Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo i poštovani ministre, pred nama se nalazi set zakona iz oblasti zaštite životne sredine. Poslanici DSS-a će za ovaj zakon glasati i podržati ga. Razlozi za to su mnogobrojni. Do sada, ako gledamo sa zakonske norme, logično bi bilo da je trebalo ove zakone doneti i urediti ovu oblast kako dolikuje svim uređenim evropskim zemljama ili zemljama koje su državotvorne i koje žele da vlada pravo u jednoj zemlji. Svi mi ovde znamo da je ova oblast bila uređena sa preko 100 pravnih normi koje bi mogle da budu dobre ali, u principu, nisu mogle biti sprovedene u praksi. Pozitivna strana donošenja četiri odvojena zakona iz oblasti zaštite životne sredine je u tome što se neće članovi zakona preplitati, jedan drugog isključivati i dolaziti u bilo kakve kontradiktornosti. Donošenje samo jednog zakona iz ove oblasti bilo bi vrlo teško, pre svega sa tehničke strane, napraviti jedan rogobatni zakon, a u isto vreme, bilo bi vrlo teško i u praksi da bude primenjivo. Dame i gospodo narodni poslanici, DSS i Vlada Republike Srbije svesna je jedne činjenice, čega moramo svi mi ovde biti svesni, a i cela srpska nacija i svi građani Republike Srbije, da su ovi zakoni od nacionalnog interesa. Zašto to mislim i zašto tvrdim, a iza toga i stojim, kao što stoji DSS i Vlada Republike Srbije? Ovi zakoni će napraviti pravi put kuda treba Srbija da ide, kako ekonomski, a tako i na ekonomskom planu. Zato ovi zakoni imaju nacionalni interes. To ću i objasniti, ne samo da to bude prazna fraza i da nešto proglasimo od nacionalnog interesa i kažemo, ovi će zakoni napraviti trasu našeg daljeg razvoja, ekonomskog, ekološkog i ma kakvog drugog, ili put u Evropu. Bez ovih zakona ne možemo ići u Evropu, a ni ekonomski napredovati. Kako smo zemlja u tranziciji, predloženim zakonima o zaštiti životne sredine obezbeđuje se da se u našoj zemlji ne može razvijati prljava tehnologija, a samim tim sprečićemo da budemo crna ekološka rupa u Evropi i u svetu i sačuvaćemo naše prirodne resurse. Dame i gospodo narodni poslanici, ono što je najbitnije, sačuvaćemo kako ekološku sredinu, tako i zdravlje našeg stanovništva, a pogotovo naših potomaka, a u isto vreme ekonomski ćemo napredovati. Kako bi znali kolika je važnost ovih zakona, moramo biti svi svesni, ne samo mi poslanici već i cela naša nacija, da putem spoljašnjeg uticaja, zračenja, zagađivanjem vode, vazduha, zemlje opasnim materijama može, a i dolazi vrlo često do aberacije hromozoma, do genetske mutacije kod ljudi, što je, nažalost, bila odlika dvadesetog veka, baš zbog spoljašnjeg uticaja i brze industrijalizacije, a ne vodeći računa o zaštiti životne sredine, već samo o profitu. Taj ceh se plaća povećanjem broja malignih bolesti, i svi vi to dobro znate. Zato su zemlje Evropske unije, ne za džabe, ove zakone digle na nacionalni nivo. Kao lekar moram da kažem i da upozorim kako vas narodne poslanike tako i naše građane Srbije, nestručnu javnost (jer to stručna javnost zna) da jednom mutirani gen ostaje uvek mutiran i može se prenositi sa generacije na generaciju i proizvesti bolest, nažalost, tešku bolest koja je neizlečiva. Gospodo narodni poslanici, ako sutra otklonimo neki otpadni materijal mi jesmo otpadni materijal i štetnu materiju uklonili iz prirode, ali nismo iz ljudskog organizma i prenosiće se na generacije i imaćemo bolesnu naciju. Zato, gospodo narodni poslanici, moramo ove činjenice biti svesni. Jednom narušena genetska struktura čoveka ostaje zauvek narušena i ni sa kakvim lekovima ne mogu se lečiti, ma koliko mi davali tamo para. Zato je mnogo važno i po celu naciju da ovaj zakon kada ga donesemo sprovedemo dosledno. Zakonodavac je video da je to osnovni razlog zbog čega treba donositi ovaj zakon i zato je u članu 6. predvideo podizanje savesti cele nacije i to od predškolskog, preko školskog obrazovnog sistema, na fakultetima, a u isto vreme kroz informativni sistem, kroz kulturu, kroz zdravstveni sistem. U suprotnom, da nema ovog člana, gospodo narodni poslanici, ovaj zakon ne bi imao ovakvu važnost i čak bih i ja bio protiv toga da se donosi. Ovako, ovaj član je dovoljan da postoji razlog da bismo ga izglasali svi mi. Samo ako nacija bude svesna činjenice očuvanja životne sredine ovi zakoni će imati pun efekat i tako ćemo moći da sprovedemo i član 6. U drugom poglavlju – Zaštita prirodnih vrednosti, u članovima 21 - 32. predviđeno je da se moraju čuvati prirodni resursi, kako sa njima treba postupati i preduzimati mere da ne dođe do zagađivanja i uništenja. Ovde bih posebno izdvojio zaštitu zemljišta i vode, gde moramo biti svesni da su to naši najveći resursi, kako sa ekološkog, tako i sa ekonomskog aspekta. Ukoliko imamo nezagađeno zemljište, vodu, naša je šansa za proizvodnju zdrave ekološke hrane koju možemo izvoziti. Gospodo narodni poslanici, kada smo išli u kampanju, setimo se svi do jednog, kada smo govorili o poljoprivredi, šansa nam je u proizvodnji hrane i to ekološke hrane. Evo šanse da dokažemo i da za ovaj zakon glasamo, jer ovaj zakon jedino može obezbediti zdravu proizvodnju zdrave i ekološke hrane, sve ostalo je farsa, priča i laž. Mi znamo u izborima da kažemo da nam je voda strateška sirovina u 21. veku. Znamo da to sve zemlje sveta znaju i ljubomorno čuvaju ono što imaju, a zemlja Srbija je bogata zdravom vodom i zato moramo to sačuvati. Pre svega, potičem iz Užičkog regiona gde su najveće ekološke rezerve zdrave vode i zato ovaj zakon, posebno moram da naglasim zbog Užičana, moramo sprovoditi do kraja i ne dozvolite da u Užički region uđe prljava tehnologija. Gospodo narodni poslanici, u Užičkom regionu, u Kosjeriću, prodali smo cementaru i niko nema ništa protiv stranog kapitala ali imamo protiv zagađivanja životne sredine. Ono što Nemac ima pravo na zdravu životnu sredinu, da se sprovodi zakon. Da je bilo ovog zakona ne bismo danas imali na polju pored fabrike cementa, blizu Skrapeža, imamo preko 10 hiljada petrola-koksa. Ova vlada je pokušala da zabrani proizvodnju, odnosno da se izgrade novi objekti za preradu petrol-koksa. Oni su to uradili bez ikakvog pitanja, iako je republički inspektor zabranio to građevinski. Vlada je radila, ali nije imala ovaj zakon da se to sprovede i da se kazni. Da nismo imali ovaj zakon, ne bi mogli da se žale Međunarodnom sudu u Parizu. Dame i gospodo narodni poslanici, neko će reći da ovi zakoni usporavaju srpsku ekonomiju. Ne. Ovi zakoni su tačno i precizno do kraja se uskladili između ekologije i ekonomije. Kako su se uskladili? Tako što su se u pravne norme uobličili, kako u Evropi, tako i u svetu, a da je to tako već sam vam rekao da će oni štititi naše najbitnije prirodne resurse, vodu, vazduh, zemlju i moći ćemo da proizvodimo hranu za izvoz. Suprotno, ako govorimo o industriji, oni će u svakom slučaju štititi industriju, ona koja nije prljave tehnologije. Šta bismo uradili ako uzmemo prljavu tehnologiju, zaposlimo stanovništvo i privremeno podignemo standard stanovništva. Znamo da prljava tehnologija zapošljava više, ali obrnuto bi nam se ubrzo vratilo kao bumerang, bolestan narod i taj ceh bi platili i brzo bismo te pare dali za lečenje bolesnih ljudi, a da možemo da ih izlečimo bilo bi dobro. Mi bi samo srljali nizbrdo, a ne napred. Zato jedan dinar uložen u ekologiju jeste uložen u zdravlje naroda i pet puta se više vraća, možda i deset. Zapamtite, gospodo narodni poslanici i srpski narode, da se jedan dinar uložen u preventivu, u zdravlje čoveka, vraća deset i više puta i taj uložen dinar u lečenje teških bolesti ne daje efekta, a ovaj dinar daje efekta. Zato moramo da poslušamo DSS i ovu vladu da zajednički to izglasamo. Još jednom ću vam na kraju reći da ova vlada DSS u svom energetskom bilansu ne predviđa izgradnju nuklearki, ali moramo da znamo još jedno, to je naš ministar Naumov izjavio više puta, ali moramo da se setimo šta to Kori Udovički izjavi da će energetski bilans pospešiti što će uvoziti gume i ložiti u termoelektranama. Šta to znači? To je direktno atak na zdravlje srpskog naroda. Nemate šta da učite, nego setite se i glasajte za ovaj zakon.
Reč ima narodni poslanik Branislav Stevanović, a neka se pripremi narodni poslanik Milisav Petronijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, oštećenje ozonskog omotača, alarmantna situacija u atmosferi i poremećaj klime naveli su mnoge svetske stručnjake da se ozbiljno počnu baviti ovim problemima, tako da su mnoge države u svetu već uveliko poodmakle u rešavanju ovih problema po pitanju ekologije i zaštite životne sredine. Donošenjem ova četiri zakona činimo prvi ozbiljan korak u daljem rešavanju naših problema vezano za ekologiju, tj. za zaštitu životne sredine. Sredina u kojoj ja živim, opština Lazarevac, jeste industrijski grad sa velikim koeficijentom zagađenosti i tu imamo veliki problem, posebno kada su u pitanju izduvni gasovi, zagađenost vazduha, a radi se o Velikim Crljenima i Vreocima. Gospodine ministre, primetio sam da veoma pažljivo pratite ovo, pa bih vas zamolio da pribeležite neke stvari vezane za Lazarevac. Uskoro ćete imati posetu udruženja građana, tj. Ekološkog društva iz Lazarevca. Oni već duže vreme pokušavaju da naprave kontakt sa Vladom i niko nije saslušao njihove probleme. Pored te zagađenosti naveo bih jedan primer TENT B u Obrenovcu na Ušću. Savršeno funkcionišu njihovi izduvni filteri koje postavljaju na dimnjacima, tako da je to jedan primer kako treba savesno rukovati izduvnim gasovima, a što nije praksa u mnogim fabrikama u Srbiji, što znači da je u pitanju ne samo siromašno društvo u kome se nalazimo, nego je u pitanju faktor čovek koji nesavesno i neodgovorno rukuje tim velikim kompleksima fabrika. Hteo bih da kažem nešto o ugroženosti voda, posebno pijaće vode. Znamo da se u seoskim sredinama gde se koriste površinski bunari, korišćenjem raznih herbicida, đubriva zagađuje zemljište i na taj način slivanjem vode u bunare se nanose veliki problemi, tako da ljudi u manjim sredinama piju zagađenu vodu i izlažu se velikom zdravstvenom riziku na taj način. Hteo bih da kažem vezano za "Kolubaru", potrebno je u atmosferi što više kiseonika, jer su se desile velike količine ugljendioksida i na taj način je došlo do poremećaja klime, potrebno je pošumljavanje, o čemu smo govorili u prvoj tački dnevnog reda. Navešću primer površinskih kopova "Kolubare" gde imamo oko 200 hektara zemljišta gde su prošli bageri i ostavili pustoš iza sebe, a tu su ranije bili neki privatnici koji su imali zadatak da vrše rekultivaciju tog zemljišta. Oni su parkirali svoje stare mašine i uzimali ogromne pare od elektroprivrede, tako da sada imamo preko 200 hektara nerekultivisanog zemljišta, čime bismo veliki doprinos dali u daljem pošumljavanju tog terena i te oblasti. Takođe, hteo bih da kažem vezano za pošumljavanje, govorili smo o očuvanju šuma. Veoma je zabrinjavajuće neplansko sečenje šuma i tu treba baciti poseban akcenat na očuvanje šuma i neorganizovanu seču. Kada je reč o opasnim materijama, hteo bih da kažem da je ta oblast zakonski veoma dobro regulisana, po svetskim standardima ADR, gde je zaista taj zakon dobro urađen, samo što mi imamo jedan izvestan problem što smo ipak siromašno društvo i što se tiče rukovanja i transporta tih opasnih materija ne možemo svim tim zahtevima u svim segmentima da odgovorimo, ali ono što je najbitnije, smatram da za sada to dobro funkcioniše. Jedan od najvećih problema u našoj zemlji je zračenje. Više puta je pominjano i bombardovanje Srbije 1999. godine, uz pomoć i podršku DS. Naveo bih još jedan strašan primer koji sam lično video svojim očima u Bratuncu, gradu pored Ljubovije, pored Drine. Bio sam 1994. godine na tom groblju gde mi je majka sahranjena i posle šest meseci sam otišao na to isto groblje i doživeo sam nešto strašno kada sam video preko 500 novih grobova. U tom momentu sam mislio da su prenele te izbeglice neke svoje mrtve. Međutim, to je, u stvari, za pola godine preko 500 ljudi umrlo upravo iz okoline Sarajeva, upravo zbog posledica zračenja. Kako i na koji način regulisati to? Da li će nekada neko za to odgovarati i kojim zakonom te ljude kazniti? Što se tiče monitoringa i intenzivne kontrole zračenja i uopšte zagađenja životne sredine, to je jedan od dobrih predloga u ovom zakonu i naravno da to treba podržati. Međutim, ne smatram da je adekvatno samo informisanje, da to bude jednom u dve godine, da ovaj parlament jednom u dve godine informiše javnost o količini zagađenosti sredine. Mislim da bi bilo najbolje da to bude jednom godišnje, izveštavanje, da se obaveštava javnost. Takođe, hteo bih da kažem na koji način najbolje možemo da sprovedemo sve ove mere, a to je jačanje svesti kod samih ljudi, obrazovanjem i vaspitanjem kako mlađih generacija, tako i starijih i rigorozno sprovođenje ovih zakona, koji su dosta pristojni, dobar je predlog, takođe i aktivnije učešće samih lokalnih struktura u svemu ovome. Hteo bih, na kraju, da postavim pitanje kako se može Srbija zaštititi od zračenja i od DS, takođe, to je kao jedan ekološki problem i gospodina koji ima tri mladeža i dva padeža, a nije političar.
Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević, a neka se pripremi narodni poslanik Aleksandar Radosavljević.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, odnos prema životnoj sredini pomalo liči na odnos prema zdravlju. Kao što zdravlje cenimo tek kad ga izgubimo, tako i životnu sredinu tek kad se degradira. Upravo zbog toga, preka je potreba i krajnje je vreme da se u Srbiji u oblasti zaštite životne sredine, u odnosu na postojeće stanje, a posebno u odnosu na praksu, učini neophodan korak napred. Set ovih zakona sa kojima je izašla Vlada pred Skupštinu Srbije je taj prvi ali veliki korak napred. Socijalisti će podržati predloge sva četiri zakona, naravno i rešenja predložena u njima, uopšte gledano, a o pojedinostima će biti reči kada dođe na dnevni red rasprava o amandmanima. Ipak, istaći ću samo neka pitanja koja su navedena u zakonu, bez namere da napravim možda pravi izbor. Želim da se zadržim na tri pitanja. Prvo, predlogom zakona utvrđene su obaveze korisnika prirodnog resursa, odnosno dobra, da u toku izvođenja radova i obavljanja aktivnosti, kao i po njihovom prestanku, planira i sprovodi mere kojima se sprečava ugrožavanje životne sredine. Ko degradira životnu sredinu, dužan je da izvrši rekultivaciju ili na drugi način sanira degradiranu životnu sredinu. Dakle, princip – korisnik plaća. Takođe, želim da se zadržim na još jednom, a to je odgovornost za zagađivanje životne sredine. Propisane su obaveze pravnih i fizičkih lica i odgovornost za zagađivanje. Zagađivač koji prouzrokuje zagađenje životne sredine odgovara za nastalu štetu, po načelu objektivne odgovornosti. Za zagađivanje životne sredine odgovorno je i pravno i fizičko lice koje je nezakonitim, ali i nepravilnim delovanjem omogućilo ili dopustilo zagađivanje životne sredine. Zagađivač je dužan da nadoknadi troškove za ugrožavanje i rizik po životnu sredinu i troškove uklanjanja štete životnoj sredini i prostoru. Vrlo kratko, imajući u vidu stanje životne sredine želim posebno da istaknem i način izveštavanja o ugroženosti životne sredine. Onako kako je to u članu 76. i 77. Zakona predviđeno da Vlada jedanput u dve godine podnosi Narodnoj skupštini izveštaj o stanju životne sredine, ja predlažem, imajući u vidu stanje u kome je naša životna sredina, da ne čekamo dve godine da dobijemo stanje ugroženosti životne sredine u Srbiji. Ilustrovaću to samo sa par primera, kada je u pitanju Beograd, koji je ekološki veoma ugrožen, a ilustrovaću to na primerima jednog dela Beograda, odnosno njegovih opština. Kada je u pitanju zagađivanje vazduha u opštinama Lazarevac i Obrenovac i opet, pre svega, termoenergetskog kompleksa "Nikola Tesla" u Obrenovcu i Velikim Crljenima, područje opštine Lazarevac i delimično Ub i Lajkovac poseduju značajne energetske potencijale na bazi kojih su razvijani veliki površinski kopovi za eksploataciju uglja i snažan termoenergetski sistem TE "Nikola Tesla" A, B i VelikiCrljeni.Oni su postali značajan činilac degradacije životne sredine. Svakodnevno se izlučuju velike količine gasova, pepela, prašine i otpadnih voda koje zagađuju vazduh, zemljište, podzemne i površinske vode. Sagorevanjem uglja u TE u Obrenovcu i Velikim Crljenima, stvaraju se ogromne količine pepela koji delom izlazi kroz dimnjak, dok se preostale količine odlažu na deponije. Deponije se ne tretiraju na odgovarajući način tako da se pri nepovoljnom pravcu vetra, a uvek je na tom području za nekog nepovoljan pravac vetra, celo područje zasipa velikim količinama pepela koji sadrže i teške metale. Ugrožena su čitava naselja: opština Obrenovac, Grabovac, Dren, Skela, opštine Lazarevac, Veliki Crljeni, Stepojevac, Leskovac, Sokolovo, Junkovac, Vreoci i dr. Kada se to dogodi pune su kuće pepela i šljake. Bašte, njive sve je zatrovano. Ilustrovaću to jednim primerom. Pri sagorevanju, samo u Termoelektrani A i B, a mislim da ministar bolje zna te podatke od mene, ali pri sagorevanju 90.000 tona uglja dnevno, kroz dimnjak izađe 219 tona raznih čestica, a 17.000 tona pepela i šljake odlaže se na deponije koje su, uzgred rečeno, ogromne - 400 i 600 hektara, a ne manje kasetne itd. Drugi primer "Vreoci", sa problemom jalovišta, nastao je posle prerade uglja koji se pali pa se ne zna šta je gore – da li jalovište ili gasovi kada se to zapali. Zatim, fekalne vode, ugljena prašina, otpadne vode, a to područje je inače proglašeno crnom tačkom ekologije u Srbiji. Nije to sve i nije samo to. Primer iz nadležnosti opština, opet u tom području, opet u Obrenovcu, skoro u gradu smetlište, ozbiljna deponija smeća na koju se godišnje deponuje 39.000 do 40.000 kubika otpada i smeća koje je postalo, umesto nekada poznatog svratišta ptica selica, leglo glodara i ekološka bomba, ne samo za Obrenovac već i Beograd. Kažu da je opština dobila 10 miliona za to, potrošila 32 miliona, a nije uradila ništa. Trebalo bi to proveriti. Inače, ne verujem ni da sadašnji sastav skupštine opštine, odnosno vlast ko vrši u Obrenovcu da će moći nešto da uradi, jer je konstituisana po principu kriznih štabova iz 2000. godine. Ako se svemu tome dodaju nedostaci prigradske vode u opštinama, a njih je sedam, da ne govorim o kanalizaciji. Nje nema ni u centru Beograda, pa je ovo Dedinje koje je tako poznato,na kome ne živi samo Karić sa svojom imperijom, već i ljudi starosedeoci, nema kanalizaciju. Ni centar Beograda na petsto metara od centra Zeleno brdo nema kanalizaciju. Ako imamo još u vidu da je Sava postala prirodna kanalizacija u koju se još od "Zorke" Šabac izbacuje kiselina, otpadi razni, termoelektrana "Prva iskra" Barič, sve po sistemu, odneće to negde nekome drugom reka Sava. Kada sve to ima u vidu, a nabrojao sam samo neke primere, može se videti stepen ugroženosti životne sredine i zdravlja i prava ljudi na tim područjima na zdravu životnu sredinu i zdrav život. Radi se o ogromnom delu Beograda. Nije Beograd samo centar i nije Beograd samo centralna ulica koja se po pet puta popravlja, ni podzemne garaže, ni nepotrebne petlje, Beograd je i ovo što je ugroženo. Nisam navodio slične primere za opštine Surčin, Zemun, Palilula, Čukarica, Grocka, pa nisam naveo ni za prevoz opasnih materija i nekako se uvek dogodi u centru Beograda da one naprave incident itd. Ti ljudi na tim područjima, kao i svim drugim, sa pravom zahtevaju od države da ih zaštiti predviđenim načelima, posebnozagađivač plaća, a država da omogući sprovođenje ovog zakona do kraja. Smatram da je donošenje ovog seta zakona prvi, ali važan korak. Očekujem i tražim nove korake, brze i odlučne, da se zakon striktno sprovede, da se predviđeni period usklađivanja sa ovim zakonom ne potroši pa da se u tom periodu ne preduzimaju nikakve mere. Hvala lepo.
Replika, po Poslovniku? (Ivan Živadinović, sa mesta: Kao ovlašćeni predstavnik.) Po Poslovniku? Izvolite.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, prethodni govornici su napravili istu grešku, pretpostavljam da još uvek nisu dobili izveštaj Vlade Republike Srbije. Spominjali su član 67. gde je u prvobitnom delu predviđeno da Vlada jedanput u dve godine podnosi izveštaj Narodnoj skupštini o stanju životne sredine u Republici. Po izveštaju koji smo dobili od Vlade Republike Srbije 2. decembra, usvojen je amandman, tako da će Vlada jednom godišnje podnositi izveštaj Narodnoj skupštini o stanju životne sredine. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Radosavljević, a neka se pripremi narodni poslanik Snežana Pantić-Aksentijević.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, pred nama je set zakona iz oblasti zaštite životne sredine čiji je predlagač Vlada Republike Srbije koji je ovaj predlog usvojila oktobra meseca ove godine i njega čine četiri zakona. Prva tri su proistekla kao predlog pravilnika od strane prethodne Vlade, znači, kao podzakonski akti, to je Predlog zakona o zaštiti životne sredine, oni su bili pripremljeni, još jedanput da podsetim, od strane prethodne Vlade Republike Srbije, odnosno Ministarstva za zaštitu prirodnih bogatstava i životne sredine i urađen je u okviru projekta rada i zakonodavstva u oblastizaštite životne sredine. Taj projekat je počeo 2002. godine, a prema informacijama sa kojima ja raspolažem, trajaće do 2005. godine i koji je usaglašen sa Evropskom unijom. Predlog zakona je u značajnoj meri prepisan tekst predloga zakona koji je prethodna Vlada utvrdila, kažem, 2002. godine i koji je u potpunosti usaglašen sa propisima EU, bio je pripremljen u javnoj raspravi, dobio je saglasnost i pozitivnu ocenu Evropske komisije i Svetske banke. Taj predlog zakona prethodne Vlade predstavljao je veliki pomak i realno približavanje propisima EU, međutim, predlog koji je sada pred nama sadrži značajne manjkavosti zbog kojih je DS uložila veliki broj amandmana. Pre svega, zašto smatramo da je on udaljavanje od nekih evropskih standarda? Dakle, u delu koji se tiče izbacivanja poglavlja uslova održivog korišćenja prirodnih resursa za koje donosi EU i priprema strategiju. Ovaj predlog se ograničio na manji korak zaštite. Taj predlog nije u potpunosti i na unapređenje životne sredine. Imajući u vidu da je Sektor zaštite životne sredine najvažnije poglavlje našeg približavanja EU, mi smo konkretnim amandmanima želeli, pre svega, da učinimo napor da ovaj predlog zakona približimo propisima EU, da ukažemo na nerealnost rokova koji postoje, pre svega, u delu koji se tiče prilagođavanja za našu industriju i u nekim članovima, da preciznije definišemo ili formulišemo pojedine odredbe značenja, terminologiju i sl. Pojedinim amandmanima smo naglasili da termin – zaštita životne sredine, odgovara nivou upravljanja životnom sredinom i ne uzima u obzir ni sanaciju i unapređenje životne sredine, kao ni sistem zaštite životne sredine u okviru koncepta održivog razvoja. Termin – zaštita, svakako je prevaziđen termin i opredeljuje se za jedan koncept upravljanja životnom sredinom i on je za nama. Takođe, u jednom setu amandmana predlažemo uslove održivog korišćenja prirodnih resursa i time bi se regulisali uslovi na koje se naslanjaju i drugi zakoni. Regulisanje uslova održivog korišćenja resursa je jedan važan segment odvajanja dela od onoga ko koristi resurse, ko ih eksploatiše, da sam određuje način kako će činiti. Ovim amandmanima smo pre svega želeli da ukažemo da je neopravdano izbacivanje ovih odredbi i da je oblast potrebno urediti na način da se ovom zakonu daje okvir za utvrđivanje uslova održivog korišćenja prirodnih resursa, da bi ostavili za neke generacije koje dolaze posle nas. Veoma je značajna činjenica da je građanima Srbije sada pitanje ekologije svakako jedno od najprioritetnijih pitanja, ali takođe treba napomenuti da ekološka praksa naših građana nije baš sjajna. Svuda oko nas, gotovo na svakom koraku, nalaze se brojne male deponije koje nam niko nije doneo i koje su naš proizvod, naše delo. Ne možemo sa jedne strane imati visoku ekološku svest, a sa druge strane nisko ponašanje i to je nešto na čemu moramo zajednički raditi. Prvi i osnovni uslov da se nešto u praksi promeni jeste set zakona o kojima danas raspravljamo. Neprihvatanjem amandmana koje je DS podnela zakon će ostati nedorečen. Ovo moramo gledati kroz prizmu da je našoj državi u procesu približavanja EU potrebno samo u oblasti zaštite životne sredine doneti oko 500 propisa. Zato deluje nelogično da je ovaj posao koji može biti obavljen sada, ostavljen da to uradi neka naredna Vlada, neka naredna Skupština, jer je činjenica da ovaj zakon mora da ide na doradu, odnosno na dopunu, pogotovo u delu, ja kažem da je to neshvatljivo, ako imamo na umu činjenicu da je Srbija sa zakonima iz oblasti zaštite životne sredine na nivou, podvlačim – na nivou, sedamdesetih godina prošlog veka. Znači mi moramo strahovito brzo da radimo, strahovito puno da radimo i mislim da vremena za ovakve eksperimente kakve nam je predložila Vlada i resorno ministarstvo nemamo. Demokratska stranka svojim amandmanima želi da utvrdi jasan pristup države prema prirodnim bogatstvima, da konačno država ustanovi prirodna bogatstva i životnu sredinu kao kapital, kao jednu ekonomsku kategoriju. Demokratska stranka pre svega želi da Srbija ima jasan pravac i u ovoj oblasti. Jako smo obradovani činjenicom, podvlačim još jednom činjenicu, da ovaj zakon pravi jedan veliki iskorak napred, a toliko smo razočarani tvrdoglavim ponašanjem Ministarstva i Vlade da se ne prihvati jedini mogući pravac kojim Srbija treba da ide u ovoj oblasti, u oblasti sistema zaštite životne sredine. Demokratska stranka će se o setu ovih zakona izjašnjavati tako što će pratiti kako će Ministarstvo odlučivati o našim amandmanima i na osnovu toga ćemo svoj konačni stav oko glasanja ili neglasanja za ovaj zakon i doneti.
Reč ima narodni poslanik Snežana Pantić-Aksentijević, a neka se pripremi narodni poslanik Vitomir Plužarević.
Poštovani gospodine predsedniče, uvaženi gospodine ministre, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, danas razmatramo set sistemskih zakona vezanih za ekologiju. Poslanici G17 plus glasaće za ove zakone. Posebno nas raduje da u našoj sredini raste svest o nužnosti zaštite životne sredine. Govoriću o Predlogu zakona o proceni uticaja na životnu sredinu. Pravni osnov za donošenje ovog zakona sadržan je u članu 72. Ustava Republike Srbije. Zakon uređuje i obezbeđuje sistematsku zaštitu i unapređivanje životne sredine. Razlozi i ciljevi ovog zakona su jasni. Pre svega normativna uređenost sistema životne sredine, usklađivanje razvoja sa uslovima i mogućnostima životne sredine, procena uticaja na životnu sredinu koja se ogleda u identifikaciji, u proceni i objavljivanju uticaja nekog projekta ili eventualno neke aktivnosti na životnu sredinu. Ovim zakonom se određuju i načini i mere, mere prevencije, minimizacije, ublažavanja i remedijacije mogućih posledica, odnosno štetnih uticaja na životnu sredinu i zdravlje ljudi. Drugi razlog donošenja ovog zakona je usaglašavanje sa međunarodnim zakonodavstvom i institucionalna organizovanost koja će se postići ovim zakonom. Pre svega treba otkloniti nasleđena zagađenja, preventivno delovati i kontrolisati nova zagađenja. Problem koji imamo sada je nekontrolisani privredni i ekonomski razvoj i uvođenje novih tehnologija je nužno. Svakako to podrazumeva izbacivanje prljavih tehnologija koje su do sada bile prisutne. Kontrola nad aktivnostima planiranim u prostoru ili kontrole same izgradnje. To je jako bitno jer, priznaćete, ako izgradimo neki objekat u kome će se odvijati neka tehnologija koja ugrožava životnu sredinu biće problema i u našoj zemlji, a biće problema i u okruženju ukoliko se nalazi blizu naše granice. Evropska unija teži ujednačavanju kriterijuma sa zahtevima u pogledu očuvanja i podizanja kvaliteta života. Najbolja politika zaštite životne sredine je sprečavanje stvaranja zagađivanja ili posledica po životnu sredinu na samom izvoru, odnosno pre izgradnje objekata ili preduzimanja aktivnosti u životnoj sredini. Direktivama se svakako obezbeđuje usaglašavanje nacionalnog pristupa radi postizanja zajedničkog i istovetnog cilja, a to je zadovoljavajući nivo proizvodnih aktivnosti i željenog nivoa zaštite životne sredine. Ne sumnjam da je prethodna vlada imala spremljen tekst ovog zakona, samo je šteta da se tim dobrim stvarima nije bavila već se bavila nekim drugim stvarima. O njima smo mnogo puta govorili i nema razloga da sada skrenemo temu i da o tome raspravljamo. Svakako, mi ćemo ovaj zakon podržati i glasaćemo za njega, jer G17 plus želi i cilj je G17 plus je da Srbija u što kraćem roku ispuni norme koje je pred nas postavila Evropska unija, ne samo zarad što bržeg priključivanja porodici evropskih zemalja, već zarad našeg života i života našeg potomstva. G17 plus vidi Srbiju kao modernu državu u kojoj je značajan prostor posvećen ekologiji i iz tog razloga još jednom ću reći da ćemo glasati za ovaj set zakona, podržaćemo ih i nadam se da će među nama biti većina, mnogo onih koji će ovaj zakon podržati, a bilo bi dobro da se svi izjasnimo o tome konsenzusom, jer ovi zakoni važni su za naš budući život.
