Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, poštovani gospodine ministre. Meni je doista žao što sam morao primijeniti svoje poslovničko pravo i putem interpelacije pokušati doći do odgovora na zastupničko pitanje koje sam početkom ove godine na “aktualnom prijepodnevu“ postavio ministru financija. S obzirom da nisam dobio odgovor ni na “aktualnom prijepodnevu“, a zatražio sam i pisani odgovor interpelacija mi je po Poslovniku Hrvatskog sabora bila jedina mogućnost da obranim svoje pravo na postavljanje pitanja, ali da se izborim i za pravo dobivanja odgovora na pitanje koje sam postavio. Podsjećam vas da sam na “aktualnom prijepodnevu“ ministru financija postavio pitanje da mi da podatak tko sve od državnih dužnosnika i ostalih službenika u izvršnoj vlasti ima pravo i koristi službene poslovne kartice i koliko je novaca koristeći te kartice utrošeno tokom 2007. godine. Sadržaj pitanja u pisanom obliku 24 sata ranije najavio sam ministru kojem sam pitanje kasnije i postavio. Odgovor na svoje pitanje nisam dobio. Ministar je u pokušaju odgovora na moje pitanje spomenuo samo dvije činjenice, da postoji odluka koja to pitanje regulira još iz 2000. godine i dao je podatak koliko je on osobno potrošio koristeći poslovno-kreditnu karticu. Međutim, ja nisam postavljao pitanje ni o odluci i kad je donijeta, niti koliko je on osobno potrošio koristeći poslovnu kreditnu karticu i doista mi nije bila nikakova namjera da tražim taj podatak samo od njega, samo za njega. Dakle, pitanje nije bilo niti osobne naravi, niti pak u kontekstu moje sumnje u moguće zloupotrebe. Jer ni u pitanju, ni u obrazloženju pitanja nisam insinuirao nikakvo protuzakonito korištenje, niti pak izrazio sumnju da samo ministar financija gospodin Šuker koristi i troši novac iz državnog proračuna putem poslovnih kreditnih kartica. Ministar financija odgovarajući na aktualnom prijepodnevu, ali kasnije i u pisanom obliku nije se pozvao na članak 183. Poslovnika Hrvatskog sabora i nije se proglasio nenadležnim za davanje odgovora na moje zastupničko pitanje, a mogao je. Dakle, ako je doista ministar financija nenadležan za odgovor na moje pitanje, ako doista on tih informacija nema mogao je iskoristiti svoje pravo po članku 183. jednostavno ne odgovoriti i dati mi uputu, odnosno informaciju ili odgovor da podatke koje tražim nisu iz njegove nadležnosti. Međutim, u pisanom odgovoru, a dobio sam čak dva pisana odgovora za kojega smatram da je prvi protiv ili suprotan Poslovniku Hrvatskog sabora i to od 20. ožujka ove godine kada je ministar financija obratio se meni osobno, a ne putem predsjednika Hrvatskog sabora kako to nalaže Poslovnik Sabora i uz taj odgovor mi je dostavio odluku koja regulira između ostalog i trošenje sredstava državnog proračuna koristeći poslovne kreditne kartice iz 2000. godine uz napomenu da Vlada tu odluku nije mijenjala. Ne znam da li bi to trebala biti pohvala, samohvala ili neka bitna činjenica u odgovoru na moje pitanje. I treća konstatacija istog odgovora, da Državna revizija prilikom obavljanja svojeg posla nije pronašla nikakve nepravilnosti. To je bilo vidljivo iz izvješća Državne revizije svake godine kada smo o njemu raspravljali. Međutim, dobio sam i drugi odgovor koji je ovaj puta bio sukladan Poslovniku Hrvatskog sabora kada mi ministar dostavlja odgovor posredstvom predsjednika Hrvatskog sabora koji je samo dan kasnije poslan iz Ministarstva financija u kojem jedino što piše da mi ponovno dostavlja Odluku iz 2000. godine. Dakle, predmet mog pitanja nije bio sadržaj odluke, niti kad je ona donijeta, niti koja Vlada ju je donijela, niti tko je tad bio u Vladi, niti pa sam čak pitao zašto odluka u međuvremenu nije usklađena sa zakonima, a trebala je biti ne samo 2004., 2005., 2006., 2007., nego već i 2001. godine. Dakle, nepunu godinu dana nakon što je donijeta. Dobio sam doduše i dosta odgovora od ministra financija putem medija, pa je tako jedan od odgovora koji sam našao u novinama bilo "Neka Lesar prouči Izvješće o izvršenju proračuna za 2007. godinu pa neka odgovore na svoje pitanje potraži u tom Izvješću.". Izvješće je u međuvremenu došlo. Nismo ga još uvijek raspravili, možda ga i hoćemo. Međutim, pregledavajući taj ogromni materijal ni kod jednog ministarstva državnog resora ja doista nisam pronašao stavku koja bi ukazivala ili prikazivala iznos sredstava utrošenih za te namjene. Možda doista ne znam čitati izvješće, možda doista imam neki drugi materijal ali ja to nisam uspio pronaći. Vlada se očitovala o podnijetoj interpelaciji na vrijeme i u pisanom obliku. I što je Vlada napisala? Vlada konstatira da suprotno od teksta interpelacije smatra kako je ministar financija Ivan Šuker poštujući propisanu proceduru sukladno Poslovniku Hrvatskoga sabora odgovorio na zastupničko pitanje. Ja sam ponovno pregledavao fonogram te sjednice i pozorno iščitavao odgovore koje sam u pisanom obliku dakle čak dva dobio i doista ni u fonogramu ni u pisanim odgovorima odgovora na moje pitanje nema. Ujedno je uz odgovor zastupniku priložena i odluka Vlade Republike Hrvatske o uvjetima korištenja službenih osobnih automobila, mobilnih telefona, redovnih zrakoplovnih linija, poslovnih kreditnih kartica, sredstava reprezentacije te sredstava za službena putovanja koje je donijela ranija Vlada iz mandata 2000. godine a koju ova Vlada primjenjuje i osam godina je nije mijenjala. Kakva je to vrijednost odgovora u kojem se konstatira da Vlada tu odluku osam godina nije mijenjala. Nadalje, u očitovanju Vlade piše i slijedeće. Za zakonito i pravilno planiranje izvršavanje proračuna pa tako i za način korištenja proračunskih sredstava putem poslovnih kreditnih kartica odgovara svaki čelnik proračunskog korisnika, i to znamo. Ali ja sam doista mislio da u Ministarstvu financija postoje podaci za sve korisnike državnog proračuna, naročito kada se napravi izvješće o izvršenju proračuna i da je te podatke ili taj podatak moguće dobiti na jednom mjestu. Ovim odgovorom ili ovim djelom odgovora Vlada me dakle upućuje da tražene podatke tražim od svakog ministra ponaosob. Ja sam u svom pitanju rekao dužnosnici i službenici u izvršnoj vlasti. Osim ministarstava tu spadaju i tijela agencije, uredi i zavodi koji su pod ingerencijom određenog ministarstva. Dakle, da li bi ja i od njih neposredno trebao tražiti te podatke? Vlada nadalje konstatira opet da revizija koja je obavila pregled nije utvrdila nepravilnosti. Uvid u trošenje sredstava proračunskih korisnika Vlada Republike Hrvatske omogućava zastupnicima Hrvatskoga sabora da dva puta godišnje dostavljanjem izvješća o izvršenju državnog proračuna. Opet me Vlada upućuje da ponovno čitam izvješće o izvršenju proračuna u kojem tih podataka nema. I završni citat iz odgovora Vlade je: "U tijeku je formalno usklađivanje naziva državnih dužnosnika iz Odluke o propisima koji su u međuvremenu doneseni.". Dakle, ovdje ova rečenica Vlada upućuje na činjenicu da odluka doista nije bila usklađivana sa promijenjenim ili novo donesenim zakonima sve od vremena kada je ova Vlada preuzela vlast pa do današnjeg dana. I doista, u toj odluci iz 2000. godine pod državnim dužnosnicima i službenicima a u smislu ove odluke navodi se predsjednik Vlade, potpredsjednik zamjenik predsjednika Vlade, dakle to je bila jedna funkcija, jedna osoba, i potredsjednik Vlade. I oni su svrstani u tzv. prvi rang državnih dužnosnika. U drugi rang su svrstani ministar, zamjenik ministra, župan i gradonačelnik grada Zagreba. Funkcija potpredsjednika i zamjenika Vlade ukinuta je 2003. godine, odmah nakon konstituirajuće sjednice Hrvatskoga sabora te godine. Zar nije trebalo tada uskladiti i ovu odluku. Odnosno, sada postavljam pitanje ako ovdje piše zamjenik ministra a odluka se nije usaglašavala sa zakonom, da li to znači da državni tajnici nisu imali pravo na poslovne kreditne kartice odnosno sva ostala prava koja ova odluka utvrđuje, jer u ovoj odluci nisu navedeni. Ovdje državnih tajnika nema. Župan i gradonačelnik grada Zagreba, zašto su 2000. godine predmet ove odluke bili župani i gradonačelnik grada Zagreba? Zato što su još te 2000. godine župani, podžupani kako ovdje piše u odluci, inače je bio zamjenik župana i gradonačelnik grada Zagreba bili državni službenici, zato što te 2000. godine prema Zakonu o lokalnoj samoupravi županija je bila tijelo regionalne samouprave i državne uprave što je promijenjeno 2001. godine, sredinom 2001. godine i nakon što su župani i gradonačelnik grada Zagreba izbrisani iz kategorije državnih dužnosnika oni su trebali biti izuzeti iz ove odluke, a nisu. Treći rang tajnik Vlade, ravnatelj državne upravne organizacije i glavni državni inspektor, tajnik ministarstva, pomoćnik ministra, podžupan i zamjenik gradonačelnika grada Zagreba. Dakle, i ovaj treći rang je trebalo usuglasiti sa svim zakonima koje smo u međuvremenu donosili. U četvrtom rangu je zamjenik tajnika Vlade, ravnatelj u organu u sastavu ministarstva, zamjenik ravnatelja državne upravne organizacije, pomoćnik tajnika Vlade, pomoćnik ravnatelja u organu u sustavu ministarstva itd. koji su u međuvremenu svi iz tih kategorija prešli u državne službenike. Sjećate se promjene zakona krajem prošlog mandata, a i u ovom mandatu, ali posebice u prošlom mandatu kada sve ono što je do tada spadalo u državne dužnosnike je preseljeno u državne službenike. Dakle ni tada nitko u Vladi se nije sjetio da ovu odluku usuglasi sa zakonima koje smo u međuvremenu donosili. Ova odluka predviđa pravo na poslovne i kreditne kartice, citiram: «Pravo na korištenje poslovnih kreditnih kartica imaju državni dužnosnici prvog i drugog ranga.» Nadalje, pravo na korištenje poslovnih kreditnih kartica imaju i državni dužnosnici i državni službenici koji za to dobiju posebno pisano odobrenje predsjednika Vlade. Posebno pisano odobrenje predsjednika Vlade. Kojim državnim službenicima su predsjednici vlada od trenutka donošenja ove odluke davali pravo na korištenje poslovnih kreditnih kartica? To iz odluke nitko ne može iščitati ako ne dobije konkretne podatke. A ja vas podsjećam da u svom pitanju te podatke nisam tražio samo za državne dužnosnike nego i službenike koji su predmet ove odluke. Odobrenje iz stavka 2. ove točke treba deponirati u tajništvo Vlade Republike Hrvatske. Dakle dokumentacija postoji. Netko je mogao pregledati deponirane suglasnosti i vidjeti da li je u međuvremenu došlo do okolnosti gdje bi neki državni službenik izgubio ili u međuvremenu dobio to pravo. Koja je namjena poslovnih kreditnih kartica? Citiram odluku: «Poslovne kreditne kartice mogu se koristiti za plaćanje svih troškova ukoliko su ti troškovi obuhvaćeni putnim nalozima za putovanje u zemlji i inozemstvo kao i za plaćanje drugih troškova za koje osobe iz točke 12. stavka 1. i 2. imaju pravo odredbama ove odluke. Dakle za pokriće službenih troškova odnosno troškova službenog putovanja i drugih troškova na koje oni imaju pravo. Ti drugi troškovi su između ostalog i reprezentacija. Tko je kriv što 8 godina odluka koja regulira to područje nije usuglašena sa zakonima? Postoji li netko u Vladi ili da li je netko u svim vladama do sad postojao koji je trebao voditi računa da odluke koje reguliraju beneficije, privilegije ili materijalna prava bude usaglašavan sa zakonima koji se u međuvremenu mijenjaju? Postavljajući pitanje i tražeći te podatke imao sam na umu dvije činjenice. Prvo, da mi saborski zastupnici i hrvatska javnost ima pravo znati, ima pravo uvida u transparentnost korištenja novaca državnog proračuna do posljednje kune. A s obzirom da tih podataka u dokumentima koji dolaze u Sabor nema poslužio sam se poslovničkim pravom i od ministra financija zatražio podatak. Prije nekoliko godina članica Vlade u Švedskoj podnijela je ostavku jer je na poslovnu kreditnu karticu kupila jednu čokoladicu, dječje pelene, paketić dječjih pelena i kutiju cigareta. I nakon dva dana što se vratila sa službenog puta novac koji je utrošila, deponirala odnosno položila na račun proračuna. Međutim morala je podnijeti ostavku jer je Vlada procijenila da je zloupotrijebila položaj koristeći poslovnu kreditnu karticu u privatne svrhe za iznos od 10-tak EUR-a, 20-tak EUR-a. I to je bilo njima normalan način ponašanja člana Vlade kod kojeg je utvrđeno da je netko svoje pravo koristio za privatne potrebe. To je Švedska. Za razliku od toga u Hrvatskoj zastupnik u Hrvatskom saboru nema pravo dobiti podatak o količini utrošenog novca i popisu osoba koja te kartice koristi. Ne otvarajući raspravu da li je bilo zloupotreba. Ne otvarajući raspravu tko i zašto je dobio to pravo. Pa čak u tom trenutku ne otvarajući raspravu o tome da li je itko tko nije naveden u odluci imao pravo koristiti bilo koju beneficiju koja ova odluka utvrđuje. I sama činjenica da sam te podatke zatražio doživljavala se ili kao položaj osobnog napada na ministra kojemu je pitanje postavljeno ili politiziranje. Da je odgovor došao, da su podaci dati vjerojatno bi to trajalo jednu minutu i interes javnosti zadovoljen kao i moj interes u trenutku postavljanja pitanja. I druga činjenica koja mi je bila veoma važna je i program borbe protiv korupcije kojega je Sabor donio 2006. ali i novousvojena strategija suzbijanja korupcije koju je opet donio ovaj isti Hrvatski sabor. I dozvolite da vas podsjetim u toj strategiji kao najnovijem dokumentu Hrvatskog sabora postoji poglavlje: «Pravo na pristup informacijama». Dakle strategija borbe protiv korupcije, pravo na informiranje i pristupu informacija tretira kao jedno od antikorupcijskih mjera koje u državi moraju biti prisutne. Bez obzira da li se radi o građaninu koji traži neku informaciju, novinaru ili saborskom zastupniku. Pa ako je pravo pristupa informacijama jedno od mjera koje smo zapisali kao borbu protiv korupcije da li je onda dozvoljivo ponašanje reći: Ne, mi ti taj podatak nećemo dati. I nitko nije kriv što odluka nije usaglašavana sa zakonom. Jer mi ne moramo poštivati zakone ako tako odlučimo. Ta strategija ima još jedno poglavlje koje se zove: Javne financije. I u ciljevima antikorupcijskih mjera u Javnim financijama piše: «Jačati odgovornost i transparentnost u poslovanju korisnika proračuna na državnoj i lokalnoj razini». Transparentnost. Imali smo ovih dana na raspravi mnogo zakona koje je Vlada obrazlagala ograničavajući do sad neka prava lokalne i regionalne samouprave da želi imati uvid i transparentnost u donošenju proračuna, korištenju, zaduživanja i u svemu ostalog. Da li je podatak u jednoj stavci svakog korisnika državnog proračuna pitanje transparentnosti, odnosno na koji drugi način ako ne kroz zastupničko pitanje saborski zastupnik može doći do podatka koji ga interesira. Ja se mogu obratiti svakom ministru i svakom čelniku državnog tijela u kojem se ovo pravo koristi ili za koje pretpostavljam da se to pravo koristi. Ali ja ne znam da li netko koristi te poslovne kreditne kartice i van, izvan ove odluke. Ali ako ćemo tako, onda postavljam pitanje zašto Ministarstvo financija izvješćuje i podnosi Saboru izvješće o izvršenju državnog proračuna i kako to da sve ostale pozicije i informacije jesu dostupne samo ne ona koja se odnosi, odnosno ona u čijem bi odgovoru se moglo vidjeti imenom i prezimenom u rangu dužnosnika i službenika koji je neko pravo koristio i koliko je novaca potrošio. Nedavanjem odgovora na to pitanje daje mi za pravo da sumnjam da nešto nije u redu, daje mi za pravo da sumnjam da odluke koriste i oni koji poslovne kreditne kartice koriste i oni koji na to nemaju pravo, a da oni koji i jesu odlukom predviđeni koriste mimo odluke. I tako dugo dok odgovor ne dobijem ja ću u to sumnjati. Jedino odgovorom i točnim podatkom, popisom svih korisnika i iznosom utrošenih sredstava može mi se dokazati da je sve legalno, zakonito i pošteno. I da u Hrvatskoj se nije desilo da je nitko tko tu karticu ima njome kupovao čokolade, dječje pelene i cigarete kao što je to učinila članica švedske Vlade koja je zbog toga morala podnijeti ostavku. Ja želim vjerovati da interes o tim podacima postoji i kod hrvatske javnosti. Ja sam siguran da je podatak dat da ne bi bilo ni kod hrvatske javnosti, ni poreznih obveznika, ni građana zabrinutost zašto se odgovor ne da. Poslovnik predviđa, dakle kada zastupnik nije zadovoljan odgovorom putem interpelacije pokuša doći do odgovora. U tekstu podnijete interpelacije osim konstatiranja stanja predložili smo i tri zaključka koje bi Hrvatski sabor donio. Prvi. Predlažem da Hrvatski sabor konstatira kako je ministar financija gospodin Ivan Šuker neodgovaranjem na pitanje zastupnika prekršio članke 182. i 188. Poslovnika Hrvatskog sabora. Drugo. Zadužuje se ministar financija gospodin Ivan Šuker da u roku od 15 dana dostavi Hrvatskom saboru u pismenom obliku sve podatke tražene u pitanju koje je predmet ove interpelacije. Dakle, ponavljamo zahtjev da konačno te podatke dobijemo. I treće. Zadužuje se Vlada Republike Hrvatske da u roku od 30 dana od dana donošenja uskladi predmetnu odluku za zakonima. U odgovoru Vlade koje je pisano 21. svibnja piše da je usklađenje odluke u toku. Danas je 11. srpnja. Da li je odluka usklađena sa zakonima. Ja sam jutros provjeravao na web stranicama Vlade. Nisam je uspio pronaći. Dakle, uvjetno tvrdim, možda ja tulav kakav jesam nisam spretan na kompjutoru pa nisam mogao pronaći. Ali ja je nisam našao. Dakle, uvjetno tvrdim da odluka do današnjeg dana nije usklađena za zakonima. I 2000. prilikom donošenja te odluke Vlada je odlučila, a je zakonska mogućnost da je neće objaviti u “Narodnim novinama“. Dakle, Vlada je iskoristila zakonsko pravo i odlučila da ova odluka neće biti objavljena u “Narodnim novinama“. Ja želim vjerovati da će ova Vlada biti hrabrija i svoju novu odluku objaviti u “Narodnim novinama“ čime će je učiniti dostupnom svim zainteresiranima. Ali napominjem, da od pisanja odgovora Vlade je skoro prošlo 2 mjeseca i nove odluke, popravka odluke, izmjene i dopune odluke ja nisam vidio niti znam, a sada izražavam sumnju da je uopće usklađena. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Želi li predstavnik Vlade dodatno obrazložiti? Da. Gospodin ministar, Ivan Šuker. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, dame i gospodo zastupnici. Vrlo čudno je da se ministar poziva na odgovornost ako se drži zakona. Ja bih vas podsjetio na odredbe članka 5. Zakona o proračunu koji je donijela koalicijska Vlada. Ova koalicijska Vlada je bez ikakve zle namjere ili bilo čega, nego jednostavno da konstatiramo kad je donesen i ništa drugo. Dakle, u članku 5. se kaže da Vlada, odnosno Poglavarstvo odgovorno je svojim predstavničkim tijelima planiranje i izvršavanje državnog proračuna o čemu izvještava o načinu i propisima zakona. Dakle, u onom obliku u kojem je usvojen državni proračun u ovom Visokom domu u potpuno identičnom obliku sa potpuno identičnim pozicijama se šalje izvješće u Hrvatski sabor. I ako bilo tko smatra da i planiranje državnog proračuna na četvrtoj razini njegovo izvještavanje nije dovoljno dobro da bi se analitički bolje prikazale neke stvari, onda zna kako se to izvršava. Međutim, ono što je i u ovom zakonu i to je bila intencija i namjera sada koalicijske Vlade bar koliko se sjećam kao oporbeni zastupnik povećana odgovornost svih korisnika državnog proračuna. Jer, niti predsjednik Vlade, niti potpredsjednici Vlada, a isto tako ni ministar financija ne može znati o trošenju novca, načinu trošenja novca u pojedinim ministarstvima iz razloga što to službe i pojedini ministri određuju i njihova odgovornost je regulirana člankom 122. U stavku 1. se kaže da čelnik proračunskog korisnika odgovara, odgovoran je za planiranje i izvršenje dijela proračuna. To je jasno zakonom definirano. Druga stvar, materijalna prava kako i nas u politici, a tako i materijalna prava koja imaju i čelnici, zaposlenici trgovačkih društava je regulirana opet zakonima koje je donio ovaj Visoki dom, to je Zakon o porezu na dohodak i porezu na dobit i ta materijalna prava što se tiče i službenih putovanja i svega su praktički identična. Ono što sam ja odgovorio u ovom Visokom domu jer je bilo postavljano pitanje da li postoji odluka i koliko je utrošeno novaca. Ono što sam ja odgovorio ovdje i rekao sam koliko sam i ja kao čelnik Ministarstva financija utrošio novaca na poslovnu karticu, koliko je utrošio državni tajnik jer u to vrijeme su bila samo dva državna dužnosnika u Ministarstvu financija, s time da sam naglasio da troškove moje poslovne kartice su isključivo troškovi smještaja u hotelima. Jer vi kada dođete vani, u bilo koji hotel ne možete dobiti sobu, ne možete se registrirati ako ne date kreditnu karticu. To je dakle, elementarna stvar poslovanja. I možda je nekoga zasmetalo što sam ja u lipu znao koliko sam potrošio novaca na poslovnu karticu, znao sam u lipu, zato što nisam niti lipe potrošio izvan onoga što sam morao. A točno se zna na koja redovna putovanja godišnje ide ministar financija i delegacija ovisno o kojem je trenutku vezana. To su dvije godišnje skupštine u Washingtonu ili jesenska je obično svake druge godine, druge svjetske banke MMF-a, to je godišnja skupština EBRD-a u 2004., 05., 06., su bili još pregovori sa MMF-om i dakle rekao sam da sam kao ministar utrošio 47 tisuća i 295 kune i 93 lipe na svoju poslovnu karticu. Je li to moj grijeh? Odluka, također sam rekao na toj sjednici Hrvatskoga sabora da je odluka odluka koja je naslijeđena od bivše Vlade. Nisam rekao da je objavljena u Narodnim novinama, jer u tom trenutku to nisam znao, jer nisam mogao znati, nisam znao da će biti takvo pitanje kako ga je konceptirao zastupnik Lesar. Zašto ta odluka nije tada objavljena u Narodnim novinama niti mogu, niti želim, niti bi bilo korektno od mene to komentirati. Ali ta odluka je donesena kao službeni dokument na koalicijskoj Vladi 2000. godine. Točno se znalo u trenutku kada su se promijenili nazivi pojedinih državnih čelnika da je zamjenik ministra u principu postao državni tajnik. No, isto tako gospodine Lesar, ja vam mogu pokazati u svom ministarstvu kada sam postao ministar da sam donio pravilnik o korištenju upravo ovoga o čemu ste vi govorili i poslovnih kartica i mobitela i svih ostalih troškova tko ima pravo na to. I da ste to tražili ja bih vam to kao ministar financija dao. Međutim, i kada je bila sada neki dan rasprava o Izmjenama zakona o proračunu, nažalost, mnoge dobre stvari se nisu u tom proračunu primijetili jer smo raspravljali o jedno benignoj stvari koju ćete vidjeti, sada kada se bude glasalo o proračunu, uopće nije trebalo jer tamo se u principu mijenjala samo jedna odredba oko zaduživanja jedinica lokalne samouprave. Međutim, ono sve drugo što je dobro u Izmjenama toga Zakona o proračunu i oko trogodišnjeg planiranja i oko daleko odgovornijeg odnosa prema sredstvima poreznih obveznika u Republici Hrvatskoj nije napisana. Što se tiče medija, moj jedini odgovor vama gospodine Lesar je bio u trenutku, jer vi ste najprije tvrdili da ne postoji odluka, to ste rekli ovdje u Saborskoj govornici. Kada vam je jasno rečeno da odluka postoji onda ste rekli da poslije toga da niste dobili odgovor na vrijeme. I tada je isto također vam rečeno da je odluka dostavljena na vrijeme sukladno Poslovniku Hrvatskoga sabora. No, ono što bih također želio reći, govorili ste o korupciji, govorili ste o transparentnosti, ovo Ministarstvo financija je Vlada prva koja je napravila jednu brošuru koja je dostupna svim hrvatskim građanima, koji mogu vidjeti, pisana je na jednom vrlo jednostavnom jeziku, gdje svih hrvatski građani u principu mogu vidjeti na što se troše njihovi novci. I ova brošura nije bila namjera njenog izdavanja nikakvo šminkanje nas iz Ministarstva financija, nego evo, tu ima i čelnika jedinica lokalne samouprave kako iz vladajuće, tako iz oporbenih stranaka, pa će moći vidjeti da svi njihovi čelnici, dakle, gradonačelnici, dogradonačelnici su dobili ovakve …. [[Govornik se ne razumije.]] I to je isto nešto što govori o otvorenosti državnoga proračuna. Rekli ste da podatak o tome koliko je utrošeno na karticama niste vidjeli. Pa, niste ga niti mogli vidjeti jer taj trošak se niti ne planira kao takav zaseban, nego se planiraju materijalni troškovi, troškovi službenih putovanja, kako je to već definirano o trošenju političkih, kod trošenja sredstava. Kada govorimo o korupciji, ova Vlada je imala političku snagu ne bih želio opet da se netko povrijedi, ne bih želio reći da kolege prije mene nisu imale želju donijeti nešto slično, osobni identifikacijskom broju, bez obzira kako ga mi kolokvijalno zvali, u konačnici je ispalo tako, međutim, ova Vlada je imala političku snagu da donese tako nešto. Kažem, uopće ne želim kritizirati prethodne Vlade, jer bio je jedan zakon koji nažalost 2003. nije prošao u ovom Visokom domu. I to je nešto što nije bilo sporno i što nikada ja nisam sporio. Vidite gospodine Lesar ja dolaskom u Ministarstvo financija se uopće nisam bavio s time što su moji prethodnici i kako su trošili novce niti ćete to ikada čuti od mene. Iz jednostavnog razloga što ako smo donijeli Zakon o državnoj reviziji i ako smo rekli da je državna revizija ta državna institucija, neovisna, koja kontrolira potrošak sredstava državnog proračuna. I ako vi u nalazu državne revizije ne nađete niti jednu primjedbu za ovo što ste vi govorili, onda ja ne znam koje institucije više u ovoj državi bi trebale nešto kontrolirati. A vama za informaciju Ministarstvo financija je dobilo bezuvjetno mišljenje za trošenje proračunskih sredstava koje su direktno u nadležnosti mene kao ministra financija. Dakle, ovo su pokušaji bez namjere bilo kakvog polemiziranja, nego jednostavno obrana struke i obrana pozicije ministra financija a isto tako odgovornost svakog onoga kome je ovaj Visoki dom dao novce poreznih obveznika na upravljanje. Ništa drugo. Jer svi oni koji su bili u izvršnoj vlasti dobro znaju kako se provode javna nadmetanja, kako se troše novci kod njih. I kada bi malo bolje pogledati te zakonske odredbe onda bi shvatili zašto je moj odgovor bio onakav kakav je. Ja ću i ovdje reći, Ministarstvo financija nije računovodstvo. Kad pogledate ustroj državne uprave onda ćete vidjeti da svako tijelo, počevši od ministarstva preko agencije, državnih ureda ima zasebnu službu za vođenje financijskih poslova. Ali mi jesmo napravili jedan veliki iskorak, a i za to je trebala biti jedna velika politička snaga, a to je ustroj državne riznice. Dakle, Ministarstvo financija ne može platiti niti jedan rashod proračunskog korisnika dok ga proračunski korisnik ne unese u sustav. Ali isto tako danas svi proračunski korisnici praktički u sat znaju kada će im biti plaćene njihove obaveze. Ne samo datum i dan, nego u sat i to je rezultat državne riznice. Također gospodine Lesar trebali bi znati prilikom planiranja proračuna svaki proračunski korisnik unosi svoje pozicije u riznicu i neki i prekorače ono na što imaju pravo, međutim ja kao ministar financija ili moji ljudi u planiranju i pripremi proračuna i državna riznica ne možemo promijeniti niti jednu tu stavku, mora ju promijeniti, dakle proračunski korisnik koji ju je unio. I ako ste vidjeli u novom Zakonu o proračunu, što želimo postići? Želimo postići veću fleksibilnost u mogućnosti trošenja sredstava, proračunskih sredstava kod proračunskih korisnika, želimo njihovu veću odgovornost, ali isto tako, bez obzira što je predloženo da ovaj Sabor usvaja proračun na trećoj razini, rekli smo da sva izvješća koja će ići prema ovom visokom domu, a i tako isto prema hrvatskoj javnosti, moraju biti na četvrtoj razini. Treća je razina zbog veće fleksibilnosti da konačno svi skupa pobjegnemo od onoga što nitko ne voli. Evo, ima tu kolega koji su bili u prošloj Vladi i priznati će, isto kao što ću ja reći nitko od nas nije sretan kad na kraju godine mora preraspodjeljivati sa pozicije na poziciju. A iz nalaza od Državne revizije vidjeti ćete da je to radila i prošla koalicijska i vlade prije toga i ove Vlade. Dakle, to su neki razlozi koji su nas ponukali da idemo u takvu izmjenu državnog proračuna. Također nešto još. Ako pogledate izvješće iz Bruxellesa, ako pogledate izvješća iz Washingtona, onda ćete vidjeti da je Hrvatska dobila priznanje za urednost svojih javnih financija. To je priznanje koje gospodo draga možete osporavati koliko god hoćete, ali ne možete ga izbrisati jer to su službeni dokumenti koji su došli i predsjedniku Vlade i meni kao ministru financija. I ono za što se zalažem, za što sam se zalagao kao oporbeni zastupnik i za što se zalažem u sve ove protekle 4,5 godine koliko sam ministar financija i zalagati ću se i ubuduće, a isto takva je bila moja pozicija dok sam bio gradonačelnik jednog grada, hrvatski građani imaju pravo znati na što se troše njihovi novci i ustrojstvo i državnih i financija lokalne samouprave upravo moraju biti takovi. I ne bih želio sad spominjati neke stvari, ali kad bi se bar malo bolje pogledalo u jedno ministarstvo na čelu kojega je bio predstavnik vaše bivše stranke, mislim da onda ne bi imali niti jednog argumenta za ovo sve skupa što ste rekli. Dame i gospodo zastupnici, hvala vam lijepa na pozornosti.
Hvala. Imamo jedan ispravak, gospodin zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala. Prva ispravka, prvo ispravljam navod ministra da sam ustvrdio da odluka ne postoji. Citiram fonogram od tog dana, "slična odluka postoji i u Vladi, ali ju ja nisam uspio pronaći." Drugo, da li sam postavio pitanje da li odluka postoji? Citiram ministre, "ja postavljam pitanje, gospodine ministre, tko od dužnosnika i ostalih službenika u izvršnoj vlasti ima pravo i koristi službene poslovne kartice i koliko su novaca 2007. utrošili koristeći" i to sam jedino pitao. … [[Upadica se ne razumije.]]
Hvala. Ne trebamo se dovikivati uopće. Imamo svi. Otvaram raspravu. I prva je gospođa Brankica Crljenko, u ime kluba SDP-a. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, gospodine ministre, uvažene kolegice i kolege. Postoji više razloga zašto je klub SDP-a podržao ovu interpelaciju. Smatramo da je ministar Šuker ignorirajući pitanje zastupnika u Hrvatskom saboru pokazao svoje omalovažavanje prema instituciji parlamenta. Time je ujedno pokazao koliko je ovoj Vladi stalo do transparentnosti i dostupnosti podataka o kojima javnost ima pravo znati. S obzirom na bahatost ove Vlade prilikom trošenja novca poreznih obveznika, nije niti čudo da se takvi podaci skrivaju od javnosti. Sjetite se samo Verone. Imamo račune, nemamo račune, zagubili smo račune, pokazali smo račune, a nitko od nas račune nije vidio. Građani plaćaju visoke cijene energenata, hrane, iz dana u dan sve lošije žive. Kupovna moć hrvatskog radnika, a o umirovljenicima da niti ne govorimo svakim je danom sve manja. Inflacija raste, a socijalno neosjetljiva Vlada predvođena HDZ-om smatra nebitnim i nepotrebnim odgovoriti na jednostavno pitanje. Tko od dužnosnika i službenika u izvršnoj vlasti ima pravo koristiti službene poslovne kreditne kartice i koliko su novca 2007. utrošili koristeći ih? Pitanje je jednostavno. Ne spada u domenu nacionalne sigurnosti, nije i ne smije biti službena ili državna tajna, a svakako ni vojna. Čemu onda bahatost? Je li to transparentnost u trošenju proračuna u koju se kunete pred europskim dužnosnicima? Transparentnost i otvorenost prema građanima koji vas plaćaju. Svojedobno ste pred predsjedničke izbore 2005. godine na sva zvona u skupoj kampanji na velikim plakatima promovirali web stranicu koja i dan danas postoji i zove se www.otvorenavrata.hr. Kome su otvorena? Ministrima za trošenje novca bez polaganja računa? No, naravno za vas je propagan Jedno mislite, drugo govorite, treće radite. I na ovom jednostavnom pitanju pokazujete svu bahatost prema vlastitim građanima, prema Parlamentu kojem ste dužni polagati račune. Usporedbe radi ponoviti ću ono što je gospodin Lesar već rekao, a smatram važnim. Podsjećam vas na svima dobro poznatu priču kako je švedska ministrica svojedobno dala ostavku na svoju dužnost, jer je službenom karticom platila čokoladu iako je taj novac uredno vratila. U Hrvatskoj se građanima uskraćuju podaci o korištenju kreditnih kartica državnih dužnosnika, a ostavke nikome ne padaju ni na kraj pameti. Ne padaju im doduše na pamet niti zbog mnogo viših iznosa sumnjivo potrošenog novca poreznih obveznika ni kada nakon četiri godine moraju na obavijesni razgovor u USKOK, ali to je druga tema o kojoj konačno brinu tijela kaznenog progona. Svaki put kada ova Vlada nema odgovora ili kada su članovi Vlade svjesni da griješe, redovito se pozivaju na koalicijsku Vladu i odluke donesene za vrijeme mandata te Vlade. Ni ovaj puta nije ništa drugačije. Pozivate se na odluku Vlade RH o uvjetima korištenja službenih osobnih automobila, mobilnih telefona, redovnih zrakoplovnih linija, poslovnih kreditnih kartica, sredstava reprezentacije te sredstava za službena putovanja doneseno 9. ožujka 2000. Drago nam je da se ova Vlada poziva i da postupa prema odluci koju je donijela koalicijska Vlada, ali u toj odluci gospodo ne piše primjerice da se premijer može voziti u službenom avionu kada nakon stranačkog Sabora odlazi u Vukovar na privatnu rođendansku proslavu jednog svog ministra. S druge strane gospodo draga, u odnosu na Račanovu Vladu, u vašoj danas sjedi 50-tak državnih tajnika koji tada nisu niti postojali, dakle najmanje je 50-tak novih dužnosnika koji se primjerice imaju pravo voziti u službenim automobilima i to je nešto što javnost ima pravo znati. Ali čak i to, vi od javnosti prikrivate. Svojedobno su novinari tražili službeni odgovor koliko je novih dužnosnika u ovoj Vladi u odnosu na prvu Sanaderovu Vladu, pa ni taj odgovor niste dali. Uostalom, da je postojala politička volja tu ste odluku prethodne Vlade mogli promijeniti, korigirati, prilagoditi novim okolnostima u roku od 24 sata. Iako ste pet godina na vlasti i danas tražite opravdanje za svoju nesposobnost u koalicijskoj Vladi. Znači li to da pravog odgovora nema i da priznajete vlastite neuspjehe? Klub zastupnika SDP-a očekuje od ove interpelacije da se ministri konačno počnu drugačije ponašati prema trošenju novca poreznih obveznika. Da se odluke Vlade i tijela izvršne vlasti donose i provode transparentno. Da podaci budu dostupni hrvatskoj javnosti i saborskim zastupnicima. Da se konačno prihvati činjenica da je gospodarska situacija u zemlji teška, da građani žive sve teže, da su sve siromašniji te da je potrebno donijeti program štednje u raspolaganju novcem poreznih obveznika. Inzistiranje na ovim principima nije politikantstvo kako je to ocijenio ministar Šuker već odraz potrebe jačanja povjerenja građana u rad izabranih dužnosnika i u krajnjoj konzekvenci povjerenja u politički sustav, u institucije sustava. Nije tajna kako je povjerenje hrvatskih građana u institucije države na poprilično niskoj razini. Na to je klub SDP-a upozoravao i na to očito treba upozoravati i dalje. To također treba mijenjati i to je zadaća kako nas ovdje u Hrvatskom saboru, tako i svih aktera na političkoj i javnoj sceni. Pretpostavka razvoja, pretpostavka bilo kakve promjene u ovoj zemlji je postojanje političke volje. Prethodna Sanaderova Vlada nije imala političke volje, ni znanja, a niti hrabrosti napraviti iskorak ni na polju reforme pravosuđa, ni u javnoj upravi, a osobito ne u borbi protiv korupcije. Budući da i u ovoj Sanaderovoj Vladi što bi se reklo iz drugog pokušaja uglavnom sjede isti ljudi koji su sjedili i u prošloj uz spremnost jasno je da ni u ovom mandatu osim pustih priča neće biti nikakvih stvarnih pomaka na tim poljima. Kada i ako sve informacije o dužnosnicima budu dostupne javnosti, kada njihovo ponašanje bude u pravom smislu te riječi podvrgnuto sudu javnosti, može se očekivati odgovorno ili barem odgovornije ponašanje obnašatelja javnih funkcija. Ako se ministar financija odnosi ovako neodgovorno i bahato spram Hrvatskog sabora, čemu se onda mogu nadati hrvatski građani? Nije čudno da povjerenje građana u institucije vlasti sve više slabi, a jača vlast autoritarnih pojedinaca. Vlast se mora temeljiti na povjerenju, a ne na ucjenama, trgovini, na zatvorenim a ne otvorenim vratima. Tako ne funkcioniraju moderne demokracije. One počivaju na pravo javnosti da zna. Kod nas su ta prava kao i mnogi zakoni koji ih reguliraju, među njima i onaj o pravu na pristup informacijama, mrtvo slovo na papiru. Uređenim sustavima, pretakanje novca iz državnog u privatne džepove ne može proći nekažnjeno. Uređenim sustavima moralna i politička odgovornost imaju svoje značenje i težinu. Dužnosnik koji pomiješa osobne i javne interese ili osobne pretpostavi javnima može računati samo na ozbiljne probleme s vlastitom političkom vjerodostojnošću. Mi o tome moramo još mnogo toga naučiti. Zahvaljujem.
Imamo jedan ispravak netočnog navoda, gospodin Andrija Hebrang. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa evo kolegica je nekoliko netočnih navoda, ja ću samo tri. Prvo rekla je ministar Šuker omalovažava Sabor. Mislim da to nije točno i uvjeren sam da to nije točno. Ministar Šuker priznaje ovaj Sabor, štuje ga, sjedi ovdje satima na svim temama koje se tiču njegovog ministarstva do kasno u noć, često puta, a mogao bi poslati svog državnog tajnika. Dakle poštuje ovaj Sabor to dokazuje svojom nazočnošću i svojom aktivnošću u raspravama. Drugo što je netočno rekla kolegica, da ministar nije odgovorio tko ima pravo na karticu. Ministar je odgovorio, jer onaj tko ima pravo na karticu je definiran u odluci iz 2000. godine, to su službenici prvoga i drugoga ranga. I treće što je netočno, Sanaderova Vlada citiram, nije napravila iskorak u borbi protiv korupcije. To je netočno, jer smo u vrijeme mandata Sanaderove Vlade postigli najbolju ocjenu u povijesti od kada se Hrvatska vodi na rang listi Transparency Internationala, a to je upravo prošla godina. Najbolja ocjena ne može doći sama po sebi nego samo ako Vlada radi protiv korupcije.
Hvala. U ime kluba IDS-a gospodin zastupnik Damir Kajin. Povreda Poslovnika gospodin Lesar. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, članak 211. stavak 2., javio sam se za riječ i tražio riječ u ime predlagatelja. Poslovnik u članku 211. stavku 2 daje mi pravo da u toku rasprave dajem tumačenja. Molim vas, tražim riječ u ime predlagatelja.
Predlagatelj je 24 zastupnika, a članak o interpelaciji kaže: "Predstavnik zastupnika koji su pokrenuli interpelaciju ima pravo na sjednici obrazložiti interpelaciju." I vi ste obrazložili interpelaciju, a isto tako ima pravo predstavnik Vlade se osvrnuti na interpelaciju. I to je obavljeno. Sada postoji, ovo je u pogledu interpelacije, ovo na koji ste se vi pozvali odnosi se na druge institute, ali ako primjenimo taj institut svugdje i u svakoj točki dnevnog reda na isti način kao što se vi imate pravo eventualno obratiti više puta, tako isto ima i Vlada. Mi smo u pripremi ovih točaka dnevnog reda se dogovorili da maksimalno skratimo raspravu i da je svedemo na predstavnike klubova, s time da vi kao zastupnik nezavisni ćete dobiti riječ kad u svakoj točki dnevnog reda koju se ili bilo koji drugi nezavisni zastupnik će dobiti riječ o svakoj točki dnevnog reda. Ako primjenimo tako nešto, onda mislim da je korektno da se predstavnik predlagatelja na kraju rasprave osvrne na raspravu, kao što će se osvrnuti predstavnik Vlade. I onda bi bilo u okviru onoga što smo se dogovorili. Međutim, ako mi želimo ove rasprave u nedogled, a pokušali smo se dogovoriti da to bude u okviru klubova, onda je to druga jedna situacija. Zato vas molim da odustanete. Ja ću vam dati riječ kad god vi se dignete, ali da odustanete od toga, da se klubovi izredaju, da se osvrnete eventualno i na predstavnike klubova i na predstavnike Vlade i isto tako ako želi i predstavnik Vlade. Na taj način ćemo ići jednim normalnim redovitim putem u ovu raspravu. Evo, dakle. Izvolite gospodine Lesar, možemo tako do ujutro. Izvolite.
Gospodine predsjedniče dogovor kojega ste upravo spomenuli i citirali možda jest bio napravljen prvo bez mene i drugo, ako je napravljen suprotno članku 211. Poslovnika to sam sada rekao zbog ubuduće kada netko s nekim nešto dogovara, klubovi ne mogu dogovoriti u ime nezavisnih zastupnika i uzimati im poslovnička prava. … [[Govornik udaljen od mikrofona, ne čuje se.]] od ovih deset minuta koje sam sad tražio i u završnoj riječi ću reći sve. I pokazujem kooperativnost koje nije bilo kad ste radili dogovore o današnjoj raspravi. Hvala lijepa.
Pokazujemo i mi kooperativnost jer sam upravo rekao da se o svakoj točki dnevnog reda ako želite možete dobiti kao nezavisni zastupnik riječ, kao što mogu dobiti i nezavisni drugi zastupnici riječ, ali su se klubovi dogovorili. Prema tome, naravno da sam poštovao taj dogovor, ali isto tako vaše pravo da kao nezavisni zastupnik niste uskladili svoj stav sa klubovima, niste predstavnik nijednog kluba pa prema tome korektno je i ovo što sam ja rekao. Ja mislim. Hvala lijepo. Idemo dalje. U ime kluba IDS-a gospodin zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, cijenjeni gospodine ministre, uvažena gospodo zastupnici. Dobro, mislim da nema nitko ništa protiv toga da gospodin Lesar propituje ili bilo tko drugi ministra koliko troši taj državni aparat i na reprezentaciju i na kartice i na službene aute i na hotele i dnevnice itd. To je apsolutno legitimno, međutim daj Bože da je sve u tome. Mene paralelno zanima i koliko se na te sadržaje troši recimo u javnim poduzećima od Hrvatske radiotelevizije do Croatia osiguranja, od jedne INA-e do Hrvatske elektroprivrede, od Hrvatskih voda, Hrvatskih cesta, u upravama bolnica, škola, da ne nabrajam dalje. Međutim za ta pitanja, pogotovo kad je riječ o medijima u ovoj zemlji, u ovoj sabornici nažalost nitko nema hrabrosti. Gospodinu Lesaru bih isto tako bio zahvalan da je postavio interpelaciju u pravcu recimo zašto npr. saborski zastupnici nemaju karticu, mobitel, zašto imamo 0 kuna reprezentacije, o autima da ne govorimo itd. Svi misle da mi imamo na to pravo, a od toga nemamo niti a. Maloprije sam od gospodina Hebranga čuo da imamo dužnosnike 1. i 2. reda. I sad bih ja gospodina Hebranga upitao ili ministra financija … … [[Upadica se ne čuje.]] Ranga, dobro. Kojeg smo mi ranga zastupnici? Izgleda žnj. Evo jučer sam … … [[Upadica se ne čuje.]] Žnj, žnj reda su zastupnici. Jučer sam rekao da su jedini pravi zastupnici manjinci i odmah su me napali. Rekoh kada medij ide u neko selo, čovjek odnese djeci 20, 30 čokoladica, ženama 20, 30 bombonijera, sa muževima izvadi iz bunkera, ispeče janje, a mi jednostavno ostali ne možemo u tom pogledu apsolutno ništa. I sad, apsolutno, ovo pitanje gospodina Lesara je legitimno. Neću reći da se najlakše na taj način podilazi nekome, ali na neki način se time i dezavuira vjerodostojnost ovoga Parlamenta. Ako želi Sabor biti pravi Parlament i zastupnici bi trebali imati status barem državnih tajnika ili novinara urednika na Hrvatskoj radioteleviziji. I ne zaboravite da danas na televiziji negdje oko 300-tinjak ljudi prima daleko veće plaće od naših ministara. I to je istina. I znači nemojmo previše tu demagogiju jednostavno njome se rasipati. Uzdignimo taj Parlament na razinu barem onoga u jednoj Slovačkoj. Nemojmo da Parlament bude posljednja rupa na svirali. Moj brat radi u Istarskom vodovodu i firma mu plaća 100, 200, 300 kuna za telefon. I svima je to normalno i nitko od toga ne predstavlja nikakav problem. Zastupnici recimo to pravo nemaju. Svaki novinar to pravo ima u svojoj redakciji. Dobro netko će reći privatnik, neka radi što god hoće. Nemam ja ništa protiv toga, ali nas se često proziva za nešto što u čemu naprosto ne sudjelujemo. Proziva nas se za cijenu hrane u restoranu, a ja tvrdim da je naš restoran zastupnički, bezobrazno skup, a da je hrana isto tako mizerna. Ispod 250 kuna nas četvero ne može ništa pojesti, popiti ništa, a da ne govorimo o toj kvaliteti hrane. To je isto istina, da li će o tome netko govoriti ili ne, o tome drugom prilikom. Pogledajmo sada ovu odluku Vlade o korištenju službenih automobila. Ovdje se kaže, znači prvi rang, predsjednik Vlade, potpredsjednik, zamjenik predsjednika Vlade, i potpredsjednika, potpredsjednik Vlade. Drugi rang, ministri zamjenik ministra, župan, gradonačelnik Grada Zagreba. Zašto su sada župani iznad zastupnika? Ne znam. Treći rang, tajnik Vlade, ravnatelj državne upravne organizacije, glavni državni inspektor, tajnik ministarstva, pomoćnik ministra, podžupan, zamjenik gradonačelnika Grada Zagreba. Pa imamo neki četvrti rang, zamjenik tajnika vlade, ravnatelj u organu sustava, ministarstva. Nigdje ovdje nisam pročitao recimo zastupnika. Zastupnika nema nigdje. Dajte da isto o tome progovorimo, pa da nas se jednostavno prestane omalovažavati. Još jedanput ću reći, ova interpelacija je legitimna. Ja nemam ništa protiv nje, iako smatram da bi gospodinu Šukeru trebalo češće postavljati daleko izravnija i daleko možda bitnija pitanja, na primjer o stanju brodogradnje, o vanjskom dugu koji je prošli mjesec dosegao 35,9 milijardi eura, početkom ovog mjeseca premašio je vanjski dug 36 milijardi eura. Trebalo bi postavljati pitanje o inflaciji, cijeni benzina, o PDV-u na hranu, o nelikvidnosti premašila je sigurno 14, 15 milijardi kuna, 23, 24 tisuće poduzeća su naprosto nelikvidna u Republici Hrvatskoj, nekih dvadesetak tisuća preko godinu dana, zašto dolazi do izostanka stranih investicija, o trošarinama itd., a ne koliko recimo ministar potroši na službenu karticu. Negdje sam čuo, mislim od samoga ministra ovdje kada je odgovarao gospodinu Lesaru na njegovo zastupničko pitanje, da je riječ o nekih četrdesetak tisuća kuna. I ja ću doista reći, da je to ništa. Koji to ministar na karticu ne može potrošiti više od 40 tisuća kuna? Stvari ponekad možda treba dovesti do apsurda. Jasno da ne može potrošiti više, jer mu sve drugi plaćaju, ali trošak ministra financija na karticu za noćenja, za reprezentaciju, putovanje itd. od 40 tisuća kuna je doista ništa. To nije ni 450 eura mjesečno. Ja znam da će netko reći ili moja mati koja me gleda pa to je daleko više nego što je moja penzija na mjesec, ali sam isto tako siguran da su svi europski ministri financija na mjesec za ta putovanja, boravke negdje itd. potrošili više od 450 eura na karticu, na ne znam, na reprezentaciju i tome slično. I umjesto da ministra prozivamo zašto ne troši više, jer ne trošenje kod ministra može biti korupcija, mi mu spočitavamo trošak od 450 eura. A ja tvrdim da ne plaćanje ponekad može isto tako biti korupcija. Kao što isto znamo da se u pravilu ne troši na te službene državne kartice, nego se troši zaobilazno preko onih kartica, onih poduzeća u čijem su ministri, državni tajnici itd. nadzornih, znači u onih nadzornim odborima tih poduzeća koji im izdaju određene kartice. Mislim ovo se može shvatiti kako tko hoće, ali ja mislim da isto tako govorim istinu. Ova interpelacija, ja ću reći je legitimna, apsolutno to ne može nitko osporiti, ali mislim da time nećemo puno ili nećemo išta razriješiti. Osim što ćemo dezavuirati institucije države, prije svega ovoga Parlamenta i na taj način, na neki način dezavuiramo i vlastitu poziciju. Gdje je problem u ovoj državi, daleko veći od toga da li ministar na službenu karticu na mjesec za putovanja i sve ostalo potroši 450 eura, pa problem je ako u jednom potez, kao što će se to dogoditi vjerojatno u ovom mjesecu "Liburniju" prenesemo u ruke jednog pojedinca i na taj način mimo suda namirimo recimo gospodina Ostoju, to je problem. A ne ministrova ta reprezentacija ili ta kartica od 450 eura mjesečno. Problem je ako INA-u utopimo u MOL i time prenesemo na MOL budzašto sva ova naša naftna bogatstva, a ne kada neki dužnosnik potroši 200 ili 300 eura na reprezentaciju. Jeste problem je ako to nije transparentno, problem je ako poklonimo brodogradilište, a ne 200 ili 300 eura na kartici nekog našeg ministra. Znači, budimo ozbiljni, nemojmo biti puni sebe, jer od toga ponekad nema velike koristi. Ja tvrdim, korupcija nije u karticama. Tu se gospodo sve vidi. Državna revizija točno može na temelju toga vrlo jednostavno utvrditi tko je za što i na što potrošio neku kunu ili euro. Korupcija je ne znam tamo u kilometrima asfalta, da li je taj asfalt debljine 20 ili 18 centimetrima. U velikim nabavama u ne znam u tim vanjskim programima pojedinih medija, ne znam u privatizaciji npr., te "Liburnije" koja će biti ova privatizirana kao što rekoh, najvjerojatnije u ovom mjesecu, kada smo svi na godišnjem odmoru i tome slično. Još jedanput za kraj, znači slažem se da sve ovo o čemu govori gospodin Lesar treba objaviti, slažem se da se tim poslovima, kao što kaže gospodin Šuker treba baviti i državna revizija, jasno je i to da svaki zastupnik može postavljati pitanje, to je legitimno i legitimno je da apsolutno da svaki građanin ima prava i uvida u svaku lupu koju troši državni dužnosnik, to ne smije biti sporno, kao što isto tako svaki građanin mora mu se omogućiti, ako želi jasno da ima uvid u svaki kvadratni metar nekog dužnosnika, kako je on taj kvadratni metar stekao, u svaki potez ne znam, njegove žene ili muža svejedno, u svaku jahtu koju neki dužnosnik koristi i koliko ne znam benzina za jedno krstarenje potroši, što mu prijatelj posjeduje itd. ali bojim se da ponekad ovakvim pitanjima naprosto skrećemo pozornost sa životnih pitanja i mislim da u konačnici ova interpelacija najviše možda odgovara samome gospodinu Ivanu Šukeru.
Hvala. Imamo jedan ispravak gospodin Deneš Šoja. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Moram dati jedan mali samo ispravak s obzirom da je ovdje spomenut kolega Memedi u tom kontekstu čokolade itd. s obzirom da smo mi nešto u sličnoj poziciji i ja mogu reći da ja bi eventualno s obzirom da sam ih vinogradarskog kraja mogao imati koji karton vina a ne čokoladu. Međutim, koliko ja znam tu odluku, po toj odluci svaki zastupnik nosi svojoj stranci ako je stranački određeni iznos. Prema tome, treba onda vidjeti kako te političke stranke troše taj novac, možda i oni kupuju čokoladu. E sad, ipak još jednu samo napomenu u dobroj namjeri i u šali da kažem kolegi Kajinu da smo mi ipak često puta izloženi slušati njegove diskusije čas šumom čas drumom i onda se dešava kad uđe u šumu da od lijepih stabala ne vidi tu lijepu šumu. Hvala lijepo.
Hvala. To je komentar. U ime HSS-a gospodin zastupnik Stanko Grčić. Izvolite.
Poštovani predsjedniče Hrvatskoga sabora, uvaženi ministre, kolegice i kolege zastupnici. Zastupnici koji su podnijeli interpelaciju o radu ministra financija gospodina Ivana Šukera smatraju da je potrebno otvoriti raspravu o radu ministra financija gospodina Ivana Šukera s obzirom na nezadovoljstvo zastupnika Dragutina Lesara naknadnim pisanim odgovorom ministra na postavljeno zastupničko pitanje omalovažavajući odnos ministra Šukera prema Hrvatskom saboru te grubo kršenje Poslovnika Hrvatskoga sabora. Naime, na zastupničko pitanje koje mu je postavio zastupnik Dragutin Lesar koje je glasilo: "Tko od dužnosnika i ostalih službenika u izvršnoj vlasti ima pravo koristiti službene i poslovne kreditne kartice i koliko su novca u 2007. utrošili koristeći ih?". Ministar financija gospodin Šuker je u skladu sa zahtjevom zastupnika dostavio pisani odgovor. U pisanom odgovoru se navodi da Vlada Republike Hrvatske u kojoj je sudjelovala i Hrvatska narodna stranka 9. ožujka 2000. donijela Odluku o uvjetima korištenja službenih osobnih automobila, mobilnih telefona, redovnih zrakoplovnih linija, poslovnih kreditnih kartica, sredstava reprezentacije te sredstava za službena putovanja. Nisu poznati razlozi zbog kojih tadašnja Vlada nije objavila odluku u "Narodnim novinama". Uistinu nije jasno zbog čega uvaženi zastupnik nije zadovoljan danim odgovorom budući da je Odluka o uvjetima korištenja službenih osobnih automobila, mobilnih telefona, redovnih zrakoplovnih linija, poslovnih kreditnih kartica i sredstava reprezentacije te sredstava za službena putovanja postoji već od 2000. godine pa je valjda do danas upoznat s njezinim sadržajem, tim više što je navedenu odluku donijela Vlada Republike Hrvatske u kojoj je tada sudjelovala i Hrvatska narodna stranka. Čak i ako nije upoznat sa sadržajem navedene odluke ista mu je dostavljena u pisanom odgovoru ministra financija gospodina Šukera. Nejasna je namjera zastupnika budući da je najprije tvrdio kako takva odluka ne postoji. Zatim je tvrdio kako takva odluka treba biti objavljena u "Narodnim novinama", da bi konačno utvrdio da se u odluci koja uređuje uvjete korištenja kreditnih kartica ne nalazi odgovor na njegovo pitanje tko od dužnosnika i ostalih službenika u izvršnoj vlasti ima pravo koristiti službene poslovne kartice. Nadalje, omalovažavajući odnos ministra financija gospodina Šukera prema Hrvatskom saboru kako navodi zastupnik je uistinu njegov subjektivni dojam a ne objektivna činjenica na kojoj bi se temeljila ova interpelacija. Važno je napomenuti da je Državna revizija koja se obavlja na temelju Zakona o Državnoj reviziji obavila reviziju poslovanja ministarstva te da nije imala nikakove primjedbe na njihove troškove niti je utvrdila nepravilnosti vezane uz korištenje službenih poslovnih kreditnih kartica. Također, svako je pojedino ministarstvo odgovorno za svoje trošenje proračunskih sredstava po Zakonu o proračunu kao i proračunski korisnik a ne Ministarstvo financija. Što se tiče kršenja članka 188. Poslovnika Hrvatskoga sabora koji glasi: Vlada odnosno ministar dostavlja pismeni odgovor zastupniku na zastupničko pitanje posredovanjem predsjednika Sabora. Predsjednik Sabora upućuje pisani odgovor svim zastupnicima kojeg navodi zastupnik isti pobija navođenjem u obrazloženju interpelacije kako je 26. ožujka 2008. godine u Hrvatskom saboru zaprimljen odgovor ministra Šukera datiran od 21. ožujka 2008. godine. Navedeni odgovor upućen je predsjedniku Sabora kao što poslovnik odnosno članak 188. Poslovnika Hrvatskoga sabora i nalaže. Odlukom o uvjetima korištenja službenih osobnih automobila, mobilnih telefona, redovnih zrakoplovnih linija, poslovnih kreditnih kartica, sredstava reprezentacije te sredstava za službena putovanja koju je donijela Vlada u 2000. godini jasno se uređuju pitanja korištenja službenih poslovnih kreditnih kartica odnosno tko i na koji način može koristiti službene poslovne kartice. Nadalje, državna revizija koja se obavlja na temelju Zakona o državnoj reviziji utvrđuje korištenje proračunskih sredstava, utvrđuje postoje li nepravilnosti korištenja proračunskih sredstava pa sukladno tome i korištenje i nepravilnosti korištenja službenih poslovnih kreditnih kartica a svako pojedino ministarstvo budući da je proračunski korisnik po Zakonu o proračunu odgovorno je za navedeno korištenje proračunskih sredstava unutar tog svog ministarstva. Stoga, Ministarstvo financija se ne treba baviti ostalim ministarstvima u tom smislu tim više jer Državna revizija nije utvrdila nikakove nepravilnosti kad je u pitanju korištenje proračunskih sredstava od strane ministarstva, odnosno konkretnije kad su u pitanju službene poslovne kartice. Hvala vam lijepa.
