sve rasprave išle za tim pa i od kluba HDZ-a koji evo vidjeli smo neće glasovati, ali smatra da je ovo samo to nedjelo raditi dakle, ne isplatiti plaće radniku nešto što zaista je nemoralno, kriminalno, nezakonito. Mi tražimo vrlo jednostavnu stvar. Dakle, da ta neisplata plaće bude kazneno djelo, da mi već imamo sankcionirana prava sva, nepoštivanje prava iz radnog odnosa. Nažalost oni ne doživljavaju adekvatnu kaznenopravnu sankciju. To bi bila za Kazneni zakon mala promjena, ali zaista velika promjena u ovakvom bezočnom i bezobraznom ponašanju.
Opet?
Ja tako nazivam ovo ponašanje poslodavaca. Nije to napad na vas, nemojte malo se koncentrirate. Ja znam da svi imate pomalo ovako se neugodno osjećate kada nećete podržati ovo.
Ali nemojte mi poslodavce nazivati bezobraznim, kolegice.
Milim oni koji neće platiti radnika, koji je radio. Ne da su bezobrazni nego je to pokvarenost koju treba ova vlast sankcionirati, ali oni to odbijaju. Dakle, vama je opasno ponašanje kloniranje a ne isplata plaća u tome se mi razlikujemo. Ja sam mislila da nikada vas neću moliti kao klub HDZ. Ali ja vas zaista molim u ime ovih 70 tisuća ljudi koji će sutra morati ponovno otići na posao koji se moraju obući, odjenuti, djecu, sebe, koji su zaradili to. Pa nije to iz državnog budžeta da ide. Vi ćete te ljude morati još platiti umjesto da ih je platio poslodavac, jer će vam doći sutra kao socijalni slučaj. I istina, ja ću ponoviti. Pa ovdje je dobro rekla kolegica kada je govorila u ime kluba HDZ-a nije to čarobni štapić da se ne bi zavaravao. Pa nijedan zakon nije čarobni štapić. Ali sigurno je da će drastično smanjiti ove probleme koji su alarmantni. To nije neka sporadična pojava da tu i tamo netko ne plati, ovo je postala pošast. Pa zašto bi netko molim vas platio kada ne mora platiti. Pa i oni koji su pošteni pa oni konkuriraju nepošteno onima koji plaćaju, jer on nema taj trošak. Dakle, kada je nešto krivo moramo, to je rak metastazira dalje, zdravo tkivo izjeda. Vi morate ovo spriječiti iz raznih razloga. Elementarno je da čovjek dobije ono što je zaradio. I druge poslodavce koji se zakonito ponašaju koji jednostavno u Hrvatskoj se više ne može zakonito postupati i poslovati da ne propadnete, jer se to tolerira. Pa to vas ništa ne košta. Čak nekakva taština, sujeta, čemu to? Ja mislim da bi trebali razgovarati i sa Vladom da vidite da promijeni svoje mišljenje. Istina je i to da se Kazneni zakon ne treba često mijenjati da je nastupio jedan debalans, jer se često iz 2003. godine one poznate naše novele povremeno uviđate da treba mijenjati Kazneni zakon pa izvlačite iz nje kao iz te vreće i sada se nešto promijenilo i nešto nije i nastupilo je debalans između pojedinih glava kaznenih djela između pojedinih kaznenih djela unutar glava. I zaista je tu jedan opći nered. I sada se prionulo tome i to svakako treba pohvaliti Vladu. Ali 7 godina mi na to čekamo. Ali je ovo nešto što čekati ne može. Ovo je nešto što ne će nikakav debalans prouzročiti u Kaznenom zakonu, ali postići ćemo puno. To je mala stvar, ne košta ništa, donosi itekako. Jedna poruka je pravo i pravda. I da nije Hrvatska u ovakvoj teškoj situaciji, a kamoli kada sada u ovoj krizi žele upravo mutikaše izvući što više i njih treba spriječiti. A ne im još davati salvus conductus, da je to nešto dobro, jer mi ćemo o tome još razmišljati. Da vam ja govorim koliko ima efekta ovakav prijedlog zakona sama činjenica govori. Da prije nego što smo prionuli toj izradi, bila su 182 tisuće i 300 radnika koji su radili a nisu dobivali plaće, ne nezaposleni, nego koji su radili a nisu dobivali plaće. Sama najava da će se donijeti taj zakon smanjila je broj na 32 tisuće. Pa dajte učinimo nešto. Ti ljudi će doći. Nemojte bit ćete odgovorni ako nam se počne događati Grčka. Dajte promislite još jednom, ja vas zato u ime kluba SDP-a usrdno molim.
Vidite ovako kada gospođa Antičveić tako usrdno lijepo moli, klub HDZ-a to je doista jedna povijesna činjenica. Iako se možda može toga prava i toga interesa ostvariti i drugim nekim instrumentima, možda ne samo Kaznenim zakonom, možda nekim drugim instrumentarijem. Koliko bi procesa onda trebalo imati protiv poslodavaca, kaznenih procesa. Sada možete nastaviti, završni osvrt u ime predlagatelja. To je bilo to. Zaključujem raspravu.
Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Kaznenog zakona, prvo čitanje, P.Z. br. 303, predlagatelj: Klub zastupnika SDP-a Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu saborskih radnih tijela i Vlade Republike Hrvatske dajem na glasovanje zaključak koji glasi: "Ne prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Kaznenog zakona.". Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj prijedlog zakona odnosno prijedlog zaključka saborskih radnih tijela i Vlade prihvaćen je većinom glasova sa 76 glasova za, 1 suzdržan i 34 protiv.
Idemo na sljedeću točku - Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o socijalnoj skrbi, prvo čitanje, P.Z. broj 304. Predlagatelj zakona je Klub zastupnika IDS-a. Vlada je dostavila mišljenje. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, zdravstvo i socijalnu skrb, rad i socijalno partnerstvo. Predstavnik predlagatelja gospodin zastupnik Marin Brkarić će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite gospodine.
Gospodine potpredsjedniče, gospođo državna tajnice, kolegice i kolege. Klub IDS-a je uputio 18. ožujka 2009. prijedlog ovog zakona u saborsku proceduru. Znači Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o socijalnoj skrbi. Nalazi se na raspravi danas. Ja ću vrlo kratko s obzirom da je izmjena samog zakona utvrđena u dva članka, reći da se radi o izmjeni članka 56. samoga zakona, Zakona o socijalnoj skrbi. S zbirom čisto kratko obrazloženje. Zakon o socijalnoj skrbi kao jedno od prava definira i osobnu invalidninu. Pravo na osobnu invalidninu imaju osobe čija je teže tjelesno oštećenje ili promjene u zdravstvenom stanju utvrđene prije 18 godine života i pravo osobne invalidnine iznosi 250% od osnovice. Mislim vrijedi ovdje reći da je ta osnovica iznosi 500 kuna, tako da osobna invalidnina iznosi negdje tisuću 250 kuna mjesečno. Ono što se pravo na tu invalidninu ne ostvaruju osobe odnosno ona se utvrđuje kao razlika između prosječnog prihoda ostvarena u periodu prethodna tri mjeseca prije podnošenja zahtjeva. Znači ako je osoba s invaliditetom u radnom odnosu, ona ne ostvaruje to pravo, odnosno ukoliko ostvaruje manja primanja onda ostvaruje razliku u tom. Ja ću samo naglasiti da je Generalna skupština Ujedinjenih naroda još 2006. godine donijela Konvenciju o pravima osoba s invaliditetom koji je 1. lipnja 2007. godine ratificirao ovaj Hrvatski sabor, gdje se definira da osobe s invaliditetom njima se priznaje pravo na rad na radno pravnoj osnovi s drugima što uključuje pravo na mogućnost zarađivanja za život od svog rada, slobodnog odabranog ili prihvaćenog na tržištu rada i u radnom okruženju koje je otvoreno uključujući i dostupno osobama s invaliditetom. Ono što bih posebno želio naglasiti je da odredbe Zakona o socijalnoj skrbi koje reguliraju osobnu invalidninu u suprotnosti su s odredbama Konvencije Ujedinjenih naroda znači o pravima osoba s invaliditetom, jer konvencijom se priznaje pravo na rad po odredbama Zakona o socijalnoj skrbi, našeg normalno, gubi se pravo na osobnu invalidninu a osobna invalidnina ipak je neka dodatna potreba ili sredstva koja se ostvaruju osobnom invalidninom jesu sredstva koja su potrebna osobama za dodatne troškove koje oni imaju u odnosu na osobe bez invaliditeta. Predloženim izmjenama i dopunama Zakona o socijalnoj skrbi predlaže se da se osobama s invaliditetom bez bojaznosti od gubitka prava na osobnu invalidninu kad zasnuju radni odnos ili ostvare osobnu odnosno invalidsku mirovinu ili mirovinu bilo koje druge vrste, prijevremenu, starosnu i ono ne gube pravo na osobnu invalidninu. To je definirano člankom 1., normalno i člankom 2. Vlada Republike Hrvatske je dala negativno mišljenje očekivano na sam Prijedlog izmjena i dopuna Zakona o socijalnoj skrbi među kojima se naglašava da je u siječnju 2009. godine osnovana radna skupina koja ima zadatak da napravi novi Prijedlog zakona o socijalnoj skrbi. Znači, protek je više, zato sam spomenuo da smo mi u ožujku 2009. dali taj prijedlog zakona u proceduru izmjena i dopuna Zakona o socijalnoj skrbi, protek više od godinu dana, mi još nemamo prijedloga novog Zakona o socijalnoj skrbi koji je sukladno kako je i sama predlagateljica naglasila na Odboru za zdravstvo o socijalnu skrb doživjeti određene reforme koje u sustavu socijalne skrbi u dogovoru i sa predstavnicima udruga. Ja predlažem da se ovaj prijedlog zakona koji je definiran ovdje, znači izmjena i dopuna Zakona o socijalnoj skrbi prihvati iz jednog osnovnog razloga, odnosno prihvati u prvom čitanju iz jednog osnovnog razloga što mislim da je predloženi članak 56. Zakona o socijalnoj skrbi diskriminirajući u odnosu na osobe sa invaliditetom jer oni gube pravo na invalidninu ukoliko se zaposle odnosno ukoliko ostvare neko pravo na prijevremenu starosnu ili neku drugu mirovinu. Hvala.
Hvala. Državna tajnica u Ministarstvu zdravstva i socijalne skrbi Dorica Nikolić će obrazložiti mišljenje Vlade. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovane dame i gospodo saborske zastupnice i zastupnici, poštovani predlagatelju. Dakle, ja vam neću ponavljati ono što piše u mišljenju Vlade. Vlada ne prihvaća ovaj prijedlog, rekli smo iz kojih razloga nego bih htjela samo pojasniti što se događa odnosno od kad je ovaj prijedlog došao na odbore saborske odnosno kad je ušao u proceduru. Točno je da je osnovana radna skupina koja radi na novom Zakonu o socijalnoj skrbi. Isto je tako točno da smo mi doista to 20. siječnja 2009. znajući da će reforma socijalne skrbi završiti završni dio druge komponente bit će, prve komponente je bio 30.9.2009. godine a druge komponente bit će 1.6.2010. godine. Dakle, mi smo dobro razmišljali i o tajmingu, imali smo dovoljno vremena i imamo dovoljno vremena da ne radimo uzaludan posao. Dakle, ne možemo napraviti zakon dok reforma socijalne skrbi koju je ovaj Sabor odobrio odnosno zajmom Svjetske banke zajedno sa hrvatskom komponentom, on je trajao tri i pol godine i kada on bude, i radi se cijeli sustav socijalne skrbi u tri pilot županije. Prema tome, jasno je da rezultati moraju biti rezultati te reforme i rezultati svih analiza koje slijede iz prve i druge komponente. Treću namjerno ne spominjem jer to je povećanje standarda u socijalnim ustanovama. Dakle, u međuvremenu radna skupina koja je osnovana upravo za osobe sa invaliditetom odnosno ako se sjećate dodatak koji je bi osobe s invaliditetom trebale dobivati je također mislim radna skupina i dalje radi, u njoj su uključene sve udruge osoba s invaliditetom koja postoji u Republici Hrvatska akademska zajednica i dva ministarstva, Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva i Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi, također i HZMO i HZZO jer mi moramo ustanoviti jedinstvenu listu vještačenja i jedinstveno tijelo vještačenja ako želimo učiniti ono što je gospodin predlagatelj iz IDS-a prije toga rekao. Mi smo svjesni da moraju se mijenjati pogotovo osobne invalidnine zbog toga što danas zapravo mi ne bismo smjeli više uopće niti invalidnost niti invalidninu spominjati kao pojam budući da je Konvencijom o pravima osoba s invaliditetom UN-a čiji smo mi i potpisnik i ratificirali moramo mijenjati ne samo ustroj nego moramo mijenjati i nazive budući da disability kao što je to znate u engleskom ne znači invaliditet odnosno ništa što će spominje validnost ili invalidnost više, dakle ocjenjivanje da li je nešto pravo ili nije pravo, ili vrijedno ili nevrijedno ne može biti u svezi s time. Dakle, mi bismo ne samo mijenjali način nego bismo mijenjali i način zapravo kako će osobe s invaliditetom dobivati eventualnu naknadu koju još nismo ustanovili decidirano njezino ime ali vi znate da se zapravo u međuvremenu nismo samo razmišljali što radi radna skupina nego smo razmišljali budući da smo kandidati za Europsku uniju kako to rade zemlje koje su neposredno prije nas to napravile ili će činiti zajedno s nama tako da smo mi zajedno sa ministarstvom austrijskim imali dva seminara na kojima smo to decidirano razložili i vidjeli kako se to radi i praktički preveli i austrijski zakon i razmišljamo o tome da isto tako napravimo kao što to Austrijanci imaju, onda će doći do sličnih situacija koje vi zapravo ovim prijedlogom tražite a to je da osobe s invaliditetom imaju određeni dodatak bez obzira radile ili ne. Međutim, također imamo isto iskustva i sada imamo dva seminara i pred nama je treći sa Talijanima koji također imaju taj problem, prema tome mi to radimo nekako u korak sa zemljama Europske unije jer morate priznati to je jedan veliki dodatak na proračun bilo koje države i svaka država ozbiljno prilazi tome da ne bi oštetila bilo koju skupinu svojih građana a da bi mogla ostvariti ono što piše u zakonu. Ja se nadam da će za par mjeseci pred vama biti novi Zakon o socijalnoj skrbi koji ćemo raditi sa širokom bazom, dakle već sada su uključeni svi koji imaju što za reći, i dva fakulteta i osobe s invaliditetom, civilne udruge, njihove udruge, civilno društvo i svi stručnjaci. Prema tome, imat ćete prilike tada predložiti i vaše prijedloge odnosno i u radu kada bude bilo na saborskim odborima mi ćemo prihvatiti svaku vašu sugestiju. Hvala.
Hvala. Odbori? Zakonodavstvo? Zdravstvo i socijalna skrb? Rad i socijalno partnerstvo? Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a, gospođa zastupnica Ljubica Lukačić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Poštovana državna tajnice, kolegice i kolege. Odmah da kažem, klub Hrvatske demokratske zajednice neće podržati ovaj prijedlog zakona izmjena i dopuna zakona iz svih ovih razloga koje je evo navela državna tajnica. Međutim, evo osjećam potrebu i kao zastupnica koja evo na možda jedan poseban način razmišlja o problematici osoba s invaliditetom kažem nekoliko riječi, a čini mi se da predlagatelj o tome nije vodio računa kada je pisao ovaj prijedlog izmjena i dopuna zakona. Naime, u ovom trenutku osobna invalidnina zapravo ne može se promijeniti pa iz samih etničkih razloga. Naime, i kolega je u ime predlagatelja rekao što je to osobna invalidnina, tko to ostvaruje pravo na osobnu invalidninu pa ću ja samo kratko evo spomenuti da osoba koja može ostvariti pravo na osobnu invalidninu mora imati teže tjelesno ili mentalno oštećenje i to oštećenje mora nastupiti prije 18. godine života. Dakle, to je rekao Zakon o socijalnoj skrbi. Prema čemu se zapravo osobna invalidnina određuje? Ona se određuje kao i niz drugih prava iz sustava socijalne skrbi sukladno Pravilniku o sastavu i načinu rada tijela vještačenja koji je u svom članku 38. na koji pravilnik se poziva i Zakon o socijalnoj skrbi, dakle u svom članku 38. je točno taksativno nabrojio što je to potrebno, koja je to težina oštećenja potrebna da bi se moglo ostvariti pravo na osobnu invalidninu. Pa tako piše da je za utvrđivanje tjelesnog ili mentalnog oštećenja, dakle za utvrđivanje težine tog oštećenja potrebno je ispunjavati mjerila. Ta mjerila su sljedeća: nesposobnost samostalnog kretanja niti uz ortopedska pomagala, dakle jedno od mjerila, hranjenje putem sonde, nemogućnost samostalnog održavanja osobne higijene, nemogućnost primanja i pamćenja raznih informacija itd. Dakle, sukladno ovim mjerilima osoba koja ispunjava ova mjerila ostvarit će pravo na osobnu invalidninu, ali i sami kolegice i kolege, možete zaključiti da takve osobe koje ispunjavaju pravo na osobnu invalidninu nikako nisu u mogućnosti raditi. Kada se osobna invalidnina uvodila, dakle kada je Zakon o socijalnoj skrbi počeo regulirati ovo pravo mislilo se tada na niz osoba s invaliditetom koje su u tom trenutku ostale bez ikakvih primanja, dakle bez ikakvih sredstava za podmirenje osnovnih životnih potreba. Osobe koje ostvaruju pravo na osobnu invalidninu, dakle kao što sam već rekla, nisu u mogućnosti jednostavno raditi pa stoga nema ni logike da takve osobe ostvare pravo na invalidsku ili neku drugu vrstu mirovine, osim prava na obiteljsku mirovinu. I tu je, ja ovom prigodom moram reći da i resorno ministarstvo i Vlada tada uz veliku potporu tada potpredsjednice Vlade, danas predsjednice Vlade, gospođe Kosor, došlo do promjene Zakona o socijalnoj skrbi jer se vidjelo da te osobe koje ostvaruju pravo na osobnu invalidninu doista jesu u teškoj materijalnoj situaciji i da bi bilo potrebno omogućiti njima da naslijede obiteljsku mirovinu. To je učinjeno, ali obzirom da te osobe sigurno nikada neće biti u radnom odnosu nema jednostavno logike da mogu ostvariti pravo na starosnu ili neku drugu vrstu mirovine. Ako se to igrom slučaja i dogodi, imali smo u praksi i takvih primjera, tada se gubi pravo, dakle ako se osoba i zaposli tada se gubi pravo na osobnu invalidninu. I to naravno ima po sadašnjim propisima logike, obzirom da u rješenjima koje osobe s invaliditetom koje ostvaruju pravo na osobnu invalidninu koju dobiju, u rješenjima im piše da nisu sposobni za rad i privređivanje. Dakle, kako bi takve osobe jednostavno mogle ostvariti pravo na mirovinu ili mogle ostvariti prihod iz radnog odnosa, a istovremeno koristiti pravo na osobnu invalidninu. Ja se pa čak i ajmo reć, u konačnici mogu složit s predlagateljem da bi to bilo dobro da osobe s invaliditetom imaju pravo uz plaću, uz mirovinu i pravo na osobnu invalidninu. Ali kao što je rekla državna tajnica, u pripremi je Zakon o socijalnoj skrbi, dakle takav jedan propis koji je vrlo opsežan, mislim da nije niti dobro mijenjati ovakvim sitnim izmjenama za ovako važna i bitna prava za osobe s invaliditetom. Dakle, nije potrebno tu promijeniti samo Zakon o socijalnoj skrbi nego i niz pravilnika koji reguliraju ovu problematiku. A moram vam reći i jednu stvar, da osobe s invaliditetom koje su zaposlene, većina osoba s invaliditetom naravno teži radu i zapošljavanju i kad se zaposle ne pada im na pamet više pravo na osobnu invalidninu ili neka druga prava iz socijalne skrbi jer su upravo sretne da budu ravnopravne sa svim drugim članovima društva. I nije točno što je kolega u ime predlagatelja iznio da bi odredbe Zakona o socijalnoj skrbi bile u ovom trenutku diskriminacije, naime konvencija, kao što je kolega spomenuo, jest regulirala pravo na rad i zapošljavanje, ali to zapravo apsolutno nema nikakve veze sa ostvarivanjem prava iz socijalne skrbi. Rad i zapošljavanje. Rad i zapošljavanje, osobna invalidnina je pravo iz sustava socijalne skrbi i konvencija ne miješa ta dva sustava. Konvencija regulira rad i zapošljavanje što je kolega spomenuo i toga se trebamo pridržavati i težiti da svim osobama s invaliditetom u Republici Hrvatskoj omogućimo da što više rade i da se zapošljavaju, a da prava iz sustava socijalne skrbi budu doista dostupna onim osobama koji nisu u mogućnosti raditi i za koje već unaprijed znamo da sasvim sigurno nikada neće ni moći raditi. Kao što sam evo na početku i pročitala ova mjerila po kojima se ostvaruje pravo na osobnu invalidninu doista određuju kakav to težak invaliditet mora biti da bi netko pravo na osobnu invalidninu ostvario. U ovom trenutku ja vjerujem da je evo već pri kraju formiranje jedinstvenog tijela vještačenja. Puno je u takvo jedno tijelo uložilo i Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi. Sada još svoj završni dio posla čini Ministarstvo rada, gospodarstva i poduzetništva. Ali moram vam reći da su udruge osoba sa invaliditetom upravo na tome inzistirale da se formira jedno jedinstveno tijelo vještačenja koje će utvrditi što je to invaliditet. Mi danas u Republici Hrvatskoj zapravo još uvijek ne znamo tko je to osoba s invaliditetom i što je to invaliditet osim kada netko ode u mirovinu zbog profesionalne nesposobnosti za rad, pa eto za te ljude možemo reći da im je sposobnost, radna sposobnost smanjena za 50% i da im je toliki postotak invaliditeta. Za sve ostale osobe sa invaliditetom mi imamo podatak koliko posto imaju tjelesnoga oštećenja. I evo ja sad da vam pokažem moje rješenje, isto tako vidjeli biste koliko posto ja imam tjelesnog oštećenja, a ne invaliditeta. Upravo zato velim u ovom trenutku se jako radujemo i mi osobe sa invaliditetom i ja evo kao zastupnica i mi u klubu Hrvatske demokratske zajednice što ćemo konačno dobiti jedinstveno tijelo vještačenja. Jer kad to budemo imali onda će nam biti daleko jednostavnije donijeti i Zakon o socijalnoj skrbi, jer tada više nećemo imati pojmove iz različitih sustava. Sustav socijalne skrbi danas govori o težem tjelesnom ili mentalnom oštećenju, sustav mirovinskog osiguranja govori o invaliditetu ili tjelesnom oštećenju. Dakle, mi danas ne znamo gdje bismo svrstali osobe sa invaliditetom. Zato smo i krenuli u nekakvo uvođenje reda, da i mi sami znamo u koji sustav pripadamo, da se ovoj državi ne događa da financira istu možda čak stvar iz nekoliko sustava, a danas imamo i takvih slučajeva, da jednostavno znamo kakav je red i u sustavu socijalne skrbi, da osobe sa invaliditetom znaju gdje i u kojem sustavu mogu ostvarivati svoja prava. Dakle, klub Hrvatske demokratske zajednice misli da nikako ne bi bilo dobro u ovom trenutku mijenjati Zakon o socijalnoj skrbi, a što se tiče ostvarivanja prava na osobnu invalidninu. Jer držimo da će u zakonskom prijedlogu koji ćemo evo nadam se skoro i dobiti mi ovdje na stol na najkvalitetniji mogući način biti riješen i ovaj, dakle i sustav osobne, institut osobne invalidnine. A kako bi kažem što više osoba sa invaliditetom moglo ostvariti osobnu invalidninu, a kako ne bi došlo do brkanja. Dakle, danas imate još moram evo reći, danas imate na neki način brkanje osobne invalidnine, tuđe njege i pomoći i svih drugih prava iz sustava socijalne skrbi. Kad jednom uredimo te institute na bolji način nego što je to danas, ja se slažem da tu ima daleko, dakako puno, puno posla i ne može se to napraviti preko noći, onda vjerujem da više neće biti niti ovako nezadovoljnih, ja ću se usuditi reći ovdje osoba sa invaliditetom jer sam sigurna da je predlagatelj ovaj prijedlog zakona dao na inicijativu nekih osoba sa invaliditetom iz Istre. No, vjerujem da će oni biti zadovoljni konačnim, dakle rješenjem u novom Zakonu o socijalnoj skrbi, te da će sasvim sigurno svi biti sretniji i zadovoljniji ako budu radili i ako budu svoja prava rješavali iz, svoj dohodak zarađivali iz radnog odnosa, a ne naknadama, potporama i razno raznim dodacima iz raznih sustava jer to nije način da osobe sa invaliditetom žive i da ostvaruju svoja prava. Rad je pravo svakog čovjeka, svatko od nas je sretan kad radi, pa tako i većina osoba sa invaliditetom, a osobnu invalidninu eto pustimo onima, dajmo onima koji na nju trebaju ostvarivati pravo. Jer sam sigurna da ćemo tada u toj varijanti moći osigurati i veći iznos te osobne invalidnine. Ona danas iznosi 1250 kn i sasvim sigurno nije dostatna za podmirenje osnovnih životnih potreba. Ali kad se jednog dana uvede red u institut osobne invalidnine i on uopće u sustav prava i socijalne skrbi vjerujem da ćemo moći osigurati i veće iznose. I evo na kraju još jednom ću ponoviti iz svega ovog što je gospođa državna tajnica rekla i iz svega što sam evo ja navela, klub Hrvatske demokratske zajednice naprosto ne može podržati ovaj prijedlog zakona. Hvala vam lijepa.