Reč ima narodni poslanik Vitomir Plužarević, a neka se pripremi narodni poslanik Milica Vojić-Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, očekivao sam da će pre ovih zakona biti donet zakon o nadoknadi štete koje nam je nanelo NATO bombardovanje 1999. godine i da će šteta biti osnov za sve uslove koje nam Evropa danas, sutra i ko zna kada bude uslovljavala svojim zakonima. To vreme i te štete naš narod ne treba da zaboravi. Tako bismo tim zakonima nivelisali neko stanje životne sredine i počeli sa uklapanjem našeg životnog prostora i životne sredine u nazovimo tu Evropsku uniju. Navešću samo jedan od primera kolika je šteta načinjena u Nacionalnom parku "Fruška Gora" koja je oivičena i omeđena sa površinom od 25 hiljada hektara. Samo na 11 hektara šuma i šumskog zemljišta načinjena je šteta u vrednosti od 264 miliona dolara. Ta šteta je trenutna šteta. Posledice tek treba da slede, a to će meriti, uočavati i rešavati ovaj zakon koji je danas na dnevnom redu. Odnos nas svih u zemlji bi trebalo da bude na višem nivou od današnjeg, ali kako da to izvedemo kad znamo da nam je standard ispod tih kriterijuma koji održavaju ovaj set zakona i kad znamo da se borimo za golu egzistenciju ne mareći baš mnogo za ovu i njoj sličnu ekologiju. Ovaj zakon treba da obezbedi sigurniju i stabilniju liniju funkcionisanja nacionalnih parkova u našoj zemlji. Svi ti naši parkovi nacionalni moraju biti tako tretirani i finansijski podržani od strane budžeta, odnosno korisnika tih prirodnih resursa iz tih sredina. Tada tek možemo da participiramo i da komentarišemo sličnosti i razlike naših parkova sa nekim svetskim parkovima. Razlika je na našoj strani jer ipak naši prostori nisu tako zagađeni industrijskim otpadom kao te svetske zemlje koje sebe nazivaju industrijskim zemljama. Predlog zakona o proceni uticaja na životnu sredinu je obradio ovu materiju u 47 članova i predložio da se ova oblast reši i rešava. Svi ti koji utiču na zagađivanje životne sredine će morati da se podvedu pod ovaj zakon. Ovaj zakon je mogao da se uradi u skladu sa boljim odnosom zagađivača i Zakona o zaštiti životne sredine. Nasleđe zagađenih sredina je rizično područje isto kao i bombardovanje u NATO varijanti tako da i to treba nivelisati i evidentirati. Izvorišta zagađivanja su mesta gde treba posvetiti najveću finansijsku i zakonsku regulativu. Koji su to odnosi o tome sada ne bih, zato što nisam u mogućnosti ni da utičem na te procente. Ovo treba sve staviti u akciju u samom startu, odnosno pri samom planiranju. Taj pravni osnov vezan za ovaj zakon sadržan je u 72. članu Ustava Republike Srbije i on omogućuje da mi o njemu danas raspravljamo. Sredstva za ovaj zakon od 594 miliona su potrebna da bi se on realizovao, ali realno ova sredstva moraju biti još veća.Ljudi koji se bave strukom – zaštitom čovekove sredine i šumarstvom da svojim radnjama, strukom i naukom omoguće veću šumovitost naših regiona u Srbiji. Navešću jedan primer – šumovitost u Vojvodini je sada 6%, a planovi su da ta šumovitost bude 20% i više. Taj program treba sprovesti, ali to ćemo moći tek kad zaposlimo, odnosno uposlimo naše kapacitete u privredi. Ta čuvena Evropa traži da šumovitost bude 42% i da tada taj odnos šuma i ostalog zemljišta čini pravu sliku tog ekološkog stanja. Sledeći, Zakon o strateškoj proceni uticaja na životnu sredinu. Uticaj ovog zakona se sprovodi pomoću određenih kriterijuma koji prate vazduh, vodu, zemljišta, klimu, biljni i životinjski svet i na kraju druge stvorene vrednosti. Cilj ovog zakona je da se usaglase propisi Republike Srbije sa propisima Evropske unije. Ponovo naglašavam da ta Evropa treba da nas obešteti u cilju postavljanja nulte tačke pa tek onda da mi prihvatimo te njihove sugestije, a one su bile već na dnevnom redu u prethodnim komentarima kod one bivše vlade. Zamislite vi gospodo da smo mi njima naneli takve ili slične štete, šta bi mi od njih mogli da tražimo u smislu zakonskih regulativa? Ništa. U Nacionalnom parku "Fruška Gora" je rasprostranjena takva flora i fauna koja ovim zakonima mora biti tretirana tako da sve funkcije moraju biti ispunjene i da sredstva za funkcionisanje tog prostora moraju biti obezbeđena, a ne da se ne zna da li ta sredstva treba da obezbedi nekakvi omnibus ili republički budžet. Svi žele svoj užitak i svi žele ekološku sliku, ali država usadi usred tog parka Beočinsku fabriku cementa koja svoju sirovinsku bazu crpi iz nedara Fruške Gore. Toga nema nigde na svetu, tako da i pored svih obećanja i ulaganja sada čuvenog "Lafarža" da smanji zagađivanje prostora i naseljenog mesta Beočin nije ispunio svoja obećanja. Kako da koristimo resurse sa Fruške Gore? Mislim na lekovito bilje. Mi smo planirali u Nacionalnom parku i šire da se bavimo i proizvodnjom zdrave hrane i tome slično, ali nismo u mogućnosti. Mislim da je zakonom o omnibusu za Vojvodinu i ovaj uticaj inspekcija sveden na princip kreni-stani, tako da ovi zakoni moraju biti vraćeni u republičku nadležnost i tada tek može da se kontroliše i utiče, odnosno sprovodljivost će biti realna. Kako rešiti buduće odnose sa koncesionarima koji uglavnom imaju arendaški odnos, a to je da sa što manje sredstava uloženim u ekologiju steknu veća novčana sredstva kroz svoje proizvode? Lokalni inspektori i sredina u kojoj deluju moći će ovaj set zakona da prate onom čuvenom krilaticom – koliko para toliko i muzike. Stanje naših vodotokova i reka, da li su zagađeni ili nisu. Da li je tu uspostavljen zakonski regulator? Mislim da nije. Stanje deponija to je posebna priča i mi nismo ni na pola puta rešavanja tog problema kod nas. To je čudna slika i priča, a ona se viđa u lokalnim samoupravama i rešava po sistemu "uz put", onako iz kola ili iz traktora najbrže i najlakše. Da li će ovi zakoni biti sprovodljivi to je sada otvoreno pitanje i smatram da će to teško biti ostvarljivo. Sve do onog momenta dok se ne uspostave sinhroni između ekonomije i ekologije, kad to uspostavimo tada se može očekivati pozitivan komentar. Pitanje eko-znaka treba da se uredi tako da taj eko-znak daje sigurnost i ozbiljnu analizu onih koji daju saglasnost na taj znak, da nam se ne bi desilo da taj znak dobije sistem burazerskog usluživanja. Pošto sam počeo sa Fruškom gorom završiću ovaj komentar sa njom jer smatram da u nedrima ona bazira 16 manastira koji su ekološke ćelije i te ekološke ćelije su nam ostavili preci u amanet da ih čuvamo, pazimo, štitimo i obnavljamo. Oni se nalaze u šumskim kompleksima omeđenim potocima, izvorištima pitke vode i čistim vazduhom, a mir koji je tako potreban svima, i mirom, koji je neophodan da bi se ovaj set zakona sproveo.
Reč ima narodni poslanik Milica Vojić-Marković, a neka se pripremi narodni poslanik Dobrica Janković.
Poštovani gospodine predsedniče, poštovani ministre, uvažene kolege poslanici, pitanjima zaštite i očuvanja prirode i životne sredine razvijene zemlje zapada bave se zadnjih nekoliko decenija, a poslednjih nekoliko godina ova pitanja su kod njih potpuno pitanja prioriteta. Kao rezultat aktivnosti pokrenutih u cilju racionalizacije odnosa prema prirodnim resursima, nastala je čuvena deklaracija UN o životnoj sredini i razvoju, s posebnim osvrtom na program za 21. vek, a akcenat u ovom programu su neke globalne teme, kao što je sušenje šuma, problem sa ozonskim omotačem, za koji je jedan od naših uvaženih kolega poslanika rekao da je pitanje da li je narušen. Ja bih volela da je tako, ali činjenice govore drugačije. Takođe, klimatskim promenama, ali i usaglašenim promenama i aktivnostima na njihovom očuvanju i zaštiti. U Evropi se uveliko integrišu ekonomski i ekološki ciljevi. Na žalost, kod nas je situacija prilično različita. Kod nas postoji preko stotinu propisa koji parcijalno pokrivaju različite oblasti kao što su: voda, vazduh, rude, biljke, životinje, šume, nacionalni parkovi. Godine 1991. donet je i Zakon o zaštiti životne sredine kojim se štiti isto tako parcijalno po oblastima svaki od ovih pomenutih delova. Međutim, ovako ogroman broj propisa podeljen po sektorima naravno da predstavlja problem da se u praksi primeni. Vrlo je teško koordinirati čitav tako raširen sistem i onda imamo problem i taj problem dovodi do toga da mi nemamo uređen sistem zaštite. Takav uređen sistem zaštite mi smo očekivali od prethodne vlade koja je sa prilično pompe formirala Ministarstvo za zaštitu životne sredine i očekivali smo da donesu nekoliko zakona, jer ova oblast kod nas nije pokrivena pravno. Međutim, onom što je iza toga ostalo jeste ovako komentarisanje poslanika, danas opozicije, koji ne prihvataju da se nešto pomera u pozitivnom smeru, a da oni u tome ne učestvuju. Pred nama je danas, osim ovih komentara današnjih, ostalo i jako mnogo skandala vezanih za zagađenje Ibra, Pančevo, pomor ptica, da ne navodim ono šetanje opasnih materija po frekventnim putevima Srbije itd. Zbog toga ovde imamo jedan osnovni Zakon o zaštiti životne sredine i ova tri zakona: Zakon o proceni uticaja, Zakon o strateškoj proceni uticaja i Zakon o integrisanom sprečavanju i kontroli zagađivanja životne sredine. Danas za našu zemlju oni imaju poseban značaj. Ovim zakonom se ova oblast koja je do sada kod nas uvek tretirana kao manje važna, a komentarisalo se samo – bogata društva imaju šanse da se bave ekologijom. Naš alibi je da se ekologijom ne bavimo uopšte. Jeste da smo siromašno društvo. Danas se ovim zakonima ova oblast stalno i kontinuirano prati, pokriva se pravno zakonima i obezbeđuje se stalna koordinacija svih subjekta i njihovih interesa na svim nivoima i na celom prostoru Srbije. Načela na kojima se zasniva ovaj zakon nalaze se u članu 72. tačka 5. Ustava Republike Srbije, a načela na kojima se zasniva su savremena i u skladu su sa evropskim propisima. Koja su to načela?Moram da ih pomenem zbog toga što smatram da su izuzetno značajna. Prvo, zaštita prava. Zapravo, svako je dužan da kada preduzima bilo kakve aktivnosti koje su u vezi sa narušavanjem životne sredine prati propise i ponaša se u skladu sa zakonima i propisima. Sledeće je načelo integrisano sprečavanje i kontrola zagađivanja i zaštite životne sredine. Zatim, održivo upravljanje prirodnim resursima i zaštita životne sredine, posebno naglašavajući ekonomske instrumente i odgovornosti, zatim javnost podataka o stanju životne sredine. To je nešto čime se mi baš nismo mnogo i preterano susretali.Uglavnom se o pitanjima stanja životne sredine kod nas ćuti ili se pojavljuju novinski natpisi koji su na nivou skandala. Recimo, nešto posle bombardovanja NATO, kod nas je bilo vrlo aktuelno da se sazna koje su to crne tačke, jer se o tome jako mnogo govorilo, ali se i dan danas ne zna pouzdano, javnost ne zna pouzdano, na čemu smo tada stali. Još jedna vrlo važna stvar jeste odgovornost zagađivača životne sredine i s tim u vezi sledeće načelo da zagađivač snosi troškove mera sprečavanja zagađenja i naknade štete u slučaju zagađenja životne sredine. Tu moram da stanem zato što smatram da je ovo jedno od vrlo važnih i značajnih načela, posebno u zemljama u tranziciji, jer se na ovaj način mogu obezbediti, to je zapravo osnovni instrument za obezbeđivanja finansijskih sredstava za zaštitu životne sredine. Njegov je cilj ovo prikupljanje sredstava od aktivnosti koje nanose štetu životnoj sredini kroz uvođenje naknada i taksi i njihovo namenjivanje zaštiti životne sredine u obliku subvencija. To predstavlja praktičnu primenu principa – zagađivač plaća. To je finansijska pomoć zagađivačima ili korisnicima prirodnih resursa kroz direktna plaćanja, bespovratna sredstva ili pomoć, kao i kredite za plaćanje poreza, poreske olakšice itd. Smisao subvencija je podsticanje preduzeća zagađivača da se opredele za prihvatanje nametnutih ograničenja iz čisto ekonomskih razloga, odnosno podstiču zagađivača da promeni ponašanje i uvede čistiju tehnologiju ili da koristi obnovljive resurse. Pozitivan primer je Slovačka, koja je 2001. godine uvela naknade za pet ambalažu, za baterije, akumulatore, ulje, papir, staklo, rashodovana vozila. Ta sredstva se namenski skupljaju i daju u fond za recikliranje. Kada sam ovo pomenula, moram da pomenem još jednu stranu ovog zakona koji je predvideo osnivanje fonda za zaštitu životne sredine i ovaj fond omogućava namensko korišćenje svih izvora prihoda fonda za finansiranje održivog korišćenja prirodnih resursa, zaštite vazduha, vode, zemljišta, šume, sa odlaganjem otpada i podsticanje čistije proizvodnje, podsticanje korišćenja obnovljenih izvora energije i povećanu energetsku efikasnost, podsticanje održivog razvoja ruralnog područja, sufinansiranje preventivnih interventnih mera i drugo. Ovaj rad fonda je javan i to je još jedna od dobrih stvari koje možemo da pohvalimo. Uprkos komentarima koje mogu da čujem slušajući moje prethodne kolege, moram da kažem da je set ovih zakona potpuno uvažavao našu stvarnost. Nismo se našli ovde kao Alisa u zemlji čuda, nego smo se našli u našoj stvarnosti, uvažavajući ono u čemu mi jesmo, našu specifičnost i različitost. Uvažavajući to u kakvom smo stepenu tehnološkog razvoja zemlje, kakav je stepen demokratije u zemlji, ali uvažavajući međunarodne standarde i zakone i uvažavajući međunarodnu praksu, a pre svega zemalja centralne i istočne Evrope. Ovim setom zakona ostvaruje se održivo upravljanje prirodnim vrednostima i zaštita unapređenja životne sredine i obezbeđuje se zdrava životna sredina, a