Hvala. U ime kluba HDZ-a gospodin zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Štovani gospodine predsjedniče, štovani gospodine ministre, kolegice i kolege. Pa evo, pred nama je jedna interpelacija koja će nam odnijeti puno vremena u fazi donošenja europskih zakona ali sigurno da treba raspraviti i o temi ove interpelacije iako mi u klubu baš ne razumijemo dobro pitanje kolege Lesara. Naime, u toj interpelaciji postavljena su tri pitanja. Prvo, tko je korisnik kartica. Drugo, koliko je tih kartica potrošeno na njihov teret. I treće, u tom tekstu piše kako ministar Šuker omalovažava Sabor i kako grubo, Vlada grubo krši Poslovnik Sabora, pa ćemo mi u ime kluba probat odgovorit na ova pitanja. Prvo pitanje tko je korisnik poslovnih kartica upućeno na krivu adresu, jer o tome ne odlučuje ministar Šuker. Tko je korisnik? Piše u odluci Vlade od prije 6, 7 godina u kojoj se jasno kaže tko su korisnici i kaže se da su korisnici poslovnih kartica službenici prve i druge kategorije, odnosno kako kaže u tom dokumentu službenici prvog i drugog ranga. Slažem se sa kolegom Kajinom. Mi zastupnici spadamo u neki zadnji rang ili zadnji red pogotovo gospodin Kajin. Vidim da sjedi u zadnjem redu, onda se opravdano budi na svoj status. Što se tiče toga tko troši, dakle ovdje je jasno napisano iako su se u međuvremenu promijenili nazivi nekih funkcija. Ali je potpuno jasno da državni tajnik odgovara zamjeniku, kategoriji zamjenika ministra. Prema tome, on ima pravo na tu karticu. Drugo pitanje koliko je potrošeno? Koliko je potrošeno to zna čelnik svakog ministarstva i svakog drugog državnog ustrojbenog tijela jer je on i odgovoran za to. Koliko je potrošeno zna i Državna revizija, a to je znao i kolega Lesar kada je postavio pitanje, jer je u samom svom pitanju napisao slijedeću rečenicu. “Jer sam“ kaže on u prvom licu jednine “jer sam u nalazima Državne revizije vidio da se često spominje kada se Odluka o korištenju nije poštivala.“ To znači ako Državna revizija za 2007. godinu to nije spomenula, da se odluka jest poštivala. Jer da se odluka nije poštivala Državna revizija bi to navela jer je navela svaki put kad se nije poštivala. Pa iz poštivanja nas prema Državnoj reviziji moramo joj vjerovati jer smo je ovlastili da radi vrlo odgovoran posao. Ministar financija nije odgovoran, pa sve da je i Državna revizija napisala da postoji nepravilnost. Jer onda preuzima kao što znamo po zakonu odgovornost Državno odvjetništvo kojem Državna revizija predaje svoje nalaze. Dakle, ni sa tog aspekta ministar financija ne može biti kriv niti upitan za ovakav vid trošenja. Formalno kad bi pitali ministra financija koliko je olovaka potrošeno u svim ministarstvima on isto ne bi znao. A ja vas uvjeravam da je za olovke u ministarstvima potrošeno puno više nego za poslovne kartice. Tko ne vjeruje neka provjeri. Dakle, zbog toga smatramo da su ova pitanja postavljena iako su odgovori onome tko je postavio pitanje bili poznati. No naravno, pravo je svakoga zastupnika da pita, pa i ono što sam zna. Ono što nas posebno ovdje smeta to je što je tim pitanjem, a u obrazloženju pitanja bila postavljena i tema o korupciji zapravo ponovo bačena ljaga na dio političara. Mi sami sa ovakvim pitanjima bacamo na sebe crno svjetlo onako kako u realitetu ne postoji. Ja tvrdim da ogromna većina i državnih dužnosnika i korisnika poslovnih kartica na nižim razinama odgovorne koriste te kartice, da raspolažu sa povjerenim im državnim ili županijskim novcem vrlo savjesno i kvalitetno, a da sa ovakvim raspravama bacamo sjenu na sve skupa zajedno. One koji nisu uredni u trošenju novca ovoga naroda proziva onaj tko je odgovoran za reviziju i onda slijedi kazneni postupak i sankcija i to je ono što treba poštivati. Ovako mi sad svojim raspravama kao što je rekao i kolega Kajin zapravo sami bacamo blato na sebe. I onda se čudimo kada su odjeci u nekim medijima što se tiče profesije političara vrlo negativni, pa sad nakon ovoga se ja niti ne čudim gospodinu novinaru nekom Tomiću koji je pisao o istom ovom restoranu u ovom Saboru o kojem je govorio kolega Kajin. Pišući u svojoj kolumni u jednom tiražnom, visoko tiražnom dnevniku taj gospodin Tomić govorio o političarima koji jedu hranu u ovom restoranu i izrekao je jednu rečenicu za koju smo i mi dijelom krivi jer mu dajemo materijale, ovakve materijale protiv samih sebe, netočne materijale. Ta rečenica glasi: “Čudim se kuharu u saborskom restoranu kako se sustegne ne useknuti u juhu političara!“ Ne dovodim to u vezu naravno sa ovim upitom gospodina Lesara, ali u kontekstu bacanja lažno negativne sjene na političara, a što je najomiljeniji sport u ovoj državi postao i ovakva pitanja doprinose barem malo negativnom rezultatu kojeg postižemo u odnosu na neistine. Zato mislim da bi ovdje trebalo odgovoriti vrlo konkretno. Gospodin ministar Šuker jedan je od onih koji je upravo uveo reda u vođenje državnih financija i zato mi je žao da je ova strelica uperena na njega osobno, jer u timu premijera Sanadera čiji je jedan od strateških ciljeva dovođenje državnih financija u red što znači poslovanje sa državnim novcem po zakonu u tom timu je za dobar rezultat i dobar uspjeh toga najzaslužniji definitivno ministar Šuker. Jer da vas podsjetim i zato me boli da je strelica uperena na njega osobno. Ministar Šuker je deficit državnog proračuna sa 6% sveo na 2%, naravno sa cijelom Vladom. Ali on je bio taj golgeter. Svi su igrali u tom timu, ali on je zabijao golove i on je primao najveće udarce na sebe zbog svih nepopularnih mjera koje je morao donositi. Ministar Šuker je ukinuo stotine računa na kojima se vodio novac državnog proračuna da bi mu se zameli tragovi. Ministar Šuker primio je i velika međunarodna priznanja za to sve. Ministar Šuker uspostavio je suradnju sa međunarodnim institucijama upravo da bi poboljšao poslovanje s državnim novcem. Ministar Šuker uveo je unutarnje revizije u ministarstva. Imali smo čast u ministarstvu zdravstva i ministarstvu poljoprivrede prije nekoliko godina biti istaknuti od Vijeća Europe kao uzor uvođenja ovakve interne kontrole za praćenje tijeka novca u ministarstvima. Ministar Šuker jedan je od najzaslužnijih što su upravo tako strogo vođene financije imale odličan rezultat i na ukupni razvoj gospodarstva, jer jedan od makro financijskih pokazatelja, budućnost jedne države je upravo strogost u vođenju državnoga nova i ministar Šuker je upravo jedan od tih što mi danas na tim prognostičkim tablicama stojimo bolje od bilo koje zemlje bivšeg socijalističkog lagera. Evo ja ću samo citirati posljednju tablicu i predviđanja bečkog Ekonomskog instituta koji sam u svom opisu kaže da je glavni kriterij procjena ljudi koji će voditi u to vrijeme državne financije. Prema Bečkom institutu 2010. godine Hrvatska će imati najnižu stopu inflacije od svih novoprimljenih članica Europske unije. Stopa inflacije Hrvatske će biti 3,5 i izrijekom kažu to je zato jer je Hrvatska dokazala kako zna kontrolirati vođenje državnih financija. U isto vrijeme dok ćemo mi po Bečkom institutu imati stopu inflacije 3 i pol, Litva će imati 10, Latvija 10, Estonija 7, a bruto nacionalni dohodak Hrvatske će biti u to vrijeme plus 5%, najviši od svih novoprimljenih članica Europske unije. Dakle biti će veći nego u Latviji, Rumunjskoj, Bugarskoj. Bit će veći od slovenskog porasta bruto nacionalnog dohotka, poljskog, mađarskog i češkog. Ovakve prognoze Bečkog instituta temelje se kako kažu ponavljam 3. puta prvenstveno na tome što je ova Vlada dokazala da može strogo kontrolirati pravilno trošenje državnog novca, a vođu navale u tom dijelu Sanaderovog tima igra upravo gospodin Šuker. I zato mi je žao da se on danas mora braniti ovdje od pitanja koja nisu pitanja iz njegove nadležnosti niti je on kriv ako su u tom području izbile neke i dogodile se neke nepravilnosti. Usporedbe radi mandata ministra Šukera i mandata njegovog prethodnika i njegovih prethodnika citirat ću samo dio državne revizije za 2002. godinu a koji se odnosi na Ministarstvo financija. Citiram: «2002. godina. Ministarstvo financija ne vodi evidenciju na stanju deviznih računa i prihoda od kamata koji se, prihod od kamata, ne knjiži nigdje.» 2002. Državna revizija. Od prve faze privatizacije HT-a nedostaje 13,9 milijuna kuna a od prodaje državnog zrakoplova 350 tisuća dolara. Nema evidencije prihoda od kamata na računa «Chas Manhatan Bank» 3,1 milijuna dolara kao ni kamata 298 tisuća EUR-a po jednome od više deviznih računa kod Reiffeisen banke. 2001. godina. Revizija, Državna revizija za Ministarstvo financija kaže: «Ministarstvo financija nije imalo ustrojenu knjigu javnoga duga. Nije imalo ustrojenu knjigu imovine. Ministarstvo financija nije evidentiralo niti sva devizna sredstva koja je uprihodovalo. 2001. Ministarstvo financija nije evidentiralo sve prihode od privatizacije za 2001. godinu. Nije zabilježeno ni vrijeme kada su ti prihodi ostvareni u ukupnom iznosu od 4 milijuna 300 tisuća kuna i tako dalje i tako dalje. To je stanje javnih financija prije ministra Šukera. A pogledajte posljednje izvješće Državne revizije u kojem naravno uvijek ima primjedbi jer se radi o ogromnom resoru i o velikom broju prihodovnih i rashodovnih stavki, nema niti jedne jedine primjedbe koja bi se odnosila na neracionalno poslovanje, na neevidenciju prihoda, na neevidenciju rashoda, na protuzakonito poslovanje državnim novcem. Ni jedne jedine takve primjedbe. Dakle upravo taj ministar koji je promijenio sliku vođenja javnih financija ovdje je na meti. Mislim da je krivo odabrana meta. Mislim da je krivo odapeta strelica. I mislim da gubimo vrijeme na nešto što ovdje riješiti ne možemo. Mislim da bi naš zaključak ovdje trebao biti da svaki odgovorni čelnik resora izvijesti o rezultatu trošenja poslovnih kartica. Da li je to u skladu sa ne samo zakonom nego i sa moralom političara. Ja često mećem moral ispred zakona jer u zakonu postoje rupe. U moralu nema rupa. Iznijet ću evo samo još jedan dokaz u prilog da većina političara savjesno troši novac. Pa dozvolite reći ću svoj vlastiti primjer jer za njega odgovaram. 10 godina sam bio ministar. Karticu sam upotrijebio 9 puta. Svaki puta kada sam morao prespavati u hotelu u inozemstvu jer drugačije ne možete platiti kartu. Nikada nisam naručio vozilo skuplje od gornje srednje klase. I nikada nisam ispunio do kraja onu rubriku reprezentacije resora za koji sam odgovarao. A u zadnjem mandatu potpredsjednika Vlade čak nisam stigao niti podignuti svoju poslovnu karticu jer sam obavljao godinu i pol tu dužnost i uspio sam je obaviti bez poslovne kartice plaćanjem računa unaprijed ili unatrag. Drugim riječima na taj način se ponaša velika većina političara i nemojmo mi sami bacati sjenu na nas. Ima dovoljno dušebrižnika koji to rade da bi nas ocrnili među našim biračima. Zaključno. Mislim da je ministar financija gospodin Šuker u svojih 5 godina obavljanja te sigurno najteže dužnosti u hrvatskim državnim resorima pokazao kako se dovode u red državne financije i zato će naš klub glasovati protiv ove interpelacije. Hvala.
Hvala. Imamo jedan ispravak. Gospodin Dragutin Lesar. Izvolite.
Ispravljam navod kolege Hebranga kako su u predmetnoj odluci nabrojeni službenici prvog i drugog ranga. Predmetna odluka nabraja dužnosnike prvog i drugog ranga a službenike spominje u kontekstu da posebnom odlukom i oni ostvaruju to pravo. A predmet mog pitanja bili su upravo i ti službenici ne samo dužnosnici.
Hvala. I završni osvrt gospodin Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, gospodine ministre. Prvo, u svojem odgovoru ministar Šuker je rekao da je optužen za kršenje zakona. Niti sam rekao niti napisao. Piše i govorio sam o kršenju Poslovnika Hrvatskog sabora jer nisam dobio odgovor. Ne zakona, Poslovnika Hrvatskog sabora. A pitanje odgovornosti za neusuglašene odluke unutar Vlade kada su financijske prirode u pitanju pretpostavljam da jeste primarno zadaća ministra financija. Nadalje rečeno je da ministar financija ne može znati koliko tko troši za što? Ali zašto me Vlada u svom odgovoru onda uputila da odgovor na svoje pitanje potražim u izvješću i izvršenju proračuna za 2007. godinu koje sastavlja Ministarstvo financija. Što je bilo pitanje? Da li postoji odluka? Ne. Ja nisam pitao da li postoji odluka. Ja sam rekao da odluka postoji. Doduše nije objavljena. Ja tad, u tom trenutku nisam mogao naći. Dakle ja nisam ustvrdio da Vlada odluku nema. Nego da ona postoji. Zašto odluka nije objavljena u Narodnim novinama? Zašto izmjena i dopuna odluke koja je najavljena nije objavljena u Narodnim novinama? Ako nije donijeta, zašto nije donijeta? To sam u svojem uvodu pitao. Ako državna revizija ne utvrdi bilo kakve protuzakonitosti tko onda ima pravo propitivati? Hrvatski sabor. Odnosno svaki zastupnik, pretpostavljam da ćete se samnom složiti ima pravo postavljati pitanja. Ali ja nisam ustvrdio niti u pitanju, niti u obrazloženju interpelacije bilo kakvu sumnju na protuzakonitost. Samo sam tražio podatke i ništa drugo. Dano je bezuvjetno mišljenje od strane državne revizije za Ministarstvo financija, to znam, i to mi je drago i to je dobro. Ali kakve sada to ima veze. Pa je li netko tražio bilo kakav podatak samo za Ministarstvo financija ili za ministra Šukera. Ja se toga ne sjećam. A to da je dato bezuvjetno mišljenje to je dobro. Ministarstvo financija nije računovodstvo i to je točno, ali ja sam se nadao da može prikupiti podatke ako saborski zastupnik traži. Upravo takve prirode koje jesu isključivo financijske prirode. Najavljeno je da ubuduće će izvješće biti na četvrtoj razini. Citiram što je rečeno. Spominjeni su Bruxelles i Washington, koji su davali ili odavali priznanje za sređenost financija. Ja moram onda podsjetiti ako ćemo u priznanjima da je recimo i Charli Chaplin dobio Oskara ali ne za sređivanje financija nego za glumu. I kakve sada to veze ima sa mojim pitanjem, ne razumijem. I ja nisam niti u Bruxellesu ni u Washingtonu i nisam propitivao sređenost financija, nisam propitivao odgovornost ministra financija nego sam tražio podatke i ništa više. A s obzirom da ih nisam dobio Poslovnik mi daje mogućnost da putem interpelacije propitujem zašto nisam dobio odgovor. I na kraju ministar Šuker nije mogao odoljeti da mi se ne obrati i spomene moju bivšu stranku. Valjda to u kontekstu moje suodgovornosti za nekoga što je nešto radio. Isto tako ministar Šuker je u tom kontekstu jučer ili prekjučer spominjao i proračunski nadzor jedne županije kao dokaz sumnje da je nešto mutno. Ali nije rekao kada je taj proračunski nadzor u toj županiji napravljen. Kako, koliko mjeseci on već ima rezultate proračunskog nadzora i nikada do sada to nije spominjao, sada ga je počeo spominjati, a prošlo je čini mi se 13 mjeseci od toga proračunskog nadzora. Sada je aktualan, do sada nije bio aktualan. Ako ćemo onda u političke razračune, ali ja sam nastojao to uopće ne spominjati, niti pak bilo što drugo propitivati. Kolega Kajin, u svom stilu vehementnom kao i uvijek je ustvrdio da i njega interesiraju recimo i podaci za državna poduzeća, pa bilo bi dobro da i kolega koji im postavi takva pitanja, mene isto takvi recimo podaci interesiraju, ali me smeta to da u ovom Saboru i u ovoj Državi ništa nije bitno što god netko drugi netko pita li predlaže osim što on smatra da je bitno. Sve druge stvari su u ovoj državi nebitne tako dugo dok ih bitnim ne proglasi kolega Kajin. Kolega Hebrang je rekao da ne razumije interpelaciju, ja sam i očekivao otprilike da on to neće razumijeti, ali i ustvrdio da bacamo ovakvim pitanjima crno svjetlo na političare. Meni se čini da crno svjetlo na političare bacamo odbijanjem davanja odgovora na ovakva pitanja. Posebice ako je sve zakonito i čisto. Kako pitanjem možemo bacati crno svjetlo koje se odnosi isključivo na podatke, bez insinuacija, bez tvrdnji ili politiziranja. Crno svjetlo se baca onda kada se na transparentno jasno i razumljivo pitanje odbija dati odgovor. To je otprilike poruka nemojte ništa pitati, jer ako vi nećete ništa pitati neće biti crnog svjetla bacanog na političare. I niti interpelacija niti pitanje nije bilo upućeno i nije upućeno protiv ministra Šukera, nego protiv ponašanja u smislu toga da se odgovor ne želi dati. Ali mi je veoma prihvatljiv koji je u ime kluba to iznio, njegov prijedlog a on je rekao da bi mi umjesto ovoga danas ovdje morali zaključiti da svaki korisnik državnog proračuna izvijesti o trošenju sredstava u svezi poslovnih kreditnih kartica. Pa to sam upravo i tražio, pa to i cijelo vrijeme želim, dakle, dobiti tu informaciju, ne mora nitko od njih doći ovamo nego samo dati odgovor od svih korisnika državnog proračuna čelnih ljudi da daju izvješće tko posjeduje poslovnu kreditnu karticu i koliko je novaca potrošeno uz konstataciju da nikakvi nepravilnosti nema. Ja taj prijedlog zaključka prihvaćam ako klub zastupnika ponudi u smislu da to umjesto prihvaćanje zaključaka iz teksta interpelacija se ovakav zaključak donese. I da je to napravljeno interpelacije ne bi ni bilo. I završno, i ponavljam. Hrvatska javnost ima pravo znati tko i koliko troši proračunske novce i na što. I na tome ću uvijek inzistirati. Imaju pravo znati koji državni dužnosnici, koji državni službenici koriste i u koje namjene i koliko su potrošili na kreditne kartice. Ali ispada iz pisanog odgovora Vlade i današnje rasprave da nitko u hrvatskoj Vladi ne zna niti tko ima poslovne kreditne kartice, niti tko od službenika ima poslovne kreditne kartice, niti koliko je potrošio, niti za koje namjene se one koriste. Tako da se može desiti da na teret državnog proračuna poslovne kreditne kartice koristi i profesor Baltazar, a možda i gospodin Zagorec u Austriji. I ovo na kraju je moje nastojanje i borba za principe, transparentnost javnih financija ali posebice poštivanje propisanog odnosa između Vlade i Sabora. Propustili bi ovaj put utvrditi bilo čiju odgovornost na neodgovaranje na zastupničko pitanje to vas čeka u budućnosti sve. I svaki puta svaki od vas kada ćete bilo kog ministra išta pitati morate računati na to ako ovaj puta podlegnete takvom stavu da odgovore nikad nećete dobiti ili ćete dobiti takve koje nećete razumjeti ili će vam se odgovarati ono što niste pitali. I završno. Hoće li Vlada Republike Hrvatske unatoč svega ipak dati te podatke hrvatskoj javnosti? O tome do sada riječi nije bilo. Hoće li bilo tko u ime Vlade Republike Hrvatske, ako to nije ministar financija onda neka premijer Sanader to napravi, dati podatke ne samo za 2007. nego redovito te podatke van upravo u cilju otklona svake sumnje da i u hrvatskoj izvršnog vlasti postoje osobe kao što je bila švedska članica Vlade koja je zloupotrijebila poslovne kreditne kartice. Samo očito za razliku između Hrvatske i Švedske, tamo se to sankcionira, a u Hrvatskoj se to proglašava zabranjenom temom nebitnom za funkcioniranje Parlamenta. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak, uvaženi zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolega Lesar je nekoliko stvari krivo rekao, ja ću ispraviti dvije najvažnije. Prvo rekao je da odbijanjem odgovora bacamo crno svjetlo na političare. Prvo, odgovor nije odbijen, on je dat. U odgovoru jasno piše tko kartice troši, troši onaj tko je obuhvaćen odlukom i da li je bilo nepravilnosti, nije, jer je Državna revizija tako rekla. Dakle ne bacamo crveno svjetlo ako ne dajemo odgovor, jer smo odgovor dali. Drugo što je netočno, kaže da sam predložio u ime kluba da uputimo isto pitanje drugim resorima. Ne, ja sam samo u ime kluba rekao, da ste htjeli znati istinu a ne politizirati onda bi uputili pitanje onima koji su odgovorni za to.
Zahvaljujem. I sada uvaženi Ivan Šuker, ministar financija u Vladi Republike Hrvatske. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo zastupnici. Ne jedanput sam bio u poziciji kao ministar financija da sam odgovore nadopunjavao nekoliko puta iz razloga što je područje koje Ministarstvo financija pokriva vrlo široko i možda nekada i sami zastupnici kada postave svoje pitanje očekuju da će dobiti nešto, međutim s obzirom i na analitičku razradu određenih podataka više puta vide da nisu dobili ono što su željeli pa ima nekoliko dodatnih upita i mislim da ni jedan zastupnik bez obzira da li iz oporbe, da li iz vladajuće se ne može potužiti da nije dobio podatak iz Ministarstva financija. Da li je on bio zadovoljan s njim i da li je taj njemu odgovor bio onakav kakav je on očekivao, to je drugi par cipela. Dakle mi iznosimo samo činjenice. Mi u Ministarstvu financija se ne možemo igrati, odgovarati ovako ili onako. Brojka je brojka i ona se kontrolira nekoliko puta. Tako i ovdje dame i gospodo ja ne mogu reći da, opet ponavljam, da i moji prethodnici iz koalicijske Vlade se nisu zalagali za to. Dakle jedne javne i transparentne javne financija iz razloga što će svima nama lakše biti živjeti ako budemo to tako imali. Dakle imate odredbu članka 112. Zakona o proračunu koji je donesen 2003. godine, a vidjeti ćete da je i u ovome novom zakonu … [[Ne razumije se.]] sa jasnim razradama. A zašto? Pa upravo ako spustite odgovornost trošenja sredstava na onaj tko je odgovoran za to, dakle ako ovaj Visoki dom usvoji proračun i ako jedno ministarstvo dobije toliko i toliko novaca, po tim pozicijama vidjeti ćete, ja ću sada citirati šest stavaka iz članka 112. Zakona o proračunu pa ćete vidjeti onda koje su odgovornosti. I odgovor moj i ovdje u ovom Visokom domu na Aktualnom prijepodnevu, a i svi odgovori poslije su išli temeljem članka 112. bez namjere da bilo kojega zastupnika i omalovažim i da ne pošaljem svoj odgovor. No ono što je logična stvar, kao što želimo da ministri predlože svoj program i da odgovaraju za izvršenje tog programa, dakle da Ministarstvo financija predloži Vladi toliko i toliko novaca i ako ovaj Visoki dom to usvoji onda je logična stvar da oni snose odgovornost. Pa rekao sam na početku da ja čim sam došao u svoje ministarstvo jedna od prvih stvari mi je bilo upravo da napišem i potpišem odluku koja upravo tretira ovo područje da tako kažem. Da se jasno zna tko ima prava na što. Zašto? Zato što je nekada javnosti daleko interesantnije da li je netko potrošio na telefon 200, 300 kuna više nego da li je netko na nekakvom projektu potrošio 10 ili 20 milijuna više. To je tako, živimo u takvom svijetu i to treba poštivati. Međutim, pogledajmo odredbe zakona koje mi donosimo. I druga stvar, i Državna revizija i proračunski nadzor i unutarnja kontrola i revizija koja je osnovana ne zbog toga da bi kontrolirala ministre nakon događaja nego da upozorava prije. Jer ako je nešto nepravilno napravljeno prije samog događaja vi to samo možete konstatirati, ali ne možete ispraviti. A smisao vođenja javnih financija i nas u Ministarstvu financija da preko takvih institucija pomognemo kolegama, jer gledajte ne može ako je netko liječnik, ako je netko profesor itd. pa ne može on znati o financijama sve. Dakle smisao tih institucija koje su osnovane u mandatu ove Vlade je bila upravo u tome smjeru, ne u nekom drugom smjeru. Neću reći da je sve idealno, ali kolega ako ćemo biti pošteni prije svega prema sebi kao političarima pa pogledajmo nalaze državne revizije prije 10 godina, pa pogledajmo nalaze danas, bez obzira kojoj političkoj opciji pripadali ne možemo reći da nije napravljen određeni iskorak i to je upravo ono što hrvatski građani očekuju od nas. Ako već moraju plaćati poreze da mi koji smo u poziciji da trošimo te novce, da vodimo brigu kako ćemo potrošiti te novce i to je smisao kako ja doživljavam vođenje i kako doživljavam svoje mjesto na poziciji ministra financija. Odgovor moj koji je išao je išao isključivo dame i gospodo da poštujem članak 112. kojega ste vi izglasali u ovom Visokom domu. Jer da sam dao bilo kakav drugi odgovor ja bih prekršio članak 112. jer u članku 112. se zna tko je odgovoran. Ja kao ministar financija ako ne pošaljem proračunski nadzor ne mogu vidjeti detalje troškova od onoga što je usvojio ovaj proračun. Dakle mislim da smo puno napravili u ustroju međunarodnih financija i meni je drago da gospodin Lesar jednu nagradu uspoređuje sa jednim vrhunskim majstorom u svom poslu. Ja mislim da je Charlie Chaplin bio genijalac, a ja ipak skromno mislim da nisam niti blizu toga, ali drago mi je da me usporedio. Al' to najbolje pokazuje i ovu raspravu da se našali malo na sve ovo skupa. No isto tako drago mi je i kad sam čuo raspravu predstavnika kluba SDP-a koji su načelno govorili o nekim stvarima. Tako bi možda govorio i klub HDZ-a da je bilo pitanje nekog ministra iz SDP-. Ali ono što je osobno dakle i na rad mog ministarstva nije bilo primjedbi, ja se iskreno govoreći zahvaljujem na tome klubu SDP-a i mislim da i komunikacija između kolega, između kluba SDP-a i Ministarstva financija prije svega što se tiče predpristupnih fondova treba biti jača i bolja. Zašto? I oprostite mi što koristim ovu priliku da to kažem. Iz jednostavnog razloga što svi trebamo koristiti službene dokumente. Mi ćemo, nismo mogli izići prije jer takav je dogovor sa predstavnicima Europske komisije, možda danas ili početkom sljedećeg tjedna, izići sa ocjenama Europske komisije što se tiče predpristupnih fondova i vidjet ćete da je slika sasvim drugačija. No, ono što bih želio reći, svaka izjava bilo kojega hrvatskog političara nekada ne koristi Republici Hrvatskoj, jer oni koji nas žele spriječit u nečemu mogu nas zaustaviti. Svaku informaciju koju bilo tko želi dobiti što se tiče predpristupnih fondova, vrlo rado ćemo dat u Ministarstvu financija iz jednostavnog razloga da svi zajedno bez obzira da li na lokalnoj, da li na državnoj razini dođemo u poziciju da povučemo daleko više onih novaca koje moramo povući, jer mislim da je to želja svih bez obzira na bilo koju političku opciju. Ali ako ćemo jedni druge optuživati, a istovremeno moramo utvrditi složili se mi s tim ili ne da nemamo administrativnih kapaciteta iz jednostavno što niti ljudi iz SDP-a niti iz HDZ-a niti oni koji nisu u nijednoj političkoj stranci, nisu se dosad imali prilike susresti s takvim poslovima. Zato je i osnovana agencija, zato i je zamoljena Europska komisija da nam da i određene treninge da efikasnost bude čim bolja i čim klasnija. Prema tome evo, oprostite mi na jednoj maloj digresiji na kraju, ali mislim da su predpristupni fondovi zajednička briga i HDZ-a i SDP- i ostalih političkih stranaka, ali ove su dvije najveće stranke s tim da je odgovornost HDZ-a daleko veća. I ako neke novce ne dobijemo nisu ih dobili niti građani koji su glasali za HDZ, niti građani koji su glasali za SDP, niti oni ostali koji glasuju za neke druge političke opcije ili nemaju političku opciju. Nije dobila Hrvatska, a ja mislim da je ipak nama svima prije svega Hrvatska na pameti. Evo ovo je jedna molba, bilo kakvu informaciju možete dobiti na kraju krajeva, a vidjeli ste i neki dan oko Zakona o proračunu da smo se vrlo, vrlo složili oko nekih stvari koje su bile nejasne. Evo. Svim klubovima hvala na raspravi i na sugestiju, a kolegi Lesaru, mislim da je dobio odgovor na pitanje. On je inzistirao na nekim stvarima, ali kažem u svakom slučaju hvala lijepa.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kad se steknu uvjeti za glasovanje. Još vas samo želim izvijestiti da ćemo danas raditi bez pauze kako bi to priveli što prije kraju.
Prelazimo na Interpelaciju o radu ministra financija ministra financija Ivana Šukera. Podnositelj: 34 zastupnika Hrvatskog sabora. Rasprava je zaključena. Vlada je predložila Hrvatskom saboru sljedeći zaključak. Odbija se Interpelacija o radu ministra financija Ivana Šukera. Dajem na glasovanje zaključak Vlade. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Dakle, Vlada je predložila odbija se interpelacija. Glasujemo o zaključku Vlade. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj zaključak prihvaćen je većinom glasova, 82 glasa za, jedan suzdržan i 48 protiv.
Prelazimo na točku 16. - Interpelacija o radu Vlade Republike Hrvatske na području opskrbe energentima, te u vezi s njihovim cijenama i utjecajem na gospodarstvo i životni standard građana Podnositelji: članovi Kluba zastupnika SDP-a. Zastupnici Hrvatskoga Sabora temeljem članka 190. Poslovnika Hrvatskoga sabora podnijeli su ovu interpelaciju. Prijedlog akta primili ste u pretince. Žele li se predstavnici predlagatelja očitovati? Da. Uvaženi zastupnik Zoran Milanović. Izvolite.
Poštovani kolegice i kolege, uvaženi Dome. Započet ću sa digresijom odnosno nije digresija jer nisam ni počeo govoriti pa ne može digresija, sa osvrtom na riječi uvaženog ministra Šukera. Dirljiv je poziv na nacionalno zajedništvo, još odzvanjaju neke takve situacije u našim ušima i uvijek se zalažemo za to, ali ne smijemo dobronamjernu i konstruktivnu kritiku lošeg rada u najboljem nacionalnom interesu prikazivati malte ne kao diverziju protiv interesa Republike Hrvatske. Jer ispada da riječi i kritike kompetentnih ljudi iz SDP-a i ostalih stranaka u opoziciji štete Hrvatskoj, da se govore neistine. Ili ljudi u Bruxellesu ne znaju što je stvarno stanje ili nemaju nikakav uvid u ono što se događa. Ne vjerujem da je to istina. Dakle, mi ćemo nastaviti biti konstruktivni, kritični, ne zato da podrivamo hrvatske interese jer to nismo nikada radili, upravo suprotno, nego zato da radimo ono što je posao opozicije u svakoj demokratskoj državi. I nemojte to krivo shvatiti. Pored toga stojimo na raspolaganju za stalnu suradnju. Ova interpelacija o radu Vlade i ulozi Vlade Republike Hrvatske na smanjenje utjecaja cijene energenata na životni standard može započeti na ovakav način. Prije jedno tjedan dana na jednom skupu socijalista u Ateni imao sam priliku razgovarati sa članom Europske komisije Laszlo Kovacsem, inače bivšim mađarskim premijerom, predsjednikom Socijalističke partije Mađarske. I usput sam on je rekao s obzirom da mu je to resor, da su mu financije resor, da je bio tog dana na, dan kasnije na početku zasjedanja Francuske u Parizu itd., itd. što Europska unija odnosno Europska komisija kao predlagatelj, kao čuvar ugovora, kao neka vrsta Vlade Europske unije namjerava učiniti u okviru svojih mogućnosti na zaštiti standarda stanovnika Europske unije kroz poreznu politiku. Stanovnika Europske unije koji su, znamo to dobro, nešto bogatiji od hrvatskog prosjeka. I tako jučer iz Europske komisije izlazi Prijedlog direktive o promjenama stopa poreza na dodanu vrijednost, sa prijedlogom cijelog niza stopa koje se smanjuju sa 10 na 5%, pa recimo dječja hrana i oprema i cijeli niz drugih usluga da bi se olakšao položaj siromašnih stanovnika Europske unije uslijed povećanja cijene energenata i poremećaja na svjetskom tržištu. Oni se događaju, pogađaju jake koji se s njime nose vidimo na kakav način. Pogađaju one koji nisu dovoljno jaki, a u te spadamo mi, a mi se s time nosimo na jedan drugi način. Dojam je i vjerujem da će i dojam biti ispravljen, ali imam pravo na pogrešan dojam da se stvari odvijaju stihijski, da nisu rezultat osmišljene politike, da smo upravo zbog toga tu gdje jesmo i da je previše toga u radu ove Vlade prepušteno inspiraciji pojedinih ljudi ili samo jednog čovjeka. Tako se država može voditi, ali to vodstvo ne ide puno dalje od inercije. Dakle, poštovane kolegice i kolege, uvaženi zastupnici. Cijene energenata u Hrvatskoj u odnosu na kupovnu moć stanovništva danas su među višima u Europi i apsolutno, a naročito relativno ako se uzme u obzir nizak prosjek plaće u Hrvatskoj. Benzin je dostigao cijenu od 10 kuna po litri, dizelsko gorivo također, električna energija poskupjela je 24% na jesen će poskupjeti plin itd. Sve u svemu tome zbog usklađenja hrvatskog zakonodavstva sa zakonodavstvom Europske unije, treba dodati i skore promjene poreznog sustava trošarina, vezano uz električnu energiju i uz plin, što može rezultirati samo daljnjim poskupljenjima. To se sve u programu Vlade Republike Hrvatske naziva vrlo jednostavnim nazivom, uvođenje tržišne cijene energenata. I to uvođenje tržišne cijene energenata nešto je što bi prema hrvatskoj Vladi, svi građani trebali shvatiti i prihvatiti, plaćajući visoke račune na struju, benzin, plin i druge energente. Međutim, tu se postavio jedan problem o kojem u ovoj interpelaciji želimo govoriti, a to je stvaran problem pada standarda i osiromašenja hrvatskih građana. I to je drage kolegice i kolege činjenica. To nije razlog za revoluciju, to nije razlog za dramu, ali to je činjenica. U Hrvatskoj se iz mjeseca u mjesec sve teže živi, a ovo je zemlja velikih potencijala, velike sjajne budućnosti, ako budemo dobro radili, ali možda se u tome razlikuje ljevica i desnica i u Hrvatskoj i u ostatku svijeta. Što desnica svoj patriotizam vidi kroz odavanje počasti prošlosti, a ljevica tome dodaje još i borbu za bolju budućnost i za pravednije društvo. Dakle, to da građani žive sve teže i teže je činjenica o tome želimo ovdje danas razgovarati. Netko će reći da jedva sastavljaju kraj sa krajem, ali da je udar cijena na standard ljudi sve veći i da je onaj najveći broj ljudi koji primaju nekakvu prosječnu plaću najpogođeniji tim poskupljenjima, to je također činjenica i za njih inflacija nije 6 ili 7% ili preko 6% koliko ono prema zadnjim istraživanjima u Hrvatskoj trenutno jest, nego je veća. Ponovili smo to stotinu puta. Ono što poskupljuje najviše pogađa one koji zarađuju najmanje. U njihovoj strukturi troškova, njihovoj košarici cijena energenata i hrane zauzimaju ne 6%, nego 40, 50% i to je ključni problem. I kada se tako gleda statistički prosječna plaća u Hrvatskoj je skoro 5 tisuća kuna, ali plaća koju prima najveći broj ljudi medium salary, da se poslužim tim terminom je 3 tisuće kuna. To prima najveći broj ljudi. Za njih je inflacija puno veća ili je to dvije i devetsto ili tri i petsto, tu velike razlike nema. Nedavno objavljena istraživanja govore da je gotovo petina hrvatskih građana u ovoj godini već osjetila bitno pogoršanje financijske situacije vlastitog kućanstva. Više od trećine građana tvrdi kako im je financijska situacija iz mjeseca u mjesec lošija, a pad standarda najviše se osjeti na svakodnevnoj potrošnji. Nadalje, u isto istraživanju dodaje se i to da će u nastavku godine tri četvrtine građana sve zarađeno potrošiti za dnevne potrebe. Ta na žalost slika Hrvatske kakvu se crta pod mandatom ove Vlade. Ta je slika realnost koja se ne može uljepšati verbalnim egzibicijama Vlade, predsjednika Vlade i njegovih ministara i željom da se stvari s kojima se trebamo i možemo nositi zajednički rješavaju, a ne da se stvara iluzija da problema nema. To je realnost koja zahtjeva aktivnost Vlade, realnost koja zahtjeva konkretne poteze ove Vlade. Manje ad hoc mjere, više politike, više osmišljene programa djelovanja, manje gašenje požara, više prevencije. I koliko god se trudili prikazati realnost drugačijom, činjenice su ove. U zadnja četiri mjeseca ove godine cijene hrane porasle su za 11%, a službena inflacija dosegla je preko 6%. To baš nije u korelaciji sa prognozama Bečkog instituta. I to je najveća stopa inflacije u Hrvatskoj zadnjih 8 godina. Na žalost sa ovakvom Vladom bez gospodarskog programa, odnosno bez jasnog programa, jer program formalno postoji, bez jasnog programa i volje da se on provodi, već od jučer, daljnji rast inflacije izgleda kao realnost. Tome u prilog ide i usvojeni rebalans državnog proračuna koji umjesto da racionalizira, obuzdava i smanji, još dodatno povećava državnu potrošnju što je u direktnoj vezi sa našim problemima. To donekle podsjeća i na neke situacije koje smo imali krajem devedesetih godina. Mada slažemo se danas je konjunktura bolja, kao posljedica nekih vanjskih faktora, danas su i državne financije zahvaljujući radu nekoliko konsekutivnih vlada drugačije, neću reći bolje, ali drugačije u skladu sa nekim drugim standardima, ali je činjenica da je rast državnog proračuna centraliziranog novca kojim raspolaže Zagreb, a nedovoljno općine, gradovi i županije jedan od glavnih hrvatskih problema. I da u tome trebamo tražiti uzroke onoga što nam se događa i da u zdravim ekonomijama, rast proračuna jest i mora biti prema svim teorijama javne potrošnje i ekonomije u 20. stoljeću vezan uz povećanje produktivnosti i realan gospodarski rast. To u Hrvatskoj nije slučaj, odnosno to se previše ignorira i Hrvatska država je preskupa i zadnje stvari koje se događaju nas ne miču sa toga pravca. Sada je cijena i benzina i dizela koji koristi većina gospodarskih vozila 10 kuna. Od kako je HDZ preuzeo vlast i najveći dio odgovornosti za pravac kojim Hrvatska ide, eurosuper 95 je poskupio za 50%, dizel je od 2003. poskupio za 80%, a plavi dizel za čak 140%. Početkom ove godine cijena bezolovnog benzina i eurosuper bila je ispod 8 kuna, sada je skuplji za 20%, eurodizel za 25%. Svaki tjedan građani sa strepnjom iščekuju nove informacije iz INA-e. Kontrola nikakva. Građani sa strepnjom, ali Vlada i gospodin Sanader bez strepnje. Njih to očito previše ne zabrinjava. Na nedavnoj raspravi o rebalansu državnog proračuna premijer je poručio građanima da ne brinu, jer nije bolje niti u drugim zemljama, zaboravljajući da su u drugim zemljama ili plaće znatno više ili se provode aktivne mjere porezne politike o kojima sam govorio na početku ovog izlaganja. Europska komisija ih predlaže. Stvara novi okvir i donijela je direktivu pod točnim brojem. To treba pogledati. To se dogodilo jučer. Odlukom Vlade cijena struje povećana je za 24%, najavljivalo se da su zahtjevi bili i 50% pa se utvrdilo da nisu nikada bili 50% da bi se valjda ljudi smirili, s tim da je vrlo malo onih koji poskupljenje neće osjetiti jer troše manje od 2 tisuće kilovat sati godišnje. Opet jedna mjera koja je očito donesena naprečac, možda sa najboljim namjerama, možda zaista sa željom da se nekome pomogne jer ne vjerujem da je donesen s željom da se nekome odmogne, da se odmogne cijeloj kategoriji ljudi, ali ubiti očito inspiracijom samo jedne osobe. Ovih dana građanima pristižu obavijesti o poskupljenju i o razredu potrošnje u kojem se nalaze u odnosu na to poskupljenje. Ako su neki i povjerovali kada je sa sjednice Vlade poručivano da 50% građana neće osjetiti poskupljenje struje, ovih dana će očito slijediti otrežnjenje, a hladan tuš tek slijedi kad krenu pristizati računi s novim ciframa i po novom obračunu. Poskupljenje će izbjeći samo ljudi kojih cijeli dan nema kod kuće pa niti ne troše struju, a najviše će platiti višečlane obitelji koje godišnje u velikoj većini troše iznad 3 tisuće kilovat sati. Draga gospodo, ovo je bilo potpuno nepotrebno i nadam se da ćete shvatiti promašenost te mjere, nedorađenost, nepromišljenost. Dakle, najviše će plaćati oni koji su i sada najugroženiji. Vlada će ovom, po našem sudu potpuno pogrešnom mjerom pokazati kako nema socijalne osjetljivosti i kako ne zna ili ne želi zaštititi one koji su najsiromašniji i koji žive isključivo od svoga rada. S druge strane, jedna još važna, jednako važna, dalekosežna mjera i problem je energetski sustav koji je u potpunosti zapušten, a znamo što energija, ma ne samo što znači danas i što se priča da će značiti u budućnosti i što je oduvijek značila i koliko je važna za ono što nazivamo suverenitetom i u čiju zaštitu se stalno zaklinjemo, ali ne poduzimamo dovoljno. U slučaju energetike skoro ništa, jer je on u potpunosti zapušten, infrastruktura neadekvatna, u nju se vrlo malo ili ništa ne ulaže godinama i upravo bi to trebalo biti strateško opredjeljenje Republike Hrvatske kao što je to strateško opredjeljenje većine zemalja koje se smještaju u razvijen svijet kojem težimo. Hrvatska Vlada nije našla način da neutralizira ili bar ublaži šokove uzrokovane porastom cijena energije dok po pitanju međunarodne razmjene stojimo najlošije od 1999. godine. U Hrvatskoj je posebno zabrinjavajući nedostatak proizvodnih kapaciteta i sve veća ovisnost o uvozu primarnih energenata, nafte i plina. Mislimo da je to svakome jasno. Kada Vlada po ovim pitanjima ne čini dovoljno, iako tvrtke iz područja energetike ostvaruju značajne prihode i značajan profit. Kada smo u ovom Domu još u travnju, znači prije gotovo 3 mjeseca predložili ovu interpelaciju kako bismo otvorili raspravu o tome da je Hrvatskoj potrebna energetska strategija, onda smo iz kluba HDZ-a čuli da predlažemo nevažne teme kako bismo opstruirali donošenje europskih zakona. Nedostatak energetske strategije plaćaju građani vrlo visokom cijenom struje, nafte, plina i naravno padom standarda. Onaj tko smatra da je standard građana i njihov sve teži život sporedna tema, taj samo pokazuje koliko mu je stalno do građana. Svako odgađanje ove prevažne teme odgađa i rješavanje ovog važnog pitanja, a time produžava problem s kojim se moramo suočiti. No, čini se da Vlada ovo namjerno odgađa jer ona rješenja nema kao što nema rješenje za neka druga važna pitanja. 24. travnja predsjednik Vlade je na sastanku povjerenstva za praćenje cijena izjavio: "Najvažnije je da ljudi budu siti, a cijene energenata dostupne svima." Ljudi u Hrvatskoj odavno nisu doslovno gladni i u sve manjem broju država svijeta su doslovno gladni, ali cijene energenata nisu dostupne. Međutim, pokazuje se da HDZ-ova Vlada ni tu ne radi dovoljno i s obzirom na sve navedeno Klub zastupnika SDP-a predlaže Hrvatskom saboru da po završenoj raspravi donese sljedeće zaključke. Prvo, zadužuje se Vlada Republike Hrvatske da koristi mogućnost primjene plivajuće trošarine i štiti cijenu euro dizela na razini od 8 kuna po litri. Drugo, zadužuje se Vlada Republike Hrvatske da izradi i Hrvatskom saboru dostavi na raspravu i prihvaćanje sljedeće: izmjene i dopune Zakona o porezu na dodanu vrijednost na način da se porez na dodanu vrijednost energenata obračunava na nabavnu cijenu, a ne na trošarine. Izmjene Zakona o potporama u poljoprivredi uzimati će i u obzir drastično povećanje reprodukcijskog materijala i energenata na način da poveća subvencije poljoprivrednih proizvoda. Program državne pomoći za socijalno ugrožene kategorije stanovništva za podmirenje dijela troškova energije. Analizu poreznog opterećenja cijene rada uključujući i doprinose i mjere za njezine rasterećenje te potrebne izmjene zakona. Program dostupnosti svih energenata na cjelokupnom teritoriju Republike Hrvatske po istim ili sličnim uvjetima. Program postupnog uvođenja tržišnih cijena za električnu energiju i prirodni plin. I zadnje, ali ne najmanje važno, program razvoja energetskih kapaciteta u Hrvatskoj. Sve zastupnike, a pogotovo zastupnike vladajuće koalicije, zastupnike HSS-a, HSLS-a, HSU-a i druge pozivamo da u interesu svih građana Republike Hrvatske podupru ove zaključke i na taj način doprinesu rješavanju ovog jako važnog pitanja. Prije dva dana smo gotovo jednoglasno donijeli Zakon protiv diskriminacije. Ovo je prilika da prihvaćanjem ovog našeg prijedloga zajednički pokažemo da nam je stalo do toga da ne diskriminiramo, nego da zaštitimo one najpotrebitije u našem društvu koje najviše pogađa lanac poskupljenja koji uzrokuje sada već kontinuirani rast cijene energenata. Dakle, ovime mi pozivamo na nešto što vidimo kao nacionalno i društveno zajedništvo kao rad u interesu onih kojima najviše treba, kao socijalnu osjetljivost što koliko god mi jedni i drugi govorili o tome jest u programu obiju stranaka i vjerujemo da je to u programu obiju stranaka sa razlogom. Poštovane kolegice i kolege, hvala vam.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Hvala lijepa. Pa kolega je netočno rekao da se radi o dobronamjernoj politici lošega rada. Radi se o ne dobronamjernoj kritici dobroga rada, a to se zove politiziranje dobrim rezultatima. Isto tako je netočno rekao da bečki institut nije u pravu kada govori o inflaciji u Hrvatskoj. Bečki institut kolega jest u pravu jer on kaže da će 2008. godine inflacija u Hrvatskoj biti 5,5%, a to je znatno manje nego u Češkoj, Mađarskoj, Poljskoj, Sloveniji, Bugarskoj, Rumunjskoj, Estoniji, Litvi itd. Treći netočan navod, rebalansom državnog proračuna povećani su državni troškovi. Ne. U rebalansu smo odredili 600 milijuna kuna upravo za poboljšanje standarda najsiromašnijih slojeva kroz subvencije, 1,4 milijarde kuna za zdravstvo, opet za poboljšanje zdravlja ljudi, najveće poticaje u gospodarstvu itd. Dakle, ne radi se o povećanju državnih troškova nego povećanju standarda i poticaju gospodarstva. I zadnji netočan navod kojeg stignem reći od kad je HDZ na vlasti cijena goriva poskupila je nekoliko puta. Ne od kad je HDZ na vlasti nego od kad je cijena na svjetskom tržištu porasla sa 40 na 140 dolara barel, a za to nije kriva HDZ-ova Vlada u Hrvatskoj, za to su krive zemlje proizvođača, tamo HDZ još nije na vlasti.
Zahvaljujem. Želi li predstavnik Vlade dodatno obrazloži svoje izvješće? Da. Uvaženi Ivan Šuker ministar financija u Vladi Republike Hrvatske. Izvolite.
Dame i gospodo zastupnici. Vrlo pažljivo sam saslušao što je gospodin Milanović u ime kluba SDP-a rekao. I odmah ću reći nešto što govorim već nekoliko mjeseci što se tiče osnovice za izračun PDV-a. Pa gospodo, pročitajte si direktive Europske unije. Pročitajte si direktive Europske unije. Kako očekujete da osnovica za obračun PDV-a bude kontra onoga što je propisano tim direktivama. Taj zakon ne može proći u Bruxellesu. Pa nemojmo se stalno radi političkih dopadanja igrati sa nekim stvarima koje nisu utemeljene na zakonodavstvu gdje mi želimo otići. Tamo je jasno rečeno što je osnovica za obračun PDV-a. Ja sam to rekao nekoliko puta, međutim iz kluba SDP-a se kontinuirano to ponavlja. Ja nemam ništa protiv toga, to je vaše političko pravo ali dozvolite mi da je meni kao predstavniku Vlade ovdje pred hrvatskom javnosti, pred ovim Visokim domom kažem to. Dakle, točno je propisano što je osnovica za obračun PDV-a i ne može nitko drugi to drugačije raditi a tu je jasno kaže da se uključuje unutra sve osim poreza. Dakle, i trošarine, i carina i sve ostalo. Također, reći ovako u ovom Visokom domu da zemlje Europske unije predlažu smanjenje PDV-a to je naprosto samo prijedlog. U onom trenutku kad oni dođu do toga onda ćete vidjeti da li će ova Vlada reagirati ili neće reagirati ali istovremeno ste zaboravili reći nešto drugo, da Hrvatska na osnovne živežne namirnice ima nultu stopu PDV-a što nema niti jedna članica Europske unije. Isto tako, znate s obzirom da imate svoje predstavnike u Nacionalnom odboru da u ovom trenutku itekako bijemo bitku u pregovaračkim stajalištima kad su porezi u pitanju da ta nulta stopa PDV-a ostane još nekoliko godina. Ali smo isto tako rekli ukoliko se ta nulta stopa PDV-a bude morala dići na minimalno 5% koliko je propisano direktivama Europske unije da stopa PDV-a ne može biti manja da će Vlada ponuditi kontra mjere da se to ublaži. To je isto tako jasno rečeno. Reći u trenutku kad je cijena dizela 9 kuna i 80, da se sa trošarinama drži cijena dizela na 8 kuna oprostite mi na izrazu gospodine Milanoviću i klubu SDP-a je elementarno nepoznavanje hrvatskih zakona. Trošarina na dizel gorivo je jednu kunu. Prema tome, kako ukidanjem trošarina dovesti gorivo na cijenu od 8 kuna. Trošarina je jednu kunu. A još imate kunu i 20 na autoceste. To je bio zajednički tu u Saboru kad smo raspravljali da su to sredstva iz kojih će se graditi hrvatske auto-ceste i održavati ceste. Bio je klub prijedloga SDP-a prije i to slušam svaki puta kad donosimo proračun da treba uvesti 60 lipa trošarina na izgradnju željeznica. Sad se postavlja jedno elementarno pitanje. Da je to uvedeno pa kolike bi bile onda trošarine danas i kolika bi bila cijena goriva danas. Ali isto tako, dame i gospodo nemojte zaboraviti da su Hrvatske auto-ceste i Hrvatske ceste temeljem odluke Vlade Republike Hrvatske da im pripada po 60 lipa trošarina temeljem toga potpisale međunarodne financijske ugovore oko zaduživanja. Vi ne možete promijeniti kondicije ugovora kad se vi sjetite jer sad reći tim bankama da Hrvatska ukida 60 lipa za Hrvatske auto-ceste i da nema nadomjestka na to vi kršite osnovne kondicije jednog financijskog ugovora. Da li ćemo se dovesti do toga da nam financijski svijet kaže da smo nepouzdani, da ne izvršavamo svoje obaveze kako treba? No, to su samo neke stvari što se tiče poreza. Da sam ovdje danas čuo ijedan konkretan prijedlog od strane kluba SDP-a da treba nešto napraviti ali ne samo da treba nešto napraviti nego da se kaže koliko to košta i iz kojih sredstava će se to podmiriti ja bih skinuo kapu. Međutim, nabrojiti zaključke i ne reći koliko to košta i ne reći iz kojih sredstava će se to podmiriti ja ne vidim kako bi se sastavio proračun, osobito proračun kao što je hrvatski gdje 72% proračuna, 73 kako koje godine unaprijed praktički zadan. To su troškovi mirovina, to su troškovi plaća i to su troškovi zdravstva. Dakle, već imate 72% proračuna zadano. Da li je to poruka hrvatskim građanima morat ćemo vam uvesti nove poreze ili ćemo morati povisiti deficit. Deficit košta. Svi deficiti Republike Hrvatske, dakle manjak u proračunu u svim prethodnim godinama u ovoj godini koštaju 5 milijardi kuna. Toliko su troškovi kamata koje plaćamo u konačnici svi mi. Isto tako, reći da je cijena goriva za vrijeme HDZ-ove Vlade otišla toliko i toliko a ne reći kolika je cijena barela bila u tom trenutku, kolika je cijena danas onda ćete reći da je to samo hrvatski problem, da to nije jedan globalni problem. Jer gledajte, početkom 2004. ili krajem 2003. cijena barela je bila negdje oko 36 dolara. Danas je ona 148 dolara. Cijena supera je bila nekakvih 6 kuna 45, 6 kuna 50 a danas je 9 kuna i još nešto. Da li je srazmjer tu između sirovina i ovoga. Također, kad govorimo o tekuću računu platne bilance ajmo ga malo analitički raščlaniti, ajmo vidjeti prije tri ili četiri godine, ili pet godina koliko je u deficitu tekuće platne bilance bio uvoz energije, zapravo u ukupnom uvozu koliko je bio uvoz energije a koliki je danas uvoz energije. Hrvatska ne troši tisuću barela nafte, Hrvatska troši na desetine, stotine milijuna barela nafte. I dodajte tu samo ovo povećanje od nekoliko desetaka dolara pa ćete vidjeti koliko tu teče. S tim nemojte misliti da na bilo koji način želim opravdati situaciju pokrivenost izvoza uvozom. Govoriti o tome da ova mjera koja je predložena za električnu energiju je ovakva ili onakva, ja bih volio reći, volio bih čuti koji je to, koja je to referentna veličina temeljem koje bi se davala nekakva socijalna pomoć građanima? Jedino što stvarno u ovom trenutku imamo imamo potrošnju s tim da, ja sam to rekao i prilikom rebalansa proračuna i ponovit ću opet to ovdje. Ako temeljem analiza nakon prvog ili drugog mjeseca se pokaže da onih 900 i toliko tisuća brojila ili nekakvih 47% je puno i vikendice i svega toga skupa, da je tu malo građana … [[Govornik se ne razumije.]] pa nije to 2 tisuće, 2 tisuće 500 sveto pismo pa da se ne može mijenjati. Ono se vrlo lako promijeni. Međutim ima nešto što nažalost svi mi u prethodnim godinama nismo uspjeli napraviti iz razno raznih političkih razloga i zato kažem ova Vlada je imala političku snagu da donese takav zakon a to je osobni identifikacijski broj. Mi da njega danas imamo mi bi bez problema mogli predložiti bilo koju socijalnu mjeru jer bi imali jasan pokazatelj da li netko ovako, netko onako. Jer gledajte iza plaće od dvije ili tri tisuće kuna može se sakrivati netko tko doma ima veliko poljoprivredno gospodarstvo koje je na vlasništvu njegovih roditelja. Ali žive u zajedničkom domaćinstvu. I to je nešto što smo raspravljali sa socijalnim partnerima i status toga domaćinstva da se gleda kompletan prihod ljudi koji žive zajedno. Dakle vođenje socijalne politike nije jednostavno jer to nije izmišljotina nas u Hrvatskoj nego to nešto i što razgovaramo sa međunarodnim stručnjacima koji u tom imaju daleko više iskustva od nas. Ali ponavljam osobni identifikacijski broj je nešto što će nam donijeti bolje. Cijena benzina definitivno u Hrvatskoj nije najviša, nije najniža. Ali ne možemo reći da cijena električne energije u Hrvatskoj nije najniža od svih zemalja. Daleko, daleko najniža. Cijena električne energije. No također kad govorimo o socijalnoj osjetljivosti. Ja ne bih opet se htio vraćati na period od prije 6, 7 ili 8 godina kad su kresana razno razna socijalna prava. Pa čak i kad je sporazumom sa MMF-om potpisano da svim zaposlenicima u državnoj upravi će pasti plaća 10%, da neće dobiti božićnice, da neće dobiti regres i na ime toga smo morali isplatiti preko milijardu i pol sudskih troškova. Međutim gledajte kao što je danas jedna globalna kriza tako i u tom trenutku ja imam puno razumijevanje za Vladu. Jednostavno se nije moglo dogovoriti nekakav sporazum ako se to ne stavi unutra. Dakle ta Vlada je bila dovedena pred zid da može temeljem određenih dokumenata i Međunarodnoj zajednici poručiti evo vidite, mi ćemo to napraviti. Možda je to u tom trenutku bio bolan, možda i bolniji korak nego što je ovo danas globalna kriza. Reći da ova Vlada nema nikakvu strategiju a mi paralelno s tim osiguramo 600 milijuna u državnom proračunu upravo za te intervencije. Ministarstvo poljoprivrede zagarantira ribarima i poljoprivrednicima cijenu plavog Disela na 5 kuna. Ostatak će se pokriti subvencijom iz proračuna. Ministarstvo mora, turizma i prometa i razvitka malim brodarima osigura također cijenu Disela na 5 kuna onda ne možete reći da se u određenim granama ne djeluje. Govoriti o tome danas bit će cijena plina, što ćete napraviti? Ono što smo rekli da ćemo napraviti da ćemo osigurati 600 milijuna u proračunu to smo napravili. Iako vi niste glasali za taj proračun. Kad dođe povećanje cijene plina onda ćete vidjeti koja je reakcija. Bitno je da imate novce jer ako nemate novce ne možete napraviti ništa. Ja neću reći da je to dovoljno ali isto tako trebamo gledati kolike su fiskalne mogućnosti hrvatskog građana i hrvatskog gospodarstva. Hoćemo opet skočiti na deficit od 7,8%? Hoćemo poslati poruku svim međunarodnim financijskim institucijama koje nas sad hvale za vođenje financijske politike, za vođenje ekonomske politike. Ljudi mi nismo u stanju. Mi moramo potrošiti to i to. Jer gledajte sve to košta. I ako hoćete nešto platiti i ako nešto predlažete napišite koliko to košta. I recite otkud ćete to platiti? Da ste u našoj poziciji. Mi smo rekli svoje. Mi smo rebalansom proračuna jasno rekli. 600 milijuna za ovo. 200 milijuna poticaja. Ne možete reći da 140 milijuna drvnoj, tekstilnoj i kožarskoj industriji nije pomoć toj grani. Ne možete reći da povećanje minimalne plaće nije nešto što pomaže. Ne možete tvrditi da ako vi predložite u zakonu povećanje neoporezivog dijela na 1900 kuna da je to strašan socijalni potez, a istovremeno kad mi predložimo 1800 kuna onda to ništa ne vrijedi. Također nešto oko stalne priče o centralizaciji i decentralizaciji. U ovom trenutku jedini porezni prihod koji je vezan na regiju, koji je vezan na mjesto stanovanja onih koji ga plaćaju je porez na dohodak. U ovom trenutku kompletan taj prihod pripada jedinicama lokalne samouprave. Hoćemo dio poreza na dobit, hoćemo dio PDV-a dati jedinicama lokalne samouprave? Ajmo reći: pozicija je ta. Ali kome ćemo uzeti te novce da bi preusmjerili jedinicama lokalne samouprave. A da li se pitamo da li jedinice lokalne samouprave naplaćuju svoje prihode koje mogu naplatiti. Nemojte više pričati priču o porezu na kapitalnu dobit. Koji porez bi sad platili vlasnici dionica čije su dionice pale 40, 50%. Nemojte se zavaravati da jedna transakcija ovakva ili onakva da će se više u Hrvatskoj ponoviti. Prema tome nitko nikad nije izračunao koji bi prihod bio s toga osnova? Ali gledajte gospodo draga bez povećanja porezne … [[Govornik se ne razumije.]] sa smanjenjem stope PDV-a 10% za turizam, sa povećanjem neoporezivog dijela, sa razno raznim olakšicama poreza na dobit kao poticaj ulaganja mi smo povećali proračun sa 80 na 120 milijardi kuna. I ako ove godine pokušate naći izliku za nešto što je rad tisuće ljudi prije svega u Poreznoj i Carinskoj upravi i kolega u Državnom inspektoratu jer to je rezultat njihovog rada jer smo postavili drugačiji koncept funkcioniranja. U onom trenutku kad je u Zagrebu jasno rečeno da se posebno prati 200 najvećih poreznih obveznika, u Osijeku, Splitu i Rijeci rezultat se vidi. Jer jedan veliki više može utajiti nego na desetine tisuće male na kojima se prije jašilo. Dakle rezultat toga. Ne možemo pobjeći od toga da nemamo sive ekonomije. Imale su je sve zemlje koje su ušle u Europsku uniju. Ne možete reći da Slovenija, Češka, Slovačka, Poljska, Mađarska, Litva, Estonija nisu korigirale iznos svog bruto domaćeg proizvoda za udio sive ekonomije. Ne možete to reći. To su napravile. Mi kad to napravimo vidjet ćete da će određeni makroekonomski pokazatelji u Hrvatskoj izgledati drugačije. Ili nešto drugo. Nama su prije dvije ili tri godine nudili kao uzor Litvu i Estoniju. Morate ovako, morate onako. Pogledajte danas kad se govori o vanjskoj ranjivosti, kad se govori o inflaciji i nekim drugim stvarima da su Litva i Estonija na začelju. A zašto? Zato što nisu vodili jednu kontinuiranu politiku. I možemo mi se danas prepucavati kako god hoćemo, međutim vrhunska institucija zajednice u koju mi želimo ući, EUROSTAT nam je rekao jasno koliki je Hrvatski deficit. To je dokaz da smo zaveli reda, da smo s jedne strane reformalno smanjili određenu potrošnju, a da smo isto tako s druge strane borbom protiv sive ekonomije dio novaca koji je prije odlazio u privatne džepove usmjerili državni proračun. Dakle, donosi što je Vlada napravila. Govorite o razvoju energije. Kolega Linić i ja se možemo prepucavati do besvijesti tko je kad trebao napraviti rafineriju, modernizaciju rafinerije Siska i Rijeke i može on mene uvjeravati koliko hoće i ja njega, međutim nažalost i jedan i drugi danas imamo isti rezultat, da modernizacija nije završena. Daj Bože da je mogla krenuti 2001. kad je to krenulo, danas bi imalo možda situaciju da nam cijena goriva ne bi bila ovakva jer danas najveći zlatni rudnici u svijetu su moderne rafinerije jer je potražnja takva kakva je. Ulagati u tu energiju? Ok. Kako? Na koji model, na koji način? Sama naznaka bilo nečega dočeka se na nož. Velite nije se radila infrastruktura. Ne možete reći da ste vi napravili plinovod od Fažane do Karlovca i da ste ga preusmjerili prema Splitu i da ste spojili plinovod od Lučkog prema Ivanjoj Rijeci. To ne možete reći. To je napravljeno za vrijeme ove Vlade. Dakle svjesni činjenice da ne želimo da plin koji se vadi u našem Jadranu ide preko Rijeke i Slovenije i dolazi u Hrvatsku, na takav način povećavamo troškove, napravili smo ovaj plinovod sa krajnjim ciljem da on dođe do Splita. Naravno, recimo ovih dana, prije mjesec dana su Split i Zagreb potpisali jedan zajednički ugovor oko osnivanja zajedničke tvrtke za plinifikaciju Splita i šire regije. Pa ne možete reći da to nema nikakve veze sa energijom. Ako jedan energent koji je u ovom trenutku number 1 u svijetu dovede u poziciju da ga koristi 80, 90% hrvatskih građana ili kažete da nema nikakvog energetskog ulaganja, a to naprosto ne možete reći. Zaboravili ste da smo jedina zemlja s područja bivše Jugoslavije koja je završila sporazum sa Rusijom oko onog kliničkog duga bivše Jugoslavije i bivšeg SSSR-a i da između ostaloga i tamo dogovoren dva energetska objekta. Jedan je plinovod do hrvatske granice, a drugi je oprema za jednu termoelektranu. Ma ne možete isto tako reći da ni to nije ništa. To je 105 milijuna dolara samo ta termoelektrana. Ja se sjećam najava prije. Cijena hrane i visina plaća. Visina plaća je rezultat rada. Svaki rast plaće iznad toga je po svim ekonomskim teorijama najveći generator inflacije. To svi ekonomisti kažu. Ali gledajte, sad plaće rastu. Mi smo recimo ove godine državnoj upravi osigurali, i prošloj i ovoj sljedeće godine rast plaća 6%, dobiti će regres, dobiti će božićnice i sve. I mi ne brinemo o standardu, neka Vlada smanji od 10 do 40% mojim carinicima i poreznicima 40% plaće i oni su socijalno osjetljivi. Meni tu nešto jednostavno ne štima. No, da više ne uspoređujem neke stvari mislim da smo svi svjesni činjenice da je ovo sve skupa što se događa na udar hrvatskih građana. Međutim ja, i dok sam bio oporbeni zastupnik nikada nisam kritizirao da nisam predložio što treba napraviti i koliko to košta. I da ova interpelacija ima takve pokazatelje, onda bih se ja potrudio temeljem takvih pokazatelja napraviti proračun Republike Hrvatske pa bi vidjeli to da li je novo porezno opterećenje građana, dakle vi sa ovom interpelacijom ili predlažete deficit od 7, 8% ili predlažete novo opterećenje hrvatskih građana, ali dame i gospodo HDZ to ne može prihvatiti. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda, uvažena zastupnica Dragica Zgrebec. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Netočno je da Hrvatska nema, nije među zemljama s najvišom cijenom benzina jer u njezinom okruženju 12 država ima nižu cijenu benzina. Netočno je da je mjera koju predlaže Vlada, odnosno koja ide u primjenu oko električne energije kao socijalna, reći ću na osobnom primjeru. Jučer sam dobila pismo, odnosno obavijest Elektre da sam u onoj skupini kojoj neće niti za jednu lipu se porasti cijena električne energije jer sam povremenu u Zagrebu. Vjerojatno će me to dočekati u Čakovcu. Sigurno da saborskoj zastupniku ili saborskoj zastupnici ne treba takva socijalna mjera i treća stvar da ne bi bilo efekata od poreza na kapitalnu dobit zbog dionica, ali bi u ovoj godini se ubrao porez na dividendu. Hrvatske tvrtke isplaćuju u ovoj godini 4 milijarde i 600 milijuna kuna dividende na koju neće platiti ni lipu poreza.