Hvala. Klub HNS-a, gospodin zastupnik Goran Beus Richembergh. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovana gospođo državna tajnice, kolegice i kolege. Za razliku od Kluba zastupnica i zastupnika HDZ-a klub HNS-a će podržati ovaj prijedlog. Ako baš hoćete i uz znak protesta. Naime, jasno je, potpuno je jasno da ukoliko Klub zastupnika HDZ-a ne prihvaća ovu inicijativu ona neće proći. Ali mi ne podržavamo u znak protesta što vi ne podržavate, nego u znak protesta što se osobe s invaliditetom iz ovoga Visokog doma vuče za nos već tri godine. Već tri godine nam se obećava Zakon o socijalnoj skrbi, već tri godine nam se najavljuje da će se konačno donijeti krovni zakon koji će biti regulirano pitanje osobnih naknada za invalidnost, na pravičniji način, gdje će se dokinuti postojeće razlike koje su sulude, nepravedne, nehumane. O njima sam govorio u ovome Domu, spominjući različite načine stjecanja invaliditeta i ogromne razlike koje iz toga proizlaze. Sjetimo se rasprave o doplatku na sljepoću koja je bila u ovome Domu. Što su nam tada poručivali iz Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi? Samo što nije. Dakle 2007. nam je rečeno da će početkom 2008. pred Sabor doći novi zakon, 2008. nam je rečeno da će to biti gotovo najkasnije početkom 2009., 2009. je bilo rečeno da će do konca godine biti predložen zakon. Danas je veljača 2010. i najavljuje se da će to biti u nekoj budućnosti. I onda se čudimo kad organizacije koje okupljaju osobe s invaliditetom otvoreno negoduju i kad kažu konačno je vrijeme da se neki partikularni interesi stave na papir i donesu i pred ovaj Sabor, pa tako i prijedlog o doplatku za sljepoću, pa tako i ovaj prijedlog koji jasno razgraničuje dva prava koja jedna s drugim nikakve veze nemaju. Ja ne mogu i neću prihvatiti tezu da osoba s invaliditetom koja je počela raditi ima biti sretna što radi i što ostvaruje bilo kakav prihod i da će se automatski odreći svoga prava na osobnu invalidninu. To nije korektno. Plaća je naknada za izvršeni rad. Osobna invalidnina je naknada potpuno drugoga tipa, kojom se priznaju dodatni troškovi osobama s invaliditetom, koje mi ostali nemamo. I da se ne zavaravamo, osobe s invaliditetom u pravilu u prosjeku imaju niže plaće i kad rade, nego osobe koje to nisu. I puno im je teže obavljati poslove u mnogim slučajevima, što bi se reklo da mnogo više moraju uložiti truda kako bi ostvarili možda iste rezultate kao i ostali. I reći onda da takvi koji rade su sretni i neće se više ni sjetiti pitati osobnu invalidninu, to nije korektno. Tražili smo zadnji put jamstva Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi da nam se jasno i glasno kaže kada će se početi s novim sustavom procjene invalidnosti, kada će se predložiti novi Zakon o socijalnoj skrbi i to nismo dobili. Nismo dobili ni danas. Stalno se spominju radne skupine, veliki broj stručnjaka, ogroman posao kojega treba obaviti. I tako već tri godine. Pa naravno da se ne radi o jednostavnom poslu, kad imate zapušteni sustav za kojega bi se usudio reći da traje desetljećima, koji je osobito narušen u doma Domovinskog rata povećanjem broja osoba s invaliditetom koje su invaliditet zadobile tijekom Domovinskog rata, i čiji se socijalni mir kupovao puno većim invalidninama nego što su to imali invalidi s istim stupnjem invaliditeta, s istom vrstom invaliditeta, ali koji su svoj invaliditet stekli rođenjem ili u nekim drugim okolnostima, onda naravno da nije lako izvršiti taj posao. Ali mi državu zbog toga i imamo i plaćamo. Zato i postoji Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi da taj posao odradi. I zato se čudim ovom sadomazohizmu Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi koje se usuđuje četiri puta zaredom dolaziti pred ovaj Visoki dom sa istom pričom bit će. Na sveto nigdarjevo? Kada? Pa ako smo mogli tako ogromne zadaće koje su bile pred državom i pred ovim Hrvatskim saborom u adaptaciji hrvatskog zakonodavstva, odnosno prilagodbe europskoj pravnoj stečevini, točno izmjeriti, definirati rokove, nositelje, zadatke i odraditi ogroman dio tog lavovskog posla, pa kako je moguće da smo toliko kilavi da se nismo u stanju s ovim zadatkom suočiti i izvršiti ga pune tri godine? Recite koji su problemi. U čemu je problem gospođo državna tajnice? Koji su to limiti? Jesu li to sredstva, kadrovi, saznanja, istraživanja? Ako već dovikujete, odnosno dobacujete iz klupe nikakvi, onda vas ja pitam kako imate srama primiti plaću i doći ovdje u Sabor reći da nemate nikakve limite, a da tri godine niste izvršili svoju obavezu? Pod tim okolnostima naravno da podržavamo prijedlog IDS-a, a vama i vašemu prijedlogu i tom svetom nigdarjevu izražavamo najviši stupanj prosvjeda. U ime svih osoba s invaliditetom, bez obzira za koju stranku glasovali. Hvala lijepa.
Imamo ispravak, gospođa Ljubica Lukačić. Izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine predsjedniče. Pa evo niz je netočnih navoda koje je kolega izrekao, a ja ću evo pokušati jedan ispraviti. Naime kolega nije točno da nam se tri godine obećava da će se donijeti novi zakon. Rečeno je da će se novi zakon, a ne prije tri godine. Međutim ako ste vi htjeli pomoći donošenju novog zakona, pa trebali ste se raspitati zašto on već nije napravljen. A ja ću vam samo reći koji je i razlog. Kad su u pitanju osobe s invaliditetom, znate li vi kolega da se same osobe s invaliditetom na žalost, ja ovdje to moram reći, nisu uspjele dogovoriti oko sustava, odnosno oko vrednovanja, oko bodovanja, tako kažem postotka invaliditeta i svih drugih načina od terminologije, pa nadalje kako bismo to uspjeli unijeti u zakon. Dakle i to je jedan od razloga, i nije točno da se tri godine obećava. Bio je do kraja 2009. rok, ali se je reklo da će to potrajati malo duže. Prema tome, nemojte pričati da je tri godine, kad to zaista nije točno. Hvala.
Hvala. Imamo ispravak, gospođa Neda Klarić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Evo ja ću ispraviti netočan navod gospodina Richembergha koji kaže: "Osobe sa invaliditetom se već 3 godine vuku za nos." To je netočno, gospodine zastupniče. To nije točno upravo iz razloga što se novim Zakonom o socijalnoj skrbi želi postići jasnija i određenija definicija, ali svih prava sa naslova Zakona o socijalnoj skrbi sa posebnom osjetljivošću prema osobama sa invaliditetom. Hvala lijepo.
Hvala. U ime kluba SDP-a gospođa zastupnica Tatjana Šimac-Bonačić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, gospođo državna tajnice. Pravo na osobnu invalidninu ima teže tjelesno ili mentalno oštećena osoba s težim trajnim promjenama u zdravstvenom stanju ako je takvo oštećenje ili bolest nastalo prije navršenih 18 godina života. Obzirom na težinu oštećenja zdravlja osoba koje ostvaruju pravo na osobnu invalidninu pretpostavka je da veoma mali broj takvih osoba uopće je sposoban za rad. U tom smislu mišljenja smo da predložene izmjene zakona treba podržati jer bi se na taj način stimuliralo osobe sa invaliditetom koje bi mogle raditi i koje su sposobne za rad. Naime, tjelesno ili mentalno oštećenje zahtijeva pojačane napore u svakodnevnom životu što svakako uključuje dodatne materijalne troškove, a osobna invalidnina je jedno od socijalnih prava koje doprinose ekonomskoj i socijalnoj sigurnošću osobama sa invaliditetom. Zbog takvog pristupa osobama sa invaliditetom pravo na osobnu invalidninu ne bi trebalo vezivati za imovinski cenzus. Mi iz kluba SDP-a pozdravljamo ove izmjene i dopune zakona. Ovo je jedna nelogičnost koja se napokon ispravlja. Pravo na osobnu invalidninu stvar je osobe po osnovi vještačenja komisije pri Centru za socijalnu skrb gdje se utvrđuje stupanj njihovih oštećenja te da li je oštećenje nastupilo prije 18 godine života. Dosada, zakonodavac je u taj oblik pomoći nametnuo i gledanje materijalnog cenzusa, odnosno kad bi se korisnik osobne invalidnine zaposlio gubio bi pravo, što je u suprotnosti sa konvencijom i europskim zakonodavstvom. Gledajući sa strane struke cilj rada s osobama s invaliditetom je da ih se osposobi za samostalan život i rad. Po dosadašnjem zakonu osoba s invaliditetom se ne bi isplatilo zaposliti jer bi na taj način izgubili pravo na osobnu invalidninu, a koju su dobili na osnovu svoje invalidnosti. Potpuna nelogičnost. Tako da ovu izmjenu, ponavljam još jedanput, pozdravljamo i napokon je pomaknut korak naprijed. Što se tiče osobne invalidnine tu se isto može reći da nije u redu da se ona ograničava samo na one osobe kojima je nastupila invalidnost prije 18 godine života. Osim toga postoji i Pravilnik o vještačenju koji je napravljen tako da se pravo na osobnu invalidninu vrlo teško dobija. Bilo bi lijepo da se kriteriji za dobivanje osobne invalidnine promjene pa da se veći dio osoba sa invaliditetom dobije ovo pravo. Sada ćemo imati situaciju da će zakon odobriti osobnu invalidninu uz zaposlenje, međutim osobe koje mogu ostvariti osobnu invalidninu po sadašnjem pravilniku moraju biti u izuzetno lošem stanju. Inkontinentne, praktični nepokretne. Pa se pitam kako će te osobe biti zaposlene? Ponavljam, tjelesna i mentalno oštećenje zahtijevaju pojačane napore u svakodnevnom životu i očekivaju dodatne materijalne troškove, prema tome i ove male izmjene, netko ih je danas nazvao zašto bi mi radili male izmjene Zakona o socijalnoj skrbi, a čekamo Zakon o socijalnoj skrbi. Iz izlaganja kolege Beusa smo vidjeli koliko čekamo da ne ponavljam. Prema tome mislim da za takve osobe i male izmjene puno znače u njihovim životima. Prema tome klub SDP-a podržava ove izmjene i dopune Zakona o socijalnoj skrbi. Hvala lijepo.
Hvala. Gospodin Boris Kunst, izvolite.
Hvala lijepa poštovani predsjedniče, državna tajnice, kolegice i kolege zastupnici. Pa ja u stvari i ne sumnjam u dobru namjeru predlagača iako ne stoje neke tvrdnje koje je on definirao u svom obrazloženju ovog prijedloga. Prvo, ne stoji tvrdnja predlagača da izmjene ovog zakona neće tražiti osiguranje dodatnih financijskih sredstava. Prijedlogom zakona se ukidaju dosadašnja ograničenja u ostvarivanju visine osobne invalidnine pa je logično i normalno i objektivno za pretpostaviti da će se povećati iznosi potrebnih sredstava. Znači to je prva tvrdnja koja ne stoji. Što se tiče pozivanja na Konvenciju UN-a o pravima osoba s invaliditetom od 2006. godine je tendenciozno. Ta konvencija određuje da se osobama s invaliditetom priznaje pravo na rad, ali ne obvezuje države da u sustavu socijalnih potpora osobama koje rade novčane iznose odrede na način da potpora ne zavisi od visine zarade. Hrvatska potiče zapošljavanje invalida na način da je posebnim Zakonom o profesionalnoj rehabilitaciji i o zapošljavanju osoba s invaliditetom propisala obvezu poslodavcima iz državnog i javnog sektora da na svakih 49 radnika zaposle po jednog invalida, a do 2017. godine na svakih 20 radnika po jednog invalida. Po tom je zakonu oformljen i poseban fond iz kojeg se poslodavcima osiguravaju povrati doprinosa na plaću invalida. Omogućava se korištenje tih sredstava i za školovanje invalida, za prilagodbu opreme i sredstava rada, za prilagodbu radnog mjesta čak i za prilagodbu pristupa radnom mjestu. Dakle, opredjeljenje je da država potiče zapošljavanje invalidnih osoba, a ne da potiče invalide da unatoč visini plaće ili mirovine zadržavaju socijalnu pomoć. Ne treba zaboraviti da je osobna invalidnina socijalno pravo pa bi napuštanje povezanosti visine tog prava s drugim primanjima dovelo u pitanje načelo pravičnosti u ostvarivanju socijalnih prava po tom osnovu.
Hvala. Gospodin Mirando Mrsić, nema ga. Gospođa Ingrid Antičević-Marinović, nema je. Gospodin Nenad Stazić, nema ga. Gospođa Vesna Škulić, nema je. I gospođa Neda Klarić, tu je.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Gospođo državna tajnice, kolegice i kolege. Pa evo već smo čuli da zapravo Zakon o socijalnoj skrbi pravo na osobnu invalidninu osigurava teže tjelesno i mentalno oštećenim osobama ili osobama sa težim trajnim promjenama u zdravstvenom stanju, ali uz preduvjete da je takvo oštećenje nastupilo prije 18 godine života. Ako osobnu invalidninu ne ostvaruje po nekoj drugoj osnovi. Također smo čuli da naknada iznosi 250% osnovice, odnosno tisuću i 250 kuna mjesečno. Pravilnik o sastavu i načinu tijela vještačenja u postupku ostvarivanja prava i socijalne skrbi određuje da se težim oštećenjem zdravlja smatraju tjelesna ili mentalna oštećenja ili psihičke bolesti radi koje osoba ne može samostalno izvoditi aktivnosti primjerene životnoj dobi. Primjenjuju se mjerila kao što su nesposobnost samostalnog kretanja niti uz pomoć ortopedskih pomagala kao što su štake, hodalice, kolica i drugo, hranjenje putem sonde ili gastrostone, nemogućnost samostalnog održavanja osobne higijene i obavljanja fizioloških potreba, te samostalnog oblačenja i svlačenja, nemogućnost primanja i pamćenja različitih informacija i nemogućnost uspostavljanja socijalnih odnosa sa drugim osobama što je čini potpuno ovisnim o brzi druge osobe, te promjene osobnosti u ponašanju i u reakcijama sa progresivnim oštećenjem u intelektualnom, emocionalnom i socijalnom funkcioniranju uz potpunu ovisnost o brizi druge osobe. Ali uz sve ovo je nesporno da osobe sa invaliditetom imaju pravo na rad na ravnopravnoj osnovi sa drugima što uključuje pravo na mogućnost zarađivanja za život od rada. Treba naglasiti kada zasnuju radni odnos ne gube pravo na osobnu invalidninu već se ona umanjuje za primanja i prihode koje osoba ostvaruje. U praksi to znači da ako ostvaruje primanja manja od iznosa osobne invalidnine prima razliku, a ako su primanja veća ne prima osobnu invalidninu. Ako i kada prestane radni odnos nastavlja primati osobnu invalidninu u cijelosti. Činjenica da se od prihoda izuzimaju stalna pomoć kao i iznos koji osoba ostvaruje od zakonskog obveznika uzdržavanja i obiteljska mirovina ukazuju na socijalnu osjetljivost pozitivnog propisa, jer se vodilo računa o zaštiti korisnika koji su kao samci ili kao članovi obitelji u nepovoljnim socijalno-ekonomskim uvjetima te očuvanje razine kvalitete života kroz alimentaciju i obiteljsku mirovinu. Nadalje, dok je u tijeku radni odnos a i uz starosnu i prijevremenu mirovinu moguće je neovisno o visini primanja i prihoda ostvariti pravo na doplatak za pomoć i njegu u iznosu od 100% osnovice uz napomenu da se ova dva prava međusobno isključuju. Uvažavajući da osobe sa invaliditetom imaju dodatne potrebe i to je nesporno. U praksi je učestalo odobravanje i drugih oblika pomoći, naravno zagarantiranih zajamčenih kroz Zakon o socijalnoj skrbi, kao što su jednokratna novčana pomoć i savjetovanje u prevladavanju i pomaganju prevladavanja posebnih teškoća. Ocijenjeno je od strane predlagatelja također smo čuli da nije potrebno osigurati dodatna financijska sredstva što nije točno. Jer evidentno je potrebno utvrditi koliki je broj osoba sa ostvarenim pravom koji ostvaruju plaću ili je ostvarilo jednu od ovih vrsta mirovine. Mišljenja sam da je svrsishodnije i dijelim to mišljenje sa mišljenjem Vlada Republike Hrvatske da je svrsishodnije, učinkovitije i racionalnije izraditi nacrt novoga Zakona o socijalnoj skrbi za koji je zadužena radna stručna skupina uz koju djeluje i podskupina također smo čuli sastavljena od predstavnika ne samo nadležnih tijela, već i predstavnika osoba sa invaliditetom a koju jesu članovi udruga osoba s invaliditetom kao što su članovi Hrvatskog saveza udruga tjelesnih invalida, gluhih i nagluhih, slabovidnih i slijepih, osoba sa mentalnom retardacijom, Društvo distrofičara, odnosno članovi Društva distrofičara, mulitipleskleroze itd. Dakle nije svrha i smisao sporadično intervenirati u zakon, već se očekuje da novi Zakon o socijalnoj skrbi u najoptimalnijoj formi rješava sva pitanja organizacije. Evo i državna tajnica je u svom govoru to rekla. Ustanova socijalne skrbi određeniju i jasniju definiciju svih prava sa naslova zakona o socijalnoj skrbi sa posebnom osjetljivošću prema osobama s invaliditetom. Time se postiže opsežnija intervencija države u demografskoj sferi u odgoju i obrazovanju, politici na tržištu rada, socijalnom uključivanju i jačanju osnovnih dimenzija socijalne kohezije. Dakle, novim zakonom želi se u cijelosti definirati sve naprijed rečeno, pa su to razlozi radi kojih neću podržati izmjene i dopune postojećeg zakona, već podržati donošenje novog cjelovitog. Hvala vam lijepa.
Hvala vam lijepa. I zaključno u ime kluba IDS-a gospodin zastupnik Marin Brkarić. Izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine predsjedniče. Pa evo mislim da je još potrebno.
Oprostite bila je jedna replika. Izvolite.
Hvala vam lijepa. Mislim da je potrebno još reći da u Hrvatskoj nešto manje od 20 tisuća osoba s invaliditetom prima osobnu invalidninu. A da u Hrvatskoj ima 515 tisuća osoba s invaliditetom. Iz ovog prijedloga predlagatelja dakle nije razvidno koji su to samo za nešto manje od 20 tisuća osoba s invaliditetom i predlagatelj predlaže da mogu ostvariti pravo na starosnu mirovinu ili invalidsku ili bilo koju vrstu. Je li to, ja sad postavljam pitanje je li i to diskriminatorno u odnosu na ostale osobe s invaliditetom 515 tisuća? I to možemo reći da tako kažem neprihvaćanje od strane kluba HDZ-a ovog zakona ide prilog svim osobama s invaliditetom jer kad se osobna invalidnina uredi na bolji način usuđujem se reći novim Zakonom o socijalnoj skrbi tada ćemo konačno imati najadekvatnije i najbolje rješenje. Dakle, u ovom trenutku bismo riješili samo one ljude koji i danas ostvaruju prava na osobnu invalidninu a čuli smo i od kolega ovdje danas koji su izlagali da se ona daje za dodatne troškove. Pa evo moram još spomenuti ovdje i nekakve posebne potrebe koje sam pročitala u prijedlogu predlagatelja. Nema posebnih potreba kolegice i kolege. Ići u školu, obavljati osnovne životne potrebe, to su normalne potrebe moje kao i vaše i svih ostalih osoba s invaliditetom kao i svih drugih osoba bez invaliditeta samo što ih osobe s invaliditetom zadovoljavaju na nekakav drugačiji način. Dakle, i osobna invalidnina u ovoj situaciji danas nije naknada za to, za te potrebe. Ona je bila naknada sjetite se vi koji ste zreliji i stariji od mene, sjetit ćete se toga možda i bolje od mene a bili ste aktivni i tada u politici da je upravo intencija bila da se onim osobama s invaliditetom koje nigdje nisu radile i nikada da se omogući da dobivaju jer su iz bivšeg sustava kolegice i kolege ostale bez ikakve naknade i da se upravo njima omogući da imaju bilo kakvu naknadu za život. Hvala vam lijepa.
Hvala. Odgovor gospođa Neda Klarić.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Evo kolegice, ja ću vam samo jednom rečenicom odgovoriti na vaše opservacije. Mene osobno veseli da će kompletan zakonodavni okvir i kompletno zakonodavstvo u Republici Hrvatskoj istoznačno po jednakim mjerilima, po jednakim uvjetima definirati sve osobe koje imaju bilo kakvu vrstu oštećenja i da će to biti model koji će definitivno razriješiti sve probleme. Hvala lijepa.
Hvala. Gospodin Brkarić u ime kluba. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, gospođo državna tajnice. Ja bih se svima zahvalio na raspravi. Svakako zahvalio bih se klubu HNS-a i SDP-a koji su podržali ovaj Prijedlog izmjena i dopuna Zakona o socijalnoj skrbi. Malo me čudi što klub HDZ-a to nije podržao jer ova izmjena iako kratka ide upravo u prilog osobama sa invaliditetom, upravo ono što smo svi zajedno govorili da ukoliko činjenica da nije to veliki broj, ukoliko se osoba zaposli ne gubi pravo na invalidninu, osobnu invalidninu koja iznosi tisuću 250 tisuća kuna koja nije kategorija ovo što je rečeno kategorija da de facto od nje može osoba živjeti nego upravo je tih tisuću 250 osobna invalidnina dodatne potrebe koje osoba sa invaliditetom ima ona ih nastoji time da tako kažem te dodatne troškove i pokriti tako da ne vidim razloga da se gubi to pravo ukoliko osoba sa invaliditetom zasnuje radni odnos ili stekne pravo na mirovinu osim na obiteljsku mirovinu. Tako da ja bih rekao čudi me i ja se apsolutno slažem da vrijedi razmišljati o Zakonu o socijalnoj skrbi ali činjenica je da tog zakona nemamo, ovo što je rekao i gospodin Beus ranije raspravljali smo o doplatku na sljepoću pred godinu dana ili nešto više od godinu dana kojeg je predložio ovom Saboru Odbor za ljudska prava i rečeno je rješavat ćemo to u okviru novog zakona. Tog zakona nema i apsolutno ja bih rekao kao predlagatelj predlažem da ovaj prijedlog zakona se prihvati u prvom čitanju, da sve korisne sugestije koje su dane svakako mi ćemo ih ugraditi iako je temeljna sugestija bila da sa strane kluba HDZ-a da se ovaj prijedlog zakona ne prihvati, da se čeka novi prijedlog zakona. Mislim da to osobe sa invaliditetom koje dobivaju osobnu invalidninu ne mogu prihvatiti i neće prihvatiti. Takav stav kluba ja ne mogu isto tako prihvatiti ali normalno da ćemo o njemu glasati. Hvala.
Hvala lijepo. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kad se steknu uvjeti. Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o socijalnoj skrbi, prvo čitanje, P.Z. br. 304, predlagatelj: Klub zastupnika IDS-a Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu saborskih radnih tijela i Vlade Republike Hrvatske dajem na glasovanje zaključak koji glasi: "Ne prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o socijalnoj skrbi. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat. Ovaj prijedlog zaključka je prihvaćen većinom glasova, 77 glasova za, ništa suzdržano i 30 protiv.