moramo da komentarišemo da je to ustavno pravo svakog građanina naše zemlje. Ovaj set zakona teži da obezbedi integrisanu zaštitu životne sredine kao deo razvojnih procesa i utvrđivanjem strategije održivog razvoja i korišćenja prirodnih resursa, planiranje, upravljanje i decentralizaciju sprovedenih mera. Usaglašava politiku zaštite životne sredine i ekonomsku politiku. Daje jedinstvene instrumente zaštite sredine na celoj teritoriji Srbije, jedinstvene instrumente za sprovođenje planova i programa. Čini mi se jako važnim da kažem, sve subjekte privređivanja on podjednako tretira i obavezuje ih da u troškove proizvodnje i rada ugrade i troškove zaštite životne sredine. Integrisana zaštita prirodnih vrednosti ostvaruje se sprovođenjem mera za očuvanje njihovog kvaliteta, količina i rezervi, kao i prirodnih procesa, odnosno njihove međuzavisnosti i prirodne ravnoteže u celini. Zaštita se odnosi na zaštitu tla, poljoprivrednog i zemljišnog, pod šumama, vode, vazduha, zaštite šumskih ekosistema, očuvanje i zaštita biodiverziteta i bioloških resursa, recimo, autohtonih biljnih i životinjskih vrsta. Moram da pomenem ovde one skandale koji su se u nekoliko ponavljali u vezi sa pomorom i švercom ptica. Upravljanjem opasnim materijama, upravljanje otpadom, izvorima buke i zaštiti od zračenja. Set ovih zakona nudi standarde kvaliteta životne sredine u Srbije, odnosno granične vrednosti misije zagađujućih materija i energije u vodi, vazduhu, zemljištu i propisuje mere koje Vlada može da naloži u cilju prekida aktivnosti onih koji zagađuju, a ne samo prekida aktivnosti, nego do potpunog prekida rada zagađivača. Takođe, zagađivač može dobiti rok do kada mora svoju proizvodnju i proizvodnu tehnologiju da prilagodi evropskim standardima. Najvažnije od svega, Ministarstvo je dužno da javnost obavesti o merama koje je preduzelo protiv zagađivača, jer to je ono što ovoj zemlji mnogo nedostaje i to je ono što sve nas dovodi da postanemo pasionirani čitači novinskih napisa koji ne moraju uvek da budu u skladu sa onim što se zapravo dogodilo. Zakon propisuje i sistem upravljanja i kontrolu zaštite životne sredine u koji mogu da se uključuju pravna i fizička lica, ukoliko poseduju sertifikat kojim pokazuju da ispunjavaju uslove za uključivanje. Ovaj zakon predviđa da se zabrani uvoz i proizvodnja materija koje oštećuju ozonski omotač, kao i uvoz opasnog otpada. Moram da komentarišem da je proteklih godina mnogo puta bilo priča o tome da je uvezen otpad i da je negde ostavljen po nekim pustarama ili po zabitim mestima. Zakon predviđa nacionalni program zaštite životne sredine koji za period od najmanje 10 godina donosi Skupština i koji obezbeđuje planiranje i upravljanje životnom sredinom. Ovaj program se sprovodi realizacijom akcionih i sanacionih planova koje donosi Vlada za period od pet godina. Utvrđuje se 16 akcionih planova, dok za sanacioni planove ne možemo reći broj jer će zavisiti od toga na kojim prostorima je ugrožena životna sredina ili postoji krajnji rizik od oštećenja. Jedanput godišnje Vlada će Narodnoj skupštini podnositi izveštaj o stanju životne sredine i taj izveštaj se stavlja na uvid javnosti. Jedan deo planiranja i sprovođenja planova Vlada poverava autonomnoj pokrajini, odnosno lokalnoj zajednici, što smatram jednim izuzetnim pomakom, jer nas najviše boli tamo gde živimo. Manje znamo šta se dešava u nekim drugim sredinama, ali u svojoj sredini je dobro da imamo pravo da planiramo i da sprovodimo aktivnosti u vezi sa zaštitom životne sredine. Takođe, lokalne zajednice i pokrajina će imati odgovornost da podnose izveštaj i da ga daju javnosti na uvid. Ovi zakoni predviđaju i mere prevencije, a što smatram izuzetno značajnim, kao i ove mere koje sam malopre pomenula osnivanjem fonda za zaštitu životne sredine, gde će se finansijskim sredstvima podsticati zaštita i unapređenje životne sredine. Mislim da je ovo izuzetno dobar set zakona, savremen, precizan, u skladu je sa međunarodnim propisima, daje dobre mehanizme upravljanja kontrole i sankcionisanja, ima dobar sistem koordinacije i garant je da smo napravili veliki iskorak u očuvanje zdrave životne sredine. Pozivam vas da glasate za ovaj zakon. Poslanička grupa DSS će svakako za njega glasati. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dobrica Janković, a neka se pripremi narodni poslanik Žarko Obradović. Dobrica Janković nije tu. Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, a neka se pripremi narodni poslanik Zoran Mašić. Dobrica Janković trenutno nije tu ili nije došao? U redu, hvala, samo da znam zbog redosleda. Izvolite.
Gospodine predsedniče, kolege narodni poslanici, gospodine ministre, drago mi je što će Narodna skupština Republike Srbije usvojiti ovaj set zakona iz oblasti zaštite životne sredine i ova tri prateća zakona, jer poslanici SPS smatraju da se usvajanjem ovih zakona stvara dobra osnova da se poboljša ekološka situacija u Srbiji. Kažem da se poboljša ekonomska situacija u Srbiji, jer ona nije sjajna iz razloga što su ekonomske mogućnosti Srbije takve da teško dozvoljavaju ozbiljnije investiranje u rešavanju onih problema koji zagađuju životnu sredinu, a po pojedinim sredinama, o tome ću nešto kasnije reći, pokazalo se da ne postoji ni dobra volja, čak ni postojeća sredstva koja se izdvajaju za zaštitu životne sredine i da se koristi na propisan i zakonom utvrđen način. Mi u Beogradu teško da ćemo imati bolju ekološku situaciju zahvaljujući politici koju vodi gradska vlada, odnosno skupština. To može biti samo rezultat dobrih vetrova i pojačane košave. Kako bi se ekološka situacija u Beogradu poboljšala na bilo koji način osnovni preduslov za to je bio da se u generalnom urbanističkom planu izvrše promene koje bi obezbeđivale uređenje ekoloških pitanja na nivou grada Beograda. Prethodna i aktuelna gradska vlast prilikom promene generalnog urbanističkog plana 2001. godine po tom pitanju ništa nije uradila. Naprotiv, ona je prednost dala izgradnji ugostiteljsko-poslovnih objekata i izgradnji megamarketa i time suštinski u centar grada i u uže gradsko jezgro dovela nove zagađivače vazduha i loš kvalitet vazduha učinila još gorim. Beograd ima mnogo problema u oblasti ekologije i u perspektivi teško da se vidi da će ijedan od njih biti ozbiljnije rešen. Nije reč samo o premeštanju industrijskih postrojenja koji su zagađivači životne sredine, nego i postojeći prostori teško da se mogu kultivisati i pretvoriti u bezbedni prostor koji neće ugrožavati životnu sredinu. Primera radi, pomenuću deponiju u Vinči koja je glavna deponija za Beograd. Ta deponija, s obzirom da nije na adekvatan način uređena, praktično zagađuje obalu Dunava, jer se tečni delovi deponije odlivaju u Dunav i time zagađuju i Dunav i priobalje. Moram pomenuti i druge stvari vezane za Beograd koje nisu toliko stvar finansijskih sredstava koliko dobre volje. Naime, bili smo svedoci da je aktuelna vlast za nekoliko dana posekla stogodišnje platane u glavnoj ulici ili na prostoru Rakovice i Lisičijeg jarka; 580 komada stogodišnjih stabala je posečeno da bi se stvorio prostor za izgradnju luksuznih vila. To samo po sebi govori šta oni misle po pitanju ekologije. Verovatno je izgradnja fabrike za prečišćavanje komunalnog i medicinskog otpada nešto što je na "dugom štapu" i zahteva značajna finansijska sredstva. Moram pomenuti da u Beogradu imamo, u samom centru grada, na Dorćolu, jedan prostor koji smo mi socijalisti nazvali grobljem starih vagona; ima pedesetak starih vagona, ali zanimljivo je da taj prostor služi i kao rampa za različite otrove i hemijske materije koje ozbiljno ugrožavaju životnu sredinu. Bili smo u situaciji da u proteklih nekoliko godina više puta imamo ekološki incident ili moguću ekološku katastrofu o kojoj smo obaveštavani aposteriori, kada bi se ona desila, a nema dobre volje, želje, mogućnosti, niti planova da se taj prostor očisti i da se samim tim i jedno potencijalno žarište ekološke katastrofe iz centra Beograda pomeri u nekom drugom pravcu. Dobro je što se zakon donosi. Stvaraju se uslovi da se ekološka situacija u Srbiji poboljša, ali ćemo biti u situaciji da vidimo da li i u onim slučajevima kada su određena finansijska sredstva, da li se ona koriste na pravi način. Navešću konkretno primer rada ekološkog fonda opštine Obrenovac, načina trošenja tih sredstava. Pre nego što pomenem konkretne podatke vezano za način rada tog fonda, moram da pomenem TENT Obrenovac, ne samo kao najvećeg proizvođača električne energije, skoro 50 posto potreba električne energije se proizvodi u tim dvema termoelektranama A i B, nego i kao objekta koji izbacuje ogromne količine pepela u vazduh i vrši jedno aerozagađenje i to u ogromnim količinama. Malo ljudi zna da se iz TENT dnevno u vazduh izbaci 17 hiljada tona pepela i šljake. Ako dodate tome i "Kostolac", koji izbacuje 5,5 hiljada tona tog pepela, možete shvatiti o kojim je količinama pepela i šljake i o kojem je zagađivanju vazduha, tla i podzemnih voda reč. Raspitivao sam se, nema nijednog pepelišta u svetu koje je urađeno potpuno na pravi način da bi se moglo reći da je sve idealno. Znam da se i u termoelektrani radi na rešavanju tog pitanja i da rezultati nisu najbolji, ali u svakom slučaju dobra namera postoji, kao što sam upoznat da se ovo pitanje pokušava rešiti kroz nabavku novih elektrofiltera, iz razloga što postojeći nisu adekvatni, nisu primereni merilima evropskih, odnosno međunarodnih standarda koje postavljaju evropske zemlje. Kada je reč o načinu trošenja sredstava koja su zakonom utvrđena za poboljšanje ekološke situacije na jednoj opštini, pomenuću primer rada eko-fonda opštine Obrenovac. Taj fond ima ogromna sredstva. Za 2004. godinu planirano je da taj fond raspolaže sredstvima u visini od 89 miliona dinara, a videćete za neki dan kada budemo raspravljali o prihodima opština, koliko opštine dobiju sredstava za potrebe funkcionisanja, pa ćete videti da je sam budžet ovog eko-fonda daleko veći nego što 50 posto opština u Srbiji dobije od strane države. Međutim, način trošenja ovih sredstava ne samo da nije namenski, ne samo da nije savestan, nego i spada pod onu kategoriju nezakonitog trošenja tih sredstava. Naime, raspolažem podacima dobijenim od ljudi koji su upoznati sa načinom rada eko-fonda i ta sredstva nisu trošena za prave namene, nego su trošena za namene koje nemaju veze sa ekologijom. Ako pomenem podatak da su sredstva iz ovog fonda trošena, recimo, milion dinara za kupovinu stambenog objekta ljudi vladajuće garniture opštine Obrenovac, videćete šta to znači, ili da su sredstva data za snimanje filma o pravima žena, inače filma koji nije ugledao svetlo dana, da su sredstva davana za različite nevladine organizacije, onda to samo po sebi dovoljno govori šta su ljudi radili sa tim sredstvima. Ili da je za rekonstrukciju Baričkog vodovoda, što jeste bilo u programu rada fonda za 2003. godinu, bilo utvrđeno da ti radovi koštaju 10 miliona dinara, a kasnije je odvojeno 35 miliona dinara za taj projekat. Bilo je predviđeno 12, a odvojeno 35 miliona. Da ne pominjem da je za izgradnju jedne deponije određeno 32 miliona dinara. Kolega Petronijević je pomenuo tu deponiju kao jedan aktivan problem opštine Obrenovac, ali ta sredstva nisu potrošena za uređenje te deponije i ona još uvek slovi kao divlja deponija. U okviru ovog načina trošenja sredstava eko-fonda moram pomenuti da su sredstva trošena i za prskanje komaraca, što samo po sebi ne bi bilo sporno da ne postoje podaci da je isti posao plaćen od strane gradske vlade ili da je određeni prostor izletišta u okolini Obrenovca, korišćena su sredstva za njegovo unapređenje, a to je nešto što je trebalo da radi drugo javno preduzeće. Ovo sam pomenuo iz razloga što odluka opštine o formiranju fonda vrlo precizno utvrđuje da se sredstva moraju koristiti namenski, a Zakon o zaštiti životne sredine u čl. 90-99. utvrđuje šta sve fond mora da radi. Taj fond je na nivou Republike Srbije, ali analogija se koristi na nivou opštine. Ovo je posao, pre svega, za državne organe, da utvrde način trošenja ovih sredstava, jer su ova sredstva izuzetno velika i koriste se nenamenski. To sigurno neće doprineti poboljšanju ekološke situacije. Mi socijalisti Beograda se ne čudimo takvom načinu trošenja sredstava od aktuelne vlasti u Obrenovcu, jer smo pre nekoliko dana imali situaciju da je na nelegalan način izabrana Skupština opštine. Verovali ili ne, ta vlast je prilikom izglasavanja predsednika SO zaboravila da na dnevni red stavi predlog kandidata SRS i SPS pod obrazloženjem da je taj predlog ostao kod kuće, odnosno zaboravili su da ga upute svim odbornicima. Ako se tako bezobzirno ponašaju prema svojim kolegama odbornicima, krše Zakon o lokalnoj samoupravi, onda možete misliti kako troše ova sredstva. Sve u svemu, mislim da je zakon dobar, da sadrži puno kvalitetnih rešenja. Mislim da će ovaj zakon unaprediti, ako ništa drugo, makar naše informisanje o potrebi zaštite životne sredine u Srbiji. Treba da živimo u zdravoj sredini. Žao mi je što nema posebnog ministarstva za pitanje zaštite životne sredine. Uz svo uvažavanje aktuelnog ministra i uvažavajući njegove sposobnosti, pitanje zaštite životne sredine zaslužuje da bude predmet rada posebnog ministarstva, jer je reč o izuzetno važnom pitanju za Srbiju i za građane Republike Srbije. Poslanici SPS, u svakom slučaju, glasaće za ovaj predlog zakona.