Zahvaljujem. Prelazimo na raspravu po klubovima i prvi je klub Hrvatske demokratske zajednice, uvaženi zastupnik Goran Marić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine ministre, cijenjeni kolegice i kolege. Klub zastupnika SDP-a u Hrvatskom saboru je 24, travnja ove godine uputio predsjedniku Hrvatskog sabora interpelaciju o radu Vlade Republike Hrvatske na temu uloge Vlade Republike Hrvatske na smanjenje utjecaja cijena energenata, na životni standard građana te je predložio da se nakon rasprave donesu zaključci da se zadužuje Vlada Republike Hrvatske da promptno upotrijebi mogućnost primjene plivajuće trošarine i štiti cijenu euro dizela do 8 kuna po litri te dostavi na raspravu i prihvaćenje nekoliko zakona i programa. U obrazloženju interpelacije klub SDP-a navodi da u programu Vlade Republike Hrvatske problem energetike nema ključno mjesto razvoja Republike Hrvatske te neosnovano tvrdi da Vlada za sada ne poduzima nikakve mjere za saniranje negativnih posljedica inflacije na životni standard najugroženijih skupina građana, zaposlenika i umirovljenika. Nesporno je da je energija već odavno, a u današnje vrijeme sve izraženije postala najvažniji čimbenik i nacionalne i svjetske gospodarske aktivnosti i nacionalne i svjetske ekonomije. Isto tako nesporno je da razina cijena energenata izravno utječu na cijene mnogih proizvoda i usluga, ali i na opću razinu cijena. Za razumijevanje ove problematike važno je naglasiti nespornost činjenice da je potražnja za naftom i naftnim derivatima neelastična na cijenu i da u području energenata nedostaje dovoljan efekt supstitucije. Važno je naglasiti i da Vlada Republike Hrvatske posebnu pozornost posvećuje energetskoj problematici i da je kao temeljno polazište svoje energetske politike postavila sigurnu i kvalitetnu opskrbu apsolutno svjesna da energija nije samo važan uvjet ostvarenja daljnjeg gospodarskog rasta i razvitka, već i temeljni preduvjet funkcioniranja hrvatskog gospodarstva. Vlada je i posebno usmjerena na prilagodbu zakonodavstva energetskog sektora sa pravnom stečevinom Europske unije i stvaranju poticajnog zakonodavnog okvira za područje obnovljenih izvora energije, te je do sada zapljenjeno više od 220 zahtjeva glede mogućih investicija po najviše projekata vjetroelektrana, solarnih elektrana i malih hidroelektrana. Postavljen je cilj da udio obnovljenih izvora energije u ukupnoj potrošnji električne energije do 2010. bude 5,5, a do 2020. čak 20%. Usklađivanje zakonodavstva vrši se i po pitanju trošarina pa tako i trošarina na energente je jedan od segmenata usklađenja oporezivana trošarina na energente i dostizanja minimalnih razina oporezivanja. Sukladno tome, razine oporezivanja energenata u Republici Hrvatskoj prezentirane su Europskoj komisiji tijekom screnninga za poglavlje 16., te je Europska komisija u svom izvješću napomenula da Hrvatska u svojem usklađivanju sa pravnom stečevinom još uvijek u nekim segmentima nije dostigla minimalno propisane razine oporezivanja trošarina propisane direktivom. Pri tome treba imati na umu da je u srpnju 2007. visina trošarine na bezolovne benzine bila viša nego što je sada a da na dizelskom gorivu upravo dostižemo visinu trošarine minimalne propisane direktivom. Stoga daljnje snižavanje trošarina na energente ne bi bilo sukladno našem usklađivanju sa pravnom stečevinom Europske unije što bi nam u ovom trenutku u pregovaranju moglo prouzročiti dodatne poteškoće. Valja naglasiti kakve fiskalne učinke bismo dobili realizacijom prijedloga kluba SDP-a da se promptno primjeni plivajuća trošarina i štiti cijena eurodizela do 8 kuna po litri. Da bi se u ovom trenutku održala cijena eurodizela na razini 8 kuna po litri, bilo bi potrebno sniziti iznos trošarine sa jedne kune na 0,43 kune po litri. Odnosno bilo bi potrebno smanjiti sadašnju razinu trošarine za 0,57 kuna. Imajući u vidu proiciranu količinu eurodizela za 2008. godinu, smanjenjem trošarina za 57% državni proračun bi ostvario godišnji gubitak u iznosu oko 960 milijuna kuna. Ako bi se po istom načelu održavala cijena eurosupera na razini 8 kuna, tada izračuni pokazuju da bi se sadašnja trošarina sa 1,65 lipa morala smanjiti za 0,45 kuna odnosno na razinu od 1,2 kune po litri što bi na godišnjoj razini rezultiralo dodatnim gubitkom prihoda od trošarina u iznosu oko 460 milijuna kuna. Time bi proračun ostao bez planiranih proračunskih sredstava a cijena bi ionako porasla jer je primjerice u vrijeme podnošenja interpelacije cijena nafte na svjetskom tržištu bila 100 dolara po barelu a danas samo 2,5 mjeseca poslije, čak 140 dolara po barelu, odnosno 40% više. Ne treba zanemariti činjenicu da je porast cijena naftnih derivata posljedica opće energetske krize u svijetu. Netreba niti zanemariti niti činjenicu da je u vrijeme kada je ova Vlada dobila prvi put mandat cijena nafte na svjetskom tržištu bila 40 dolara i da danas porasta za zastrašujućih 3,5 puta a da je istodobna cijena eurodizela u Hrvatskoj porasla znatno manje odnosno cca. 80%. Naravno može netko kazati da je to dijelom zato što je u međuvremenu pao dolar, ali valorizirajući i tu činjenicu porast cijena nafte na svjetskom tržištu u posljednjih pet godina više je nego dvostruko brži od istodobnog povećanja cijena eurodizela ili eurosupera u Hrvatskoj. Trebamo biti svjesni činjenica da Republika Hrvatska svojom nacionalnom ekonomijom zapravo uopće ne utječe na razinu svjetskih cijena, pa tako niti na svjetsku cijenu nafte. Najmanje 500 europskih tvrtki svojom gospodarskom aktivnošću imaju veći utjecaj na svjetska gospodarska kretanja, imaju veći utjecaj na svjetsku ponudu i potražnju a time i na cijene nego Republika Hrvatska cjelokupnim svojim gospodarstvom. Tu činjenicu najvjerodostojnije potvrđuje podatak da je Republika Hrvatska primjerice prosječno godišnje potroši 30 milijuna barela nafte, a da je dnevna svjetska potrošnja prosječno tri puta veća, odnosno veća od 90 milijuna barela čime Hrvatska u ukupnoj svjetskoj potrošnji sudjeluje sa zanemarivih 0,09%. Navedene činjenice u Klubu HDZ-a su dovoljne da smatra neutemeljenim interpelacijski zaključak SPD-a da se zadužuje Vlada Republike Hrvatske da promptno upotrijebi mogućnost primjene plivajuće trošarine i štiti cijenu eurodizela na razini 8 kuna po litri. U pogledu drugog zaključka predložene interpelacije kojom se zadužuje Vlada Republike Hrvatske da izradi i Hrvatskom saboru dostavi na raspravu i prihvaćanje cijelog niza zakona i programa, treba naglasiti da on nije sukladan članku 190.-tom Poslovnika Hrvatskoga sabora, koji omogućuje da se interpelacijom na sjednici Sabora otvara rasprava o radu Vlade, o cjelini, u cjelini ili o pojedinim odlukama Vlade ili ministarstva ako one odstupaju od općeg stajališta Vlade ili ministarstva u provođenju zakona ili utvrđene politike. S obzirom na činjenicu da je Hrvatski sabor 12. siječnja ove godine iskazao povjerenje Vladi Republike Hrvatske i koja je tada predstavila svoj program za mandat 2008. do 2011. i s obzirom da Vlada Republike Hrvatske ne odstupa od predstavljenog programa Klub HDZ-a smatra i ovaj zaključak neutemeljen. Klubu HDZ-a je neprihvatljiva interpelacijska tvrdnja da Vlada za sada ne poduzima nikakve mjere za saniranje negativnih posljedica inflacije na životni standard najugroženijih skupina zaposlenika i umirovljenika. Vlada Republike Hrvatske je svjesna sve većeg utjecaja tržišnih uvjeta gospodarenja i tržišnih formiranja cijena ali je i svjesna da stalno povećanje svjetske cijene nafte najviše utječe na standard najugroženijeg dijela stanovništva te je stoga poduzela i donijela niz mjera kojom je potvrdila svoju socijalnu osjetljivost. Tako je na prijedlog Vlade donesen Zakon o minimalnoj plaći kojom je poboljšan i materijalni status više od 115 tisuća zaposlenika sa najmanjim primanjima. Istodobno je povećan neoporezivi dio dohotka sa 1600 na 1800 kuna. Rebalansom proračuna višak prihoda nad planiranim prihodom iskoristiti će se u nekoliko područja s posebnim ciljevima a posebice treba naglasiti uvođenje strukturnih potpora stanovništvu i gospodarstvo radi smanjenja utjecaja rasta cijena energenata za što je izdvojeno 600 milijuna kuna i to 250 milijuna kuna subvencija i 350 milijuna kuna naknade građanima i kućanstva. Naravno da Vlada kontinuirano prati kretanja svih gospodarskih čimbenika i priprema i nove programe i mjere ekonomske i fiskalne politike kojima će stvoriti pretpostavke za zadržavanje i rast standarda građana Republike Hrvatske. Međutim, moramo biti svjesni činjenice da problem energenata ima globalno obilježje i da može postati i jedan od glavnih generatora inflacije na svjetskoj razini, ali i činjenice da više nema jeftine energije i da će se morati racionalizirati odnos prema njenoj potrošnje a što su ekonomski stručnjaci i sa jedne i s druge strane ove govornice i sabornice u javnosti već govorili. Zbog svega navedenog, klub HZD-a glasovati će protiv predloženih zaključaka navedenih u interpelaciji Kluba zastupnika SDP-a. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Davor Bernardić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolega Marić je izrekao čitav niz neistinitih navoda, ja ću pokušati se skoncentrirati na četiri. Prvi je da Vlada radi sve da poveća znači udio obnovljivih izvora energije, dakle na 5,8% u 2010. i do 2020. 20%. To jednostavno nije točno jer bi u tom slučaju sredstva u državnom proračunu u odnosu na prošlu godinu trebala biti veća, a ona su manja. Ja sam dao amandman na to, na žalost nije prihvaćen. Drugi netočni navod koji je iznio kolega Marić je da je Zakonom o minimalnoj plaći poboljšan status zaposlenika i umirovljenika. To jednostavno ne može biti točno jer je plaća tim zakonom ljudima narasla između 20 i 30 kuna, dakle ne možemo reći da je 20 i 30 kuna poboljšanje statusa umirovljenika i zaposlenika. Treći netočan navod koji je kolega Marić rekao je da je Vlada omogućila povećanje osobnog odbitka s 1.600,00 na 1.800. To je samo djelomično točno zato …
Hvala lijepa. Isteklo vam je vrijeme. Imamo jednu obavijest. 26. sjednica Odbora za zakonodavstvo koja je bila zakazana za danas 11. srpnja u 13,30 odgađa se za ponedjeljak 14. srpnja 2008. u 9,00 sati u dvorani "Stjepana Radića" broj 133. Dalje idemo u raspravi po klubovima. U ime kluba IDS-a, uvaženi zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, ministra nema, uvažena gospodo zastupnici. IDS se zalaže za nešto drugo, da se ukinu trošarine na naftne derivate. Evo to bi bio jedan konkretan prijedlog. Eto to bi sigurno značilo nešto manje novaca u proračunu, ali neka se oporezuje ekstra profit naših monopolista, neka se jednostavno naplaćuje naknada na turističko zemljište i tome sl. Ja sam svjestan da kod energenata vladaju svjetska pravila, ali isto tako ono što smo više puta čuli, nemojmo zaboraviti da Hrvatska nema svjetske plaće. Što bi to konkretno značilo ako bi se ukinule ove trošarine, to je jedna kuna manje na naftne derivate, to bi bila 1,65 kuna manje na eurosuper 95. Da li se to može dogoditi? Vjerojatno se to neće dogoditi. Ministar kaže otprilike ovako, da će braniti cijenu struje, ali da neće braniti cijenu nafte. No, kada je tome tako, onda barem ove brodare male koji razvoze ljude sada u sezoni neka tretira isto kao ribare. Koliko je eurosuper u Hrvatskoj? Na današnji dan ovo što sam provjerio je 9,65 kuna ili 1,33 eura. Eurodizel u Hrvatskoj na današnji dan je 9,93 kune ili 1,37 eura po srednjem tečaju. E sada kako je to u Europi? Jedna Austrija recimo ima čak jeftiniji eurosuper od nas u Hrvatskoj, eurodizel im je skuplji. Belgija je skuplja, Bosna je jasno jeftinija, ne puno ali je. Bugarska je jeftinija, ne puno ali je za 008 tih centi. Eurodizel je u Češkoj skuplji nego u Hrvatskoj. Eurosuper im je jeftiniji. Danska je skuplja, Francuska je skuplja. U Grčkoj je eurosuper jeftiniji nego u Hrvatskoj za nekih 7 lipa, eurodizel im je skuplji. Italija je jasno skuplja. Nizozemska skuplja, Njemačka skuplja, Poljska skuplja, Portugal skuplji, u Slovačkoj je jeftiniji je eurosuper nego u Hrvatskoj za 0,01 znači tih centi. Kod eurodizela oni su nešto skuplji. Slovenija je znatno jeftinija nego Hrvatska. U Srbiji eurosuper je skuplji nego u Hrvatskoj dok im je dizel jeftiniji. Švedska skuplja i da sada ne nabrajam sve ostale zemlje. Eto tu smo, gdje smo. No ono što je bit, hoće li tih poskupljenja naftnih derivata biti i ubuduće, dalje, znači dalje. Hoće li doći ne znam do udara Izraela na Iran ako se to ne daj Bože dogodi nafta će preko noći biti preko 200 eura i to u roku odmah. Mi već danas sa tim cijenama de facto financiramo američku prisutnost u Iraku, a možda i neke preventivne udare. Ono što se je u posljednje vrijeme pokazalo kao jedna od prvorazrednih nacionalnih tema, to je privatizacija INA-e. Da li će do toga doći, što će se dogoditi vidjeti ćemo. Ovoj zemlji zasigurno novac treba. Jučer sam u nekim novinama pročitao da recimo već ovog mjeseca ljudi koji rade u 3. maju nemaju ni za plaću. Imam dojam da kada su ove informacije oko spajanja privatizacije INA-e da se vlast na neki način poigrala s opozicijom. Pustili su ješku, ne znam balon o spajanju INA-e s Molom, svi smo počeli govoriti o prodaji i vjerojatno će doći do prodaje dionice INA-e što je po meni jednako loše kao i spajanje. Kako Hrvatska može graditi energetsku budućnost bez INA-e, a sutra i bez hrvatske elektroprivrede jer se najavljuje i privatizacija dijela HEP-a. Bez INA-e, bez HEP-a nema energetske samobitnosti, samostalnosti Republike Hrvatske. Ali nakon kao što rekoh, privatizacije INA-e na red će vjerojatno doći i HEP i toga se treba bojati. Privatizacija INA-e je upropastila INA-u, a privatizacija HEP-a upropastiti će HEP. Bez INA-e, bez HEP-a država će biti, država Hrvatska, država usuđujem se reći jednog ograničenog suvereniteta i zato već sada treba reći ne daljnjoj privatizaciji INA-e, ne privatizaciji Hrvatskoj elektroprivredi. Jasno je da će se INA privatizirati temeljem nekog nogo Zakona o privatizaciji koji će doći ovdje pred Sabor. Ja osobno smatram da je bila kardinalna pogreška ići tamo 2002. ili 2003. u prodaju onih 25+1 dionice INA-e sa 50% upravljačkih prava, kada smo to prenijeli Molu. Kao što su isto tako kardinalne pogreške bile sve buduće privatizacije INA-e s ciljem stjecanja prije svega neke izborne naklonosti bilo kod građana bilo kod pojedinih kategorija npr. branitelja i tome slično. '90.-te godine jedna INA je mogla kupiti i OMV i MOL zajedno, ne jedanput nego možda dva, tri puta. Danas je ta naša INA postala lovina zahvaljujući nadzornih odborima u kojima sjede ministri ili su sjedili zahvaljujući upravi koja gura ovu privatizaciju da bi vjerojatno i sebe zaštitila na tim mjestima. Držim i to naftna kriza htio to netko priznati ili ne, još uvijek eskalirala, ona će tek eskalirati, a mi se lišavamo utjecaja u INA-i na naftne te rezerve koje su ispod podmorja, ispod slavonskih ravnica i tome slično. Mi smo samom činjenicom što smo kontrolirali što je u stopostotnom državnom vlasništvu, znači Hrvatsku elektroprivredu uspijevali tri godine kontrolirati cijenu struje. Da je taj HEP bio privatiziran prije 3, 10 ili 15 godina ja vam kažem da bi cijena i struje divljala kao što divlja cijena nafte. INA jasno uspijeva, a to je već politička perverzija kontrolirati cijenu samo pred izbore i o tome također na nekom drugom mjestu treba govoriti. Još tamo '99. godine INA i MOL mogli su dijeliti ili razmjenjivati dionice po 1:1. Danas je taj odnos 1:3, znamo za 4, 5 godina biti će gore. Mi smo u međuvremenu prodali i bijele noći što je tragedija. Nove izvore plina, nafte nismo našli i pitanje je da li ćemo ikada biti u toj prilici ako prodamo INA-u da ih nalazimo ili će drugi preko INA-e u naše ime to raditi na tlu Republike Hrvatske. Ja osobno držim da oni koji vode INA-u su odgovorni između ostalog i za ovakvo stanje, ali i za isisavanje te kompanije iznutra. Vidimo da je negdje početkom ove ili koncem prošle godine MOL kupio Čermakov Tifon za 1 milijardu i 80 milijuna kuna. S druge strane na godišnjoj razini INA ima neto dobit nakon oporezivanja od nekih 2 milijarde ili više kuna. Zašto ona nije ušla u jednu takvu privatizaciju? A bilo bi dobro da netko podnese i interpelaciju o ovome Tifonu, prodaji i svemu ostalom, jer vidimo da se od državne plaće ne kao u slučaju nekih generala može eto preko noći itekako obogatiti i doći do 1 milijarde ili više milijuna kuna. Ako ide na spajanje znači INA, MOL, OMV, nije bitno što, sigurno je da se mora objaviti javna ponuda, to će se dogoditi brzo, ako ide na spajanje znači dioničari će sigurno u odnosu na MOL početi gubiti, gubit će državni proračun. Prema nekim procjenama prije sedam dana taj gubitak bi bio 880 milijuna kuna, danas je to zasigurno i više. Ono čega se trebamo mi u ovom trenutku naročito plašiti, što će se dogoditi ako cijena nafte nastavi divljati, ako uskoro dostigne 200 eura. Biti će inflacije, rasti će vanjski dug, biti će redukcija, možda ponovo par-nepar što će reći da dug Milke Planinc ponovo možda leti nad Hrvatskom, doći će do pada plaća, nezaposlenosti itd., itd. Jednom rječju, svi koji su vodili INA-u, svi oni koji su vršili te privatizacije od '90.-te na ovamo do 2008. odgovorni su za urušavanje kompanije za koju se može reći da je u velikoj mjeri iznijela i Domovinski rat. Za kraj, što reći? Treba staviti jasno glave skupa, to smo toliko puta danas čuli, treba postići neki konsenzus, ne treba se igrati previše s emocijama ljudi jer se to uvijek vraća, treba ponuditi rješenja, jasno treba ih pronaći, ali isto tako trebamo si priznati da je Hrvatska u jednoj teškoj gospodarskoj krizi. Zadnji put govorio sam ministru, uveli smo PDV na carinu koji treba platiti u osam dana. To je ogroman udar na male poduzetnike. Inflacija, nafta, struja, hrana, udar je na građane. Nadzor recimo zaduživanja komunalnim poduzećima, nadam se da će se ovaj amandman na Zakon o proračunu usvojiti je udar na lokalnu samoupravu. Vanjski dug galopira, prešli smo 36 milijardi eura na današnji dan i da ne nabrajam dalje. Ja znam da nije puno bolje vjerojatno niti u našem okružju, ali problem se ne rješava ignoriranjem, problem se ne rješava marginaliziranjem opozicije i zato klub IDS-a podržava ovu interpelaciju da se naprosto razgovara o toj energetskoj budućnosti Republike Hrvatske. Da li ima rješenja? Ne znam. Ne naziru se neka velika rješenja ni u susjednoj nam Sloveniji, ni u Austriji, ni u Italiji, ni u Francuskoj, ni Velikoj Britaniji, a kamoli u Hrvatskoj, ali onda neka se možda razmisli o ukidanju trošarina. A isto tako treba možda i reći da još uvijek ova zemlja živi iznad mogućnosti. Kako riješiti taj problem? Jasno, radom. Ali kada ti nekome govoriš da treba više raditi u Republici Hrvatskoj s tom parolom ne možeš ići jasno u izbore. Za kraj, još jedan mali detalj da ga ne preskočim. Rad nedjeljom u kontekstu energetske politike. Mi evo sada prodajemo INA-u i nedjeljom će moći raditi samo pumpe koje će biti u stranom vlasništvu. Znači stranci će moći raditi u Hrvatskoj, doduše na pumpama, 50 nedjelja ili 52 nedjelje duže no hrvatski trgovci. Znači nije bilo dovoljno da smo im tamo 2002., 2003. dali MOL za 25% plus 1 dionicu sa 50% upravljačkih prava, evo sad dolazi 2008. i sad ćemo dati normalno Mađarima ili Austrijancima da mogu 365 dana u godini voditi trgovine i da budu nelojalna konkurencija tim našim malim trgovcima itd., itd. To da je, gospodo iz HDZ-a, HDZ htio ublažiti u odnosu na crkvu ovaj "napad" koji je uslijedio sa Kaptola, nema dileme, ali taj Zakon o radu trgovine je naprosto štetan i drago mi je da je ovdje gospodin ministar gospodarstva, potpredsjednik Vlade, zanimalo bi me i da li će se do kraja ovoga mjeseca prodati i opatijska Liburnia. Za kraj, što reći, istrijanizirajmo Hrvatsku, ali ni do toga tako skoro u ovoj zemlji neće doći. I ovu interpelaciju o radu Vlade Republike Hrvatske kao doprinos raspravi o jednoj energetskoj budućnosti klub IDS-a podržava.
Zahvaljujem. U ime kluba HNS-a, uvaženi zastupnik Zlatko Koračević. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, potpredsjedniče Vlade, ministre, kolegice i kolege. Moto ove interpelacije je utjecaj cijene energenata na standard građana, nešto o čemu raspravljamo vrlo intenzivno u zadnjih nekoliko tjedana, a posebno kroz rebalans proračuna, nešto o čemu raspravljamo potpuno opravdano, jer muku i težinu problema, naši građani osjećaju praktički svakodnevno, a ironija podrške ili ublaživanja povećanje cijene struje koju je spomenula i kolegica Zgrebec, i mene je jučer dočekalo to pismo doma, da plaćam struju po starom. Prema tome, sigurno nas ima više, kolegica Zgrebec i ja imamo petlje to reći, vjerujem da će i ostali imati to snage reći, ali sigurno da u ovoj sabornici ima dosta takvih i potvrđuju naše riječi koje smo govorili, a to je da su te mjere i oko mjere utjecaj na povećanje u sprečavanju utjecaja na povećanje cijene struje i ona minimalna plaća rekli smo da će biti fokusirana, najprije naši građani srednje kupovne moći, pa i one više, pa i one najniže. Kroz današnju raspravu je puno toga rečeno, međutim ključno je, a to je da Hrvatska, da Hrvatska država potpuno dočekala krizu energije, krizu povećanja cijena hrane i da u čitavoj toj priči sa svojim radom je dovela, praktički u stvari žrtvovala standarda svojih građana, da ključni sektori energetika, poljoprivreda svi ovih godina su potpuno zanemareni i da jasne i provedive strategije mi tu nemamo. Vjerojatno imamo deklarativne, vjerojatno imamo formu na papiru, ali da je ona efikasna i korisna sigurno da i danas se ta tema ne bi otvarala, a sigurno da o tome danas ne bi govorili. Ministar Šuker je postavio malo pitanje jedno vrlo logično pitanje, koliko to košta i od kuda novci. Pa ću ja kroz svoju raspravu pokušati govoriti o jednom segmentu koji definitivno ima veze i koji će se kad-tad definitivno i uključiti u našu energetsku strategiju, ali u smislu provedbe, ne deklarativno, a to su zamjenjivi izvori energije. Naime, poznata je stvar da prema Direktivi vijeća Europe iz 2003. godine zemlje Europske unije, a tu je već i obveza naša, 2010. mora imati zastupljenost 5,75% ili kada preračunamo na tone nafte, to je za Hrvatsku 104 tisuća tona nafte, moramo zamijeniti sa obnovljivim izvorima energije. 2020. 180 tisuća tona, 2030. 452 tisuće tona. Bioenergija je moguća jedino iz prirode i nisam ništa rekao pametnoga i nešto što se ne zna, ali ću spomenuti da negdje oko 52% poljoprivrednih površina ove države, negdje oko 3 milijuna je obradivo, da imamo toliko poljoprivrednih površina, da je obradivo 70% toga, to je 2 milijuna 100, da se obrađuje milijun i 200, a da milijun hektara mi nemamo još uvijek rješenja. Za milijun hektara obradivih poljoprivrednih površina mi još uvijek nemamo rješenja, a da prema standardima poljoprivrednih kultura koje se u pravilu sade na ovim našim prostorima imamo negdje oko 800 hektara nepogodnih površina za poljoprivrednu proizvodnju, ali imamo 800 hektara cca 800 hektara govorim u grubo, poljoprivrednih površina na kojima je moguće zasaditi visokoenergetska stabla. To imamo i to se može i da je to potencijal to je sasvim sigurno. I kada skupimo, da ne duljim puno, kada skupimo moguću biomasu sa površinom poljoprivrednih koje ne obrađujemo, kada skupimo ono što se moglo napraviti, to je ovih 800 hektara za standardnu poljoprivrednu proizvodnju nisu pogodni, kada skupimo i ono što imamo i u stočarskoj proizvodnji, govorim o bio plinu, sve skupa nosi uštedu preračunato u tone nafte 673 tisuće tona. Sve skupa nosi 673 tisuće tona. Drugo ogromno područje o kojemu se nešto malo govori, ali definitivno je neiskorišteno, a tu je oko nas, tu je šumska masa. Od 2 milijuna 700, ova država raspolaže sa 2 milijuna 700 hektara šuma i šumskog zemljišta s tim da u šumsko zemljište posebna priča je tu danas ja stvarno tu temu ne treba otvarati, ali je nitko ne otvara, a bit će sasvim sigurno problem kao što je danas ovo poljoprivredno zemljište. I da ne duljim, godišnji prirast, znači na tom prostoru raste negdje oko 400 milijuna kubika drvne mase, da je godišnji prirast te drvne mase 10 milijuna, da je godišnja sječa 6,5 milijuna, ali ono što je ključno, a to struka veli, struka sa Šumarskog fakulteta, a to je da je pogodno za bio energiju, kroz raznorazne vrste raspoloživo negdje oko 3 milijuna kubika. I to kada se preračuna u ekvivalent nafte je novih 600 tisuća tona nafte godišnje. Kada se to preračuna u cijenu barela nafte, to je 535 milijuna dolara uštede ili 2 milijarde i 400 u kunama. Kada sve napravimo summa summarum, znači mi na raspolaganju imamo sumu tu oko nas, poljoprivredno zemljište šuma, mi na raspolaganju imamo otprilike negdje oko milijun i 273 tisuće, 530 da budem precizan, ekvivalenta ili manjeg uvoza nafte. Milijun 273 tisuće. Kada sve opet to preračunamo u novce to je negdje oko milijarda i 200 milijuna eura ili 5,2 milijarde kuna. Prema tome, novaca ima. Novaca ima. 5 milijardi 200 nije mali novac, ogroman novac, sigurno da nije dovoljan ali za iskoristiti ovaj potencijal. Gospodine ministre, budite sigurni ako nema druge čak i proračunski deficit je taj koji može to staviti u funkciju ali to su stvari koje treba pokrenuti i koje treba znati i koje treba reći. Usput, ja koristim priliku da vjerujem da netko zna ovo što čitam je nešto što sam pročitao iz Zbornika radova sa znanstvenog skupa kojega je organizirala Hrvatska akademija znanosti i umjetnosti a naslov je "Poljoprivreda i šumarstvo kao proizvođači obnovljivih izvora energije". Ja bih vrlo rado da Vlada i svaki ministar si tu knjigu uzme u ruke i da te potencijale koji su unutra vrlo dobro i krasno, i jezgrovito i jasnim rječnikom navedeni, da ih spomene jer kad uđemo jednog dana u Europsku uniju budite sigurni da ove potencijale iskoristit će netko drugo, definitivno sasvim sigurno iskoristit će netko drugi. Prema tome, da puno ne duljim definitivno u ovom segmentu potencijala imamo i mi u klubu Hrvatske narodne stranke smatramo da je najveća rezerva ove naše države a to sam rekao i neki dan, ja ću opet ponoviti da je najveća rezerva naše države u sposobnosti upravljanja državom, dakle u promjeni načina rada Vlade. I vjerujem i uvjeren sam da je ova interpelacija danas o kojoj raspravljamo ne jedna nego više njih su u funkciji promjene načina rada Vlade jer ovim promjenama i novim promjenama moguće je riješiti ne samo pitanje energije i hrane, strategije gospodarskog razvoja, strategije regionalnog razvoja nego se i pokreću potencijale kojih sasvim sigurno u ovoj državi ima. Međutim, oni su blokirani. I ovaj potencijal kad govorimo o bioenergiji je blokiran. Bilo je spomena o INA-i. O INA-i će se sasvim sigurno još puno raspravljati definitivno. Ja jednostavno ne želim vjerovati da je našem premijeru netko savjetovao način zamjene dionica kao što je to bilo prezentirano u Cavtatu. Jednostavno ne želim vjerovati da mi nešto što je naša energetska neovisnost doduše okrznuta ali još uvijek je, da mi to nuđamo za nekakvu članarinu jer sve što je ispod 25% je članarina negdje i kod nekoga. Jednostavno ne želim vjerovati da je netko od savjetnika našem premijeru savjetovao takav način razmjene dionica umjesto da se izborimo da sami sebe provjerimo da li smo spremni, da li imamo mogućnosti, da li imamo snage, da li uopće želimo da se izborimo da mi uzmemo 25 plus jednu dionicu u MOL-u. I bojim se da će to ići putem burze a putem burze definitivno desit će nešto a to je da svi koji imaju dionice INA-e jednokratno uzeti profit od prodaje naše energetske neovisnosti. To je ključ. Mi u Hrvatskoj narodnoj stranci u potpunosti podržavamo interpelaciju koju su podnijele kolege iz SDP-a i uvjeren sam i nadam se da će Vlada smoći snage i načina, to sigurno danas za ovom govornicom nećemo čuti ali da će smoći snage i načina da one potencijale a o jednom od tih potencijala sam i ja pokušao par riječi reći da će iskoristiti i u vremenu pred nama našim građanima, izvršiti svoju obvezu prema našim građanima koju je preuzela, doduše potpomognuta koalicijskim dogovorom. A činjenica je i to smo nedavno i u Zakonu o potporama u poljoprivredi vidjeli da se već sad odstupa od koalicijskog dogovora i da se ne potiču one stvari koje su bile definirane i koje su bile rečene na način na koji su bile rečene i u koalicijskom dogovoru. Prema tome, podržavamo ovo i još uvijek se nadamo da će Vlada imati snage pokrenuti konkretne i kvalitetne poteze u korist naših građana. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. U ime kluba SDP-a uvažena zastupnica Milanka Opačić. Izvolite.
Kolegice i kolege, gospodine potpredsjedniče, gospodo iz Vlade. Kada je SDP uputio ovu interpelaciju u saborsku proceduru onda smo iz kluba SDP-a čuli jednu javnu izjavu a to je da SDP predlaže nevažne teme kao što su ove interpelacije zbog toga što naprosto želi destruktivno djelovati u ovom parlamentu i ne želi da se donesu svi europski zakoni, dakle predlaže neke teme oko kojih će parlament gubiti vrijeme a ništa se u principu neće dogoditi. Danas je isto tako jedan zastupnik iz kluba HDZ-a dok je govorio predsjednik SDP-a kao predlagatelj o ovoj interpelaciji rekao da je ovo sve skupa jedna velika demagogija. Moram priznati da mi je teško prihvatiti da je ovo nevažna tema i da je demagogija kada se govori o građanima koji svakog dana sve teže žive, o građanima koji doista jedva sklapaju kraj s krajem, barem velika većina njih. Teško mi je prihvatiti da je ovo nevažna tema kada svaki dan dakle malo po malo cijene rastu, rastu kamate na stambene kredite pa sve manje ljudi i uzima stambene kredite jer uopće ne znaju u što se upuštaju, u koju nesigurnost i neizvjesnost. Dakle, kada ne znaju kako ćemo dočekati jesen, sa kakvim standardom, sa kakvim cijenama s obzirom na to da se i za jesen najavljuje dakle povećanje cijena i hrane i plina a koliko vidimo i ovih drugih energenata. Samo dakle od ovih zadnjih mislim sedam ili osam dana kad smo raspravljali o državnom proračunu, dakle ja sam tada govorila o cijeni benzina i dizela. Dakle, u samo ovih nekoliko dana doživjeli smo još jedno poskupljenje naftnih derivata, pa dakle tim ritmom možemo samo očekivati da će cijene nafte i dalje ići gore. Htjela bih reći i to da je ministar Šuker u svom izlaganju nažalost vrlo malo govorio o našim građanima, vrlo malo je govorio o tome kako naši građani žive. Puno više je govorio o svojim problemima, o proračunu, kako sastaviti proračun, kako donijeti neke odluke. Govorio je i o tome, o deficitu, o tome koji ugled će onda Hrvatska imati vani sa ovakvim ili onakvim deficitom. Ja bih bila puno sretnija kao i svi mi u klubu SDP-a da je gospodin ministar ovdje ipak malo više govorio o građanima i o tome kako oni žive i o tome što on i čitava Vlada HDZ-a misle učiniti da građanima olakšaju ovaj udar na standard. Mi smo predložili rješenja, ovo nije prvi puta. Imali smo nekoliko zakonskih projekata u kojima smo predložili što bi Vlada trebala učiniti da pomogne građanima u ublažavanju pada standarda. Međutim, hoćete li vi kao Vlada ući u neku proračunsku štednju, hoćete li povećati deficit, da li ćete ići na veće opterećenje bogatih to je gospodo vaša odgovornost. Mi u taj dio ne možemo ulaziti. Mi možemo dati određena rješenja, ali, e da, ali to morate vi reći. Gospodine ministre ako se ugledate i na kolege dakle u Europskoj uniji dakle ovdje prvenstveno na ovu smjernicu Europske komisije gdje oni preporučuju zbog udara na standard građana u Europskoj uniji da se stopa PDV-a smanji za 5% oni ovdje kažu u tim svojim smjernicama koliko dakle odnosno na koje proizvode i na koje usluge treba i na koje energente treba smanjiti stopu PDV-a kako bi se olakšalo, olakšao život njihovim građanima ali ne kažu da li će to učiniti povećanjem deficita, štednjom, boljim oporezivanjem i jačim bogatih o tome ne govore. Dakle to je nešto što je njihova odluka, ali ovo samo pokazuje da oni brinu o svojim građanima, o standardu svojih građana a da će rješenja dakle za popunjavanje proračuna naći sasvim sigurno u dakle u svojoj, svojim politikama. Prema tome mislim da bi ovdje prvenstveno svima nama trebalo biti na umu interes naših građana, a rješenja dakle smo evo mi ponudili. Ostatak morate vi reći jer ste vi na vlasti. Ne može se isto tako govoriti dakle da je ovo jedna demagoška tema jer nažalost sva istraživanja pokazuju da naši građani osjećaju da sve lošije žive. Naime 34% naših građana tvrdi da im je financijska situacija iz mjeseca u mjesec sve loše i da osjećaju dakle na svakodnevnoj svojoj potrošnji da sve manje mogu kupiti ili bolje rečeno da tri četvrtine građana sve zarađeno potroši za dnevne potrebe. Naime sva, sve pokazatelji govore o tome da najveći broj naših građana svoju plaću potroši za režije, za prehranu i nešto za školovanje djece. Dakle sve drugo im predstavlja u zadnje vrijeme luksuz. Jednako tako treba reći da smo i po istraživanju GFK-a pali po kupovnoj moći za dva mjesta. Dakle i to pokazuje pad standarda naših građana u zadnje vrijeme. Činjenica je i da pokušava se u zadnje vrijeme i statističke podatke malo prilagoditi da ne budu baš pravi pokazatelj stvarnog stanja u Hrvatskoj, ali unatoč svemu tome pokazatelji su takvi da su cijene porasle, cijene hrane dakle porasle u zadnjih 4 mjeseca za 11%, a da inflacija službena dosegla 6,4% što je najviša inflacija u zadnjih 8 godina. Naime sami ekonomski analitičari govore da je to ustvari rezultat i produkt jedne politike ove Vlade koja nema niti gospodarsku strategiju niti gospodarski program niti energetsku strategiju. Činjenica je i da je u zadnje vrijeme dakle ili bolje rečeno otkako je gospodin Sanader predsjednik Vlade od 2003. godine eurosuper poskupio za 50%, dizel za 80% a plavi dizel čak 140%. Toliko o onom obećanju da će se benzin držati na 8 kuna. Toliko dakle o onome što se obećavalo građanima u predizbornoj kampanji a što se vrlo brzo zaboravilo onog trenutka kada se došlo na vlast. Što se tiče povećanja cijena struje ona se dakle povećala građanima, najvećem broju građana za 24%. Jednako tako smo došli i do podataka dakle da je samo 20% građana neće osjetiti to poskupljenje a ovdje su evo naše dvoje kolega potvrdili da će možda u tu kategoriju od 20% najveći broj ući onih ljudi koji mogu platiti skuplju, dakle skuplji kilovat struje ali da zbog toga što ili žive sami ili puno rade su naprosto kategorija koja će biti obuhvaćena ovom jednom socijalnom mjerom što je po nama potpuno nepravedno. Dakle ukoliko se željelo pomoći onima koji su socijalno najugroženiji onda je ta mjera sasvim sigurno trebala izgledati puno drugačije. Gospodin Sanader kada se ta mjera donosila na Vladi o poskupljenju struje onda je rekao da struja dakle za gotovo 50% kućanstava neće poskupjeti i da to nije tako veliki udar na građane pa i ovdje se pokušavalo danas reći da baš to i nije tako strašno. Ali znate građani to potpuno drugačije vide. Naime evo građani su ovako shvatili poskupljenje struje. Da im je gospodin Sanader poručio samo da struja neće poskupjeti ako je ne troše. I to je očigledno jedino ispravno i točno objašnjenje. Struja neće poskupjeti samo onima koji neće trošiti. Svi drugi će tu struju pojačano plaćati. Ja sam ovdje zadnji puta u ime Kluba postavila jedno pitanje i na to pitanje nisam dobila odgovor pa se nadam da ću možda danas dobiti odgovor. Da li je točno da neplaćenu struju privatnih gospodarstvenika plaćaju građani iz svojih džepova? I je li točno da uvozimo struju po duplo većoj cijeni nego što izvozimo nekim tvrtkama u Hercegovini? To je pitanje na koje građani ove zemlje moraju dobiti odgovor. Da li dakle plaćamo cijenu za neke druge ili plaćamo doista ono što smo potrošili? Činjenica je dakle da u ovoj zemlji donosimo brojne zakone ovdje u Parlamentu ali nažalost nema pravih reforme koje mogu u određenim sustavima ublažiti ovaj dakle pad standarda odnosno sve ovo što nam na neki način iz Europe i našeg okruženja pristiže. Nema reforme državne uprave, nema reforme zdravstva, nema reforme energetskog sustava niti ulaganja u energetski sektor. Nema restrukturiranja u poljoprivredi niti u brodogradnji. Nema decentralizacije, dakle svega onoga što je moglo doprinijeti da Hrvatska u zadnjih 4 ili 5 godina napravi neke strukturne promjene koje bi dakle u ovom trenutku sasvim sigurno poprilično pomogle da ne doživimo dakle ovakav udar na standard građana. Sve to je nažalost u zadnjih 5 godina izostalo. Sve je ostalo samo dakle na zakonima koji su doneseni međutim od pravih istinskih reformi se ništa u ovoj zemlji nije dogodilo. Činjenica je da možda najugroženija kategorija građana u svim ovim poskupljenjima su oni koji žive od najmanje prihoda u toku mjeseca. To je na primjer oko 115 tisuća ljudi koji su korisnici socijalne pomoći. Dakle ljudi koji žive od na primjer četveročlana obitelj od tisuću 360 kuna. Probajte živjeti od 1360 kuna mjesečno pa ćete vidjeti što se sa time može, može se sasvim sigurno negdje preživljavati, možda ne biti gladan, ali sasvim sigurno ostati bez nekih stvari koje čine, ajmo tako reći dostojanstven život naših građana. Mi nažalost za tu kategoriju nismo 2001. godine podigli iznos socijalne naknade, obećalo se nešto krajem ove godine, no, međutim, zbog ovakvog udara na standard građana mislim da je trebalo puno prije intervenirati i da smo već u ovom rebalansu proračuna trebali imati malo više socijalne osjetljivosti i toj kategoriji građana koji su sasvim sigurno ispod ruba siromaštva osigurati i nešto veću socijalnu naknadu a to znači i nešto više sredstava za život u toku mjeseca. Činjenica je isto tako da 900 tisuća umirovljenika koji imaju mirovinu dakle, negdje oko 1000 i nešto kuna da su, da je to isto jedna brojna kategorija u ovoj zemlji koja potpuno nepravedno živi isto tako na rubu siromaštva. To kada preračunate na dane u mjesecu, otprilike ta kategorija umirovljenika ima negdje oko 44 kune dnevno, dakle, za to mogu možda kupiti pola štruce kruha, litru mlijeka, pola kilograma nekog povrća ili voća, a meso mogu doista gledati samo u izlogu mesnice. Da o nekim drugim, dakle, zadovoljavanja ljudskih potreba i ne govorimo. Dakle, 900 tisuća umirovljenika u ovoj zemlji doista živi na granici siromaštva, toj kategoriji ne možemo poručiti ništa drugo, nažalost rebalans proračuna je prošao na način da se za njih nisu povećala sredstva ali dakle, nema, po tome se može vidjeti da toj kategoriji u narednom periodu neće biti bolje a smatramo da moramo voditi računa upravo o onima koji su najugroženiji. Dakle, neke mjere koje se od strane Vlade pokušavaju prezentirati kao mjere koje će pomoći socijalno najugroženijim kategorijama se sada već pokazuju kao mjere koje će najmanje zahvatiti socijalno ugrožene, prema tome, te mjere bi trebalo onda preispitati i prilagoditi ih tako da doista interveniramo tamo gdje je to i najpotrebnije. I na kraju u ovoj interpelaciji dakle, postoje neki zaključci, možda bi samo trebalo dodati još jedan zaključak, a to je da se ide na smanjenje stope PDV-a. Ja sam vas gospodine ministre zadnji puta oko proračuna pitala, hoćete li tu nešto učiniti, smanjiti stopu PDV-a, tada ste mi odgovorili da nećete zbog toga što bi to smanjenje otišlo u džepove trgovaca i da to ne bi osjetili građani. Mene samo zanima kako u Europskoj uniji dakle, će ovaj prijedlog za smanjivanje stope PDV-a doprinijeti njihovom porastu standarda. I samo ih brine dakle, narušavanje tržišne konkurencije. A s druge strane kada smo dali, prije čini mi se tri godine u zakonsku proceduru prijedlog o smanjivanju PDV-a na dječju odjeću, opremu i hanu i još neke namirnice, dakle, koje su osnovne za život naših građana, onda smo dobili iz Vlade odgovor da to nije u skladu sa standardima Europske unije. Dakle, ako sada Europska komisija predlaže smanjivanje PDV-a kako bi pomogla ublažavanju pada standarda svojih građana ne vidim razloga da to ne napravimo i mi u Hrvatskoj, kao i niz drugih mjera koje smo ovdje predložili u ovoj interpelaciji. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. I u ime Kluba HSS-a uvaženi zastupnik Josip Friščić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, uvaženi gospodine ministre, kolegice i kolege zastupnici. Zasigurno tema koja je kroz ovu interpelaciju otvorena, tema je o kojoj više ili manje, kroz ovu ili onu točku dnevnog reda rasprave u ovom Saboru, mi stalno raspravljamo, vraćamo se prema tome, tražimo rješenja, tražimo od Vlade da daje određena rješenja, jer zapravo je tema o kojoj danas sve institucije, ne na samo na nivou Europe, nego i na nivou svijeta raspravljaju jer to je pitanje energije i pitanje hrane. To je pitanje opstojnosti života. I onda se zasigurno s pravom i mi pitamo, gdje smo tu danas, što smo radili, da li smo i što propustili. Ali je još bitnije ono, što nas čeka sutra, kuda idemo i kako ćemo se tome prilagoditi. I ako promatramo stanje energije onda brojni pokazatelji koji su ovdje iznijeti govore da od tri najznačajnija energenta, neke imamo a neke nemamo. Da ćemo, i nekih očekujemo da imamo još i više, a za neke su prognoze i pretpostavke da ćemo ovisiti o svjetskom tržištu. I zasigurno da je onda značajno i važno da vidimo kako se mi prema tome ponašamo. Jer ne jučer, ne danas, ne prošli mjesec, nismo mi postali pametniji jer su svjetski analitičari i oni koji prate odnose na tržištu govorili barel nafte će prijeći, najprije su bile prve prognoze 100 dolara, onda smo se zgrozili što će to biti na standard, onda su neki rekli 140, prešlo je i to, sada neki govore i 200. Što to ide bliže visinama, to se manje zgrožavam. Ali se pitamo kako to utječe na nas i na naš standard. Da li ćemo mi za koji postotak, da me se krivo ne shvati u datom trenutku zadržati ili ne zadržati rast cijene goriva, kada je riječ o benzinu bez obzira da li to bio za ovu ili onu namjenu, vjerujte mi, to može biti vrlo kratkoročno. Jer onoga trenutka kada se za 20, 30, 40% povećaju cijene a neki govore da je i to moguće, sirove nafte, onda se to mora ugraditi u cijenu. I onoga na pumpi i onoga u … [[Govornik se ne razumije.]] Druga je stvar, kada pratimo kako se ova Vlada i zapravo iz ove interpelacije je moguće iščitati kako se Vlada ponašala i kako se mogla ponašati, jer u njoj piše da je domaćinstvima plin radi grijanja omogućavan po čak 60% manjoj cijeni nego da je taj plin recimo izvezen našim susjedima u Sloveniji. I onda bi financijski i gospodarski mogle reći, gle dobrog rezultata, tu je on ostvaren, to je veći efekt, vjerujte mi i veća zaštita. Samo pitanje je da li je onda to naše opredjeljenje? Da li ju zbog toga treba napadati da je po 1,80 kuna morala prihvatiti onu razliku od 40% ruskog plina jer je to bila cijena na tržištu, a na kraju po 1,07 kuna to davala cijele godine kroz svoje odluke našim domaćinstvima i našim građanima. Ja mislim da je to nešto zbog čega ih treba pohvaliti. Isto tako da smo svoju struku izvezli, a ne opskrbljivali naše tržište, mogli smo ostvariti 30% veću cijenu, ali je onda pitanje na koji način bi mi funkcionirali. I sada u okviru toga gdje su razmatranja i promatranja iz studije drugih i tu je ono gdje ćemo se mi složiti, htjeli, ne htjeli. Europa danas ima energetsku studiju svojih potreba do 2030. godine i govore, ako se nešto epohalno ne dogodi, valjda očekujući energiju sunca ili nešto … [[Govornik se ne razumije.]] 60% energije će Europi trebati uz planirani rast od 4%. Mi smo si zadali mnogo brži rast i što oni predlažu, što i nas čeka i ovu Vladu to čeka, ali i nas ovdje. Oni govore, oni koji planiraju razvoj, koji planiraju novu potrošnju energije, morati će se osigurati izvor te energije, a država mora biti ta koja će im omogućiti da imaju transportne puteve da do njih ta energija dođe. To su pravci. Mi možemo nad tim zatvoriti oči, ali to je ono što će nas vrlo brzo dočekati i što ćemo morati zajednički rješavati. Da li su i kakve mjere poduzimane u ovom segmentu zaštite standarda građana promatrajući kroz hranu? Zasigurno da se poduzima, da je moguće više i bolje, uvijek je moguće i više i bolje, ali želim reći prije svega što je to napravljeno u ovom segmentu gdje se ta hrana proizvodi u oblasti naše poljoprivrede. Da nije bilo u ovom Saboru usvojenog proračuna sa onim veličinama koje smo predlagali za 2008., ali ne samo utvrđene proračunske stavke, nego iz Ministarstva financija, promptnog servisiranja Ministarstva poljoprivrede jer u prvih 5 mjeseci 2 milijarde i 250 milijuna je isplaćeno što poticaja, što kapitalnih potpora. Ugrožena bi bila proljetna sjetva jer ti poljoprivrednici ne bi imali kapital za pokrenuti tu sjetvu. Dalje, to treba i vjerujem da će se to kontinuirano pratiti. I prije dana, jedna od mjera koja se predlaže u zaključku, mi smo za to tu digli ruke da se novim potporama i novim poticajima unaprijede odnosi i povećaju volumeni proizvodnje i vjerujem da će to dati svoje efekte, da će to dati rezultate jer mi možemo utjecati samo tamo, ili značajnije utjecati na ono što mi stvaramo. Tamo gdje mi ovisimo o drugima, drugo će odrediti odnose u tome. Da li je moguće i kako promatramo sada odnose vezano za standard? Evo, danas dok mi tu sjedimo u Slavoniji padaju zadnji otkosi, pšenica, oni koji je otkupljuju nude 1,5 kunu. Prije 2 mjeseca su svi ti lupali na vrata ministra poljoprivrede, dozvolite nam uz i mnogi su je uvozili, a ja imam i carinske deklaracije od 2,30 kune do 2,5 kune. I sve su to ugradili u cijenu žita i cijenu kruha. Ako je ona mjera bila interventna da bi osigurali, ono što kažemo kruh svagdašnji, onda zasigurno sada ovakvim stanjem odnosa na tržištu, a žita će biti dostatno, postoji mogućnost da ono čemu je govoreno o te pola štruce kruha, da ta pola štruce kruha bude 20, 30%, neki govore čak i 40% jeftinija. I ako to bude tako, onda je to doprinos da doprinašamo standardu građana. Ako to sve skupa opet završi u džepovima bilo trgovca, bilo onoga koji će iskoristiti te odnose u tom lancu od polja do stola, onda će se opet pitati što tu radi Vlada. A da li je Vlada nešto poduzela da onda zaštititi i te od udara cijena? Je, prije koliko ministre, 10 dana je donešena odluka da do kraja godine će se držati plava nafta na 5 kuna po litri. To je jamstvo i za ovo što je sada, to je onda i jamstvo za kalkulaciju za jesensku sjetvu jer ono što ćemo u rujnu poorati i posijati, od toga ćemo do 2010. kruh jesti. To su za mene i pomaci i doprinosi za koje govorim. Mogu biti uvijek i veći i treba o tome razgovarati, ali s onim što je pravljeno treba ako je nešto dobro, treba to i istaknuti i podvući. Još samo jednu rečenicu, u ime kluba HSS-a vezano na porez. Mi smo se u predizbornoj kampanji iscrpljivali raspravom o porezima i ovdje je gotovo svakoj raspravi skrenuta pozornost vezano prema poreznoj politici, ali i o tome ćemo mi razgovarati, ali mislim ne prioritetno vezano uz socijalni standard, uz socijalu i cijenu goriva, jer vjerujte mi onaj koji ima 1400 kuna ili 1500 kuna prihoda i ima četveročlanu obitelj, toga baš briga pošto je litra euro dizela, taj se vozi na biciklima, znate? Tako da se iza tih ne skrivamo jer među njima živimo i vidimo koliko oni tih litara euro dizela dnevno ili mjesečno potroše. Ali ono gdje ćemo svi skupa morati voditi bitku, da ono gdje nam kažu da mi svoje građane držimo u povlaštenoj poziciji, to su one namirnice gdje imamo nultu stopu i gdje se kroz naše smjernice zalažemo da što je moguće duže ostane nulta stopa na kruh, mlijeko i ono što nam je svakodnevna potrepština i tu ćemo se, ja vjerujem poslije toga i dogovoriti. Ako i moramo, a jednog dana ćemo se morati uskladiti porezno, da onda to ne bude dodatno opterećenje nego preraspodjela kroz smanjenje u nekom drugom elementu, ali zasigurno ako nam u ovom segmentu pregovori uspiju onda ćemo o tome raspravljati tek za određeno vrijeme i to s dosta otklona. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Slavko Linić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče ispravio bih potpredsjednika Sabora koji je rekao da siromašnim ljudima sa malim prihodima nije bitna cijena goriva. SDP u cijeloj ovoj interpelaciji ukazuje da je dizel itekako bitan, jer onaj tko je siromašan vozi se gradskim prijevozom. Onaj tko je siromašan jede kruh, a transport kruha je preskup jer je dizel skup. Znači mi govorimo o troškovima prijevoza koji su toliko visoki da utječu na svaki segment života, a posebno siromaha.
Zahvaljujem. S obzirom da uvaženi zastupnik Dragutin Lesar nije član ni jednog kluba, njemu ćemo dozvoliti da pojedinačno raspravlja. Izvolite uvaženi zastupniče Lesar.