Hvala. Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Na ovakav Prijedlog zakona o posebnom porezu na kamate ponukala nas je situacija koja je početkom 2009. godine bila u bankarskom sustavu. Naime, ovaj zakon čeka na raspravu već punih 11 mjeseci. Krajem 2008. godine banke su u Hrvatskoj potraživale od trgovačkih društava oko 103 milijarde kuna, od stanovništva 127 milijardi kuna. Međutim, u to vrijeme već je počela financijska i ekonomska kriza koja je utjecala na rast kamatnih stopa a u Hrvatskoj su te kamatne stope već tada građani plaćali do 50% više nego što su te stope bile u euro zoni. Rast kamata bilježili su i krediti s valutnom klauzulom, stari krediti koji su ugovoreni s promjenjivom kamatnom stopom. Već tada su, dakle početkom prošle godine analitičari upozoravali da se sve to kod nas događa mimo bilo kakvih ekonomskih i tržišnih zakonitosti odnosno u uvjetima kada nema velike potražnje na primjer za stambenim kreditima. Gotovo sve zemlje euro zone odnosno članice Europske monetarne unije počele su voditi računa o otplatama posebno stambenih kredita, kamatu su vezale uz referentnu kamatnu stopu koja je tada iznosila 2,5% pa kamate na stambene kredite nisu mogle prijeći 5%. Ali je na primjer talijanska Vlada predložila svom Parlamentu zakon da se stambeni krediti s kamatnom stopom manjom od 4% zadrže na toj razini i u 2009. godini. U Hrvatskoj nikakvih poteza u takvom smislu nije bilo pa su već početkom 2009. godine kamate na stambene kredite prelazile 7%. A kakva je situacija u hrvatskim bankama? U 2008. godini 33 banke u Hrvatskoj ostvarile su bruto dobit od 5 milijardi i 810 milijuna kuna. Gubitak je ostvarila samo jedna štedna banka. Neto dobit domaćih banaka u 2008. godini porasla je za 17,4%. Ostvarena je u rekordnom iznosu od 4,78 milijardi kuna, istovremeno i bilježilo povećanje aktive od 7,5%. Neto prihodi, dakle razlika između aktivnih i pasivnih kamata iznosile su gotovo 10 milijardi kuna, a od provizija i naknada gotovo 3 milijarde kuna. Trend rasta kamata koji je započeo u 2008. godini nastavljen je i u 2009. godini. Banke su uspješno poslovale i u 2009. godini, za razliku od realnog sektora. Tako npr. prema podacima Hrvatske udruge banaka za prvih šest mjeseci naše banke ostvarile su dobit od 2 milijarde i 357 milijuna kuna. Istina, to jest nešto manje nego što je bilo u istom razdoblju prošle godine za oko 13%. Istovremeno, ostali gospodarski subjekti u Hrvatskoj zabilježili su pad bruto dobiti od čak 30%. Prema dostupnim podacima, troškovi kredita za gotovinske kredite u eurima kreću se oko, prosječna stopa oko 11,84%, a zapravo između 11 i do 15%, ovisno o bankama. Na stambene kredite od 6,78 do 7,88%. Da ovakva situacija pogubno djeluje na gospodarstvo koje zapravo nema vlastita obrtna sredstva, pogotovo ne sredstva koja bi išla u ulaganje, govore i svi makroekonomski pokazatelji i pokazatelji životnog standarda građana koji su u čitavoj 2009. godini, ali i početkom ove godine u padu. Objavljeni statistički podaci za prvih 9 mjeseci prošle godine govore da je industrijska proizvodnja pala oko 10%, da je zabilježen još uvijek rast uvoza i to u visini od 11,4 milijarde eura, izvoza svega 5,6 milijardi eura ili gotovo 6 milijardi eura imamo deficita u tom razdoblju. U ovoj godini zadnji podatak o nezaposlenima govori da imamo 309 tisuća ljudi koji traže posao i teško ga nalaze, da je stopa nezaposlenosti prešla 18%. Trgovina na malo i dalje bilježi pad prometa, 88% zaposlenih prima plaću koja je manja od 6 tisuća, a minimalni troškovi četveročlane obitelji prelaze 6 tisuća kuna. S obzirom da ne postoje nikakvi pokazatelji da bi banke uvažavale realnu financijsku i gospodarsku situaciju u Hrvatskoj, zapravo potrebno je da vlast, Vlada ili Parlament reagira na takvu situaciju. Jučer smo dugo vremena vodili raspravu o izvješću Hrvatske narodne banke i jedan dio te rasprave odnosio se vrlo kritično na poslovnu politiku hrvatskih poslovnih banaka. Pa i dio samih bankara govori o jednoj nelojalnoj konkurenciji kada se govori o načinu prikupljanja sredstava, odnosno visine kamata na depozite koji prelaze ili dostižu postotak od 7%. Naravno, ako je tako visoka cijena kapitala koja se prikuplja u bankama tada i aktivna kamata odnosno na kamata na kredite mora biti visoka. Zašto je to tako u Hrvatskoj, zapravo nema nikakve ekonomske logike. Hrvatska nema nikakvog razloga da stimulira štednju jer ne štedi veliki broj građana. Najveći broj građana nema takve prihode da bi mogao štediti, a oni koji imaju sredstva koja na daju na štednju ne postoji nikakav razlog ili nikakav državni interes da oni na jednu sigurnu investiciju, dakle na štednju svoje gotovine dobivaju do 7% kamata kad takav prinos ne mogu dobiti gotovo ni u jednoj djelatnosti u kojoj bi uložili ovaj novac. Dakle, kad se Vlada već ne odlučuje da poreznom politikom reagira na takve prihode, dakle na prihode od visokih kamata onda je moguće reagirati posebnim porezom na kamate koje odobravaju banke. I što mi predlažemo? Predlažemo da kreditne institucije i druge pravne osobe plaćaju poseban porez na kamate, naknade i provizije i druge troškove koje zaračunavaju kod odobravanja kredita ako ta ukupna stopa iznosi više od 9% godišnje. Ocjenjujemo da cijena kapitala iznad 9% zapravo ne može ući u nikakvu ni investicijsku ni nikoju drugu potrošnju. Zatim predlažemo da se za obračun poreza tog posebnog poreza koriste zapravo progresivne stope i to na način da se do 9% ne plaća porez na kamate koje su veće od 9% i do 11% da se plaća porezni porez u visini od 20%, na kamatne stope veće od 11 do 13% na razliku od 9 do prve stope 40% i ako su one veće od 13% da se na takvu razliku plaća posebni porez od stopi od 80%. Smatramo da bi na takav način zapravo destimulirali banke da povećavaju kamatne stope. Posebno bismo uveli plaćanje posebnog poreza na stambene kredite na koje se obračunava kamatna stopa veća od 7%. Obveznici poreza, dakle banke, ne bi smjele povećavati posebne naknade ili takav porez prevaljivati na svoje komitente. Također govorimo o tome u članku 5. kako bi se ta kamata trebala obračunavati, dakle, u roku od pet dana od naplate kamata, a u roku od 30 dana od izdavanja računa porezni obveznici bi plaćali porez, posebni porez na kamatu nakon isteka 30 dana. Ovdje smo u članku 7. definirali kaznene odredbe i to na način da bi se novčanom kaznom od 100000 do milijun kuna kaznio porezni obveznik ako ne obračuna ili netočno obračuna posebni porez na kamate, odnosno ako u propisanom roku ne plati posebni porez na kamate. Također bi se za takav prekršaj kaznila i odgovorna osoba. S obzirom da smo mi taj prijedlog zakona dali još u četvrtkom mjesecu naravno da se on ne bi mogao primijeniti od 1. svibnja 2009. godine, nego ukoliko bi prijedlog prošao danom kada je taj zakon bi stupio na snagu. Vlada svojim mišljenjem kaže da ne treba prihvatiti takav prijedlog, daje određene razloge zašto se to ne bi moglo prihvatiti, da bi to bila iznimka da bi se plaćao porez dva puta, odnosno jer oni plaćaju porez na dobit. Međutim, jedno je porez na dobit, a drugo je posebni porez koji se računa kao porez u prometu. Treba reći da ovo ne bi bio presedan u hrvatskom zakonodavstvu. 1994. godine Vlada je predložila, a Parlament usvojio sličan zakon kada su kamatne stope na kredite zaista bile vrlo visoke. Hvala lijepa.
Hvala. Žele li izvjestitelji radnih tijela uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime kluba SDP-a je gospodin zastupnik Slavko Linić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Vratimo se u travanj prošle godine. Postali smo svjesni da u Hrvatskoj je kriza i da kriza nije uzrokovana samo vanjskim faktorima nego i mnogim našim problemima i dvojbe su bile što učiniti, koje mjere poduzimati početkom prošle godine ili u prvom kvartalu prošle godine da bi se nosili sa kriznim trenucima u Republici Hrvatskoj. Na naše nezadovoljstvo banke su krenule suprotno od smjerova rješavanja krize. One su krenule sa tim da su počeli jako paziti na rizike, smanjivati plasmane, a s druge strane dizati kamate na kredite i građanstvu i gospodarstvu. Prema tome, oni su ti koji su čak iskoristili ja bih rekao promjenjive kamatne stope, pa su i ugovore od ranije jednostavno išli mijenjati i prilagođavati sebi. Prema tome, u početku prošle godine imamo bankarstvo koje ne želi sudjelovati i participirati u problemima hrvatskog društva neovisno da li su gospodarstvenici ili su građani, nego obrnuto gledaju svoje uvjete poslovanja. Naravno, tada je osnovno pitanje što je činiti vlasti i manje više jučer raspravljajući o Izvješću Narodne banke zaključili smo da je monetarna vlast ocijenila da nešto mora učiniti, da je pokušala sve da tokom protekle godine oslobodi dio sredstava i gurne ta sredstva prema poslovnim bankama, da bi na neki način njima učinila jeftinije poslovanje jer jednostavno plasirana sredstva van Narodne banke nešto više nosi, s druge strane da bi dala što više ja bih rekao financijskih sredstava potrebnih privredi ako ništa drugo za obrtna sredstva. I vjerojatno da bi kroz povećani višak sredstava utjecala i na pad kamata. Kratko rečeno, jučer je u ovom Saboru jasno rečeno da je Narodna banka svoj dio monetarne politike ipak kako tako prilagodila kriznim trenucima. Ali osim monetarne postoji i fiskalna vlast, a fiskalna vlast je i Vlada i ovaj Parlament. Što smo mi učinili u protekloj godini da zaustavimo bankarski sustav u ograničavanju sredstava prema gospodarstvu i u isto vrijeme da utječemo na visinu kamatne stope i prema građanima i prema privredi. Ako tek danas raspravljamo o zakonu koji je predložio klub SDP-a onda je zaključak u tom dijelu nije učinjeno ništa, nije učinjeno. Pa se postavlja pitanje ima li zaista fiskalna vlast mogućnosti utjecati na poslovanje banaka. I da ne gubimo vrijeme u raspravi najbolje dva argumenta. Pokazala nam je hrvatska Vlada, pokazala nam je talijanska Vlada i sad će nam uskoro pokazati i austrijska Vlada. Hrvatska Vlada je u sedmom mjesecu uvela krizni porez. To je dvostruko oporezivanje građana. Najprije plaćaju redovni porez, ali su platili i krizni porez. U mišljenju Vlade Republike Hrvatske piše da nije moguće dvostruko oporezivanje. Očito nije moguće kad je u pitanju bankarski sustav. Znači, hrvatska Vlada uvođenje kriznog poreza pokazala je da smo porez mogli uzeti bankarskom sustavu. Zašto? Najviše dobiti su ostvarili u prošloj godini, nenormalno su dizali kamate i ugrožavali i građane i privrednike. Znači, mogli smo ih oporezivati jer smo i građane oporezivali. Moguće je dvostruko oporezivati. S druge strane, talijanska Vlada zabrinuta za štednju i pogotovo za kredite u stambenoj izgradnji trenutno je reagirala i zaustavila dizanje kamata. I sad nam austrijska Vlada pokazuje. ... [[Govornik se ne razumije.]] prozaičan razlog. Mi smo vama pomogli kad je bila kriza, uvodimo vam dodatne poreze i uvest ćemo vam dodatne poreze. To su poruke austrijske Vlade. A zamislite, hrvatska Vlada svjesna toga da su to nenormalne kamate koje su se počele kretati od 7 do 12% nema reakcije, nema fiskalne politike u tom dijelu, nema. Pozitiv, molbe, ljutnja. Pa to ne pomaže. To nije sastavni dio fiskalne politike. Mjere, zakoni to su aktivnosti fiskalne politike. Znači, mi smo trebali prošlu godinu bankarski sustav natjerati da nema kamatu veću recimo od 5% na stambene kredite i privredi nešto više. I to nam je bio posao. To nam je zadatak kao ... [[Govornik se ne razumije.]] da li hrvatske Vlade ili ako hrvatska Vlada ne uočava ovog Parlamenta. Mi to nismo učinili. Što je posljedica toga što prošlu godinu nismo pokrenuli te aktivnosti? Kad gledam prema gospodarstvu nema ozbiljnih investicija u 2009. godini, zaustavljene su investicije. Naravno ni jedna investicija praćena sa 9 do 10%, a i 12% ne može naći opravdanja, ne može naći opravdanja. S druge strane ugrožena je tekuća operativa, ugrožena je likvidnost gospodarskih subjekata. Nema dovoljno sredstava, em rizici, em visoke kamate koje ih tjeraju u to da ne mogu izvršavati obveze ni prema bankarskom sustavu, ali ni prema državnom proračunu. Imamo dugove prema državnom proračunu blizu 11 milijardi. I ono što je vrlo opasno, tek smo razvili financijski, tržište kapitala. Imali smo i građane sa tom aktivnošću. I što nam se događa? Bankari počinju dizati i pasivne kamate. I naravno pasivna kamata od 7% preusmjerava svu štednju sa tržišta kapitala prema štednji u bankama. Mirno spavate, imate 7% na oročena sredstva. Neprihvatljivo, to je rušenje cijelog sustava financijskog tržišta. Sve nam se to dogodilo prošlu godinu. Male promete smo imali na burzama, vrlo male, ograničene, simbolične količine. Jer tko će uložiti u rizično tržišno poslovanje vrijednosnim papirima kad imamo visoke kamate na oročena sredstva u bankama. To je pogreška u fiskalnoj politici koju smo mi imali. A naravno u isto vrijeme kad gledamo građane kojima se promijeni kamata ili onom klauzulom o promjeni kamata jednostavno dogodilo da moraju plaćati veće obveze, postali su problem, ograničene plaće, smanjenje plaća u realnom sektoru jer se smanjivala plaća, kako izvršavati obveze. I sve je više onih koji nisu mogli izvršavati svoje obveze. Prema tome, sve ono što se događalo od travnja do kraja prošle godine pokazuje potpuni izostanak fiskalne politike u dijelu zaštite interesa Hrvatske, interesa gospodarstva, interesa građana, s obzirom da nam je kamata bila previsoka. I onda normalno postavljamo si pitanje što je sa izvozom, zašto imamo previše uvoza. Ali nismo svjesni da nam je hrvatsko gospodarstvo nekonkurentno. Nekonkurentno je najvećim dijelom zbog prevelikih troškova koje ova država prenosi na njih, prevelikih ja bih rekao parafiskalnih nameta, velikog broja velikih postotaka, doprinosa za zdravstvo koje nismo regulirali kao što ih ima Europa, ali u isto vrijeme mi ih opterećujemo i kamatama. Kamata u Europi od 0,5 do 1%, pogotovo ako idu i projekti, a mi ovdje nudimo 9 do 12%. Pa gdje može takav projekt, takav proizvod, takva usluga sutra biti konkurentna Europi? Ne može biti potpuno nejednaki uvjeti. A to je opet politika ta koja može itekako utjecati na kvalitetnom mjerama, utječe na ravnomjernost zarada u Republici Hrvatskoj. Zašto se to nije dogodilo, ne znamo obrazložiti, ali je u ovom primjeru teško i obrazloženje Vlade. Obrazloženje Vlade je zamislite da je to dodatan trošak banaka. Pa naravno je dodatni trošak. Oni su imali dodatne zarade, oni su se pobrinuli da u krizi ne padnu zarade. Sad mi se, opterećujemo takve koji su najviše zaradili prošlu godinu i na koje galamimo i prstom upiremo da im dodatno uzmemo novce. Vlada u svom obrazloženju piše ne prihvaćamo dodatno opterećenje poslovanja. S druge strane, već sam obrazložio Vlada obrazlaže neprihvatljivo je dvostruko oporezivanje. Samo upozoravam Vlada je donesla krizni porez, izvinite to je dvostruko oporezivanje građana. To može, banaka ne može. To moramo obrazložiti, to ne možemo shvatiti to obrazloženje. I naravno strah da će banke ovaj porez ugraditi u dodatnu kamatu. Pa ugrađen je u zakon, naš prijedlog je jasno rekao da ne može biti, da je kažnjivo ako se ugrađuje u povećanje kamata. Pa stoga sa ja bih rekao progresivnim rastom poreza jednostavno nema interesa banaka da nadograđuju kamatu, jer sve onda odlazi u porez. To su bili jednostavno prijedlozi o kojima smo mi mislili da možemo razgovarati, da želimo razgovarati, da želimo pomoći u tome kako banke učiti redu, kad neće same, onda ih fiskalna vlast mora. Jednostavno ih mora. Na žalost, od svega toga nismo uspjeli učiniti ništa. Ostaje pitanje da li i danas ima svrhe raspravljati o ovom prijedlogu, jer evidentno je da će banke u naredna dva, tri mjeseca zbog monetarne politike imati sve više sredstava i da će spuštati kamatu. I to pasivnu i aktivnu. Znači da li se mi u Saboru moramo posramiti? Da. Monetarna vlast je znala kako utjecati na povećanje novčane mase da ih natjera na smanjenje. Ostaje ono osnovno, pohvalno je i Vladu možemo pohvaliti što je ovim zadnjim mjerama utjecala da bankarski rizik s obzirom na tešku situaciju likvidnosti preuzima djelomično i na sebe, pa pokušava bankama pomoći u preuzimanju djela rizika u financiranju likvidnih sredstava u gospodarstvu. To je jedna pohvalna mjera, ali da li još uvijek možemo biti zadovoljni sa tim kako kamate padaju? Ne. Pa mi imamo i drukčiji prijedlog, kad govorimo o ovom prijedlogu zakona. Nek nam škola bude austrijska Vlada. Utvrdimo kamatu koja je za Hrvatsku neprihvatljiva, i sve prihode iznad te kamate udarimo krizni porez. Treba nam. Treba nam novac u proračunu. Treba nam. Visoki su i ekstra profiti za krizno razdoblje u bankarskom sustavu. I pogotovo ako su to stambeni krediti, ako su to krediti za poslovanje gospodarstva, odredimo neke i udarimo im porez, porez za ekstra zaradu. Imamo pravo na to. Imamo, jer to rade ostale europske zemlje. Procijenimo tko to može platiti, a ne građanin koji ne može živjeti od 3 hiljade kuna, njega već udarimo sa porezom. To je mogućnost fiskalne politike. Prema tome, ako je ovaj zakon sada već kako bih rekao malo nerealan, jer napokon počinje padanje, ali dozvolit ćete godinu dana, godinu dana krize mi smo dozvolili da bankarski sustav bez opterećenja preuzima svu zaradu u Hrvatskoj. A sada vam velikom obrnuto, izmijenimo ovaj zakon, dopunimo ga, sugerirajmo to, zaključimo, preporučimo Vladi. Prošlogodišnju zaradu jednostavno kroz poseban porez s obzirom na visoke kamate i dok god su kamate iznad nekih limita preuzimajmo i dajmo u državni proračun, smanjimo krizni porez građana, smanjimo ga. Oni koji zarađuju njima uzmimo. Prema tome, tisuću varijanti, ali i prava fiskalne vlasti. I ponovno velim, ako je Vlada sklona bankarskom sustavu pa valjda mi u Saboru smo i jučer pokazali da želimo realnost u opterećivanju onih koji zarađuju u RH. Realnost, ako je realnost da nešto više za krizu mora dati bankarski sustav donesimo odluku o posebnim porezima. Donesimo odluke. Nema pozivanja, molbi i prošnji. Zašto molimo i prosimo kad imamo vlast? Fiskalnu vlast koja zakonima to može regulirati. I to je prijedlog SDP-a. Ako ocjenjujete da je ovo … [[Govornik se ne razumije.]] prijedlog možemo ga modificirati. Zajednički u Parlamentu ako neće Vlada.
Hvala. U ime kluba HDZ-a gospodin zastupnik Goran Marić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, cijenjeni kolegice i kolege. Jučer sam kazao da u ekonomskoj literaturi piše u svakom udžbeniku da u uvjetima recesije kamatne stope padaju, a u uvjetima inflacije rastu. Isto tako u svim udžbenicima piše, ekonomskim, gdje je bankama mjesto u ukupnom gospodarstvu. Treba jasno reći one ne stvaraju novu vrijednost. One su intermedijator u ukupnoj proizvodnji, u ukupnom gospodarstvu. One služe kao jedan čimbenik intermedijatorski da oni koji stvaraju novu vrijednost i kroz novostvorenu vrijednost imaju viška novčanih sredstava daju ih, deponiraju kod banaka da ih oni, baveći se tim poslom, plasiraju onima koji isto stvaraju višak vrijednosti, ali i imaju potrebu za novcem. To je njihova uloga, to je njihovo mjesto i to jasno treba kazati što je njihova uloga u ukupnom gospodarskom životu, i cijelog svijeta i Hrvatske. Isto tako treba naglasiti da nije isti položaj poslovnih banaka u Hrvatskoj, nije ista uloga, i banaka u ostatku svijeta posebice u zemljama članicama EU. U uvjetima kad su svi gospodarski subjekti prezaduženi, u uvjetima kad raste stopa nezaposlenosti, u uvjetima kad je stupanj samofinanciranja na vrlo niskoj razini svih gospodarskih subjekata visina kamatne stope je od nacionalnog strateškog interesa. Nažalost, kod nas obrnuti proces. Čuo sam kolegu Linića koji kaže da je mjerama određenim došlo do smanjenja kamatnih stopa. Ja mislim da nije. Došlo je do usporavanja rasta kamatnih stopa, one više ne rastu. Jer ima i to granica svojih. Pa ne može se mrtvaca više čerupati, da budem doslovce prikazao kako banke se odnose prema svojim klijentima. U inozemstvu banke ne mogu jednostrano mijenjati klauzule ugovora na štetu klijenta, odnosno korisnika kredita. I to nijedna banka u Europi nije napravila. Kod nas je to slučaj gotovo 100%-tan. U svim slučajevima je to tako. Poslovne banke u Europi brinu o svojim klijentima na način da prežive, da se oporave i da mogu i u budućnosti od njih živjeti jer žive od tih klijenata. Kod nas banke gledaju kratkoročno, uzimaju što im život pruža. Na cijenu novca, a kamata je egzaktni izraz za cijenu novca, utiče puno čimbenika, ali jedan je najvažniji. Izvor sredstava za kreditne plasmane. To su upravo ovi depoziti o kojima ste vi, kolega Liniću, govorili, na koje banke same sebe tjeraju, pod navodnicima, da plaćaju kamate čak i iznad 7%. To je jedinstven slučaj u svijetu. To bi trebao valjda postati zaštićeni patent. A zašto to rade? Samo zato što to mogu sve nadoknaditi, ali ima i to granica. Ti depoziti neodrživi su takvi i kad se smanjivala stopa porezne pričuve da bi se povećala ponuda novca kojom se utječe na smanjenje kamatne stope nije dobro što se smanjivala univerzalno na sve plasmane jednako. Na neke se ne smije smanjivati ako želimo dobro hrvatskom gospodarstvu. Pa ne smije se smanjivati stopa obvezne pričuve na potrošnju, na trgovinu, na kupnju dionica, za davanje kredita, ali se mora maksimalizirati to smanjenje za stambene kredite ako je stanogradnja ta pokretač hrvatskog gospodarstva. Činjenica je da visina kamatne stope mora biti manja od stope profita. To je ekonomska zakonitost. Ako je kamatna stopa veća od stope profita, onda to korisnika kredita, klijenta tjera u gubitak vlastite supstance što u konačnici završava ili u stečaju ili u likvidaciji. Nažalost doživjeli smo na tisuće takvih slučajeva. Ako je kamatna stopa na ulaznu kategoriju, na depozite, 7% onda je ona nužna da bude 9,10,12 ili 13% prilikom plasmana. A pitam se čime se to hrvatsko gospodarstvo može baviti da profitna stopa bude veća od tih razina kamatnih stopa? Nema te djelatnosti. A profitna stopa ukalkulira i pokriće kamatnih stopa, naknada, provizija i svih drugih davanja i tek onda, troškova poslovanja, i da ostane nešto profitabilnosti same poslovne aktivnosti. Hvale vrijedan je svaki pokušaj da se bilo kojim potezom pokuša utjecati na smanjenje kamatnih stopa. I ovaj socijalna komponenta u ovom prijedlogu koju ja prepoznajem, koja se želi unijeti u tržišne odnose u samom svom prijedlogu je prihvatljiva mjera da se utječe na smanjenje kamatnih stopa. Ali znam sigurno i uvjeren sam da nisu stvoreni uvjeti da bi ta mjera bila učinkovita. A zašto? Vrlo jednostavno. Još uvijek u hrvatskom bankarskom sustavu postoji mogućnosti reagiranja na neočekivani način. Ovaj porez, odnosno prijedlog poreza na kamatu iznad određenog iznosa uvjeren sam poslužit će samo kao alibi poslovnim bankama za povećanje kamatnih stopa. Dok god postoji takva mogućnost vrlo je opasno i očekivati da će to djelovati stimulirajuće na smanjenje kamatnih stopa, dapače ja se bojim još gore varijante. Ne samo dizanja kamatnih stopa za iznos toga poreza, nego koristeći tu priliku povećati još više nego što je i sami porez iznosi. Sjetimo se samo poreza trošarina na telefonske impulse. Nisu poskupjeli iste noći samo za toliko, nego dvostruko više, zlorabili su položaj. Mi moramo činiti sve na stvaranju uvjeta da se tako poslovne banke ne mogu ponašati. Ja javno pitam, nema te institucije, nema toga dijela društva koje nije reagiralo na uvjete ekonomske krize i recesije. Rijetko je koji sektor koji nije pogodio smanjenje plaća neisplatu plaća, smanjenje davanja primanja po raznim osnovama, jedino bankarski sustav nije nijednu mjeru donio na uštedi svojoj. Koja je ušteda da samo jedna banka za članove uprava svoje banke neto godišnje isplati 20 milijuna kuna u uvjetima recesije. Nisu se odrekli ničega onoga što godinama uživaju. Nisu smanjili nijednu plaću, nisu smanjili nijedan trošak koji je popratni koji nije baš izravno vezan za tekuće poslovale. Dok je to tako samo će koristiti ovakve situacije za dodatno poboljšanje svoje situacije. Poslovne banke u Španjolskoj jučer sam kazao svojim klijentima iako ne plate po 6 mjeseci, daju grace period bez odluke Vlade bez intervencije, iz poslovnih interesa daju grace period dvije godine, samoinicijativno smanjuju kamatu i čekaju 6 mjeseci da se prva rata otplati. Ali znaju da će u budućnosti od toga živjeti. Jedan moj dobar poznanik u Švedskoj kaže da ima stambeni kredit, dobio je pismo doma, iznenadio se od svoje banke i kako je vezan za Hrvatsku, kako je čuo da svakim danom dolaze izvještaji da se podiže kamatna stopa, dobio je obavijest za stambeni kredit s obzirom na uvjete u kojima se nalaze svi i cijelo gospodarstvo, smanjuju mu kamatnu stopu za 0,75%. Ja znam da to zvuči idilično, ali to je istinito. Međutim, kod nas smo sretni ako nas banke bar jedan dan ne iznenade neugodno. Ali isto tako ja smatram da mnogi trebaju promijeniti svoje ponašanje prema bankama. Još nisam vidio nijedan slučaj da su sindikati određene kompanije rekli selimo iz ove banke i idemo u drugu banku. Ali stižu pozivi. I zamislite meni jučer stiže kada sam sinoć došao doma, obavijest jedna banke, da ako račun svoj prebacim kod njih da neće obračunati naknadu za otvaranje računa. Natječu se kako dobiti klijenta i onda ga na prevaru kasnije za obradu za izvješćivanje, za slanje izvoda, obračunavaju naknade. Gospodo u takvoj smo situaciji, dragi prijatelji, kolegice i kolege, da umirovljenik koji odluči svojih 500 kuna odvojiti na račun za crne dane i ne želi ih dirati nikako jer može mu zatrebati, isključit će mu struju ako ne plati račun. Nakon nekoliko vremena doći će u banku, novaca nema, a on ih nije trošio. Zašto? Obračunali su mu naknade za vođenje, svaki mjesec za izvješćivanje, slanje izvoda i pojeo je svoju supstancu a da nije koristio, jer kamate po viđenju ne mogu pokriti ni dio troškova samo provizija i naknada. Bez ikakvih transakcija. To je slikovito rečeno hrvatska stvarnost u bankarskom sustavu. Klub HDZ-a ne može prihvatiti ovaj prijedlog, ponajprije iz razloga što se boji zlouporabe i povećanja da će to djelovati stimulativno na povećanje kamatnih stopa a ne ono što je bilo realno očekivati smanjenje kamatnih stopa. Zato ponudom novca instrumentima monetarne politike selektivnim pristupom, jučer sam rekao, selektivnim pristupom hitno treba reagirati da se uvede stopa obvezne pričuve na depozite. Ako se uvede stopa obvezne pričuve na depozite iznad 3,5% nijedna banka neće davati kamatnu stopu iznad 3,5% i time sama sebi stvarati preduvjete za što veće kamatne stope za kreditne plasmane. Hvala lijepa.