Hvala vama. Reč ima narodni poslanik Zoran Mašić, a neka se pripremi narodni poslanik Nadica Momirov. Izvolite, gospodine Mašiću.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, brz rast industrijske infrastrukture i ograničene mogućnosti eko sistema doveli su do zagađenja životne sredine, do te mere da su ozbiljno ugroženi zdravlje i bezbednost ljudi na planeti zemlji. Veliki broj procesa, proizvoda i usluga ima uticaja na životnu sredinu, a ogleda se u stvaranju različitih vrsta otpada, emisiju, atmosferu, zagađenju voda i zemljišta, neracionalnom korišćenju prirodnih resursa i slično. Da bi se sprečile ove štetne pojave, mnoge zemlje su donele obimnu zakonsku regulativu. Međutim, u tim nastojanjima da se spreči zagađenje životne sredine nije bilo univerzalnog pristupa, kako bi se mogao primeniti širom sveta. Sva ta nastojanja su se bazirala na reaktivnom pristupu zaštite, tj. pristupu sprovođenja mera zaštite sredine od uticaja postojećih procesa, proizvoda i usluga. Ovakav pristup zaštite životne sredine nije dao očekivane rezultate, o čemu govori stanje životne sredine danas u svetu, a svakako i kod nas. Stoga je dobro da smo pre neki dan počeli, a nadam se da ćemo danas završiti raspravu o setu zakona koji regulišu ovu materiju, jer je bitno i značajno da u svakoj državi postoji ozbiljna regulativa zaštite životne sredine. Zbog kratkoće vremena koje imam na raspolaganju, koncentrisaću se na par odrednica ovog zakona. Pre svega, osvrnuo bih se na planiranje upravljanja zaštitom životne sredine. Zakonom je predviđeno da se sačini nacionalni program zaštite životne sredine. Svakako je izuzetno dobro da će njega doneti Narodna skupština i da će se on donositi na 10 godina. Nacionalni program se sprovodi realizacijom akcionih i sanacionih planova koje donosi Vlada za period od pet godina. Utvrđuje se ukupno nekih 16 akcionih planova. Možda treba razmisliti da li je ovaj rok, koji se predlaže, od pet godina, za donošenje akcionih i sanacionih programa, predugačak u ovakvoj situaciji intenzivne industrijalizacije ili pojave raznih drugih zagađivača. Recimo, da samo spomenem pojave raznih zaraznih bolesti životinja, koje iziskuju brze intervencije i ubijanje velikog broja životinja, jer se jedino tim putem suzbijaju neke od tih zaraznih bolesti. Pomenuću samo problem od pre nekoliko godina - pojave dioksina u hrani, a i kontaminaciju u namirnicama, tj. u velikom broju pilića, tj. pilećeg mesa. Zatim, pojava prionskih bolesti kod životinja, naročito tzv. bolest ludih krava koja je, recimo, u Engleskoj izazvala, kao meru suzbijanja, ubijanje blizu pet miliona goveda. Ili, pojave nekih novih zaraznih bolesti životinja koje će, recimo, iziskivati masovnije uništavanje tih životinja. Svakako, država mora propisati, u cilju zaštite životne sredine, određeni akcioni plan kako to realizovati. Zato sugerišem da se razmisli da li da se neki operativni akcioni programi donose možda i godišnje, u odnosu na aktuelne situacije zagađenja životne sredine. Kad spominjem akcioni program, pogotovo mi je neshvatljivo da se, nakon donošenja ovog zakona, u završnim i prelaznim odredbama predlaže da se donese akcioni program tek u roku od dve godine. Mislim da je to predug period i da bi trebalo skratiti to barem na godinu dana. Mislim da ima osnova za to, pogotovo što smo iz ovde podnetog izveštaja čuli da je Vlada prihvatila da jedanput godišnje informiše i Narodnu skupštinu i javnost o stepenu zagađenja životne sredine. Sledeće na šta želim da se osvrnem jesu uslovi zaštite životne sredine, pre svega, sistem upravljanja i kontrola zaštite životne sredine. U Republici se primenjuju domaći i međunarodni standardi i propisi za upravljanje, sertifikaciju i registraciju sistema upravljanja zaštitom životne sredine. Pravno i fizičko lice može registrovati sertifikovan sistem upravljanja zaštitom životne sredine, radi uključivanja u sistem upravljanja i kontrole zaštite životne sredine u Evropskoj uniji,tzv. sistem EMAS. Očekivao sam da će se, u okviru obrazlaganja ovog zakona, naš uvaženi ministar malo više osvrnuti na međunarodne standarde zaštite životne sredine, znači na standard ISO 14.001, jer mislim da je naša javnost i dalje malo obaveštena o tom standardu i da imamo veoma mali broj subjekata koji su sertifikovali sistem zaštite životne sredine. Podsetiću samo šta je, u suštini, standard ISO 14.001. To je generički standard, koji se može primeniti u svim organizacijama, proizvodnim i uslužnim, velikim, srednjim i malim, u svim zemljama, bilo da su one razvijene ili su u razvoju. Organizacija koja želi da sertifikuje svoj sistem upravljanja zaštitom životne sredine potrebno je da dokaže da ispunjava zahteve koji su sadržani u standardu. Cilj standarda je pružanje pomoći organizacijama i privredi u celini u očuvanju životne sredine. Važno je istaći da standard ISO 14.001 ne definiše nivo učinka na planu zaštite životne sredine, već samo uspostavljanje zahteva za sistemom upravljanja životnom sredinom. U samom standardu se navodi da on ne definiše apsolutne zahteve u pogledu učinka na planu zaštite, već samo insistira na opredeljenju organizacije, tj. izraženoj politici zaštiti životne sredine u pogledu poštovanja relevantnih zakona i propisa i uvođenja stalnog poboljšanja. Stoga mislim da bi naša država u narednom periodu trebalo više da propagira i da bude i državna mera i politika propagiranje uvođenja međunarodnih standarda, kako standarda za zaštitu životne sredine, tako i standarda ISO 9.000, znači standarda kvaliteta. Reći ću još nešto o praćenju stanja životne sredine, gde se kroz monitoring, koji je sastavni deo informacionog sistema zaštite životne sredine, to je sasvim u redu, donosi dvogodišnji program Vlade, gde se donosi dvogodišnji program monitoringa, a donosi Vlada. Mada mislim da bi logičnije bilo da ministarstvo bude ključno u donošenju programa monitoringa, jer ono treba da ima bolji uvid nego Vlada, ali može i Vlada, kao izvršni organ, na predlog ministarstva. Ono što monitoring treba da obavlja, to je preko ovlašćenih organizacija, koje treba da ispunjavaju uslove u pogledu kadrova, opreme i prostora, akreditaciju za merenje datog parametra i JUS ISO standarde u oblasti uzorkovanja, merenja, analiza itd. Znači, ovde spominjete međunarodne standarde kvaliteta, a znamo da je jedno vreme, u proteklih nekoliko godina, bila državna politika, pre svega, politika Ministarstva za nauku, koje je propagiralo uvođenje ISO standarda, pre svega u naučno-istraživačkim ustanovama. Očekujem da ćete vi to ponovo reaktivirati i postavljati kao zahteve i obaveze, pre svega, kod naučno-istraživačkih, ali i drugih institucija, uvođenje međunarodnih standarda sistema kvaliteta i akreditovanja laboratorija. Kvalitetno sprovođenje ovog monitoringa mogu vršiti samo laboratorije koje imaju uspostavljen sistem kvaliteta i akreditaciju. Na kraju, hteo bih da kažem da, u cilju unapređenja zaštite životne sredine, trebalo bi u našoj zemlji to uključiti u obrazovni proces, od osnovne škole pa nadalje, jer samo edukovanjem omladine i građana možemo sačuvati zdravu životnu sredinu i ostaviti je kao takvu pokolenjima. Na kraju, takođe predlažem da Ministarstvo za nauku opredeli ciljana istraživanja, pre svega, razvojna i usmerena ka izučavanju i unapređenju zaštite životne sredine, jer dolazi novi istraživački ciklus za dve ili tri godine i bilo bi dobro da se možda takvi projekti promovišu na pravi način i uključe u što većem broju u naučno-istraživačke organizacije i da su uključe ljudi koji se bave ovim poslom.
Reč ima narodni poslanik Nadica Momirov, a neka se pripremi narodni poslanik Čedomir Petrović.
Poštovani predsedniče, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa G17 plus podržava i glasaće za ovaj set zakona koji uređuje oblast i zaštitu životne sredine. Postoji više razloga zbog čega će G17 plus glasati za ovaj set zakona, a ja ću napomenuti dva značajna razloga. Jedan od tih razloga je da su zakoni odlično obrađeni i imaju sve segmente jedne oblasti koju treba definisati zakonom. Očigledno je da je predlagač zakona na kvalitetan i temeljan način obradio materiju sa svim relevantnim aspektima. Drugi razlog je svakako to što G17 plus visoko ide ka tome, odnosno ka uređenju oblasti i ka zaštiti životne sredine. Jer G17 plus se zalaže za bolju budućnost ove zemlje i svih građana, a to između ostalog podrazumeva i pravo na zdrav život u zdravoj sredini. U oblasti zaštite prirodnih vrednosti postoji preko sto propisa, zatim postoji i Zakon o zaštiti životne sredine koji datira iz 1991. godine. Ovaj zakon uređuje nekoliko segmenata u okviru oblasti zaštite životne sredine, međutim, ovakav sistem, mislim pre svega na Zakon o zaštiti životne sredine i niz propisa koji su doneti na osnovu ovog zakona, ima i niz propusta. Mnogobrojni propisi su doveli do toga da postoji i segmentska podeljenost, odnosno podeljenost različitih ovlašćenja po segmentima u različitim državnim organima i službama, mislim pre svega na javne službe, i zbog toga nisu mogli usklađeno da obezbede adekvatnu zaštitu životne sredine. Veliki broj zakona i propisa nema jedinstvene i jasno propisane ciljeve. Dosadašnji pristup je bio takav da je postojala neusaglašenost, odnosno loša koordinacija između republičkih i drugih nivoa, misli se na AP Vojvodinu i na lokalne samouprave. Sve to je dovelo do toga da smo mi svi svedoci prilično lošeg stanja što se tiče zaštite životne sredine, odnosno to je visok stepen zagađenosti u našoj zemlji. Mislim da nije potrebno da napominjem problem Pančeva, Bora, Beočina, niz reka i jezera. Ono što mogu da pomenem i što je najjasnije vidljivo, to su nerešeni problemi u vezi deponija, zatimodlaganje smeća itd. Bez obzira što ne bi trebalo da imamo izgovor za nepoštovanje propisa, može se izvući zaključak da bi u procesu promena i u odnosu prema zaštiti životne sredine trebalo država da predvodi i da ima ključnu ulogu, i upravo je to ono što nam se sada dešava donošenjem ovih zakona. Kao što sam vam već napomenula, predlagač je odlično obradio materiju, uzimajući u obzir prethodno stanje, razloge zbog čega je prethodno stanje takvo kakvo jeste, zatim iskustvo iz EU i drugih zemalja, propisi iz drugih zemalja, a naši propisi bi trebalo da budu usaglašeni sa njima i sve to je dovelo do toga da imamo set zakona koji jasno govori o tome da će ova oblast biti obrađena i poboljšana na mnogo bolji način nego što je to do sada bilo. Posebno bih istakla da je ovaj zakon donet na osnovu polaznih osnova, odnosno, ima jasno definisane polazne osnove, a isto tako jasno definisan cilj. Od polaznih osnova istakla bih, pre svega, unapređenje i obrazovanje kadrova, tu je razvijenost svesti za značaj životne sredine, a isto tako bih istakla učešće javnosti u aktivnostima i procesima donošenja odluka u oblasti sistema zaštite životne sredine. Na kraju, ono što želim da kažem, ova vlada je za proteklih deset meseci predložila mnogo važnih zakona, a Skupština je usvojila. Svi ovi zakoni su značajni zbog toga što dovode do poboljšanja stanja u našem društvu u različitim oblastima. Zašto su veoma značajni zakoni iz oblasti zaštite životne sredine? Zato što svi mi zaslužujemo sistemski uređenu, bezbednu i stabilnu zemlju, sa dobrim životnim standardom za sve kategorije u našem društvu, kao i čistu životnu sredinu. To je sve ono za šta se zalaže G17 plus i zbog toga apelujemo na sve narodne poslanike, odnosno na sve poslaničke grupe da glasaju za ovaj set zakona, jer oblast zaštite životne sredine mora biti iznad političkih interesa. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Čedomir Petković, nije tu; reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević, a neka se pripremi narodni poslanik Branislav Rankić.