Hvala lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče. Prvo nekoliko podataka za koje vjerujem da ih nitko neće osporavati, a koji ipak ilustriraju trenutak i vrijeme u kojem raspravljamo o ovoj temi. Prema posljednjim podacima s kojima raspolažem košarica za četveročlanu obitelj je na nivou 6,5 tisuća kuna mjesečno. Ali ako se u tu košaricu doda dva učenika u toj obitelji, jedan srednjoškolac i student onda bi rashod takve četveročlane obitelji po minimalnim standardima trebao biti 7 tisuća 359 kuna. U istom tom vremenu prosječna plaća koja se ostvaruje u Republici Hrvatskoj je na nivou 5 tisuća. Dakle iz ovoga je vidljivo da i oni zaposleni koji ostvare prosječnu plaću ne mogu pokrivati rashode. Pa ako su i dvije plaće u obitelji četveročlanoj, pokrivanje ukupnih troškova gotovo je nemoguće. Ako od toga pođemo s raspravom u kojoj mjeri kretanje cijene energenata utječe na rast ili pad standarda ili rast troškova i promatrajući mjere koje je Vlada u proteklih par mjeseci učinila onda dolazimo konkretno kada je struja u pitanju, na mjere u kojem se iz tereta državnog proračuna subvencionira povećanje cijene struje svim kućanstvima koji potroše do dvije tisuće kilovati. Ja doista ne znam, jer se ne sjećam da sam od bilo koga u Vladi, a posebice od ministra Šukera tražio da se meni subvencionira povećanje cijena struje, jer kada bi svaki dan u ovoj garsonijeri u Zagrebu i za ručak i večeru jeo tu struju ne mogu potrošiti dvije tisuće kilovata. I sada će se meni subvencionirati, a četveročlanoj obitelji sa dvoje male djece neće jer oni objektivno moraju potrošiti više od 2,5 pa i više od 3 tisuće kilovati mjesečno. Dakle imamo s jedne strane situaciju da građani koji niti zatrebaju, niti zaslužuju, niti su tražili, imati će tobože socijalnu intervenciju od države u njihov standard, ali oni koji su tražili, koji trebaju i po pravdi socijalnoj bi to morali dobiti, neće dobiti. I ova mjera je prikazana kao socijalna mjera. Da je ona prikazana u kontekstu stimuliranja smanjenje potrošnje onda bi ju još i razumio, ali nikako prihvaćam da se radi o socijalnoj mjeri. Ovih dana pročitao sam informaciju kako je talijanska naftna kompanija jedna od njih, u proračun Vlade za pomoć siromašnima uplatila 200 milijuna eura. Dakle u Europi oni koji se bave prodajom energije uplaćuju u vladin Fond za pomoć siromašnima, u Hrvatskoj iz proračuna onima koji se bave proizvodnjom i distribucijom energije, subvencioniramo, odnosno plaćamo kao da su oni siromašni. Da li će približavanje Hrvatske i ulazak Hrvatske u Europsku uniju i to kod nas promijeniti ne vjerujem jer se ne radi o ničem slučajno. Drugo što se pitam i ne mogu razumjeti je sljedeće. Ove mjere koje su prikazane kao spasonosne, Vlada je donijela 12. lipnja ove godine, a Hrvatska energetska regulatorna agencija HERA je mišljenje na prijedlog o promjeni visine tarifnih stavki HEP-u odobrila 6. lipnja. I ne bi bilo ništa sporno da u tom mišljenju ne piše da je HEP mišljenje od HERA-e zatražio 28. prosinca 2007. godine. I sada ja pitam kako to, zašto, iz kojih razloga jedna nezavisna regulatorna agencija nije dala mišljenje, obvezno mišljenje na zahtjev HEP-a o povećanju cijene struje koji je podnijet 28. prosinca 2007. nego gle čuda, oni daju mišljenje 16. lipnja 2008. da bi Vlada smo šest dana kasnije dala ovaj program tobože socijalne intervencije i pomoći siromašnima kroz subvencioniranje dijela povećanja cijene struje. Koji su to bili razlozi da je HERA šest mjeseci šutjela? Koji elementi su bili prisutni? Ili pak HERA nije neovisna nek' je bila u dosluhu sa Banskim dvorima i Vladom i čekala nekakav paket rješavanja. I završno sljedeće. Hrvatska elektroprivreda, a temeljem i svih stručnih mišljenja 2004. godine ustanovila je da Hrvatskoj do 2008. trebaju kapaciteti, novi kapaciteti za proizvodnju struje otprilike snagu 1054 megawata. To je točno i tim su se složili svi oni koji se u proizvodnju struje razumiju, ali su istovremeno rekli da odmah do 2012. Hrvatska mora planirati izgradnju kapaciteta za sljedećih 2 tisuće megawata. U skladu sa tom stručnom ocjenom Hrvatska elektroprivreda na čelu sa gospodinom Mravkom donijela je srednjoročni program razvoja i planirala pripremu projektiranje ili početak izgradnje 11 objekata za proizvodnju struje i to su … [[Ne razumije se.]] Zagreb od 100 megawata i druga također od 100, Sisak 250 Osijek 250, Lešće 40, Podsused 43, Kršić 7,8, Drenje 39, Kosinj 25, Novo Virje 137 i Ombla 63 megawata. Od ovih 11 objekata za proizvodnju struje u tom razdoblju završena je, nadam se završena jedna snage 40 megawata i to je Lešće. Dakle, od planiranih i ocjenjenih potrebnih 1054 napravili smo 40 sa velikom neizvjesnošću što će biti u sljedeće četiri godine. U danima najžešćih rasprava o povećanju cijene struje premijer Sanader rekao treba razgovarati i o izgradnji nuklearne elektrane, a iz kontejnera za otpadni papir izvađeni su fascikli družbe Adria. Kada se javnost smirila i nije više toliko plašila te cijene struje jer je počelo nogometno prvenstvo, onda je rečeno pa i nismo baš ozbiljno mislili graditi nuklearku. A koje jesmo ozbiljno mislili od ovih 10 preostalih i kada? Zašto spominjem ove objekte i kapacitete i potrebne magawate? Jer upravo u količini vlastitih resursa, u količini struje proizvedene u Hrvatskoj, možemo razgovarati i o suverenitetu, ali i kontroliranju cijene energije u Hrvatskoj. Jer ako nećemo proizvoditi nove kapacitete, još ćemo više biti ovisni o uvozu struje, a najveći uvoznik za godinu dana odnosno ponuditelj struje u ovom dijelu Europe bit će Kosovo zbog ogromnih ulaganja umnika na tom području, tako da umjesto elektrana u Hrvatskoj ćemo struju kupovati od međunarodnih organizacija i ulagača sa Kosova. I ova neodgovornost spram energetske politike i objekata proizvodnje jednog energenta kao što je struje, pokazuje da se ne radi dugoročno promišljeno nego kratkoročno kad nas zaskoče divljanja cijena sa europskog ili svjetskog tržišta, pokušavamo krpariti, krpiti i umirivati javnost. E stoga, neće biti moguće niti utjecati na daljnje kretanje cijena, niti pak građanima jamčiti da novih udara cijena energenata u Hrvatskoj neće biti, posebice ne onoga gdje bi mogli vlastitim kapacitetima proizvoditi dovoljno energije kao što je to struja. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Imam jednu obavijest. 13. sjednica Odbora za gospodarstvo održat će se u ponedjeljak 14. srpnja u 9,00 sati u dvorani "Janka Draškovića" 202., to je II kat, predsjednik Odbora Dragan Kovačević. Želi li predstavnik predlagatelja uzeti riječ? Da. Izvolite. Uvaženi zastupnik Zoran Milanović.
Poštovani potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Slušao sam pozorno izlaganje uvaženog predstavnika Vlade, ministra financija i slušao sam analitičara. Slušao sam čovjeka koji obrazlaže razloge zašto nije nešto moguće učiniti, ali nijedan razlog, nijedno rješenje kako nešto učiniti. Vrlo malo ili nimalo o onome čime se bavi ova interpelacija, socijalnim problemima, padom životnog standarda, čovjek. Netko će sad dobaciti da je to demagogija, ali to je tema ove interpelacije. Problemi ljudi. Ne problemi Vlade, ne problemi fiskusa, ne limiti državnog proračuna. Kolika su vrludanja Vlade najbolje pokazuje primjer dviju vijesti objavljenih istog dana, 14. svibnja ove godine kada o istom pitanju govore na razmaku od tisuću i pol kilometara predsjednik Vlade i ministar financija. Pa tako u Velikom Trgovišću predsjednik Vlade odgovarajući na pitanje što će se učiniti i kako će se riješiti aktivnim mjerama fiskalne i gospodarske politike problemi s kojima je zemlja suočena, s kojima su građani suočeni i Vlada to vidi, govori, citiram: "Mi ćemo uskoro sigurno intervenirati, a najvjerojatnije će to biti u operativnom dijelu troška te plivajućim trošarinama", podvukao je na kraju svog izlaganja predsjednik Vlade. Međutim, istog dana u Bruxellesu ministar financija Hrvatske govoreći o istoj tematici, a nakon sastanka i razgovora sa članom Europskog povjerenstva, povjerenikom za ekonomske i monetarne poslove Almuniom govori, ne mogu reći da je to nemoguće prema direktivama Europske unije, to još treba provjeriti, ali mislim da se to nigdje ne primjenjuje. Pa nastavlja, razgovarali smo o tome s Almuniom i on ne navodi nijedan primjer da neka europska zemlja pokušava utjecati na cijene naftnih derivata eventualnim smanjenjem trošarina i drukčijim obračunom PDV-a. Ne možete jednom Europsku uniju koristiti kao pokriće, a drugi puta kao izgovor. I ove riječi svjedoče o tome da se ne razumije ili se ne želi razumjeti kako Europske unija uopće funkcionira i to nije relevantno samo danas nego i za vrijeme koje dolazi. Dakle, to što negdje, to što se neka mjera nigdje ne primjenjuje ne znači da nije dopuštena. Naprotiv, to je upravo način tumačenja načela supsidijarnosti koje predsjednik Vlade vrlo često rado spominje. Evo primjera u praksi. Europska unija djeluje tamo gdje se jedino zajedničkim mjerama mogu postići ciljevi zajedničke politike i europskog tržišta. Tamo gdje ne, tamo djeluju države članice. Ako to nije zabranjeno, dopušteno je. Zlatno načelo iz civilnog i kaznenog prava primjenjivo ovdje. Dakle, nije zabranjeno, kao što ni neke druge mjere koje ovdje olako odbacujete u ovom trenutku nisu zabranjene prema pravilima Europske unije. Možda će biti. Jedan od primjera je i ova najavljena i manje-više definitivna direktiva koju predlaže Europska komisija i povjerenik, član komisije Laszlo Kovacs, a odnosi se na smanjenje, mogućnost smanjenja, dakle ne imperativno nego mogućnost smanjenja stopa poreza na dodanu vrijednost za cijeli niz proizvoda koje Europska komisija smatra važnima za standard građana. Mudrome dosta. Treba gledati i vidjeti što iz toga možemo izvući za sebe. Al' ovaj primjer dispariteta u izjavama predsjednika Vlade i ministra financija najbolje govori da se luta, da se ne zna što bi se htjelo. Idemo probat izaći na pravi put, idemo vidjeti što predstavljaju stalne priče o uspješnosti države u kontroli deficita. Pa naravno da svatko razuman ne može reći da je mali deficit ili suficit bolji od deficita i velikog deficita. Međutim to nije cilj, to je sredstvo. Ja ću vam povući jednu paralelu koja možda je drastična, ali koju uvijek treba imati na umu. Znate li kolike su bile stope inflacije i deficiti proračuna i država u vrijeme velike ekonomske depresije '30.-tih godina? Nikakve. Nije bilo inflacije, nije bilo deficita. Ministri financija su bili najuspješniji ljudi. Doduše, problem od 35% nezaposlenosti, od gospodarskog pada, stagnacije, prekida tokova robne i druge razmjene. To nije stvar ministra financija. I zato smo očekivali više u vašem obraćanju u ovom Saboru o temi koja je ovdje ključna, to je standard ljudi. Svaka čast ukoliko je deficit, ukoliko je i koliko je negdje dodatno snižen. To nije loše, ali to nije gospodo cilj, to je sredstvo. Država postoji radi ljudi. Govorili ste o nultoj stopi PDV-a na određene proizvode. Znamo tko ju je uveo i kada. Uvela ju je SDP-ova Vlada. … [[Upadica se ne razumije.]] Uvela ju je dakle na neke kategorije proizvoda SDP-ova Vlada kao i … … [[Upadica se ne razumije.]] Gospodo ovo jesu klupe, ali nisu rovovi. Nemojte bacat [[Upadica: Neću, ispričavam se.]] Nije u redu, je li tako. Kada već potpredsjednik ne želi opomenuti, morao sam to reći.
Potpredsjednik je opomenuo i nastavite sa raspravom.
Kao i neke druge mjere, recimo ono o nagrađivanju sportaša 2003. godine objavljeno u "Narodnim novinama", tek toliko da uđe u zapisnik. Odnos SDP-a prema sportašima i njihovom doprinosu ugledu Hrvatske u svijetu. Imate to u "Narodnim novinama" gospodo. To je poruka onima koji su ovih dana koristili medije da upućuju svoje poruke. Dakle, financijski ugovor koji je Hrvatska potpisala za izgradnju autocesta i obaveza da se izdvaja toliko i toliko po cijene benzina, to je moguće promijeniti. Financijere ne zanima kakvom metodom će se sredstva osigurati nego da se sredstva osiguraju. To je otkuda, to je pitanje na koje treba dati odgovor sposobna Vlada. Nismo ga čuli i vjerojatno i nećemo. Dakle, ponavljam Direktiva Europske komisije, a znate da se prijedlozi takvih direktiva ne donose preko noći i preko koljena da su prije toga detaljno usklađene sa svim glavnim gradovima i vladama, jer se ne želi dovesti u situaciju da stvar propadne. Direktiva Europske unije, odnosno prijedlog direktive Europske komisije najbolje svjedoči o tome kako to radi Europska unija. To bi trebao biti primjer, što se može učiniti, pa da razgovaramo, možda nije moguće. Možda je hrvatski proračun prenapregnut, možda ima previsoke fiksne troškove, možda je zemlja previše decentralizirana, možda je 10% potrošnje na lokanoj razini duplo manja nego što postoji u Europskoj uniji, možda je vrijeme da se to korjenito promjeni, možda je vrijeme da to bude kao u Finskoj, kao u Švedskoj, možda je rat ipak godinama iza nas i razloga za tu vrstu centralizacije više nema. Sve su to dileme. Pitanja, nema odgovora. I sve su ove mjere o kojima je Vlada govorila rezultirale, statistika kaže realnim padom plaća od 0,8% u svibnju mjesecu. To je realnost. Što će biti dalje? Ne nam. Pitat ćemo vjerojatno Bečki institut. Svaka čas, ali Hrvatska valjda ima vladu. Ili recimo, stalna potreba da se na jedan potpuno pogrešan i nekorektan način metodološki, netko neka nam prikazuje, ideja da se uvede porez na kapitalnu dobit ili na dividendu. Ispada da su sve zemlje koje ga imaju, koje su kolijevke liberalne demokracije i ekonomije, moderne političke ekonomije koje imaju taj porez da ne znaju što rade, da su nepravedni, da postavljaju nemoguće terete na dioničare. Dioničarstvo je kao i poduzetništvo, poduzetništvo i vrsta rizika, onaj kome dionice padnu 40 do 50%, ovo govorim zbog toga što je to bio mogući izvor prihoda i što je taj porez prisutan i normalan i pravedan. Onaj kome dionica izgubi na vrijednosti 50%, neće platiti ništa, čekat će da cijena dionice naraste. Ako je proda, platit će porez na ono što je zaradio. Idemo uzeti analogiju sa privatnim poduzetništvom. Hoćete vratiti porez firmama koje su poslovale s gubicima, a godinu dana ranije ostvarivala dobit? Nećete. Firma će nastaviti raditi i uz to obavljati društvenu korisnu funkciju, otvaranja radnih mjesta. Nemojmo takve usporedbe raditi, one su netočne, taj porez postoji u nizu najbogatijih i najuspješnijih država i nije brana ekonomskom prosperitetu i nije brana dioničarstvu, on je takav kakav je, potreban. Što se tiče rafinerija, jedne jako važne stvari, zahvaljujem na doprinosu uvaženom zastupniku Lesaru, koji je govorio o hidrocentralama i energetskom potencijalu te vrste, opet je činjenica uz sve dobre želje i spominjanje bivšeg tadašnjeg potpredsjednika Vlade kolege Slavka Linića, da ova Vlada u 5 godina mandata sa rafinerijama nije učinila ništa. Nema izgovora. Slažem se da su to zlatni rudnici, mogli su biti naši. Nemamo ih. I drago mi je isto tako da brine jako puno o zaposlenicima u državnoj upravi, a naročito u svom resoru, uz da ovo neće sada ponovno netko pokušati zloupotrijebiti kao što se pokušalo sa sportašima, da SDP-u nije bitno kako je plaćena Hrvatska državna uprava, naprotiv jako je bitno i bitno je da kvalitetno dobro obrazovana, da je konkurentna, kompetitivna i da vrijedi. Kao Austrijska prije toliko i toliko godina, kao Francuska, kao Britanska, ali to nije jedini segment koji nas brine, ne možemo cehovski gledati na te stvari. Hrvatska postoji i izvan državne uprave, sve je to Hrvatska i tamo žive ljudi koji idu na poslove biciklom, kao što kaže kolega Friščić ili ne idu na posao. Sve u svemu poštovani kolege, uvaženi zastupnici još jednom pozivam ovaj uvaženi Dom, da shvati da ove mjere koje predlažemo i zaključci koje predlažemo nisu nikakva ehsibicija ili politički hir, nego nužnost. To je potrebna jasna slika kamo idemo, mjere s kojima želimo postići cilj, te mjere nisu ni budžetski, proračunski deficit, to je sredstvo s kojim se upravlja na način da se postigne željeni cilj. Isto vrijedi i za Europsku uniju. Uzimajmo ono što je dobro i nemojmo se izvlačiti i tražiti izgovore da nešto ne možemo učiniti, zato što to ne da Europska unija, jer primjeri ne pokazuju da to nije točno. U krajnjoj liniji na tu Europsku uniju ćemo nažalost, što zbog objektivnih, ali uglavnom subjektivnih problema i slabosti pričekati još koju godinu. Pa onda kada i uđemo za nešto možemo dobiti prijelazno razdoblje, a za nešto ne možemo, ali ne može biti izgovor da je nešto zabranjeno danas kada nismo članice Europske unije. To ne može biti izgovor. Klimajuće trošarine i govoriti da je to zabranjeno zato što to, zato što europski povjerenik nije vidio da se to igdje koristi. To upravo znači da nije zabranjeno itd. to je logika europskog prava, nije vam rekao da je to zabranjeno, a vi odlučiti, vi vodite Vladu, vi morate naći prostora sredstava i novaca. Mi predlažemo okvir, detalje znate vi. Poštovani kolegice i kolege još jednom pozivam na usvajanje ovog prijedloga zaključaka i iako nemam previše iluzija, drago mi je da smo o ovom barem razmijenili mišljenja. Vidjet ćemo što će glasanje reći. Hvala vam.
Zahvaljujem. Želi li predstavnik Vlade uzeti riječ? Da. Uvaženi Ivan Šuker ministar financija u Vladi Republike Hrvatske. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Dame i gospodo uvaženi zastupnici. Kao što gospodin Milanović reče da iz mog govora nije vidio kako će se riješiti, tako niti ja iz njegovog govora ne vidjeh što to oni žele sa interpelacijom. Međutim, vama gospodine Milanoviću za informaciju s obzirom da porezi nisu vaša tema. Nulta stopa PDV-a, gospodin Borislav Škegro ministar financija, 99. godina, kruh, mlijeko i ostale potrepštine. SDP je samo tu odluku nadopunio. To je jedna stvar. Druga stvar, gospodine Milanoviću ja imam toliko pravnog i ekonomskog znanja da nikada nisam rekao ovo je elementarna. … [[Upadica se ne čuje.]] To je kad nema argumenata. Hvala lijepo. Bok.
Dobro. Nastavite ministre.
Ispričavam se. Gospodine Milanović, nisam mislio da je osobno ali vi bi isto tako reagirali da ste ovdje. … [[Upadica se ne čuje.]] Gospođo Antičević, ovo je moja kuća.
Bez dobacivanja jedni drugima. Idemo s raspravom. Izvolite.
Ne znam po kojem to pravu ovo nije kuća ministara. Pa ministar je izabran od ovih predstavnika i ovo je kuća ministara, gospođo Antičević vi koja se zalažete za poznato pravo. Ali dobro.
Ministre, izvolite raspravu voditi.
Gospodin Lučin.
Šime, pa i ti? Ajde, molim vas lijepo. Nastavimo. … [[Upadica se ne čuje.]] Molim vas, ministar će nastaviti s raspravom. Dajte mu priliku i molim vas da se suzdržite. Izvolite, ministre.
Gledajte, također mi je žao da kolege iz SDP-a ne znaju da plivajuće trošarine u Hrvatskoj postoje već godinu i tri, četiri mjeseca. Ako se ne varam ovaj Sabor je izmjenom Zakona o posebnim porezima donio odluku da Vlada svojom uredbom može promijeniti visinu trošarina ili prevedeno draga gospodo to su plivajuće trošarine. Ako to nije neka mi dokaže da je suprotno. Druga stvar, nikada nisam rekao niti da povjerenik Europske unije niti Europska unija zabranjuje smanjenje trošarina. Ali sam rekao nešto drugo, nešto drugo što podržavaju hrvatski građani a to je da jedna od najneselektivnijih mjera je smanjenje linearno trošarina. A zašto? Ako recimo 20 ili 30, ili 50 lipa smanjite trošarinu na dizel onda dođe netko sa jahtom sa od 3, 4 milijuna, utoči 2,5, 3 tisuće dizela to prosječni Hrvat ne onaj siromašni nego prosječni ne može potrošiti niti za godinu dana. Prema tome, smanjivanje trošarina kome bi koristilo? Bogatima. Ali zanemarimo to. U trenucima kada cijena i porast cijena daleko nadilazi trošarine to je samo bacanje novaca iz proračuna bez efekta. Ali gledajte, vrlo je interesantno. Vlada je izdvojila 600 milijuna. Vlada je sa 440 milijuna 2007. godine dala poticaje proizvođačima mesa i uzgajivačima i proizvođačima mlijeka 280 i 160 milijuna otklanjanje posljedica od suše. To je bila jedna od poticajnih mjera da ne porastu cijene hrane. Međutim, nažalost dogodilo se to što se dogodilo. Klirinškim dugom od 130 milijuna se direktno investiralo u energetske kapacitete, dakle jedna hidroelektrana i onaj plinovod što treba doći na mađarsko-hrvatsku granicu. 300 milijuna kontinuirana potpora na ime toga što se na plavi dizel ne obračunavaju trošarine i sad kad ovo što je uvaženi potpredsjednik Sabora Friščić rekao subvencioniranje cijene plavog dizela na 5 kuna svim poljoprivrednicima i ribarima, to je dodatnih 70, 80 milijuna kuna. Treća stvar, povećanje osnovice sa 400 na 500 kuna je trošak negdje od 400 milijuna kuna godišnje. Dakle, to su te mjere. Govoriti o tome da je Europska unija svojim direktivama donijela odluku da će se smanjiti stope PDV-a naprosto nije istina. Predsjednik Sarkozy je prije mjesec dana govorio o smanjenju trošarina u Francuskoj pa kao što vidim u Francuskoj se nisu smanjile trošarine. Ali ponavljam, Hrvatska na najvažnije prehrambene proizvode to su kruh i mlijeko ima već nultu stopu PDV-a. Hrvatska ako zanemarimo ovih kunu i 20 za auto-ceste ima najniže trošarine. I nije istina ovo što je gospodin Milanović rekao da bi se samo tako lako promijenilo ovih 60 lipa u međunarodno potpisanim ugovorima. Ako bi htjeli promijeniti taj ugovor onda bi morali napraviti rebalans proračuna i reći na toj poziciji je osigurano milijarda 600 ili milijarda 700 za Hrvatske auto-ceste i za Hrvatske ceste, to je sve skupa negdje oko 3 milijarde kuna i to su ti novci. E sad gospodo, iz kojih sredstava nabaviti te 3 milijarde kuna? Porez na kapitalnu dobit sigurno ne. Znači povećanje nekih poreza. To je kad govorimo o trošarinama. E, kad dođemo u fazu PDV-a onda najedanput pričamo o smanjenju stope PDV-a. Pa u redu, ajmo ga smanjiti. Ali recite koji i koliko to košta. I onda na kraju hrvatskim građanima recite gospodo država će se ove godine morati zadužiti 5 milijardi kuna više da bi pokrila ovo sve skupa uz kamatnu stopu koja je preko 6% jer je nažalost takva situacija na financijskom tržištu i to je vama slijedećih desetak godina 300 milijuna godišnje više kamata ili skoro 3 milijarde kuna. To je to, to treba reći ljudima. Čemu se sakrivati iza onoga što je istina? Govoreći o tome koliko su rasle realne plaće. Istina, od 2000. do 2004. inflacija nije bila velika. Bila je negdje od 2, 3 do 3% a plaće nisu rasle ništa. Onda znači da su realno plaće pale 3%. … [[Upadica se ne čuje.]] Po vašoj matematici. A sad plaće rastu 6%, inflacija je tu negdje oko 6% i sad netko priča o realnom rastu ili realnom … [[Govornik se ne razumije.]] plaća. No, to je samo nekoliko odgovora na ono što je gospodin Milanović govorio. Ova Vlada ima jasne i konkretne mjere. Ova interpelacija je bez ijedne konkretne mjere ali jasno poručuje hrvatskim građanima da je SDP došao na vlast plaćali bi veće poreze i imali bi veći deficit. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Jedan ispravak netočnog navoda uvažena zastupnica Dragica Zgrebec. Izvolite.
Pa u minuti koliko mogu ispraviti. Netočno je da mi ne znamo da postoji zakon o plivajućim trošarinama i da to predlažemo. Naš prvi zaključak se odnosi na to da se koristi mogućnost koju je dao zakon plivajućih trošarina a ne da se to učini samo jedan puta kao što je to Vlada učinila nakon donošenja toga zakona i to pred izbore. A što se tiče plaća one su u tom razdoblju niske inflacije rasle 7% realno godišnje a sada evo u prošlom mjesecu je tad pad 0,8% i taj pad je već kontinuirano 5, 6 mjeseci.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu i glasovat ćemo kad se steknu za to potrebni uvjeti.
20. Interpelacija o radu Vlade Republike Hrvatske na području opskrbe energentima te u vezi s njihovim cijenama i utjecajem na gospodarstvo i životni standard građana. Podnositelji: članovi Kluba zastupnika SDP-a. Rasprava ja zaključena. Vlada je predložila Hrvatskom saboru sljedeći zaključak: Odbija se Interpelacija Vlade Republike Hrvatske na području opskrbe energentima te u vezi s njihovim cijenama i utjecajem na gospodarstvo i životni standard građana. Dajem na glasovanje zaključak Vlade. Molim uključimo se i glasujmo. Može. Rezultat? Ovaj zaključak Vlade je prihvaćen sa, Prijedlog zaključka Vlade je prihvaćen sa 79 glasova za, 2 suzdržana i 46 protiv.
Prelazimo na točku 17. - Interpelacija o radu Vlade Republike Hrvatske u svezi s ulogom Vlade Republike Hrvatske u procesu sanacije i restrukturiranja Hrvatske brodograđevne industrije Podnositelji: članovi Kluba zastupnika SDP-a Zastupnici Hrvatskog sabora na temelju članka 190. Poslovnika Hrvatskog sabora podnijeli su ovu interpelaciju. Prijedlog akta primili ste u pretince. Žele li predstavnici predlagatelja se očitovati o prijedlogu? Da. Uvaženi zastupnik Ljubo Jurčić.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, potpredsjedniče hrvatske Vlade, kolegice i kolege saborski zastupnici. Klub SDP-a je uputio interpelaciju o ulozi Vlade Republike Hrvatske u procesu sanacije i restrukturiranja hrvatske brodograđevne industrije. Kao što znamo hrvatska brodogradnja ima dugu i uglavnom uspješnu povijest. Danas se nalazi pred najneizvjesnijim razdobljem. Svi kumulirani problemi koji su rezultirali ogromnim gubicima brodogradilišta danas su došli do vrhunca. Osjećaj neizvjesnosti pojačan je između ostaloga i zbog približavanja Hrvatske Europskoj uniji odnosno punopravno članstvo Hrvatske u Europskoj uniji odnosno zbog nužnih prilagodbi koje Hrvatska treba napraviti u tom približavanju i punopravnom članstvu. Zahtjevi Europske unije su, nisu mali, značajni su i može se reći u pogledu brodogradnje dosta teški. Priča brodogradnje vezana je uz dva poglavlja u pregovorima sa Europskom unijom. Prvo poglavlje je ono o slobodi tržišnog natjecanja i s tim u vezi statusa državnih potpora koje Hrvatska država daje hrvatskim brodograditeljima. Drugo je poglavlje poglavlje koje se bavi industrijskom politikom i s tim u vezi nužnošću da se hrvatska brodogradnja u narednim godinama prilagodi kriterijima efikasnosti i učinkovitosti koji se danas postoje na jedinstvenom europskom tržištu. Ova naša interpelacija dodatno potaknuta odlukom Vlade Republike Hrvatske od 21. svibnja 2008. godine o namjeri privatizacije i načelima privatizacije 5 naših najvećih brodogradilišta. Smatramo da takve odluke imaju dalekosežne posljedice po opstanak i budućnost hrvatske brodogradnje te s tim u svezi očuvanja velikog broja direktno i indirektno radnih mjesta vezano uz taj sektor a onda i ukupnih socijalnih posljedica koje su u središtu interesa hrvatske javnosti. S obzirom na očekivane dalekosežne posljedice ovakve odluke te s obzirom na brojne nedoumice oko razloga i argumenata koji bi Vladu u ovom trenutku vodili izravnom, ka jednom ovakvom radikalnom rješenju potpuno smo uvjereni da je nužno pred Hrvatskim saborom otvoriti raspravu o cjelovitoj Vladinoj politici u vezi s budućnošću hrvatske brodogradnje. Naime svi smo svjedoci negativnih rezultata privatizacije iz devedesetih godina kad su nerestrukturirana i za privatizaciju nepripremljena poduzeća privatizirana. Rezultat je kao što znamo bio preko 400 tisuća nezaposlenih, pad domaće proizvodnje, pad izvoza, rast uvoza, raste vanjski dug. Cilj je restrukturiranja je očuvanje društvenog interesa odnosno povećanje društvenih koristi odnosno da se poduzeća koja namjeravaju se privatizirati dovedu u takvu poziciju da društvene koristi privatizacije budu veće od društvenih troškova odnosno štete koju može takva privatizacija napraviti. Privatni interesi su legitimni i legalni, ali oni se ne smiju ostvarivati na štetu društvenih interesa. Važno je također reći da se cijeli proces vezan uz, za planove restrukturiranja i pregovore sa Europskom unijom u posljednjih nekoliko godina odvija obavijen velom tajne. Izrazito malo informacija dospijeva u javnost, a slično je i sa informiranjem najviših hrvatskih institucija kao što je to između ostalih i Hrvatski sabor i to je jedan od razloga zašto smo podnijeli ovu interpelaciju. O značaju hrvatske brodogradnje svi imamo svoje mišljenje. Ja ću ovo iskoristiti priliku da iznesem nekoliko podataka. Glavni cilj svake gospodarske aktivnosti je povećanje bruto domaćeg proizvoda i hrvatska brodogradnja u bruto domaćem proizvodu sudjeluje negdje oko 1%, nekad više, nekad manje 0,9 pa nekad i do 1,4%. A to povećanje bruto domaćeg proizvoda riješili bi sve ove probleme o kojima smo pričali u prethodnoj interpelaciji. Brodogradnja je u 2007. godini izvezla 22 broda, velika hrvatska brodogradnja, ukupne vrijednosti negdje oko 760 milijuna dolara čime je značajno popravila veliki deficit u vanjskotrgovačkoj bilanci što je isto tako jedan od velikih problema hrvatske ekonomske politike. Brodogradilišta direktno zapošljavaju negdje oko 12 tisuća djelatnika te dodatno sa 5 tisuća kooperantskih radnika koji su stalno uposleni u brodogradilištu čine negdje oko 17 tisuća zaposlenika dok 1500 proizvođača i isporučitelja različitih proizvoda i usluga zapošljavaju još oko 26 tisuća ljudi što ukupno čini negdje oko 40 tisuća djelatnika, ljudi vezanih uz aktivnost brodogradnje odnosno brodograđevnu industriju. Ova činjenica rezultira visokim multiplikativnim učincima na ostale sektore i ostale djelatnosti u hrvatskom gospodarstvu. Tako zadnje ili posljednje analize koje su rađene došle su do multiplikativnog koeficijenta od 2,83 što znači da 100 milijuna isporuka brodograđevne industrije rezultira ukupnom proizvodnjom u hrvatskom gospodarstvu oko 283 milijuna dolara. Recimo ovu 2007. ako je bio koeficijent 2,73, 760 milijuna dolara. Znači ukupna proizvodnja u Hrvatskoj se, rezultiralo se sa ukupnom proizvodnjom u Hrvatskoj oko dvije milijarde i 150 milijuna dolara. U okviru proizvodnih radnika u Republici Hrvatskoj u brodogradnju, na brodogradnju otpada oko 8% zaposlenih. Udio brodogradnje u neto plaćama 1,8. Izravni oko 5% kad se uzmu ovi multiplikatori koji se prenose na ostale domaće sektore. Udio u doprinosima je 2% s multiplikatorom oko 5,6%. Udio domaće komponente u brodu, domaći materijal, usluge i rad u ukupnim troškovima izgradnje, kažem ukupnim troškovima izgradnje broda kreće se između 60 i 65% cijene koštanja. I na kraju ovih svih podataka svi vrlo dobro znamo da je vrlo visok značaj brodogradnje za regionalno gospodarstvo budući da su ova, 5 ovih velikih brodogradilišta i tako locirana u obalnom podruju Republike Hrvatske. E sada, zašto se mi zalažemo za očuvanje brodogradnje i kvalitetno restrukturiranje itd.? Koja je to snaga hrvatske brodogradnje? Pa snaga hrvatske brodogradnje između ostalog ogleda se u sljedećim činjenicama. Brod je najveći mobilni objekat koji čovjek može napraviti, a Hrvatska spada u mali broj zemalja koji to mogu napraviti i to je jedna naša prednost. Brod je objekat koji treba funkcionirati u najagresivnijoj atmosferi, a Hrvatska spada u mali broj zemalja koje to mogu napraviti. Brod je proizvod u čijoj proizvodnji treba koristiti visoke tehnologije i Hrvatska spada u mali broj zemalja koji ih znaju koristiti. Brod spada u grupu najsloženijih proizvoda koje treba znati projektirati pa konstruirati, proizvesti itd., a Hrvatska spada u mali broj zemalja koje to znaju. Često se priča o Hrvatskoj da trebamo dovesti automobilsku industriju kao što su to napravile neke tranzicijske zemlje. Ali u tim tranzicijskim zemljama ti automobili se ne proizvode, oni se montiraju, oni se ne projektiraju, oni se samo tamo montiraju i ljudi u tim montažnim halama su ponekad manje plaćeni nego naši tekstilni radnici na doradnim poslovima u Hrvatskoj. A imamo ovdje jednu industriju koja ima zapravo i ne vidimo što ona znači. Da mi možemo konstruirati jedan objekt koji je vrlo složen, koji ima preko 100 tisuća sastavnih dijelova i da mi sve te dijelove znamo konstruirati i projektirati i složiti u jednu cjelinu, dok automobil ima negdje oko 20 do 30 tisuća dijelova. Jedini složeniji proizvod od broda je avion koji ima negdje preko 6 milijuna dijelova, ali tu smo još od toga smo daleko. I zašto ne sačuvati sad takvu industriju čija složenost zapravo stvara mogućnosti da i stvaramo veće dodane vrijednosti u toj proizvodnji jer veća dodana vrijednost, odnosno bruto domaći proizvod je rezultat složenosti proizvoda koji se proizvode. Jednostavni proizvodi nemaju visoku dodanu vrijednost, a kako se proizvod sve više usložnjava, tako se i povećava dodana vrijednost na tom proizvodu. Hrvatski brod je brend na svjetskom tržištu, on je jedan od rijetkih hrvatskih brendova, a koliko treba uložiti u stvaranje nekog brenda, novca, vremena, ljudi, obrazovanja, koliko je tu rizika, a mi to sve imamo u hrvatskom brodu. U posljednjih 25 godina, 22 hrvatska broda proglašena su svjetskim brodom godine u svojoj klasi. Hrvatska je brodogradnja zbog svega toga uspjela kontinuirano zadržati značajan udjelu u svjetskom tržištu, negdje u prosjeku 1%, više, manje, nekad do čak i 2%, ovisi o konjukturi na svjetskom tržištu i narudžbama, nađite jedan drugi proizvod gdje Hrvatska ima takav udio na svjetskom tržištu. Pored toga, knjiga narudžbi hrvatskih brodogradilišta prema dostupnim podacima pokriva naredne 3 godine, praktički do kraja 2010., možda i već postoji ugovor za 2011. godinu, a rijetki su poslovi ili proizvodi koji Hrvatska može ugovoriti tako sigurnim ugovorima za naredno razdoblje. Vrijednost tih pedesetak brodova koji su ugovoreni za naredne dvije, tri godine je čini mi se preko 3 milijardi dolara po nekim procjenama. U brodogradnji izrađa novu halu, ovo sve što je učinilo hrvatski brod hrvatskim brendom i razvijanje dugogodišnjih veza sa znanstveno-obrazovnom zajednicom iznimno je vrijedan segment koji garantira da i u budućnosti brodogradnja ima dobre izglede. Globalne tržišne okolnosti idu u prilog opstanka hrvatske brodogradnje. Potražnja za brodovima raste zbog globalizacije, proizvodi se na jednom dijelu svijeta, prodaje se na drugom dijelu svijeta, materijal ide, idu robe, potražnja za brodovima raste i tako da se može očekivati da će uz manje ili veće oscilacije uglavnom trend rasta biti i dalje prisutan. Brodogradnja se zbog toga može planirati puno bolje nego mnoge druge djelatnosti. Pored toga, pored svih ovih dobrih stvari zbog kojih treba održati hrvatsku brodogradnju i u nju ulagati, restrukturirati postoje i problemi koje trebamo riješiti. Problemi koji se redoslijedom vide od hrvatske brodogradnje su prije svega financijski, ono kad pričamo o hrvatskoj brodogradnji odmah vidimo na prvi pogled gubitke koje je hrvatska brodogradnja proizvela, tako da po našoj ili po mojoj procjeni akumulirani i ugovoreni gubici u hrvatskoj brodogradnji su prešli 9 milijardi kuna, a ti 9 milijardi kuna kada usporedite sa bruto domaćim proizvodom, u Hrvatskoj je to negdje oko 3%. Trenutačni izvor odobrenih državnih jamstava za kredite je, čini mi se na razini negdje preko 12 milijardi kuna od kojih je već iskorišteno 11 milijardi kuna itd. Problem hrvatske brodogradnje osim financijskih su i ekonomski. Mala efikasnost, produktivnost rada i kapitala neadekvatno se koristi, tako da to rezultira svim negativnim pokazateljima u poslovanju. Tehnološki također, zastarjela oprema i organizacija poslovanja. Također marketinški, teško se ugovaraju složeniji brodovi sa većom dodanom vrijednošću i većom cijenom, teško ide ugovaranje domaće opreme i poticanje domaćih proizvođača na kvalitetniju proizvodnju i uvlačenja novih proizvođača u proizvodnji opreme za hrvatski proizvod. Nadalje, tu su i organizacijski problemi i upravljanje brodograđevnim procesom. Upravljanje troškovima i gubicima je dosta loše. Bez obzira što kažemo da imamo ljude koji znaju proizvoditi brodove, koji imaju iskustva obrazovanja i kadrovska politika proteklih 10-ak godina baš se nije iskazala u cilju očuvanja hrvatske brodogradnje. Ovo bi mogli biti glavni izvori neefikasnosti. Logičan put ka ozdravljenju hrvatske brodogradnje bilo bi cjelovito restrukturiranje u funkciji uklanjanja svih danas prisutnih izvora neefikasnosti i nerentabilnosti kako bi se brodogradilišta pripremila za uspješno poslovanje u uvjetima važećih pravila tržišnog natjecanja na jedinstvenom europskom tržištu. Neovisno o tome tko će biti nositelji restrukturiranja, država kao većinski vlasnik ili privatni ulagači, plan restrukturiranja mora biti održiv. Želimo također istaknuti još jednu bojazan i tražim odgovor Vlade. Kakva su očekivanja u odnosu na položaj danas brojnih domaćih dobavljača brodske opreme i raznih usluga u slučaju da dođe do privatizacije od strane inozemnih privatnih investitora? Logično je očekivati da će novi vlasnici preferirati ili više voljeti svoje partnere u već uspostavljenim lancima dobave, a što može bitno izmijeniti strukturu dobavljača na štetu domaćih hrvatskih poduzetnika. Isto tako, ima li Vlada rješenje koje će zaštitit domaće poduzetnike ili ih poduprijeti u osiguranju povoljnijeg konkurentskog položaja u odnosu na tzv. euro brodograđevni outsourcing. S obzirom na sve navedeno, predlažemo Hrvatskoj saboru da po završenoj raspravi donese slijedeće zaključke. Zadužuje se Vlada Republike Hrvatske da izradi i Hrvatskom saboru dostavi na raspravu i prihvaćanje program cjelovitog restrukturiranja hrvatske brodogradnje, individualne programe restrukturiranja hrvatskih brodogradilišta sa terminskim planovima, plan financijskog restrukturiranja i osiguranja i financiranja tekućeg poslovanja brodogradilišta u narednom razdoblju. Elaborat o razlozima i uvjetima prenamjene djelatosti u postojećim brodogradilištima, program prilagodbe državnih potpora brodograđevnom sektoru, program za zbrinjavanje eventualnog viška radne snage kao posljedice restrukturiranja brodograđevnog sektora, program rješavanja statusa zemljišta i nekretnina koje su danas u funkciji obavljanja brodograđevne djelatnosti i program poticanja razvoja malog i srednjeg poduzetništva direktno indirektno vezanog uz brodograđevni sektor. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem. Želi li predstavnik Vlade dodatno obrazložiti svoje izvješće? Da. Uvaženi Damir Polančec, potpredsjednik hrvatske Vlade, izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, uvažene saborske zastupnice i zastupnici. Posve je jasno i to moram odmah na početku reći da ću se ja u velikom dijelu u najvećoj mogućoj mjeri sa mnogim stvarima o kojima je gospodin Jurčić, uvaženi zastupnik danas izrekao složiti. Činjenica je da je neosporna važnost hrvatske brodogradnje za ukupno nacionalno hrvatsko gospodarstvo, činjenica je da je ključni cilj svih mjera koje poduzimamo, koje pokušavamo implementirati i implementiramo zapravo očuvanje hrvatske brodograđevne industrije. Međutim, ono u čemu se mi razlikujemo, vjerojatno u pogledu jest način na koji to postići. Dozvolite mi da i ja još jedanput istakne izuzetno visoku i veliku važnost hrvatske brodogradnje za kao što sam rekao hrvatsko nacionalno gospodarstvo. Ono se očituje i kroz brojke i najbolje ju je tako prikazivati. Hrvatska brodograđevna industrija u ovome trenutku sudjeluje u ukupnom hrvatskom izvozu sa oko 15%, sa 1,4% u ukupnom bruto društvenom proizvodu. Hrvatska brodograđevna industrija u ovom trenutku zauzima negdje između 8. i 10. mjesta na ljestvici brodogradnje, svjetske brodogradnje sa tržišnim učešćem od 0,63% koliko je ono bilo za prošlu godinu. To dovoljno govori o važnosti hrvatske brodogradnje na svjetskom tržištu. Međutim, važnost hrvatske brodogradnje za hrvatsko nacionalno gospodarstvo ogleda se između ostaloga i kroz broj direktno zaposlenih osoba koje sudjeluju u brodograđevnoj industriji. 11 tisuća 400 ljudi u ovome trenutku zaposleno je u pet naših najvećih dakle, brodogradilišta. Tome treba dodati još oko 6,5 pa i do 7 tisuća ljudi koji rade u tvrtkama, koji su kooperantni ovih pet najvećih brodogradilišta i koji svoj rad obavljaju direktno dakle, u svakom pojedinom škveru. Ukupno je 1800 manjih i srednjih poduzeća koji su dobavljači brodograđevne industrije i u njima radi dodatnih 20 tisuća ljudi. Dakle, govorimo o otprilike 40 tisuća osoba koje ovise o sudbini hrvatske brodograđevne industrije o kojima mi trebamo itekako voditi brigu. U ovome trenutku moram reći da su knjige narudžbi hrvatskih brodogradilišta popunjene, popunjene zaključno sa 2010. godinom i da ima već dosta ugovorenih brodova koji će se isporučivati u 2011. godini. U prošloj godini ukupno je isporučeno brodova vrijednosti 742 milijuna dolara a knjiga narudžbi je puna, puna kada govorimo o financijskom smislu, dakle, ugovoreno je 3 milijarde 150 milijuna dolara vrijednosti dolara što naravno itekako puno znači i za toliko puta već danas spomenuti tekući račun platne bilance Hrvatske. Ono što mene izuzetno veseli, veseli me podatak da hrvatska komponenta dakle, u ukupnom, u isporučenoj, u vrijednosti ukupno isporučenih brodova raste, ona raste i približila se brojci od 65%. No usprkos svim tim podacima i usprkos činjenici da potražnja za brodovima u ovome trenutku raste. Usprkos činjenici da svaki dan pojedini naručitelji obilaze naša brodogradilišta, pregovaraju i ugovaraju nove dakle isporuke, novih brodova iz hrvatskih navoza, iz hrvatskih brodogradilišta, činjenica je da je to ipak jedna od najneuspješnijih gospodarskih grana u Republici Hrvatskoj kada govorimo o krajnjem rezultatu, dakle, rezultatu, financijskom rezultatu poslovanja te gospodarske grane. Samo u prošloj godini akumulirani, konsolidirani gubitak, dakle, svih pet najvećih hrvatskih brodogradilišta iznosi milijardu i 80 milijuna kuna, to je činjenica i od te činjenice ne možemo pobjeći. Da i ja sam ponosan kao što i svi mi moramo biti ponosni da Hrvatska jest zemlja u kojoj se doista jedna od rijetkih zemalja u kojima se i jedan tako sofisticirani proizvod uopće može proizvesti. Da, činjenica je da malo kojoj gospodarskoj grani mi možemo biti na svjetskoj razini relevantan igrač kao što to možemo biti u brodogradnji i u malo kojoj svjetskoj kojoj gospodarskoj grani mi imamo mogućnost biti na svjetskom tržištu dakle, uopće zabilježeni sa relevantnim postotkom kao što je postotak koji govori o tržišnom učešću hrvatske brodogradnje na svjetskoj brodograđevnom tržištu. Ali je isto tako činjenica da nema niti jedne godine od hrvatske samostalnosti do danas kada su hrvatska brodogradilišta pozitivno poslovala i činjenica je da je rezultat, odnosno gubitak od milijardu i 80 milijuna kuna proizveden u prošloj godini, proizveden usprkos činjenici da je i u prošloj godini hrvatska brodograđevna industrija itekako značajno participirala u ukupnim potporama koje je hrvatska Vlada odobravala pojedinim, pojedinim dakle, industrijama. 379 milijuna kuna su direktne potpore iz državnog proračuna, brodograđevnoj industriji. Tome treba pridodati još čitav niz i jamstava koja su odobrena za kredite, koja su brodogradilišta podizala. Dakle, usprkos činjenici da u ovome trenutku imamo odobrenih preko 12 milijardi kuna jamstava brodograđevnoj industriji. Realiziranih kredita po tim jamstvima preko 11 milijardi kuna. Usprkos činjenici da je samo u prošloj godini direktnih potpora dakle, subvencija toj industriji bilo u visini 380 milijuna kuna. Rezultat svega toga je na 740 milijuna dolara izvoza ili ukupne realizacije, ukupne realizacije, ne izvoza, jest gubitak od milijardu i 80 milijuna kuna. To je dovoljan razlog zašto govorimo danas o nužnosti podvlačenja crte, o nužnosti pravog iskoraka u procesu restrukturiranja i sanacije hrvatske brodogradnje. Puno godina unatrag govorimo o restrukturiranju hrvatske brodogradnje, no ja moram reći da nikada do hrvatske samostalnosti pa do danas, pravo restrukturiranja hrvatske brodogradnje nije provedeno. Bilo je pojedinih poteza koji su išli možda za tim ciljem, ali sveobuhvatno, kompetentno pravo restrukturiranja hrvatske brodogradnje nikada nije učinjeno. I nema potrebe da politiziramo kada govorimo o brodogradnji jer njezin značaj za hrvatsko gospodarsko je prevelik. Brojka od 40 tisuća zaposlenih ljudi u Hrvatskoj koji rade direktno ili indirektno i vezani su uz brodograđevnu industriju je signifikantna i ti ljudi ne zaslužuju da o njihovim sudbinama politiziramo nego da doista raspravimo na otvoren jedini pravi i ispravan način sa brojkama i argumentima, koji je to pravi put i način da se ta brodogradnja konačno izvede na pravi put, restrukturira. A kada govorimo o restrukturiranju što je nama dakle činiti? Moramo se dovesti u situaciju da hrvatska brodogradilišta naravno sva posluju, da mogu biti pozitivna odnosno da mogu pozitivno poslovati, profitabilno poslovati sa istim oblicima i istom razinom subvencija kakva je primjerena u zemljama Europske unije i tu dolazimo sada do ključnog elementa. Dakle modeli subvencioniranja hrvatske brodogradnje nisu adekvatni i nisu harmonizirani sa principima i načinom subvencioniranja brodogradnje u zemljama Europske unije i ta razina subvencije u Hrvatskoj je previsoka. Mi moramo dakle se svesti u okvire onoga što je adekvatno i što funkcionira u zemljama Europske unije i u tim okvirima omogućiti hrvatskim brodogradilištima da posluju pozitivno. Da li je to moguće? Ja sam uvjeren da jest. Ja sam uvjeren da jest i uvjeren sam da ćemo to upravo i postići kroz dakle implementaciju individualnih programa sanacije i restrukturiranja pri čemu je privatizacija o kojoj ću kasnije više govoriti, samo sredstvo na putu do dolaska do konačnog cilja. E sada što smo mi s tim u svezi do sada poduzeli? Kao što sam rekao brodogradnja ne zaslužuje da se o njoj previše politizira, ali svi mi kasnimo. Pravo restrukturiranja i sanacija hrvatske brodogradnje je trebala nastupiti još sredinom 90-tih godina. Od onda pa do danas svi skupa nismo dovoljno učinili za hrvatsku brodogradnju i restrukturiranje hrvatske brodogradnje. Samim potpisom Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju mi smo prihvatili određena pravila igre. Ta pravila igre su nas između ostalog tjerala u smjeru toga da u četiri godine od potpisa Ugovora o stabilizaciji i pridruživanju, dakle redefiniramo sustav poticaja hrvatskoj brodogradnji, harmoniziramo ga sa pravnom stečevinom i sa najboljom praksom Europske unije i da provedemo programe sanacije i restrukturiranja. Mi smo individualne programe sanacije i restrukturiranja izradili. Izradili i uputili dakle u 2. mjesecu 2007. godine u Europsku komisiju i paralelno u Agenciju za zaštitu tržišnog natjecanja kako bi od njih dobili komentare. Dakle to je bio 2. mjesec 2007. godine. Tijekom srpnja mjeseca i kolovoza mjeseca 2007. godine, Europska komisija je, dakle prije toga je Europska komisija angažirala svoje konzultante, svoje savjetnike, tvrtku "Ekorist" koja je zajedno sa Agencijom za zaštitu tržišnog natjecanja predstavnicima vladinog povjerenstva, predstavnicima Ministarstva gospodarstva obišla svako pojedino brodogradilište, tražila dodatne informacije, dala svoje sugestije i komentare vezano uz individualne programe sanacije i restrukturiranja. Međutim očitovanje niti "Ekorista" niti Europske komisije, ali niti Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja u pisanom obliku sa jasnim naputcima, sugestijama i prijedlozima u kojem smjeru bi naše individualne planove trebali unaprijediti, mi takve komentare u pisanom obliku nismo dobili do 2. mjeseca 2008. godine kada smo ih dobili od Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja koja se referira i na sugestije "Ekorista" kao ovlaštenog konzultanta Europske komisije. Čim smo te naputke, sugestije, prijedloge dobili prionuli smo doradi individualnih planova i ja želim reći bez obzira na sve one koji kritiziraju radi kritike, da su individualni planovi osjetno unaprijeđeni. Ti individualni planovi nakon toga bili su u draftu u nacrtu dakle prezentirani Europskoj komisiji i osobno sam sudjelovao u tehničkim konzultacijama pa i razgovorima sa … Commissioner, Neelie Kroes dakle vodećom osobom za područje tržišnog natjecanja u Europskoj komisiji s kojom sam dakle nastojao raspraviti te individualne planove i pojedine dileme i različita viđenja i mišljenja s tim u svezi koja smo imali. Činjenica je da nama ne ide na ruku još jedna situacija, a to je da su prije Hrvatske sanaciju i restrukturiranje svoje brodograđevne industrije provodile i druge zemlje prije svega Italija i u zadnje vrijeme Poljska i činjenica je da se planovi restrukturiranja u tim zemljama ne provode u skladu, odnosno da restrukturiranje ne teče u skladu sa onim što je pisalo u planovima sanacije i restrukturiranja. Upravo stoga Europska komisija je dala jasne smjernice nama, odnosno povjerenica Europske komisije je meni osobno, da će Europska komisija posebice cijeniti ukoliko privatni kapital sudjeluje u procesu sanacije i restrukturiranja svih hrvatskih brodogradilišta i to u prvoj fazi. Dakle ne samo kod tehnološke obnove, ne samo kroz eventualnu dokapitalizaciju nego u prvoj fazi. Upravo zbog tih sugestija i jasnih prijedloga mi smo dodatno doradili individualne planove i predložili kao resorno ministarstvo Vladi Republike Hrvatske donošenje odluke o pokretanju postupka privatizacije za tri od ovih pet velikih brodogradilišta za pokretanje procesa privatizacije u tvrtki kćeri "Brodosplita" koje se zove brodogradilište specijalnih objekata ili skraćeno BSO sa ciljem da privatizaciju tih društava provedemo dakle do konca prvog kvartala 2009. godine. Nakon toga moram reći da smo naravno imali živu komunikaciju i dalje sa Europskom komisijom, da će i u sljedećem tjednu uslijediti tehničke konzultacije sa njima i već sada moram reći vrlo jasno i vama i hrvatskoj javnosti da će zapravo sugestija Europske komisije ići za time da se i u prvoj fazi pokrene dakle priprema za privatizaciju i 3. maja i "Brodosplita". Još jedanput napominjem, upravo zbog činjenice da su neke druge zemlje provodile planove, izradile individualne planove restrukturiranja i sanacije i provodile te individualne planove i ne bile dovoljno uspješne, Hrvatska je danas u specifičnom položaju i traži se od Hrvatske da u procesu sanacije i restrukturiranja sudjeluje privatni kapital, odnosno da se proces sanacije i restrukturiranja provede kroz privatizaciju. Da li se mi tog procesa takvog i takve prakse trebamo bojati? Mislim da ne. Upravo sam siguran da ne, ne da mislim nego sam siguran da ne, a argument za to mi između ostaloga leži i u činjenici da smo mi jedan takav proces zajedno sa Europskom komisijom i odradili. Radi se o procesu sanacije i restrukturiranja prije svega hrvatskih željezara i TLM-a. Nemojte zaboraviti da smo prije godinu i pol dana u ovom Visokom domu vodili raspravu između ostalog i o tome kakva će biti sudbina hrvatskih željezara. Tada smo se odlučili na proces sanacije i restrukturiranja kroz privatizaciju i što je posljedica odnosno što je rezultat. Rezultat toga je da smo proveli privatizaciju, da jesmo, smanjili smo broj zaposlenih i u TLM-u i u Valjaonici cijevi Sisak na mjeru koja je bila prihvatljiva potencijalnim ulagačima, a kasnije strateškim partnerima tih tvrtki, da smo to učinili bez socijalnih potresa i činjenica je da smo tim tvrtkama danas osigurali apsolutno respektabilan nivo ulaganja. Podsjećam vas da smo osigurali TLM-u 107 milijuna eura u sljedeće tri godine i da smo osigurali i Valjaonici cijevi Sisak i Željezari Split više stotina milijuna direktnih ulaganja u podizanje tehnološke razine koja će definitivno rezultirati kroz kratki vremenski period time da će u tim tvrtkama trebati novo zapošljavanje i da će se ona brojka od zaposlenih prije procesa restrukturiranja ne samo dostići, nego sam je uvjeren i prestići. To je put kako treba provoditi sanaciju i restrukturiranje hrvatske brodogradnje i tu se mi u svemu ostalome se možemo složiti i mogu potpisati veliku većinu, gotovo sve što ste rekli, ali smatramo da je najbolji put provođenja restrukturiranja u hrvatskoj brodogradnji kroz privatizaciju. Međutim, neće biti lako i jednostavno definirati tender za privatizaciju, između ostalog zbog još nekih nagomilanih problema koje vi u svojoj elaboraciji pa i u interpelaciji niste naveli, možda niste dovoljno dobro pokrili. Pa ja ću spomenuti samo neke. Činjenica je da su naša brodogradilišta bremenita problemom pomorskog dobra. Što znači problem pomorskog dobra? I u trenutku kada su brodogradilišta kretala u proces pretvorbe na snazi su bili pozitivni zakonski propisi koji su pomorsko dobro definirali kao stvar izvan prometa, dakle kao nešto što ne može biti otuđeno, kao nešto što ne može postati privatno vlasništvo. Usprkos toj činjenici kroz pretvorbu pomorsko dobro, govorim i o zemljištu i o svim nekretninama izgrađenim na pomorskom dobru, unijeti su u temeljne kapitale naših brodogradilišta i to je jedna ogromna strateška pogreška. Što je to imalo za posljedicu? Posljedica toga je činjenica da u npr. Uljaniku i Brodosplitu i zemljište dakle pomorsko dobro i sve nekretnine na pomorskom dobru izgrađene danas su u temeljnom kapitalu društva. Činjenica je da je u Kraljevici i zemljište i nekretnine su bile u temeljnom kapitalu društva, isknjižene su da bi nekretnine naknadno bile uknjižene, ali kao ulaganja na … [[Govornik se ne razumije.]] Činjenica je da u ostala dva brodogradilišta zemljište nije u temeljnom kapitalu, a nekretnine jesu. I činjenica je da postoji pravna i zakonska praznina na koji način danas isknjižiti pomorsko dobro iz temeljnog kapitala svakog od ovih društava. I za to je potrebno puno pameti, umijeća, struke, da se nađe pravi put. Ja vjerujem da smo mi pravi put našli i da ćemo dakle kroz jesen doći između ostalog i sa prijedlogom pred ovaj Visoki dom da nam date podršku kako taj proces učiniti, kako isknjižiti pomorsko dobro iz temeljnog kapitala, kako bi uopće mogli pristupiti procesu privatizacije. S druge strane, moram reći da postoji još jedna činjenica, još jedna velika pa usudim se reći nepravda koju trebamo ispraviti. 2002. godine kada je provedena djelomična sanacija brodograđevne industrije, tada je za uzvrat što je hrvatska Vlada preuzela na sebe dio obveza svakog pojedinog brodogradilišta, nekim brodogradilištima odlukom Vlade, dakle ne Sabora nego Vlade oduzeta imovina. I činjenica je da je vrijednost te imovine bila 115 milijuna maraka, tadašnjih njemačkih maraka od čega 99 milijuna kuna vrijednost imovine samo jednog brodogradilišta i to Brodogradilišta "3. maj". Naše je mišljenje i stav ,i moje osobno i ljudi koji su radili na procesu sanacije i restrukturiranja, da dakle tu imovinu trebamo toj tvrtki i vratiti kako bi ona mogla biti predmet do kapitalizacije i ponovo ući dakle u normalni sustav i normalno funkcioniranje. Dakle, možemo govoriti o pravcima, ali pozitivno iskustvo koje mi imamo prije svega u privatizaciji i sanaciji, restrukturiranju industrije aluminija, industrije čelika nam daje za pravo kad tvrdimo da je najbolji put sanacije i restrukturiranja kroz privatizaciju. Druga stvar, činjenica je da nas na to obvezuje Europska komisija nezadovoljna kako su proces sanacije i restrukturiranja provele neke druge zemlje koje sam već spomenuo u svojem govoru. I treća stvar, vrlo bitna. Poštovane dame i gospodo, da li je država baš ta koja treba provesti proces sanacije i restrukturiranja ili to doista mora učiniti privatni kapital? Evo još nekoliko brojaka. Od 1.1.2002. godine do 31.12.2007. godine ukupna državna jamstava odobrena brodograđevnoj industriji su 22 i pol milijarde kuna. Danas živuća državna jamstva odobrena 12 i pol milijardi kuna, od čega dakle realizirani krediti u visini od 9 i pol milijardi kuna. Za period ispred nas za ugovorene brodove, dakle za financiranje gradnje već ugovorenih brodova od 2008. do 2012. godine dodatnih 4,8 milijardi kuna jamstava. Za financiranje gradnje planiranih, a neugovorenih brodova za period od 2008. do 2012. godine, dakle brodova u kojima se tek pregovara dodatnih 16,3 milijardi kuna. Ili, od dana današnjega do konca 2012. godine ne provedemo li privatizaciju bit će potrebno izdati državnih jamstava od 22 i pol milijarde kuna, što smatram da je apsolutno previše i smatram da se isti efekti mogu postići na drugi način. S druge strane, to nije sve. To nije sve, jer ne bih volio da više govorimo o procesu sanacije i restrukturiranja kao nekakvom skrivenom postupku ili proceduri po kojoj se radi pa ću iznijeti još neke brojke. Da bismo proveli sanaciju i restrukturiranje, da bi je provela država, država bi odnosno Ministarstvo financija od postojećih obveza svih pet brodogradilišta na sebe u sljedećih 4 godine trebala preuzeti otplatu kredita u visini od 8,9 milijardi kuna. Direktnih potpora dakle kada bi nastavili sa ovakvim subvencioniranjem svakog broda milijardu i 200 milijuna kuna. To su brojke koje govore dovoljno same za sebe. Umjesto toga mi smatramo da treba provesti proces privatizacije na načelima koja su sadržana u odluci Vlade. Koja su to načela? Ta načela govore sljedeće. Da trebamo omogućiti strateškom partneru da sam procijeni koju razinu obveza za svake pojedine tvrtke svakog pojedinog brodogradilišta je spreman preuzeti na sebe, a koje obveze svake od te tvrtke treba dakle podmiriti u budućem periodu država. S druge strane, kada proces privatizacije završi, završila se dakle i subvencioniranje brodogradnje po sadašnjim modelima i principima. Naravno da je naša obveza i to je jedan od vaših zaključaka i sugestija da mi izradimo i program poticanja hrvatske brodogradnje usklađen sa normama i standardima Europske unije i mi to činimo. I mi ćemo za kolac privatizacije biti itekako spremni i imati dakle sustav poticanja usklađen u potpunosti sa onim što traži Europska unija. Ali mislimo i zbog hrvatskih građana, zbog državnog proračuna, zbog novce hrvatskih građana, da je najbolje i najefikasnije provesti prestrukturiranje i sanaciju kroz privatizaciju. Pri tome, sveti cilj je zadržati što je moguće više radnih mjesta, po mogućnosti sva. Zadržati u što je moguće većoj mjeri proizvodnju brodova u svakom pojedinom brodogradilištu, ali pri tome dajemo mogućnost da možda neki ulagač procjeni da na nekoj lokaciji na kojoj je danas brodograđevna industrija će pokrenuti neku drugu djelatnost, turističku, nekakvu drugu proizvodnju uz uvjet da zaposli sve zaposlene i uz uvjet da onda sutra više ne očekuje potpore iz državnog proračuna. Smatramo da je to ispravno, smatramo da je to uredu. Isto tako dozvoljavamo mogućnost promjene proizvodnog asortimana. Što znači promjena proizvodnog asortimana? Pa to znači ako neko danas radi brodove za trgovačku mornaricu, a sutra na toj lokaciji bude proizvodio ili da prijedlog da proizvodi mega jahte, a takvih između ostaloga pisana namjere imamo, mislim da to nije ništa loše, nego dapače, da nam to olakšava situaciju. Jer nemojmo zaboraviti proces sanacije i restrukturiranja bez privatizacije mora se provesti prema smjernicama Europske komisije, koji između ostalog govore o sljedećem. Govore da bi vlastiti doprinos svake pojedine tvrtke, svakog pojedinog poduzetnika u poteškoćama, trebao biti 50% ukupnih troškova sanacije i restrukturiranja. Na žalost ni jedno naše brodogradilište nema mogućnost osigurati vlastiti doprinos troškovima sanacije i restrukturiranja u visini od 50%. I druga stvar, zbog činjenice da naša brodogradilišta čitav niz godina, dakle posluju i funkcioniraju i konkurenti su na tržištu uz subvencije koje su više nego su to u drugim zemljama, činjenica je da se od nas traže i određene kompenzacijske mjere. Kompenzacijske mjere prije svega dakle u kapacitetima prije svega dakle u broju radnih mjesta i mi te kompenzacijske mjere osigurati moramo. Promjena djelatnosti ili promjena proizvodnog asortimana na način da neko brodogradilište neće više proizvoditi brodove trgovačke mornarice, nego će možda proizvoditi mega jahte, znači između ostalog kompenzacijsku mjeru i spašavanje preostalih brodogradilišta. Zato smo i ovakve dakle ovakva načela uvrstili u i ugradili u dakle odluku Vlade. I na kraju, ne nećemo privatizirati sav portfelj koji imamo, ostavljamo u svojem vlasništvu 25% u svakom brodogradilištu, do trenutka završetka privatizacije, nakon čega slijedi prodaja tih dionica zaposlenicima pod povoljnijim uvjetima i vjerujte mi ne samo da sam uvjeren u uspješnu provedbu sanacije restrukturiranja kroz privatizaciju, nego sam uvjeren da će Hrvatska nakon tog procesa biti još jači i značajniji igrač na tržištu na međunarodnom tržištu brodogradnje i uvjeren sam da će vrijednost tih dionica koje će između ostalog biti ponuđene radnicima nakon tog procesa biti daleko veća. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem. Otvaram raspravu. U ime kluba, prvo je uvažena zastupnica u ime kluba HDZ-a uvažena zastupnica Vesna Buterin. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani gospodine potpredsjedniče Vlade Republike Hrvatske, uvažene kolegice i kolege zastupnici. Klub Hrvatske demokratske zajednice odbija interpelaciju o radu Vlade Republke Hrvatske u vezi s ulogom Vlade Republike Hrvatske u procesu sanacije i restrukturiranja hrvatske brodogradnje koju je predsjedniku Hrvatskoga sabora podnio klub SDP-a aktom od 03. lipnja 2008. godine. Hrvatska brodogradnja je definitivno strateška grana hrvatske industrije, jer vezuje na sebe veliki dio prateće industrije, omogućava poslovanje brojnih poduzeća koji se bave proizvodnjom brodske opreme, a budući da gradnja brodova zahtjeva visoki tehnološki nivo, ona je i pokretač unapređenja industrijskog i tehnološkog razvoja. Brodogradnja ima veliki značaj za hrvatsko gospodarstvo, a u prilog tome govori i činjenica da je u 5 najvećih hrvatskih brodogradilišta zaposleno 11 tisuća 400 radnika. Osim toga brodogradilišta osiguravaju zaposlenost za oko 5 do 7,5 tisuća kooperanata, a kroz isporuku opreme i materijala uz brodogradnju je vezano 18 tisuća trgovačkih društava sa oko 20 tisuća zaposlenih. Udio brodograđevne industrije u bruto domaćem proizvodu iznosi oko 1,45, a u izvozu oko 15%. Hrvatska brodogradnja je suočena s gubicima i poteškoćama u poslovanju i bez provedbe restrukturiranja, ona neće biti dugoročno održiva. Neki od glavnih razloga ovakvog stanja brodogradnje jesu posljedice ratnog razaranja, veliki porast cijene čelika, te pad tečaja dolara. Posljednja dva uzrokovala su poremećaje ne samo u hrvatskoj brodogradnji nego i u većini svjetskih brodogradilišta. Pad vrijednosti dolara prema euru i kuni u vrijeme kada su ugovori o gradnji brodova sklapali isključivo se u dolarima imalo je dalekosežne negativne posljedice. Poslovanje s gubitkom onemogućilo je osiguranje likvidnih sredstava za financiranje proizvodnje što je dovelo do kašnjenja u tehnološkom procesu, do povećanja troškova proizvodnje te čak i do pitanja ispunjenja preuzetih ugovornih obveza. Takvo je stanje upravo ukazalo na potrebu restrukturiranja sektora brodogradnje pa je Vlada sukladno obvezama iz predpristupnih pregovora krajem 2005. godine osnovala Povjerenstvo za izradu Prijedloga nacionalnog programa restrukturiranja hrvatske brodogradnje koji je 2006. godine usvojilo strateške smjernice daljnjeg razvitka hrvatske brodogradnje. Istovremeno, brodogradilišta su bila zadužena za izradu individualnih programa restrukturiranja putem kojih se predviđalo izdvajanje iz brodogradilišta i privatizacija svih pratećih djelatnosti koje nisu direktno vezane za gradnju broda. Ovi programi imaju za cilj povećanje konkurentnosti na svjetskom tržištu, prilagodbu asortimana o čemu je potpredsjednik Vlade nešto ranije govorio koja je temeljena na gradnji složenijih tipova brodova, zatim racionalizaciju poslovanja, povećanje produktivnosti i smanjenje proizvodnih troškova kako bi se ostvarila dugoročna poslovna održivost na svjetskom tržištu u uvjetima poslovanja koji će vrijediti i u Europskoj uniji. Europska komisija predlaže pokretanje procesa privatizacije za svih šest brodogradilišta, međutim Vlada Republike Hrvatske je donijela odluku kojom će se privatizacija brodogradilišta odvijati u dvije faze. U prvoj fazi će se privatizirati četiri brodogradilišta a to su "Uljanik", "Kraljevica", "Brodotrogir" te Brodogradilište specijalnih objekata a nakon prve faze pristup će se privatizaciji preostala sva brodogradilišta a to su "Brodosplit" i "3. maj". Odluka o namjeri privatizacije ne znači da Vlada odustaje od restrukturiranja brodogradilišta već da će se restrukturiranje provoditi u dogovoru sa strateškim partnerom. Uvjeti privatizacije poštivat će načela koja je definirala Vlada a neki od njih su izrada plana ulaganja i poslovnog plana od strane investitora, davanje mogućnosti strateškom partneru da procijeni i predloži koji je dio obveza prema vjerovnicima spreman poduzeti, prilagodba proizvodnih programa zahtjevima tržišta itd. Prije same privatizacije potrebno je riješiti i problem pomorskog dobra koje koriste brodogradilište i treba ga isknjižiti iz kapitala društva budući je ono uneseno u temeljni kapital društva. Tako imamo slučaj da su u "Uljaniku" i "Brodosplitu" i zemljište i nekretnine unesene u temeljni kapital dok su u "3. maju" i "Brodotrogiru" u temeljni kapital unesene samo nekretnine. Ovdje doista moram naglasiti jednu vrlo važnu činjenicu a to je da je brodogradilište "3. maj" dodatno oštećeno odlukom Vlade Republike Hrvatske od 21. rujna 2000. godine o preuzimanju u vlasništvo nekretnina određenih pravnih osoba kojom je brodogradilištu "3. maj" oduzet veliki dio nekretnina ukupne tadašnje vrijednosti oko 100 milijuna njemačkih maraka. Tako je došlo na primjer do nekih nelogičnih situacija gdje brodogradilište mora od novog vlasnika uzimati nekretnine u zakup i plaćati zakupninu za nekretnine koje su do tada bile u njegovom vlasništvu. Brodogradilište "3. maj" ima ključnu ulogu u gospodarstvu Primorsko-goranske županije i grada Rijeke budući da je tamo zaposleno oko 2 tisuće 900 radnika i oko tisuću i pol kooperantskih radnika što predstavlja oko 4% ukupno zaposlenih osoba u Primorsko-goranskoj županiji. Sukladno naputcima "3. maj" je izradio individualni program restrukturiranja te će se prema Vladinom planu restrukturiranja koji uključuje mjere restrukturiranja vlasništva i organizacijske strukture, sanaciju gubitka i obnovu temeljnog kapitala, zatim rješavanja statusa nekretnina i redefiniranje pomorskog dobra. Te su mjere preduvjet za promjene u proizvodnom programu i promjene u unutarnjoj strukturi na području brodograđevne djelatnosti koje u sebi obuhvaćaju proizvodne, organizacijske i kadrovske zahvate. Sve te aktivnosti provodit će se tijekom ove godine i slijedeće tri godine s ciljem da se uspostava poslovne uspješnosti "3. maja" potpuno postigne 2012. godine kada bi se postigli neki od slijedećih ciljeva a to su prvenstveno godišnji prihod od 300 milijuna eura, isporuka četiri do šest brodova godišnje, ostvarenje proizvodnje između 120 tisuća do 150 tisuća CGP-a, ostvarenje proizvodnje od 60 tisuća tona čelika godišnje, ukupno zaposlenih tisuću 900, broj kooperanata tisuću 100, prihod po zaposlenom 150 tisuća eura godišnje te prosječna plaća zaposlenih trebala bi biti veća od prosječne plaće u Republici Hrvatskoj. Restrukturiranje brodogradnje predstavlja veliki posao kojega Vlada Republike Hrvatske mora obaviti. Međutim, ova je Vlada doista i pokazala da zna kako se treba uhvatiti u koštac sa gorućim problemom i kako probleme treba rješavati. Pokazala je to na primjeru "Viktora Lenca" koji je godinama predstavljao veliki problem ne samo za Primorsko-goransku županiju nego i za cijelu Hrvatsku. Programom sanacije kojega je provela Vlada Republike Hrvatske omogućeno je da ovo hrvatsko brodogradilište s više od 110 godina tradicije i dalje promiče hrvatsku brodogradnju u svijetu a da istovremeno niti jedan jedini radnik ne završi na ulici. U lipnju ove godine tako je na tekuće račune radnika riječkog remontnog brodogradilišta "Viktor Lenac" Vlada uplatila 13,5 milijuna kuna i time ispunila svoje obećanje. Namirene su zaostale plaće i otpremnine. Prvi su put u Hrvatskoj uspješnim završetkom petogodišnjeg stečajnog postupka radnici naplatili sva potraživanja, očuvali škver i gotovo tisuću radnih mjesta. Na kraju želim naglasiti da je rješavanje problematike Hrvatske brodogradnje od strateškog interesa za cjelokupno gospodarstvo Republike Hrvatske te Vlada Republike Hrvatske u interesu svih građana poduzima sve mjere za zaštitu i unapređenje brodograđevne industrije u Republici Hrvatskoj. I na kraju, evo još jednom naglašavam da klub Hrvatske demokratske zajednice odbija interpelaciju o radu Vlade Republike Hrvatske u vezi s ulogom Vlade Republike Hrvatske u procesu sanacije i restrukturiranja hrvatske brodogradnje. Hvala.