Imamo samo jedan ispravak u ime predlagatelja. Izvolite gospodin Zdenko Franić.
Ispravljam netočan navod štovanog kolege koji je rekao da su telekomi poskupili duplo impulse. U biti oni su poskupili odnosno redefinirali obračunsko razdoblje, a ne poskupili impulse ali to je već problematika za nefunkcionalnog Zakona o zaštiti potrošača. Prema tome, ova argumentacija da zbog straha da bi se slično moglo dogoditi i u ovom zakonu nikako ne stoji.
Hvala. Ali dok ne dođe kolegica dozvolite mi jedan kratki komentar. Slušajući ove rasprave zaključujemo da su zapravo se liječnici usuglasili u dijagnozi, samo se nisu usuglasili kako ovo izliječiti dalje. Izvolite.
Hvala predsjedniče. Ja i osobno i u ime našeg kluba zahvaljujem kolegi Mariću koji je govorio u ime Kluba HDZ-a jer je zaista na vrlo slikoviti način opisao situaciju u hrvatskom bankarstvu. Prihvaćajući ovakvu inicijativu da je potrebno nešto učiniti što se tiče reakcije na visinu kamatnih stopa koje obračunavaju banke u Hrvatskoj na različite vrste kredita, dakle od onih stambenih do onih gotovinskih nenamjenskih ali kažem ne možete prihvatiti jer ste bojite zlouporaba. Pa mi smo ovdje najodgovorniji da takve zlouporabe ne budu odnosno da ih sankcioniramo. Kažete ukoliko bi se desilo da banke moraju obračunati i platiti posebni porez na kamatu iznad određene kamatne stope da bi one to najvjerojatnije prevalile na svoje komitente odnosno korisnike kredita. Mi smo predvidjeli ovakvu situaciju i u članku 6. prijedloga kažemo da porezni obveznici, dakle banke i druge financijske institucije ne mogu zaračunati posebni porez na kamate pravnim i fizičkim osobama od kojih naplaćuju kamate. S obzirom da mi ovdje ne govorimo samo o kamatama, mi govorimo o visini ukupnog troška kredita, dakle da bi se trebalo zbrojiti kamatu, naknadu, proviziju i druge troškove koje kreditor zaračunava kod odobravanja kredita. Dakle, ne bi se moglo desiti da on taj porez u nekom drugom vidu prebaci na samog komitenta. Rekli ste ovdje izvanredne primjere španjolskih banaka koje samoinicijativno zapravo investirajući, smanjivajući kamatu, dozvoljavajući prolongiranje otplate kredita zapravo investiraju u svoju budućnost. Ako to hrvatske banke ne rade onda je obveza Vlade i parlamenta, dakle onih koji su odgovorni između ostalog i za financijsku i ekonomsku politiku u zemlji reagiraju. Ja sam već ovdje uvodno kad sam govorila rekla da u Hrvatskoj banke ostvaruju veće profite nego što to njihove matične banke koje su suvlasnici ili vlasnici u potpunosti banaka koje djeluju u Hrvatskoj ostvaruju pa ću vam reći na primjeru da banke koje ostvaruju tako visoke profite, rekli smo preko 5 milijardi u prošloj godini, u 2008. godini oni ujedno isplaćuju dividendu. Mi u Hrvatskoj vodimo takvu poreznu politiku da ne oporezujemo dividendu, oni tako bez ikakvog doprinosa hrvatskom proračunu tako isplaćenu dividendu odnosno dio dobiti prenose u svoje matične zemlje. Vjerojatno tamo moraju platiti jer u većini europskih zemalja plaća se porez na dividendu. Moraju platiti porez i dakle ono što naši građani ovdje doprinose njihovom poslovanju dio tih sredstava završava u proračunima drugih država. I na kraju rekli ste bilo bi dobro da monetarna vlast odnosno Hrvatska narodna banka politikom pričuve koja će biti različita u odnosu na pojedine vrste plasmana reagira. Mislim da to nije dobro. Ako se bojite zlouporabe koja bi se desila usvajanjem ovakvog prijedloga zakona onda se trebate bojati zlouporabe i na ovaj način jer povećanjem pričuve za određene namjene dakle, depozita ili nešto drugo ili nekih drugih recimo plasmana, gotovinskih kredita itd. također dolazi do veće imobilizacije sredstava, manje likvidnosti u toj banci i ona će opet reagirati ako želi veću dobit, veći prihod opet će reagirati višom kamatom. Dakle, nemojmo se bojati zlouporaba, budimo hrabri i intervenirajmo dok je to moguće još. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak Goran Marić.
Hvala lijepa. Kolegice Zgrebec, kazali ste da ne bi bilo dobro da se selektivno djeluje mjerama monetarne politike jer se i tamo bojite zlouporaba. Ovdje je nemoguće kontrolirati zato što nema odgovornosti. Banka može slobodno na tržišnim okolnostima podići kamatu koliko želi a ako narodna banka propiše propis da se mora izdvajati obvezna pričuva na depozite s kamatom iznad 3,5% ona i nadzire to i ima sankcije i ima propise po kojima može prekršajno odgovarati i kazne plaćati onaj tko prekrši taj propis. A banka što podigne kamatnu stopu nije u prekršaju nikakvom.
Idemo dalje sa ovom zanimljivom raspravom. Gospodin Zlatko Koračević u ime kluba HNS-a. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Prvo, mi u klubu Hrvatske narodne stranke podržavamo prijedlog Kluba zastupnika SDP-a zakona kojeg je klub SDP-a podnio u saborsku proceduru prije 18 mjeseci, prije više od godinu dana. Razlozi zašto i zbog čega mislim da su u uvodnim obrazloženjima rečena vrlo jasno i jezgrovito i moram osobno posebno naglasiti da sam uživao u vrlo nadahnutoj, jezgrovitoj i analitičnoj raspravi kolege Marića u ime kluba HDZ-a. Mislim da je ta rasprava sublimirala sve one negativnosti, bezobrazluk mogu slobodno reći i tu riječ upotrijebiti, bezobrazluk i aroganciju bankarskog sektora prema građanima ove države, neću reći prema državi nego prema građanima i gotovo sigurno u toj temi svi što je doduše rijetkost, samo je pitanje koliko tko ima spremnosti snažnije izraziti svoju podršku konstataciji nečega ili manje manje ali budući da je i predsjednik Hrvatskoga sabora vrlo jasno u svojoj primjedbi iznio svoju impresiju a to je da smo svi suglasni u dijagnozi. Prema tome, tu je sve jasno i stvarno nema potrebe posebno navoditi primjere koje svatko od nas ima iz bilo kojeg segmenta, segmenta na koji utjecaj ima bankarski sektor a u svakom slučaju gotovo je nemoguće naći pozitivan primjer. Govorimo o poslovnim bankama. Jedina svjetla točka kad govorimo o bankarskim sektorima to moram vrlo jasno i glasno reći to je Hrvatska banka za obnovu i razvoj. Ima još svijetlih točaka, kad govorim o bankama, ali to su banke sa svojim učešćem na bankarskom tržištu zanemarive malih, jer činjenica je da negdje 80, 75, različite su procjene, ali u preko 2/3 bankarskog tržišta kontrolira šestero, sedmero ljudi koji nakon obračuna isplaćuju, evo čuli smo od kolege Marića, za jednu premije preko 20 milijardi. Prema tome, stvar je tu vrlo jasna. Suglasni smo u dijagnozi, nismo suglasni u terapiji, ali želimo prihvatiti ovaj prijedlog zakona kao dio terapije jer smo suglasni u dijagnozi bolesti. Prema tome, ako je nešto bolesno to treba liječiti. Ajmo krenuti odmah. Možda nije najbolje, ali ajmo krenuti. I mislim da ne vidim razloga, budući da smo suglasni u dijagnozi ne vidim razloga zašto ne prihvatiti ovo. Tko može to riješiti? Ekspertni tim u svakom slučaju. A tko je ekspertni tim u našem slučaju? Vlada Republike Hrvatske. Da li Vlada Republike Hrvatske ima komunikaciju sa poslovnim bankama? Ima. Da li je to razlog što nema hrabrosti ući u rješavanje tog problema, te bolesti, e to je pitanje. Da netko ima nekakve posebne koristi to je teško reći, ali činjenica je da nema spremnosti ući u rješavanje nečega što je bolesno, što definitivno iz dana u dan sve više i više osiromašuje i našu državu i naše građane. Mi smo ovdje u Hrvatskom saboru u jednom trenutku kad je to bilo nužno potrebno, prihvatili prijedlog Vlade da se podigne visina garantiranih štednih uloga. Mi smo to prihvatili svi. Mislim da je bila jednoglasna odluka svih zastupnika u Hrvatskom saboru na prijedlog Vlade. Kome smo mi garantirali te štedne uloge? Bankarskom sektoru, vlasnicima bankarskog sektora, njima smo garantirali te štedne uloge. Što su vlasnici bankarskog sektora vratili nama? Samo jedna mjera, podigli smo visinu štednje za koju garantira država. Što su vratili oni? Ništa. Da li bi bilo logično i normalno reći tim istim vlasnicima, gospodo draga država ima u depozitu toliko i toliko novaca, vašem depozitu. Država je napravila to, država je spremna i to. Monetarna vlast se uključila, o monetarnoj vlasti imam posebno mišljenje i poseban stav koji je izrečen jučer kad smo raspravljali o izvješću Hrvatske narodne banke pa nema potrebe sad posebno govoriti, ali sasvim sigurno dio te priče ukupne u stvaranju cjelokupne infrastrukture koju bankarski sektor iskorištava, zloupotrebljava. Dapače, ima jedna teža riječ koju smo učili u pričama i početku osnovne škole. Prema tome, Vlada Republike Hrvatske definitivno ima instrumente kako i na koji način spriječiti zlouporabu monopola, zlouporabu izuzetno teške situacije, nije bitno iz kojih razloga, koji su uzroci cjelokupne gospodarske naše krize, ali Vlada Republike Hrvatske ima instrumentarij raznorazni, i formalni i neformalni. I zašto ne reći jasno i glasno. Da li Vlada Republike Hrvatske ima i podršku nas u Hrvatskom saboru u smislu formaliziranja kroz zakonske odredbe, kroz zakonske prijedloge, kroz izmjene zakona, instrumenta koji se zove, narodski, bič. Mrkvu dajemo, ali za bič nismo spremni. I neprihvaćanjem ovog prijedloga zakona, prijedloga kolega iz kluba SDP-a čini se da nismo spremni. Mislim da to nije dobro i mislim da dio odgovornosti koja leži na svakome od nas poimence, zastupnika u Hrvatskom saboru, na ovom prijedlogu zakona mislim da pokazuje djelomice i svoju dvoličnost, a to nije dobro, to nije korisno. I mislim da bar na ovom primjeru bi trebali pokazati svoju odgovornost, odgovornost prihvaćanja terapije, bez obzira jel ona manje uspješna u liječenju ili više uspješna, ali činjenica je da se bar od nekud kreće jer do sad nismo u tom smislu imali ništa, jer da smo imali ne bi se desila ova situacija koja se desila u stvaranju ekstra profita bankarskog tržišta. A i jučer je kolega Marić postavio odlično pitanje, a to je koliko špekulativne dobiti koja će se buduće iskazati u bilancama banaka je skriveno u rezerviranim plasmanima. To će vrijeme pred nama pokazati. Prema tome, ja se uopće ne plašim da će bankarski sektor prihvaćanjem ovog zakona da će im se stvoriti dodatni trošak kao što to misli Vlada Republike Hrvatske, a i sasvim sigurno padamo na ispitu svi zajedno kao društvo ako nismo u stanju smisliti instrumente, ako nismo u stanju smisliti mehanizme koji će nakon prihvaćanja ovog prijedloga zakona spriječiti bilo kakvu mogućnost bankarskom sektoru, jer sigurno da ovo nije dovoljno, to smo suglasni svi, ali bar nešto, bar početak nečega, koji će spriječiti bilo koju mogućnost ili bilo koji razlog da banke na neke druge načine podižu svoje kamate. I sasvim siguran sam da imamo načina stvoriti sustav koji će omogućiti bankama da im ovaj zakon bude alibi za podizanje i naplate njihovih troškova, a i kamata također. Klub Hrvatske narodne stranke podržava ovaj prijedlog zakona kluba SDP-a.
Hvala lijepa. Imamo jednu ispravak netočnog navoda, gospodin Silvano Hrelja.
Pa uvaženi kolega, ispravljam jedan netočan navod gdje ste rekli da smo svi suglasni u dijagnozama. Ne bih se složio jer meni nedostaje jedna bitna karika u tim dijagnozama, a to je da demistificiramo ulogu države u ovoj cijeloj situaciji. Volio bih znati da li pojedine banke imaju instalirane svoje ljude po pojedinim ministarstvima. Volio bih znati koliko država sa svojim zaduživanjem isto tako generira visoke kamate i ova mi činjenica jako nedostaje u ukupnoj dijagnozi stanja. Hvala.
Hvala. Kako je Vlada pozvala sve na suradnju oko bitnih pitanja možda je ovo područje gdje bi se tu najlakše došlo do nekih radničkih prijedloga. Prelazimo na pojedinačnu raspravu i gospodin Gordan Maras.
Hvala lijepo. Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Moram priznati da se pomalo čudno osjećam danas u sabornici kad raspravljamo o ovoj temi. Svi se slažemo jedino šta ništa ne poduzimamo. I jednostavno ne mogu prihvatiti takav model rada. Možda ovaj zakon nije idealan, možda može biti bolji. Ali jasno je rečeno ispred SDP-a, kluba zastupnika SDP-a koji je predlagač ovog zakona da smo spremni da se doradi, napravi kako bi bio bolji i provedljiviji. Ne mogu vjerovati da nema ni jedan matematički model koji bi destimulirao kroz poreze banke da dižu kamate da one budu još veće da se kao što je rekao Klub zastupnika HDZ-a ne ugrade, taj porez da se ne ugradi u dodatno više kamate. To jednostavno nije moguće i naravno da se mora moći takav zakon pripremiti. Slušamo dva dana rasprave. Jučer je to u medijima bila glavna vijest, obilježila je. Svi se slažu banke previše u krizi zarađuju, ljevica, desnica zajedno o bankama. Pa banke neće reagirati. Javnost će to čuti. Neće se ništa desiti. One će dalje nastaviti zarađivati. E to je ono što ja kao zastupnik i vjerujem da moj klub ne može prihvatiti. Kada bi bio u poziciji takvu stvar bi sigurno mijenjao. Ono šta još treba napomenuti, jučer smo imali dosta kritike upućene i prema HNB-u da evo HNB je taj koji može korigirati visinu kamatne stope. Meni se to ponekad čini kao rasprava u kojoj možete na svakom tržištu. Zašto onda ne bi Agencija za telekomunikacije, zašto ne bi prozvali Agenciju za telekomunikacije i rekli smanjite cijene impulsa telefonskih. Ili za zaštitu tržišnog natjecanja da ide po dućanima i traži od trgovaca da smanje cijene namirnica. To ne može biti izgovor i HNB nije tu da nalaže nekome na tržištu kako i na koji način da djeluje. Naravno, Hrvatske banke na žalost sve većinom najveće u stranom vlasništvu tako se ne ponašaju na svojim tržišta jer štite svoje banke na svojim tržištima i svoje tržište svoje građane i svoje tvrtke. U malim tržištima gdje imaju podružnice jer sve su to multinacionalke kao što je Hrvatska mogu si dopustiti ovo šta rade. A mogu si dopustiti jedino zbog toga što im mi to dozvoljavamo. U ovom slučaju ne mislim mi iz SDP-a nego Vlada koja neće sjesti sa bankama, koja neće ponuditi nikakva rješenja kako bi banke snizile svoje prihode od kamata i na neki način napravile ono što je istina. Zbilja u recesiji nikad kamate ne rastu i to se ne dešava nigdje u svijetu osim u Hrvatskoj. Znači, potez je na onome tko ima odgovornost upravljanja Hrvatskom a nikako na instituciji koja regulira to tržište u Hrvatskoj. Ono šta valja reći kada govorimo o ovom zakonu da su banke u prošloj godini zbilja ostvarile ogroman prihod od kamata koje iznose 22, skoro 23 milijarde kuna. Pri tome ostvarile su dobit od 3,4 milijarde kuna koji je nešto niži nego godinu dana ranije. Ali s obzirom da su napravile velike rezervacije za gubitke kumulirano u banke se na taj način slilo skoro 7,7 milijardi kuna. Znači, 3,4 milijarde kroz dobit još skoro ili nešto više od toga kroz rezervaciju potencijalnih rizičnih kredita. Poslovale su po mojem mišljenju čak i bolje nego godinu dana ranije. Ono što treba također reći u Hrvatskoj je prosječna kamatna stopa prošle godine bila 9% i nismo mi u klubu zastupnika bez veze stavili 9% kao prvu kamatnu stopu koja bi se oporezivala od 9 do 11 i to u visini 20% kamate jer je prosječna kamatna stopa u Hrvatskoj bila 9%. U Europskoj uniji za to vrijeme prosječna kamatna stopa se vrtila negdje oko 3%. Znači, tri puta manje nego što je to u Hrvatskoj. To govori apsolutno u tom smjeru da postoji prostor da se smanji kamatna stopa i sa druge strane da banke koriste poziciju na tržištu i na neki način čak imaju međusobni i dogovor kako bi regulirale to tržište i imale zajednički dobar profit. Ono što još treba reći plasmani, odnosno krediti koji su dani prošle godine apsolutno su pokriveni u depozitima hrvatskih građana i ovi profiti, znači šta je paradoks u cijelom sustavu strane banke na domaćem našem tržištu pokrivaju sve svoje plasmane kroz depozite, a zaradu od tih plasmana vuku van i taj novac koji se mjeri u milijardama kuna imaju za sebe. Znači na našem novcu, na našim firmama, na našem tržištu, na našim građanima čak nisu ni doveli novac izvana kako bi na taj način zaradile. Ono što je apsolutno uvijek komparabilno kada govorimo o tome kako se na kojem tržištu posluje i da li je zbilja nepravda i nepošteno šta u Hrvatskoj se ostvaruju ovako visoke kamate i ovako veliki profiti od poslovanja banaka. Dovoljno je pogledati, napraviti jedan benchmark i pogledati koliko te banke zarađuju na svojim tržištima. Koliko je uobičajeno da je posto dobiti u prihodu. I onda kad uzmete podatak iz Hrvatske i pročitate najveće hrvatske banke, recimo uzet ću primjer ZABA-e, vidite da ZABA ostvaruje otprilike 25% dobiti u prihodu. U isto vrijeme, pošto je ZABA dio Unicredit grupe, pogledate malo kako su te njezine banke poslovale na tržištima Austrije, Njemačke, Italije, i dođete do podataka da u zadnjem kvartalu koje imaju na Internet stranicama, znači treći kvartal 2009. godine u Austriji je taj postotak iznosio 7%, u Njemačkoj 8%, u Italiji 7%. E sada ili su u Hrvatskoj zbilja toliko sposobniji menadžeri u istoj multinacionalki, nego šta su to u Austriji, Italiji i Njemačkoj, ili zarađuju puno više ovdje zbog toga što im se to omogućava. Ja mislim da zarađuju puno više u Hrvatskoj zbog toga šta im to dozvoljavaju i propisi koje mi u Hrvatskoj imamo. Pogledat ću još jedan podatak, kako banke u svijetu uzimaju u obzir da li je kriza ili nije. Recimo Deutsche Bank, najveća njemačka banka je 2007. godine isto tako imala otprilike 25% dobiti u prihodu, ona je ostvarila prihod od 9 milijardi eura i kao takva napravila dobit prije oporezivanja otprilike 2 milijarde i 300 milijuna eura. Ali u 2008. godini je iskazala gubitak, u 2009. godini ta dobit je minimalna, ispod 10%. Znači kad je bila recesija u Njemačkoj najizraženija, dobit banke nije postojala, odnosno ona je svjesno išla u gubitak kako bi zaštitila svoje tržište, građane i tvrtke koje tamo posluju. Tako da apsolutno u Hrvatskoj se banke ne ponašaju kao što je to uobičajeno u svijetu, kažem najviše zbog toga što su strane i drugo zbog toga šta im Hrvatska to omogućuje nedostatkom pa i ovakvih propisa koje smo mi u klubu zastupnika predložili. Na kraju apsolutno smatram da je nužno donesti ovakav zakon da bi on definitivno omogućio pad kamatnih stopa u Hrvatskoj. Ako postoji bolji prijedlog kako regulirati ove odnose između kamatnih stopa i poreza, apsolutno treba vidjeti, sjesti, dogovoriti i predložiti, ali intencija zakona mora biti ova, a to je da zakonodavac destimulira visoke kamatne stope, da u Hrvatskoj ne budu kamatne stope tri puta više nego šta je to u Europskoj uniji, jer za to, osim dobro postoji nešto veći rizik ulaganja, ali ne postoji da bude tri puta veća kamatna stopa nego što je to u Europskoj uniji. Na kraju krajeva sve to plate na kraju hrvatski građani, hrvatska poduzeća, i morali bi na neki način voditi više računa o njima. Hvala lijepo.
Hvala. Imamo repliku. Prvo gospođa Marija Lugarić. Izvolite.
Poštovani kolega Maras, negdje pri početku svoje rasprave govorili ste o tome kako je nemoguće da Vlada ili neka Vladina agencija direktno ograničava ili određuje cijene nekih konkretnih proizvoda. Mislim da ste spominjali Agenciju za telekomunikaciju, odnosno na cijene troškova telefonije i slično, jer da je to u suprotnosti sa slobodnim tržištem, odnosno slobodnom tržišnom utakmicom. Ja se tu s vama apsolutno slažem. No međutim želim vas zapravo upoznati s činjenicom da će to od sutra biti moguće, i to samo za jedan proizvod. Naime, sutra ćemo raspravljati Zakon o udžbenicima i usvojit ćemo taj zakon, odnosno većina će ga usvojiti, a u Zakonu o udžbenicima je određeno da najvišu cijenu udžbenika propisuje ministar. I unatoč svojoj tržišnoj utakmici, unatoč svim načelima iz Europske unije cijene će morati biti u onom najvišeg … [[Govornica se ne razumije.]] koliko propiše ministar. Dakle ako je to moguće napraviti eto u tom području, onda očito je moguće u drugom. Da se razumijemo, ja mislim da nije moguće ni u jednom, ali to će od sutra u Hrvatskoj biti moguće.
Hvala. Odgovor gospodin Gordan Maras.
Pa ja bih rekao kolegice Lugarić da ste vi upravo ukazali na jedan problem koji evo danas branimo da se ne može prihvatiti ovaj zakon zbog toga što to ne bi, to bi išlo na teret krajnjeg potrošača, odnosno da nije moguće to tako definirati unutar jednog zakona. A vidimo da sutra ipak Vlada sebi dopušta određivati neke cijene i definirati koje su to cijene na tržištu. Ne bih sada spekulirao oko toga koja je važnija mjera, da li zaštititi cijenu da ne bude previsoke knjige, ili smanjiti kamate jer ipak u Hrvatskoj, hrvatski građani imaju otprilike 118 milijardi kuna zaduženja. E sada u hrvatskim bankama, podijelite broj građana i doći ćete do jedne impozantne cifre. Što bi značilo da se kamatne stope u prosjeku smanje za 2% ne moramo puno govoriti. Tako da u Hrvatskoj malo tko nema kredit, a mi ništa ne činimo da kažem strane banke sa našim novcem hrvatskim građanima uzimaju previše banaka.