Gospodine predsedniče, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, razmišljajući šta da se kaže o ovom zakonu i slušajući prethodne diskutante, prva stvar koju sam uočio to je bila diskusija poslanika jedne poslaničke grupe. Radilo se o dva pojma. Govorilo se tu o strategiji i o održivom razvoju. Kao neko ko se bavio problemom ekologije u proteklih nekoliko godina i kao član gradske vlade, prvo sam dužan radi javnosti i Srbije i građana Beograda da objasnim šta je javna reč, a šta se radi. Naime, već desetak godina Beograd je pokušavao da pokrene jedan ozbiljan projekat. Taj projekat se zove "Beograd zdrav grad". Ti napori su činjeni, čini mi se, od 1992. godine. Radilo se o jednom strateškom dokumentu koji bi trebalo da dovede do boljitka, do boljeg zdravstvenog stanja stanovništva grada Beograda i do boljeg stanja životne sredine. Ti napori su obavljeni 2000. godine i taj ciklus je završen, urađen je jedan strateški dokument koji se bazirao na proceni zdravstvenog stanja grada Beograda i bazirao se na proceni stanja životne sredine. Da vidimo šta se dogodilo sa tim projektom, taj projekat je jednostavno skinut sa dnevnog reda. Pogledajte odgovornu gradsku vlast, odgovornost predsednika Izvršnog odbora Grada Beograda i pogledajte javnu reč koja se priča - održivi razvoj i strategija. Strateški da li je važno imati takav dokument, strateški da li je važno pokrenuti taj projekat, svakako jeste. Nestrateški je način razmišljanja o skidanju tog projekta. Da pomenem i određene probleme, da li strateški donositi odluku da se gradi garaža u centru grada Beograda, da se preko 400 zagađivača smesti u centar grada. Da vidimo nove stvari koje se rešavaju. Strateška odluka i dobar način mišljenja da se ispred novoizgrađene hale "Limes", na udaljenosti od 50 metara od stambenih objekata, gradi benzinska pumpa. Da vidimo da li taj objekat ima dozvolu, da vidimo čija je to strateška odluka. Dakle, uzimajući sve ovo u obzir, da ne govorim o problemu deponije u Vinči, da ne govorim o krematorijumu u Borči, da ne govorim o tranzitu kroz centar Beograda, čini mi se da je delimično tu temu malopre otvorio Žarko Obradović. Taj dokument prosto ne definiše ništa. Mnogo je dilema bilo u stručnoj javnosti, mnogo kritika, ali gradska većina Demokratske stranke jednostavno je taj dokument usvojila. Taj akt ne definiše ni saobraćaj. Definiše ga u nekom načelu, ali da vidimo šta je to preduzeto. I dan-danas imamo ekološke incidente, pa se desi recimo da se cisterna prevrne na Gazeli, da cisterne iz vagona cure u Topčideru ili u Makišu, da kada se krene iz pravca Banovog brda da se čeka po sat, sat i po na prelazu kod Hipodroma, da vidimo šta je urađeno sa bukom grada Beograda i šta je poboljšano da se takve stvari ne dešavaju. Nije ništa, urađena je kozmetika, nešto što će zamazati oči građanima grada Beograda, nešto što neće dovesti do boljitka. Govornici pre mene su rekli da zakoni počivaju na načelima i mislim da je tu osnov. Neću svako načelo obrazlagati, ali ću ih svakako pobrojati. Prvo od tih načela je zaštita prava po kome je svako dužan da prilikom preuzimanja aktivnosti koje utiču na stvaranje životne sredine postupa u skladu sa propisima. Drugo, kontrola zagađivanja i zaštite životne sredine. Treće, održivog upravljanja prirodnim vrednostima zaštite životne sredine, ekonomskim instrumentima zasnovanim na odgovornosti i na zagađivanju životne sredine, sa značajnom ulogom države kao garanta u prelaznom periodu. Peto načelo je jedinstveno praćenje stanja i jedinstveni informacioni sistem. Ovde ću se malo zadržati i navesti još jedan primer. To je nešto što se odnosi na jedinstven informacioni sistem. U ovoj oblasti je potrebno, kao i u drugim oblastima, imati jedinstveni informacioni sistem, gde će se svi podaci slivati da bi se mogle preduzimate konkretne i pravovremene akcije. Navešću primer grada iz zapadne Srbije. Radi se o Loznici. Tu imate niz ekoloških problema i nikada do sada niste imali pravu informaciju šta se događa. Tako se desilo da, bez ikakvog kriterijuma, bez ikakve informacije, bude oživljen jedan pogon za pretapanje olovnih ploča starih akumulatora. Digla se velika uzbuna u gradu, ali tadašnja vlada, tadašnje ministarstvo za zaštitu životne sredine nije ništa preduzelo, čak niko nije obišao taj kraj, čak niko nije pitao te ljude o čemu se tu radi. Govorim o priobalju Drine, koje je prethodnih 10-15 godina besomučno uništavano, odvožen šljunak koji je upotrebljavan za građevinske radove. Šta se dešavalo? Nije bilo odgovornosti da iko te iskopine sanira i ne samo da nije bilo odgovornosti, nego su te iskopine popunjavane otpadom. Imate priobalje Drine u dužini od nekoliko desetina kilometara koje je sada bespovratno uništeno. Kada govorim o svim ovim stvarima, moram da se vratim na način rada ljudi koji su radeći, bilo u prošloj Republičkoj vladi, bilo u lokalnoj samoupravi, imali odgovornost da naprave jedan pomak. Ta odgovornost je, čini mi se, bila samo deklarativna. Navešću još jedan primer. Skupština grada je svake godine imala obavezu da podnese izveštaj o zdravstvenom stanju stanovništva grada Beograda. Zdravstveno stanje stanovništva grada Beograda pokazivalo je neka skretanja, pokazivalo je to da je patologija pomerena nagore usled zagađenja životne sredine. Pogledajte taj odnos. Ta tačka je bila skinuta sa dnevnog reda i to je bilo strateško razmišljanje bivše gradske vlade. Ako se tako razmišlja kao što čini gradska vlada, onda tu nema pomaka. Svakako da je sadašnje ministarstvo u prilici da se sa ova četiri zakona napravi ozbiljan pomak. Ostvarivanje ovog razvoja zahteva izmenu u ponašanju subjekata i nosilaca koji su odgovorni za zaštitu životne sredine i razvoj, odnosno usklađivanje razvojne ekonomske politike na teritoriji Republike Srbije. Pri tome se mora imati u vidu da se zaštita životne sredine obezbeđuje tek po donošenju posebnih zakona i usaglašavanju postojećih zakona i drugih propisa sa odredbama ovog zakona. Znači, nama predstoji kontinuitet u radu, usklađivanje drugih propisa i zakona i tek na taj način možemo doći do toga da zaštitu životne sredine podignemo na viši nivo i pridružimo se standardima Evropske unije.
Reč ima narodni poslanik Branislav Rankić, a neka se pripremi narodni poslanik Leila Ruždić-Trifunović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ova četiri zakona oko kojih se vodi objedinjena rasprava, sva četiri neće biti predmet ovoga o čemu ću pričati, samo Predlog zakona o integrisanom sprečavanju i kontroli zagađivanja životne sredine i Predlog zakona o zaštiti životne sredine. Sva četiri zakona su po direktivama Evropske unije i mi ne sporimo potrebu da se ovakvi zakoni moraju doneti. Ono što je meni kod Predloga zakona o integrisanom sprečavanju i kontroli zagađivanja životne sredine bilo nelogično, i dalje je nelogično, jeste u članu 2, odmah na početku zakona, objašnjenje pojedinih izraza koji su dati u ovom zakonu i njihovo značenje. Pa se kaže pod tačkom 1) značenje reči materija, odnosno izraza materija – materija, odnosno supstanca jeste svaki hemijski elemenat i njegova jedinjenja osim radioaktivnih materija i genetski modifikovanih organizama u okviru značenja određenih zakonom. Dalje, u zakonu ova značenja se ne navode posebno, ali je tačka 2) zagađenje, i obrazloženje glasi – zagađenje jeste neposredno ili posredno unošenje materija, vibracija, toplote ili buke u vazduh, vodu ili zemljište izazvano ljudskom aktivnošću. Sada se postavlja pitanje, pošto radioaktivne materijale niste svrstali u materije, radioaktivni materijali ne moraju da izazivaju ni vibracije, ni toplotu, ni buku. Da li ste ovim svesno ostavili prostor da neko uvozi i deponuje radioaktivne materijale u Srbiju ili vam je ovo greška koju bih molio da ispravite. Potpuno je nelogično da imate izostavljene radioaktivne materijale i doći ćete u situaciju da sutra neko uveze u zemlju radioaktivne materijale, vi mu kažete – to ne možete, a on kaže – mogu, jer je to dozvoljeno članom 2. zakona. I da se ova obrazloženja nalaze na kraju zakona, bilo bi logično, ali kada se nalaze kao član zakona, vrlo su rizična u primeni zakona. Preći ću na Zakon o zaštiti životne sredine. U okviru ovog zakona, opet član 2, prvi stav,gde govorite o uslovima i instrumentima za sistem zaštite životne sredine, kaže – praktično uslovi i instrumenti za to su održivo upravljanje, očuvanje prirodne ravnoteže, celovitosti, raznovrsnosti i kvaliteta prirodnih vrednosti i uslova za opstanak svih živih bića. S obzirom da se svet dugo nalazi u strahovitom tehnološkom razvoju, mi smo svedoci da se mnogo radi na genetskim modifikovanim bićima. Takođe se mnogo radi na kloniranim bićima i ovde bi trebalo nešto čime biste se ograničili i recimo dodali, osim svih živih bića nastalih prirodnim putem, a za ova druga bića koja su nastala bioinženjeringom ili raznim genetskim modifikacijama ili kloniranjem da se kroz zakon obrazloži da mogu biti predmet istraživanja, jer se nauci ne može stati na put, ali da budu strogo kontrolisana i da se drže podalje živih bića nastalih prirodnim putem. U značenju izraza u ovom zakonu, Zakonu o zaštiti životne sredine, imate izraz "zaštićeno prirodno dobro". Uglavnom bih svoju diskusiju bazirao na sledećem. Naime, zaštićeno prirodno dobro kao spomenik prirode pod zaštitom države od 1999. godineje Lazarev kanjon. Nalazi se u rejonu sela Zlot u opštini Bor i u zadnjih nekoliko godina tamo se vrši potpuno nekontrolisana seča šume. Za tu svrhu su izrađene ogromne mreže puteva i ako je zakonima zabranjeno da se to tako radi. Tamo se ne vodi računa o divljači, iako je to lovno područje. Ima srneću divljač i nekoliko puta u zadnje četiri godine meštani tog sela, 1096 njih je potpisivalo i razne peticije. Pokušavali su i preko Ministarstva za poljoprivredu, preko raznih ekoloških inspektora, odnosno inspektora za zaštitu životne sredine da bar ukažu na problem desetine hektara isečene šume i uginuća srneće divljači. Verujte da do danas nisu uspeli, iako se to nalazi u Odboru za poljoprivredu. Zamislite, tim područjem gazduju "Srbijašume". Njihovo gazdovanje nad tim područjem je isteklo 24. januara ove godine, već skoro godinu dana, a oni i dalje besomučno seku šumu. Juče su sekli, iako je bila nedelja, i danas će seći, i niko ništa ne preduzima u tom području. U spomeniku prirode pod zaštitom države praktično je napravljena pustoš. Ne znam da li ćete se vi kao Ministarstvo za zaštitu životne sredine odlučiti da reagujete po tom pitanju i da sprečite ono što se još može sprečiti, iako je već ogromna šteta naneta. Skrenuo bih pažnju takođe, već sam spomenuo inspektore za zaštitu životne sredine. To je nešto što već postoji na lokalnom nivou, nažalost to nikada nije zaživelo. Radi se o ljudima koji su uglavnom nestručni, koji su došli po nekim političkim linijama tu i koji nemaju hrabrosti ili nemaju dobru komunikaciju sa nadređenima da insistiraju na tome da kada uoče nepravilnosti u ophođenju prema životnoj sredini da izveste nadležne organe, koji bi reagovali i koji bi bar kazne koje se propisuju ovim zakonima mogli da izriču. Još bih govorio o najbolje dostupnim tehnikama koje se pominju u ovom zakonu i najčešće se radi o tome, kada je u pitanju zaštita životne sredine, da najveći broj proizvođača ne pravi tzv. opremu koja je ekološka, nego ima za cilj da proda opremu. Ništa značajno u svetu nauke u zadnjih 30-tak godina fundamentalno nije se desilo na tom polju, osim toga da su različiti proizvodi bolje upakovani, da se ubacuju neki softveri i da se to prodaje kao mnogo visoka tehnologija. Reći ću vam to na primeru proizvodnje bakra. Naime, zadnjih 100 godina bakar se proizvodi isključivo ako se radi o pirometalurgiji na jedan način, ne postoje drugi načini. Sada je samo razlika u tome što ćete dobiti jedan ekran na kome ćete oceniti kada je rastop u peći dovoljan da se sa njim počne dalji proces ili ćete to imati jednog majstora koji je obučen i kada pogleda i reći će vam od oka – e, sada je dovoljno da se krene u drugu fazu prerade. Tu treba biti obazriv jer ćemo sigurno doći u situaciju da smo otvorili vrata za uvoz strane opreme koja, osim što je dobro upakovana, ništa suštinski ne donosi. Ovaj zakon je takođe zaslužio da se, bar po meni, nabroje nacionalni parkovi koje ima Srbija i kakav je odnos prema nacionalnim parkovima. Takođe, ništa se ili veoma malo govori samo kod uvoza otpada, gde je potpuno nejasno da li se otpad može uvoziti ili ne može, jer govori o manipulaciji, odnosno odlaganju otpada. To je trebalo da bude predmet ovog zakona. Na lokalnom nivou najveći broj tzv. kancelarija, odnosno lokalnih ekološko-akcionih planova, samo služi za to da veliki broj lokalnih funkcionera zaposli svoje najbliže, da ih u nekim kancelarijama koje su veoma male ima i po 15-16 zaposlenih koji se finansiraju, a imao sam prilike da gledam ove lokalne akcione planove i verujte da su rađeni svi po istoj šemi, samo su menjani nazivi opština.
Reč ima narodni poslanik Leila Ruždić-Trifunović. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Ljubiša Đoković, a neka se pripremi narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Poštovani predsedniče, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, poslanik sam DSS-a iz Kraljeva, predstavljam građane sa teritorije Raškog okruga. Po zanimanju sam specijalista radiolog i zaposlen u Zdravstvenom centru Studenica u Kraljevu. Na početku izlaganja ću upoznati ovaj cenjeni dom sa problemima vodosnabdevanja ispravnom pijaćom vodom u Kraljevu, što direktno utiče na zdravlje ljudi i životinja. Naime, hemijskim analizama vodotoka reke Ibar stalno su povećane koncentracije fenolnih i azotnih jedinjenja iznad dozvoljenih, što se četo dešava i sa pijaćom vodom, pa je Kraljevo stalno na ivici vanrednog stanja. Nadamo se da će ovi zakoni iz oblasti zaštite životne sredine omogućiti Kraljevčanima da uz pomoć Vlade sistemski reše vodosnabdevanje zdravom pijaćom vodom, kao i prečišćavanje otpadnih voda. Pred nama je paket sa predlozima četiri zakona o zaštiti životne sredine. U paketu su jedan osnovni i tri posebna zakona. Dugo se čekalo na ove vrlo značajne zakone koji će biti osnov daljeg pravilnog razvoja naše zemlje i koji će staviti pod kontrolu trenutne zagađivače okoline, kao i sprečiti nova zagađenja. Ovo je početak, okvir, a na proleće sledi još pet do šest posebnih zakona iz ove oblasti. Vlada i resorno Ministarstvo za nauku i zaštitu životne sredine su vrlo ozbiljno i stručno pristupili ovom problemu i pred nama je dobar predlog zakona o zaštiti životne sredine, koji je bolji i koncizniji od prethodnog predloga. Najpre bih naglasio da je ovo nov koncepcijski pristup u postupku izrade Predloga zakona o zaštiti životne sredine, koji je usaglašen sa propisima Evropske unije ali i sa našim specifičnostima. Da bismo pristupili Evropskoj uniji, prioritet u oblasti zaštite životne sredine je usvajanje zakona o zaštiti životne sredine i seta posebnih zakona. Ovaj predloženi zakon ima sledeće obeležje: konzistentnost i konciznost, jasno utvrđena načela zaštite životne sredine, strateški, preventivan i integrisan pristup upravljanju prirodnim resursima izaštiti životne sredine, pojačanu ulogu i odgovornost Vlade, a ne jednog ministra nadležnog za zaštitu životne sredine, posebno izražena saradnja među nadležnim organima, razgraničena nadležnost između Republike, AP i lokalne samouprave. Okvir za upravljanje prirodnim vrednostima, koje se uređuju posebnim zakonima, mere i uslovi zaštite životne sredine čine srž zakona i bitnu koncepcijsku novinu. Agencija za zaštitu životne sredine, kao informacioni centar za prikupljanje, obradu i razmenu podataka sa drugim informacionim sistemima, učešće javnosti u odlučivanje, stalnu kontrolu i praćenje stanja životne sredine, osnivanje fonda za zaštitu životne sredine, pojačana odgovornost države i zagađivača za zagađivanje. Radi se o sistemskom, odnosno okvirnom zakonu koji je osnov za posebne zakone koji će zaokružiti sistem u približavanju Evropskoj uniji. Tekst Predloga zakona, pored osnovnih odredbi, sadrži i odredbe koje se odnose na: - upravljanje prirodnim vrednostima, - mere i uslovi zaštite životne sredine, - praćenje stanja životne sredine, - informisanje i učešće javnosti, - ekonomske instrumente, - odgovornost zagađivanja životne sredine, - nadzor, kaznene odredbe i prelazne i završne odredbe itd. Da bi zakon bio sprovodljiv, detaljnije bih se zadržao na ekonomskim instrumentima, koji čine: - naknada za korišćenje prirodnih resursa, - naknada za zagađivanje životne sredine, - sredstva budžeta i međunarodne finansijske pomoći, - fond za zaštitu životne sredine, - ekonomske podsticajne i druge mere. Ovaj predlog zakona je dobar, ali ništa nije toliko dobro da ne bi moglo biti bolje. Na Odboru za zaštitu životne sredine, a čiji sam član, uvažene su konstruktivne primedbe svih poslaničkih grupa, kao i stručnih udruženja, pa je osnovni Predlog zakona poboljšan usvajanjem, otprilike, 13 amandmana od sedamdeset i nešto, a koji su podneti. Na primer, na član 15. je usvojen amandman na saglasnost za korišćenje prirodnih resursa kojim se obezbeđuje, pored nadležnog ministarstva, veće učešće stručnih organizacija u postupku davanja saglasnosti za korišćenje prirodnih resursa ili dobara. Na član 85 - naknada u visini 60% prihod je lokalne samouprave, a u visini od 40% prihod je budžeta Republike. Na član 87 - naknade jedinica lokalne samouprave; o svemu ovome će biti više govora u raspravi u pojedinostima. Poslanička grupa DSS će glasati za ovaj dobar predlog zakona, zato što je potreban našoj zemlji. Pozivamo sve druge poslanike da nam se pridruže. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović, a neka se pripremi narodni poslanik Snežana Stojanović-Plavšić.