Hvala vam lijepa. Nastavljamo sa raspravom. Ispričavam, se bio je jedan ispravak i to uvaženog zastupnika Šime Lučina. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa ja mislim da se unosi određena zabuna u informacijama. Obzirom da ja nemam razloga da vjerujem potpredsjedniku Vlade ispravit ću krivi navod kolegice koja je navela sasvim drugi broj brodogradilišta koja idu u privatizaciju. Mene konkretno interesira da li brodogradilište Trogir kako je kolegica rekla ide u privatizaciju ili ne? Dakle da li će se ono privatizirati kao osnovna djelatnost ili će se privatizirati kao nekretnine? Pa evo iskoristit ću priliku da mi potpredsjednik Vlade kaže jel' to znači da će i u brodogradilištima gdje više neće biti osnovne djelatnosti Vlada zadržati 25%? I da li će se i tamo dakle izvršiti restrukturiranje pomorskog dobra?
Hvala. Znači sad ćemo nastaviti sa izlaganjem. U ime Kluba IDS-a uvaženi zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, cijenjeni potpredsjedniče Vlade, uvažena gospodo zastupnici. Jasno, kada je riječ o brodogradnji čuli smo, dobro nije, ali ajde evo sad smo barem još jednu informaciju čuli da će se 2009. privatizirati znači uz Uljanik protiv čega sam 100% i Treći maj, Brodosplit i da ne nabrajam ostala brodogradilišta. Jasno je da bi bio daleko sretniji da čujem koje firme iz svijeta bi mogle preuzeti u ovom trenutku ova naša da se tako izrazim bankrotirana brodogradilišta. Hrvatska brodogradnja usuđujem se reći je bankrotirala. Ona ja bure bez dna. Ona je, Nijemci bi rekli, kaput. I jasno je da nešto tu treba učiniti. Gubici hrvatske brodogradnje 2007. bili su 6 milijardi kuna iznad temeljnog kapitala. 2007. hrvatska brodogradnja isporučila je kao što smo čuli 20 brodova za 742 milijuna dolara ili negdje 35 milijuna dolara po brodu. Gubitak po jednome brodu znači prošle godine bio je od 20 do 25 milijuna dolara. Usuđujem se reći da ni nema grane u kojoj se više neću reći krade nego otuđuje od Hrvatske nego od hrvatske brodogradnje. Na primjer u zadnjih dvije godine od izbijanja one afere «Maček» Split nije uspio ili Brodosplit ugovoriti niti jedan brod. Tek sada mu je pred nekoliko tjedana Vlada dala mogućnost da gradi 2 broda za izvoz od 105 milijuna dolara. Ovo što se dešava u tom brodogradilištu to je otprilike isto ono što se dogodilo u Lichtenstainu nakon što je ona, onaj, disketa bila objavljena. Mjesečni promet njihovih banaka sa 3 milijarde EUR-a pao je na 100 milijuna EUR-a. Znači problem je isto tako što ni po tome nitko ništa ne poduzima. Drugo što se usuđujem reći mi još uvijek ne znamo za taj model privatizacije, sanacije, restrukturiranja, svejedno kako ćemo to nazivati, a govorimo jasno o ulasku stranaca. Mi ćemo vjerojatno u ovome Domu biti prvi kojima će to biti poznato tko će to i biti ali za sada eto prvi puta smo čuli da će se tek, da će se iduće godine privatizirati kompletna hrvatska brodogradnja. Gospodin Sanader je pred nekoliko mjeseci rekao a neće, citiram ga: «dozvoliti da se brodogradnja ugasi», a on je premijer. Da računa na brodogradnju, ali ona mora biti barem na nuli. Misli da je moguće spasiti, da je moguće poslovati bez državnih potpora. To je po meni nemoguće. To je gašenje brodogradnje. Bez državnih subvencija brodogradnje u Hrvatskoj biti neće. Ajde da samo dvije riječi kažem o poljskom modelu. Poljska je primljena u Europsku uniju 2004. Poljska je u Europskoj uniji znači usvojila znači program restrukturiranje brodogradnje do 2006. a do lipnja to je znači iza nas trebala, 2008. trebala je tu brodogradnju privatizirati. Poljska je već jednom privatizirala dijelove brodogradnje i morala je ponovo kupovati prodanu. Većinu znači imala je država. Manjinske pakete imale su privatne banke i to na ime duga kojem je brodogradnja nije mogla platiti. Ono što je najkontraverznije je zahtjev recimo kad govorimo o toj poljskoj brodogradnji, Europske unije da brodogradilišta smanje proizvodnju ili traže povrat subvencija i Gdanjsk bi po tom osnovu trebao vratiti negdje oko 200 milijuna EUR-a potpora. E sad mi dopustite gospodo da dođem do Uljanika. Uljanik je jedino solventno hrvatsko brodogradilište ali brodogradilište koje je također 2007. isporučivalo brodove sa znatnim gubicima. Da ne govorim sada koliko jasno. I ako u to uračunamo onih 9% subvencije Vlade plus jamstva to govori sljedeće: ni sam Uljanik još uvijek nije spreman za privatizaciju. I privatizaciju Uljanika u ovom trenutku treba reći ne. Ako Uljanik nije spreman za privatizaciju što je tek onda sa jednim Trećim majem ili dole Brodosplitom? Priče da se to može izvršiti preko radnika, menadžmenta grada Pule, Županije Istarske za mene su isto dosta nategnute. Niti radnici, niti grad Pula niti Županija Istarska mogu preuzeti odgovornost za Uljanik ali ako treba bolje oni nego ovaj «Fincantieri» iz Monfalconea koji je počeo pokazivati određene interese ili da to učine Poljaci koji sada putošestvuju po našim brodogradilištima. Nije točna informacija potpredsjednika Vlade da je recimo jedna Italija izvršila privatizaciju svoje brodogradnje. Ona tih ili ovih dana ulazi u privatizaciju Montfalcona točnije tog «Fincantieria» a inače u ovom trenutku o tom brodogradilištu koje je možda najdohodovnije u Europi Talijanska država drži 98% znači udjela. S druge strane ako dopustimo promjene lokacija kao što smo ovdje čuli ja sam gotovo uvjeren da od 5 hrvatskih brodogradilišta na tim lokalitetima kroz 5, 6 godina neće ih ostati više od 2. U zadnjih 5 godina Uljanik je stvorio zbirni gubitak od 742,7 milijuna kuna ili 100 milijuna EUR-a. Ali još uvijek i to je jedino brodogradilište kojemu je još uvijek temeljni kapital iznad gubitaka. Kod drugih brodogradilišta je obrnuto. I utoliko, mislim rekoh nategnuto je, da radnici, Grad Pula, Županija Istarska to mogu preuzeti. Grad Pula točnije bivši gradonačelnik gospodin Đankarlo Župić otpisao je 1998. godine gotovo 50% vrijednosti proračuna Grada Pule Uljaniku a sve s ciljem da mu se pomogne i mislim da i ta novčana injekcija na neki način mu pomogla. Danas to grad recimo Pula više ne bi mogao. Županija Istarska s druge strane ima proračun od nekih 220, 230 milijuna kuna. To je vrijednost 50% jednog broda. Ona ne može pratiti proizvođače mlijeka a gdje će jedan Uljanik. Privatizirati Uljanik mogu danas i mislim da bi to možda bilo najbolje u Hrvatskoj samo naši brodari jasno uz radnike, uz kooperante, uz menadžment odnosno uz grad. Iako se ja normalno ne zalažem za tu privatizaciju nego mislim da bi trebalo još neko vrijeme to brodogradilište ostati u državnim rukama. Ali kao, i to je čak dvojbeno, a pogotovo je dvojbeno ulazak stranaca jer privatizacijom brodogradnje mi strancima "de facto" ustupamo i dobar dio hrvatskog tržišta. Od 740 milijuna dolara 2007. koliko je iznosio, znači izvoz brodova, 60% u tom brodu je uvozna roba, a po privatizaciju od strane stranca to će biti i 80%. De facto, brod kao najbolji hrvatski izvozni proizvod privatizacijom strancu, na neki način usuđujem se reći da i gubi onaj svoj prvotni smisao. To se po mom sudu treba spriječiti. Po meni brodogradnja u Hrvatskoj treba dobiti još jednom šansu i onda treba reći dosta. Privatizacija ovako kako smo je zamislili bojim se da može biti i gašenje brodogradnje, iako treba pozdraviti privatizaciju željezara, tu se učinilo dosta, kao što isto tako treba pohvaliti sanaciju "Lenca". Brodogradnju u ovom trenutku još neko vrijeme mora nadzirati Hrvatska Vlada, a Hrvatska Vlada, isto tako ću reći jednom brodogradilištu ne može biti majka, drugome maćeha. Za sanaciju brodogradnje samo u periodu 2006./2007. išlo je 4,2 milijarde kuna. Po tom osnovu, "Treći maj" je dobio milijardu 700 milijuna kuna, "Brodosplit" isto toliko, "Trogir" 650 milijuna kuna, "Kraljevica" 250 milijuna kuna, "Uljanik" 0 kuna. Postavljam si pitanje tko su ti interesentni za "Uljanik"? Istina je, "Uljanik" je lanjske godine ostvario, ili tih u zadnjih 5 godina zbirni gubitak od 742,7 milijuna kuna, ali "Uljanik" od ove 2008. posluje dobro sa znatnom dobiti po brodu, a ne samo to nego je ušao, pomogao konsolidirati, spasiti, iz stečaja izvući jedan "Lenac", jednom riječju, jedan "Uljanik" nije u ovom trenutku jedan "Treći maj", jučer sam čitao da to brodogradilište nema niti za plaće, a ako nema onda država treba intervenirati i radnici moraju ići doma sa svojim buštrama. Sada se u međuvremenu od strane Europske unije počelo govoriti da bi i subvencije "Uljanik" trebao vratiti. Ja si postavljam pitanje kome? Ako je tome tako, onda je to ključ u bravi i zato kažem da ne može biti jedan kriterij za uljanik, a drugi za neko drugo brodogradilište. No, ako nas na to prisile, a nadam se da neće, znači da se privatizira to brodogradilište, onda doista pozivam sve faktore, ne znam kako da ih nazovem u Istri, ne da izađemo na ulice nego da se naprosto sjedne i da vidi što će se dogoditi. Ja mislim da bi trebalo ovom prilikom kada govorimo o privatizaciji hrvatske brodogradnje istaknuti još jedan minimum koji bi trebao ući u ove zaključke, da idemo u privatizaciju hrvatske brodogradnje, ali samo pod jednim uvjetom, da oni koji tu privatizaciju nameću jamče ili garantiraju svojom imovinom. Mislim ovdje na sve ministre u Hrvatskoj Vladi i to ne onom imovinom koju su stekli do devedesete godine, nego onom koju su stjecali od devedesete do današnjeg dana. E ako su oni u toj kombinaciji spremni odgovarati za tu privatizaciju svojom imovinom, e onda sam i ja spreman uvijek dići ruku za takvu jednu privatizaciju. Dubioze koje će se pokazati u našoj brodogradnju neće biti kao u Slavonskoj banci za koju će danas odgovarati menadžment, a ne premijer ili ministri u onoj Vladi iz '96. godine kad se ta privatizacija dogodila. Za 4, 5 godina i zbog privatizacije drugih brodogradilišta dešavati će nam se iste stvari. Da li nam sad u privatizaciji jednoga "Uljanika" ovisi Europska unija? Ja kažem da ne. Nitko od nas ne traži privatizaciju Uljanika, laž je da država ne može subvencionirati brodogradnju, to čine svi u Europi kroz razne forme, problem je što kod nas svakih 3, 4 godine dolazi do saniranja brodogradnje i od tih sanacija u pravilu nema ništa. I onda te subvencije de facto ne iznose više 9% nego sa tim sanacijama te "subvencije" pod navodnicima iznose i 100%, a toga doista nema nigdje na kugli zemaljskoj. Od '90. godine do danas tvrdim da se u hrvatsku brodogradnju uložilo preko 30 milijardi kuna koje je država morala otpisati i doista dosta i takvoj jednoj praksi. Znači, neka država nastavi subvencionirati tu hrvatsku brodogradnju, kako ćemo to zvati to je nebitno, ali neka je prestane sanirati s time da prethodno hrvatskoj brodogradnju da još jednu šansu, iako i sam sam svjestan koliko bi to Hrvatsku državu u ovom trenutku koštalo. Znači zalažem se da hrvatska brodogradnja dobije jednu realnu šansu da se u 2, 3 godine do ulaska u Europsku uniju saniraju ta naša brodogradilišta, to bi negdje bilo oko 6 milijardi kuna, ni lipom više pa i poljoprivreda kroz subvencije dobiva godišnje negdje oko 3 milijarde kuna i nakon toga da se kaže naprosto dosta. Drugo da kažem u zadnje 3 godine mi smo uz ovih 4,6 milijardi kuna dali za, još ove subvencije negdje oko milijardu i nešto kuna, ako izvršimo tu subvenciju, jasno da su to ogromni novci, ali onaj koji misli da će to nama stranci učiniti, mislim da se isto tako grdno vara. Ja bih volio da se na kraju, da završim već je crveno, varam, ali privatizacije "Uljanika" se silno bojim, želim da Istrijani shvate da sam ja 100% protiv te privatizacije, bojim se da nam neće puno dobra donijeti, ali ako već se mora ići u privatizaciju, onda neka budemo jedno, učinimo na neki način to sami sa brodarima, sa menadžmentom, sa firmama iz Istre, sa radnicima, sa gradom, samo da li je to isto moguće i to treba vidjeti. Država je do sada sanirala gubitke brodogradilištima, rekoh sa nekih 30-ak milijardi kuna, temeljni kapital 5 brodogradilišta je 900 milijuna kuna, a gubitak je 5,2 milijarde kuna. Kratkoročne obveze brodogradnje su 6,5 milijardi kuna, dugoročne obveze od još 2,8 milijardi kuna. brodogradnja je doista, kao što sam rekao ne u krizi nego kaput i sad se stvarno postavlja pitanje što učiniti? To teško da u ovom trenutku itko zna ili vidi kamo će to voditi, ali za početak bi možda bilo dovoljno da se u brodogradnju, da se tako izrazim manje otuđuje. Jedino rješenje je da država još dvije do tri godine, znači do ulaska u Europsku uniju ostane u tim brodogradilištima i za to se država mora izboriti pri toj Europskoj komisiji. Ako se ne izbori, onda nema nam druge nego zaželjeti sebi i onima koji rade u hrvatskoj brodogradnji jako, jako puno sreće.
Hvala vam lijepa gospodine zastupniče. Treća i posljednja prijavljena rasprava u ime klubova je ona kluba SDP-a, uvaženi zastupnik gospodin Branko Grčić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, poštovani potpredsjedniče Vlade, gospodine ministre. Jako je teško govoriti zapravo nakon ovih uvodnih rasprava koje su napravili kolega Jurčić i potpredsjednik Vlade na ovu temu. Međutim, ja ću pokušati dakle malo svoj koncept prilagoditi onome što smo imali prilike čuti u tim raspravama. Nesumnjivo je da pitanje statusa brodogradnje danas u Hrvatskoj je jedno od temeljnih političkih pitanja, ali isto tako želim posebno naglasiti da ideja ove interpelacije nije bila politizirati. Dakle, predstavnici SDP-a jako dobro znaju koji problemi opterećuju hrvatsku brodogradnju i ova interpelacija zapravo je već postigla po meni cilj i u to ime sam zahvalan potpredsjedniku Vlade jer je danas vrlo otvoreno, a neke stvari i po prvi put vezano za hrvatsku brodogradnju spomenuo. Ja ću se kasnije malo referirati na te elemente. Ono što neću ponavljati jesu problemi hrvatske brodogradnje. Neću ponavljati niti to koliko hrvatska brodogradnja znači za hrvatsko gospodarstvo. Isto tako neću ponavljati sve one razloge koji vezuju stanje u brodogradnji za pregovore Hrvatske sa Europskom unijom. O tome je do sada već puno toga rečeno. Međutim, želim naglasiti da jedna od mojih teza se isto tako poklopila kažem opet sa vrlo otvorenom izjavom gospodina potpredsjednika Polančeca da zaista već od osnivanja Hrvatske države nije bilo takvog plana restrukturiranja koji bi bio cjelovit i koji bi se do kraja realizirao u hrvatskoj brodogradnji i učinio je onim što ona danas nije. Dakle, efikasnijom, produktivnijom, sa dobrim korporativnim pokazateljima poslovanja. I naravno sa puno, puno ušteda u državnom proračunu. Kakva je situacija danas i o tome smo čuli. Imali smo ranije već nekoliko planova restrukturiranja koji nisu dali rezultate. Imamo najnovije planove restrukturiranja i cjelovite i individualne koji su još uvijek pretpostavljam u Bruxellesu i nema baš jasnih naznaka da su u tim planovima ispunjeni svi uvjeti koje Hrvatska u procesu restrukturiranja brodogradnje treba učiniti. Isto tako, imamo odluku Vlade o privatizaciji hrvatskih brodogradilišta, odluku koja ide u dvije faze i zapravo na neki način zbunjuje pomalo s obzirom da te dvije faze međusobno vezuje na način da privatizacija recimo to uvjetno ovih manjih brodogradilišta i Uljanika zajedno s njima je na neki način dakle uspješna privatizacija uvjet za privatizaciju preostala dva velika brodogradilišta, a to je “Treći maj“ i “Brodosplit“. Zašto tu stvari nisu jasne? Pa naime, iskustva privatizacije u drugim zemljama posebno ovim tranzicijskim koje su nedavno postale članice Europske unije pokazali su da tu postoji puno problema i mislim da jedna inicijalna situacija u kojoj se nalazi hrvatska brodogradnja danas također može proizvesti zadršku kod svih onih privatnih investitora koji bi eventualno imali želju i volju sudjelovati u privatizaciji hrvatske brodogradnje. O tome nešto kasnije još ću reći, ali želim ponoviti ono što je i kolega Jurčić u startu rekao. Dakle, SDP između modela cjelovitog restrukturiranja i kvalitetne pripreme brodogradilišta za eventualnu privatizaciju i modela privatizacije gdje se zapravo privatizacija koristi kao sredstvo za neću reći samo restrukturiranje, nego ozdravljenje hrvatske brodogradnje definitivno se priklanja ovom prvom modelu. Mi naravno pri tome ne mislimo da bi trebalo stati sa već započetim procesom zapravo postupne privatizacije nekih dijelova brodogradilišta koji ne čine “core business“ takozvani. Ali isto tako mislimo da nakon ozdravljenja i uspostave kvalitetnijega poslovanja tih brodogradilišta privatizacija naravno ostaje kao mogućnost za daljnje širenje djelatnosti i još veći doprinos u ukupnom hrvatskom gospodarstvu. Naravno da smo mi tu i u samoj interpelaciji postavili niz pitanja koja se tiču nejasnoća. U tom smislu posebno želim istaknuti ovo što je potpredsjednik Vlade zapravo prezentirao kao model po kojemu Vlada danas gleda i želi rješavati problem brodogradnje u Hrvatskoj. Međutim, nisu do kraja ni nakon ove prezentacije jasni zapravo pogledi koji se tiču onog aspekta privatizacije koji uključuje i prenamjenu djelatnosti na prostoru na kojem egzistiraju postojeća brodogradilišta. Mislim da je interes i ljudi koji tamo žive i ljudi koji rade u brodogradilištima značajno veći za jednu detaljniju informaciju o namjerama Vlade na pojedinim lokacijama. I mislim da bi tu zapravo jedna još detaljnija i kvalitetnija elaboracija doprinijela boljem i kvalitetnijem informiranju građana. Ono što zapravo čini taj proces privatizacije neizvjesnim po nama zapravo se može elaborirati nizom činjenica. Jedna od njih govori da neovisno o tome tko će biti nositelj restrukturiranja hrvatske brodogradnje, dakle bila to država, bio to privatni investitor zahtjevi tog restrukturiranja su izuzetno veliki i ono što se, što je temeljni zahtjev da plan restrukturiranja bude održiv. To je temeljni zahtjev koji je u skladu sa smjernicama Europske unije o restrukturiranju brodogradnje u svim zemljama Europske unije. Zašto je to zapravo neizvjestan proces? Zato što su troškovi ogromni i ja se naravno, ja podržavam ovu tezu koja je i u načelima u odluci o privatizaciji navedena, a to je da se zapravo pregovara između privatnog investitora i države.
Zamolit ću za mir u svim dijelovima sabornice i u ovim prolazima razgovarajte izvan sabornice, molim vas. Izvolite.
Dakle, legitimnim smatram namjeru Vlade da pregovara sa privatnim investitorom u odnosu na mogućnost pokrivanja tih iznosa koji sežu do iznimno visokih visina. Međutim, bojim se i tu spominjem opet iskustva nekih drugih zemalja, da ti takvi iznosi i te dubioze ne budu jedna od glavnih prepreka za postizanje sporazuma. Čini mi se da u konačnici opet će trošak restrukturiranja biti na teret države. Jer mislim da jedino pod takvim uvjetima će privatni investitori, barem oni koji, dakle, govorimo o investitorima koji ulaze u brodogradilišta s ciljem da ih restrukturiraju i osposobe a ne onim eventualno koji će prenamjenjivati lokacije na kojima se danas brodogradilišta nalaze. Dakle, za efikasno poslovanje te brodogradnje u budućnosti iznimno je važno da ti investitori imaju kvalitetnu inicijalnu poziciju. I ta inicijalna pozicija je zapravo ključna stvar u restrukturiranju brodogradnje. I sve ono što smo propustili, sve ove godine je tu inicijalnu poziciju pogoršalo. Gospodin potpredsjednik je spominjao kompenzacijske mjere, spominjao je vlastiti doprinos, posebno u dijelu i kompenzacijskih mjera i vlastitog doprinosa, postoji jasna korelacija između financijskog opterećenja brodogradilišta i visine, ili bolje rečeno restriktivnosti tih kompenzacijskih mjera i veličine vlastitoga doprinosa nužnost za restrukturiranje. I želim posebno na to akcent dati jer to je zapravo ključno, ključni parametar s kojim se ulazi u pregovore sa privatnim partnerima, odnosno investitorima. Ono što eventualno još bih u ovom kontekstu htio spomenuti, zahvalan sam, kažem opet potpredsjedniku jer sam se sa dosta njegovih teza složio, ali želim ukazati ono gdje je, zapravo, mislim da problemi ostaju i gdje postoji velika neizvjesnost u uspjeh cijelog ovog projekta. Naime, vlastiti doprinos, mi smo danas po prvi put čuli i ja se to apsolutno slažem sa tom tezom, da niti jedno brodogradilište u Hrvatskoj nema kapacitet za osiguranje vlastitog doprinosa i to je ključna stvar. I samo taj argument ja mogu prihvatiti kao argumet za brzu privatizaciju. Jer privatni kapital je jedini izgleda koji može osigurati tih 50% udjela u procesu restrukturiranja. S tog aspekta mislim da su nam vezane ruke i kažem to prihvaćam kao kvalitetan i dobar argument za ono što očekuje taj proces restrukturiranja. I još samo dva pitanja koja mi se čine isto važnim za spomenuti, bilo je ovdje govora o pomorskom dobru. Znam za pokušaj da se upravo kroz moguću naknadu za izuzimanje pomorskog dobra iz vlasništva brodogradilišta prikaže kao eventualno vlastiti doprinos, no koliko znam taj pristup neće baš, neće baš ići i tu smo kažem dodatno u gabuli. I na kraju nešto što je isto tako kada je privatizacija izabrana kao sredstvo rješavanja problema u brodogradnji važno, samo nekoliko tjedana ili dana bilo je rasprave o tzv. socijalnim klauzulama u privatizacijskim ugovorima. I upravo smo se nedavno opet na zahtjev Europske komisije odrekli tih klauzula. Iznimno važno pitanje za zaštitu položaja ljudi koji danas rade u tim brodogradilištima. Kako će se i na koji način to rješavati, kakve će uzance biti uvrštene u te ugovore, odnosno u sam tender kako je potpredsjednik rekao, to su pitanja o kojima će zaista, zaista trebati povesti računa. Dakle, mislimo da privatizacija kao model jeste legitimna, ali čini mi se s druge strane da je hrvatska brodogradnja opterećena s toliko problema koji će otežati provedbu toga procesa i možebitno onemogućiti zapravo provedbu cijeloga toga zamišljenoga modela. Ja vam moram reći da je bilo, i tu je mislim, malo prije spomenuto da neki primjeri iz Poljske su pokazali da su predugovori recimo to o kupnji nekih brodogradilišta postojali, ali da je proces realizacije toga posla izuzetno sporo tekao, ja ne znam kakva je situacija danas, ali je izuzetno sporo tekao, isključivo iz razloga što su ogromni problemi ležali na leđima, dakle, ogromne dubioze, financijska opterećenja na leđima tih brodogradilišta. Dakle, očigledno postoji čitav niz pitanja, pitanje je sada uloge države, može li ona učiniti taj još zadnji korak i zadnji napor u potpori restrukturiranju barem nekih brodogradilišta, a onda zapravo sa jednom boljom polaznom pozicijom krenuti u proces privatizacije. Mislim da nas iskustvo iz povijesti od osnivanja Hrvatske države do danas uči da moramo u tom smislu biti jako oprezni i učiniti sve da taj proces bude što transparentniji, što kvalitetnije pripremljen. I mislim čak, evo procjenjujem da su ovi rokovi u ožujku 2009. zaista prekratki i da će cijeli taj posao biti jako teško odraditi do tada. Hvala vam lijepo.
Hvala gospodine zastupniče. Sada ispravljam svoj netočan navod da je ovo bila posljednja rasprava u ime klubova, jer se u međuvremenu prijavio i klub HSLS-a, HSU-a, poštovani zastupnik gospodin Silvano Hrelja. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine potpredsjedniče Vlade, kolegice i kolege. Pa u prvi mah sam mislio ne razgovarati o ovome, ali kao Puljanim, kao Istrijan, kao brodograditelj, jednostavno smatram da mi je dužnost reći nekoliko riječi o ovoj interpelaciji, odnosno o samoj situaciji o brodogradnji i da pomognem raščistiti neke naše dileme. Prvo, ja mislim da u ovom Saboru svi imaju pravo govoriti o brodogradnji, ali mislim da više imaju pravo govoriti onima kojima je brod na srcu, dakle, oni koji su bili ispod broda ili su vidjeli kako ta ogromna masa kreće u more ili kako se od jednog detalja stvara ta ogromna, ogromna konstrukcija. Nisam euforičan i da govorim to je najbolji proizvod koji Hrvatska ima, to je najkompleksniji proizvod, najveći proizvod za svjetsko tržište koje Hrvatska ima, a najbolji je onaj proizvod koji nosi najviše zarade za one koji ga rade, za vlasnike itd.. Dakle, moramo raščistiti jednu dilemu, hrvatska brodogradnja je Hrvatskoj potrebna, ali ona nije profitabilna, ali je zato propulzivna. Ali propulzivna je opet pod jednim uvjetom, ako se razvija, a ne ako gomila gubitke, dakle, ako nema razvoja brodogradnje ona nije propulzivna. Jer ne razvija prateću industriju jer je ne može platiti nego samo jednostavno guši sve one obrtnike, sitne poslodavce koji za tu istu brodogradnju rade. To nije prvi slučaj ova sadašnja situacija. Ova sadašnja situacija se proteže u hrvatskoj brodogradnji zadnjih 17, 18 godina. I naravno nije odgovornost ove Vlade ili samo ove Vlade za stanje u hrvatskoj brodogradnji. Odgovornost je svih vlada i odgovornost je višestruka. Odgovornost je za ono što su napravile, ali još veća je za ono što nisu napravile. Sjećam se pokušaja kao danas 1998. poslovnoj zajednici "Jadranbrod" to je bila nova nada nakon jedne sanacije, dana je zadaća da objedini nabavu, dakle da samo jedan segment u brodogradnji objedini nabavu da nema svako brodogradilište svoju cijenu u nabavi crne metalurgije nego da se zajedničkim kontingentom smanji cijena te crne metalurgije. Ali gospodo draga, imali smo možda čak dobro rukovodstvo poslovne zajednice, ali u upravnom vijeću te poslovne zajednice su sjedili direktori brodogradilišta i naravno da su oni štitili svoje interese. Dakle država nije pokazala vještine da u potpunosti kontrolira tu brodogradnju. Ja zaista privatizaciju brodogradnje ne doživljavam kao cilj. Ono može biti sredstvo prema planiranom razvoju brodogradnje. Zašto to tvrdim? Pa zato što sam na svoje oči vidio u više navrata i uvjerio se kako se razvijao talijanski "Molfacone" ovdje spominjani "Fincantjeri". Daleke 74. godine sva brodogradilišta u Italiji podvučena je crta. Svi dugovi otpisani i od tog dana postavljen menadžment na način da onaj iz Napulja je direktor u "Molfaconu", onaj iz Trsta je išao u Genovu. Dakle nitko nije mogao ići u spregu sa dobavljačima, u spregu sa izvođačima radova itd. jer toga priznali mi to ili ne, u Hrvatskoj ima i nitko nije mogao opstati na tržištu koji je otišao u crveno, dakle koji nije poštivao pravila koje im je Talijanska država postavila. Imaš toliko subvencije i ne možeš ići ispod toga. Iskoristi sve kreativne sposobnosti svojih zaposlenih, iskoristi sve mogućnosti reorganizacije, dati ću ti samo kredite, povoljne kredite za tehnološki razvoj brodogradnje i oni su bez obzira što je to državna brodogradnja uveli robotizaciju, uveli su specijalizaciju brodogradilišta, dakle svako, ne rade sva brodogradilišta sve nego jedno radi putničke brodove, drugi radi trajekte, treći rade brodove do toliko tisuća tona nosivosti, brodove specijalne namjene. Dakle specijalizaciju, dakle tehnološki osuvremenjena brodogradilišta, a privatizacija je na kraju. Evo kolega Kajin je rekao da sada je dobio informaciju da se tek sada "Fincantjeri", "Molfacone" jedno od najpropulzivnijih talijanskih brodogradilišta u smislu tehnoloških napredaka, tehnoloških inovacija da se tek sada pokušava privatizirati. A pokojoj cijeni? Jel' to ona cijena kada je on u gubicima ili ona cijena kada je on na vrhuncu svojih proizvodnih i tehnoloških sposobnosti. Dakle gospodo ovdje je propušteno, proteklo je puno vremena, potrošeno puno novaca a da mi ovdje još uvijek ne znamo da li je ovo što se ovdje predlaže donosi razvoj brodogradnje. Zašto u Hrvatskoj državi ne kažemo gospodo Kraljevica će u općem državnom interesu po tržišnim uvjetima raditi sve potrebne trajekte koje treba raditi u Hrvatskoj državi. Mi nikada nismo bili spremni na takve odluke. Te odluke su žestoke, te odluke nose za sobom odgovornost, ali se takvo brodogradilište, govorim Kraljevica zato što je po dimenzijama možda najviše odgovara jednom takvom procesu. Za te odluke treba elementarne hrabrosti i onda privatizacija nije cilj, onda se više ne kupuju trajekti u Hong Kongu, Singapuru ili negdje drugdje od druge ruke nego imamo nove proizvedene u Hrvatskoj. To Hrvatska može napraviti. Hrvatska ne može zatrt svoju pomorsku tradiciju, tradiciju brodogradnje. Ta je brodogradnja u genima naših građana, u genima naših Dalmatinaca, Istrijana, Primoraca. Prema tome mi ne možemo tek tako to privatizirati. Ja se slažem da privatizacija je sredstvo ka postizanju planiranog cilja. S time se mogu složiti, ne mogu se složiti da su rokovi dovoljni, mislim da su rokovi prekratki. O tome sam spreman uvijek sukobiti stajališta sa potpredsjednikom Vlade i ono što bih htio isto demistificirati. Ne traži Europska komisija od nas da izbacimo socijalnu klauzulu. To nitko u Europi od nas ne može tražiti. Jer ugovor će na kraju potpisivati dva subjekta. Vlasnik brodogradilišta i novi kupac i nitko sa strane nema pravo utjecati na konačni sadržaj i konačne dogovore u tom sporazumu. Naravno da se negdje mora popustiti da bi se na drugoj strani dobilo, ali socijalna klauzula nije ljudi moji zabranjena i to sam siguran. I provjereno putem predstavnika sindikata, kod predstavnika Europske komisije. To vam je zadnja informacija koju sam provjerio. Naravno da ovaj proces mora ići, naravno da se ne možemo zaluđivati sa time da gradovi i općine i menadžment može podnijeti tu privatizaciju. Doduše grad Pula bi zaslužio na ime neplaćanja komunalnih doprinosa i komunalne naknade kroz godine, zaslužio bi da dobije na poklon određeni postotak dionica, ali taj poklon obvezuje jer vlasnik brodogradnje, tada novi vlasnik mora sanirati nove gubitke ako ih bude. Prema tome nije to poklon s kojim se mogu hvaliti nego je to poklon koji obvezuje. Dakle o tome valja voditi računa ne samo željeti, a uvijek će država otpisivati, jer definitivno i ostale gospodarske grane imaju pravo reći pa kada ćemo već jednom ozdraviti brodogradnju i ne možemo je stalno ozdravljivati a da ona i dalje bude bolesna, a mislim da bi takvim modelom koji je predstavljao kolega Kajin, došli u velike velike rizike. U svakom slučaju podržavam napore koje radi Vlada jer situacija definitivno, ne zbog Europe nego zbog nas, ne može ostati onakva kakva je. Ali isto tako pozivam sve kolegice i kolege koji se bave time, kojima je kažem brodogradnja i brod na srcu, da se aktivno uključe da nađemo najbolja rješenja ne za privatizaciju, za razvoj brodogradnje, a neka privatizacija bude sredstvo kao ostvarivanju tog cilja jer brodogradnja je dio nas i dio naših obitelji. Hvala najljepša.
Hvala vam lijepa. Ovim su svi klubovi prijavljeni iscrpili svoje rasprave. Sada bih pozvao i upitao predstavnika podnositelja interpelacije želi li uzeti završnu riječ? Uvaženi zastupnik gospodin Ljubo Jurčić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče. Pa evo ja sam zapravo većim dijelom zadovoljan sa današnjom diskusijom i sa podrškom koju smo dobili našom interpelacijom makar je bilo jedno izričito ne. A zapravo mi ništa drugo nismo ni tražili nego ono što je potpredsjednik Vlade Republike Hrvatske rekao da se i radi. A mi smatramo da što se radi treba znati i Hrvatski sabor, dakle ako ništa drugo i hrvatska Vlada podijeli tu odgovornost sa Hrvatskim saborom. Predstavnik HDZ-a rekao je izričito da odbija interpelaciju, e sad potpredsjednik je rekao da većim dijelom prihvaća pa sad ne znam da li tu postoji mogućnost da se malo popravimo u svemu tome. … [[Upadica se ne čuje.]] Predstavnica, da, da. U svakom slučaju nije bio cilj politizirati. Mislim da su tako sve današnje diskusije u većini slučajeva i bile. Kad gledate diskusiju i podatke koje smo iznosili mi kao predlagatelji i ti podaci su ponovljeni samo puno preciznije, budući da vlada ima uvide u te podatke, da su ti podaci poslovna tajna koji nisu javnosti dostupni. Mi smo radili više-manje procjene tako da više-manje se tu u svemu skupa slažemo. Činjenica je da hrvatska brodogradnja nijedne godine nije poslovala sa dobiti, da je ostvarivala gubitak. Ali isto tako je činjenica da u Europi od 200 brodogradilišta svi rade sa dobiti. To su i velika i mala brodogradilišta. Činjenica je da u Europi sva velika brodogradilišta rade sa dobiti. I maloprije uvaženi kolega Hrelja spominjao je "Fincantieri" pa sam ja sad bacio malo pogled na "Fincantieri". On je prošle godine imao negdje oko 100 milijuna eura dobiti, a zahvaljujući povećanoj potražnji za brodovljem na svjetskom tržištu, ta dobit je porasla za 21%. Ono što sam naveo u prilog hrvatske brodogradnje, to je ono što čini snagu hrvatske brodogradnje. Ali isto tako sam naveo i probleme hrvatske brodogradnje koje treba riješiti da bi hrvatska brodogradnja postala efikasna kao što su i sva više-manje brodogradilišta efikasna u svijetu. Usporedba brodogradilišta i željezara, metalnog sektora formalno-pravno može stajati, ali suštinski ne jer problemi u brodogradnji su puno složeniji. Naime, ova metalna industrija ima nekoliko inputa, malo energije, sirovine, koksa, željeza itd., tri-četiri inputa. A ja sam u svom izlaganju rekao da brodogradnja ili proizvodnja broda ima 20, 30, 50 pa čak i 100 tisuća inputa. Ako se ti inputi dobro ne organiziraju, onda samo u toj fazi proizvodnje može biti uvjet da se provede gubitak. Pa sama proizvodnja brodova ima nekoliko faza koja svaka faza nekoliko puta tehnološki složenija nego što je složena faza u proizvodnji ili aluminija ili željeza ili željeznih cijevi itd. koji zapravo su to jednostavni procesi koji su zapravo određeni tehnologijom onda kad se ta tehnologija instalira. A kod brodova je to malo drugačije. Tako da ovdje brod je stvarno složen proizvod, ima puno više procesa i u svakom procesu ako niste efikasni proizvodi se gubitak. A mi imamo one temeljne elemente, vrlo kvalitetne i zapravo bi prije svega trebali poraditi na tom procesu koji možda u početku ne bi trebao ni puno koštati. Što se tiče gubitaka i privatizacije, to lijepo zvuči. Ali samo ja ne znam privatnika koji bi pokrivao troškove koje kasnije neće moći nadoknaditi. Nijedan privatni investitor nije karitativna ustanova. Tako da ove gubitke koje je stvorila dosad, akumulirala i ugovorila hrvatska brodogradnja to mi htjeli-ne htjeli, pričali ovako ili onako i tu nema politiziranja, to je čista struka, to će podnijeti hrvatski porezni obveznici. Samo je pitanje kako upravljati sa tim gubicima i kako upravljati sa tim troškovima, da oni se čim prije stave pod kontrolu da se ne bi sami po sebi uvećavali. Državna jamstva će ostati i dalje i kad se privatiziraju. Europska komisija je donijela propis pravilnik 2003. godine u 5. mjesecu kako se izdaju državna jamstva za europske brodograditelje i svake godine je prolongirala primjenu tih pravila. I neki dan, 4. srpnja ove godine ponovo je prolongirala Primjenu pravila za dodjeljivanje jamstava za brodogradnju, a istovremeno je Njemačka država dobila dopuštenje da mimo tih pravila izda jamstava svojim brodogradilištima u nekom iznosu. Tako da tu puno ima više elemenata, proces je puno složeniji. A ono što smo mi tražili, nismo govorili da se dobro radi ili da se radi loše u ovom svom procesu. Mi smo samo htjeli ovo što je gospodin potpredsjednik nama pričao, da mi vidimo ovdje u Saboru program cjelovitog restrukturiranja hrvatske brodogradnje pa i individualne programe itd. Mi nismo govorili da je dobro ni da ti je loše, samo želimo to vidjeti, da sudjelujemo u tom procesu i da pratimo i ako možemo sa naše pozicije koliko možemo da pomognemo u situaciji želje da održimo tu brodogradnju. Međutim, ja bih upozorio na još neke elemente što se tiče ovog procesa, ako nisu ti programi restrukturiranja završeni. Brodogradnja se ne može restrukturirati samo u brodogradilištu. 75% dodane vrijednosti u brodu dolazi iz opreme, a ta oprema se uglavnom ne proizvodi u brodogradilištima nego se proizvoda u ostalim djelatnostima. I tu je zato bitna ne samo restrukturiranje brodogradnje, nego restrukturiranje čitavog hrvatskog gospodarstva. Bitna je strukturna politika Hrvatske, a strukturna politika Hrvatske treba se odrediti onoj industrijskoj politici koju Hrvatska treba izraditi i već je predala kao pregovaračko poglavlje Europskoj komisiji. Budući da ja sam član Nacionalnog odbora za Europu nisam baš primijetio tamo da su predviđene takve aktivnosti da se podupre prateća industrija za proizvodnju dijelova i opreme za hrvatsku brodogradnju. Tako na kraju ako ovaj proces dobro završi da održimo hrvatska brodogradilišta, ona na kraju mogu postati strana, mogu postati samo montažna, a budući da imamo još jedno poglavlje sa Europskom unijom a to je Sloboda kretanja rada tako da mi možemo imati strana brodogradilišta u našim lukama koja će proizvoditi svoje i pozitivne efekte, a da strani radnici rade u tim lukama. Zbog toga je bitno da zaprimimo industrijsku politiku i ako budemo trebali postaviti strani radnici da se ugrađuje hrvatska oprema unutra na koju se stvara ta dodana vrijednost i zapošljavaju naši ljudi. Drugi dio koji zapravo potreban da bi se mogla napraviti pravilno restrukturiranje hrvatske brodograđevne industrije je regionalna politika. Sva ta brodogradilišta su smještena uvijek negdje i zato zadatak regionalne politike je da izgradi odgovarajuću fizičku i institucionalnu infrastrukturu u tim dijelovima gdje su ta brodogradilišta da bi ta brodogradilišta mogla efikasno raditi. Ako tu infrastrukturu i fizičku i institucionalnu ne napravimo, a infrastruktura je uvijek zadatak države, onda jednostavno ne može biti efikasno prestrukturiranje brodogradnje ako njezin okoliš nije restrukturiran tako da podupire tu brodogradnju. Tu se osim fizičke infrastrukture i ove institucionalne to su instituti. Hrvatski brod je postao kvalitetan i dobivao nagrade zato što smo imali kvalitetan brodarski institut koji je danas malo sa strane. Zapostavljen je i tražimo stalnost strane konzultante koji nam da daju copy paste neka rješenja u korice, koje više-manje nitko ne čita, možda potpredsjednik i mi koji pišemo interpelacije da možemo o nečemu pričati. Ali zapravo čitava ta institucionalna infrastruktura treba postojati, instituti, agencije, zavodi koji će biti potpora toj industriji inače neće ni doći novi vlasnik. S druge strane što se tiče prenamjene pojedinih brodogradilišta, to je isto pitanje regionalne politike. Koja bi druga djelatnost došla umjesto brodograđevne industrije i kolika bi dodana vrijednost ili po kvadratu prostora i po radniku ta druga industrija davala. Često se spominje i tu imam jedno brodogradilište na umu, a to je "Brodotrogir" pa nama na prvi pogled to izgleda lijepo, pa tamo da stavimo ležaljke možda bi iznajmljivali ležaljke na onoj poziciji, možda bi više zarađivali. Možda. Ali postavlja se pitanje usporedbe, koje se obrazovanja i iskustva trži u brodogradnji, ako je u turizmu? Ipak, brodograđevna djelatnost je malo složeniji, postoji i daje malo veću dodanu vrijednost. Konobarski posao je težak, sobarski je posao težak itd., ali puno više donosi posao projektiranja, montiranja, pa čak i varenje itd. Moramo to riješiti sa regionalnom politikom, da znamo točan odgovor na pitanje, ako napuštamo ovu industriju, ovu djelatnost brodogradnje, koja je to druga industrija, što trebamo izgraditi za tu drugu industriju drugu djelatnost, koju infrastrukturu, koliko košta i to se sve u ekonomiji i strategiji zove "Cost-benefit" analiza. Koliko ovo košta, a koliko donosi? Koliko ovo napuštanje ovo košta, koliko donosi? I ono sljedeće što treba napraviti da bi opće restrukturiranje uspjelo, to je obrazovanje. Mi često kažemo da smo društvo znanja, ulažemo puno u obrazovanje i ja mogu ovdje slobodno reći, da naša ni jedna reforma obrazovanja neće uspjeti, jer obrazovanje je input proizvodnje. A vi da bi napravili obrazovanje, morati znači čemu taj input služi da bi napravili to obrazovanje. Ako mi ne znamo što ćemo raditi, kojim djelatnostima ćemo se baviti, onda sigurno nećemo ni znati kakav input i kakvo obrazovanje trebamo. I ovdje je to sada bitna strateška odrednica da li će naša brodogradnja opstati, ako će opstati pored ove fizičke institucionalne infrastrukture, treba tako napraviti i obrazovanje. Ali nisam baš primijetio da država koja je zadužena i za obrazovanje i za svu ovu infrastrukturu da to u svom programu obrazovanje ima. A pogledajte sve zemlje od Njemačke, Finske, Engleske, Amerike da ne kažemo sada Koreje, Japana itd. svi ti elementi strategija postoje. Pa čak je Engleska liberalna zemlja ima pet, šest strategija ovako debelih knjiga po kojima engleska brodogradilišta rade, pa čak i američka. Neki dan sam pripremajući ovu raspravu misleći da će biti malo šira i da ćemo svi moći malo pričati, čitao sam također američki pogled na brodogradivnu industriju. Evo kolega Ćosiću to je spada u njegovo područje. Pitalo je kolika je opasnost za američku sigurnost razvoj kineske brodogradnje, jer će Kinezi za desetak godina moći raditi razarače i nosače aviona koji će moći razmjestiti po cijelom svijetu. I oni već usklađuju svoju politiku i vojnu i stratešku prema razvoju kineske brodogradnje. A kineski brodovi za 5, 6 godina neće biti ili neće biti oni koji se rade danas, je Kina danas već 2% svoga bruto domaćeg proizvoda odvaja za istraživanje i razvoj. Ima najveće povećanje tog izdvajanja 20% godišnje. Kina želi za desetak godina ne biti proizvodnja jeftine robe, nego zemlja proizvodnje kvalitetne robe i kvalitetnih brodova. Cilj ili strategija razvoja hrvatske brodogradnje nije samo ni u regionalnoj politici, nego je zapravo predviđanje kako će izgledati svjetsko brodograđevno tržište za 10 godina. I to se danas vrlo jednostavno može predvidjeti. Jer ovi brodovi koje rade naša brodogradnja, velika brodogradnja to su uglavnom veliki brodovi. Tih brodova ima negdje oko 40 tisuća danas koji plove po sviju. Njihova trajnost je negdje oko 30 godina, tako da svake godine se 3, 4% zbog rasta gospodarstva svjetskog mora zamijeniti tog brodovlja. Tako da je četiri puta četrdeset tisuća, tisuću 600 brodova se svake godine je potražnja za tim brodovima, čak se i zna koji brodovi izlaze, koji će se brodovi tražiti i koje su tehnologije. Mi znamo i koji će brodovi izići za 10 godina i kojim će se tehnologijama proizvoditi za 10 godina i to u ovoj Strategiji restrukturiranja brodogradnje. To nikada privatnik neće napraviti. To je zadatak državnih agencija, instituta i zavoda da predvide kakva će svjetska situacija biti na svjetskom tržištu i da li će Hrvatska u tom brodograđevnom tržištu za 10, 15 godina moći naći svoju nišu, gdje će moći uspješno raditi i zarađivati i što treba danas početi raditi da osvoji tu nišu 2015., 2020. godine. Evo to bi bio mali doprinos nas koji smo pisali interpelaciju. Nije nikakvo politikantstvo, ne možemo raditi svemirske brodove, ne možemo graditi još avione, makar Europa ima svoj projekat za i 2030. i za avione 2030. mi se u to sada u ovom našem mandatu ne možemo uključiti, ali u ovom našem mandatu ako sada ne restrukturiramo našu brodogradnju, možemo napraviti dobar projekat koji nije pitanje ni lijevo, ni desno, nego je pitanje tehnologije, ekonomije, tržišta i svih tih procesa i to je naša obveza prema našim građanima i prema našoj državi, jer postavlja se pitanje koju drugu djelatnost mi možemo stvoriti, tko će ostvarivati veću dodanu vrijednost nego kada imamo ovo brodogradnju i infrastrukturu i brend i ovo sve što sam na početku zapravo napomenuo. Zato bih ja molio vas da prihvatite prijedlog naših zaključaka, jer po meni u suštini on se poklapa s onim što Vlada formalno radi, a mi bi s našim diskusijama na ove sve programe pojedinačne, grupne planove financiranja u raspravma na klubovima, ovdje u saborskoj govornici, pokušali dati svoj doprinos. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti, odnosno završnu riječ uzeti? Da. Uvaženi Damir Polančec, potpredsjednik Hrvatske vlade. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče Sabora. Prije svega mi dozvolite da doista zahvalim svima onima koji su sudjelovali u današnjoj raspravi jer ja mislim da je današnja rasprava išla na dobrobit hrvatske brodogradnje i išla za time da se hrvatskoj javnosti pa i svima nama pojasne određeni momenti, određeni koraci, određeni postupci u procesu sanacije restrukturiranja hrvatske brodogradnje. Žao mi je što svi oni koji su sudjelovali u današnjoj raspravi nisu u ovome trenutku u sabornici, prokomentirati ću samo vrlo kratko neke od stvari koje su se mogle čuti a za koje mislim da sam krivo shvaćen u svojem početnom izlaganju. Prije svega želim još jedanput reći, naravno da privatizacija nije i ne može biti sama po sebi cilj nego je cilj sanacija i restrukturiranje hrvatske brodogradnje koje će za posljedicu imati opstanak hrvatskih brodograđevnih poduzeća i to je pravi cilj. Privatizacija je samo sredstvo. Rekao sam u svojem izlaganju da su neke zemlje provodile proces sanacije i restrukturiranja bez ulaska privatnog kapitala. Dakle, nisam govorio da su Italija i Poljska privatizirala svoja brodogradilišta pa ih sada reotkupljuju kako je bilo rečeno u nekim komentarima, nego sam govorio dakle da su, još jedanput ću to reći Italija i Poljska provodile proces sanacije i restrukturiranja koji se na kraju pokazuje da nije bio previše uspješan i sada te zemlje upravo kreću u privatizaciju koju i mi predlažemo kao sredstvo za postizanje cilja. Želim reći da sam zapamtio onu izreku i onaj zahtjev gospodina Kajina, gospodin Kajin veli bilo bi dobro da ministri svojom imovinom garantiraju za uspješnost privatizacije a ja postavljam stvari ovako. Ako dakle, proces sanacije i restrukturiranja ukoliko ga provodi sama država bez sudjelovanja privatnog kapitala podrazumijeva da država mora u ovome trenutku preuzeti preko 8 milijardi kuna obveza na teret poreznih obveznika i za sljedeće trogodišnje razdoblje i još dodatnih, još dodatnih nekoliko milijardi kuna. I ako taj proces podrazumijeva 25 milijardi kuna, 22,5 milijarde kuna, izdanih novih državnih jamstava, nije li tad riziko isto tako velik, i tko nam tada garantira da je to bolji put i da će sanacija i restrukturiranje na taj način kada ga provodi država biti uspješnija. Mislim da ćete se složiti da privatni kapital, privatni vlasnik, jednoznačno određen vlasnik će biti uspješniji u tom procesu sanacije i restrukturiranja pa zato mi i taj način preferiramo. Pred nama je jako puno toga što moram odraditi. Ja ću još jedanput nabrojiti najvažnija toliko otvorena pitanja, ne toliko otvorena, pitanja koja doista treba riješiti na tom putu sanacije i restrukturiranja. Moramo riješiti pitanje pomorskog dobra i izvlačenja pomorskog dobra iz temeljnog kapitala svakog društva. Moramo riješiti povrat imovine, prije svega Trećem Maju, moramo riješiti imovinsko pravna pitanja koja su isto tako pootvorena pitanja, jer postoji imovinsko pravni sporovi vezani uz zemljište i uz neke nekretnine u nekim od brodogradilištima. Nisam danas spomenuo, nije bilo dovoljno prilike ni vremena, moramo izgraditi novi istočni ulaz u splitski škver, to je također dio našeg posla, definirati ukupni iznos državnih potpora od početka, od datuma potpisivanja Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju pa do završetka procesa sanacije i restrukturiranja. Moramo definirati koje su to kompenzacijske mjere kojima ćemo dakle, koje ćemo dakle, implementirati, koliki je vlastiti doprinos svakog pojedinog poduzeća. Na kraju moramo svi zajedno definirati najbolji model privatizacije za svako pojedino brodogradilište. I tu doista nema razloga za strah, nema razloga za razmišljanja kako će izgledati ti modeli. Modeli će se kao i sve ovo do sada definirati u suradnji sa našim socijalnim partnerima, u suradnji sa menagmentom svake kompanije, u suradnji sa sindikatima koji djeluju u svakom od tih poduzeća. I naravno u suradnji sa jedinicama lokalne i regionalne samouprave jer itekako smo svjesni što jedan Uljanik znači za Pulju, što jedan Brodosplit znači za Split, što jedna Kraljevica znači za grad Kraljevicu itd., itd.. Rekao sam i spomenuli smo privatizacija će ići u dvije faze. Pa sam spomenuo da će ići privatizacija Brodosplita i Trećeg Maja, upravo zbog toga što tamo moramo riješiti imovinsko pravna pitanja, što moramo definirati povrat imovine upravo zato što ćemo u Splitu graditi novi ulaz i da budem još konkretniji, još detaljniji, graditi ćemo i novo parkiralište, upravo zbog toga u prvoj fazi ova tri brodogradilišta: Uljanik, Kraljevica, Brodotrogir i BSO kao tvrtka kćer Brodosplita. A nakon rješavanja ovih otvorenih pitanja i Treći Maj i Brodosplit. Modele privatizacije ćemo definirati sa sindikatima, sa menagmentom i predstavnicima jedinica lokalne i regionalne samouprave. Naravno da paralelno s time radimo na novom sustavu potpora koji će biti u potpunosti usklađen i da će potpora za brodograđevnu industrije i ubuduće biti, ali ne u ovoj razini i ne na ovim principima na kojima su te potpore i dodjeljivane do danas. U mojem prvom obraćanju nisam onako decidirano možda rekao da odbacujemo naravno interpelaciju, nisam to rekao, a rekao sam u startu da se sa velikim dijelom onoga što je u uvodu izrečeno slažem. Pa upravo zbog toga što se slažem, što smo imali raspravu koja je u mnogim segmentima išla u istom smjeru, u istom cilju, doista i dalje tvrdim da nema potrebe za interpelacijom koju naravno odbacujemo i cjelokupnu raspravu zapravo doživaljavam kao podršku nastojanjima da se konačno jednom na pravi način završi sanacija i restrukturiranje hrvatske brodogradnje. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu. Glasovati ćemo kada se za to steknu potrebni uvjesti. Time smo završili 17. točku.