Hvala. Imamo repliku, gospodin Silvano Hrelja.
Gospodine Maras, vi ste u svom izlaganju govorili prvenstveno o kamata, ali ja bih s vama htio podijeliti jedno iskustvo da nisu samo kamate problem u bankarskom poslovanju. Naime obratili su mi se tijekom ovog vikenda dvoje naših građana sa svojim poslovnim poteškoćama. Neću govoriti o banci da ne radim reklamu, ali radi se o banci kojoj je podružnica u Hrvatskoj, stranoj banci podružnica u Hrvatskoj jača nego centrala u inozemstvu. O toj banci se radi. Ne da su mijenjali kamate, nego mijenjaju uvjete revolving kredita koji je u tijeku. Idu forsirati naplatu hipoteke na 85 tisuća eura obrtniku za dospjelih 50 tisuća kuna, jer je u poslovnim poteškoćama, jer je kolaps na tržištu. To su živi primjeri. Kad sam pitao moje prijatelje koji se bave financijama što se događa u toj banci, oni mi kažu otvoreno, kaže čuj tamo ti je novo rukovodstvo koje se boji i vlastite sjene. Čekajte, gospodo, što nama fali? Da li su u pitanju kamate ili nama treba jedna jaka hrvatska poslovna banka koju nemamo, ja se bojim da je proces koji je na djelu matematičkim rječnikom možemo izraziti ovako, rad se usitnjava, fragmentira i osiromašuje, a kapital se sustavno množi. Hvala lijepa.
Hvala. Odgovor gospodin Maras.
Hvala lijepo. Kolega Hrelja apsolutno slažem se sa vama i netko je to u raspravi već ranije i spomenuo. Problem u Hrvatskoj nisu samo kamatni prihodi nego i nekamatni prihodi. I nigdje u svijetu oni nisu toliko izraženi. Po izvješću Narodne banke prihodi nekamatni su otprilike čak petina ili četvrtina ukupnih prihoda banaka. Znači, banke imaju, ajmo reći, za prvih 6 mjeseci je ovdje podatak 11 milijardi kuna kamatnih prihoda, a od provizija i naknada 2 milijarde kuna. I ostali nekamatni prihodi milijarda i 800. Znači, čak otprilike 4 milijarde kuna, čak sam premalo rekao, trećina prihoda je nekamatnih, a samo 2 trećine su kamatnih prihoda. Takav omjer nigdje u svijetu ne postoji i apsolutno hrvatske banke su se razmahale sa troškovima koje naplaćuju hrvatskim građanima. Dosta često, ja bih tu pozvao i Zakon o zaštiti potrošača, da ljudi nisu ni svjesni što koliko košta, koliko će platiti itd. Pogotovo zato što se cjenici mijenjaju svako malo i onda od 100 naknada vrlo teško bilo koji potrošač u Hrvatskoj može pratiti tu priču. Hvala lijepo.
Hvala. I replika, gospodin Goran Marić.
Hvala lijepa. Kolega Maras kazali ste nema matematičkog modela za sniženje kamatnih stopa. Pa oni koji se bave intenzivno ekonomskom znanošću, a John Maynard Keynes je najveći ekonomist svih vremena kaže da samo ponudom novca većom može doći do sniženja kamatnih stopa. I to je neosporiva tvrdnja, ali u uvjetima elastične potražnje za novcem. U uvjetima neelastične potražnje za novcem kakva je u Hrvatskoj taj model neće sam po sebi uspjeti. Zato je model da smanjuju ulazni troškovi jer samo sniženjem ulaznih troškova može doći i do smanjena kamatnih stopa. A smanjenjem ulaznih troškova može doći uvođenjem regulatornih mjera, obavezne stope pričuve na depozite, na kamatne stope na depozite iznad 3,5%. Prepolovit će se uvozni trošak, stvara se pretpostavka za smanjenje i prepolovljenje izlaznih kamatnih, odnosno aktivnih kamatnih stopa. Bez dodatnog troška, samo se stvara čak još i sigurnost bankarskog sustava jer se eventualno izdvoje pričuve, a ako se ne izdvoje banke nisu zainteresirane pa će onda kamatne stope pasivne do 3,5%. Ja predajem političku ekonomiju na fakultetu. Ni u jednoj znanstvenoj i stručnoj literaturi nisam našao kao model porez dodatni na nešto da će sniziti nešto. Nema poreza dodatnog na kamate da će sniziti kamatne stope. To ne postoji. A inače svi se borimo da rasteretimo gospodarstvo, da ne opterećujemo gospodarstvo, a ovo je upravo novo opterećenje tog gospodarstva koje će se samo prevaliti, kao što vi volite kazati, opet na građane. I ja se slažem, prevalit će se na građane. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku, Gordan Maras.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolega Marić, niste čuli dobro ja sam rekao da postoji matematički model, a sigurno se Keynes nije bavio načinom i oporezivanjem. On se bavio tržištem i kako tržište utječe na određenu potražnju i potrošnju. Tako da, s te strane da je imao specifični problem Hrvatske možda bi na taj način reagirao. Nije imao nego je općenito postavljao stvari. Ono što bi ja vama rekao, nije pitanje toga da će građani platiti i da će se povećati kamatne stope. Postoji model i siguran sam da je ovo dobar model koji će definitivno destimulirati banke da dignu svoje cijene, odnosno kamatnih stopa, HNB možda i postavila je gornju granicu kamate koliko ja znam. Ne može građanima biti kamata. Potrošački krediti su oni koji su najviše opterećeni i postoji gornja granica do koje se može oporezivati. S obzirom da smo mi u prijedlogu išli za destimuliranjem kamatnih stopa iznad 9% vrlo vjerojatno bi banke naše svoju logiku o smanjenju kamatne stope. Naravno da bi mogle pokušati prevaliti trošak građana kroz ostale neke naknade itd, ali u tom slučaju morali bi reagirati sa educiranjem građana da ne koriste neke stvari koje ne moraju i na neki način da se tu pokuša obuzdati ono što se danas u Hrvatskoj dešava, a to je da banke uzimaju previše novca hrvatskim građanima. Siguran sam da postoji model, ovaj možda može biti i bolji, ali postoji model na kojem možemo destimulirati banke da dižu kamatne stope. I nije sigurno jedini u svijetu koji se primjenjuje. Vjerujem, pa mi imamo u Hrvatskoj i dodatna tržišta, dodatne usluge koje dodatno oporezujemo pa te firme posluju sa dobiti. Evo vam duhanska industrija. Imaju isto velike trošarine itd., posluju sa dobiti … [[Upadica se ne razumije.]] Pa da, ali posluju. Znači, može se funkcionirati i može se na neki način utjecati na nižu cijenu.
Gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Kakve veze ima ovaj prijedlog Zakona o posebnom porezu na kamate i prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Kaznenog zakona koji smo netom raspravili? To je ona grupa prijedloga i čitav jedan paket zakona koji je klub SDP-a evo već godinu dana skoro uputio u Hrvatski sabor. A gospođa premijerka kad navrati ovako na aktualno prijepodne nama drži lekcije, to su joj odgovori, a ne ugodna pitanja, pa nemojte samo kritizirati nešto i predložite. I to nešto je upravo ovo. To je svašta i to je puno. Ali nje ovdje nema. Nema ni državnog tajnika, kakvog ministra da je poslala, državnog tajnika. Nema ni tajnika od tajnika, ni vratara da je poslala da navrati, da se porazgovaramo. To je samo dakle predstava za narod. Ali ova 2 naša prijedloga, a takvi su i ostali, koji žele nešto pripomoći građanima u ovim teškim vremenima oni ustvari pokazuju i narav, odnosno odgovori na te naše zakonske prijedloge od strane Vlade govore i o samoj naravi ove vlasti. govore o tome kako je ona uvijek jaka kada je riječ o slabima, kad se treba strmoglaviti na slabe, a kako je slaba prema jakima. Njima ne može ništa i ne želi ništa. To je isto tako priča o tome komu ova Vlada toči već prepunu čašu, a komu ispija i zadnju kap iz čaše. Banke su inače, a takav položaj imaju u Hrvatskoj postale u biti država u državi. I mi se čudimo ljudima starog svijeta u biblijskim vremenima kada su se ljudi klanjali zlatnom teletu. A sada se ova vlast klanja bankarima i bankama, ne dira u njih. Da i u ovim kriznim vremenima onu loptu kapitala i dalje oplođuju i dalje povećavaju i na čiji račun. To je nešto što je dopustivo, to je nešto što takve banke ne rade u matičnim kućama, jer tamo se Vlada ipak na ovaj ili onaj način potrude da imaju ipak trunku osjetljivosti pogotovo u teškim vremenima. Međutim, mi ne. Banke nama diktiraju kako će izgledati zakoni. Primjerice i Ovršni zakon koji ima izravne veze s ovim gdje se za naplatu jednog kredita, to su najčešće stambeni krediti kod naših građana ostaje bez stana bez ikakvog suda. Pa ne trebaju banke ići na sud. To im je omogućila ova vlast. Mi smo upravu tu nepravdu bili ukinuli i ukinuli fiducijarno osiguranje. Ukinuli smo fiducij smatrajući ga nepravednim, nepoštenim. Dovoljno je hipotekarno osiguranje, ali ne to nije bilo dovoljno. Što bi se banke bakćale sa sudom sa nekakvim dugotrajnim ovršnim postupcima. To je za obične građane kada potražuju neka dugovanja od države ili sami u međusobnim odnosima u čistim građansko pravnim odnosima. Za njih je ta ovrha i dalje mukotrpna ali ne i za banke. Sasvim drugačiji položaj imaju. Toliko o tome kako se vlast koliko ima socijalne osjetljivosti i pokazuje još jednom da je vlast i da su vladajući ništa drugo nego zaštitnici krupnog kapitala. Građani glasuju. Dobar dio građana koji je u ovoj nevolji glasovao je i za vladajuće. Zar je zaista njima sudbina da se uvijek nesretno zaljube u vlast. To je vama smiješno. Prevarili smo ih opet. Međutim stvar je zaista ozbiljna. Obitelji često doživljavaju pravu dramu. Koliko toliko kada su već smogli snage i nekakve kalkulacije i izračune da podignu kredit ne samo da ostaju bez posla, nego i u ovim uvjetima iako rade iako dobiju plaću jednostavno s obzirom i na porast kamata, a i na stručnjake mnoge koji prognoziraju da će taj rast kamata na stambene kredite i dalje divljati. I sada ovaj naš prijedlog da se tomu doskočimo, on se ignorira, on se opravdava se da to nije moguće, nalaze se različita opravdanja, umjesto da shvatite da ste vlast da ste odgovorni i da ponudite konačno rješenja. To ne može jer je tako. To su socijalističke manire, administratora, dođite sutra i on je gledao svaki puta da vas otpremi a da vam ne riješi predmet. I kadar je bio potrošiti mjesece i mjesece da traži u zakonima kako nešto ne može, nikako kako može. Pa odakle toliku silnu energiju trošite u tome kako da obrazložite da nešto ne može. Mi nudimo rješenja. Kažete da ovo nije dobro. Ponudite vi nešto. Nego ste digli ruke od svega. I dobro je rekao kolega naš Jurčić donedavno je bila Vlada sa padobranom, sada toga padobrana više nema, mi idemo jednostavno u propast slobodnim padom. Ovakve neke amortizacijske mjere koje mi predlažemo odbijate. Mislim da je to ipak jedna bahatost na onom tragu odbjeglog Sanadera koji je ovako govorio kada bi se susreo sa ovakvim problemima, pa bi pekarima rekao, čujte nemojte povećavati cijene kruha, onima je rekao nemojte vi povećavati. A on je tako pravio se da nikakvih instrumentarija za ove stvari nema. Očito su mu instrumentariji trebali za druge stvari. Tako je rekao i povodom početkom divljanja, najava samo povećanja kamata, rekao je, pa čekajte rekao je nemojte bankama se obratio, nemojte povećavati kamate dosta ste dobro zarađivali na građanima. I to je kao propovjednik koji djeluje samo svojom riječi, a vlast nema nikakvog instrumentarija. Tomu nije tako. Država ima sve poluge da to učini bilo na ovakav ili onakav način, dakle kada vidi da je nešto neodrživo, da je nešto nepravedno, da to vodi lančano, da ovi koji ne dobivaju plaću ne dobivaju nikakvu zaštitu, da ovi koji neće moći isplatiti kredite koji će se morati iseliti iz tih stanova bez obzira koliko su do sada otplatili. Ali dragi kolege sutra nećemo ni mi imati plaću. Dogodit će nam se Grčka, nećemo imati gdje uteći. Zakon o prebivalištu tu će nas spriječiti i tako i druge mjere koje Vlada koje pozitivne provodi. Prema tome, stvar je zaista ozbiljna. I nema nikakvog opravdanja zbog čega se Vlada se ne želi zamjeriti bankarskom sustavu tom centru financijske moći koji izgleda više nijedna vlada ne upravlja, nego upravljaju nam banke i upravljaju nam bankari. A kakvo je to poslovanje odnosno kada je u vlasništvu države to se eto odmotava, to se kotrlja po našim sudovima, a izgleda da će se početi otkotrljavati kada se dohvati Hypo banke i po međunarodnim sudovima. Hvala lijepo.
Hvala. Ovo je samo zanimljivo kako to da su se birači 5 puta u 5 izbora krivo zaljubljivali. A jednom su se dobro zaljubili ispravno. A što je sa onom stara ljubav zaborava nema. Ispravak netočnog navoda gospođa zastupnica Nevenka Majdenić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Uvažena zastupnica Ingrid Antičević je rekla da je ova vlast kriva što ovršne isprave, isplate idu sada preko banaka. Ona jednostavno to je netočno ali ja ću ih podsjetiti da su 2002. godine donijeli Zakon o platnom prometu po kojem se provedba ovršnih isplata po transakcijskim računima ovršenika iz tadašnjeg Zavoda za platni promet koji je jedini mogao obavljati taj platni promet prenesen na banke. Prema tome, morate pamtiti. Vi ste donijeli taj zakoni unijeli pravnu nesigurnost.
Replika gospodin zastupnik Luka Denona. Gospodine zastupniče, bude obazrivi molim vas prema kolegici u ovoj replici.
Pokušavam se sjetiti kako ste vi to zgodno bili rekli locirati pa ne mogu se sjetiti. Ali evo uvažene kolegice, vaša rasprava pokazuje i vi ste pokazali i ukazujete na nešto što se u ovom Hrvatskom saboru možda nekad prije događalo ali je u današnje poslije podne će zasigurno ostati zapamćeno da smo se oko dva problema o zakonima koje mi predlažemo složili da su nemoralni i da treba nešto napraviti. U prvom će nešto napraviti Vlada kad se za to steknu uvjeti valjda a u ovom drugom evo slušajući gospodina Marića u ime kluba HDZ-a potpisujem sve što je rekao i očekivao sam kako je slijed bio da će još rigorozniji zakon ili zakonske odredbe predložiti nego što smo predložili mi. Očito je da je na kraju to njegovo nevoljko rečeno ali u svakom slučaju gospodine Mariću ostaje nam četiri rješenja. Puno ali imamo četiri rješenja. Prvo je ostaviti sve kako je i da i dalje kukamo kako su bančine kamate takve kakve jesu. Drugo je da ipak prihvatimo rizik, bojimo se tog rizika. Riskirajmo. Idemo probati s nekakvim zakonskim rješenjima anulirati te visoke kamate. Treće je, vi kao znalac ili kao stručnjak da ovom Hrvatskom saboru predložite osnivanje komercijalne hrvatske banke po ugledu na Deutsche banku pa da svi prenesemo svoje uloge u tu novu hrvatsku banku pa će se onda ipak netko na jedan način otrijezniti pa će kamate početi padati. I četvrto je da osnujemo bend AID pa da pjevamo svi zajedno da kamate ipak padnu. Ne znam koje je rješenje najbolje. Bend AID mi se sviđa, možemo pjevati. Sviđa mi se i da prihvatimo dio ovih zakonskih rješenja i sviđa mi se da prihvatimo rizik da pokažemo da nam je stalo i da imamo rješenja i da znamo to rješavati.
Ovo je sada bilo nešto zanimljivo. Dogodio se slučaj kolegice Ingrid "error in persona" jer da je zastupnik Denona replicirajući vama zapravo pogriješio u objektu repliciranja i replicirao zastupniku Mariću. A vi niste zastupnik Marić, vi ste Ingrid Antičević-Marinović.
Gospodine potpredsjedniče, nije se dogodio nikakav "error in persona". Persona je bila justa nego možda se i dogodio "aberatio ictus" ali on je malo okolo, opet je pogodio pravu temu i pravo mjesto. I istina je to. Dobro je kolega Luka Denona replicirao i to stoji da bi trebao kolega Marić sa svojim znanjem zaista jedno predavanje održati Vladi i to bi bilo u korist svima nama, prije svega građanima a i Vladi bi puno pomoglo, samo koliko je Vlada naučila slušati pametne savjete to je sad već drugo i treće pitanje, ja mislim u biti zadnja rupa na svirali kad je riječ o ovoj Vladi koja inače radi po tom principu, zakrpa nešto tu i tamo ili čini privid znate. Pa dok nešto pokrpa rupe se druge pojave a stvar je u tome da je ta tkanina dotrajala i da je treba zamijeniti uskoro. Vidimo se na izborima.
A to malo ćemo, nadajmo se da neće samo požuriti sa izborima. Samo da se padobran digne. Gospođa zastupnica Nevenka Majdenić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Dosadašnja praksa ne samo kod nas nego i u drugim zemljama je pokazala da svi posebni porezi bez obzira u kojem obliku se pojavljuju u konačnici se prevaljuju na konačnog potrošača. Za kreditne institucije taj posebni porez je s druge strane dodatni trošak i one će ga knjigovodstveno tako i prikazati u svojim poslovnim knjigama. To znači da će one za taj iznos umanjiti osnovicu poreza na dobit a samim time i platiti manji porez na dobit. Konkretno, one će platiti manji porez na dobit ali i poseban porez na kamate koji do sada nisu plaćali pa će u globalu one ostati na istom promatrajući ukupno porezno opterećenje. S druge strane, provođenje tog novog poreza iziskivat će i dodatne troškove obračuna i uplata poreza kako kod kreditnih institucija tako i kod Ministarstva financija odnosno poreznih uprava, mislim tu na praćenje i kontrolu naplate. U tom slučaju korisnik kredita nema nikakve koristi od uvođenja posebnog poreza jer mu kamata ostaje ista. Ukoliko međutim kreditne institucije za visinu posebnog poreza na kamate povećaju svoje kamate ili druge oblike naknade ili provizija koju zaračunavaju korisniku kredita one će trošak posebnog poreza jednostavno prebaciti na korisnika kredita. On će u tom slučaju platiti veću cijenu odnosno bit će dodatno opterećen te mislim da zakon neće moći izvršiti funkciju zbog koje se predlaže a to je smanjenje kamatnih stopa. Gledajući s poreznog aspekta uvođenje svakog dodatnog poreza u porezni sustav je u suštini dakle u biti dvostruko oporezivanje koje je suprotno temeljnim načelima oporezivanja i Općem poreznom zakonu. Istovremeno bi komplicirao porezni sustav te način obračuna i kontrole primjene a nije jasno niti čiji bi prihod taj porez bio, da li državnog proračuna ili jedinica lokalne samouprave. Ako bi se kojim slučajem ovaj prijedlog zakona i prihvatio moram reći da on svakako nije potpuno definiran jer se ostavlja u zadatku ministru financija da utvrdi opet posebnim pravilnikom metode i način obračuna posebnog poreza. To je kao kad bi napravili auto bez točkova a onda rekli naknadno kupcu da si može ugraditi i kotače. Na kraju niti iz prijedloga zakona niti iz obrazloženja i rasprave ne vidim opravdanost odnosno ekonomsku utemeljenost navedenih parametara bitnih za predloženo oporezivanje osim naravno dodatnih troškova u primjeni te predlažem da se zakon ne prihvati.
Gospodin zastupnik Dino Kozlevac. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče. Poštovane kolegice i kolege. Evo ga još jedan od niza prijedloga koje dajemo i očekivano, mada nije dobro, reakcije gotovo na isti način. Ušli smo u jedno polje za koje smo se svi složili, koje vuče korijene od nesretne privatizacije i u okviru toga sanacije i privatizacije bankarskog sustava. Znamo da ga je država, odnosno da su poreski obveznici i građani sanirali banke, ozdravili banke i onda smo ih lijepo benevolentno prodali strancima tako da su danas gotovo sve, odnosno gotovo sve banke u vlasništvu stranaca, stranih vlasnika. I te banke kao jedan od bitnih mehanizama u ekonomiji, nema još boljega u sustavu da kažem ne upravljanja novcima, pak možemo reći upravljaju novcima, banke se ponašaju danas kako se ponašaju. Ponašaju se na način na koji smo i večeras ovdje čuli kako gotovo možda u nekim državama koje su već doživjele bankrot, gdje je ekonomija propala, ali gotovo u nama u okruženju se te iste banke čiji su vlasnici u tim istim državama zapadnoeuropske demokracije kojoj težimo, u koju idemo, ne ponašaju ni približno tako. Ali se u ovoj zemlji u ovakvom sustavu ekonomskom, političkom sustavu, društvenom sustavu mogu ponašati, za to imaju plodno tlo i zato se tako ponašaju. Sa njihove logike razmišljanja, profita, ostvarivanja zarade, sasvim razumljivo da se tako ponašaju, međutim to nama i ekonomiji, našim građanima itekako, ne bih rekao čak kreira nego izaziva egzistencijalne probleme kako u gospodarstvu tako i građanima. Samo kod nas se dešava da je kriza ekonomije, recesija, svuda u svijetu su kamate značajno padale, banke su se prilagođavale, ne samo zato što ih je ekonomska logika tjerala na to. Ne, ekonomska logika je htjela na profit i zaradu i upravo ono što rade kod nas, ali su se u drugim državama susrele sa državnim mehanizmima sa državnom regulativom i sa voljom političkom da se u ekonomiju u zaštiti građana, gospodarstva i omogućavanju uvjeta poslovanja, ali nadasve omogućavanju građanima, ja bih rekao čak i jednu riječ koja možda nije uputna, prežive ovu situaciju jer će biti još i gora, a oko toga se svi slažemo bez obzira što su se pojedine mjere počele sa godinu i pol dana činiti odnosno donositi sa debelim zakašnjenjem, ali što bi rekli nikad kasno. Te mjere koje su nedostatne po ocjeni ekonomista pozdravljamo, međutim uvjereni smo svi zajedno ja mislim u ovom Parlamentu iz kojega bi trebale proizlazit inicijative i koji bi morao u ovoj kriznoj situaciji itekako imati svoju riječ i reći i poslušati se. Svi se slažemo da će trebati puno toga napraviti. Ovaj zakon je na tragu toga, kao i cijeli ovaj splet zakona koje smo predlagali upravo u tom dijelu. Slažem se da je jedna mjera koja je nepopularna u svakom slučaju, ali je mjera koju država je pozvala, znači država, vlast je pozvana donesti regulativu pa ako hoćemo intervenirati jer je to i Amerika napravila jer je liberalni kapitalizam, u konačnici to još nitko ne želi govoriti preglasno, doživio znači to da više ne može se radit što se hoće, da tržište ne možemo biti liberalno, onako kako mi još uvijek govorimo da mora biti, da će tržište sve regulirati, neće. Amerika je pokazala svaki dolar koju je uložila nacionalizirala je banke. Ovo je jedan pokušaj da se ta ekstra zarada, ekstra profit, dobit koja raste, pazite svi parametri idu prema dole u ekonomiji i u prošloj i u ovoj godini, barem oni osnovni parametri idu prema dole, građani žive sve lošije, a banke debljaju se, raste profit, raste dobit, dobit pomoću koje onda završava gdje završava. Bili bi presretni da se reinvestira ta dobit, ali sa takvim kamatama i kamatnim stopama itekako se ne možemo reinvestirati, prva stvar. Druga stvar, ovo što se plasira novaca s takvim kamatnim stopama itekako izaziva nelikvidnost, izaziva nemogućnost preživljavanja gospodarstva koje ne može više ispunjavati svoje obveze, ne može više plaćati ni kamatu, ne može plaćati glavnicu. Građani svaki dan su suočeni, ja mislim da se ljudi boje ujutro da se probude svi koji imaju kredit, a ogromna većina građana Hrvatske danas živi na kredit, živi od plaće do plaće. Prije smo govorili o plaćama i isto tako vidjeli smo da nemamo baš volje odmah intervenirati i sada da omogućimo ljudima da dobiju svoju plaću, bez obzira što zakoni su doneseni, sve je lege artis, čovjek ima pravo na plaću. Plaća nije osporena, ali papira nema, papir, taj šuštavi papir koji se zove novac, bez kojega se ne može preživjeti. Prema tome, omogućiti gospodarstvu i slažem se da oporezivanje kamata neće spustit kamate, ali će omogućiti i da ne rastu enormno, ja bih rekao bezobrazno u ovoj situaciji rastu kamate. Bankama nitko ništa ne može. Evo i mi večeras kažemo da to ne možemo donijet, tko je sretniji od bankara koji će i dalje ostvarivati profit. Građani predstoji da ujutro kad se probude pogledaju što se desilo, jer samo kod nas se mijenjaju uvjeti u odnosu na okruženju i to ne samo kamatne stope nego se mijenjaju i uvjeti. Kao što smo čuli prije, i revolving krediti koje imaju ljudi isto tako suočeni su sa izmjenama i promjenama. Prema tome, to em izaziva nesigurnost kod ljudi, ne znaju što će biti sutra, na koji način će ispuniti svoje obaveze. Ponavljam, živi se od duga, znači na kredit se živi od mjeseca do mjesec. Jedna plaća kad ljudima ne dođe znamo što se dešava. Prema tome, jedan pokušaj i to da se ne shvati kao atak ponavljam na banke koje su jedan od bitnih, neću reći najbitnijih mehanizama ekonomije, nikakav atak nije na banke, ali valjda se svi slažemo da treba ograničiti ovu situaciju kada se u nevolji društva, zajednice, građana ostvaruje profit i bogati. I neću dalje dužiti, ja se nadam da ćemo podržati taj naš prijedlog zakona. Ako ga nećemo sada podržati ja sam uvjeren da ćemo vrlo brzo doći pred ovaj Sabor sa tim prijedlogom zakona jer smo vidjeli da politika molbe, apela, što bi rekli uvjeravanja prijateljskog, kolegijalnog, pa nemojte, pa budite kolegijalni, pa nemojte bar mjesec dana, dva mjeseca, neoliberalni, neoliberalno stvaranje profita i trka i jagma za profitom koja je legitimna, ne poznaje ništa drugo nego regulativu. I zato je država pozvana u ovoj kriznoj situaciji i to od nas građani očekuju da donesemo regulativu koja će omogućiti da se ih i na taj način svaki dan sve više osiromašuje a da ne kažem čemu su sve izloženi, koliko kuća odlazi na bubanj, koliko nekretnina trenutno odlazi na bubanj, automobila itd. gdje ljudi jednostavno ne mogu više otplaćivati svoje obveze, a dobit zarada bankama u ovoj situaciji raste. I tu je netko prije rekao da li kolega Marić ili netko je spominjao da se perušat mrtvaca više ne može. Onda se ja sjetim one naše dobre uzrečice kada su tovara taman naučili da više ne mora jesti, da može živit bez hrane krepao je, reko' evo ga. Prema tome, s ovime bih završio sa pozivom da podržimo taj prijedlog za dobrobit građana Republike Hrvatske.
Hvala. Završni osvrt, u ime kluba SDP-a gospodin zastupnik Slavko Linić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. U ime kluba SDP-a zahvaljujem na sudjelovanju u raspravi i možda da pokušam reći što bi učinili u drugom čitanju ako bi u prvom čitanju dali privolu na ovaj prijedlog zakona. Kako za klub HDZ-a najveću prepreku u biti predstavlja strah od toga da će povećanje poreza ili uvođenje poreza na kamatu značiti da će banke to prevaliti na veću stopu rješenja su vrlo jednostavna kroz dopunu ovog prijedloga. Biste vidjeli da mi ne govorimo samo o kamati. Mi govorimo o svim troškovima obrade kredita i kamati. Prema tome, nemoguće je s kamate priječi na neki drugi vid naknade. To smo već sada obuhvatili. Bili smo oprezni pa smo predlagali najprije ono od 9 do 11 dvadeset posto, pa 40%, pa 80%. S obzirom na vaše sugestije mi smatramo da tu progresivu možemo drukčije napisati. Pa s obzirom da je već i godinu dana prošlo mi bi već od 7% uveli 20%, od 9 do 11 četrdeset, od 11 sto posto, a iznad 13 sto pedeset posto. Prema tome, tko ima više od 13% na razliku će plaćati sto pedeset. Znači, 50% više nego što bi ubrali. Prema tome, progresivna stopa uvijek onemogućava manipulacije i zloupotrebe. I dapače, prijedlog gospodina Marića nam je bio dobar koji govori da bi morali u Narodnoj banci nešto poduzeti vezano za vrste kredita, pa da bi oslobođenje depozita trebalo biti različito o vrstama kredita. Evo u ime kluba SDP-a u naše stope poreza ugradit ćemo vrste kredita, pa ćemo manje oporezivati kredite na potrošnju, a daleko više kredite na stambenu izgradnju i kredite na likvidnost ili ja bih rekao investicijske zahvate od interesa za Republiku Hrvatsku. Znači, sve je moguće kad imate različite stope poreza, jer jednostavno vi prilagođavate svoju politiku interesima kako bankarski sustav disciplinirati u dijelu odgovornosti prema hrvatskom gospodarstvu. I zato smatram da se ne moramo opterećivati. Kroz drugo čitanje ugradit ćemo ove vaše sugestije i prijedloge i vjerujem da tada taj strah sa ovakvim rigoroznim poreznim stopama je izbjegnut i nema dvojbe da tog straha tada ne mora biti. Valjda je svima nama postalo jasno da više obrazloženja Vlada koja su išla na to da ne može dvostruko oporezivanje nakon iskustva sa ja bih rekao kriznim porezom je neupitno i da tu Vlada nije bila u pravu, a da je to trošak povećanja bankarskog sustava. Je zašto? Jer kroz povećanu kamatu su i ostvarili povećanu zaradu, a s druge strane to je i naša borba da banka snizi pasivnu kamatu i da ponovo krenemo ka investiranju i da opet nešto više novaca ide u financijsko tržište, a ne u štednju jer u ovom trenutku nam je to i potrebno. Prema tome, moguće je te strahove anulirati kroz drugo čitanje i to će klub SDP itekako sa zadovoljstvom učiniti, a sve u cilju da pokažemo da je potrebna i odgovornost fiskalne vlasti. Malo je interesantna rasprava bila i gospodina Hrelje koji je rekao ali Vlada se zadužuje kod bankarskog sustava, ima nešto povoljnije kamate od privrede, pa je teško Vladi to predložiti. U redu, ali fiskalna vlast nije samo Vlada. Fiskalna vlast je i Sabor. Prema tome, ako već Vlada ima nekakve ja bih rekao drukčije poglede na odnose sa bankarskim sustavom zbog sve većeg zaduživanja u tom bankarskom sustavu preuzmimo mi odgovornost te fiskalne politike i definirajmo u Saboru ovaj dio odnosa sa bankarskim sustavom. Ja bih rekao uspostavimo kontrolu nad kamatom da bi uvjeti poslovanja gospodarstva bili u 2010. kvalitetnije. I ono što je važno također je moguće da i građani napokon osjete da fiskalna politika nešto može učiniti za njih. Ili ako je sve to neprihvatljivo kroz posebne zaključke ako ih vaši klubovi predlože mi možemo ići na vrlo jednostavno oporezivanje banke zbog ogromnih zarada u prošloj godini, sad ću se iskazati račune, pa koristimo model austrijske Vlade koja je vrlo jasno poručila bankarskom sustavu da mi smo ti koji ćemo vam uzeti dio poreza i dio doprinosa. Zašto? Pa ovdje u raspravi smo rekli ovaj Sabor je na prijedlog Vlade Republike Hrvatske povećao i ja bih rekao garantiranu štednju. Znači, išli smo u korist banaka, pa prema tome rizika smo ih u tom dijelu djelomično riješili. Vlada Republike Hrvatske je sada išla sa prvim mjerama u kojima preuzima dio rizika iz kredita u likvidnosti, a onda im porezom uzeti i dio poreza. Prema tome, ako ocjenjujete da ne idemo sa porezom zbog visine kamata možemo ići i sa porezom koji će biti kao doprinos s obzirom na prošlogodišnje rezultate ali opet vezane za visinu kamate i vrstu depozita. Hvala.
Hvala. Zaključujem raspravu.
Prijedlog zakona o posebnom porezu na kamate, prvo čitanje, P.Z. br. 315, predlagatelj: Klub zastupnika SDP-a. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu saborskih radnih tijela i Vlade Republike Hrvatske dajem na glasovanje zaključak koji glasi: "Ne prihvaća se Prijedlog zakona o posebnom porezu na kamate." Molim uključimo se i glasujmo o prijedlogu zaključka. Rezultat. Ovaj prijedlog zaključka je prihvaćen većinom glasova, 76 glasova za, 1 suzdržan i 33 protiv.
Idemo na sljedeću točku - Prijedlog zakona o izmjeni i dopuni Zakona o znanstvenoj djelatnosti i visokom obrazovanju, prvo čitanje, P.Z. br. 355 Predlagatelj: Klub zastupnika SDP-a Vlada je dostavila mišljenje. Raspravu je proveo Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu i Odbor za zakonodavstvo. Izvješća ste primili u sjednici. U ime predlagatelj Kluba zastupnika SDP-a, gospođa zastupnica Marija Lugarić će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege, poštovani državni tajniče. Nama u SDP-u je malo žao da o jednom ovako važnom zakonu raspravljamo ovako prilično kasno navečer jer smo se nadali da je jedan od rijetkih političkih konsenzusa koji u Hrvatskoj postoji je onaj koji se odnosi na društvo utemeljeno na znanje, odnosno znanosti, odnosno društvo znanja. Po onome što smo do sada bili slušali, stekli smo dojam da su sve parlamentarne stranke uvjerene da će znanstveno istraživanje i primjena njezinih rezultata omogućiti Hrvatskoj novi razvojni ciklus, povećati njezinu konkurentnost, te osigurati osobnu korporativnu i nacionalnu dobit. Sve se parlamentarne stranke, barem deklarativno zalažu za što brže približavanje Hrvatske društvu znanja, a potom i njegovo ozbiljenje, odnosno za unapređenje znanstvenoistraživačke djelatnosti, kao i svih njezinih pretpostavki. Jedna od temeljnih pretpostavki je obrazovni sustav koji treba obrazovati kadrove osposobljene za daljnji razvitak znanosti, kao i široku primjenu njenih rezultata u proizvođenju novih proizvoda. Stoga mi u SDP-u posebnu društvenu, političku, financijsku, zakonodavnu i svaku drugu pozornost, a smatramo da bi to trebalo vrijediti za sve, treba posvetiti onom dijelu obrazovnog sustava koji obrazuje stručnjake za visoke tehnologije, za inovativnost i za daljnji razvitak znanosti, dakle visokom obrazovanju. I u visokom obrazovanju bi, poštovane kolegice i kolege, kao i u ostalim dijelovima obrazovnog sustava u Hrvatskoj situacija znatno lošija od one o kojoj slušamo u javnim nastupima članova, trenutačno vladajuće koalicije, odnosno pisanim izvještajima sadašnjih hrvatskih dužnosnika. Ponajprije valja ponoviti žalosnu činjenicu lošoj obrazovanosti hrvatskog stanovništva. Prema popisu stanovništva 2001. godine gotovo 15% stanovništva nije završilo osnovnu školu ili čak ima manje od toga, a i visoko obrazovanih ima otprilike 11,5%, od toga visoko obrazovanih niti 7,5% stanovništva. Stoga mi smatramo da je jedna od strategijskih zadaća našeg obrazovnog sustava podizati obrazovnu strukturu hrvatskog stanovništva. Nadali smo se da oko toga postoji suglasje, nešto se krenulo uvođenjem obvezne srednje škole. Nadam se da ćemo biti dovoljno zapravo hrabrosti, prvenstveno u HDZ-u da i ustavnim promjenama osiguramo produženje trajanja obveznog obrazovanja. Tom produženju ili to produženje obvezatnosti se treba približiti povećanjem kadrovskog i infrastrukturnog kapaciteta visokog obrazovanja procesima integracije sveučilišta i uvođenja novog načina financiranja visokog obrazovanja, tzv. … [[Govornica se ne razumije.]] financiranja, stalnim povećanjem proračuna za obrazovanje, reintegriranjem dijela javnih instituta u sveučilište iz kojeg su potpuno neprirodno iščupani još '93. godine, a mi smatramo da je bolonjski proces bio upravo idealna prilika za snimak realnog stanja, i početak strukturnog mijenjanja sustava. Suprotno čestim samohvalama, ova je Vlada usporila povećanje kadrovskih i infrastrukturnih kapaciteta ranije otpočetih, posve zaustavila integrativne procese sveučilišta, kako unutarnje dakle funkcijsku integraciju, tako i vanjske, reintegraciju dijela javnih znanstvenih instituta, te potpuno protuzakonito suspendirala zakonsku obvezu novog načina financiranja visokog obrazovanja, dakle već spomenutog … [[Govornica se ne razumije.]] Povećanje proračuna za visoko obrazovanje, ali i za obrazovanje općenito raslo je sporije od povećanja ili od rasta državnog proračuna, i realna su sredstva i za visoko obrazovanje, ali i za obrazovanje općenito u državnim proračunima posljednjih nekoliko godina je padala. To naravno sve skupa nije moglo dati rezultate, dijelom ponavljam zbog tog smanjenja sredstava, ali i zbog neracionalnog trošenja novca, ali i zbog stalnog mijenjanja ciljeva. U bolonjski smo proces ušli uvelike nepripremljeni, i propustili smo mnoge pružene prilike za strukturne promjene. Kolegice i kolege, prošloproljetna studentska pobuna onda jedan njezin manji odjek da tako kažem jesenas, i posve ispravan zahtjev studenata za pod navodnicima besplatnim obrazovanjem zahtijeva čini mi se od svih nas u politici, od nas ovdje u zakonodavnoj vlasti, ali i u izvršnoj vlasti da dosljedno sprovodimo proklamirane ciljeve približavanja društvu znanja. Besplatno školovanje ili u ovom konkretnom slučaju školovanje lišeno plaćanja školarina logična je posljedica ili bi trebao biti logična posljedica hrvatskog konsenzusa o strategijskom značenju obrazovanja, kao i nužnosti popravljanja kvalifikacijske strukture. U posljednjih 5 godina pravac razvitka je bio upravo suprotan. U visokom je obrazovanju više no udvostručen broj studenata, odnosno njihovih roditelja koji su prisiljeni plaćati školarine, a resorno je ministarstvo potpuno odustalo od zakonom propisanog nadzora nad stjecanjem i trošenjem novca javnih visokih učilišta, kao i nad upisnim kvotama koje su prečesto premašile i kadrovske i infrastrukturne kapacitete tih istih visokih učilišta. Zbog toga i predlažemo ovaj mali, ali čini nam se i važan zakon koji predviđa da se za redovne studente, dakle samo za redovne studente troškovi školarina budu u potpunosti subvencionirani iz državnog proračuna. Do sada je bilo zakonska odredba da su ti troškovi subvencionirani dijelom ili u cijelosti, dok je država dovoljno financirala sveučilište i visoke škole za ove da tako kažem hladni pogon nije bilo potrebe za uvođenjem školarinama, kako već spomenutim smanjenjem sredstava za financiranje visokog obrazovanja naprosto su sveučilišta bila prisiljena uvesti školarine, a zakonska odredba u postojećem zakonu im je to i omogućavala, i mi naprosto predlažemo da se to vrati nazad. Drugo, kako školarine ipak nisu jedino jamstvo, jedina bitna mjera, mi predlažemo da se doda i novi stavak koji govori o tome da zapravo treba uspostaviti nove i obuhvatnije sustave studentske potpore i sa stajališta države, ali i sa stajališta lokalne samouprave. Poštovane kolegice i kolege, meni je pa gotovo i neugodno kao zastupnici koja se bavim obrazovanjem, da zapravo ovo je možda prva i jedina prigoda da zapravo sada raspravljamo o temi jednakog pristupa visokom obrazovanju, obzirom da je ta tema jednakog pristupa visokom obrazovanju koliko god bila slabo i nekvalitetno zastupljena u raspravama, u reformama i u javnim politikama u visokom obrazovanju i u Hrvatskoj i u medijima, čini nam se da onaj impuls koji su dali studenti evo prije gotovo godinu dana svojim protestnim akcijama, na neki način zaslužuju i pozornost, ali možda zaslužuju i pohvalu obzirom da su uspjeli osigurati da smo tome ipak počeli raspravljati. Nekoliko činjenica. Brojna hrvatska sveučilišta danas idu u smjeru komercijalizacije putem uvođenja školarina i povećanjem broja studenata koji plaćaju te školarine. U razdoblju od '91. do 2004. godine ukupan broj studenata koji plaćaju, ukupan broj studenata se povećao za 82%, a broj onih koji sami plaćaju za svoj studij je porastao za čak 814%. Danas 56,7% studenata plaća plaća neku vrstu školarine dok je '91. godine čak 88% studenata studiralo uz potporu ministarstva, odnosno tu školarinu je plaćalo njih samo 12%. Ne samo da se povećao broj studenata koji plaćaju za studij nego su se i školarine drastično povećale. Danas maksimalni iznosi školarina za preddiplomske studije se kreću ovisno o studijima negdje između 5,500 do 10 000 kuna. Školarine za ove poslijediplomske studije, odnosno za doktorski studij su u desetinama tisuća kuna. Za onih 40% studenata koji moraju platiti školarine zabrinjavajući je podatak da su maksimalne školarine u Hrvatskoj među najvišima u Europi, iako je naš standard daleko ispod toga. U EU primjerice samo se u Nizozemskoj, Engleskoj i Latviji naplaćuju veći iznosi školarina negoli što se uplaćuju školarine u RH. Naime, valja reći da usprkos negdje globalnom trendu da se školarine uvode postoje brojni primjeri zemalja u Europi koji još uvijek ne naplaćuju školarine. To su Češka, Danska, Finska, Irska, Mađarska, Norveška, Poljska, Slovenija, Švedska i Škotska i među tim zemljama postoje čak i primjeri zemalja koje su školarine ukinule nakon što su ih prvotno uvele. I u tom smislu pitanje postojanja novca za besplatno obrazovanje, pitanje postojanja novca za školarine mislimo da nije prvenstveno financijsko-knjigovodstveno pitanje nego je prvenstveno političko pitanje. Ukoliko postoji konsenzus o potrebi društva znanja, a nadam se da postoji i da me sad ova rasprava neće demantirati, mislim da je vrlo jasno da onda i odaberemo javnu politiku koja bi se zalagala za ukidanje školarina. U slučaju odabira takve javne politike to bi predstavljalo jasan znak da država povećanim investiranjem javnih sredstava u sustav visokog obrazovanja prepoznaje važnu ulogu visokog obrazovanja u stvaranju društva znanja te da namjerava sustavno riješiti problem nedovoljnog broja visoko obrazovanih građana. Ne samo to, ukoliko to prihvatimo, a ja se nadam da će to prihvatiti svi zastupnici i zastupnice u Hrvatskom saboru, a obzirom da se stalno za to i deklariraju, time bi također mi kao RH pokazali da prihvaćamo obrazovanje primarno kao javno dobro. Kao što je to naglašeno u sklopu bolonjskog procesa u praškom priopćenju, a ne samo kao privatno dobro. Ima još nekoliko momenata kad govorimo o olakšanom pristupu obrazovanju koje negdje jest preduvjet da povećamo broj visoko obrazovanih ljudi, da poboljšamo kvalifikacijsku strukturu. Valja ovdje biti iskren i reći da to nije dovoljno, dakle ukidanje školarine nije dovoljno da se riješi sav pristup visokom obrazovanju za sve, stoga osim sustava školarina je potrebno kreirati i kvalitetne i sveobuhvatne sustave studentske potpore jer se pokazalo po nekim istraživanjima i po nekim slučajevima da oni igraju presudnu ulogu u povećanju pristupa visokom obrazovanju. Stoga je ovaj naš prijedlog dopune, odnosno novi stavak 5. u postojećem članku. Zašto je ovo kolegice i kolege važno? Prema dostupnim podacima i istraživanjima u Hrvatskoj postoji jasni pokazatelji da danas u Hrvatskoj nemaju svi jednaki pristup visokom obrazovanju te da su neki pojedinci i pojedinke od samog početka indirektno diskriminirani zbog svojih životnih prilika unatoč možda istim potencijalima kao i kod ostalih studenata koji su uspješno upisali svoj studij. Naime, utvrđena je jasna korelacija između većeg prihoda obitelji i veće šanse sudjelovanja u visokom obrazovanju te je također utvrđeno da su za 18% kućanstava troškovi studiranja previsoki u odnosu na njihov dohodak. Treba također biti iskren i reći da loša politika školarina koja danas postoji u Hrvatskoj nije isključivo i jedina odgovornost Ministarstva znanosti, obrazovanja i sporta. Tu dosta igraju ulogu i sama sveučilišta. Naime, linearni sustav školarina koje su uvele naša sveučilišta je također pokazao socijalnu neosjetljivost jer izravno veže visinu plaćanja sa ocjenama. Dakle, što niže ocjene dobivate više plaćate i to bez obzira na socio-ekonomski status ili nekakve druge kriterije. Činjenica je također da je svega nekoliko fakulteta uvelo oslobađanje plaćanja školarine na temelju socijalnog statusa i to opet naravno vezano uz kriterij izvrsnosti. Izvrsnost naravno treba podupirati no međutim ona ne može biti jedini ili gotovo jedini ili isključivi kriterij. Ovdje ponovno naglašavamo dakle tu važnost jednakog pristupa, važnost samog sustava visokog obrazovanja koji mora jamčiti svim onima koji su sposobni da mogu tom sustavu pristupiti i da se mogu školovati. No međutim, još jednom naglašavam da sami sustav školarina neće riješiti sve probleme ako se ne reformira i sustav studentske potpore. I mi stoga i predlažemo uključivanje i jedinica lokalne samouprave u sam taj sustav. Nešto oko konkretnih troškova. Sam trošak školarina, jer naime najveći prigovor ovom prijedlogu zakona je bilo da to jako puno košta i da za to nema novca. Sam trošak školarina za sve visoko školske ustanove je po izračunu prof. Filipića s Ekonomskog fakulteta u Splitu 254 milijuna kuna. Mi smo u obrazloženju prijedloga zakona naveli da je to oko 500 milijuna kuna jer smo tu uračunali i sve ove druge potpore, dakle ne samo školarine. To je kolegice i kolege manje od gubitka nekog od velikih javnih poduzeća. I da možda negdje privedemo i ovo uvodno izlaganje kraju, dakle iskustvo zemalja koje su doživjele ekspanziju ekonomsku i svaku drugu pokazale su da je to nemoguće bez toga da se, bez uvođenja posebnih ili dodatnih mjera da se u visoko obrazovanje uključe one, da tako kažem, netradicionalne grupe. Ukoliko se to dogodi imamo u društvu nešto što mi u SDP-u ocjenjujemo neprihvatljivim, a to je zapravo jedna nepoželjna socijalna reprodukcija gdje imate da djeca visoko obrazovanih roditelja iz urbanih sredina su uglavnom ti koji idu i završavaju fakultete. Djeci manje obrazovanih roditelja i uglavnom iz ruralnih sredina taj prostor dolaska na visoko obrazovanje znatno sužen. Čak ni to nije dovoljno da se ta nepoželjna socijalna reprodukcija ukine, ali ona je značajno umanjena ukidanjem sustava školarina. Danas u Hrvatskoj uopće ne vodimo računa o posebnim mjerama i poticajima za te posebne skupine. Obzirom da školarine se naplaćuju bez obzira na socijalni status i mi to ocjenjujemo doista regresivnom mjerom. Stoga i predlažemo da se donese zakon kojim bi se za studente redovnih studija, dakle one studente koji redovno studiraju, koji bi bili lišeni plaćanja školarina, odnosno njihova školarina bi bila subvencionirana iz sredstava državnog proračuna. Nemamo nikakve dileme da će ovaj zakon biti prihvaćen ovdje u Hrvatskom saboru obzirom da su i sami dužnosnici ministarstva, čini nam se i sama premijerka kod komentiranja onih studentskih pobuna oko njihovog zahtjeva za besplatnim obrazovanjem, obećali da će takva mjera biti donesena. Na samome kraju mi smo ovaj zakon uputili u saborsku proceduru početkom lipnja prošle godine. Sada je gotovo kraj veljače. Već negdje u prošle godine u svibnju je u ministarstvu formirana radna skupina koja je trebala riješiti ove probleme. Do dana današnjega nemamo nijednog rješenja, nemamo niti jednog prijedlog zakona, nemamo ničega. Nama se u mišljenju Vlade govori da naš zakon nije dobar jer ne rješava stari obuhvatno i da će Vlada pripremiti svoj prijedlog kojim će obuhvatnije i sustavnije riješiti svoj prijedlog zakona, ako smijem uzgred reći to mi se čini nekako univerzalno odbijenica Vlade za sve prijedloge SDP-a. no međutim praksa nas uči i nedavna povijest pokazuje da se to naprosto nikada nije dogodilo i nadamo se obzirom na postignutu razinu konsenzusa oko važnosti znanja oko toga da treba ukinuti školarine, da će možda ovaj zakon biti jedan drugačiji primjer i da će doista dobiti podršku ovdje u Hrvatskom saboru. Zahvaljujem.