21. Interpelacija o radu Vlade Republike Hrvatske u svezi sa ulogom Vlade Republike Hrvatske u procesu sanacije rekonstruiranja hrvatske brodograđevne industrije. Podnositelj članovi Kluba zastupnika SDP-a. Rasprava je zaključena. Vlada je predložila Hrvatskom saboru sljedeći zaključak: odbija se Interpelacija o radu Vlade Republike Hrvatske u svezi s ulogom Vlade Republike Hrvatske u procesu sanacije i prestrukturiranja hrvatske brodograđevne industrije. Dajem na glasovanje zaključak, prijedlog zaključka Vlade. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj prijedlog zaključka Vlade je prihvaćen sa 80 glasova za, 1 suzdržan i 50 protiv.
Prelazimo na 18. točku: - Interpelacija o radu Vlade Republike Hrvatske u vezi s ulogom Vlade Republike Hrvatske u provođenju zakona i ostvarivanju vladavine prava te zaštitom ljudskih prava i dostojanstva čovjeka, kao najviših vrednota ustavnog poretka Republike Hrvatske Podnositelji članovi Kluba zastupnika SDP-a. Zastupnici Hrvatskoga sabora temeljem članka 190. Poslovnika Hrvatskoga sabora podnijeli su ovu interpelaciju. Prijedlog akta primili ste u pretince. Žele li se predstavnici predlagatelja očitovati? Da. Uvaženi zastupnik Ranko Ostojić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici, štovani predstavnici Vlade. Ja bih vezano za ovu interpelaciju s obzirom da je već prošlo cirka dva mjeseca od vremena kad smo je podnijeli na neki način podsjetio šta je sve skupa bilo u njoj navedeno pa mislim da u ovome dijelu mogu izreći slijedeće a to znači da je hrvatska javnost objavljivanjem snimke privođenja Mirjane Jusup Pukanić 3. travnja 2008. vidjela potpunu bezrazložnu brutalnu primjenu sile nad građankom. Objava ove snimke utvrdila je niz drugih pitanja u propustima koji su prethodili odvođenju na prisilnu hospitalizaciju gospođe Mirjane Jusup Pukanić. Nakon samog događaja niz državnih dužnosnika propuštanjem dužnih radnji nastavio je narušavati temeljna ustavna načela građana Republike Hrvatske. Gospođa Mirjana Jusup Pukanić bila je izložena pokušaju da ju se tretira kao osobu sa težim duševnim smetnjama, uskraćena su joj prava na pregled i davanje pristanka na liječenje. Ponižavajuće scene privođenja pred desecima novinara i pred TV kamerama narušile su njena ljudska prava, slobodu i dostojanstvo. Gospođa Jusup Pukanić nije ugrožavala ni sebe ni druge već je iznosila svoju priču novinarima o zlostavljanju koje godinama podnosi i na što prema njezinim tvrdnjama su odbijale reagirati državne institucije. U svom stanu bez dopuštenja za narušavanje nepovredivosti doma bez obrazloženog zahtjeva za prisilnu hospitalizaciju, policijskom intervencijom odvedena je iz svog doma u lisicama i zadržana u psihijatrijskoj ustanovi. Kako ovo nije bio prvi slučaj u kojem su nadležne institucije oglušile se na njeno upozorenje i vapaj, dojave i prijave za obiteljsko zlostavljanje ali i navođenje informacija o počinjenju kaznenih djela grubo su povrijeđena njena ustavna, građanska i ljudska prava. Zdravstveni djelatnici, policija, socijalni radnici ali i državni dužnosnici u svojim postupcima i izjavama nepoštivanjem zakonskih odredbi ignorirali su i izbjegavali postupanje što možemo tumačiti zataškavanjem a posebno su zakašnjelo reagirali. Neprimjerene izjave jednako tako u konkretnom slučaju gospođe Mirjane Jusup Pukanić grubo su povrijedili njena ustavna prava i slobode jedne građanke i narušili povjerenje građana u državne institucije. Država u kojoj je moguće da se telefonskim pozivom bez pregleda, bez pisanog obrazloženja za prisilni smještaj u psihijatrijsku bolnicu nekoga može označiti osobu sa težim duševnim smetnjama, telefonski naručiti policijsku intervenciju, bez zakonskog uporišta javno poniziti odvođenjem u lisicama pred kamerama desetaka prisutnih novinara, hospitalizirati bez osnove nije država koja štiti svoje građane, Ustav i zakone ako ne sankcionira sve one koji su na taj način postupali i u tome sudjelovali. Postavlja se pitanje kako bi bilo postupanje svih onih koji su u ovo bili uključeni, posebno mislim na medicinsko osoblje, policijske službenike prema gospođi Jusup Pukanić da u trenutku njenog privođenja u stanu nije bilo novinara koji su sve to skupa snimili. Ali čak i tada kad se u kršenju prava građanski putem medija osvjedočila cjelokupna hrvatska javnost nadležnim institucijama trebalo je više dana da uopće reagiraju. Koliko onda treba za reakciju u slučajevima kad se kršenje prava događa u privatnosti bez oka javnosti i trebaju li oni građani koji nisu zanimljivi medijima pitati hoće li ikada netko zaštititi njihova prava. Da li je moguće da naš građanin može biti prepušten samovolji djelatnika pojedinih službi i njihovom nezakonitom postupanju. Ako je u situaciji sa desetak svjedoka snimljenim zbivanjima tako teško dokazati zlouporabu ovlasti nadležnih djelatnika kako je teško kad njih nema. Ono što je po meni bitno s obzirom na težinu ovoga slučaja i na koliko je mjesta zakon prekršen moram prije svega reći da osim Ustava koji jamči jednakost svima pred zakonom ovaj dom donio je Zakon o zaštiti osoba sa duševnim smetnjama. Nije ga donio bez razloga sa vrlo preciznim uputama na koji način je propisan postupak tko je osoba s duševnim smetnjama, na koji način može biti prisilno hospitalizirana i jednako tako u cilju zaštite zdravlja i sigurnosti naveo je da je najvažnije štititi dostojanstvo osobe s duševnim smetnjama i da se to mora poštivati u svim okolnostima. Pregled osobe koju se tretira kao osobu s težim duševnim smetnjama može se obaviti protiv njene volje samo ako je ozbiljno izravno ugrožavala svoj život, zdravlje ili sigurnost sebe ili drugih osoba. Također, osoba sa težim duševnim smetnjama je ona da bi bili precizni koja nije u mogućnosti shvatiti značenje svog postupanja ili ne može vladati svojom voljom ili su te mogućnosti smanjene u tolikoj mjeri da joj je neophodna psihijatrijska pomoć, a to sigurno gospođa Jusup Pukanić nije bila niti je danas. U članku 22. istog zakona vrlo precizno je navedeno kad je moguće bez propisanih isprava, bez uputnice pregledati ili započeti postupak prisilnog smještaja u psihijatrijsku ustanovu osobe koju se tretira kao osobu s težim duševnim smetnjama. Ono što je vrlo bitno a ja sam bio posebno iznenađen u trenutku kad sam čitao papire i izvješće na našim odborima a to je da ravnateljica Ustanove za hitnu pomoć kaže da obrazac koji je već deset godina propisan kao papir koji se mora ispuniti po zakonu da bi netko bio prisilno smješten u toj ustanovi nije joj poznato da je to bilo tko ispunjavao. Ako je to istina onda je savršeno jasno kako se svi ostali zdravstveni djelatnici odnose prema tom zakonu ako ravnateljica u takvoj ustanovi koja je sigurno dnevno suočena sa takvim slučajevima ne smatra za shodno da taj papir treba ispunjavati. Upravo u tome se krije najvažnija bit a to je poštivanje procedure, posebno kod ovakvih osoba i posebno u ovakvim okolnostima. Zašto je bitna procedura i zašto je bitno inzistiranje na formularu koji ćemo možda tretirati kao papir koji je pitanje da li treba učiniti. Nije ga ministar Reiner još davne 1998. godine propisao upravo na temelju Zakona o zaštiti osoba sa duševnim smetnjama zato što on sadrži podatke o zdravstvenoj ustanovi, mjestu i vremenu pregleda, podatke o osobi koja je pozvala liječnika, tko daje sve podatke i sažetak. I jednako tako u obrazac se upisuje tijek pregleda, psihički i … [[Govornik se ne razumije.]] neurološki status kao i uputna dijagnoza na latinskom i šifra. Posebno se mora naznačiti, ovo je posebno važno razlozi zbog kojih se prisilni smještaj smatra nužnim temeljem članka 22. Zakona o zaštiti osoba s duševnim smetnjama kao i potrebu za angažiranjem ovlaštenih osoba MUP-a i to potpisuje i ovjerava doktor medicine. I kad se suočite sa činjenicom da vodeći ljudi hitne pomoći ovo ne koriste, onda to mogu usporediti samo sa situacijom da Ministarstvo unutarnjih poslova bez ispunjenoga rješenja za pritvor krene prema bilo kojoj osobi i da na kraju taj isti završi u pritvoru. Psihijatar je osoba koja donosi odluku o prisilnom zadržavanju, a u postupku za prisilni smještaj ne bez razloga javnost je isključena kao što svi sudionici postupka dužni su bez obzira ako su išta saznali to čuvati kao tajnu tijekom postupka za sve ono što su saznali. Trećeg travnja kad se zapravo sve skupa dogodio događaj gospođa Jusup Pukanić ujutro u 5 sati i 17 minuta tražila je intervenciju policije navodeći da ima problema za suprugom. Rezultat kao i puno puta prije toga je bio da joj je došla hitna pomoć. Ignorirajući ne tada već u više navrata upravo situaciju da traži pomoć, da traži intervenciju policije dogodilo se ponovljeno i trećeg travnja isto ono što se dogodilo i 2. travnja, isto se dogodilo i 1. travnja i 2. listopada 2007. godine, pa i 18 puta prije toga kad je prijavljivala znači zlostavljanje u njenome stanu, u njenome životu i od strane točno navedenih osoba. Nikad niti jedan obavijesni razgovor na osnovu toga nije napravljen do 2.10.2007. godine, a sve ostalo je bilo u situaciji da je svaki put na njeno traženje pomoći dolazila prva pomoć. Ono što je posebno indikativno u ovom slučaju, a to je da se suočavamo sa činjenicom da liječnica koja je nije vidjela godinu dana izdaje uputnicu na temelju vlastite prosudbe o bolesnici i to na način da je prosudila na osnovu telefonskog poziva da bi ona mogla ugroziti vlastiti život i sigurnost drugih osoba budući da nije mogla napustiti ordinaciju, onda se odlučila da da uputnicu djelatnicima Centra za socijalni rad da se gospođi Jusup Pukanić prisilno smjesti u psihijatrijsku ustanovu. Izgleda da je imala sreće u tom trenutku, jer nije bilo doktorice u kolima hitne pomoći, pa se evo i u izvješćima i u odgovoru Vlade zapravo hvalimo da je dobro jer nije konzumirana ta uputnica samo iz jednostavnog razloga što se u tom trenutku nije nalazio doktor u kolima hitne pomoći. Ja moram napomenuti da samo u slučaju da liječnički izvid njenog zdravstvenog stanja kad se utvrdi da je nužno tek tada se može osobu čak i u situaciji kad je liječnik hitne pomoći prisutan nekoga prisilno zatvori u psihijatrijsku ustanovu. Gospođa Pukanić je u svom stanu odbijala pregled. Nije dala pristanak za ulazak u stan, a imenovanoj liječnici predala je nalaz specijaliste psihijatrice sačinjen dan prije. Napominjem, toga dana je ta ista hitna pomoć sudjelovala u sličnoj akciji. Znači, bio je pokušaj isti. Policajci su također bili tamo, ali prisilna hospitalizacija toga dana nije napravljena kao ni dan prije toga. Zašto? Jer se liječnica hitne pomoći uvjerila da nema razloga za prisilnu hospitalizaciju. Međutim, sutradan je došla liječnica hitne pomoći koja je zaključila da ima razloga unatoč dokumentaciji iz bolnice, ovlaštene psihijatrijske ustanove da njoj nije potreban ni pregled, a pogotovo ne prisilno zadržavanje. U tom trenutku umjesto da asistiraju liječnici kao što je to u zakonu navedeno policajci su proveli čisto, uredno policijsko privođenje. Ona nije sebe ni druge ugrožavala. To mogu posvjedočiti apsolutno svi koji su bili tamo, a i svak onaj koji je vidio snimke. Na tim snimkama jasno je vidljivo da se radi o obrambenoj reakciji uslijed straha i stresa nakon što je policajcima već pokazala liječnički dokument o njenom psihičkom stanju da nema razloga za njeno hospitaliziranje. Ali to nije spriječilo policajce da primijene silu koja ne da nije bila adekvatna otporu, nego je bila potpuno i taktički, a jednako tako s obzirom na uporabu potpuno protuzakonita i promašena. Ono što je također vrlo indikativno, a to je da je takav postupak policijskih službenika u Ministarstvu unutarnjih poslova ocijenjen kao zakonit iako Odjel unutarnje kontrole suprotno svojoj redovnoj praksi namjerno je propustio utvrditi točnost i istinitost navoda i jednako tako napravio je ozbiljan propust neprovjeravanje navedenih podataka Odjela za zakonitost postupanja Policijske uprave Zagrebačke. Da je to tako najbolje govori činjenica da nije obavljen niti jedan razgovor sa niti jednim svjedokom, a bilo ih je desetak. Nisu izuzeti snimci kompletnih događaja iz kojih je jasno vidljivo da su napisana izvješća suprotna onome što se stvarno dogodilo, a jednako tako i Hrvatski sabor je doživio da u izvješćima dobijete podatke koji ne odgovaraju istini. Tako da u policijskom izvješću uredno piše da je gospođa Pukanić vikala “ubit ću vas sve“ iako to potpuno ne odgovara istini što se tiče same snimke događaja. Ono što je posebno važno, ne samo da su policajci prekoračili svoje ovlasti i da nisu postupali sukladno Zakonu o zaštitama osoba. Jer ponavljam, nije se radilo o asistenciji, već se radilo o čistom policijskom privođenju. Gospođa Pukanić je odbila dati dobrovoljni pristanak za postupak liječenja. Nije omogućen kontakt sa odvjetnikom. Nije u rokovima obaviješten sud, a nakon sudske odluke puštena je bez terapije. Još ću jedanput spomenuti ovaj 1. travnja 2008. godine kada je u 12,29 iz razloga upućenih prijetnji prema policijskoj evidenciji ona, policija nije postupala. Ali je zato zabilježena dojava djelatnica hitne medicinske pomoći koji su u 15,30 zatražili pružanje pomoći sa sljedećom rečenicom a to je da se riješi psihotičnu Mirjanu Jusup Pukanić. Ovo je izgleda uobičajeni način komunikacije u kojoj kad traži intervenciju dobije hitnu pomoć. Ono što je bitno ni jednu rečenicu u ovoj interpelaciji svi oni koji su u njoj sudjelovali nije napisana iz ničega drugoga nego iz dokumenata koji su dostavljeni u ovaj Sabor pa između ostaloga ovo što sam sad pročitao ovo je policijsko izvješće odnosno izvještaj koji je došao Hrvatskom saboru točno ovako navedene rečenice koje pišu o policijskim evidencijama događaja koji su bili 1. travnja 2008. godine. Ono što je bitno u ovome dijelu kad smo upozoravali da je ministar zdravstva Darko Milinović svojim nepostupanjem a potom zakašnjelim postupanjem i proturječnim izjavama zapravo narušio povjerenje građana kako u Vladu tako i državne institucije. Ne ulazeći previše u detalje jasno je da je 3. travnja se zbio događaj, jedan portal je to objavio. 8. travnja je HKO zatražio da se izvijesti javnost o tome šta se dogodilo i da se očituje Ministarstvo zdravstva međutim tek 10 dana iza samog događaja imamo prvu reakciju ministra zdravstva Darka Milinovića. Ono što je bitno posebno da je dan poslije toga ministar Milinović smatrao za shodno da ode u psihijatrijsku ustanovu Vrapče. Tamo utvrdio da nema nikakvih propusta. A ono što je bitno jučer je činjenica sljedeća, a to znači da Državno odvjetništvo provodi istražne radnje ne sad više sa pitanjem da li je Mirjana Pukanić nezakonito lišena slobode nego tko je počinitelj nezakonitog lišavanja slobode. Ono što je bitno i što se promijenilo u ovoj situaciji a to je da je Državno odvjetništvo za one koji poznaju način funkcioniranja iz ZKP očito preuzelo funkciju državnih organa koji su to trebali odavno napraviti izražavajući svoje nezadovoljstvo očito direktnim radnjama zatražilo istražne radnje nemajući povjerenja u papire koje je do tada dobilo. Ja ne želim prejudicirati ničiju krivnju ali ono što je vrlo bitno ponavljam više nije pitanje da li već je pitanje tko je nezakonito lišio slobode Mirjanu Pukanić Jusup ili Jusup Pukanić. Tretman u samoj psihijatrijskoj ustanovi već sam naveo ali ono što je posebno bitno i na što mislim da je posebno važno reći jako je loše kad se netko zahvali bolnici da je gospođa Pukanić navodno izjavila da je bila jako zadovoljna dok je bila pritvorena odnosno dok je bila zadržana u prisilnome liječenju. Ja ću također u ovome početnome izlaganju posebno se još osvrnuti na onaj dio koji mislim da je vrlo bitno da su svi postupci kako zdravstvenih djelatnika tako i djelatnika policije, njihovi rukovoditelji su to žurno opravdavali ili oni koji su resorno zaduženi kao državni dužnosnici svi su govorili da je sve čisto i da je po zakonu. Također ono što je evidentno tek pod pritiskom javnosti počela su preispitivanja postupaka. Izostanak pravodobne reakcije je nešto što ugrožava i demokraciju i vladavinu prava jer se institucijama koje su dio državnog represivnog aparata šalje poruka da u tom slučaju je sve bilo u redu, da je postupano po proceduri. I dakako ja mislim da je vrlo bitno da nesigurnost sigurno svakog građanina u ovoj zemlji dolazi iz osjećaja da kad državne institucije mogu zloupotrijebiti ili da mogu prisilno hospitalizirati u psihijatrijsku ustanovu bez zakonskog uporišta, bez pregleda uz asistenciju i primjene sile protivno zakonu to je sigurno da otvara pitanje da li Vlada Republike Hrvatske pravdajući takve postupke i izostankom pravovremene reakcije pa na neki način i odbijajući zaključke odnosno prijedloge kako je to dato u odgovoru sigurno da spušta razinu koju smo dosegli odnosno ono što želimo sa ulaskom u Europsku uniju. A to je ono što očekujem od Vlade da bude osjetljiva na svaki pa i najmanji pokušaj ugrožavanja temeljnih ljudskih prava i sloboda a to je ono što se evidentno u ovoj slučaju dogodilo. Podsjetit ću vas također da je SDP u ovoj interpelaciji predložio 4 zaključka a to je da se zaduži Vlada Republike Hrvatske da u okviru svoje nadležnosti poduzme mjere prema svim sudionicima koji su dopustili da se slučaj opisa u interpelaciji dogodi. Također da se zaduži da nadležna državna tijela odmah pokrenu postupke iz svoje nadležnosti radi provjere istinitosti navoda o slučaju na koji se odnosi ova interpelacija kao primjeru propusta u cilju zaštite svih osoba od zlouporabe prava pacijenata. Također zadužuje se Vlada da žurno osigura zakonom propisano funkcioniranje povjerenstava za zaštitu osoba sa duševnim smetnjama kako u psihijatrijskim ustanovama tako i državnom nivou. I Hrvatski sabor poziva Vladu Republike Hrvatske da osigura da svi koji postupaju prema Zakonu o zaštiti osoba s duševnim smetnjama za koje je posebno istaknuta potreba zaštite, njihovih temeljnih ljudskih prava da se strogo poštuju zakonski propisi i procedure. I upravo se dogodilo nešto što možda nitko ne bi očekivao jer ovdje nije upotrijebljen ni jedan podatak, ni jedna rečenica niti jedan argument da nije iz zakona ili citiranje državnog dužnosnika ili izvješća upravo tih državnih institucija a istovremeno dobijemo odgovor Vlade koja jednostavno ne da odbija nego kaže da je to politizacija i da je ovo ubiranje jeftinih političkih bodova i pokušaj obmanjivanja rezultata Vlade Republike Hrvatske u zaštiti temeljnih ljudskih prava. Mislim da najbolje oslikava činjenicu sljedeće a ja vjerujem da bi se svakome od vas na neki način da bi to shvatili kao primjer ponižavanja da Vlada nije niti u odgovoru željela spomenuti ime Mirjane Jusup Pukanić puno već je označava sa M.J.P. U nijednom trenutku u odgovoru Vlade nećete primijetiti njeno ime. Mislim da to najbolje oslikava situaciju na koji način i zapravo koji tretman uživa građanka koja u ovom trenutku nalazi se u sigurnoj kući, a veliko je pitanje s obzirom na sve što se događalo da se možda neće dogoditi da upravo ona čim izađe iz sigurne kuće bude privedena, najmanje radi droge, da ponovo dođe u lisice, a ne bih se začudio da ona možda bude optužena za zlostavljanje u obitelji. Što se tiče primjera kako je navedeno u odgovoru Vlade da je ovo iznimna briga o ljudskim pravima, ja sam uvjeren da nitko od građana Republike Hrvatske ne bi želio doživjeti sudbinu Mirjane Jusup Pukanić i ono što je ona doživjela jer sam siguran da to nije iznimna skrb o zaštiti ljudskih prava. Također jasno je da nije bilo novinara pitanje da li bi mi ikad bili u situaciji da priča o ovom slučaju, a da tog događaja nije bilo pitanje je da li bi nakon 7 godina ikad došao izvanredni nadzor u "Lopaču", da li bi naši odbori počeli dobivati tri predstavke, odnosno papira dnevno o ovakvim situacijama. Ono što je bitno, bila su uključena sva državna tijela i centar za socijalnu skrb i liječnici i policija i onda kad u odgovoru Vlade zapravo dobijete situaciju koje elementarno nepoznavanje zakona, a to je da je Vlada poštovala trodiobu vlasti, nije se miješala u slučaj prisilnog zadržavanja u vrijeme trajanja sudskog procesa u kojem se o tome odlučivalo i da je od prvog dana prisilnog odvođenja i zadržavanja gospođe M.J.P. Vlada preko resornih ministarstava pomno pratila događanja. To apsolutno je suprotno zakonu jer odluku o prisilnom zadržavanju ne donosi sud, oni koji pažljivo pročitaju zakon vidjeti će tko donosi odluku o prisilnoj hospitalizaciji i koja je uloga suda u toj situaciji. Također netočno je da je Vlada od prvog dana prisilnog odvođenja i zadržavanja pomno pratila ili možda je. U svakom slučaju, 10 dana nakon toga se Vlada oglasila. Ja se nadam da je ovo greška i da zaista Vlada nije pomno pratila događanja od prvog dana prisilnog odvođenja od 3. travnja, nego da od prvog dana saznanja za isto da se uključila u tu priču. Ono što je bitno navoditi da je gospođa M.J.P. prisilno zadržana u Psihijatrijskoj bolnici Vrapče odlukom županijskog suda u Zagrebu 7. travnja 2008. godine, ponavljam potpuno je netočno i suprotno zakonu. I da je ona nakon vještačenja odlukom suda otpuštena 11. travnja 2008. je isto tako netočno. Što se tiče ostatka priče o aktivnosti inspekcija Ministarstva zdravstva koje su navodno dale dobar temelj za eventualno daljnje postupanje, činjenica je jedna. Da upravo ta postupanja ponovno govore o ignoriranju zakona kad i to Državna inspekcija pa čak i kasnije Liječnička komora utvrđuju da nije ispunjen obrazac i znaju da je to protuzakonito iza toga nema ni sankcija niti bilo čega drugoga. E to je situacija, to je realnost i to je ono zašto nam se zapravo takva situacija može dogoditi. I na kraju, s obzirom da je osobno ministar zdravstva i socijalne skrbi utvrdio kako državna povjerenstva za zaštitu osoba duži period se nisu sastala, razriješio je postojeći sastav te imenovao novi, nadam se da ćete bar jedan zaključak od ona 4 koja su tamo napisana prihvatiti jer nema smisla ići samo protiv onoga što radiš. U vezi sa postupanjem svih ovih stvari, na kraju Vlada Republike Hrvatske je napomenula da policija nije postupala po prvotnom pozivu liječnice obiteljske medicine, ali budući je gospođu trebalo hospitalizirati, ponavljam spominjemo uputnicu. Opet dvostruki kriterij. U jednom slučaju treba uputnica, u drugom slučaju ne. Ono što je po meni savršeno jasno da su itekako utvrđene nepravilnosti, kako u stručnom pogledu, tako jednako ono što je jasno protuzakonito postupanje, a nadam se da zaključci koji kažu upravo ono što i ministar Milinović kaže da je spreman u okviru svoje nadležnosti poduzeti mjere prema svim sudionicima da se to razriješi, da nadležna državna tijela pokrenu postupke, pretpostavljam da je to ono što smo dobili u odgovoru Vlade i kad su smijenjena povjerenstva da onda može vjerovati da to nije politiziranje, da to treba postaviti na noge i kako treba prema zakonu i ja mislim da nikako nije dobro ocijeniti zaključak u kojem se poziva ovaj Hrvatski sabor da pozove Vladu Republike Hrvatske da se osigura, da se postupa prema Zakonu o zaštiti osoba s duševnim smetnjama. Evo toliko s moje strane. Hvala.
Hvala lijepo. Sukladno poslovniku imamo jednu prijavu za ispravak navoda, uvažena zastupnica Karmela Caparin. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Navode ću ispraviti kao liječnica. Kolega Ostojić, nije točno da liječnica nije smjela uputiti gospođu Pukanić u bolnicu jer je na prethodnom nalazu dan prije od doktora iz Vrapča pisalo da nije potrebna hospitalizacije. Riječ je o pacijentici i o dijagnozi gdje se stanje pacijentice može promijeniti iz minute u minutu, a ne sa razmakom od jednog dana. Drugi netočan navod je da je pacijentica bez pregleda upućena u bolnicu. Kolega dragi, kad je kolegica ušla i htjela ju pogledati u sobi, u prostoriji u kojoj je trebala pogledati je bila hrpa novinara, hrpa ljudi, a pregled pacijenta znači skinuti ga do pasa i pogledati ga bez obzira na njezinu dijagnozu. Pitam ja vas da li bi se vi skinuli i da li bi vas liječnica pogledala pred novinarima i ljudima, a liječnica nije mogla doći do pacijentice, čak da stavi stetoskop preko košulje, a pregledana je u kolima hitne pomoći i upućena u bolnicu na pravo mjesto. S druge strane, ponašate se kao liječnik, bagatelizirate liječnički poziv i govorite o dijagnozi pacijentice, ovdje navodite psihotična gospođa Pukanić. Molim vas lijepo, psihotična, pa ja bih vas tužila da sam na njezinom mjestu. I treće netočno da Vlada ne navodi njezino ime, navodi inicijale da bi zaštitila ženu jer cijela Hrvatska zna njezino ime i prezime, što je van svih ljudskih normi ponašanja prema toj ženi. Hvala.
Hvala doktorice. U vezi s ovom interpelacijom, primili smo očitovanje Vlade. Želi li predstavnik Vlade dodatno obrazložiti svoje izvješće? Darko Milinović, ministar zdravstva i socijalne skrbi. Izvolite ministre.
Poštovane dame i gospodo, iskreno ja ću reći ovdje, nadao sam se da će SDP … ovu interpelaciju ne zato što se ja bojim današnje rasprave ovdje, već Interpelacija o radu Vlade oko energenata, oko cijena je i skupljanje političkih poena i o tome imate i s desna, i s lijeva, i iz sredine ove sabornice netko nešto reći i tu možemo skupljati političke poene. Interpelacija o radu Vlade u spomenutom slučaju i ja molim kolege kao liječnik, a vi ste već iznijeli nekoliko podataka koji bi trebali biti zaštićeni od toga zašto je gospođa Pukanić zvala policiju u jednom momentu, ja molim sve one koje budu raspravljali oko ovoga, da se pokušamo, a rasprava je javna, da se pokušamo skoncentrirati u ovoj raspravi da što manje spominjemo ime i prezime i bilo kakve podatke. To je moj zahtjev, moja molba Saboru jer ovako kako ste vi napravili, odnosno govorili o ovoj interpelaciji mislim da nije dobro ni za dignitet ovog Sabora, a ni zaštitu obitelji koja je prošla svoju kalvariju iz ovoga ili onoga razloga. Ali ja želim ovdje pozdraviti zainteresiranost hrvatske javnosti, novinara, udruga, Hrvatskog Helsinškog odbora gospodina Banca, Čička, Sarnavke, gospođe Modrić na javne riječi. Ta javna riječ često puta bude okidač i meni kao ministru zdravstva da razmislim o nekim svojim postupcima, da eventualno preispitam svoje postupke a da ako treba, ako su pravovaljani razlozi i argumentacija da promijenim svoje mišljenje. Nije sramota pogriješiti, ali sramota je ne primiti jedan razlog ako je on uistinu istinitan, za promjenu mišljenja. Ali nešto neću dozvoliti nikome, da se bori više za ljudska prava od mene kao ministra, od mog ministarstva, od Vlade Republike Hrvatske. I SDP će se morati … [[Ne razumije se.]] 90-tih ste imali, ali prividno eskluzivitet u obrani ljudskih prava. Ja vam nemam za pravo. Ja mislim da nema ni toga u Hrvatskoj i takmičimo se tu, u zaštiti ljudskih prava. Prošlo je vrijeme kada su neki ajmo reći bili unutar najjače stranke u Hrvatskoj, HDZ-u koji su smatrali nevladine organizacije nekakvim antidržavnim elementom da rade protiv ove države, ali ova Vlada pa ako hoćete i osobno, ja ne želim nositi taj križ i zdušno ću se zalagati sa svima vama, sa cjelokupnom hrvatskom javnošću za zaštitu ljudskih prava. I zato ne dozvoljavam i ne prihvaćam, ne ne dozvoljavam možda gruba riječ, ali ne prihvaćam da je itko bolji … od Vlade Republike Hrvatske, od koalicijskih partnera za zaštitu ljudskih prava i sada ću nešto reći oko svega onoga što ste vi naveli u ovoj interpelaciji. Rekli ste da nije istina, evo početi ću sa konstatacijom da zagrebački Županijski sud nije imamo nikakve veze u procesu prisilne hospitalizacije. Ja ću i sada pročitati ono zašto je SDP tražio u prvom momentu odgovornost ministra zdravstva i socijalne skrbi, a rješenje svakog suda je javno, a županijski sud je riješio da se nastavlja prisilno zadržavanje dakle u tom postupku. To je dokument suda, a vi kažete da sud nije učestvovao u tome. On mora učestvovati. On mora učestvovati jer dežuran psihijatar u roku 70 ili kada odluči da je potrebna hospitalizacija osobe, mora obavijestiti sud o tome i on donosi odluku o nastavku, o prekidu ili o eventualnoj daljnjoj hospitalizaciji. Naravno da ćemo odbaciti ovu interpelaciju, ali vidim da iz kluba SDP-a itekako prate rad Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi i to je dobro i to mene uvijek i nas u ministarstvu drži budnima da ne napravimo pogrešku i to je dobro i pozivam da to bude i dalje tako. Onaj tren kada sam ja razriješio državno povjerenstvo koje se nije sastalo godinama, tada je u interpelaciji osvanuo zahtjev da traže od Vlade Republike Hrvatske ono što smo mi već napravili. Ali ajde, neka ste vi to prvi rekli, ja mislim da je taj zahtjev da treba ispuniti, ja sam to ispunio dan prije, jer smatram da ono državno povjerenstvo bilo koje, koje se ne sastaje godinu-dvije dana nema razloga ne postojati nego nema razloga postojati u tom … ako i godinu dana se nisu udostojali sastati i raspravljati o bitnim temama što je u djelokrugu njihovog rada. Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi je napravilo sve, ali uistinu sve i ušlo u borbu za zaštitu ljudskih prava u tom slučaju otvorena srca, vrlo jasno, a vi prozivate da je ministar se oglasio tek deseti dan. Prisilna hospitalizacija desila se 10.4., ja kao ministar zatražio sam sutradan u jutro kada sam vidio na jednoj televiziji način privođenja i rekao tom čovjeku kao liječniku. Bilo je meni ružno gledati stavljanje lisica, ali iz Ministarstva unutarnjih poslova kažu da je bilo sve po zakonu. Ja dozvoljavam da je možda to moglo biti i suptilnije i to je dalo dodatnu težinu na taj kompletan slučaj. Ali recite da se deset dana nisam oglasio, što bih ja trebao, na osnovu televizijske snimke, a takav način rada u vladajućoj koaliciji ne postoji, da ja na osnovu snimke pokažem prstom i rečem ti si kriv. I gotovo, nema žalbe, ti si kriv, amen. Rekli ste mi i napomenuli da sam se drznuo otići u bolnicu Vrapče. To je posjet nakon novih limita bolnica koji je bio planiran. I reći ću vam, bio sam u dilemi da li taj dan otići u bolnicu Vrapče, jel' bi možda bilo politički mudro uzmaknuti, e ali ja pripadam Vladi koja ne uzmiče, ja pripadam vladajućoj koaliciji koja ne uzmiče i da, otišao sam tamo, ali nisam otišao povodom slučaja gospođe Pukanić već smo razgovarali o programima koji su bitni za razvoj te psihijatrijske ustanove, a i pohvalio sam istina medicinsko osoblje i medicinske sestre za sve ono dobro što rade za pacijente i istina je da je i u tom slučaju gospođa Pukanić izrazila se povoljno, pohvalno o medicinskom osoblju, izuzimajući one koji su učestvovali u prisilnoj hospitalizaciji gospođe Pukanić. Rekli ste da se nisam očitovao 10 dana, pa naravno četvrtog, odnosno prvog dana, nultog dana sam zatražio očitovanje Centra za socijalnu skrb, da vidimo kakvu je ulogu u tome svemu imao Centar za socijalnu skrb. I kada sam dobio isti dan to izvješće, znači sedmog je počeo, započeo sudski proces koji je morao odlučiti o daljnjem zadržavanju i eventualnoj hospitalizaciji u tom slučaju. Što sam ja trebao? Kao ministar za vrijeme sudskog postupka davati izjave i pokazivati prstom po mom uvjerenju ti si krv, a ti nisi kriv, a ti si možda kriv. Ne. Ja sam upravo htio izbjeći bilo koju iznošenje, bilo kakve informacije u medijima u javnost, a da ona bude neprovjerena. I istina kada je Županijski sud donio jedanaestog odluku da se, da ne postoje više razlozi za prisilno zadržavanje ja sam se oglasio i dao nalog i državnim tajnicima i načelnici inspekcije da se itekako pozabave tim slučajem, jel' mi moramo biti frontmeni u zaštiti ljudskih prava u dotičnom slučaju i u ostalim slučajevima. I kada kažete da Vlada Republke Hrvatske, a u okviru nadležnosti Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi nije napravila ništa, onda ću vas podsjetiti, evo od petka 04. 04. zatraženo od državne tajnice da dobijemo izvješće o postupanju Centra za socijalnu skrb Črnomerec. Petak jedanaestog zatraženo od ordinacije opće medicine doktorice Lulić za očitovanje, zatraženo očitovanje bolnice "Vrapče" i da ne nabrajam i svega skupa je bilo inspekcijskog nadzora naše inspekcije u deset navrata. Zašto u deset navrata? I to ću vam reći. Neke institucije sa našim inspekcijskim nadzorom bile zahvaćene tri ili četiri puta upravo radi delikatnosti situacije, upravo radi senzibilizacije hrvatske javnosti, što još jednom želim zahvaliti i novinarima i medijima i udrugama koje su se bavile tom problematikom, pa ću vam reći i kada sam preslušavao prvi draft razgovora iz hitne medicinske pomoći, naložio sam na inspekciji da se vrati nazad, da još jednom provjeri autentičnost te snimke, jer sam se bojao da ne bi tko, a moguće napravio nešto van zakona pa da ja s tim izađem u javnost, a da informacija nije točna. Pa kada ste spomenuli i jučerašnji razgovor liječnika u Općinskom državnom odvjetništvu, da znate na osnovu čega, na osnovu inspekcijskog nalaza Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi i reći ću ovdje kao ministar, kao član Vlade da sam ponosan na sve ono što je inspekcija napravila, a radila je i van svojih ovlasti. Ne ovlasti ali van možda onoga što je trebala. Inspekcija Ministarstva zdravstva je utvrdila da su dvije socijalne radnice bile kod doktora, doktorice opće prakse. To i nije domena rada inspekcije, ali je to utvrdila. Utvrdila je da je doktorica dala uputnicu da nije pogledala pacijenta, sve ono što ste vi govorili. Čitali ste odlično, inspekcijski nalaz Inspekcije Ministarstva zdravstva. Utvrdila je inspekcija da nije postupao po toj uputnici, utvrdila je inspekcija da nije bilo liječnika u tom timu, utvrdila je inspekcija da je naknadno došao liječnik, utvrdila je inspekcija da je postojala komunikacija između liječnika i hitne medicinske pomoći, utvrdila je inspekcija da nije odvezena u bolnicu "Vinogradsku", već u bolnicu "Vrapče" i utvrdila je inspekcija da protokoralno nije bilo pogrešaka od vremena kada je gospođa Pukanić došla u privedena u psihijatrijsku bolnicu "Vrapče", pa do njezinog otpusta. Ali što to znači? Ne mogu ja i ne može nitko tražiti niti ja pristajem da Ministarstvo zdravstva kaže dežurni psihijatar je pogriješio. Moguće, on je prva linija obrane, hajd, hajde rećemo tako. Doktor opće prakse, vratit ću se jedan drugi segment zdravstva. Doktor opće prakse može imati pacijenta kojeg boli nešto u prsima i on da je suspektna dijagnoza infarkt. Prva brana obrane je internista specijalista koji će reći imaš infarkt, ostat ćeš u bolnici ili nemaš, možeš ići kući. Ta prva linija obrane je rekla da doktorica opće prakse ili hitne medicinske pomoći u svojoj prosudbi nije pogriješila. Moguće, da je pogriješio dežurni psihijatar, ali dame i gospodo tko je ministar zdravstva i socijalne skrbi da pokaže prstom i reče, znaš ti kolega ti nisi dobro pregledao i ja mislim da pacijentica nije trebala biti prisilno zadržana. Ja sebi taj ekskluzivitet i komoditet ne mogu dozvoliti, ali mogu dozvoliti ono što mi nalaže zakon, a to je da to prijavim Hrvatskoj liječničkoj komori koja mora utvrditi činjenično stanje i reći da li je možda netko u tom lancu namjerno pogriješio. Da li ne netko imao namjeru da napravi krivi nalaz, pa da na osnovu tog krivog nalaza se desi sve ovo, dopustite da tako nešto nije u domeni rada ministra zdravstva i socijalne skrbi, niti inspekcije koja je u domeni Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi. Dakle sve ovo što je napravila Vlada Republike Hrvatske, odnosno što je u domeni Ministarstva unutarnjih poslova i Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi je išlo punom snagom za zaštitu prava pacijenata i za zaštitu ljudskih prava. I tu nema odmaka, i tu nema kome će Vlada Republike Hrvatske priznati da je veći frontmen u toj borbi. Ali takmičimo se tu. Ja sam za. Ali još jednom napominjem ne želim nositi nikakav križ nekih godina kada se smatralo da su udruge, pojedine udruge kontra ove države. Ponosan sam za sve ono što je moje ministarstvo, što je Vlada Republike Hrvatske povodom tog slučaja napravila. Ali ponosan sam i što pripadam koaliciji u kojoj su i nacionalne manjine koji su pokazatelj europske orijentacije i naše stranke i ove Vlade, pa i ako hoćete zajedno s njima učestvujemo u svemu ovome što sam rekao. I na kraju krajeva, ponosan sam i kao građanin, kao Hrvat. Ponosan sam kao Hrvat kažem jer što sam ponosniji što sam Hrvat to bolje štitim ljudska prava svih ostalih, i nacionalnih manjina, ali ponosan sam što pripadam državi gdje je zaštita ljudskih prava je na visokom mjestu liste prioriteta i nadam se da će ova Vlada kao što je to radila i do sada dati puni dignitet, puni obol u svom radu u zaštiti ljudskih prava kako u ovom slučaju, naravno tako i u svim drugim slučajevima. Naravno da je javna riječ i zahvalio sam se javnosti, svim novinarima, svim televizijama, svim građanima koji su senzibilizirali hrvatsku javnost povodom ovog slučaja. I onoga trenutka spomenuli ste Lopaču ili Lopaču, ajde dozvolite da, kod nas u Lici je malo drugačiji naglasak, pa kada sam uvidio da postoje kršenja zakona ja sam bezrezervno bez uzmaka tražio smjenu ravnateljice u Lopaču koja se i dogodila. Ali tu su bila jasna pravila igre, a da je inspekcija Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi napravila dobar posao govori jedan podatak iz Državnog odvjetništva koji su rekli dokument sa inspekcije Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi je dobar dokument za daljnje postupanje Državnog odvjetništva. Ovo što se jučer desilo je samo znak da je Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi, da je Ministarstvo unutarnjih poslova, da je Vlada Republike Hrvatske zajedno sa hrvatskom javnošću, zajedno sa udrugama napravila uistinu sve na zaštiti ljudskih prava i u dotičnom slučaju i u svim drugim slučajevima jer je to dokument na osnovu kojega su se desila jučerašnji razgovori i na osnovu kojeg će se vjerovatno dešavati i ostale radnje iz domene Državnog odvjetništva ili Ministarstva unutarnjih poslova. I zato smatram da osim onoga dijela što smo ispunili, da Vlada apsolutno treba odbaciti sve navode, a i neistine iz ove Interpelacije o kojoj ste vi govorili. Hvala.
Hvala lijepo. Otvaram raspravu. U ime kluba SDP-a, uvažena zastupnica Gordana Sobol. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, državni tajnici, kolegice i kolege. Ustvari Interpelacija je podnešena od strane kluba SDP-a povodom jednog slučaja koji nam je ustvari pokazao ili ukazao na nekoliko stvari. Prvo, da u našoj zemlji postoje ozbiljni propusti u realizaciji, odnosno provođenju zakona koje mi ovdje usvajamo, da u našoj državi na žalost postoji jednaki i oni jednakiji među nama i da na žalost ima i drugih propusta u funkcioniranju sustava, a koji su se ustvari otvorili pogotovo što je ovaj slučaj bio vrlo, vrlo medijski eksponiran. U svojoj prvoj rečenici u izvješću povodom Interpelacije koju je klub SDP-a podnio Vlada je napisala jedno od temeljnih načela ukupnog djelovanja Vlade Republike Hrvatske je zaštita ljudskih prava svih građana Republike Hrvatske te stoga Vlada Republike Hrvatske čini sve kako bi potpuno zaštitila ljudska prava gospođe MJP. U tim će nastojanjima Vlada Republike Hrvatske ostati ustrajna tijekom proteklog mandata kao i početkom ovoga nebrojeno se puta dokazala kao Vlada koja iznimno skrbi o zaštiti ljudskih prava. Od konkretnog događaja i od svega onoga što je uslijedilo nakon njega prošlo je pa evo od samih početaka čak i više od 3 mjeseca. I možda bi netko rekao da o ovome u biti ne treba više raspravljati. Međutim, obzirom da je Interpelacija povodom zaštite ljudskih prava i rada Vlade na zaštiti ljudskih prava mislim da ćete se složiti s nama u klubu kad kažemo da je rasprava o ljudskim pravima, provedbi zakona o izvršavanju obveza od strane najviših državnih dužnosnika i institucija ustvari nikad nije zakašnjela rasprava i ne može se reći da je passé, pa onda i vrijedi i ovom prilikom i povodom ove Interpelacije neke činjenice posebno naglasiti. Tim više što podsjećam da smo evo nedavno prije nekoliko dana usvojili i temeljni Zakon o zabrani diskriminacije i vjerujemo da nitko u ovoj dvorani ne želi da jednog dana utvrdimo da se taj zakon ne provodi i da eventualno jednog dana izađemo sa nekakvom sličnom interpelacijom. Pogotovo dakle kada se radi o zaštiti temeljnih ljudskih prava i dostojanstva osoba kojima je naša zaštita osobito potrebna, a to su ovom prilikom osobe s duševnim smetnjama. Slučaj koji je ovu Interpelaciju potaknuo pokazao je također ja bih rekla i naličje svih tih naših pustih propisa i politika, strategija, programa koji svi skupa zajedno donosimo, povjerenstava koja se osnivaju na osnovu zakona ili zato što eto netko misli da bi to trebalo osnovati. Jer ustvari bio je dovoljan jedan slučaj medijski vrlo eksponiran pa da na vidjelo izbije ustvari nemarnost i neodgovornost, u ovom slučaju Vlade, kada je u pitanju provođenje zakona. A ovaj slučaj, dakle kad se desilo neprovođenje zakona ili ako ćemo reći postupanje mimo zakona ili nepostupanje po zakonu dovelo je ustvari do kršenja ljudskih prava i u ovom slučaju nezakonitog smještaja u psihijatrijsku ustanovu. Ovaj slučaj otvorio je u javnosti raspravu i pitanja kakav je ustvari sustav zaštite kada su u pitanju osobe s duševnim smetnjama. Primarni je Zakon o zaštiti osoba s duševnim smetnjama koji između ostalog uređuje prava pacijenata smještenih u psihijatrijske ustanove, postupak prisilnog zadržavanja i smještaja itd. ali propisuje i rad Državnog povjerenstva za zaštitu osoba s duševnim smetnjama ali i povjerenstava koja se po tom zakonu trebaju osnovati pri psihijatrijskim ustanovama a taj povjerenstva i nemaju baš neke male zadaće jer između ostalog u zakonu piše da su ta povjerenstva nadležna između ostalog unaprjeđivati postupanje prema osobama s duševnim smetnjama, pratiti provođenje postupaka propisanih ovim zakonom i predlagati psihijatrijskoj ustanovi mjere za otklanjanje uočenih nezakonitosti, nadzirati poštovanje ljudskih prava i sloboda dostojanstva osoba s duševnim smetnjama, po vlastitoj prosudbi ili na prijedlog treće osobe ispitivati pojedinačne slučajeve prisilnog zadržavanja ili prisilnog smještaja u psihijatrijsku ustanovu, smještaj djece itd. Osim toga, ono što smatramo u klubu izrazito bitno u zakonu piše da državno povjerenstvo posjećuje najmanje jednom u šest mjeseci i to bez najave psihijatrijsku ustanovu radi provjere uvjeta i načina provođenja zaštite i liječenja osobe s duševnim smetnjama. Stručni nadzor nad radom povjerenstva u psihijatrijskim ustanovama obavlja državno povjerenstvo a povjerenstva jednom godišnje podnose izvješće o svom radu ministru zdravstva. Da li je to državna povjerenstvo ili ta druga povjerenstva radilo ili ne izgleda da više godina u ovoj državi to nikoga baš nije bilo briga a u pravom moru u konačnici možemo reći razno raznih povjerenstava tko će razmišljati baš eto o ovom povjerenstvu pa onda je ispalo dok ide ide. A onda odjednom ustanovimo da eto neka važna povjerenstva koja su na zakonu utemeljena i propisana mi ustvari nemamo. Vlada je na sjednici 2.11. prošle godine usvojila Nacionalni program zaštite i promicanja ljudskih prava i to u vremenu tzv. tehničke Vlade. Ovdje valja spomenuti da Hrvatska do tada nije imala Nacionalni program zaštite i promicanja ljudskih prava jer ako se dobro sjećate pogotovo kolegice i kolege vi koji ste bili u proteklom sazivu Sabora jedan takav program koji je upućen krajem 2004. godine doživio je žestoke kritike u ovom Saboru od strane svih i bio je povučen. Nikada nakon toga Vlada nije uputila novi nacionalni program u proceduru nego je ne znamo zašto na svojoj sjednici Vlada od 2.11. donijela nacionalni program bez da je taj program bio usvojen u ovome Saboru i bio na raspravi u ovome Saboru. A u tom nacionalnom programu je zapisano: "Iako je Zakonom o zaštiti osoba s duševnim smetnjama propisano da će se osnovati Državno povjerenstvo za zaštitu osoba s duševnim smetnjama to tijelo u praksi do danas nije zaživjelo. Što prije treba revidirati sastav Državnog povjerenstva za zaštitu osoba s duševnim smetnjama, formalizirati njegov rad te uspostaviti sustav nadzora nad radom toga povjerenstva kako bi se osigurao kontinuitet. U rad povjerenstva treba uključiti i same osobe s duševnim smetnjama koje su u psihijatrijskom tretmanu" itd., istina piše rok provedbe je kraj lipnja 2008. godine. U odgovoru na interpelaciju od strane Vlade stoji da je osobno ministar zdravstva i socijalne skrbi ustvrdivši kako se Državno povjerenstvo nije duži period sastalo razriješio postojeći sastav te imenovao novi sastav. Istina, ja moram podsjetiti jer je to bilo javno izrečeno. Nekoliko dana prije toga u jednoj od svojih izjava je ministar izjavio da su povjerenstva ustvari temelj neuspjeha a i samo povjerenstvo je razriješeno, imenovano novo tek više od mjesec dana nakon izbijanja afere prema datumu sa rješenja. Pa toliko o dosljednosti ali i efikasnosti kada je u pitanju evo i ovaj konkretni slučaj. Ovaj slučaj otvorio je i druga pitanja koja su se razmatrala i na saborskim odborima. Rekla sam već to su pitanja osoba i zaštite prava osoba s duševnim smetnjama. One se naime nalaze u potencijalno ili stvarno vrlo osjetljivom i ranjivom stanju te kao takve zaslužuju da ih društvo prepozna i zaštiti. I zato je nužno ne samo da postoji primjereni zakonski okvir već da se taj okvir dosljedno i primjenjuje. Kada sam na početku rekla da u ovom društvu postoje oni jednaki i oni jednakiji od nas ovaj slučaju ustvari je pokazao da postoje rupe, doslovce rupe u provedbi zakona ali i otvara pitanje da li te rupe u provedbi zakona eto vrijede za neke a za većinu ne. Ako vrijede za neke ili pojedince postavljam pitanje da li je na dijelu bilo zlouporabe institucija ove države od strane nekih pojedinaca koji to su si zbog svog položaja i eventualno moći koja proizlazi iz tog položaja mogli dopustiti. Samo tako dignuti telefonsku slušalicu i nekoga na osnovu tog razgovora smjestiti u psihijatrijsku ustanovu. Ako je i jedan takav slučaj prestrašan je i govori na koji način funkcionira naše društvo i koliko je ustvari smiješna odredba članka 14. Ustava koji kaže kako smo pred zakonom svi jednaki. I koliko je ustvari takvih slučajeva pitamo se, tko je uopće, da li je bilo kada ispitivao pojedinačne slučajeve prisilnog zadržavanja ili smještaja u psihijatrijsku ustanovu, koliko su se ti naši građani i kome mogli obratiti. Koliko ih je na sličan način lišeno poslovne sposobnosti, ostalo bez imovine, nasljedstva, pogotovo recimo kad su u pitanju neki naši stariji sugrađani? Tko je, da li se itko ako povjerenstvo nije a nije jer nije radilo pitao i tražio odgovore? Izgleda nije nitko i mi u klubu SDP-a na ta pitanja očekujemo odgovore od ove Vlade. Konačno, ovaj slučaj otvorio je još možda i šire pitanje, kakvo je u stvari stanje općenito u našim psihijatrijskim ustanovama kadrovsko, organizacijsko, smještajno u odnosu prema korisnicima. Štićenici Lopača i vi ste spomenuli taj slučaj na neki način su bili direktno ohrabreni tom možda za mene i pretjeranom medijskom eksponiranošću ovog slučaja ali su se onda oni javili i pokazali su nam ustvari zorno kakvo je stanje u ovoj konkretnoj ustanovi bilo i što se ustvari dešava kada izostane učinkovita stalna kontrola ustanova od strane države u ovom slučaju Ministarstva zdravstva. I sve dok javnost ne dobije izvješća o stanju u svim takvim ustanovama imat ćemo svi skupa ovdje u ovoj dvorani pravo sumnjati da situacija nije nimalo bolja i u drugim takvim sličnim ustanovama. Kolegice i kolege, mi u SDP-u povodom ove interpelacije ne tražimo puno. Mi samo tražimo da Vlada odgovorno obavlja svoj posao. U to naravno spada i poštivanje, provođenje zakona, politika, strategija, programa koje je donio ovaj Sabor ili Vlada sama. I duboko smo uvjereni da to nije preveliki zahtjev jer jedino na takav način riješit ćemo neke eventualne slučajeve. A obzirom da ste i u onom uvodnom dijelu koji sam i pročitala rekli da i u proteklom mandatu i u ovom mandatu itekako posebno skrbite o zaštiti ljudskih prava. U ime kluba SDP-a da biste pokazali da kao Vlada i kao stranka, koalicija na vlasti barem da kako biste htjeli pokazati da barem dijelom iznimno skrbite o zaštiti ljudskih prava onda vas pozivamo da konačno na sjednici Sabora između ostalog raspravimo i Izvješće pučkog pravobranitelja za 2007. godinu na primjer. Pučki pravobranitelj jedna je od izuzetno značajne poluge zaštite ljudskih prava u našoj državi i to upravo onih građana koji smatraju da im je neko pravo uskraćeno ili kršeno upravo od strane državnih institucija i to bi bio između ostalog i jedan od doprinosa poštivanju vaših ljudskih prava u Hrvatskoj. Hvala.