Hvala. Iskustvo nas uči da nas iskustvo ničemu ne uči. Odbori zakonodavstvo, obrazovanje, znanost, kulturu? Otvaram raspravu. Klub zastupnika HNS-a gospodin zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. U klubu Hrvatske narodne stranke nismo popuno suglasni sa vašim prijedlogom. Naime, mi bi rekli da, mi bi vas žestoko podržali da je država ili Vlada odradila svoj dio posla i pripremila preduvjete za jedna ovakav zakon odnosno odluku. Besplatno studirati. Na kojim studijima, koje upisne kvote? Da li da si idemo studirati ekonomiju pa će nama biti sada sjajno gospodarstvo ili svi medicinu pa ćemo biti sjajna država s ekstremnim mogućnostima pružanja zdravstvenih usluga. Koji je cilj visokog obrazovanja ili obrazovanja općenito? Zadovoljiti potrebe hrvatskog gospodarstva i razvoja toga gospodarstva, zadovoljiti potrebe hrvatskog zdravstva, hrvatskog pravosuđa, hrvatske vojske, policije, obrazovnog sustava, hrvatske kulture. Ili nam je cilj obrazovati ljude za biro rada, obrazovati ljude za njemačko gospodarstvo, za austrijsko zdravstvo, da rade u švicarskim znanstvenim institutima. Da li je Hrvatska kolege i kolegice dovoljno bogata da obrazujemo kadrove za europsko tržište rada? To su temeljna pitanja na koja bi trebali večeras odgovoriti. Žao mi je da se ova rasprava vodi ovako kasno, ispada da bježimo od mladih ljudi koji trebaju čuti i naše argumente i protuargumente za pojedine odluke koje ovdje trebamo vrlo ozbiljno donijeti. Kako procijeniti kadrovske potrebe? Pa na temelju Strategije gospodarskog razvoja. Kako procijeniti potrebe u društvenim djelatnostima? Valjda na temelju strategije razvoja pojedinih društvenih djelatnosti. Mi nismo nikada čak ni okvir te strategije a kamoli sadržaj bili u stanju donijeti kao osnovu za ovakve odluke o kojima i večeras razgovaramo. Sjećam se kada sam bio mladi liječnik u Francuskoj, onda sam se iznenadio njihovom kadrovskom politikom u zdravstvu. Posebno su me šokirale specijalizacije. Država Francuska, velika država znala je točno koliko u kojoj godini ide liječnika, kojih specijalnosti u mirovinu. Znala je točno koliko će trebati kojih specijalisti proizvesti. To se odnosi i na sve ostale djelatnosti. Ta država točno zna što hoće i gdje želi biti za 15, 20 godina. Ali za razliku od nas samo kvalitativni čimbenici odlučuju. Najbolji studenti kada završe studij biraju prvi specijalizacije, odrade ih i zapošljavaju se i nastaje velika trka za onim najboljim. Kod nas vezom se zaposlite u KBC-u, KAC vam osigura specijalizaciju bez obzira kakav ste student bili. Dobri studenti će ostati bez specijalizacije i otići će u Njemačku raditi. Što je nepravedno, nekorektno, apsolutno. To je samo jedan primjer u mojoj struci. Takvih primjera ima vjerojatno bezbroj. Mi ne trebamo samo uskladiti nastavne potrebe s onim što hrvatsko gospodarstvo traži i očekuje od tih stručnjaka koje mi trebamo proizvesti kroz sustav srednjeg i visokog obrazovanja. Mi moramo čak i znanstvene projekte nasloniti na te potrebe. Već sam više puta govorio i ponovit ću po ne znam koji put. U europskim državama ministar u svakom razdoblju rada određene vlade kaže, naši prioriteti u znanosti su ti, ti i ti. Upravo podupirući kroz razvoj tih znanstvenih disciplina svoje gospodarstvo, svoju farmaceutsku industriju, svoju elektrotehničku industriju itd. Ponovno se vraćam kada sam bio mladi znanstvenik malo sam listao jer me to uvijek to zanimalo, koji su bili tada prioriteti sredinom osamdesetih godina Francuske. Billoptička vlakna, poluvodiči, genski inženjering. Točno se znalo što treba njihovoj elektroindustriji, biomedicini, farmaciji, onim najpropulzivnijim gospodarskim granama. Točno su nam rekli zato moramo tamo milijarde ubaciti jer mi hoćemo da budemo korak ispred ostalih. I tako su i radili. Mi nažalost, kolegice i kolege pokušali smo Odboru za obrazovanje i napravili smo čak jedan okrugli stol, kolegica Lugarić je bila na njemu. Žao mi je da ostali kolege koji su bili nisu ovdje danas nazočni. Donijeli smo desetak zaključaka, tražili smo temeljem tih zaključaka prijem kod ministra da krenemo zajednički pomagati Vladi. Nikada nas nije primio. To nije dobro. Kolegice i kolege koja je bila svrha tog okruglog stola? Naime, htjeli smo ukazati na potrebu da trokut gospodarstvo, politika i obrazovni sustav taj trokut mora biti savršeno koordiniran. Mora biti koordiniran. Ne može autonomija u gospodarstvu u politici u obrazovnom sustavu funkcionirati. Tri autonomije jesu isto što i anarhija. Vjerujte mi. Možemo se mi pozivati na autonomiju sveučilišta, ali država mora imati strategiju da bi mi na sveučilištu znali u kojem okviru se mora kretati. To se kod nas do sada dogodilo nije, niti pokušalo. Nismo mi ni protiv toga da se možda probiju određene granice. Ako državi ove godine treba 120 liječnika. Dobro. Idemo iznad toga sa još 10, 15%, ali tada država financira ovih 120, a onih 10, 15% neka zaista studiraju za vlastite potrebe ali osigurajmo im stipendije jer financijski status njihovih roditelja ne smije biti limitirajući faktor za te mlade ljude, ne smije biti. To ne smije biti. Država koja to ne shvaća je jadna država. Svaki mladi čovjek koji je sposoban studirati moramo mu dozvoliti, ne dozvoliti nego omogućiti i pomoći da to čini. Ja ne bih puno raspravljao ali pogledajte kolegice i kolege kako brzo reagiraju određene struke na nesigurnost države glede strategije razvoja. Mi koji smo iz Rijeke znamo dobro što se dogodilo zbog nesigurnosti brodogradnje najbolji stručnjaci su se raspršili po svijetu, od južne Koreje do Roterdama ćete naći naše inžinjere, naše tehničare, stručnjake za to područje jer su odreagirali smatrajući da država ne zna, ne želi i neće ih poduprijeti u njihovim nastojanjima da razviju našu brodograđevnu industriju. Svugdje ćete ih naći. Ja ih srećem po aerodromima svugdje po Europi, pitam odakle dolazite. Ovaj dolazi iz južne Koreje, ovaj dolazi iz Roterdama, ovaj dolazi iz Kanade. Oni ih cijene, mi ih nismo znali zadržati. To se ne smije dogoditi. Ako nema strategije razvoja odmah će se događati isto to što se dogodilo brodogradnji. Kolegice i kolege, ne moram vas uvjeravati da je iz Hrvatske zadnjih petnaestak godina otišlo desetke tisuća mladih obrazovnih ljudi. S njima nepovratno su otišle i milijarde uložene u njihovo obrazovanje, milijarde. Otišli su na zapad, ja to zovem nepovratni zapad. Hvala lijepa.
Hvala. Klub SDP-a gospodin zastupnik Zdenko Franić. Izvolite.
Štovani gospodine potpredsjedniče, štovani gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Žalosna je činjenica da prema popisu stanovništva 2001. godine je tek 7,5% stanovništva Republike Hrvatske visoko obrazovano. Od toga se smatra da ima otprilike 8 tisuća doktora znanosti, od tih 8 tisuća doktora znanosti preko 50% je starije od 50 godina tako da veza između gospodarstva i visokog obrazovanja je vrlo slabašna ili nikakva. Prema nekim statistikama u Zagrebu je svega, primjerice u Zagrebu a on je iznad prosjeka Republike Hrvatske 0,5% doktora znanosti radi u nekakvim gospodarskim granama, od onih koji se nalaze u Zagrebu. Jedan od rijetkih političkih konsenzusa u Republici Hrvatskoj se odnosi upravo na ostvarivanje društva temeljenog na znanju ili znanosti, ili kako to mi volimo reći društvo znanja i to je posljedična strategijska zadaća našeg obrazovnog sustava, dakle društvo znanja nije moguće postići bez podizanja obrazovne strukture hrvatskog stanovništva. Evo, jutros smo imali raspravu o usvajanju pravne stečevine NATO-a, o priznavanju patenata. Sve je divno i krasno samo se postavlja pitanje tko će biti nositelj tih aktivnosti posebice kroz nekoliko godina. Poboljšanje udjela visoko obrazovnog stanovništva u Republici Hrvatskoj trebalo bi se početi ostvarivati na način da se poveća kadrovski i infrastrukturni kapaciteti visokog obrazovanja, da se intenziviraju procesi, integracije sveučilišta hrvatskih i to uvođenjem inovativnih novih načina poslovanja kao i posljedičnog novog načina financiranja, posebice studiranja i to stalnim povećanjem proračuna za obrazovanjem a valjalo bi i razmisliti o reintegriranju barem onih dijelova javnih instituta u sveučilišnu nastavu jer su ti javni instituti na neki način neprirodno iščupani iz sustava sveučilišta još godine 1993. pa tako primjerice znanstvenicima sa instituta "Ruđer Bošković" ili Instituta za medicinska istraživanja, Instituta za fiziku je u biti ostavljeno na volju hoće li se oni na neki način angažirati u obrazovnim procesima ili ne. Tu postoji dakle značajna kadrovska rezerva koja bi mogla poboljšati nastavu na hrvatskim sveučilištima i veleučilištima i poboljšanjem nastave pružiti mogućnost većem broju studenata da studiraju. Međutim, povećani broj studenata naravno otvara i niz drugih problema a to je fina regulacija tržišnih mehanizama da se studenti usmjere na deficitarne struke, u struke koje će služiti u budućnosti hrvatskom gospodarstvu. A drugi problem jest činjenica da kod nas obrazovanje nije besplatno i besplatno školovanje bi trebala biti logična posljedica općeg hrvatskog konsenzusa o strategijskom značaju obrazovanja kao i nužnosti popravljanja kvalifikacijske obrazovne strukture hrvatskog stanovništva. Nažalost, u zadnjih pet godina pravac razvitka je bio upravo suprotan jer je u visokom obrazovanju i više nego udvostručen broj studenata ili bolje rečeno njihovih roditelja koji su prisiljeni plaćati školarine a resorno ministarstvo je gotovo potpuno odustalo od zakonom propisanog nadzora nad stjecanjem i trošenjem novaca javnih visokih učilišta kao i nad upisnim kvotama koje su često premašivale kadrovske i infrastrukturne kapacitete istih visokih učilišta i fakulteta. Kako je svojevremeno prenijela HINA 23. studenog 2009. godine, dakle ne tako davno, premijerka Jadranka Kosor je prilikom posjete tvrtki "Croatia kontrola" uputila Ministarstvu znanosti i obrazovanja i resornom ministru određena pitanja vezana uz tadašnju blokadu nastave na fakultetima, najavljujući da će se učiniti sve da se osigura besplatno školovanje za studente koji izvršavaju svoje obveze te rekla, citiram: "učinit ćemo sve da se osigura besplatno školovanje za sve studente koji izvršavaju svoje obveze". Dodatna sredstva za školstvo na dodiplomskom i diplomskim studijima mogla bi se pronaći relativno lako samo kad bi za to postojala politička volja. Posebice ako se prisjetimo kako su se svojedobno prilikom rebalansa proračuna iz vedra neba stvorili milijuni kuna, neiskorišteni novac čija ušteda nije izazvala nikakve ozbiljnije potrese u ministarstvima. Resorno ministarstvo je nedavno, istina za mandata ministra Primorca, poručilo kako većina troškova školstva već sada pada na njihova leđa dok dio troškova studiranja plaća i snosi prema procjeni ministarstva tek 40% redovnih studenata. A ta pak sredstva koja fakulteti zarađuju od studenata je ministarstvo tada karakteriziralo kao manji dio troškova kojima fakultet slobodno raspolaže i ulaže ih u razne stvari. Očito da pojedini fakulteti ne dobivaju od ministarstva dodatna sredstva te su zbog toga prisiljeni plaćati materijalne troškove zaradom od školarina. Drugim riječima, kada bi ministarstvo plaćalo fakultetima ono što treba plaćati moglo bi se naći sredstava i za besplatno školovanje hrvatskih studenata. Nažalost, u Republici Hrvatskoj broj studenata stagnira, a Hrvatska dramatično zaostaje za razvijenim svijetom u udjelu posebice ne samo visoko obrazovanog stanovništva nego i magistar i doktora znanosti. Gotovo ništa nije učinjeno ni u brzom povećanju postdiplomskih studija. Ova proljetna studentska pobuna i poslije ispravan zahtjev studenata za besplatnim obrazovanjem, onih studenata koji redovno ispunjavaju svoje obveze, zahtijeva od hrvatske vlasti, kako zakonodavne tako i izvršne da dosljedno provodi proklamirane ciljeve približavanja društvu znanja. Povećavanje proračuna za visoko obrazovanje raslo je sporije od povećanja državnog proračuna, dakle opet se štedjelo upravo na znanosti i visokom obrazovanju u odnosu na neka druga ministarstva tako da se često dešavalo da novac neproduktivno odlazi u druge svrhe, a ne u društvo znanja. Dakle, zbog neracionalnog trošenja novca kao i zbog stalnog mijenjanja ciljeva, povećavanje proračuna za visoko obrazovanje nije dalo svoje ciljeve, posebice stoga što je to povećanje bilo nedovoljno. Ukoliko bi nadoknadili taj zaostatak, a sa dodatnim ulaganjem u visoko školstvo, svi hrvatski studenti koji ispunjavaju svoje obveze će imati besplatan studij, a rezultat poboljšavanja obrazovne strukture hrvatskog stanovništva bi se dramatično sa brzim, pozitivnim utjecajem reflektirao na društvo znanja i na potencijalni rast bruto društvenih proizvoda, ali na najkvalitetnijem segmentu projekata utemeljenih na znanju i vještini hrvatskih budućih obrazovnih generacija. Ovakvim sadašnjim tempom mi ćemo još više zaostajati i u trenutku kada uđemo u Europsku uniju ćemo biti na samom začelju Europe po obrazovanosti, a prijetit će nam opasnost da zbog slobodnog kolanja robe, ljudi, kapitala i usluga i ono malo kvalitetnih kadrova što još imamo ode iz Republike Hrvatske jer već i sada mnogi nisu studenti motivirani za studije, pogotovo na težim fakultetima prirodno-znanstvenih i tehničkih struka. Hvala lijepa.
Hvala. Pojedinačna rasprava. Gospođa zastupnica Romana Jerković, izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Ja smatram da je pravo na obrazovanje jedno od osnovnih ljudskih prava i da se tim pravom ne bi trebalo licitirati ni u čije ime i ni iz kakvih razloga. To pravo ne treba stavljati na milost i nemilost tržištu, tim više što je to pravo uređeno brojnim kako hrvatskim tako i međunarodnim aktima. Pravo na obrazovanje nikako ne smije ovisiti o dubini džepa, a znanje ne bismo smjeli pretvoriti u robu koja ima svoju cijenu i koju kupuje onaj tko ima više. Pravo na obrazovanje bi trebalo biti dostupno svima i stoga se mi u klubu SDP-a zalažemo za besplatno visoko obrazovanje. Samo da vas podsjetim da Ustav Republike Hrvatske kaže da visoko obrazovanje mora biti dostupno svima. No je li to doista tako ili nije, svi smo svjedoci i nitko ni u što nikog ovdje ne mora uvjeravati. Dakle, u Hrvatskoj je u tijeku jedan intenzivan proces komercijalizacije obrazovnog sustava, što je štetno ne samo za mlade ljude, ne samo za njihove obitelji već dugoročno gledajući i za cjelokupno društvo. Nekad je u Hrvatskoj obrazovanje, visoko obrazovanje bilo besplatno. Vama, meni studiranje je bilo besplatno. Studenti su u svojim prosvjedima prošle godine tražili upravo ono što smo mi nekad imali – pravo na besplatno studiranje. A trend u financiranju visokog obrazovanja je rekla bih više nego jasan. Koja je intencija država više je nego jasno. Država je pokazala vrlo jasnu namjeru da troškove za javne usluge, ali vidimo da to nije stvar samo u visokom obrazovanju. Vidimo to i na primjeru zdravstva prebacuje sve više na teret građana, premda ti isti građani porezima koje plaćaju već izdvajaju za pokrivanje troškova javnih službi. Radi se u stvari o postupnoj, rekla bih privatizaciji i komercijalizaciji javnih službi pri čemu se usluge na žalost pretvaraju u robu koja se kupuje i prodaje poput bilo koje druge robe na tržištu. Za nas u klubu SDP-a, za mene osobno je to neprihvatljivo. Čuli smo već iz izlaganja u ime predlagatelja, nerijetko se hvalimo kako je broj studenata u razdoblju od '91. na ovamo se povećao za 82%. Ali doista teško da možemo čuti podatak da je u istom periodu broj studenata koji sufinanciraju, odnosno financiraju svoj studij porastao za 814%. To je po mom mišljenju zastrašujuća brojka koja bi nas trebala zabrinuti. Danas, dakle gotovo 60% studenata plaća svoje obrazovanje, odnosno plaća neku vrstu školarine iako se u međuvremenu porezi koji su za obrazovanje, koji se za obrazovanje izdvajaju nisu nimalo smanjili. Dakle, roditelji onih studenata koji upišu studij i s plaćanjem zapravo čini mi se ko' da, ne čini mi se nego dva puta plaćaju istu stvar. A s druge strane se možemo zapitati koliko je kvaliteta nastave porasla time što je sustav visokog obrazovanja prešao iz besplatnog u ono koje svake godine plaća sve veći broj studenata. Ne, nije porasla kvaliteta. Uvođenjem školarina nije se išlo sustavno ka poboljšanju visokog obrazovanja u Hrvatskoj već ka kao što sam rekla prebacivanju dijela troškova za visoko obrazovanje s države na pojedince. Što se školarina tiče kao što smo čuli postoji nedvojbeni trend povećanja njihovih iznosa i one su se u posljednje godine drastično povećale. I ja vjerujem da nije bilo ovogodišnjih i lanjskih, pardon da nije prošlogodišnjih studentskih prosvjeda vjerujem da bi se školarine i dalje povećavale. Naravno da komercijalizacija visokog obrazovanja nije nekakav hrvatski specifikum, ali uprkos globalnom trendu uvođenja školarina postoje brojni primjer zemalja u Europi koji još uvijek ne naplaćuju školarine. I kolegica Lugarić je rekla koje su to države, ali pazite postoje čak i države koje su uvele školarine i visoke školarine. Međutim, ukinule su ih nakon njihovog, nakon određenog vremena kao što je Škotska, kao što je Irska i kao što je Mađarska kada su uvidjeli koji su zapravo moguće posljedice njihove. Imamo primjere Estonije i Bjelorusije koje su također shvatile važnost ulaganja u obrazovanje, a za Estoniju znamo da je danas zemlja s najbrže rastućom ekonomijom na svijetu. Dakle, kada raspravljamo o besplatnom visokom obrazovanju mislim da ne bi trebalo smetnuti s uma da školarine nisu jedini trošak koji stoji pred studentima odnosno njihovim roditeljima. Tu su brojni drugi troškovi od knjiga do prijevoza, stanovanja i prehrane pogotovo ako student odlazi studirati u neki drugi grad. Čak i kad ostaje studirati u svom rodnom gradu ne smijemo zanemariti činjenicu da student i dalje ostaje teret svojim roditeljima koji ga moraju uzdržavati sve dok sam ne počne privređivati. Na žalost, dosadašnji trendovi pokazuju da se rad školarina neće usporiti, pa se možemo zapitati gdje nas to sve skupa vodi, kamo nas komercijalizacija školstva vodi. Dakle, sve je više onih koji plaćaju školarine i školarine su sve veće i veće. Ja mislim da će to dovesti do toga da će moći studirati samo oni koji si to budu mogli priuštiti, dakle imućniji i oni koji će htjeti i ako će uopće moći ući u nekakvo dužničko ropstvo, dignuti kredit da bi mogli studirati. Naravno da to ne može biti u interesu društva. U interesu cijelog društva bi trebalo biti da studiraju oni koji su najsposobniji, koji su najmarljiviji, a nikako najbogatiji. Postavlja se naravno opravdano pitanje kako mislimo postići i 25% i više i visoko obrazovanih komercijalizacijom visokog obrazovanja. Voljela bih da mi netko da primjer jedne države koja je uspjela postići veliki postotak visoko obrazovanih komercijalizacijom školstva. Voljela bih stvarno da znam kome je to pošlo za rukom. Koliko je meni poznato baš nikome. Danas studentu u prosjeku treba čini mi se negdje oko 30000 kuna godišnje a ta će brojka sudeći prema planovima i sveučilišta i ministarstva samo rasti. Pa se onda ne treba doista čuditi nekakvim crnim prognozama da ćemo u skoroj budućnosti susresti sa uvozom stručnjaka koji će dolaziti iz zemalja poput Indije i Kine. Na pitanje da li država ima u proračunu novca za besplatno obrazovanje moj odgovor bez prevelikog razmišljanja jest naravno da ga ima. To je pitanje preraspodjele novca. Ako nema za obrazovanje za što onda novca ima? Besplatno bi obrazovanje državu stajalo čuli smo negdje oko 250 do 300 milijuna kuna godišnje što je svega 0,2% proračuna državnoga. Dakle, ako usporedimo iznos koji bi se morao izdvajati za besplatno obrazovanje mislim da je on minoran. Usporedbe radi usporedimo tih 250 milijuna, odnosno 300 sa nekakvim investicijama za koje ne kažem da su bile nepotrebne. Ali čisto usporedbe radi samo su rukometne dvorane u Hrvatskoj koštale gotovo 2 milijarde kuna. Preko 400 milijuna kuna iznose troškovi mirovnih misija, preko 300 milijuna kuna daje se za potporu vjerskim zajednicama. Opet kažem to je u redu, ali ako ima za to mora biti onda i za visoko obrazovanje. Kada bismo se odlučili za politiku svima dostupnog visokog obrazovanja to bi značilo da država većim investiranjem javnih sredstava sustav visokog obrazovanja prepoznaje važnu ulogu visokog obrazovanja u stvaranju društva znanja i da namjerava sustavno riješiti problem nedovoljnog broja visoko obrazovanih građana. I mislim da bi time država pokazala da prihvaća obrazovanje primarno kao javno dobro, a ne kao privatno dobro. Hvala lijepo.