Hvala lijepo. Na redu je ispred kluba IDS-a uvaženi zastupnik Damir Kajin. Nema ga. Gubi pravo na raspravu. Da formiramo povjerenstvo da ga nađe? Neće. Idemo dalje. Klub zastupnika HDZ-a, uvaženi zastupnik Emil Tomljanović. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvaženi gospodine ministre, državni tajnici. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice je razmotrio predmetnu interpelaciju, dakle interpelaciju o radu Vlade Republike Hrvatske, te ulozi Vlade Republike Hrvatske u provođenju zakona i ostvarivanju vladavine prava, te zašite ljudskih prava i dostojanstva čovjeka kao najviših vrednota ustavnog poretka Republike Hrvatske. Namjerno sam pročitao puni njezin naziv i o istoj zauzeo iduća stajališta. Prvo, interpelacija je u potpunosti neutemeljena. Drugo, ona nema niti činjenično, niti ustavno-pravno, niti poslovničko uporište i kao takva uistinu predstavlja pokušaj jeftine politizacije i samo joj je to svrha. Ovu interpelaciju treba odbiti kao i sve zaključke koji su predloženi uz nju, a u konkretnoj, činjeničnoj i pravnoj situaciji, dakle i Vlada Republike Hrvatske u cjelini i resorna ministarstva postupala su u skladu s ustavnim i zakonskim ovlastima poštivajući u potpunosti trodiobu vlasti, te maksimalnu zaštitu ljudskih prava i dostojanstva čovjeka, pacijenta, kao najviših vrednota ustavnog poretka. Dakle, ministar zdravstva i socijalne skrbi je pravodobno i u skladu sa svojim zakonskim ovlastima i taj izraz namjerno ponavljam, dakle u skladu sa svojim zakonskim ovlastima, a upravo s ciljem pronalaska odgovora na sva pitanja koja su se pojavila u konkretnoj situaciji reagirao u smislu zaštite pacijentice, zaštite njenih prava, ali i prava njezine obitelji i njezinog malodobnog djeteta. Ponajprije upućivanjem inspekcijskog nadzora koje je rasvijetlilo sve sporne činjenice u novonastaloj situaciji. Na taj način ukazano je ili rasvijetljene su i neke pogreške koje su se dogodile prilikom spornog odvođenja pacijentice, a u smislu provođenja ili doslovce provođenja Zakona o zaštiti osoba sa duševnim smetnjama. A samo ministarstvo je u tom smislu i izvješće dostavilo Državnom odvjetništvu Republike Hrvatske, a o rezultatima i toga, toga dostavljenog izvješća smo nešto imali prilike čuti i u dosadašnjim raspravama. Vrlo je važno istaknuti i to da je osobno ministar zdravstva i socijalne skrbi, a po ustanovljenju da se državno povjerenstvo, dakle Državno povjerenstvo za zaštitu osoba sa duševnim smetnjama duži period nije sastajalo, a dakle ako se nije sastajalo samim tim nije bilo u mogućnosti da intervenira razriješio to državno povjerenstvo, te imenovao novi sastav državnog povjerenstva za zaštitu prava osoba sa duševnim smetnjama. Vrlo je važno istaknuti i to da se u konkretnoj situaciji, a po podastiranju izvješća Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi sveobuhvatnu raspravu obavila i nadležna radna tijela ovog Visokog doma Hrvatskog sabora. Dakle, i Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina i Odbor za zdravstvo i socijalnu skrb nakon analize predmetnog izvješća i razmatranja svih relevantnih činjenica u samom postupku kojih je uistinu bilo puno nisu postavljali pitanja, pitanja u smislu odgovornosti niti Vlade Republike Hrvatske, niti resornih ministarstava. Dakle, uistinu se ovdje ne radi o nepostupanju ili pak o zakašnjelom postupanju u kom smislu bi se narušilo povjerenje građana u rad državnih institucija. Isto tako, valja istaknuti da je javnost bila detaljno upoznata, dakle detaljno upoznata sa svim pojedinostima predmetnog slučaja ponekad i na neprimjeren način upravo u smislu zaštite ljudskih prava, dostojanstva obitelji i malodobnih osoba. Nadalje, i Ministarstvo unutarnjih poslova i Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi su izradili i proslijedili izvješća od kojih je jedno i dostavljeno Općinskom državnom odvjetništvu u Zagrebu, a Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi dostavilo je izvješće i nevladinim udrugama. Mislim da je vrlo bitno istaknuti i tu činjenicu, dakle nevladinim udrugama kada su ga one zatražile, naravno u onoj mjeri koja jamči zaštitu tajnosti podataka, ali i dostojanstvo i prava pacijentice i njene obitelji. Vrlo je važno napomenuti kada raspravljamo upravo o ovoj i ovakvoj interpelaciji da je u stručnom smislu zatražen i stručni nadzor nad postupanjem zdravstvenih djelatnika kojem mora prethoditi i upravo takav nadzor mora prethoditi da bi se na zakonit i stručan način utvrdile, odnosno ustanovile nepravilnosti u stručnom radu kako bi se onda inzistiralo na odgovornosti i sankcijama. Inzistirati na odgovornosti i sankcijama, a bez prethodno ovako provedenog postupka mislim da je o tome na ovom mjestu bespredmetno razgovarati, a o tome je u svom obraćanju sve kazao i resorni ministar. Zaključno. Vlada je i u ovoj vrlo neugodnoj situaciji upravo inzistirala na provođenju načela zaštite ljudskih prava, a ne obrnuto. Vlada je preko svojih ministarstava u ovoj situaciji ustanovila sve bitne činjenice za zakonito rješenje i ovog slučaja, pa u tom smislu ili u izloženom smislu uistinu Hrvatski sabor ovu i ovako koncipiranu interpelaciju treba odbiti kao i uz nju predložene zaključke.
Zahvaljujem. U ime Kluba HNS-a uvaženi zastupnik Goran Beus Richembergh. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolege i kolegice, poštovani predstavnici Vlade. Formalni povod za ovu interpelaciju jedan je slučaj. To je slučaj koji je u mnogome paradigmatičan kako za stanje u Hrvatskoj općenito tako i posebice kad se govori o stanju u njenome zdravstvenom sustavu i ako hoćete pravno i policijskom slučaju. To je ako imate uvid u svu dokumentaciju kako smo je imali mi članovi saborskoga Odbora za zdravstvo doista monstruozan slučaj od kojega se dobronamjernu čovjeku ledi krv u žilama. Na taj je dokument stavljena oznaka tajnosti bez ikakva stvarnoga razloga. Nema tamo ništa što novine nisu objavile. Nema tamo ništa što bi ponizilo ili na bilo koji način ugrozilo prava ljudi koji se spominju. Ali preskočimo one detalje koji bi možda mogli biti slični tome. Ovaj je slučaj pokazao razgoljeni slučaj razgoljen do onih metoda koje su skrivene ali su najopasnije. Kad bih htio sublimirati sve u jednu rečenicu možda patetično zvuči ali rekao bih ne dao nam dragi Bog nikome od nas da doživimo ono što je doživjela gospođa Pukanić i ono što joj se spremalo. Činjenica je da ovaj slučaj više nego ijedan drugi pokazuje kako kobna ali skrivena može biti sprega privatnih interesa i sustava. Kako je ipak moguće ako imate dobre prijatelje, dobre veze, ako ste utjecajni, ako držite ucijenjenima neke ljude kontrolirati sustav. Ponovit ću ono što sam rekao pred novinarima. Pogledate li, pogledate li ovu kronologiju sve se poklapa tako da cijeli ovaj slučaj počinje onog trenutka kad su u javnost izašli dokumenti koje neki akteri ove priče nisu htjeli učiniti javnim. Ti dokumenti umaču mnoge. Neću govoriti o njima. Radi se o dokumentima koji su u jesen prošle godine objavljeni u jednome tjedniku. Mnogo je onih koji znaju o čemu se radi. No vratimo se na odgovornost sustava. Imao sam prilike tri puta slušati ministra Milinovića na ovu temu. Prvi put na Odboru za zdravstvo, drugi put na Odboru za ljudska prava i treći put danas. I mogu vam reći da su razlike vrlo bitne. Prvi put kad je profesor Hebrang, predsjednik našega odbora na odbor pozvao praktički samo njega i državnu tajnicu, kad je s druge strane vidio vladajuću većinu bio je prilično škrt ali odrešit. Škrt u riječima. Nije bilo propusta zdravstvenoga sustava. Eventualno možemo razgovarati o tome da li je liječnica dobro postupila što je izdala nalog a da nije vidjela pacijenticu. Koji dan poslije, jedan ili dva, na sjednici Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina kad se ministar suočio s činjenicom da ga ne slušaju samo članovi Odbora za zdravstvo već i predstavnici nevladinih udruga, predstavnici policije, Državnoga odvjetništva, svi pravobranitelji u Republici Hrvatskoj e onda smo već čuli malo drugačiju priču. Onda je između ostaloga rečeno da jest bilo nekih propusta ali da je ministarstvo učinilo sve što je bilo u njegovoj moći da se ti propusti vide i da se o njima izvijesti. Danas ste čuli i korak dalje. Zašto? Jer smo u međuvremenu pametniji za ove reakcije koje su došle iz Državnoga odvjetništva, sa saslušanja policije pa su naglo nađene i trake, vrpce na kojima su snimljeni razgovori u Hitnoj pomoći i tako dalje. Tko zna koju ćemo još verziju čuti. Ali ja ću upozoriti na jednu drugu stvar. Gospođi Pukanić je netko pokušao oduzeti poslovnu sposobnost, strpati je u psihijatrijsku kliniku u kojoj nije bilo nadzora Ministarstva zdravstva 10 godina, zaključati za njom vrata i pretvoriti je u biljku. To je stravična situacija. Kad vas jednom zatvore iza tih vrata više kao osoba ne postojite. Ono što nas zanima koliko je takvih ljudi u Republici Hrvatskoj završilo u zatvorenim ustanovama? Koliko je ljudi kojima je oduzeta poslovna sposobnost odlukama suda na zahtjev centara za socijalnu skrb koji su zaključani u nekakvim prostorijama psihijatrijskih klinika do kojih nitko ne može doći. A ne zaboravimo da suprugama redovito skrbnici u tim slučajevima jesu supruzi. Koliko je takvih starijih ljudi koji su nestali iz društva zbog nečijih privatnih intersa a nije jednom da smo čitali u novinama, ugovori o dosmrtnom, doživotnom uzdržavanju. Svega je tu bilo. Na eksplicitno pitanje državnoj tajnici gospođi Nikolić i ministru Milinoviću odgovor koji smo dobili je: «Mi smo to dali novinarima. Zašto ne čitate novine?» Molim? «Mi nismo dužni vas obavještavati.» Molim? Je li to stav Vlade. Je li to stav državnih službenika, državnih dužnosnika prema Hrvatskome saboru, prema dignitetu ljudi koji su ovdje izabrani na izborima? Kako se usuđuju ljudi koji žive, žive od znoja građana Republike Hrvatske tako nešto reći? Prvo i osnovno je: ne znam ili ne mogu vam reći, ali ću vam reći kad dobijem te podatke. Do dan danas a prošlo je dva mjeseca nitko od nas nema te podatke. Mogu li ponoviti? Molim Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi da nas izvijesti što je moguće prije koliko je slučajeva, koliko je pacijenata u psihijatrijskim ustanovama u Republici Hrvatskoj bez poslovne sposobnosti? Neću više ponavljati. Ono što je vrlo važno reći ovdje da se spominje, mislim da je kolega Tomljanović spomenuo izvješća ministarstva. Oprostite, ja nisam vidio ni jedno. Postoji čitav niz izvješća, bilješki, inspekcijskih nalaza od raznih povjerenstava, inspekcija, ne postoji ni jedno izvješće ministarstva. Dakle, ne postoji ni jedan jedini dokument o ovome slučaju kojega je potpisao niti ministar Milinović, niti jedan državni tajnik u njegovom ministarstvu. Ja mislim da je to "catch 22". Kakva je izvješća ministar u ime ministarstva slao Državnom odvjetništvu, ne znam, ali ono što smo mi vidjeli, a trebali smo vidjeti sve nije obuhvaćalo tu vrstu izvješća. Gospođa Pukanić je tri puta u tri dana na silu pokušana biti odvedena u psihijatrijsku ustanovu. Tri puta u tri dana. Bilo je pošto-poto, pod svaku cijenu, što košta da košta, ne pitamo, samo je odvedite. Zašto ne u Vinogradsku? Vinogradska je doslovno 3 minute hoda od njenoga ulaza u kojem živi. Znate zašto ne u Vinogradsku? Zato jer je žena bila dan prije u Vinogradskoj gdje se sastao liječnički konzilij predvođen predstojnikom klinike pa su je opservirali satima i utvrdili da nikakvih uvjeta nema za njeno prisilno hospitaliziranje, da žena ode kući, smiri se i da je puste na miru jer je u povišenom stupnju. Naravno da je neće odvesti u Vinogradsku. Zašto? Zato jer bi je za pola sata pustili kući, ali treba je odvesti u Vrapče gdje nema anamnezu, gdje nema kartom, gdje nema ništa, gdje se sve mora ispočetka i gdje je na koncu došao sudski vještak koji je utvrdio da sve to skupa nema osnove i da žena može ići kući, odnosno da mora ići kući, došlo je sudsko rješenje. Ali što se onda događa? Ravnatelj bolnice ne želi pustiti gospođu više od sat i pol vremena, došli su po nju njen odvjetnik po službenoj dužnosti, predsjednik Hrvatskog Helsinškog odbora, nego zavlači i čeka. Što čeka? Da je netko drugi dođe odvesti. A taj drugi je došao, ali ona s njim nije htjela ići. Čim je vidjela novinare, čim je vidjela odvjetnika i ljude iz nevladinih udruga kao da joj je sunce osvanulo. Danas je u zaštićenoj kući. Danas je u društvu sa majkama koje su žrtve nasilja i s njihovom djecom, s osobama koje su prošle vrlo ozbiljne traume i fantastično funkcionira u tim okolnostima. Fantastično kao osoba, kao topla, draga osoba koja zna s tom djecom, nikakvih problema nema ni s drugim ljudima. Što se to dogodilo preko noći? Što se dogodilo? I u tako ograničenim uvjetima ona je osjetila svoju slobodu. Stavite se u tu sliku, stavite se u tu situaciju, budimo ljudi, pođimo od sebe. Kako biste reagirali da netko dođe po vas kući, za vrijeme ručka vas želi odvesti prisilno u bolnicu. I još nešto da pitamo. Kad već nije bilo propusta medicinskog sustava, da ja pitam ministra Milinovića kako je moguće da žena 2. studenog, pardon 2. listopada 2007. godine pred liječnicima hitne medicinske pomoći i policijom kaže otvorite sef, u njemu je droga i da nitko do momenta njene prisilne hospitalizacije nije pogledao uopće ni krv, ni ostale nalaze da vidi da li je možda ponašanje koje je uzrokovalo neke procjene možda uvjetovano ili djelovanjem opojnih droga, a možda i apstinencijskom krizom. Kako je to moguće? Pa kažete da vas bole tonzile, da vas boli ruka, odete doktoru, u roku od 10 minuta šalju vas na vađenje krvi i mokraće, a ona je od tada, dakle od 2. listopada pa do 3. siječnja 2008. tri puta bila u bolnici i to ukupno 2 i nešto mjeseca. Pa što su radili u toj bolnici? Sve u svemu, bilo bi puno bolje da u ovakvim situacijama, jer ni jedno društvo nije idealno, njega nema, neće ga ni biti nikada znamo priznati i prepoznati svoje slabosti zbog sebe i svoje djece koja će sutra doći možda u jednu sličnu situaciju pred ovim ili onim dijelom toga sustava. Svi smo mi svakoga dana manjina pred nekim šalterom, pred nekom obvezom prema državi, pred nekim državnim tijelom, da shvatimo gdje smo pogriješili i da nam se to više ne događa, da osnažimo sustav da to ne bude dio sustava nego eksces, a dok god ne dobijemo informacije koliko je ljudi koji čame u psihijatrijskim ustanovama bez pravne osobnosti, ja neću vjerovati da je ovo eksces. Klub Hrvatske narodne stranke podržava interpelaciju SDP-a. Zahvaljujem.
Ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa u svom govoru netočnih navoda kolega je, citiram rekao "pogrešno je bilo staviti na izvješće Vlade oznaku tajnosti" jer, citiram, "tamo nema ništa što novine nisu prikazale". Da, ali to nije krivica Vlade, nego novina. Vlada je metnula oznaku tajnosti da bi zaštitila osobne podatke gospođe o kojoj je riječ, a novine su to objavile, dakle nije pogriješila Vlada, nego novine koje su to objavile, kolega. Kaže tri put sam slušao ministra Milinovića i različito je govorio. Ja sam ga slušao 9 puta i uvijek je isto govorio. Prvo, da je štitio ljudska prava. Drugo, da je na vrijeme oformio i poslao zdravstvenu inspekciju i treće, da nema dokaza o krivici zdravstvene službe osim možda na razini primarne zdravstvene zaštite i uvijek je to isto govorio, kolega. Treće, ministar nije potpisao izvješće za odbor. Pa ja nisam kao predsjednik odbora ni tražio ministra izvješće, ja sam ga tražio da pošalje nalaze svoje zdravstvene inspekcije i on je to učinio. Da smo tražili ministrovo izvješće siguran sam da bi dobio. Prema tome, nemojte ovu ozbiljnu situaciju sa krivim navodima još više uozbiljiti.
Zahvaljujem. Povreda Poslovnika, uvaženi zastupnik Goran Beus Richembergh.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolega Hebrang je povrijedio stavak 2. članka 209. Poslovnika i to u prvom dijelu svoga izlaganja, naime on je trebao ispraviti netočan navod. Netočan navod je navod kojega je netko izrekao, ja nisam nikad spomenuo izvješća Vlade jer to ne postoji.
Oprostite, ispravio je netočan navod, hvala vam lijepa, to nije povreda Poslovnika. Idemo dalje sa raspravom po klubovima. U ime kluba HSS-a, uvaženi zastupnik Stanko Grčić.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani ministre, poštovani predstavnici Vlade, kolegice i kolege zastupnici. Klub Hrvatske seljačke stranke također je analizirao sadržaj interpelacije i utvrdio da je interpelaciju o radu Vlade Republike Hrvatske vezano za provođenje Zakona o ostvarivanju vladavine prava te zaštite ljudskih prava i dostojanstva čovjeka kao najviših vrednota ustavnog poretka Republike Hrvatske podnio određeni broj zastupnika u Hrvatskom saboru sve sukladno članku 190. Poslovnika Hrvatskoga sabora. Uvjereni smo da i mi zastupnici u Hrvatskom saboru izvršavajući svoju obavezu dajemo i svoj doprinos razvoju demokracije i dajemo svoj doprinos sprječavanju nedemokratskih pojava i narušavanja temeljnih ljudskih prava i sloboda pa upravo zbog toga i raspravljamo o tim temama dana su ovome Domu. Danas raspravljamo o pravovremenoj reakciji Vlade Republike Hrvatske ili njezinih nekih članova, odnosno o njenom zakasnjelom reagiranju i temeljem toga eventualno zakasnjelog reagiranja dovodi se u pitanje demokracija i vladavina prava kako stoji u interpelaciji. Iz izvješća i provedene rasprave na Odboru za ljudska prava i prava nacionalnih manjina saslušani su predstavnici nadležnih institucija. Izvješća, odnosno informacije su podnijeli Ministarstvo unutarnjih poslova, Ministarstvo zdravstva, Državno odvjetništvo kao i pravobranitelji za ravnopravnost spolova, pučki pravobranitelj i drugi sudionici koji su sudjelovali u raspravi. To govori samo po sebi da su institucije društva uključene u rješavanje navedenog slučaja. Osjećaj nesigurnosti građana zbog eventualne zloupotrebe državnih institucija, zbog neefikasnosti, zataškavanja, odnosno nepostupanja sukladno zakonu kako se navodi u interpelaciji moguće je, ali zašto to prosuđivati samo na jednom predmetu. Može li se globalne odluke donositi i generalizirati na ovom pojedinačnom predmetu, odnosno ovom slučaju. Vjerujemo da ne. Nadležne institucije društva pokrenute su, uključene u rješavanje nastalog stanja i vjerujem u velikom mjeri razriješile ovu nastalu situaciju i zamršenu situaciju. Analizirajući sam tijek događanja vidimo da protokolarnih pogrešaka nije bilo, da su nadležne službe utvrdile i određena stanja i poduzele temeljem tog utvrđenog stanja određene mjere i postupke. Smatramo da je nadležno ministarstvo u okviru svoje nadležnosti poduzelo sve potrebne aktivnosti i provelo potrebne radnje radi razrješenja nastalog stanja. Mi u klubu HSS-a smatramo da ne bi trebali politizirati ovu situaciju, ovaj slučaj, već se nadamo da ubuduće neće biti ovakvih slučajeva, da su izvučene određene pouke i vjerujem da će nadležna ministarstva i službe uspješno djelovati i da ovakvih interpelacija u ovome Saboru neće biti. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. I u ime kluba SDSS-a, uvaženi zastupnik Milorad Pupovac.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege. Ja sam o ovom slučaju govorio na dva matična odbora, na trećem nisam jer nisam član. Prvi je Odbor za unutrašnju politiku i nacionalnu sigurnost, drugi je Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina. Mislio sam da neću govoriti na plenarnoj sjednici zato što je ova važna tema dospjela znatno kasnije na raspravu nego što je trebala i dospjela je na hrpu zajedno sa drugim interpelacijama i na taj način pala u kontekst rasprava koje ne daju prostora da se dovoljno ozbiljno shvati ono što iza ovoga stoji. Ni u raspravi za Odboru za unutrašnju politiku, a ni u raspravi na Odboru za ljudska prava, ne želim govoriti o Odboru za zdravstvo jer tamo je stanje bilo nešto drukčije, nije bilo pitanje je li kriv ministar ili nije nego je bilo pitanje šta se zapravo dogodilo. Naravno da je prva dužnost ministru da pokušava zaštititi one s kojima radi, ali isto tako naravno da je odmah sljedeća dužnost ministra da vidi što se stvarno dogodilo i može se reći da je ministar pokušavao vidjeti što se stvarno dogodilo i da je u svojim reakcijama evaluirao na to što se saznavalo. Ali ja bih se vratio na sam meritum stvari. meritum stvari za mene ima tri aspekta ili tri dimenzije, dakle nismo mi u poziciji da možemo suditi što je pravo ili što je krivo, ali možemo se doista prihvatiti merituma stvari, to nam je obaveza pred onima koji su nas birali i pred onom knjigom nad kojom smo prisegli. Nismo je držali pod rukom, ali smo je imali u glavi kada smo izrekli tu riječ: "Prisežem". Prvo je pitanje privatnosti svake osobe i svake obitelji za koju se pretpostavlja da se unutar toga događaju najbolje stvari koje su od interesa za tu osobu i za tu obitelj, a mi znamo da kada su u pitanju obitelji, da to nije uvijek tamo. Da se u nekim obiteljima ljudi međusobno obogaćuju i da zajedno društvu donose bogatstvo koje stvaraju, bilo biološko, bilo socijalno, bilo ekonomsko, bilo moralno. U ovom slučaju ima puno indicija da se nizom razloga dogodilo to da ta privatnost ove obitelji nije narušena samo interesom pojedinih medija, nije narušeno interesom pojedinih organizacija, a najmanje tijela ovoga Sabora, odbora ili bilo koga drugoga nego na žalost da se dogodilo nešto unutar same obitelji što je dovelo do toga da ta privatnost je bila narušena i da je jedan od članova te obitelji nemoćniji, sa manje društvenog utjecaja, ranjiviji, sa anamnezom kakvu je u medicinskom smislu imala, dospiju u situaciju da bude žrtva. I to je točno. To je tako u javnoj percepciji i to je tako u percepciji većine nas koji sjedimo ovdje. I sasvim nerazumljivo da je barem jedan od tih odbora, a to je Odbor za ljudska prava morao reagirati po obavezi, po matičnosti da zaštiti onoga koji se našao u situaciji ranjivoga ili da stane svojim izrijekom na stranu onoga koji je u situaciji da može biti žrtva okolnosti, a može biti i žrtva sistema. Kolega koji je govorio prije mene je rekao da smo izvukli neke pouke. Ja vjerujem da jesmo, samo ne znam kolike i ne znam tko sve. Kolega je rekao isto tako da je spriječeno da se dogodi nešto što je moglo biti i gore od onoga što se dogodilo, i s tim se slažem, ali dogodilo se to zahvaljujući intervenciji civilnog društva i zahvaljujući dijelu reakcija ovoga Sabora, i zahvaljujući dijelu medija od kojih je dio bio konkurentski. To je točno. Kad kažem konkurentski ne mislim konkurentski u najboljem smislu te riječi, jer i to razumijem kao dio privatne priče, ako mogu tako slobodno govoriti. Međutim, da nije bilo tih institucija, da nije bilo tih reakcija sasvim sigurno, uključujući i reakcije ovoga Sabora, ja nisam siguran da bi taj zaključak kolege koji je govorio prije mene, uvaženog zastupnika HSS-a, da bi on mogao povući takav zaključak. Drugo je pitanje naravno sistema. Mi smo slušali, posebno kada je u pitanju policija da je sistem djelovao u skladu sa postupcima i pravilima postupanja, i vjerojatno je to u dobrom dijelu stvari tako. Međutim, kada je u pitanju socijalna služba i kada je u pitanju dio medicinskih službi ima ozbiljnih indicija da to nije bilo tako. Doista ih ima. … [[Loša snimka, govornik se ne razumije.]] da je kriv sustav, nego može značiti da neki ljudi unutar tog sustava ne rade posao onako kako bi ga trebali raditi. U ovakvim stvarima mi veoma dobro znamo da ljudi sačinjavaju važno tkivo sustava i važnu volju sustava i važan sistem odlučivanja sustava i ovdje doista postoje indicije, ja ne bih citirao nikoga, a najmanje ovdje prisutne predstavnike ministarstva koji su u tom pogledu, a davali izjave koje su sprečavale da se uoči da neki elementi toga sustava i neke osobe odgovorne unutar toga sustava nisu djelovale u skladu sa pravilima. Treću stvar koju bih htio kazati tiče se samih medija i tiče se našega odnosa prema medijima. Tko ima strah od medija? Tko nije u stanju reći i suočiti se i sa onom stranom medijske priče koja nije najbolja, nije najsvjetlija, kad može čak i imati iznimnu biografiju u tom pogledu? Zastupnik u Hrvatskom saboru? Zastupnica u Hrvatskom saboru? Siguran sam da ne. Političke stranke koje bi možda trebale pojedine medije za svoje političke interese ili za svoju političku utakmicu? Nadam se da ne. Jer ako bi to tako bilo onda bi temeljne vrijednosti Ustava, temeljna poštivanja ljudskih prava odmah bile bačene pod noge. Prema tome, što se mene tiče manipulacija medijima kojima možemo manipulirati zato što imamo političke moći ili straha od pojedinih medija zato što bi ovako ili onako mogli stvarati sliku o nama, našoj stranci ili bilo kome drugome, to mene ravna i ista. Možda ova druga i gora. I pokušaji da se iz pojedinih medija u političkoj sferi širi strah zbog toga što će netko progovoriti o nekoj temi je što se mene tiče ravan tome da se to čini sa strane pojedine političke stranke ili od strane same Vlade. Dakle oni koji imaju moć. A u ovom slučaju ima indicija za sve tri ove stvari o kojima sam govorio. Ja ne kažem da imam ikakve dokaze u tom pogledu, jer ovo nije stvar za dokazivanje, ali da indicira da se naše društvo i naša javnost i naše institucije nalaze u takvom kontekstu, to mi se čini više nego sigurno. I zato neovisno o tome što mislim da ova Interpelacija sama po sebi nakon toliko vremena i u ovom kontekstu ne može donijeti, a vjerojatno ni predlagatelj nije imao namjeru da poremeti djelovanje sustava ili da obeshrabi djelovanje ministra Milinovića u onome što bi trebale biti njegove ministarske dužnosti, ali sasvim sigurno podsjeća na ono što su naše obaveze i vježba, ako ništa drugo naših uvjerenja, dio našeg postupanja i dio naše savjesti u ove tri stvari. Eto kolegice i kolege, ja sigurno nisam ništa novo rekao u ovoj stvari, a još manje pametno, ali imao sam obavezu to reći, imao sam obavezu to kazati zato što mi se činilo da nije prirodno da govorimo na odborima, a šutimo na plenarnoj raspravi. I s druge strane, ako itko ima imunitet u ovoj državi imamo ga mi. Ako je itko zaštićen u tome što govori ovdje, sa ove govornice onda su to zastupnici Hrvatskog sabora. Ja predlažem da bez straha govorimo ono što mislimo da možemo reći, da trebamo reći i da ne pristanemo na to da nas bilo tko sa bilo koje strane, bilo kojim utjecajem osim političkih uvjerenja imamo koje imamo, Ustava na koji smo prisegli, djelujemo i govorimo sa ovoga mjesta. A bilo je isuviše indicija da se tako nešto želi postići. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Želi li predstavnik predlagatelja uzeti riječ? Da, završno. Uvaženi zastupnik Ranko Ostojić. Hvala lijepa. Izvolite.
Sve vas skupa još jedanput pozdravljam dame i gospodo. Ja vam se zahvaljujem na strpljenju i da u ovom trenutku imate još koncentracije da sudjelujete u ovoj raspravi. U svakom slučaju najprije bih komentirao samo stav Kluba zastupnika HSS-a, istako bih tri detalja sa kojima se u potpunosti zapravo slažem i mislim da je vrlo bitno način i pristup kako su to oni odradili, samo bih ja to malo drugačije tumačio. A to znači da institucije da se uključe na ovaj slučaj. Da itekako i od samog početka i one su razlog zašto interpelacija i je tu danas, odnosno upravo radi propusta koji su se događali prije samog događaja upravo tih državnih institucija to je problem. Drugo, svaki slučaj ma koliko bio pojedinačan, osoban itd. upravo time zaslužuje pažnju i zaštitu prije svega i saborskih zastupnika i ovog Visokog doma upravo iz razloga kada izostane ta zaštita od onih koji bi to trebali redovno raditi. Također konstatiram da protokoralnih pogrešaka nije bilo i to tako mogu složiti sa kolegom, zato što i mi tvrdimo da su zapravo bile grubi prekršaji zakona, a ne nikakve protokoralne pogreške i također oko konstatacije da institucije rade sve na razrješenju ovoga slučaja to ću kasnije pojavit, kada budemo došli do jedne točke koja zapravo pokazuje tko je jedini u ovome trenutku zapravo radi na razrješenju ovog slučaja. Ono što je po meni isto tako bitno u nastupu gospodina ministra koji je branio stav Vlade, mene prvo interesira zašto nisu napisane sve te stvari o kojima ste vi govorili, osobno mi je bio zanimljiv ovaj dio u kojem ističete da ste Hrvat, da ste ponosni itd., jer zaista ne vidim u kom smislu bi bila korelacija, odnosno veza da to garantira da niste spremni prekršiti ljudska prava, jer mislim da to nije primjereno opće na taj način iznositi. Ja mogu to poštovati u svakom slučaju i vaš ponos jednako tako to što ističete da ste Hrvat, ali zaista to ne pruža garanciju da će time biti ljudska prava bilo koga poštovana, a pogotovo što niti u jednom trenutku niste skinuli znači i dali podatke da nešto što je argumentirano, napisano i ponavljam još jedanput izvješće vaših institucija, to su vaše institucije napisale. Upravo to tvrdite da nije točno, odnosno da to nisu argumenti, odnosno da to nisu stvari koje zapravo dokazuju istinitost ono radi čega smo tražili interpelaciju. Drugo, oko pregleda pacijentice kolegice liječnice rekli ste da vrijeđa liječničku struku itd. Prvo se postavlja pitanje zašto je trebalo pregledati Mirjanu Jusup Pukanić s obzirom da je pregledana i da liječnici pokazuje papir o tome da je pregledana. U tome i jeste osnovni problem, a to je da se Mirjanu Jusup Pukanić tretira, ja sam vam malo prije citirao Zakon o zaštiti osoba s duševnim smetnjama, tko je osoba s težim duševnim smetnjama. Ne samo da sud je utvrdio da nije osoba sa težim duševnim smetnjama, nego se postavlja uopće pitanje tko je mogao na taj način zapravo pristupiti prisilnome privođenju osobe koja ne ugrožava sebe, niti bilo koga drugoga. To je prva stvar. Drugo, stavljanje u lisice, sigurno nije dio ja sam nadam medicinskog tretmana koji bi trebao biti prema bilo kome ako nije potreban. I to zakon ne dopušta. Liječnica ne može na taj način postupati. Da je policijski službenik eventualno rekao udaljite se novinari, što i jeste napravio i onda kada oni odbiju njegovu zapovijed, ima pravo postupati. Ali normalno da se nije usudio, jer mu je bilo puno jednostavnije gospođu Pukanić strpati u lisice, nego desetke novinara uz sav onaj rizik koji ide iza toga da doživi iz tog razloga se povukao. Što se tiče psihotične Mirjane Jusup Pukanić, dvije stvari. Prvo gospođa Jusup Pukanić je javno na televiziji, a u pisanom obliku dala suglasnost da svi podaci o njenom liječenju budu javni. To je prvi podatak koji je vrlo bitan u tretmanu imena i svega ostaloga. To je ono što Zakon o zaštiti osoba s duševnim smetnjama upravo i govori. Samo uz njenu suglasnost se to može raditi. I ona je na kraju ponukana činjenicom da ju se tretira kao duševnu bolesnicu i to zapravo ovdje stalno slušamo. Još nitko nije utvrdio da je ona osoba sa težim duševnim smetnjama. Ponovno pročitajmo zakon da razlikujemo osobe s duševnim smetnjama i osobe s težim duševnim smetnjama. I zna se koga se onda prisilno zadržava. A sada oko psihotične Mirjane, znači čitam: "Obavljen je uvid u službene zabilješke o dojavi 01. 04. 2008. u kojima je prvotno gospođa Mirjana Jusup Pukanić zatražila intervenciju policijskih službenika u 12 i 29 iz razloga upućenih prijetnjom supruga kako će je razbiti, odnosno da je od djelatnika hitne medicinske pomoći koji su zatražili u 15 i 13 radi pružanja pomoći psihotičnoj Mirjani Jusup Pukanić. O utvrđenom tijeku intervencije sačinjena je bilješka. Izvješće MUP-a dostavljeno". Tako da ne bi ispalo da ja citiram nešto što meni nije dostavljeno ovdje u Saboru. I nema nikakve tajne neklasificirano, telefaksom. Ono što je dalje bitno, tvrdnja o tome da je na osnovu inspekcijskog nadzora Ministarstva zdravstva došlo do aktivnosti Državnog odvjetništva to nije točno, odnosno istina je da je zatraženo taj inspekcijski nadzor kao jedan od dokumenta. Ali opet citiram, nakon primitka izvješća Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi 22. travnja 2008. da ne čitam sad članke zaprimljeno je policijsko izvješće Policijske uprave zagrebačke Sektor kriminalističke policije 30. travnja "Odmah nakon primitka gornjeg izvješća Općinsko državno odvjetništvo zatražilo je od redarstvenih vlasti provođenje dodatnih izvida budući da rezultati kriminalističke obrade nisu bili dostatni za stručnu i savjesnu ocjenu postojanja sumnje na moguće kazneno djelo.". Toliko o tome na čiju inicijativu od 18. travnja je potpuno uključeno državno odvjetništvo i oni su ti koji su inicirali radnje i naređivali tko šta mora raditi. Što se tiče one točke koja je bila oko gospođe Mirjane Jusup Pukanić a to je njene prisilne hospitalizacije. Meni je žao što u Hrvatskom saboru moram ponavljati odredbe zakona o tome tko donosi odluku o prisilnoj hospitalizaciji i koja je uloga suda. Gospodine ministre, u nijednom trenutku nisam rekao da sud nije bio uključen. Ja samo govorim o tome da nije dobro da u vašem odgovoru Vlade potpisanome kaže da je gospođa M.J.P. prisilno zadržana u Psihijatrijskoj bolnici Vrapče Odlukom Županijskog suda u Zagrebu od 7. travnja 2008. To nije istina jer je to protivno Zakonu o zaštiti osoba s duševnim smetnjama. Očito da moram citirati zakon jer me ne razumijete, onda ćemo to ipak proći. Znači, kad odbije prisilni smještaj svako prisilno zadržavanje i prisilni smještaj punoljetnih osoba s duševnim smetnjama bez njihovog pristanka odnosno djece i maloljetnih osoba s duševnim smetnjama, osoba lišenih poslovne sposobnosti bez pristanka njihovih zakonskih zastupnika podliježe sudskom nadzoru prema postupku uređenom ovim zakonom. Znači, sudski nadzor je propisan kod postupka prisilnog zadržavanja Odluke o prisilnom zadržavanju donosi psihijatar. Prije toga bolnica Vrapče sama. Prema tome, tu se ne radi o nikakvoj trodiobi vlasti već se radi o nepoštivanju Zakona o zaštiti osoba s duševnim smetnjama. Nije dobro spominjati Lopaču ili Lopaču jer da nije bilo opet kao i u ovom slučaju novinara, ponavljam sedam godina tamo nije bilo redovnog pregleda. Također, što se tiče autentičnosti snimki moram biti iskren da sam malo iznenađen gospodine ministre da ste vi preslušavali te snimke, odnosno ja vjerujem u vašu dobru namjeru da se uključite u potpunosti u taj slučaj ali je zanimljivo, to mi se činilo nekako ili sam ja to krivo čuo jer Državno odvjetništvo je između ostaloga utvrdilo analizom snimki da iste nisu cjelovite i da se razlikuju od nekih ranije pribavljenih snimki razgovora. Nadam se da nismo u situaciji da su snimke bile u neovlaštenim rukama i nadam se da to zaista neće prerasti u puno veći problem nakon ove vaše rasprave odnosno izjave. Također, vaše navođenje o tome da ste promptno i od prvog dana uključeni koristit ću samo ono što ste vi rekli a to je dokazujući da to nije istina znači da ste od prvog dana uključeni jer ću vas podsjetiti da ste kazali da ste to gledali nakon snimki privođenja na televiziji onda morate znati da je tek 8. travnja nakon nastupa gospodina Banca i objavljivanja snimki na televiziji to znači nakon četiri dana, tek tada je došlo do situacije da ste vi onda reagirali. Što se tiče centra i nadzora 4. i 5.4. to je također navedeno u samome tekstu dokumentacije pa ću citirati da je prije svega bila usmjerena kritika oko toga da se niste izjašnjavali i oglašavali u javnosti a moram reći da je tek nakon 12.4. kad je u "Jutarnjem listu" izašao vrlo ružan kritički tekst 13.4. deset dana nakon prisilnog odvođenja gospođe Pukanić dali ste izjavu za "Večernji list" o zaprimanju medicinskih izvještaja o boravku gospođe Pukanić u Psihijatrijskoj bolnici Vrapče i da ste zatražili očitovanje liječnice primarne zaštite i Hitne pomoći. Ono što je bitno ne mijenja stav oko toga da vam je trebalo deset dana da to napravite. A što se tiče centra za socijalni rad oni su u krajnjem slučaju konstatirali da socijalni radnici nisu učinili nikakve propuste i na tome je završila ova stvar. A što se tiče onih vaših navoda ja sam to pokušao bio izbjeći, nisam spominjao u početnoj raspravi ali kako ste sebe stavili u prvi plan zapravo obrane ove interpelacije smatrajući da je zaista ona usmjerena na vas iako ja zaista ne mogu to razumjeti da je tako osobno možete shvatiti. Ono što je najbitnije ja vas molim još jedan puta i neka svi znaju s obzirom da ste govorili o tome da je Županijski sud u Zagrebu donio odluku da nastavlja prisilno zadržavanje gospođe Jusup Pukanić Mirjane u Psihijatrijskoj bolnici Vrapče i također da prestaju važiti okolnosti da gospođa Pukanić više nije u fazi u kojoj je potrebno prisilno liječenje. To ste ponovili i danas ovdje, ali nigdje, znači ni u prvotnom pa ni u drugom slučaju Županijski sud u Zagrebu je s obzirom na svoju situaciju riješio da se nastavlja, nigdje nije naveo da se nastavlja prisilno zadržavanje gospođe Pukanić niti da prestaju važiti okolnosti da gospođa Pukanić više nije u fazi u kojoj je potrebno prisilno liječenje. To isto ste ponavljali u Dnevniku. A tekst glasi, možete ga skinuti na www: "Kako je cjelokupna javnost već obaviještena o činjenici prisilnog zadržavanja gospođe Mirjane Jusup Pukanić u psihijatrijskoj ustanovi javnost se ovim priopćenjem obavještava o ishodu postupka pred ovim sudom. Županijski sud u Zagrebu je u izvanparničnom predmetu odlučujući o prisilnom zadržavanju i smještaju gospođe Mirjane Jusup Pukanić sukladno članku 33. Zakona o zaštiti osoba s duševnim smetnjama nakon provedene rasprave održane 11. travnja 2008. donio odluku kojom se otpušta iz Psihijatrijske bolnice Vrapče.". Znači, nijedna od ovih vaših konstatacija nije u priopćenju suda. Ali smatrao sam da to nije toliko bitno ali ponukali ste me s obzirom da ste pokušavali stalno stvoriti dojam kako ste od prvog dana uključeni u tu priču da vam sad ne citiram ostale stvari kad ste šta izjavljivali, tko je šta govorio. Također netočno je ono što ste naveli da sam ja rekao da ste se drznuli otići u Vrapče. To nije točno. Tu riječ nisam koristio. Uostalom možete provjeriti ili, ono što je bitno ja sam samo kazao da ste vi vašim odlaskom u Vrapče učinili sljedeću situaciju da ste smatrali za shodno da tamo posjetite psihijatrijsku ustanovu i da nikako ne mogu shvatiti kako ste mogli izražavati zadovoljstvo s tom situacijom da je tamo bilo dobro gospođi Pukanić. I danas ste to ponovili. Ja vas ponovo pitam odakle vam pravo da govorite u njeno ime? Ja ne znam kad je ona vas ovlastila da vi govorite u njeno ime da li je ona bila zadovoljna u bolnici ili ne. Ja ne znam tko može biti zadovoljan kada se tako zatvori. Ono što je gospodine ministre također bitno vi ste rekli naravno da ćete odbaciti interpelaciju. Bez obzira na sve ipak će to učiniti saborski zastupnici a ne vi. Ja znam da vi vjerujete u snagu i u dogovor i ostalo i predstavnik Kluba zastupnika HDZ-a je to kazao ali molim jer ja duboko vjerujem da postoji i ljudi kažem svemu tome uvijek se duboko nadam u ovome Hrvatskom saboru da ćemo doći do situacije da i ono što intimno mislite ili ono kad prepoznate da je nešto točno možete dignuti ruku makar to nije tako odlučila vaša stranka. Ali dobro, u svakom slučaju ja ću ponoviti nije vaše pravo da vi govorite o tome da ćete odbaciti interpelaciju. To može učiniti samo Hrvatski sabor a ne vi. Također ja moram na kraju reći da je ovdje znakovito i normalno da je to tako, pokušali smo malo se ismijati. Malo smo se pokušali ismijati imenu same interpelacije. Nije ona bez razloga tako napisana. Jer ja tvrdim da nema vladavine prava ni zaštite ljudskih prava kada Vlada Republike Hrvatske krši zakone i pravda državne institucije i pored toga što je sama utvrdila da su napravili prekršaje i nezakonitosti. Ono što je bitno kad se kaže da je ona neutemeljena, činjenično, pravno i tako dalje. To sve sastavni dio našeg ovdje dijela i rada i da se navodno postupalo u skladu sa ustavnim i zakonskim ovlastima nijedan argument nismo čuli koji bi pobili navedeno što je u papiru stavljeno. Također pravodobno i u skladu sa zakonskim ovlastima također nigdje nije pobijen niti jedan argument koji je unutra napisan. Ono što je bitno čak i situacija u kojoj se povjerenstvo da ovog slučaja nije bilo koje je od 1997. godine propisano zakonom navodno da je razriješeno radi nesastajanja. Da malo pročitate odredbe zakona šta to povjerenstvo treba raditi i da je njemu primarna uloga upravo da štiti ljudska prava i dostojanstva i da ovaj slučaj bude primarno kod njega ona ne da nisu radila. Ma gospodin ministar koliko se ja sjećam rekao da nisu ni potrebna. A onda ih sad stavljamo u situaciju da su postala vrlo aktuelna u situaciji da su maknuti a da prije toga nismo ni utvrdili jesu li eventualno odradili ovaj slučaj i jesmo li im ga mogli dat? Jesu li mogli dati ocjenu bar na ovoj situaciji? Tko je u pravu? Dostavljanje izvješća nevladinim udrugama točno zaista je bitno iz razloga što su prve ponukale tu priču. Činjenica je da je dobra ta suradnja sa vladinim sektorom i istina je da je njihovo inzistiranje sigurno dovelo i do značajnih pomaka u ovoj situaciji. Međutim puno važnije je šta u tim izvješćima piše? Jer to je ono što je važno a to znači koje konkretne situacije? Slušam doktora Hebranga koji kaže da je ministar Milinović uvijek govorio isto. I da je uvijek govorio da je kriva liječnica primarne zaštite. Pa ako je to točno, a suprotno je nalaz pa nisam siguran jesam li ja u pravu kad govorim o tome da ignoriramo neke činjenice koje se navode. Ono što je bitno i zašto se ova interpelacija na neki način i poziv da je ne ignoriramo u svom nazivu i razlogu, a to je ne možemo ignorirati primjenu sile koja nije bila primjerena, nije bila opravdana i nije bila zakonita. Nije bilo istrage oko toga da li je ona bila ispravna, zakonita? Nije bilo saslušavanja svjedoka. Nisu utvrđene činjenice. Nije bilo pregleda. Također ignorirane su prijave prije toga. Nitko ni riječi danas o tome. Također obrazac postoji deset godina. Nitko o njemu ne priča. Mi se mirimo time da taj papir postoji, da ga ministar zdravstva izdaje ne bez razloga i da nikome ništa jer to je čak i utvrdio inspekcijski nalaz ali nema sankcija. Nikome se ništa nije dogodilo šta se to ne ispunjava. Kao što vidim da i u ovoj situaciji ovdje svi se mirimo s tom činjenicom da ravnateljica Hitne pomoći kaže da oni to uopće ne koriste. Zašto je bitno isto tako da se ne može dogoditi da nekoga proglašavamo težim duševnim bolesnikom kad on to nije. Ne može se dogoditi kad netko ima papire da nije bolestan. Da liječnica to ignorira i da je vodi u drugu bolnicu. Ne može se dogoditi da se telefonskim pozivom može naručiti policija. Ono što je bitno ja tvrdim za kraj, da vas više ne umaram, ja mislim da je dosta svega pokažite po meni dobru volju. Ja ću samo ovom prilikom pozvati sve a to je da se treba ispričati gospođi Mirjani Pukanić za njeno nezakonito lišavanje slobode. Ja pretpostavljam da neće tražiti odštetu ali siguran sam da ćete bar u tome dijelu poštovati Ustav koji kaže da se u takvim slučajevima država mora ispričati. Hvala.
Zahvaljujem. Želi li predstavnik Vlade uzeti riječ? Da. Uvaženi Darko, ispričavam se. Imamo jedan ispravak prije toga. A to je uvažena zastupnica Karmela Caparin.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Naime opet moram kolegu ispraviti koji navodi da liječnica nije trebala pregledati pacijenticu jer je prethodno bila pregledana. Kolega već sam vam rekla. Riječ je o dijagnozi gdje se ne samo iz minute nego u sekundi može promijeniti njezino psihičko stanje i pacijentica je morala biti pregledana u ovom slučaju. Nitko nije utvrdio da je ona osoba sa duševnim smetnjama. Ma dragi kolega pa ona je pacijentica. Nju su pregledale liječnice i ona ima svoje dijagnoze o kojima neću govoriti. Treći navod. Sud jer nije donio odluku da se ona prisilno, da se ona hospitalizira. Sud je donio odluku. O tome ste i sami govorili. I četvrto. Netočno je da je gospodin Hebrang i ministar Milinović da su okrivili liječnicu primarne zdravstvene zaštite. Jedino ako se vi stavljate u ulogu tog suca koju ćete nju okriviti, a zaista nije kriva. I ipak, nakon svega ovoga što ste vi danas ovdje rekli ne može se nitko odoliti ovom dojmu, da ovaj slučaj zloupotrebljavate za vlastitu političku promociju.
Vrijeme. Zahvaljujem. Uvaženi Darko Milinović, ministar zdravstva i socijalne skrbi završno u ime Vlade. Izvolite.
Pa ja moram izraziti svoje žaljenje što sam pogodio na početku ove rasprave da jedan težak slučaj jedne obitelji koristimo u političke svrhe. Ne ulazeći u klub SDP-a puno bi više volio da je u ime kluba SDP-a raspravljao o ovom problemu, jer najviše se pričalo o medicini danas uvaženi kolega Ostojić i Mirando Mrsić. Ja vas molim, da objasnite vašem kolegi iz kluba da ni jedna dijagnoza, pa tako ni psihijatrijska nije za vijeke vjekova. Ona može biti donešena sad, a za sat vremena može imati drugu dijagnozu. I zato je s vama teško raspravljati o ovoj temi uvaženi zastupniče Ostojić. Da nećete imati šanse okrenuti i dati neke nove momente. U ovom slučaju to ću vam sad odgovoriti. Znate ono u sportskom smislu često ja i premijer to spominje kad nabacite loptu pa volejom dadete gol u zadnjoj sekundi, a ne daj Bože više Hrvatskoj kao protiv Turske. Ali kada ste spomenuli snimku upravo Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi je detektiralo da nije sve snimljeno i zato sam rekao već sad ću spomenuti ponovo da smo u pojedinim institucijama bili tri ili četiri puta i kada smo uvidjeli da preslika te snimke, a ne original nema zabilježene sve razgovore ponovno smo poslali inspekciju natrag i ponovno tražili očitovanje i dobili očitovanje koje je bilo u novinama radi starosti aparata nije sve snimljeno. E vidite, nemate te sreće da ćete moći prebaciti lopticu na Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi i na Vladu Republike Hrvatske, jer smo upravo mi detektirali i zato sam rekao onu jednu rečenicu, ali nisam htio ići u pojedinosti, ali ste me povukli za riječ, da smo se zapravo bavili mi u Ministarstvu zdravstva i socijalne skrbi možda i nekim problemima koji ne spadaju u našu nadležnost. Ali sam ponosan što smo prvi to detektirali, tako da nećete imati tu mogućnost da prebacite lopticu da je možda ministarstvo učestvovalo u tim nekakvim igrama. Zašto sam nesretan? Zbog rasprave o interpelaciji. Zato što je uistinu ona upotrijebljena u skupljanje političkih poena, a to ne može se na ovom slučaju i kažete da sam ja rekao da su nepotrebna povjerenstva. Pazite sada te neistine! Razgovara se o reformi zdravstvenog sustava i ja kažem nepotrebno je povjerenstvo koje će pripremati reformu zdravstvenog sustava imam povjerenja u 320 djelatnika Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi koji će pripremiti reformu, koji će predstaviti to socijalnim partnerima, koji će to predstaviti svima zainteresiranima i u tom smislu kažem nećemo imati povjerenstvo. Vi sad kažete da sam ja rekao da ne treba povjerenstvo, državno povjerenstvo ili što po zakonu treba, što po zakonu treba. Pa ja sam rekao da ćemo odbaciti ovu interpelaciju i da je odbacujemo. Ja sam član Vlade, izvršne vlasti i u ime te Vlade, u ime te vlasti izvršne sam rekao da ćemo odbaciti tu interpelaciju. Ja sam bio potpredsjednik Sabora na ovoj visokoj dužnosti 4 godine i znam što je uloga izvršne vlasti i što je uloga zastupnika u Hrvatskom saboru, a usput rečeno imam povjerenje u vladajuću koaliciju i nekako imam osjećaj da će odbaciti vašu interpelaciju, a ja sam je odbacio u ime izvršne vlasti, u ime Vlade Republike Hrvatske. Rekao sam u svom prvotnom nastupu da nisam ja i ne pripadam onoj vladajućoj koaliciji koja upire prstom i odmah osudi nemaš pravo na riječ, kriv si. Nisam ja rekao nikome u ovom procesu da je kriv. Ali slažem se sa kolegom Pupovcem i izvanredna mislim da je rasprava. Mislim da je bila izvanredna rasprava, ne podilazeći nikom. Nema veze što je član vladajuće koalicije što je ustanovio kao što sam i ja ustanovio da je moguće da su dijelovi sustava nisu funkcionirali i da postoje indicije da dijelovi sustava moguće su bili u zlouporabi i zlo uporabljani od nekoga. Ali, tražim od svih zdravstvenih djelatnika i ovdje u Saboru da na osnovu pojedinačnog slučaja ne karakteriziramo kompletan, dragi prijatelji, kompletan sustav. Usprotivim se i protivim se svima onima koji po jednom slučaju koji ćemo vidjeti kako će završiti i ja tražim kao i svi mi ovdje, kao cjelokupna hrvatska javnost od svih relevantnih institucija ove države da odgovore je li netko zlorabio sustav. Uvaženi zastupnik Beus kaže ministar nam nije odgovorio zašto se nitko nije bavio pitanjem kada je gospođa Pukanić rekla što se nalazi u sefu i zašto nije otvorio netko sef. Pa što bi to trebao odgovoriti ministar zdravstva i socijalne skrbi? Što bi to trebala odgovoriti Inspekcija Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi. Pa to bi trebale odgovoriti neke druge institucije ove države, a ne ministar Milinović i ne Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi i zato kada govorimo o lošem zdravstvenom sustavu ja kao ministar zdravstva i socijalne skrbi ne mogu prihvatiti tu činjenicu da bilo tko u Hrvatskoj govori da je zdravstveni sustav loš već zapravo imamo i izvješće Svjetske zdravstvene organizacije koja kaže da zdravstveni sustav u Hrvatskoj funkcionira dobro. Pozivam vas u srijedu u 10 sati ako se ne varam na promociju knjige jedne studije 2007. godine koja, sad slušajte, koja ocjenjuje da oni koji koriste zdravstveni sustav, dakle pacijenti, dakle bolesnici ocjenjuju. Ja sam kad sam najprije otvorio taj list i pročitao ja sam mislio da je to neko stranačko izvješće pa u stranačke svrhe, u svrhe promidžbe, u svrhe predizborne kampanje, jer sam bio iznenađen, a onda ponosan što sam dio tog sustava. 63% pacijenata pazite ovo ocjenjuju bolnički sustav sa ocjenom odličan pet. Reći ćete da nije na znanstvenoj razini, ali je. Doista u srijedu u 10 sati imat ću ja nekoliko riječi oko zdravstvenog sustava i sve ono što smo napravili za zdravstveni sustav u ovih 3 odnosno 4 mjeseca. Promocija je u 13,00 sati. Pardon. Dobro. Na kraju, kada ste čitali izvješće MUP-a, nije klasificirano kao tajna, ali ja bih sebi uzeo za pravo ne spominjati pojedinosti, bez obzira što nekakav dokument možda iz tehničkih razloga je netko zaboravio staviti tajno, ali ja bih si uzeo za to pravo i kao građanin i kao liječnik da ne čitam pojedinosti iz tog dokumenta koje su usko vezano za zdravstveno stanje gospođe Pukanić. Vi ste se još jednom referirali na to, još ste jednom pročitali o možebitnom zdravstvenom stanju gospođe Pukanić u tom trenutku i zato, evo ja ću reći ispričavam se i ovom prilikom obitelji Pukanić ako je sa nečijom raspravom u ovom Visokom domu spomenuta njihova intima i zbog toga možda doživljavaju ponovne neke trenutke. Ispričavam se njima, ali znate kome se na kraju još želim ispričati. Gospodine Beus, rekli ste da ljudi koji čame u psihijatrijskim ustanovama, da čame u psihijatrijskim ustanovama, ja se želim ispričati zbog te riječi u ime vaše, to su pacijenti koji traže pomoć i ne čame u psihijatrijskim ustanovama, nego su tamo na liječenju.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Ranko Ostojić. Izvolite.
Ispravak krivog navoda, to je da je Ministarstvo zdravstva, odnosno njegove institucije da su detektirale i utvrdile netočnost snimki. Naime, ja želim reći da s obzirom na ovo izvješće koje sam malo prije citirao, ipak ću prije vjerovati Državnom odvjetništvu kao nadležnoj instituciji koje je osposobljeno i po zakonu ima pravo biti to koje detektira i analizira i utvrđuje jesi li neke snimke lažne ili nisu, odnosno očito da se radi o situaciji da je netko preuzeo ingerencije koje mu po zakonu ne pripadaju.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu i glasovati ćemo kada se steknu za to potrebni uvjeti.
Drugo, Interpelacija o radu Vlade Republike Hrvatske u svezi s ulogom Vlade Republike Hrvatske u provođenju Zakona o ostvarivanju vladavine prava te zaštitom ljudskih prava i dostojanstva čovjeka kao najviših vrednota Ustavnog poretka Republike Hrvatske. Podnositelji: članovi Kluba zastupnika SDP-a. Rasprava je zaključena. Vlada je predložila Hrvatskom saboru sljedeći zaključak: odbija se Interpelacija o radu Vlade Republike Hrvatske u vezi s ulogom Vlade Republike Hrvatske u provođenju Zakona o ostvarivanju vladavine prava te zaštitom ljudskih prava i dostojanstva čovjeka kao najviših vrednota ustavnog poretka Republike Hrvatske. Dajem na glasovanje prijedlog zaključka Vlade. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj prijedlog zaključka Vlade je prihvaćen sa 79 glasova za, 2 suzdržana i 45 protiv.
Prelazimo na točku 19. - Prijedlog odluke o osnivanju Istražnog povjerenstva za utvrđivanje činjenica u vezi sa sanacijom (dekontaminacijom) azbestnog otpada iz kruga tvornice Salonit d.d. Vranjic u stečaju. Predlagatelj: članovi kluba zastupnika SDP-a. Prijedlog odluke je podnesen na temelju članka 5. i 6. Zakona o istražnim povjerenstvima. Prijedlog akta primili ste u pretince. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Uvažena zastupnica Mirela Holy. Izvolite.
Hvala vam poštovani potpredsjedniče. Klub zastupnika i zastupnica SDP-a uputio je zahtjev za osnivanje Istražnog povjerenstva za utvrđivanje činjenica u vezi sa sanacijom, odnosno dekontaminacijom azbestnog otpada iz kruga tvornice Salonit d.d. u Vranjicu koja je u stečaju jer procjenjujemo da sva dosadašnja događanja vezana uz ovaj slučaj, tzv. sanacije ukazuju na to da javnost nikada neće saznati što se ustvari dogodilo i što se još uvijek događa vezano uz sanaciju azbesta iz kruga Salonita ukoliko se ovakvo saborsko tijelo ne oformi. Smatramo kako je u iznimnom javnom interesu da se utvrdi istina u ovom slučaju, a nadamo se da je to i u interesu Vlade Republike Hrvatske pa tako i resornog ministarstva i fonda za zaštitu okoliša i energetsku učinkovitost. Zbog toga vjerujemo da će i klubovi stranaka koji sudjeluju u vlasti prepoznati taj interes i zbog toga podržati ovaj naš zahtjev. Odbijanje davanja podrške ovom zahtjevu za nas će značiti nedvosmislenu potvrdu toga da je u postupku sanacija azbestnog otpada iz kruga tvornice Salonit bilo velikih propusta, zataškavanja, malverzacija, pa čak i kršenja Ustava Republike Hrvatske, odnosno članka 69. Bojimo se da način na koji je sazvana i koncipirana tematska sjednica Odbora za zaštitu okoliša na temu postupanja s azbestom u Republici Hrvatskoj je samo potvrdila sumnju da vladajući HDZ sustavno zataškava sve događaje vezane uz sanaciju azbestnog otpada iz Salonita. Iako je zadaća Vlade Republike Hrvatske i svih njenih dužnosnika i dužnosnica da štite javni interes, bojimo se da sanacija Salonita i svi kasni postupci vlasti vezani uz sanaciju pokazuju da je Vlada odbacila ovu svoju temeljnu funkciju i nije štitila interes javnosti, stanovnika Vranjica i okolice već isključivo svoj interes, a to je ostanak na vlasti. Zbog dostignutih demokratskih standarda u zemljama kojima kao tranzicijska država težimo bez sumnje bi rezultirali ne samo ostavkama resornih državnih dužnosnika i dužnosnica, već i padom cijele Vlade jer postoje mnoge indicije da je u ovom slučaju Vlada Republike Hrvatske svojim nepostupanjem, odnosno neupozoravanjem javnosti na opasnost od kontaminacije i udisanja iznimno opasnih i kancerogenih azbestnih čestica moguće ugrozila život i zdravlje lokalnog stanovništva. Ovo je naše polazište i ovo je ključni razlog zbog kojeg tražimo osnivanje istražnog povjerenstva koje bi utvrdilo jesu li ove naše sumnje utemeljene ili nisu. U dokumentu koji vam je dostavljen mogli ste pročitati i upoznati se na čemu temeljimo naše sumnje pa tako i zahtjev za osnivanje ovog istražnog povjerenstva. Podsjećam da su mjerenja koja za potrebe programa sanacije tvornice Salonit te odlagališta otpada Mravinačka kava obavila tvrtka Ant d.o.o. u prosincu 2006. te u siječnju i veljači 2007. godine ukazivalo na značajno prekoračenje dopuštenih vrijednosti i koncentracije čestica azbesta u zraku na dva mjesta u Vranjicu u kojem se i nalazi tvornica Salonit d.d. u stečaju. Ministarstvo zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva je iz do sada neobjašnjenih razloga odlučilo zanemariti ove rezultate kao netočne i ne poštujući načelo opreza nije obavijestilo javnost, posebice lokalno stanovništvo o ovim iznimno uznemirujućim rezultatima. Nakon što je u srpnju 2007. godine krenula sanacija, odnosno dekontaminacija azbestnog otpada iz kruga tvornice Salonit d.d. u stečaju u izvedbi tvrtke Cian d.o.o. iz Splita, tvrtka IGH koja je izradila program sanacije tvornice Salonit te odlagalište otpada Mravinačka kava, upozorila je nadležno ministarstvo na mogućnost da se sanacija ne provodi u skladu s programom, no nadležno ministarstvo opet iz još neutvrđenih razloga ni ovaj put nije ništa poduzelo, niti je sukladno načelu opreza upozorilo stanovništvo na mogućnost udisanja iznimno opasnih azbestnih čestica. Naglašavam da su u to vrijeme postojale mnoge indicije pa čak i foto i video materijal koji je nedvosmisleno ukazivao da se sanacija ne provodi sukladno propisima Republike Hrvatske i međunarodnim konvencijama. Ne možemo vjerovati da nadležno ministarstvo, a posebice uprava za zaštitu okoliša i inspekcija zaštite okoliša nisu bili upoznati s ovim sumnjama i da nisu dobili ove materijale jer smo mi u SDP-u znali za te sumnje i dobili te materijale, a o istima smo i obavijestili javnost. Dakle ukoliko ministarstvo čak i nije prije znalo za te sumnje, a moralo je znati nakon što su mediji upozorili na to, sigurno je bilo upoznato s ovim sumnjama. I ponavljam, nije reagiralo. Članak 69. Ustava Republike Hrvatske govori: Svatko ima pravo na zdrav život. Država osigurava uvjete za zdrav okoliš. Svatko je dužan u sklopu svojih ovlasti i djelatnosti osobitu skrb posvećivati zaštiti zdravlja ljudi, prirode i ljudskog okoliša. Mnogi elementi postupanja nadležnih dužnosnika i dužnosnica iz tijela javne vlasti posebice dužnosnika ili dužnosnica iz Ministarstva za zaštitu okoliša te Fonda za zaštitu okoliša i energetsku učinkovitost upućuje na opravdanu sumnju da je ovaj članak Ustava Republike Hrvatske u slučaju sanacije odnosno dekontaminacije azbestnog otpada iz kruga tvornice "Salonit" u stečaju bio prekršen. Izražavamo sumnju da su kako svojim postupanjem tako i svojim nepostupanjem nadležni dužnosnici i dužnosnice ministarstva te fonda prekršili cijeli niz međunarodnih konvencija koje je Republika Hrvatska ratificirala i tako učinila sastavnim dijelom svog zakonodavstva, a posebice Konvenciju o sigurnom korištenju azbesta te konvenciju o pristupu informacijama, sudjelovanju javnosti u odlučivanju i pristupu pravosuđu u pitanjima okoliša. Postoji osnovana sumnja da su svojim postupanjem, odnosno nepostupanjem ugrozili pravo na zdrav okoliš stanovnika i stanovnica Vranjica i šire okolice i time moguće ugrozili zdravlje i život lokalnog stanovništva. Zbog opravdane sumnje o nepoštivanju Ustava republike Hrvatske kao i međunarodnih konvencija od strane nadležnih tijela javne vlasti smatramo da je utvrđen javni interes za nužnost osnivanja istražnog povjerenstva u vezi s ovim slučajem. Naime povjerenje građana i građanka u institucije sustava ključan je javni interes koji je ovakvim postupanjem nadležnih tijela javne vlasti ozbiljno narušeno. Cilj djelovanja ovog istražnog povjerenstva jest utvrditi sve relevantne činjenice vezane uz postupak sanacije azbestnog otpada iz kruga "Salonita" i to od samog početka. Drugim riječima od pripreme i raspisivanja javnog natječaja za izradu plana sanacije tvornice "Salonit" iz Vranjica te odlagališta Mravinačka kava kao tzv. crnih točaka, odabira izrađivača plana, odnosno programa sanacije i izvođača sanacije sukladno programu sanacije, provedbe sanacije azbestnog otpada iz kruga tvornice "Salonit" i njegova odvoza na lokaciju Mravinačka kava, mjerenje emisija i koncentracija azbestnih čestica u krugu i izvan kruga tvornice te postupanja i nepostupanja nadležnih tijela javne vlasti u ovom slučaju. Istražno povjerenstvo mora utvrditi sve okolnosti koje su prethodile raspisivanju javnog natječaja za izradu plana, odnosno programa sanacije "Salonita" te odlagališta Mravinačka kava razlog je odabira ponude instituta građevinarstva Hrvatske na natječaju za izradu programa sanacije ovih crnih točaka kao i to je li spomenuti program sanacije u potpunosti usklađen sa svim zakonskim i podzakonskim propisima Republike Hrvatske. Povjerenstvo nadalje mora istražiti zbog čega je za izvođača sanacije "Salonita" i Mravinačke kave odabrana tvrtka "Cijan" iz Splita, koliko je novaca isplaćeno tvrtki "Cijan" za postupak sanacije, kako je provođena sanacija, odnosno jesu li u postupku sanacije azbestnog otpada iz kruga tvornice "Salonit" poštovani svi zakonski podzakonski propisi Republike Hrvatske kao i Konvencija o sigurnom korištenju azbesta. Nužno je utvrditi i kako je došlo do odvoza azbestnog otpada na lokaciju Mravinačka kava koja nije propisana lokacija za odlaganje opasnog otpada. Istraga mora pokazati kakve su vrijednosti emisija azbestnih čestica u zrak izmjerene prije, za vrijeme i poslije postupka sanacije u konzultaciji s nezavisnim stručnjacima iz zemlje i inozemstva, utvrditi koje su preporučene granične vrijednosti emisija azbestnih čestica u krugu tvornice i izvan tvornice, na koji su način postupale nadležne inspekcije posebice Inspekcija za zaštitu okoliša nakon što je IGH izrazio sumnju u provedbu postupka sanacije i što su utvrdile te jesu li nadležna tijela i kazneno odgovorna za nepostupanje u postupku sanacije "Salonita" zbog neinformiranja i neupozoravanja javnosti zbog sumnje u prekoračenje graničnih vrijednosti emisija, azbestnih čestica koje mogu imati i trajne i kobne posljedice po zdravlje ljudi i stanje okoliša. Ovdje želim naglasiti da SDP nema ništa protiv sanacije tzv. crnih točaka pa tako nema ništa protiv ni sanacije azbestnog otpada iz "Salonita" iz Vranjice ili "Pakplobesta" u Pločama. Svjesni smo međutim činjenice da je problem azbesta i "Salonita" problem koji nije nastao preko noći, već je to problem koji traje desetljećima, točnije od 1921. godine kada je i krenula proizvodnja azbestno cementnih proizvoda u "Salonitu". "Salonit" na žalost osim stigme okolišne crne točke ima i stigmu kriminalno korupcijske privatizacijske priče iz 90-tih godina prošlog stoljeća kada je Hrvatska bila pravi eldorado za različite kriminalce skrivene pod krinkama tzv. poslovnih ljudi. "Salonit" je tkao u postupku privatizacije došao u većinsko vlasništvo Joze Ćurkovića koji je 1997. godine u tvornici sa 450 zaposlenika ponovo pokrenuo proizvodnju azbestnih proizvoda. Jozo Ćurković je ignorirao svoje obaveze i kao poslodavac nije educirao radnike da nepropisno postupanje s azbestom izaziva ozbiljne zdravstvene probleme posebice oštećenje dišnog sustava i nije osigurao zdravstveno sigurno radno mjesto zbog čega su oboljeli radnici podigli tužbe za naknadu štete za oštećeno zdravlje zbog rada s kancerogenim azbestom. Kako bi izbjegao naplatu dospjelih ovrha na temelju dosuđenih presuda u korist radnika Jozo Ćurković osnovao je novu tvrtku, novi "Salonit", a nakon što je i ta tvrtka došla u stečaj nitko od oboljelih radnika nije mogao naplatiti dosuđene sudske iznose. Državno odvjetništvo je 2000. i 2004. godine na temelju dva tužbena zahtjeva pokrenulo istragu protiv Joze Ćurkovića i drugih osumnjičenih i to za zloupotrebu položaja i nezakonito bogaćenje u iznosu od 100 milijuna kuna. Optužnica je postala pravomoćna 2005. godine i od tada se većinski vlasnik "Salonita" nalazi u bijegu. Iako je nedavno uhvaćen u Bosni i Hercegovini zbog dvojnog državljanstva takva država kao svog državljana neće izručiti Republici Hrvatskoj i tako vjerojatno nikada neće biti procesuiran zbog ovog slučaja. Usprkos dobrim namjerama države da napokon riješi problem azbestnog otpada iz kruga tvornice "Salonit" moramo naglasiti da je apsurdno da se sredstvima Fonda za zaštitu okoliša i energetsku učinkovitost, dakle sredstvima koje uplaćuju onečišćivači okoliša i korisnici okoliša, a to smo gotovo svi mi koji imamo motorno vozilo, financira sanacija prostora tvrtke koja se iako u stečaju nalazi u privatnom vlasništvu. Čak što više, sredstvima državnog fonda financira se sanacija tvrtke koja je kao onečišćivač okoliša dužna taj fond puniti naknadama. O mogućnosti naplate sanacije sjedanjem na uskoro vrlo vrijedne nekretnine "Salonita" koje se nalaze uz samu obalu mora nije se do sada uopće govorilo. Osim toga u sanaciji je sporno i mjesto na koje se odvozi i navodno privremeno deponirao azbestni otpad iz "Salonita" tzv. Mravinačka kava koja nije mjesto predviđeno za odlaganje pa čak ni privremeno takvog otpada. Želimo naglasiti da je grad Solin kao vlasnik lokacije Mravinačka kava odlukom gradskog vijeća u ožujku 2004. godine zabranilo "Salonitu" odlaganje kancerogenog azbestnog otpada na ovu lokaciju zbog toga što ono predstavlja opasnost za zdravlje ljudi koji žive u blizini. Upozoravamo i na činjenicu da je Vijeće stručnjaka Međunarodne organizacije rada u više navrata upozoravalo na iznimno neprihvatljivu situaciju glede postupanja s azbestom u Republici Hrvatskoj te zaključilo da se u Hrvatskoj krši Konvencija o sigurnom postupanju s azbestom. Zakon i podzakonski akti kojima je hrvatsko zakonodavstvo napokon ispoštovalo spomenutu konvenciju doneseni su tek 2007. godine, ali nadležna tijela i danas krše Konvenciju o sigurnom postupanju s azbestom, točnije članak 17. kada fond na poslovima sanacije azbestnog otpada i Salonita angažira radnike tvornice. Naglašavam da iako je Vijeće stručnjaka mora zbog stupnja zagađenja hrvatskim institucijama ponudilo tehničku pomoć vlastitih stručnjaka u cilju hitnog popravljanja stanja Ministarstvo rada i poduzetništva je tri puta iz nepoznatih razloga odbilo tu tehničku pomoć. Umjesto toga iako su i Ministarstvo i rada i poduzetništva i Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi najavili prestanak proizvodnje u Salonitu najkasnije do kraja 2004. godine taj su rok na zahtjev Salonita produžili sve do prosinca 2005. godine kada je definitivno i zabranjena svaka uporaba i stavljanje u promet proizvoda koji sadrže azbest. No stečajni upravitelj Salonita ipak je suprotno zakonu pokrenuo proizvodnju proizvoda koji sadrže krizotil u Salonitu koja je uz znanje svih nadležnih inspekcija nastavljena još pune dvije godine iako se proizvodio proizvod koji nije mogao izaći iz kruga tvornice, proizvod koji se nije mogao distribuirati, kojim se nije moglo trgovati ili ga ugrađivati. Time se nepotrebno je reći situacija s azbestnim otpadom u Salonitu u znatno pogoršalo u odnosu na 2003. godinu i to sve uz znanje svih nadležnih institucija koje nisu prstom pomaknule kako bi promijenile tu apsurdnu, pa čak i šizofrenu situaciju. Rezultat. Ne nastanak novih ogromnih količina iznimno opasnog azbestnog otpada koji se sada i to zbog nepostupanja nadležnih tijela uprave sanira novcima obveznika ekonaknada, gotovo svih građana Republike Hrvatske. Naime, suprotno prethodnim najavama da će se u sanaciji Salonita i mravinačke kave koristiti pretpristupni fondovi Europske unije i to ISPA fond, Ministarstvo zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva je u veljači 2006. godine objavilo javni natječaj za sanaciju ovih crnih točaka koji je bio otvoren isključivo za tvrtke registrirane u Republici Hrvatskoj. Javnosti nikada nije objašnjeno zašto se Ministarstvo odreklo korištenja europskih financijskih sredstava i to na teret obveznika ekonaknada. Na javnom natječaju ZOPUK je dodijelilo posao izrade plana, odnosno programa sanacije Salonita i mravinačke kave institutu građevinarstva Hrvatske kao najpovoljnijem ponuđaču. Navedeni program radova, iako je azbest klasificiran kao opasni otpad, predviđa prema šturim informacijama s kojima raspolažemo sanaciju azbestnog otpada i Salonita i mravinačke kave kao komunalnog otpada. Posao sanacije je dodijeljen tvrtki "CIAN" d.o.o. iz Splita koja prema informacijama iz IGH nije poštivala čak ni program sanacije koji kancerogeni azbest tretira kao komunalni otpad, već i tu kancerogenu tvar u krutom i praškastom stanju utovarivala buldožerom vozila na otvorenim kamionima i odvozila na lokaciju mravinačka kava gdje je azbest razastirala, izbijala te prekrivala običnom zemljom. Tvrtka "CIAN" kao nositelj posla sanacije nije posjedovala građevinsku mehanizaciju ni kamione za obavljanje ovih poslova zbog čega se u sanaciji koristila prijevoznim sredstvima privatnih poduzetnika koji također ne posjeduju nikakvu dozvolu za prijevoz, gospodarenje, zbrinjavanje ili posredovanje opasnim otpadom. Koristim ovu priliku kako bih podsjetila da je Klub zastupnika i zastupnica SDP-a podržao zahtjev HDZ-a kojim se tražilo osnivanje Istražnog povjerenstva o brodogradilištu "Viktor Lenac", te u tom smislu izražavamo nadu da vladajući neće ići ispod tog dosegnutog demokratskog standarda, odnosno da će podržati ovaj naš zahtjev. Poštovane zastupnice i zastupnici, zbog svega prethodno rečenog nadam se da ćete prepoznati javni interes u istrazi cijelog ovog slučaja kako bi utvrdili pravu istinu i sve relevantne činjenice u vezi s ovim slučajem, te da ćete podržati donošenje odluke o osnivanju Istražnog povjerenstva za utvrđivanje činjenica u vezi sa sanacijom, dekontaminacijom azbestnog otpada iz kruga tvornice "Salonit" d.d. Vranjec u stečaju. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Otvaram raspravu. Prije početka rasprave želim upoznati vas da su klubovi međusobno se dogovorili da raspravu provode samo predstavnici klubova i imamo tri prijavljena kluba. Prva je uvažena Marijana Petir u ime kluba HSS-a. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, zastupnice i zastupnici. Mi u HSS-u smo izuzetno osjetljivi kad se govori o pitanjima zaštite okoliša što mislim da smo pokazali ne samo u nekoliko posljednjih godina koliko Hrvatska bilježi demokraciju, nego i tijekom više od 100 godina koliko stranka postoji i možemo reći da smo jedina prava zelena stranka u Hrvatskoj temeljem načela i programa koje zastupamo. Posebno kad pitanja koja su vezana uz zaštitu okoliša utječu na ljudsko zdravlje zasigurno da treba obratiti posebnu pažnju i nedavno smo na primjeru INA-e rafinerije u Sisku pokazali da uz sudjelovanje javnosti je moguće pokrenuti akciju, da je moguće djelovati na institucije državne vlasti i da je moguće utjecati da se problem riješi. Danas je u Sisku situacija bolja, ne zasigurno onakva kakvu bi željeli, ali je činjenica da je Vlada intervenirala i uvažila naše zahtjeve. A mi smo u Sisku vidjeli ljude kako umiru i to je jedno gorko iskustvo. Činjenica da situacija oko "Salonita" Vranjec, a i Ploča koje možda još nisu dovoljno poznate i istražene nije znatno bolja. Ali ono što je također činjenica, a uporno se prešućuje jest da "Salonit" stoji na tom mjestu 80 godina, da taj problem onečišćenja okoliša azbestnim vlaknima je rezultat dugogodišnjeg rada te tvornice i da je sigurno to sve imalo utjecaj i na okoliš i na ljudsko zdravlje i da smo mi u klubu HSS-a, odnosno zastupnici koji su sjedili ovdje prije mene i prije mnogih od nas upozoravali, postavljali zastupnička pitanja na tu temu, ne zato što su bili zlonamjerni, nego zato što su živeći s tim ljudima na terenu uočavali probleme koji su doista vrlo teški i zabrinjavajući. Sve te aktivnosti imale su utjecaj da Vlada Republike Hrvatske zaključkom od 10. studenog 2006. godine zaduži Ministarstvo zaštite okoliša da započne prvu fazu sanacije "Salonita" i mravinačke kave, a isto tako zadužila je Fond za zaštitu okoliša i energetsku učinkovitost da osigura sredstva za sanaciju. Fond je u studenom 2006. godine zatražio od tvrtke "IGH" prijedlog programa radova na zbrinjavanju azbestno-cementnog otpada za prvu fazu sanacije, jer završno izvješće o programu sanacije "IGH" još nije bio završio, a znamo iz izvješća koje je Ministarstvo zaštite okoliša na moj zahtjev dostavilo saborskom Odboru za zaštitu okoliša, da je "IGH" putem natječaja dobio taj posao, stoga i pitanje koje bi trebalo istraživati istražno povjerenstvo postaje bespredmetno jer se o tome razgovaralo i na tematskoj sjednici jasno stoji u izvješćima. Temeljem tog programa fond je za potrebe sanacije prve faze naručio izradu izvedbenog projekta od tvrtke "Konstruktor" te reviziju tog projekta od Građevinskog fakulteta sveučilišta u Splitu, a na temelju prikupljenih ponuda i provedenog postupka u skladu sa Zakonom o javnoj nabavi za izvođača radova na azbestno cementnog otpada bivše tvornice "Salonit" izabrana je tvrtka "Cian" d.o.o. iz Splita koja ima dozvolu za gospodarenje opasnim otpadom, pa je to pitanje koje navodite za Istražno povjerenstvo potpuno bespredmetno. Također, Vlada Republike Hrvatske je u 2007. donijela paket zakona koji se odnose na pitanje oboljelih radnika i njihovo zbrinjavanje, a riječ je o Zakonu o obaveznom zdravstvenom nadzoru radnika profesionalno izloženih azbestu, Zakona o uvjetima za stjecanje prava na starosnu mirovinu radnika profesionalno izloženih azbestu i Zakona o obeštećenju radnika profesionalno izloženih azbestu. Formirano je i povjerenstvo koje je zaprimilo 700 zahtjeva radnika oboljelih od profesionalne bolesti zbog izloženosti azbestu, a obzirom da je vrlo mali broj zahtjeva riješe to je i bio jedan od razloga zašto smo i mi kao Saborski odbor predložili zaključak da se cijela stvar ubrza, jer ti radnici nemaju vremena čekati. Ovo je bilo nužno spomenuti istine radi koja se prešućuje, a isto tako gospodine potpredsjedniče ja sam odmah nakon održane sjednice Saborskog odbora za zaštitu okoliša uputila svim nadležnim ministarstvima i predsjedniku Sabora zaključke koje je odbor donio. Za zaključke su glasali jednoglasno i vlast i oporba i ja ne znam da li postoji ta mogućnost no voljela bih da svi zastupnici u Hrvatskom saboru dobiju te zaključke, jer obzirom da su ih svi zastupnici u Odboru za okoliš podržali, a i Vlada Republike Hrvatske kroz svoje resore obavezala na njihovo izvršavanje bilo bi dobro da i ostatak zastupnika to dobije. Zajedno smo se dogovorili da je potrebno sazvati tematsku sjednicu o azbestu obzirom na dosta zabrinjavajuće informacije koje smo dobivali iz medija od samih radnika od nevladinih udruga. Na sjednici Saborskog odbora koja je održana 13. svibnja ove godine dogovorili smo se da će se o azbestu raspravljati 26. svibnja čim dobijemo izvješća resornih ministarstava, jer smo su usuglasili da ta izvješća trebaju biti podloga za raspravu i da nam treba isto tako bar tjedan dana vremena da obavijestimo nevladine udruge, stručne institucije koje smo željeli također saslušati na tom odboru, kao i da dobijemo mjerenja tvrtke "ANT" kao i tvrtke iz Kaštela koja je također vršila ta mjerenja u "Salonitu". Dakle, 13. svibnja, mi smo se dogovorili da će biti tematska sjednica o azbestu i da će se održati 26. svibnja i gle čuda 16. svibnja SDP podnosi zahtjev za osnivanje Istražnog povjerenstva. Ja ne znam tko može zaključiti da je to dobronamjerno da to doprinosi razrješenju situacije, dijalogu, zabrinutosti oko situacije koju imamo sa azbestom i koja je zabrinjavajuća. Naš je dojam da je cijela ova stvar bila u svrhu predstave i politizacije, jer ako smo se 13. svibnja dogovorili da ćemo imati 26. svibnja tematsku sjednicu o azbestu i dogovorili smo se zajedno kog ćemo pozvati na tu sjednicu i sugestije od zastupnika SDP-a također su uvažene, nije mi jasno od kuda se stvorila potreba da se navrat nanos samo tri dana kasnije traži osnivanje Istražnog povjerenstva ako tu nije u pitanju ipak nešto drugo. Na sva pitanja koja ste postavili u zahtjevu za Istražno povjerenstvo mi smo odgovorili, ne mi kao zastupnici nego naš Saborski odbor, ovaj zapisnik je malo podeblji i dobili su ga i zastupnici SDP-a mogli su ga iščitati, usvojili smo ga jednoglasno na sjednici Saborskog odbora. Ono što je zanimljivo na stranici 15 stoji, gospodin Franić dakle član SDP-a je izrazio bojazan činjenicom da danas u Republici Hrvatskoj postoje ljudi koji su oboljeli od azbestoze, a da im ta bolest nije dijagnosticirana. Stoga predlaže da se u tom kontekstu osnuje istražno saborsko povjerenstvo s ciljem utvrđivanja istinitosti iznesenih podataka od strane udruga o velikom broju oboljelih od azbestoze a kojima još službeno nije dijagnosticirana ta bolest. Na kraju rasprave, a rasprava je dakle sažeta na 23 stranice ovog zapisnika. Ja sam kao predsjednica odbora predložila zaključke i gospodine Franić i drugi predstavnici SDP-a podržali su te zaključke i nisu inzistirali na ovakvom prijedlogu, pa tim više čudi sada ovo ponovno inzistiranje. Isto tako moram reći da su na sjednici bili nazočni predstavnici Ministarstva zaštite okoliša, Ministarstva zdravstva, Ministarstva gospodarstva, Fonda za zaštitu okoliša, Instituta za medicinska istraživanja, Hrvatskog zavoda za medicinu rada, Županijskih ureda za zaštitu okoliša Splitsko-dalmatinske i Dubrovačko-neretvanske županije, tvrtke "APO" , … [[Govornik se ne razumije.]] tvrtke "Atest i zaštita" Kaštel Novi, tvrtke "CIAN" Split, te predstavnici udruga "Barbarinac" iz Vranjica, Društva žrtava azbesta "Ploče", Udruge "Lijepa naša" Ploče, Udruge oboljelih od azbestoze i povjerenik Hrvatske udruge sindikata radnika Dalmacije. Sjednica je trajala više od četiri sata i ozbiljno se raspravljalo o svim aspektima, a ja ću sada nadam se da imam još toliko vremena pročitati zaključke koji su doneseni na toj sjednici jednoglasno, dakle podržala ih je i oporba i vladajuća koalicija. 1.Zadužuje se Ministarstvo zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva da u okviru svog djelokruga svoga rada angažira ovlašteni laboratorij iz Republike Hrvatske ili inozemstva koji će provesti mjerenja broja čestica azbesta u zraku na području općine Solin i grada Ploča. 2. Zadužuje se Ministarstvo zaštite okoliša prostornog uređenja i graditeljstva da u okviru djelokruga svog rada provede hitnu i stručnu sanacije tvornice "Salonit" u Vranjicu, odlagališta "Mravinjačka kava", te sportsko rekreacijskog centra u Vranjicu i o poduzetom izvijesti Odbor za zaštitu okoliša Hrvatskog sabora u roku od 6 mjeseci. 3. Zadužuje se Ministarstvo zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva da utvrdi podatke o količini azbesta odloženog i rasutog na različitim područjima i lokacijama općine Solin i grada Ploča, te predloži program njihove sanacije. 4. Zadužuje se Fond za zaštitu okoliša i energetsku učinkovitost da u suradnji s nevladinim udrugama i stručnim institucijama na temelju njihovih programa pokrene sustavnu preventivnu kampanju o štetnosti azbesta. 5. Zadužuje se Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi da prati stanje pobola od malignih bolesti uzrokovanih azbestom i profesionalne bolesti azbesta kao posebnih indikatora u registrima; 6. Zadužuje se Povjerenstvo za rješavanje odštetnih zahtjeva radnika oboljelih od profesionalne bolesti zbog izloženosti azbestu te iznađe model ubrzanja rješavanja zahtjeva za obeštećenje te da izvrši analizu postojećih zakona i njihove primjenjivosti i da o tome izvijesti Odbor za zaštitu okoliša Hrvatskoga sabora. Također se zadužuje isto povjerenstvo da o svom radu izvještava Odbor za zaštitu okoliša svakih šest mjeseci. Neke od ovih točaka, naravno nije teško zaključiti, možda i prelaze okvire Odbora za zaštitu okoliša. Ja sam se konkretno i sa kolegom Hebrangom koji vodi Odbor za zdravstvo u tom dijelu konzultirala i rekla sam mu da je važno da predložimo takve zaključke i on se kao predsjednik odbora gdje bi dio zaključaka također pripadao s tim usuglasio. Dakle, cijela ova priča oko istražnog povjerenstva čini se da ima neku drugu pozadinu a ne da se utvrdi stvarno stanje jer na sve odgovore koja ste postavili kao pitanje u zahtjevu za istražno povjerenstvo možemo tu kroz ovaj zapisnik koji je doista cjelovit i opsežan vidjeti da ne postoji nikakvih skrivenih primisli, ničega što bi na bilo koji način dovodilo u pitanje postupanja bilo državnih institucija ili loših namjera nekog od predstavnika ili udruga ili instituta koji su bili pozvani na bilo koji način želio nekoga obmanuti ili stvoriti neku korist koja je protuzakonita. Ono što mogu reći a što stoji u zapisniku, svi koji su bili pozvani su se odazvali osim tvrtke IGH, mi smo to istaknuli, zapisnički konstatirali i nismo dobili obrazloženje zbog čega se oni na našu sjednicu nisu odazvali. No, obzirom da su došli svi oni koji su na bilo koji način bili involvirani u cijelu priču ili zainteresirani sa bilo kojeg stajališta smatramo da je tematska sjednica saborskog Odbora za zaštitu okoliša dala odgovore na pitanja koja su postavljena, ona je održana u dobroj namjeri i sa ciljem rješavanja problema hitne sanacije azbestom onečišćenih područja u skladu sa normama Europske unije. I drugo, rješavanje pitanja oboljelih od azbestoze jer to pitanje zaslužuje sigurno hitno djelovanje. Mogu reći da sam ponosna da se nakon deset godina ponovo u Hrvatskom saboru na jednom odboru raspravljalo o ovoj problematici a to je sam istaknuo gospodin Grgo Mandić koji je predsjednik Udruge oboljelih od azbestoze. Ja se nadam da smo mi kroz tu raspravu zajedno sa svim nadležnim institucijama ali i nevladinim udrugama koje čine doista važan dio javnosti kao i sa sindikatima i svim ljudima koji se nalaze na području Vranjica i na području Ploča koji su oboljeli stvorili uvjete za brže, hitnije djelovanje oko sanacije cijele ove situacije odnosno cijelog problema. Činjenica je da problem postoji dugo i da ga se ne može riješiti preko noći i bilo bi loše da ga se rješava navrat nanos pa da se izazovu neki drugi problemi. Svi ovi argumenti koje sam iznijela govore u prilog tome da ovaj Prijedlog odluke o osnivanju istražnog povjerenstva doista nije prijedlog koji je dobronamjeran i koji bi trebalo podržati, samim tim što ponavljam bio je jasan dogovor svih zastupnika još 13.5. da se zajednički raspravlja o problematici azbesta i ja sam vjerovala da ćemo to tako i učiniti i da ćemo u jednom dijaloškom smislu dati doprinos da se problem riješi. No, očigledno je kolegama iz SDP-a cilj politiziranje a ne rješavanje problema i zbog toga klub HSS-a neće podržati ovaj Prijedlog o osnivanju istražnog povjerenstva. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda uvažena zastupnica Mirela Holy. Izvolite.
Pa imalo bi se tu ustvari dosta raspravljati, ali ono što me posebno zasmetalo u ovom izlaganju je tvrdnja kolegice Petir da kolege iz SDP-a na sjednici tematskoj nisu zatražili da u zaključke uđe zahtjev o osnivanju istražnog povjerenstva. To jednostavno nije točno. Ja nisam bila na sjednici odbora ali su bili moji kolege iz stranke i na kraju krajeva čak je i gospođa Marijana Petir malo prije rekla da je gospodin Franić tražio da se osnuje istražno povjerenstvo. I zato meni nije jasno zbog čega to nije ušlo u zaključke, zato što ja smatram da to nije u kontradikciji sa onime o čemu se raspravljalo na tematskoj sjednici odbora.
Zahvaljujem. Povreda poslovnika, uvažena zastupnica Marijana Petir.
Kolegica Holy je povrijedila poslovnik, nije pažljivo slušala što sam rekla. Dakle, kolega Franić je u okviru svog. … [[Upadica se ne čuje.]] Članak 209. i 210. Dakle, kolega Franić je u okviru svoje rasprave predložio ono što sam pročitala, dakle prijedlog za istražno povjerenstvo. Nakon završetka rasprave ja sam predložila zaključke i na te zaključke nije bilo dodatnih prijedloga u smislu formiranja istražnog povjerenstva kolegice. A u pravu ste, niste bili na sjednici pa nemojte tvrditi nešto što nije istina.
Zahvaljujem. Idemo dalje sa raspravom. U ime kluba SDP-a uvaženi zastupnik Daniel Mondekar. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, uvažene kolegice i kolege zastupnici. Do sada smo već čuli od predlagateljice i već u ime kluba da problem Vranjica zaista, općenito problem azbesta muči mali grad Vranjic već desetljećima. Sa nastankom demokratske moderne Republike Hrvatske građani Vranjica umjesto vladavine prava doživjeli su još nekoliko nepravdi. Prva je svakako bila vezana uz Salonit, korupcijska afera iz devedesetih godina kako se kaže teška 100 milijuna kuna gdje smo imali pravomoćnu osudu. Druga koju i same udruge tako zovu i građani traje zadnjih godinu i pol, dvije kako kažu ekološka afera. Zašto? Zato što je gotovo nemoguće da u 21. stoljeću ministar zdravlja Ljubičić dozvoli proizvodnju kancerogenog otrova iako se već pedeset godina zna da je on kancerogen. Nemoguće je da se sanacija napravila na način na koji se napravila. Ja govorim iz prve ruke jer sam dva dana pratio tu sanaciju. To je također krajnje sramotno što se dogodilo i nemoguće je da se određeni izvještaji i mišljenja poput «Antovog» istraživanja o česticama u zraku gotovo pa ignoriraju. Ja ću ovu raspravu održati iz totalno drugačijeg kuta gledišta. Mi smo zastupnici koje su izabrali građani da ih predstavljamo, da vodimo brigu o građanima bez obzira bili oni iz Zagreba, Splita, Siska, Osijeka, Vukovara, Vranjica. I zato vas upravo pozivam u Vranjic a i Mravinačku kavu da posjetite, ja sam bio jako puno puta, zadnji put prije mjesec dana. Da u Vranjicu upoznate gospodina Grgu, barba Grgu kako ga zovu, gospodina koji je samohrani otac troje djece i teško bolestan i koji je javnosti postavio ne samo vladajućima i političarima nego javnosti par pitanja da mu se kaže tko je kriv za smrt bližih članova njegove obitelji i tko će brinuti za njegovu djecu kad njega više neće biti. Dakle samohrani otac troje djece. Kada ste u Vranjicu svakako vam preporučam da se odšećete do župnog ureda, jako zanimljivo mjesto jer dva zadnja župnika ako se ne varam čak i tri vodili su redovito evidenciju o tzv. «vranjičkoj bolesti» u kojima ćete vidjeti imena i prezimena svih koji su oboljeli od plućnih, sličnih plućnih bolesti u zadnjih 50 godina. Tamo je ako se ne varam pokojni župnik stao na 200 i nešto imena. Također preporučam da se prođe gradom, da razgovarate malo s ljudima koji boluju od plućnih bolesti, koji sami za sebe kažu da imaju zacementirana pluća i koji također govore kad mi se pojavi prva voda u plućima imat ću još 13 do 16 mjeseci života. To je strašno za slušati. Također u tom istom Vranjicu ćete izvan kruga tvornice Salonit naći azbest. Naći ćete ga kod dječjeg igrališta gdje se djeca igrala na igralištu a sa strane druga djeca skakuću, skaču po malim brdašcima koja su gotovo u potpunosti od azbesta i gdje roditelji trče za njima panično i skidaju i mole da se ne igraju na tim mjestima. O takvim problemima treba pričati iz takvog kuta gledišta a ne udaljeno, suhoparno, saborski brojke i statistike navoditi. Što se same sanacije tiče predstavnici Međunarodne organizacije rada zaista jesu par godina govorili, upozoravali da se kod nas krši Konvencija o postupanju s azbestom. Za salonit su sami rekli citiram da su: «užasnuti izgledom tvorničkog kruga», znači tvornice Salonit te da Republika Hrvatska spada u krug 26 industrijski najzagađenijih država na svijetu. Što se tiče same sanacije koja je počela pred negdje godinu dana iza 11 navečer to se zaista buldožerima tovarilo u kamione za koje se kaže da su bili posebni kamioni. Vjerujte mi nisu bili. Dobro da je na njima pisalo selidbe pa neka tvrtka. Pokrivalo se platnom, vozilo se dva kilometra dalje i bacalo u Mravinačku kavu. Kada putujete za Split ako netko ne zna di je kod onog lijepog križa koji stoji prilikom spuštanja u Split ispod se nalazi tone i tone tog azbesta. Tamo je taj azbest bacan, polijevan, zatrpavan. Radnici koji su to radili imali su zaštitna odjela, a već 5 metara dalje gdje se sva ta azbestna prašina dizala radnici nisu bili zaštićeni. Da prvi vikend, prva dva dana dio Mravinačke kave je bio okružen žicom i bili su njemački ovčari tamo. Sama Mravinačka kava ako ne znate je iznad izvora rijeke Jadro koja napaja pitkom vodom Solin, Kaštela, sam Vranjic, grad Split i prema Omišu. Pa koliko je to stotina tisuća građana koji su na taj način ugroženi. Nama je prije svega žalosno da se zapravo sad o tom raspravlja. Ovo je bilo rečeno kad su mediji stisnuli. Udruge građana o tome govore, slikale, snimale već nekoliko godina. Čak je bilo i hapšenja civilnih aktivista kad su se došli suprotstavit takvom načinu provođenja sanacije. Što se tiče odbora bila je naravno i ministrica, bili su predstavnici tvrtki koji su provodili sanaciju, nadzor, medicinari i tako dalje. Tamo ću ja istaknuti par zanimljivih stvari isto sa odbora. Na pitanje koliko košta sanacija, kolegica Petir se vjerojatno sjeća, odgovor nismo dobili. Koliko konkretno košta sanacija? Ministrica nam je tada jasno i rekla da će i nakon, u drugom tzv. krugu sanacije sanirati se Mravinačka kava nakon što je sad sav azbest polegnut, sad će se ona sanirati i pazite ovo legalizirati. Odnosno Republika Hrvatska je svojim novcima platila dosta sumnjivu sanaciju koja je izgledala tako da se azbest stavi na mjesto koje je ilegalno odlagalište u potpunosti nepripremljeno za ovakvu vrstu opasnog otpada. Što se mene tiče na toj sjednici je također dolazilo do ignoriranja i izvještaja o azbestu u zraku. A da ne kažem da je već prije bilo ignoriranja rečenice jedne liječnice koja je govorila da djeca u Vranjicu imaju manji kapacitet pluća i da već od rođenja imaju problema sa plućima. Kada su udruge u više navrata upozoravalo, upozoravale da bi taj azbest mogao krenuti prema dolje i ući u rijeku Jadro koja je dakle izvor pitke vode za većinu Dalmacije i to je ignorirano. Pa ću ja sada jednu ajmo reći tako zamjenu prikazat nas svih saborskih zastupnika za stanovnike Vranjica. Da li bi vi sada htjeli u ovom trenutku, razmislite o tome, kupiti kuću i živjeti u njoj preko puta dvorišta tvornice Salonita u kojoj je bio sav krupni azbestni otpad. I udisati taj zrak iako Vlada kaže da je sve u redu. Da li bi odveli obitelj i svoju djecu na izvor rijeke Jadro gdje vam se 30 metara zračne linije od vas nalazi sva ta, tone i tone azbesta. I da li bi uzeli čašu, zagrabili tu vodu i popili. I na kraju da li bi svojoj djeci dali da se odu igrati na to igralište i da skakuću po tom silnom azbestnom otpadu koji se još uvijek u tom gradu nalazi. Mislim da si zastupnici trebaju ta pitanja postaviti jer si to pitanje sami sebi su postavili stanovnici Vranjica, postavili su i javnosti. A onda donijeti odluku o istražnom povjerenstvu. Zato je Klub zastupnika tražio istražno povjerenstvo. Ja ću još jedanput ponoviti da se treba istražiti ukoliko se istražno povjerenstvo oformi razloge zbog kojih je izabran institut građevinarstva Hrvatske? Je li plan, program sanacije salonita te odlagališta Mravinačka kava usklađen s međunarodnim konvencijama te svim zakonskim i podzakonskim propisima? Dakle ako je Mravinačka kava ilegalno odlagalište izgleda da nije. Dakle o tom pitanju treba povjerenstvo raspraviti. Zašto je za izvođača sanacije odabrana tvrtka «Cian» ako postoje dokazi fotografski i video dokazi da to baš i nije bio specijalan transport za opasan otpad poput azbesta. Da li je postupak sanacije proveden propisno? Vrlo bitno pitanje i možda dva jako bitna za građane i grada Splita i Solina i Kaštela koje su vrijednosti emisija azbestnih čestica u zraku izmjerenih prije, za vrijeme i poslije postupaka sanacije, te na kraju zašto nadležna tijela javne vlasti i odgovorni nisu sukladno načelu opreza informirali javnost o mogućem zagađenju zraka kancerogenim azbestnim česticama. Ja sam na početku rekao da smo mi zastupnici izabrani na ovu dužnost od građana da vodimo brigu o građanima i ukoliko smatramo tu dužnost onda ćemo glasovati za ovo povjerenstvo da istraži i da da odgovore na ova pitanja. Ako nekim slučajem vladajuća većina smatra da ne treba onda će građani ostati bez dijela odgovora, ali postoje kolegice i kolege par činjenica koje će i dalje biti prisutne. Ne samo da će građani ostati bez odgovora. Ako mi sada u ovom trenutku završimo raspravu u Saboru o azbestu to neće maknuti azbest iz maltene dvorišta i pitke vode u Dalmaciji. Taj azbest će ostati još desetljećima tamo puno nakon što ova rasprava završi. Hvala.
Zahvaljujem. Idemo dalje sa raspravom. Zadnji je u ime kluba Hrvatske demokratske zajednice uvaženi zastupnik Tomislav Vrdoljak.
Hvala lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvažene kolegice i kolege zastupnici. Pred nama se nalazi SDP-ov prijedlog Odluke o osnivanju istražnog povjerenstva za utvrđivanje činjenica u vezi sa sanacijom, dekontaminacijom azbestnog otpada iz kruga tvornice “Salonit“ d.d. u stečaju. Na početku svoga izlaganja u ime kluba Hrvatske demokratske zajednice napominjem da nećemo podržati ovaj SDP-ov prijedlog. Neosporno je da se azbest pokazao kao veliko zlo za ljudsko zdravlje. No, na žalost tim problemom ozbiljno smo se pozabavili tek posljednjih godina, a SDP čini mi se tek danas, ali također mi se čini ne iz razloga kako bih riješio ovaj problem, nego iz razloga da bi politizirao. Stotinjak godina azbest se u čitavom svijetu upotrebljavao kao materijal izuzetno dobrih svojstava i široke mogućnosti primjene omogućujući zapošljavanje velikog broja ljudi. No, na žalost on je i punio pluća za zdravlje opasnim vlaknima. Tvornica “Salonit“ u Vranjicu počela je s radom 1923. godine. Da su čestice azbesta opasne za zdravlje kod nas se počelo govoriti tek osamdesetih godina prošlog stoljeća možda i zahvaljujući i svojevrsnom remek djelu dokumentarnog filma autora Branka Lendića koji je u njemu prikazao izmaglicu u kojima Vranjičani desetljećima žive. Ali Vlada Republike Hrvatske je 2006. godine odlučno prekinula daljnju upotrebu azbesta i azbestnih proizvoda i pokrenula sanaciju najugroženijih područja. Zaključkom Vlade od 10. studenoga 2006. godine zadužilo se Ministarstvo zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva da započne prvu fazu sanacije unutar kruga tvornice “Salonit“ d.d. Vranjic u stečaju i “Mravinačke kave“. Istim zaključkom Vlada je zadužila Fond za zaštitu okoliša i energetsku učinkovitost da osigura sredstva za zbrinjavanje azbestnog otpada. Fond je u studenom 2006. godine zatražio od Instituta građevinarstva Hrvatske prijedlog programa na zbrinjavanju azbestnog cementnog otpada za prvu fazu sanacije. Temeljem tog programa radova, Fond je za potrebe sanacije prve faze naručio izradu izvedbenog projekta od tvrtke “Konstruktor“ te reviziju tog projekta od Građevinskog fakulteta Sveučilišta u Splitu. Nakon prikupljenih ponuda i provedenog postupka u skladu sa Zakonom o javnoj nabavi za izvođača radova na sanaciji azbestnog cementnog otpada tvornice “Salonit“ d.d. izabrana je tvrtka “Cijan“ iz Splita koja ima dozvolu za gospodarenje opasnim otpadom. Ponavljam, dakle tvrtka koja ima dozvolu za gospodarenje opasnim otpadom. Za saniranje problema azbesta nastalog proizvodnjom u tvornici “Salonit“ d.d. planira se utrošiti ukupno 72 milijuna kuna i to na lokacijama “Mravinačka kava“, nogometno igralište u Vranjicu i krugu tvornice. Radovi na sanacije tvornice “Salonit“ i “Mravinačke kave“ započeli su 4. prosinca 2006. godine nakon pribavljene suglasnosti grada Solina. Fond je osim s tvrtkom “Cijan“ kao nositeljem posla sklopio ugovore i s tvrtkom “Apo“ iz Zagreba za obavljanje stručnog nadzora, te s tvrtkom “Muhus“ d.o.o. iz Splita za građevinski nadzor radova. Tijekom provedbe sanacije stalno je mjerena koncentracija azbestnih čestica u zraku za što je bila zadužena tvrtka “Atest“ i “Zaštita“ d.o.o. iz Kaštel Novog koja ima ovlaštenje za mjerenje u radnom prostoru i ima obučenog djelatnika za rad na faznom mikroskopu tvornice “Salonit“ jedinim takvim mikroskopom u Republici Hrvatskoj. Kontrola koncentracije azbestnih čestica u prostoru kojem se obavljala sanacija, rađena je u skladu sa pravilnikom od maksimalno dopustivim koncentracijama štetnih tvari u atmosferi radnih prostorija i prostora i o biološkim ograničenim vrijednostima. O tijeku pripremnih radova utvrđeno je da je nulto stanje azbestno-cementnog otpada unutar kruga tvornice “Salonit“ d.d. i to u količini oko 8000 metara kubnih rasutog azbestnog otpada i stvrdnutog dehidriranog azbestno-cementnog mulja. Imajući u vidu regulativu Republike Hrvatske i direktive Europske unije radi zaštite okolnog stanovništva i radnika koji su radili na sanaciji njihovog osposobljavanja, te provođenju zaštite na radu izrađena je slijedeća dokumentacija i provedene su slijedeće mjere. Procjene opasnosti radnih mjesta na poslovima uklanjanja opasnog otpada koji sadrži azbest iz kruga tvornice, te deponiranja istog u “Mravinačku kavu“ koji je izradio Zavod za zaštitu na radu, zaštitu od požara i zaštitu čovjekove okoline iz Splita. Zatim, donesen je plan osposobljavanja djelatnika koji su sudjelovali u ovim poslovima i plan mjera zaštite na radu. Radnici su upućeni na ciljane specijalističke zdravstvene preglede i oni koji su dobili svjedodžbu o zdravstvenoj sposobnosti upućeni su na osposobljavanje za rad na siguran način. Dio radnika tvrtke “Salonit“ d.d. u stečaju nije dobio svjedodžbu o zdravstvenoj sposobnosti, te isti ti radnici nisu radili na ovim poslovima. Radnicima koji su radili na ovim poslovima zbrinjavanja osigurana su sredstva osobne zaštite propisana pravilnikom o upotrebi osobnih zaštitnih sredstava, zaštitna odijela, respiratori, zaštita za obuću, zaštitne naočale, jednokratne kišne kabanice i zaštitne rukavice. Angažirana vozila prošla su dodatni tehnički pregled i ista su dobila potvrdu o ispunjavanju uvjeta za prijenos opasnog otpada. Nakon utovara koševi kamiona su prekriveni zaštitnom ceradom, te su upućivani na prvi i drugi dekontaminacijski punkt za ispiranje kotača od prašine. Tijekom izvođenja radova na utovaru, transportu i odlaganju azbestnog cementnog otpada na lokaciju “Mravinačke kave“ svakodnevno se utvrđivala koncentracija azbestnih vlakana. Izmjerena vrijednost i koncentracija azbestnih vlakana u radnom okolišu stalno su bile znatno niže od dopuštene granice koja iznosi 0,2 vlakna po centimetru kubnom. U programu sanacije u dijelu koji opisuje mjerenja koje je provela tvrtka Ant proizvoljno su određene dopuštene granice koncentracija azbesta u atmosferi na otvorenom javnom prostoru kao i radnom prostoru ne uvažavajući pravilnik koji određuje dopuštene granice u radnim prostorima. S obzirom da tvrtka Ant koja se snažno eksponirala u javnosti nije htjela priznati da su pogriješili u mjerenjima i njihovoj interpretaciji, ministrica je osnovala stručnu radnu skupinu koja je imala zadaću dati meritorni sud obavljenim nalazima te predložiti način i instituciju koja će obavljati pouzdana mjerenja. Na sastanku stručne radne skupine koju čine najrelevantniji ljudi i stručnjaci za ovo područje održana je 26. svibnja 2008. godine kao i kasnijim pogledom ocjene izvješća o mjerenjima koncentracije azbesta u atmosferi tvrtke Ant stručna radna skupina zaključila je da se mjerenja na lokacijama tvornice Salonit d.d. u stečaju i Mravinačke kave ne mogu smatrati vjerodostojnim zbog ne pridržavanja propisanih standardnih metoda mjerenja azbestnih vlakana. 8. svibnja 2008. godine izvršena su dodatna mjerenja koncentracije vlakana od strane tvrtke Atesti i zaštita d.o.o. iz Kaštel novog, kako u krugu tvornice, tako i na nogometnom igralištu u Vranjicu. Ova ponovna mjerenja pokazala su da je koncentracija azbestnih čestica bila manja od 0,1 vlakna po centimetru kubnom. Na 6. sjednici Odbora za zaštitu okoliša koju je spominjala kolegica Petir održana je 26. svibnja 2006. godine odbor je između nekoliko zaključaka donio jednoglasno i sljedeći zaključak da resorno ministarstvo angažira ovlašteni laboratorij iz Republike Hrvatske ili inozemstva koji će provesti mjerenja čestica azbesta u zraku na područjima gradova Solina i Ploča, a to isto predložila je i radna skupina. Objavljivanje informacija i to netočnih godinu dana nakon obavljenog mjerenja i više od pola godine od završetka prve faze sanacija mogu se tumačiti samo željom za uznemiravanje javnosti i kojekakvim politiziranjem. Istina je da su stanovnici Vranjica i okolice koji žive u blizini tvornice Salonit tijekom čitavog mjesnog rada bili izloženi negativnom utjecaju azbestne prašine, ali je isto tako jedina istina da je ova Vlada zadužila ministarstvo da ovaj veliki problem i riješi i to se čini. Na kraju, zbog svega ovoga i zbog toga što je sanacija unutar tvornice Salonit d.d. i Mravinačke kave provedena u skladu sa svim pravilima struke, a za što postoje dokazi, klub Hrvatske demokratske zajednice neće podržati SDP-ov prijedlog odluke o osnivanju Istražnog povjerenstva za utvrđivanje činjenice sa sanacijom, dekontaminacijom azbestnog otpada iz kruga tvornice Salonit d.d. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Rajko Ostojić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Ispravaka je više, prestao sam pisati na 11. navodu i neću imati vremena. Netočna je tvrdnja uvaženog zastupnika Vrdoljaka da je u studenom 2006. tadašnja Vlada počela voditi brigu o zdravlju i dekontaminaciji. Točna je tvrdnja da su par mjeseci ranije ministar zdravstva Neven Ljubičić svojim podzakonskim aktom pravilnikom dozvolio proizvodnju azbesta u Hrvatskoj 21. stoljeću, azbesta kao što ste vi točno ustanovili daje azbest zlo, da je azbest kancerogen prvog reda. To je točna tvrdnja, ministar zdravstva hvala Bogu više nije ministar. Netočna je tvrdnja da se SDP u svom angažmanu oko toga nije borio, zaguglajte to izaći će vam cijeli niz podataka. Netočna je tvrdnja da su se koristila sredstva osobne zaštite. Netočna je tvrdnja da su vozila bila adekvatno dekontaminirana i da su adekvatno opskrbljena. Netočna je tvrdnja da su koncentracija čestica znanstveno analizirane. Ne znanstveno analizirani i cijeli niz gospodine potpredsjedniče. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Time smo iscrpili raspravu. Želi li predlagatelj zaključno reći? Da. Uvažena zastupnica Mirela Holy.
Hvala vam poštovani potpredsjedniče. Pa evo ga, meni je žao nakon ove relativno kratke rasprave s obzirom na to da su današnje rasprave o interpelacijama bile znatno duže, što vjerujem pokazuje koliko je ustvari interes politike za pitanja zaštite okoliša. Ono što mi je žao, žao mi je naravno da očigledno saborski zastupnici i zastupnice iz vladajućih stranaka neće podržati ovo istražno povjerenstvo zato što doista smatram da je to u cilju javnosti ali i u cilju politike, odnosno svih nas. Kratko bih se osvrnula na izlaganje kolegice Marijane Petir koja je u uvodno dijelu rekla da je HSS prema programu jedina zelena stranka u Republici Hrvatskoj. Ja se bojim da njihov stav oko podrške ovom zahtjevu govori o tome da ih ustvari problematika zaštite okoliša ne zanima pretjerano jer u suprotnom bi sigurno podržali ovaj naš zahtjev. Spominjala je i to da se problem Salonita nije pokrenuo od jučer, odnosno da Salonit radi već 80 godina i to uopće ništa nije sporno na kraju krajeva, ja sam u svojem uvodnom izlaganju govorila da to nije problem koji je nastao jučer, ali na taj način mi se čini da se namjerno zanemaruje ono što je ustvari cilj ovog zahtjeva, a to je da se utvrde činjenice koje su vezane uz sanaciju, odnosno ne sanaciju azbestnog otpada iz kruga tvornice Salonit. Također bih htjela reći da nije irelevantno zašto je institut građevinarstva Hrvatske dobio ovaj posao na natječaju, time više što saznanja s kojime raspolažemo govore u prilog tome da je tim programom sanacije azbest, odnosno azbestni otpad tretiran kao komunalni otpad, što je protivno zakonu, a i konvencijama pa mislim da nije samo pitanje toga da li je netko imao najnižu ponudu što se toga tiče na natječaju nego i kakva je kvaliteta te ponude, a o tome se nije reklo ni riječi ustvari na samoj tematskoj sjednici odbora. Također se postavlja pitanje koje je to kvalifikacije Cian imao za obavljanje posla sanacije s obzirom na to da su i sami priznali na tematskoj sjednici odbora da nemaju nikakve reference na u ovom poslu, a što je bilo i na kraju krajeva vidljivo u samom postupku sanacije gdje su možda namjerno, a možda i iz neznanja i uzrokovali ovakvu štetu. Također bih htjela reći da zaključci sa tematske sjednice odbora ne isključuju mogućnost osnivanja istražnog povjerenstva i stoga mi nije jasno zbog čega se HSS i HDZ ustvari protive ovome istražnom povjerenstvu, jer mislim da bi samo se razjasnila u potpunosti situacija koja definitivno na tematskoj sjednici nije razjašnjena, a o čemu su pisali na kraju krajeva i mediji nakon tematske sjednice i na taj način iskazali svoj stav. Htjela bih također reći da onaj datum koji se spominjao 13. nije prvi datum u kojem je utvrđeno, odnosno zatraženo da se ustvari organizira ovakva tematska sjednica. Naime ja sam desetak dana prije, dakle još prije nego što je u medijima izašla cijela priča oko sanacije "Salonita" zatražila da se organizira tematska sjednica koja bi bila posvećena ovome problemu i zato smatram da je bilo prilično apsurdno ustvari organizirati tematsku sjednicu jedan ili jedan od moguća dva dana kada meni koja sam tražila osnivanje te tematske sjednice nije bilo moguće prisustvovati toj sjednici, a zbog toga što sam bila službeno odsutna zbog sudjelovanja u parlamentarnom izaslanstvu i nisam to mogla naravno prolongirati. Također su mi malo neobične ove optužbe da se SDP bavi politikantstvom. SDP je oporbena stranka. Mi kao oporbena stranka smo i tu kako bismo bili ustvari korektiv vlasti i kako bismo propitivali različite situacije postupanja ili nepostupanja vlasti za koje smatramo da su sporne i nije mi jasno uopće zbog čega se poteže ovakav primjer da se govori o politikantstvu. Postoje jasne sumnje u to da ovaj proces nije bio proveden kako treba i naravno da je naša obaveza kao političke stranke da inzistiramo na razjašnjavanju ovakvih slučajeva koji imaju veliku važnost za javnost Republike Hrvatske. Na žalost moram također utvrditi na tematskoj sjednici odbora nije odgovoreno ni na jedno pitanje koje smo mi postavili u našem zahtjevu za osnivanje istražnog povjerenstva, a do samog zahtjeva našeg za osnivanje, odnosno donošenja odluke za istražno povjerenstvo je došlo upravo zbog toga što smo vidjeli da sa manipulacijom sa datumima osnivanja, odnosno organiziranja tematske sjednice se ide upravo u tom pravcu da se radi o zataškavanju, odnosno zanemarivanju cijeloga problema. Izuzetno mi je drago da je Marijana Petir ponosna na to što je odbor održao sjednicu o "Salonitu" i to nakon 10 godina kao što je i sama rekla, jer je njen ponos upravo omogućio SDP koji je i tražio i inicirao organizaciju ove sjednice i bez našeg traženja bojim se da ove sjednice nikada ne bi ni bilo. Što se tiče kolege Tomislava Vrdoljaka isto bi se osvrnula na ovo politiziranje. Mi nismo jednostavno dio vladajuće koalicije i kao takvi ne moramo jednostavno glasati i razmišljati na isti način na koji način razmišlja vlasat i mislim da je i svrha demokratskog sustava u principu da postoje stranke koje su korektiv vlasti, mislim da je ovaj slučaj najbolji primjer toga na djelu. Mislim da se i sa tim optužbama za politiziranje ustvari namjerno ignorira suština ovog problema, a to nije postojanje "Salonita" već kriminalno, netransparentno i nepropisno saniranje "Salonita" i sustavno zataškavanje propusta od strane HDZ-a, a iz današnje rasprave vidimo i njihovih partnera. Već sam rekla da "Cijan" nema nikakve reference za obavljanje ovog posla osim ove sada tragedije koju su odradili sa "Salonitom", a tu bih se također i osvrnula na to da su atesti na čije se rezultate mjerenja pozivao kolega Vrdoljak, da su oni izmjerili koncentraciju azbestnih čestica u Vranjicu znači ne u krugu tvornice nego izvan znači same tvornice, a to pokazuje sukladno znači onome što su vrijednosti dopuštene u Europskoj uniji, a to je kasnije na kraju krajeva priznalo i ministarstvo, da takvih vrijednosti azbestnih čestica uopće nije smjelo biti. Znači ukoliko se već pozivate na rezultate atesta, a namjerno zanemarujete rezultate mjerenja od tvrtke "ANT" onda morate biti iskreni i priznati da tih azbestnih čestica nije uopće smjelo biti izvan kruga tvornice "Salonit". … [[Upadica se ne čuje.]] Oprostite ako je iznad 0,0% znači da je vrijedi nulta tolerancija mislim azbestnih čestica.
Bez polemike klupe i…
Dobro. Nulta tolerancija čestica azbesta može biti izvan znači kruga tamo gdje se proizvodi azbest. Ovdje to nije bilo slučaj i mislim da je to već bio dovoljni razlog za to da ministarstvo djeluje i da alarmira javnost, odnosno da im da naputke kako se ponašati kako bi se zaštitio život i zdravlje ljudi. Također nije točno da se SDP počeo interesirati za ovaj problem relativno nedavno, jer da ste malo "proguglali" kao što je rekao kolega Rajko Ostojić, onda biste znali da SDP već godinama prati ovaj slučaj i da smo još od 2005. godine upozoravali na apsurdnost toga da se proizvodnja azbestno cementnih proizvoda u "Salonitu" nastavlja, nakon toga što je bilo apsolutno razvidno da se ti proizvodi neće moći distribuirati, trgovati njima niti prodavati bilo gdje i na taj način je na žalost nastala još veća količina azbestnog otpada koji se danas sanira novcima obveznika eko naknada. Također bih htjela reći da kamioni koji su prevozili azbest datiraju iz 1968. godine i nemojmo biti smiješni i vjerovati da su takvi kamini osposobljeni za ovako delikatan zadatak. Mislim smiješno! Apsurdno je da znači ministarstvo priznaje rezultate mjerenja jedne tvrtke koju je angažiralo, ali ne uvažava rezultate mjerenja druge tvrtke koju je angažiralo što samo znači da se radi o zataškavanju. Bojim se da bismo na ovaj način mogli ići u nedogled. Vi ste donijeli političku odluku, ne želite podržati ovaj zahtjev i mi tu na žalost ne možemo napraviti ništa, ali ja mogu zato u tom smislu reći i ponoviti da prema mojem mišljenju odbijanjem davanja podrške ovom zahtjevu znači nedvosmislenu potvrdu da je u postupku sanacije azbestnog otpada iz kruga tvornice "Salonit" doista bilo velikih propusta, zataškavanja, malverzacija i kršenja članka 69. Ustava Republike Hrvatske.
Zahvaljujem. Svaka stranka, svaki zastupnik ima svoje pravo da se prema svom opredjeljenju i mišljenju opredijeli za neko mišljenje, neki stav i na tomu drugi nema pravo prigovarati. Imamo jedan ispravak netočnog navoda, uvažena zastupnica Marijana Petir.
Gospodine potpredsjedniče na žalost bilo je više od jednog netočnog navoda, a ja ću samo neke pokušati ispraviti, a na sva pitanja koja su ovdje postavljena odgovori su u zapisniku sa tematske sjednice saborskog odbora, pa upućujem kolegicu da ga pročita. Ja sam rekla da smo mi jedina prava zelena stranka u Hrvatskoj, jer smo ne samo pokrenuli inicijative, nego i riješili mnoga pitanja vezana uz zaštitu okoliša, a tu mogu spomenuti sprečavanje gradnje odlagališta nuklearnog otpada na Moslavačkoj gori, pitanje koncepta hrvatske slobodne od GMO-a, pitanje rješavanja zagađenja i INA-e rafinerije u Sisku. Kad sam govorila o formiranju i vašem prijedlogu za Istražno povjerenstvo riječ je o tome da je vaš prijedlog, odnosno inicijativa zakašnjela i da je zbog toga nakon svih rasprava koje smo imali i zaključaka koje smo donijeli uopće podržavanje takvog Istražnog povjerenstva bespredmetno. Naposljetku želim vas demantirati, meni kolegice Holy SDP ništa nije omogućio, a da u Sisačko-moslavačkoj županiji gdje vas HSS drži na vlasti odmažete govori i činjenica da vaša županica svakodnevno ruča i večera sa drugim strankama koje su danas u oporbi, … [[Govornica se ne razumije.]] izbacuje HSS iz koalicije.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kad se za to steknu uvjeti. U ponedjeljak ćemo nastaviti sa radom u 9 i 30 točkom 9. pročišćenog dnevnog reda Konačni prijedlog Zakona o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi, drugo čitanje, P.Z.E. br. 84. U ponedjeljak se pripremite za razliku od ovih dana da bumo malo dulje delali dok ne bumo gotovi. Hvala lijepa i laku noć vam želim.
Prijedlog odluke o osnivanju Istražnog povjerenstva za utvrđivanje činjenica u vezi sa sanacijom dekontaminacijom azbestnog otpada iz kruga tvornice Salonita d.d. Vranjic u stečaju. Predlagatelj: članovi Kluba zastupnika SDP-a. Rasprava je zaključena. Člankom 6. stavkom 2. Zakona o istražnim povjerenstvima propisano je da u prijedlogu za osnivanje istražnog povjerenstva odlučuje većinom glasova svih zastupnika. Dakle, svih zastupnika. Dakle 77 je većina. Dajem na glasovanje kao prethodno pitanje: Prijedlog odluke o osnivanju istražnog povjerenstva za utvrđivanje činjenica u vezi sanacijom, dekontaminacijom azbestnog otpada iz kruga tvornice Salonit Vranjic u stečaju. Molim da se uključimo se i glasujmo. Molim vas. Dajem na glasovanje Prijedlog odluke o osnivanju istražnog povjerenstva za utvrđivanje činjenica u vezi sa sanacijom, dekontaminacijom azbestnog otpada iz kruga Tvornice Salonit d.d. Vranjic u stečaju. Molim uključimo se. Dakle glasujemo da li će se osnovati povjerenstvo ili neće se osnovati povjerenstvo? Molim? Rezultat? Ovaj prijedlog nije prihvaćen. Za je 51. Suzdržano 2. I protiv 77 zastupnika. Nije dobio potreban broj glasova.