Hvala. Gospodin zastupnik Goran Heffer. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Uvodno moja cijenjena kolegica Marija Lugarić je navela nekoliko podataka koji pokazuju u kojem trenutku je Republika Hrvatska u pogledu visoko obrazovanih i ono drugo koliko nas ima, kad kažem nas mislim na stanovnike Republike Hrvatske neobrazovanih i … [[Govornik se ne razumije.]] tek negdje 11%, odnosno nešto više od 10%. Ja dolazim iz županije u kojoj je to gotovo prepolovljeno, tamo je negdje preko 6 i pol posto, oko 6 i pol posto. Pa mogu reći da je nama još interesantnija ova priča o besplatnom visokom obrazovanju, budući da smo iz područja gdje su i ekonomski uvjeti života itekako teški. No kao većina nas ovdje u Hrvatskom saboru, ja sam jedan od onih koji se obrazovao besplatno. Vjerujem da većina kolega koji su imali sreću i priliku obrazovati se na nekom od hrvatskih ili fakulteta izvan Republike Hrvatske na području bivše države su to radili besplatno, dakle nisu plaćali školarinu, plaćali su eventualno onaj dio svoga boravka, dakle onoga svoga života tamo. Što smo morali? Morali smo samo redovito učiti, polagati ispite, završavati godinu za godinom itd. Mislim da i sadašnje generacije naše djece, kod nekih nas i unuka zaslužuju barem to isto pravo. Naravno nekada je visoko obrazovanje bilo besplatno, a danas je nešto to sasvim drugo. Danas evo i pravo na visoko obrazovanje, kao što moji prethodnici ukazaše u nekoliko navrata predstavlja isto tako jedan od elemenata različitosti, one društvene različitosti koja ne bi smjela biti, a to je da oni koji imaju financijska sredstva koja su da tako kažem kolokvijalno bogatiji imaju mogućnosti da se visoko obrazuju, oni koji nemaju to neće moći. No ja smatram da visoko obrazovanje ne smije nikako biti privilegija, ne zbog, samo zbog ljudi, nego prije svega i stoga što visoko obrazovani ljudi su jedini koji mogu, barem u onom inicijalnom, kreativnom dijelu potaknuti razvoj Republike Hrvatske i doprinijeti da se i Republika Hrvatska pokrene ne samo u smjeru Europske unije kako bi se pridružila i bila jedan od onih privjesaka Europske unije, nego bude jedan punopravni član Europske unije. Već je istaknuto da danas većina studenata, kad kažem većina onda mislim više od 50% na određeni način plaća nekakav oblik školarine ili sve ono što je vezano uz područje, što se može nazvati školarinom. Te školarine se kreću od par tisuća kuna pa do nekoliko desetaka tisuća kuna. Naravno da jednim dijelom je to posljedica i ulaska privatnog poduzetništva i u područje visokog obrazovanja, međutim dijelom je to i da tako kažem određenih primjera inventivnosti koje smo isto tako ovdje u Saboru čuli, određenih visokih učilišta u smislu da slobodno kažem izvlačenja novca od onih koji se žele obrazovati, koji žele studirati. Čuli smo za primjer ove međunarodne ljetne škole, ekonomskog fakulteta u Zagrebu i kako je to sve išlo. No ne smijemo gledati te negativne primjere, pa onda time pravdati interes visokih učilišta ili interes ministarstva ili interes Vlade ka naplaćivanju visokog obrazovanja. Mi se vrlo često volimo uspoređivati, evo i danas je tu bilo nekoliko takvih usporedbi sa zemljama u tranziciji, pa je sa nekim drugim europskim i svjetskim državama i ako u nekim stvarima se želimo uspoređivati pokušajmo se usporediti u smislu ulaganja u visoko obrazovanje upravo sa zemljama u tranziciji, upravo sa spomenutom Estonijom, upravo sa Češkom, upravo sa Poljskom. Vidjeli smo i čuli smo više puta da je recimo Poljska država koja u ovim trenutcima recesije i krize se sasvim dobro nosi u pogledu gospodarstva. Između ostaloga i stoga što su prepoznali da je visoko obrazovanje jedno od bitnijih stvari u razvoju države, pa su zaista uložili sve ono što mogu u to, kako bi ti ljudi radili i razvijali Poljsku. Da li je to jedino? Naravno da nije, ali je jednako tako izuzetno bitno. Često se uspoređujemo sa idealom u Europi, sa baltičkim državama, Švedskom, Finskom, itd., i tamo je slučaj da je ulaganje u visoko obrazovanje jedno od najvažnijih ulaganja. Ovdje s druge strane vidimo, to su i moji kolege prethodno spomenuli, prije ovoga smo raspravljali o točki dnevnoga reda koja je se ticala kamata u bankama. Banke su ušle i u to područje, studentski krediti. I tu će kamate rasti i to je područje. Dakle i u tom području su našli svoje polje gdje mogu zaraditi. I ovdje moja prethodnica spomenu jednu ružnu pojavu, a to je tzv. dužničko ropstvo. Pa da imat ćemo i mlade dužnike i mlado dužničko roblje koje će zbog studentskih kredita koje neće moći vraćati, jer na žalost isto tako je spomenuto velik dio završenih studenata se ne uspijevaju zapošljavati. No ja pitam da li stoga mi trebamo prestati sa obrazovanjem, visokim obrazovanjem, i da li stoga trebamo da tako kažem riješiti tu dvojbu između besplatnog ili plaćenoga školovanja na taj način što ćemo smanjiti broj studenata. Svjedoci smo da se kvote studenata smanjuju iz godine u godinu. Ja mislim da to nije dobar put, jer na kraju krajeva možda će se uštediti nešto novaca, ali zasigurno će biti manji broj onih ljudi koji svojim znanjem, svojom inventivnošću, svojom mogućnošću uključenosti u ona kretanja koja su u svijetu, moći pomoći ovoj državi da se izvuče iz teške situacije i da konačno živimo kako treba. Ja dolazim iz područja tehničkih znanosti, poput medicine, poput elektrotehnike, poput kolege iz fizike. Jasno nam je da Amerika i sve ostale visoko razvijene zemlje na tom polju jako, jako brzo idu. No kako ćemo se uključiti u to što oni rade? Japan, Koreja itd. Kako ćemo se uključiti u to ako ne možemo obrazovati ljude koji su sposobni u pogledu jezika, u pogledu informatike itd., uključiti se, a i temeljno imaju visoko obrazovanje. Ja znam da naša financijska sposobnost nije niti približna ovim državama o kojima smo govorili. Međutim, to ne znači da moramo upravo u području visokog obrazovanja da tako kažem maksimalno spuštati te kriterije izdvajanja sredstava i sve svaljivati na leđa onih koji studiraju, odnosno bolje rečeno njihovih roditelja pa i na taj način ugrožavati socijalno stanje našeg stanovništva. Oni koji redovno studiraju, a to znači izvršavaju sve obveze koje im fakultet nameće, moraju biti nagrađeni time da ne moraju plaćati to što rade, odnosno što studiraju. I stoga ja podržavam ovaj zakon u svakom pogledu i na kraju krajeva dolazi iz moje stranke i drago mi je da u svemu tome ima i mene kao zastupnika i mislim da je ovo trenutak kad bismo o nekim stvarima morali hladne glave razmišljati. Dakle, da pitanje mladih ljudi je lako, i njihovog daljnjeg razvoja je lako zakočiti, ali treba učiniti dodatne napore i prihvatiti da je ovo trenutak kad treba shvatiti da jedino u ovoj našoj situaciji gospodarskoj, socijalnoj i ostaloj da jedino oslobađanjem plaćanja bilo kakvih školarina za redovne studente možemo omogućiti da se visoko obrazovanje u Hrvatskoj dovede na onu razinu na koju treba. Hvala lijepa.
Hvala. Replika, gospođa zastupnica Sonja Šimunović.
Hvala potpredsjedniče. Evo kolega Heffer svojom ste me raspravom potaknuli na jednu repliku. Mene isto također odgovor Vlade da nema dovoljno sredstava za visoko obrazovanje totalno nepojmljiv, neprihvatljiv, čak mi se čini i neodgovoran, neracionalan i zapravo neshvatljiv. I sad zašto to govorim? Pa današnji studenti i današnja mladost, današnja generacije to su zapravo temelji ove Hrvatske države, to su temelji budućnosti naše. To su budući premijeri, ministri i pokretači gospodarske aktivnosti. To su budući liječnici, to su budući inženjeri, graditelji i političari koji će voditi ovu zemlju. Pa zar nam nije u interesu da stvorimo najbolji i najkvalitetniji kadar? Zar nam nije interes da stvorimo jako dobar temelj danas da bi sutra naša zemlja i naša država bila što ljepša, da živimo u što većem blagostanju, da krenemo u jednom smjeru zapravo znanja i da se izvučemo iz ove krize. A ovaj odgovor da nema novaca totalno vodi nas u jednom krivom smjeru, vodi nas u ponovne krize, što moralne, što društvene, što gospodarske. Visoko obrazovanje nam se čini kao prioritet jedan za kojeg mora biti uvijek novaca i u ratu i u miru i u krizi i kad nije kriza. Mislim da je to odgovornost svih nas. Mislim da danas jako malo nas je uopće svjesno te situacije i ne znam uopće koliko smo mi svjesni koliko zapravo danas, sada u ovom trenutku odlučujemo o budućnosti naše zemlje i svih nas.
Odgovor na repliku gospodin zastupnik Goran Heffer.
Cijenjene kolegice novaca nema, to svi znamo. Pitanje je gdje ih naći. Novce treba tražiti, naprosto vidjeli smo u raspravi za proračun za 2010. godinu da su za redovno poslovanje hrvatskih sveučilišta izdvojeni iznosi koji su na razini 2009., nešto blago iznad 1%, 2%, osim Sveučilišta u Osijeku to sam i tada raspravljao. No, jednako tako novce treba tražiti ondje gdje ih ima, da li su to javna poduzeća, da li je to nešto drugo, ali bez obzira na to, to je pitanje prioriteta. Pitanje prioriteta. Prioritet moraju biti mladi obrazovani ljudi i stvaranje jedne visoko obrazovne baze za razvoj države. Dakle, slažem se sa kolegicom koja je rekla da je stvar u preraspodjeli financijskih sredstava, dakle vraćamo se na pitanje proračuna, vraćamo se na pitanje svih onih proračunskih stavki i naprosto vraćamo se na početak priče na početku godine vezano uz proračun. I zalažem se za to da se naravno kroz preraspodjelu osiguraju sredstva visokim učilištima jer tek to je mogućnost da se osigura besplatno školovanje. Jer ne može se osigurati besplatno školovanje ukoliko visoka učilišta nemaju osnovu za rad, nemaju dovoljno financijskih sredstava. To nam je jasno. Ali ako postoji strateško opredjeljenje Vlade RH za razvoj visokog obrazovanja onda se novci mogu naći. Hvala lijepa.
Hvala. Državni tajnik Želimir Janjić, izvolite.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovana predsjednice predlagatelja, cijenjene zastupnice i zastupnici. Dopustite da se kratko osvrnem uz ovo očitovanje Vlada RH na prijedlog izmjena i dopuna ovoga zakona s konačnim prijedlogom. Dakle, jedno je sigurno. Mi doista dugo u javnosti pripovijedamo o tomu kako želimo postati društvo znanja i kako imamo opći konsenzus o tomu da to bude tako, ali vjerujte u čitavoj ovoj raspravi, slušajući sve vas koji ste sudjelovali u raspravi ja nisam mogao zaključiti da iz ove rasprave proistječe to da doista govorimo o nekakvom konsenzusu. Radi toga što smo imali prilike čuti masu podataka pa i tvrdnji za koje bih rekao da su dijelom netočne, a dijelom poprilično i upitne. Da pođem od samoga početka kada je riječ o podacima obrazovnoj strukturi nisu najprecizniji ti podaci. Od onih koji imaju završenu samo osnovnu školu ti podaci su malo gori, a kada je riječ o onim visoko obrazovanim podaci su malo bolji od onoga što smo imali prilike čuti ovdje. Jednako tako kad ste spominjali podatke o angažiranim sredstvima u državnim proračunima proteklih godina ni to nije bilo baš najtočnije izneseno. Nadalje, ja sam očekivao da će se ovdje spomenuti i neki podaci koje treba priznati. Dakle u zadnjih 5, 6 godina u sustav visokog obrazovanja ušlo je novih 3,5 tisuće zaposlenih. Dakle to je ono što imamo po našim sveučilištima, po našim institutima i to je činjenica i to svi doista znate da to jeste tako. Možda ne bi bilo na odmet recimo i tu činjenicu spomenuti. Nadalje, možda nije bilo na odmet spomenuti i činjenicu da postoje još neke stvari koje su bitne. Nipošto neću govoriti koliko su bitne ali bitne jesu. Dakle, puno puta smo imali prilike čuti da studenti sjede na podu. Ali pri tome nemojte izgubiti iz vida da u zadnjih nešto više od 6 godina, ja ću podsjetiti žao mi je što nema zastupnika Dorića upravo kada govori o Rijeci, da se uložilo 3,5 milijarde kuna u izgradnju sveučilišnih kapaciteta kampusa. Dakle, Rijeka ako se ne varam poštovana zastupnice Jerković oko 500 milijuna kuna, o tome smo govorili već tamo negdje potkraj 2003. godine jel tako, s time se započelo, a onda se nastavilo kasnije i sa ostalima i sa Osijekom, nastavilo se i sa Zagrebom, nastavilo se i sa Pulom itd. Dalje, ako hoćete zadnjih 5, 6 godina osnovano je nekoliko novih veleučilišta pitajte malo one studente koji gravitiraju tim dijelovima dakle one iz okolice Vukovara, one iz okolice Knina, one iz okolice Gospića koliko im to znači o Požegi da ne govorim koja je bila i prije. Dakle, ne govorimo o tim ulozima koji su također evidentni. Naravno trebalo bi reći, možemo mi prihvatiti ako ima novaca za športske dvorane, ako ima novaca za vjerske zajednice kako nema za ovo. Ali ako malo usporedimo i pogledamo koliko je ovdje uloženo onda možda baš tako ne bismo trebali konstatirati. Nije ako hoćete, možda bi makar usput trebalo spomenuti, ako hoćemo konsenzus ako hoćemo nešto u dobroj vjeri možda govoriti o jednome segmentu. Recimo pozitivnim efektima implementacije bolonjskog procesa, možda o nečemu što je pozitivno uvođenju vanjskog vrednovanja u hrvatski školski sustav, možda o nečemu pozitivnom o promjenama u strukovnom obrazovanju, pa ću ovdje sada podsjetiti jer je ovdje bilo rečeno da nikada nismo spojili onaj trokut politika, obrazovanje, gospodarstvo. 'Ajmo samo jedan detalj, vi ste svjedoci. Donesen Zakon o strukovnom obrazovanju ovdje jednoglasno u Saboru svi bili za njega. Dakle to je politika. Obrazovanje je krenulo u provedbu toga zakona pozvalo gospodarstvo, imamo 13 sektorskih vijeća i sada smo pred 13 strukovnih kurikuluma. Dakle, nije baš tako da se to nikada nije dogodilo. Ili ako hoćete da spomenem ovo na čemu sada radimo. Istina je povjerenstvo je formirano 23. svibnja 2009. godine kako je u ime predlagatelja cijenjena gospođa Lugarić rekla. To povjerenstvo možda je neću reći moglo biti i šire. Ali u tom povjerenstvu nalaze se predstavnici svih hrvatskih sveučilišta, svih 7. i moram posebno naglasiti i predstavnici studenata i svih 7 hrvatskih sveučilišta se nalazi u tom povjerenstvu. To povjerenstvo koje smo tada imenovali, nećemo govoriti o tome da je došlo do promjene na čelu ministarstva, da je to bilo vrijeme koje je zahvatilo i ljeto kada Sabor više nije zasjedao pa je bila ljetna stanka itd. ne mora to biti nikakvo opravdanje. Ali taj uradak je poštovana predstavnice predlagatelja na samome kraju. I ja ću sada najaviti. Dakle 8. i 9. ožujka u Begovom Razdolju sastat će se svih 7 rektora svih hrvatskih sveučilišta koji će taj nacrt još jedan puta proći i odmah poslije toga ova zakonska regulativa za koju su oni zaduženi samo će biti širi zahvat nego što je ovdje u ovome prijedlogu, dat će se na javnu raspravu. I očekujte u Hrvatskome saboru raspravu o ovim važnim rješenjima, a svakako ćemo kao predlagatelji uzeti u obzir i ovo što ste vi napisali i obrazložili u ovom prijedlogu izmjena i dopuna. Hvala vam lijepa.
Hvala. I završni osvrt u ime predlagatelja gospođa zastupnica Marija Lugarić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, gospodine državni tajniče. Posljednjih čini mi se 6 mjeseci gotovo svaki tjedan netko od nas SDP kada raspravlja i govori o obrazovanju onda se snažno zalaže za diskontinuitet u obrazovnoj politici. Ocijenili smo ono što je radio bivši ministar Primorac lošim. Drago mi je da čujem iz redova HDZ-a barem neformalno takve iste ocjene. No, međutim nadali smo da u jednoj stvari neće doći do diskontinuiteta, a to je suglasje oko toga da obrazovanje mora biti dostupno svima, da u obrazovanju ne smiju biti oštećeni oni koji imaju manje novca ili oni čiji su roditelji slabije obrazovani ili naprosto dolaze iz socijalno loših prilika. I ova današnja rasprava kolegice i kolege ja bih rekla možda dan istine, a s druge strane dan velike tuge. Nitko iz HDZ-a se nije ili usudio ili osjetio potrebu reći niti jednu jedinu riječ o ovome zakonu, nitko iz HDZ-a se nije usudio ili osjetio potrebu reći niti jednu jedinu riječ onim tisućama studenata koji su prošlo proljeće i ovu jesen mjesecima blokirali nastavu, onim istim studentima koje je policija odnosila ispred zgrade ministarstva. Ne znam jeli naprosto vam je neugodno reći da ne podržavate prijedlog SDP-a, da ne podržavate prijedlog da se ukinu školarine za redovite studente ili naprosto nemate o tome nikakvoga stava ili nikakve politike. I doista mi je žao što smo došli u situaciju da umjesto diskontinuiteta u lošoj, nestručnoj, nedovoljno smišljenoj politici smo dobili zapravo diskontinuitet u onom stavu kojeg smo mislili pa možda pomalo i naivno da je nacionalni konsenzus. I naravno da tu onda sve one deklaracije o društvu znanja, o tome da nam je to važno, da na tome želimo raditi padaju u vodu. I naravno da onda u tome ne možete biti vjerodostojni. Poštovani gospodine državni tajniče, podatke koje ste govorili u vašem izlaganju su točni, međutim oni nemaju nikakve veze s našim prijedlogom zakona. Točno je primjerice da se dosta uložilo u policentrični razvoj, da se osnovalo dosta prvenstveno veleučilišta, međutim isto tako je točno da se nikada nije raspravila ta mreža visokih učilišta i točno je da ona naprosto kadrovski sustav, profesorski da tako kažem koji predaje na tim svim visokim učilištima nije u korespondenciji sa brojem institucija, da zapravo imamo jedno tezgarenje koje je više onako socijalna kategorija nego služi nekakvom razvoju znanosti. To je nešto o čemu ćemo trebati raspraviti. No međutim isto je tako točno da većina tih studenata plaća svoje školarine i o tome danas ovdje govorimo, ne da imamo institucije nego da one naprosto nisu dostupne svima odnosno da su dostupne samo onima koji imaju dovoljno novca ili koji će dizati kredite ili nešto da bi se uopće mogli školovati. Oko povjerenstva ministarstva. Poznata je stara priča kad se ima neki problem koji se onda ne želi riješiti da se formira povjerenstvo ili radna grupa koja će sigurno onda doći kroz najbrže vrijeme sa jednim genijalnim rješenjem koje će riješiti sve probleme. Kolegice i kolege, neki su i drugi zastupnici govorili. Mi u obrazovanju stalno čekamo nekakva bolja vremena, stalno čekamo da netko učini nešto drugo, da se donese ova ili ona strategija, da se donese ovaj ili onaj preduvjet. Ta situacija da u obrazovanju možemo raditi stvari kad će doći samo bolja vremena pada u vodu u onom trenutku kad shvatimo da bolja vremena ne dolaze. A dok mi čekamo drugi ne čekaju, drugi napreduju i onaj jaz između nas i razvijene Europe koji je na onoj nultoj poziciji bio velik našim čekanjem, našim nedjelovanje, našim lošim djelovanjem postaje još veći i naši ljudi naravno su manje obrazovani, manje konkurentni, naše je gospodarstvo manje razvijeno. Želim ovdje reći samo još nekoliko rečenica. Mislim da ne smijemo idealizirati neke stvari i besplatno studiranje doista ne postoji kao što ne postoji ni besplatno školstvo. No međutim, naši građani kroz poreze financiraju određene javne usluge, plaćaju se plaće nastavnika, plaćaju se plaće profesora, plaća se izgradnja zgrada bez obzira od kuda ti porezi dolazili. I potpuno je to kao nekakav krizni porez, porez na porez. Nepravedno da za one usluge koje građani već plaćaju tražiti još jedno i još dodatno plaćanje u smislu besplatnog studiranja, u smislu plaćanja školarina. Dakle ono za što se mi zalažemo je da redovni studenti budu lišeni plaćanja školarina, dakle da za njih bude besplatno. No međutim, to jest doista veliki trošak za državni proračun za koji ponavljam ukoliko želimo kao što smo našli za mnoge druge stvari i puno skuplje stvari novca možemo naći novca pa čak i u ovim našim recesijskim proračunima. Ponovili smo nekoliko puta, osjećam potrebu još to nekoliko puta reći jer naprosto nama je u SDP-u neprihvatljivo da socijalni status roditelja bude limitirajući faktor za mlade ljude koji zbog toga ne mogu studirati. To je naprosto danas činjenica. Istraživanja koja su provedena jedino u Hrvatskoj su pokazala da ponavljam djeca manje obrazovanih roditelja nižih prihoda rjeđe studiraju i u tom su studiju manje uspješni. I mi doslovce reproduciramo ovako postavljenim obrazovnim sustavom onu socijalnu nejednakost koja već postoji. I možda tri završne rečenice. Pravo na obrazovanje kolegice i kolege mislim da je to kolegica Jerković sjajno rekla ne smije ovisiti o dubini džepa. Danas nažalost ovisi. Pravo obrazovanje kao takvo ne može biti roba, koliko, pošto kupio poto prodao. Obrazovanje je i tako ga trebamo doživljavati i o njemu konačno početi razgovarati i u hrvatskoj javnosti i u hrvatskoj politici kao javnom dobru, kao dobru od kojeg koristi ima pojedinac a od koje onda posljedično i u konačnici ima koristi i cjelokupno društvo i ekonomski, socijalno i na svaki drugi način. Ja se nadam obzirom na izrečene deklaracije da će ovaj prijedlog zakona biti konsenzualno prihvaćen ovdje u Hrvatskome saboru, nadam se da nas sutrašnje glasanje neće demantirati i nadam se da evo možda ovo ne veliko raspravljanje, neizjašnjavanje je evo posljedica toga što je nekima u 8 sati navečer ili u pola 9 bilo važnije se dobro zabavljati i završiti što ranije sjednicu nego raspravljati o onome što je doista važno i nadam se da ćemo zakon prihvatiti. Zakon je u prvom čitanju i u ime predlagatelja mogu reći da ćemo sve one primjedbe koje su istina sad bile male ali smo otvoreni za ove između razgovore koje ćete nam dostaviti da zaista napravimo dobar zakon i da zaista jednu veliku nepravdu koja je učinjena, koju nisam imala čak ni ja koja sam mlađa niti vi koji ste stariji, koji nismo plaćali studij kad smo studirali a koji sada plaća više od 50% hrvatskih studenata. Zahvaljujem.
Hvala. Nekoliko ispravaka. Gospodin zastupnik Franjo Lucić.
Hvala lijepa. Pa evo, ispravio bih netočan navod gospođe Lugarić koja je izrekla nekoliko netočnih navoda, dakle gdje je rekla kako je neshvatljivo da HDZ nije usaglasio stavove sa SDP-ovim stavovima, da smo nedosljedni, da ne može shvatiti kako mi ne razumijemo da danas studenti trebaju imati besplatno školovanje. Gospođo Lugarić, Hrvatska demokratska zajednica apsolutno podržava program Ministarstva znanosti a kad se steknu uvjeti za to ne samo da će studenti imati besplatno školovanje nego ćemo ponovno sigurno uvesti i besplatne udžbenike i prijevoze, ali vi očito u SDP-u ne razumijete da to nije vrijeme danas i da to vrijeme treba pričekati. Molim vas, zato nemojte se baviti politikanstvom. Već smo nekoliko puta ... [[Govornik se ne razumije.]] prihvatite ispravno odnosno stanje u kojem danas živimo.
Hvala. Zastupnik Stjepan Milinković.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolegica Lugarić je rekla da nitko u HDZ-u ne podržava redovite studente. To je netočno apsolutno. Dapače, podržavamo itekako, neka studiraju i trebaju biti redoviti itd. Ali ne podržavamo beskonačno studiranje, to je apsolutno jasno jel tako. Ali jedna je stvar, potrebito je za sve dakle apsolutno, potrebito je za sve određena simulacija. Vi se upuštate, draga kolegice, u svim područjima od prosvjete, zdravstva i svemu obećavati ovo ili ono, a to nije vjerodostojno. Treba vrlo jasno simulirati koliko to košta i kako dalje. Najlakše je obećati djeci pa reći djeca vi imate pravo ovo ili ono, ali da budete neodgovorni i da studirate beskonačno. Hvala lijepa.
Gospođa zastupnica Ivanka Roksandić.
Hvala, gospodine potpredsjedniče. Kolegice Lugarić, izrekli ste nešto što nije točno. Ne bojimo se raspravljati o ovom i možemo gledati u vas i raspravljati o ovom, ali želim vas upozoriti na samo jedan podatak. Kad je ministar Flego, naš kolega, bio ministar obrazovanje znate li koliko je studenata plaćalo svoju školarinu? 60% jer ih je 60%, kolegice Lugarić, moralo studirati po osobnim potrebama. Ta školarina se plaća. To je jedno. Drugo, jeste li napravili analizu i netočno je da se prosvjednici studenti o kojima ste vi govorili upravo da ih ne podržavamo. Ne kolegice, jeste li radili analizu tko su prosvjednici studenti. Ja sam razgovarala s njima, s redovitim studentima, dobrim studentima. Upravo oni koji ne završavaju redovito fakultete.
I gospodin zastupnik Branko Kutija.
Zahvaljujem se gospodine potpredsjedniče. Kolegice Lugarić, kazali ste obrazovanje dostupno samo onima koji imaju novca i djeca niže obrazovanih ljudi i slabije imovnog stanja da studiraju. To naprosto nije točno. Ja ne znam koliko vi imate radnog staža, čini mi se da nemate puno. Da li ste ikada slagali proračun, bilo općinski, bilo gradski, bilo županijski? … [[Upadica se ne razumije.]] Istraživanja čija, vaša? Pa ne živimo u socijalizmu, kolegice Lugarić. U socijalizmu se tako govorilo.
Hvala. Zaključujem raspravu. Prekidam sjednicu. Nastavak sutra u 9,30 sati sa raspravom o Konačnom prijedlogu Zakona o udžbenicima za osnovnu i srednju školu, a onda oko 12,30 bi bilo glasovanje o svim do sada raspravljenim točkama o ova četiri radna dana i zaključenje ove sjednice. Zaključenje ove sjednice i onda bi se jedno tri tjedna, dva i pol bi se pripremali za daljnje radne pobjede.
Prelazimo na Prijedlog zakona o izmjeni i dopuni Zakona o znanstvenoj djelatnosti i visokom obrazovanju, prvo čitanje, P.Z. br. 355, predlagatelj: Klub zastupnika SDP-a. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu saborskih radnih tijela i Vlade Republike Hrvatske dajem na glasovanje zaključak koji glasi: "Ne prihvaća se Prijedlog zakona o izmjeni i dopuni Zakona o znanstvenoj djelatno i visokom obrazovanju." Molim uključimo se i glasujmo o prijedlogu zaključka. Rezultat. Ovaj prijedlog zaključka je prihvaćen većinom glasova, 77 glasova za, 1 suzdržan i 33 protiv. Dobro jutro dame i gospodo zastupnice i zastupnici. Nastavljamo sa sjednicom i sa najavljenom točkom dnevnog reda - Konačni prijedlog zakona o udžbenicima za osnovnu i srednju školu, drugo čitanje, P.Z. br. 474 Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste u pretince. Ovaj ćemo prijedlog zakona raspravljati sukladno odredbama Poslovnika koji se odnosi na drugo čitanje. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu, Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina i Odbor za Hrvate izvan Republike Hrvatske. Izvješća ste primili na sjednici. Amandmane je podnio Klub zastupnika nacionalnih manjina, Odbor za zakonodavstvo, Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu i zastupnica Zdenka Ćuhnil. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti? Da. Ministar znanosti, obrazovanja i športa gospodin Radovan Fuchs. Izvolite.