Dame i gospodo, pred nama su četiri zakona iz oblasti zaštite životne sredine, zakon o proceni uticaja na životnu sredinu, zakon o strateškoj proceni uticaja na životnu sredinu, zakon o integrisanom sprečavanju i kontroli zagađenja i zakon o zaštiti životne sredine. Radi se o vrlo obimnom materijalu i jednom novom pristupu ovom problemu zaštite životne sredine. Pokušaću u kratkim crtama da neke moje primedbe ovde iznesem, ako postoji mogućnost da se razjasne i da se kroz amandmane koji su podneti koriguje ovaj zakon da bi bio što kvalitetniji, nego što je dat u ovom predlogu. Počeću od prvog predloga, zakon o proceni uticaja na životnu sredinu, a ono što je novo u ovom setu zakona, to je novina koja se odnosi na lokalnu samoupravu, odnosno obavezu lokalne samouprave u odnosu na životnu sredinu i u odnosu na dosadašnje stanje koje smo imali u lokalnoj samoupravi. Naime, poznato je da smo do sada imali samo jednog, u manjim opštinama, ekološkog inspektora i to je bilo sve što je lokalna samouprava imala vezano za životnu sredinu. Ovim zakonom predviđeno je da se, pored organa koji su nadležni za probleme zaštite životne sredine na republičkom i pokrajinskom nivou, obrazuju i organi na lokalnom nivou. Znači, svaka opština će imati obavezu da formira odgovarajući organ za zaštitu životne sredine, odnosno za poslove na svom nivou i moram da primetim da se radi o organu, kolektivnom telu, koje će morati da ima veći broj angažovanih ljudi. To će biti i novi trošak za lokalnu samoupravu, jer do sada smo imali samo jednog lokalnog komunalnog inspektora. U drugim zakonima iz ovog seta postoje određene obaveze lokalne samouprave po ovom pitanju, pa postoji i novi organ, a to je tehnička komisija. To nije stalni organ, već povremeni organ koji se angažuje po potrebi, ali se radi o organu koji će koristiti sredstva lokalne samouprave, odnosno postoji obaveza lokalne samouprave da finansira i taj organ. Takođe, postoji i monitoring, kao obaveza lokalne samouprave da vrši monitoring, odnosno praćenje stanja životne sredine na svojoj teritoriji. To neće raditi lokalna samouprava, radiće ovlašćene akreditovane organizacije, ali taj rad će se naplaćivati i po ovim zakonima obaveza finansiranja je na lokalnoj samoupravi. Radi se o još jednom trošku i izdatku za lokalnu samoupravu. Stoji još jedna obaveza lokalne samouprave, a to je da imenuje jednog člana u komisiju za tehnički nadzor ili pregled objekata. Tu će postojati određena obaveza u materijalnom smislu. Želim da kažem da su sve ove obaveze lokalne samouprave mnogo veće po osnovu zaštite životne sredine nego do sada. Biće veći troškovi i teško će lokalna samouprava moći da odgovori na sve zahteve, obzirom da znamo svi ukakvom je stanju većina naših opština. Srbija ima siromašne opštine i one ne mogu da izdvoje tolika sredstva za ove namene. Želim još da kažem i još jednu primedbu da iznesem na član 22. u prvom zakonu, a to je tehnička komisija, gde stoji da za ocenu studija nadležni organ obrazuje tehničku komisiju i da predsednik te komisije mora biti iz reda zaposlenih lica u nadležnom organu. Objektivno, postoji veliki problem u malim opštinama, jer ovaj organ mora biti stručan. Nemamo u malim opštinama dovoljno ljudi koji su stručni i osposobljeni da mogu ove poslove obavljati. Vrlo je teško zadovoljiti ove kriterijume, ako se ima u vidu takva situacija na terenu. Za članove ove komisije mogu biti postavljena lica sa visokim stručnom spremom odgovarajuće struke itd, a bojim se da je ovde trebalo malo preciznije objasniti ko sve može biti član ove komisije, a na kraju krajeva mislim da bi trebalo u toj komisiji da bude bar jedan čovek sa položenim stručnim ispitom odgovarajuće struke, kako ne bi bile te komisije ovako paušalno određene po nekim drugim kriterijumima, možda političkim ili već kakvim. Čini mi se da je to jedan od omogućih izvora zloupotreba na lokalnom nivou. Član 30. govori o proceni uticaja zatečenog stanja na životnu sredinu. Govori se o objektima koji su već u funkciji i o potrebi da se proceni njihov uticaj na životnu sredinu, ali se ova obaveza odnosi na objekte koji su u funkciji, a nemaju upotrebnu dozvolu. Mislim da je trebalo ostaviti bar kao mogućnost da se ova procena obavi i izvrši i za objekte koji su u upotrebi i imaju svoje dozvole, ali su te dozvole ranijeg datuma, kada su standardi i kriterijumi po pitanju zaštite sredine bili na znatno nižem nivou. Znači, da se malo prilagodimo kod tih objekata i sadašnje situacije sa savremenim propisima i standardima iz oblasti životne sredine. Takođe, član 30. provera ispunjenosti uslova i saglasnost na procenu uticaja. Kaže, nadležni organ imenuje lice, a to sam malopre i pomenuo, koje će biti u sastavu komisije za tehnički pregled objekta. Ovde nije precizirano koje uslove to lice treba da ispuni, koji su to uslovi u pogledu struke koje lice mora ispuniti. Smatram da to lice mora imati položen stručni ispit, kako bi moglo da učestvuje u organu za proveru ispunjenosti ovih uslova. To je što se tiče ovog prvog zakona. U drugom zakonu, zakonu o strateškoj proceni uticaja, samo bih želeo da istaknem primedbu na član 10, gde se govori o izboru nosioca izrade izveštaja o strateškoj proceni. Ovde se dozvoljava da fizičko lice može biti nosilac tog izveštaja. Mislim da je to nedopustivo i da to treba da bude pravno lice ili preduzetnik u najmanju ruku, a pogotovo što je u prethodnom zakonu već rečeno da preduzetnik, odnosno pravno lice može vršiti procenu uticaja na životnu sredinu. Tamo je to već ograničeno i ne može biti fizičko lice, a ovde se dozvoljava fizičkom licu. Mislim da bi to trebalo uskladiti, odnosno da fizičko lice ne bude u toj situaciji. Što se tiče Predloga zakona o integrisanom sprečavanju i kontroli zagađivanja životne sredine, u članu 11. govori se o obaveštavanju organa i organizacija i javnosti. Ovde se pominje termin – zainteresovana javnost. Postoje određene obaveze subjekta na koji se odnose ove obaveze po osnovu zaštite životne sredine. Postoji termin – zainteresovana javnost, gde kaže da svako ko je zainteresovan za zaštitu sredine u kojoj se objekat nalazi može tražiti od nadležnog organa da izda dozvolu i izvrši uvid u dokumentaciju itd. Čini mi se da je ovo malo neprecizno definisano i bojim se da ćemo doći u situaciju da će svaki građanin na određenoj teritoriji tražiti kompletnu dokumentaciju da bi izvršio uvid, jer će imati osnov po ovom zakonu i da kaže – ja sam zainteresovan jer se nalazi u blizini moje kuće, mog imanja itd. Možda treba malo preciznije regulisati taj termin – zainteresovana javnost, ko to može biti zainteresovan. Da li će to biti svaki pojedinac, onda će hiljadu ljudi doći u opštinu da traži dokumentaciju, obveznik će imati obavezu da iskopira u hiljadu primeraka taj zahtev za dozvolu, svu dokumentaciju itd. Član 12 – nacrt dozvole, prvi i drugi stav su u maloj koliziji. U prvom stavu stoji da nadležni organ ima obavezu da nacrt dozvole izradi u roku od 45 dana od podnošenja zahteva, a već u drugom stavu stoji da je dužan da o nacrtu dozvole obavesti organe i organizacije i javnost u roku od pet dana. Kako će obavestiti u roku od pet dana, ako ima rok od 45 dana da taj nacrt dozvole pripremi. Čini mi se da tu postoji mala kolizija. Na kraju, četvrti zakon, zakon o zaštiti životne sredine. U članu 12. pominju se strateški dokumenti i mislim da je to dobar pristup, da je neophodno izraditi strateške dokumente i u ovoj oblasti. Međutim, postoje ovde određeni rokovi za izradu tih dokumenata. Želeo bih da ukažem da imamo probleme u drugim oblastima gde postoje obaveze da se ti strateški dokumenti izrade. Rokovi su probijeni, više nema vremena, vreme je isteklo, a ništa nije preduzeto. Primera radi, u prosveti imamo slučaj da je zakonom predviđen prosvetni savet. Rok je bio 5. avgusta da se izabere u Skupštini. Prošla su četiri meseca, tog saveta još uvek nema. U Zakonu o energetici je najavljena strategija razvoja energetike i još uvek je nema. Samo vas molim da ovo bude ispoštovano, da ne bude kao u drugim slučajevima. Na kraju, u ovom zakonu se govori o ekonomskim instrumentima. Predviđeno je da se uvede naknada za korišćenje prirodnih vrednosti. Podsećam vas da postoje drugi zakoni – Zakon o rudarstvu, gde je ta naknada predviđena odavno. Nikada nijedna vlada nije utvrdila iznose tih naknada i danas ne postoje propisane naknade za korišćenje mineralnih sirovina i drugih prirodnih bogatstava. Član 87. govori o mogućnostima koje su ostavljene lokalnoj samoupravi da uvede određene takse da bi se finansirale sve one potrebe koje sam na početku naveo. Mislim da je ovo vrlo loše, nepopularno. Znate koliko je naš narod siromašan i da će uvođenje ovih taksi za dobra koja su već oporezovana republičkim propisima biti jedan težak udarac za stanovništvo koje je i tako u teškoj materijalnoj situaciji.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Snežana Stojanović-Plavšić, a neka se pripremi narodni poslanik Goran Cvetanović.
Poštovani predsedavajući, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre, poslanička grupa G17 plus podržaće ovaj zakon. Stranka G17 plus i naša poslanička grupa prepoznatljivi su po tome što žele brz privredni i ekonomski razvoj. Prepoznatljivi smo po ekonomskim reformama koje sprovodimo u Srbiji. Želimo da privredni rast bude ubrzan, želimo da uvedemo novu tehnologiju u Srbiju i želimo da svi zajedno brzo idemo ka budućnosti. Jasno je jedno - da bismo do budućnosti stigli, moramo prvo obezbediti da ona opstane. Dakle, budućnost mora da postoji. Da bi budućnost postojala, dame i gospodo narodni poslanici, pre svega moramo obezbediti zdravu životnu sredinu. Dakle, očuvanje životne sredine jedan je od najvažnijih uslova da mi, ne samo naša deca, nego i naši unuci imaju budućnost. Zato je jako važno da danas podržimo ovaj zakon, jer on je prvi korak ka tome. Smatramo da je ovaj zakon dobar, da je predlagač pokazao jako dobro poznavanje materije o kojoj govori, da je jako sistematično na ovome radio i da zakon u celini predstavlja jedan jako dobar pokušaj da se naša životna sredina održi i očuva. Šta je ono što posebno želimo da naglasimo i da pohvalimo u ovom zakonu? Pre svega, zakon jasno definiše pojmove, načela, upravljanje prirodnim vrednostima i u okviru njega planiranje i korišćenje i zaštita prirodnih vrednosti. Zatim, zakon jasno određuje mere i uslove zaštite prirodnih vrednosti i naše životne sredine, obezbeđuje kontinuirano praćenje stanja i karakteristika prirodnih vrednosti, obezbeđuje stalno informisanje i učešće javnosti u procesu očuvanja životne sredine, takođe predviđa i ekonomske instrumente za sprovodivost ovog zakona i ovo je zakon koji jasno definiše sistem odgovornosti u očuvanju životne sredine. To su sve načela, principi koje G17 plus u punoj meri podržava i to su razlozi zbog kojih će G17 plus podržati ovaj zakon. Ono što posebno želim da naglasim, to je da ovaj zakon definiše jednu oblast za koju smatram da je jako važna, odnosno jedan vid očuvanja životne okoline, a to je, pre svega, jačanje svesti o očuvanju životne sredine. Jačanje svesti je nešto što je veoma važno naglasiti u svim onim oblastima koje želimo da unapredimo i razvijemo u Srbiji. Jasno je da svaki građanin lično mora da snosi odgovornost za očuvanje svoje sredine, za razvoj svoje sredine i za razvoj i očuvanje državnih i nacionalnih interesa. Jačanje svesti, definisano kroz institucije obrazovanja, zdravstva, kulture, razna druga udruženja koja se bave ovom oblašću, jeste nešto što smatramo posebno značajnim, jer verujemo da od malih nogu treba verovati u značaj životne sredine, kako bi ona uopšte mogla da bude očuvana u budućnosti. To je jedan važan zadatak za sve nas. Želim posebno da naglasim važnost načela – zagađivač plaća, jer mora da postane jasno da se naša životna sredina ne može zagađivati, da se ona mora čuvati i da svi koji u ovoj oblasti se ponašaju drugačije, moraju za to da plate. Dakle, moraju da plate sve one troškove koji podrazumevaju zaštitu ili saniranje posledica do kojih je njihovo ponašanje dovelo. Ono što posebno želim da pohvalim, to je definisanje potrebe da se izradi nacionalna strategija održivog korišćenja prirodnih resursa, jer smatram da je izrada nacionalnih strategija u onim oblastima koje su od našeg zajedničkog interesa izuzetno važna. Imamo nekoliko dobrih primera. Navešću Strategiju za smanjenje siromaštva ili Strategiju razvoja poljoprivrede. Mislim da je jako važno da ljudi koji su preuzeli odgovornost u određenim oblastima treba da razmišljaju strateški. To znači da značaj jednog problema treba dovesti na jedan viši nivo, s obzirom na činjenicu da su parlamentarni sazivi, da su vlade prolazne, ali nacionalne strategije moraju biti nešto što ostaje iza njih, nešto oko čega ćemo se svi saglasiti. Životna sredina sigurno jeste jedno tako važno pitanje. Dalje, želim da naglasim da je jako važan deo ovog zakona za mene sadržan i u onoj oblasti koja definiše ekonomske podsticaje u oblasti očuvanja životne sredine i posebno formiranje fonda za očuvanje i razvoj životne sredine, koji će se finansirati delom iz budžeta, delom iz projekata koji se sprovode na očuvanju životne sredine u saradnji sa zemljama u okruženju i međunarodnom zajednicom, delom iz donacija i pomoći unutar naše zemlje svih onih koji žele da preko ovog fonda podrže održivi razvoj našeg društva i životne sredine. Takođe, dame i gospodo, na kraju želim da naglasim, kao i obično, da smatram da je važno definisati i kaznenu politiku u ovoj oblasti, jer nažalost naša praksa pokazuje da je i tako nešto neophodno. Mislim da je to, takođe, jedan od koraka od kojih treba da krenemo. Želim da vas podsetim na još nešto, dame i gospodo. Životna sredina u našoj zemlji, a govoriću u ime svoje generacije i nešto starijih, pre samo 30-tak godina izgledala je prilično drugačije. U to vreme, u vreme našeg detinjstva, mogli smo da se kupamo u rekama, mogli smo tokom letnjih dana da se slobodno po ceo dan igramo i družimo, bilo je mnogo više ptica u neposrednom okruženju naših gradova, mogli smo da se sunčamo bez nekih posebnih ograničenja. Sunce smo doživljavalo kao radost, a ne kao opasnost i opomenu. Trideset godina je jako kratak period za planetu zemlju. Želim samo da vam kažem da je teško da zamislimo šta će se za 30, 60 ili 300 godina sa našim okruženjem dešavati ako ovako budemo radili i dalje. Već za našu decu je nezamislivo sve ovo u čemu smo mi uživali. Samo još nešto - za 200, 300 ili 500 godina državne granice će izgledati sasvim drugačije, političko okruženje će biti sigurno drugačije. Sa žaljenjem moram da kažem da sigurno neke od naših stranaka neće ni postojati tada, ali je sasvim izvesno da neko drvo koje zasadimo danas živeće i onda, a još izvesnije je da će naše reke i planine i dalje biti ovde. Zato je jako važno da prevaziđemo međusobne nesuglasice u ovoj oblasti i jako je važno da danas napravimo prvi korak na ovom dugačkom putu koji nas sve zajedno čeka. Čak i ako nam se čini, a opoziciji se sigurno tako čini, da ovaj korak možda nije dovoljno dobar ili da ovaj korak ima neke manjkavosti, želim da vam kažem da on vodi u budućnost. Želim da vas sve zajedno pozovem, u ime G17 plus, da ovaj zakon podržimo, zato što G17 plus želi, zajedno sa vama, da danas, podržavajući ovaj zakon, ostavi trag u večnosti time što će život naših građana danas učiniti boljim.
Reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović, a neka se pripremi narodi poslanik Boris Karaičić.
Dame i gospodo narodni poslanici, nažalost, u zadnjem vremenskom periodu u Srbiji se kraće živi, više oboleva i kvalitet života je lošiji, sa tendencijom pogoršanja. Na osnovu istraživanja, glavni uzroci smrti su kardiovaskularna oboljenja - 57%, maligne bolesti - 17% i povrede su na trećem mestu. Upravo zbog toga što su maligne bolesti negde u 17% zastupljene, pitanje je koji su uzroci: da li genetska predispozicija ili radijatski sindrom, odnosno posledica osiromašenog uranijuma jonizujućeg zračenja. Ako znamo da je prilikom NATO bombardovanja napravljena šteta Srbiji u vrednosti od četiri milijarde 200 miliona dolara, onda sigurno odgovor stoji da osiromašeni uranijum ima i te kako velike efekte. Baš zbog toga je potrebno ovaj zakon kompleksno i studiozno proučiti, jer u medicini je najbitnije preventivno delovati. Zbog toga sam izneo ove podatke. U obrazloženju uz Predlog zakona o zaštiti životne sredine, gde se definišu neka međunarodna iskustva, Deklaracija UN o životnoj sredini, onda, u većini zemalja Ministarstvo za životnu sredinu uključuje prirodu, vazduh, tlo, vodu, floru i faunu, buku, otpad, opasne hemikalije. Baš zbog toga, u ime SRS, stalno insistiram da je potrebno upravo ta tri elementa (vazduh, vodu i zemljište) sjediniti. Očigledno da je ovo nadležno ministarstvo vezano samo za vazduh, dok se Ministarstvo šumarstva, poljoprivrede i vodoprivrede bavi vodom i zemljištem. Očigledno je potrebno da sve ovo bude objedinjeno, jer životna sredina se posmatra ka objedinjena interakcija mnogih faktora, uticaja. Problem koji se tek pojavljuje, kada neki problemi nastanu u životnoj sredini, baš zbog toga što ne znamo ko je nadležan i ko je odgovoran, ko je stručan i ko je kompetentan, nastaju problemi koje teško rešavamo. Kontrola mera protiv zagađenja životne sredine vrši se administrativno. Zbog toga je potrebno u delatnostima koje su vezane za zagađenje životne sredine da se ugradi sistem tržišnog mehanizma, po principu - zagađivač plaća. To podrazumeva da zagađivač snosi troškove zagađivanja i naknade štete, a u slučaju zagađenja mora tačno da se utvrdi norma i na osnovu te norme da se proceni. Kako će visina takse na zagađivače da varira, pre svega, od količine zagađenja životne sredine, na taj način možemo da stvorimo stimulans za zagađivače, u smislu da što zagađivač manje zagađuje životnu sredinu to će i taksa biti manja. Moramo da dovedemo do krajnjeg cilja, a to je smanjenje stepena zagađenja životne sredine, jer će njegovom kontinuiranom upotrebom ekonomski biti racionalnije ne zagađivati životnu sredinu. Zbog toga je potreban dvojni sistem, odnosno, pre svega, uvođenje sistema kazni, tamo gde je velika šteta i, drugo, subvencijama, odnosno preventivno delovanje, da se stimulišu zagađivači za kvalitetniji nov odnos prema zagađenju sredine. Znači, preko kazni i preko taksi i dažbina možemo da uvedemo stimulativne mere, subvencije za firme koje su preduzele mere za smanjenje ugrožavanja životne sredine, kao i finansijsku pomoć u vidu izmirenja obaveza u dužem vremenskom intervalu, tj. poreske olakšice. Verovatno će ministar naknadno drugi zakon da stavi na dnevni red, kada je u pitanju upravljanje nacionalnim parkovima, ali nije shodno da par rečenica i o tome prokomentarišemo, pošto je Zakon o nacionalnim parkovima iz 1993. godine pet nacionalnih parkova definisao: Kopaonik, Tara, Fruška gora, Šar planina i Đerdap. Navedenim nacionalnim parkovima upravljaju javna preduzeća čija su prava i obaveze, neću sve taksativno da nabrajam, samo par njih: poslovi zaštite i razvoja nacionalnih parkova, briga o raznim vidovima korišćenja prostora, načinu i uslovima korišćenja prirodnih dobara, da se daju na korišćenje prirodna dobra kojima oni upravljaju, daje se saglasnost za obavljanje naučnih istraživanja; pa, između ostalog, javna preduzeća, odnosno upravljači mogu da vrše i gazdovanje šumama, zaštitu gajenja, unapređenje i korišćenje lovne i ribolovne faune, sprovođenje i uvođenje režima zaštite itd. Upravo iz ovog što sam taksativno nabrojao, kompletnim nacionalnim parkom gazduje samo jedno preduzeće koje, kako sprovodi planove i programe zaštite, razvoja i unapređenja nacionalnog parka, na osnovu Zakona o nacionalnim parkovima, tako sprovodi sve privredne aktivnosti u nacionalnom parku. Postoje dve delatnosti koje su nespojive. U takvoj organizaciji se javlja nepotpunost u radu, nestručnost, pa je zbog toga neophodno da se te dve delatnosti potpuno razdvoje. Zbog toga je koncept SRS da javno preduzeće koje gazduje nacionalnim parkom, isključivo bi se bavilo delatnostima koje su vezane za zaštitu i unapređenje zaštite nacionalnih parkova. Ono što je problem u Srbiji, to je sigurno i opasan industrijski otpad. Problem opasnog otpada i njegovo širenje u životnoj sredini, Narodna skupština je pokušala da reši Zakonom o zaštiti životne sredine iz 1992. godine, obavezivanjem fabrika da skladište to sve u nekom svom proizvodnom krugu. Očigledno to nije rezultiralo baš najbolje nekim rezultatima. Zbog toga je potrebno da se ta varijanta adaptira i da se, pre svega, formiraju tzv. groblja za opasni otpad i da jedan deo tog industrijskog otpada svakako treba uništiti neutralizacijom ili spaljivanjem, kao i da onaj deo otpada, to je manji deo otpada, koji može da se reciklira, ponovo ubacimo u proces proizvodnje. Zbog toga je preporuka SRS da se napravi dogovor sa Vojskom Srbije i Crne Gore za iznalaženje najboljih lokacija za deponovanje takvog otpada i napraviti prioritete za deponovanje takvog otpada na nađenu lokaciju. Komunalni otpad je danas najveći problem u zaštiti životne sredine, pre svega kada je u pitanju izgradnja deponija, a problem u Leskovcu je nastao kada je predsednik opštine bio gospodin Živković, sada poslanik DS-a, kada su našli lokaciju, sredili sve moguće građevinske dozvole i na kraju taj Željkovac nije zaživeo. Očigledno je problem bio unutar DS-a jer njihov nosilac svih funkcija tada je to blokirao i sada u Leskovcu postoji taj problem oko deponije i komunalnog otpada. Zato je potrebno, pre svega, otkloniti te otpatke, napraviti reciklažu stakla, papira, metala i plastike, izvršiti separaciju, takva primena postoji u Mađarskoj, Slovačkoj i u drugim srednje razvijenim zemljama. Druga mogućnost, to je kroz rešavanje komunalnog otpada, to vidimo kroz davanje koncesija za komunalni otpad, mada bi tu cene bile veće, podiglo bi cene komunalnih usluga, što možda u ovoj situaciji nije prihvatljivo za veći deo stanovnika. Animalni otpad koji je bitan, jer nekontrolisano bacanje uginulih životinja i otpadaka iz industrija, kao i velika količina kvalitetne organske materije koja se tehnološkim procesima može prepraviti kao stočna hrana, nedovoljno se iskorišćava. Potrebno je napraviti regionalne kafilerije da se taj problem reši. Biomasa o kojoj je bivši ministar za ekologiju Branislav Blažić skrenuo pažnju, a to je nedovoljno iskorišćenje potencijala biomase, potrebno je kvalitetnije organske materije da se uništavaju, pre svega zbog toga što postoji nekontrolisano spaljivanje na njivama, naseljima, pogotovu tokom jeseni. Zbog toga postoje dva načina da se to uradi. To je briketiranje i implementiranje mase. Postoji projekat koji je na sajmu 1992. godine u Briselu osvojio, među osamsto patenata, gran pri i taj patent treba još više razvijati, a iskorišćavanje biomase vršiti kroz proizvodnju humusa. Pošto me već upozoravaju na vreme, potrebno je kod aerozagađenja i čistih goriva, tu je osnovna strategija, pre svega, zbog povećane koncentracije teških metala. Potrebno je da se podrži inicijativa za proizvodnju industrijskog alkohola od 98%, koji se 15% može dodati benzinu, pre svega od kukuruza, jer se obezbeđuje na 2,6 kilograma kukuruza jedan litar i to je 98% etanola, dakle, jedan kilogram stočne hrane. Kada znamo da 5% kukuruza uništavaju glodari, ovo može da se iskoristi. Postoji tu i koncesija na određena zaštitna životna dobra, a to ćemo kasnije, pošto vidim da je sekretar poslaničke grupe nestrpljiv da završim svoje izlaganje, a imam još mnogo da kažem, nisam ja kriv što su me stavili na kraju, ali moram da kažem par rečenica o obrazovanju za zaštitu životne sredine. U svakom slučaju, SRS se zalaže za koncept permanentnog obrazovanja za zaštitu životne sredine od predškolskog uzrasta do trećeg doba i to posebno treba da se odnosi na donosioce političkih odluka, mada moram da pohvalim i bivšu i sadašnju Vladu, jer zaista radi na edukaciji kadrova. U vreme ministra dr Branislava Blažića, gradonačelnika Kikinde, tada je bilo samo 60 zaposlenih u Ministarstvu, a sadaimate 300, to su očigledno mladi kadrovi, edukujte ih u Ministarstvu, odmah ih stavite da rade tu i prenosite im vaše znanje.
Reč ima narodni poslanik Boris Karaičić, a neka se pripremi narodni poslanik Zoran Antić.
Ja sam, kao i kolega, pri kraju radnog vremena dobio reč. Uvaženo predsedništvo, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici...
Izvinite, kraj radnog vremena je u 18,00 časova.
Prvo moje pohvale ovakvom predlogu seta zakona, što je zaista korak napred u ovoj oblasti, koja je kao i druge veoma zapuštena u našoj državi. Za mene su važne dve stvari kada je ovaj set zakona u pitanju, to je da se poštuje pravo pojedinca na zdravu životnu sredinu, odnosno okolinu i to pravo je garantovano velikim brojem konvencija koje postoje i kod nas i u svetu. Druga stvar koja je veoma važna i koja se poštuje ovim zakonima, to je da privredni razvoj mora da ide uporedo sa čuvanjem životne okoline. Zapravo, kada je reč o svetskim standardima i o svemu što se dešava u svetu, ne samo kada je agenda 21 u pitanju, mi zaista ozbiljno kaskamo u ovoj oblasti. Kaskamo politički, ekonomski, a kaskamo i u smislu svesti o ovom problemu. U Zapadnoj Evropi, 1980. godina je bila obeležena ekološkim pokretima, pa su čak i stranke pravljene zbog toga što je problem životne okoline postajao toliko važan i značajan da je uticao na raspoloženje u društvu i politički. Kažem, mi kaskamo po ovom pitanju, zbog toga što smo imali nesreću da u proteklih 15 godina uvek bude pitanje ili - ili. Znači, ili ćemo da se posvetimo očuvanju životne sredine na uštrb razvoja ekonomije, odnosno privrede ili ćemo da zapostavimo privredu da bismo očuvali životnu sredinu. To je pitanje koje se postavlja u svim nerazvijenim zemljama, kada prosto niste u stanju da imate dovoljan nivo proizvodnje koji bi obezbedio dovoljan nivo nafte ili nečeg drugog, a da istovremeno čuvate životnu okolinu. Tu se dolazi do pitanja novca i ovim zakonom se malo bolje postavlja to pitanje nego ranije. Znači, mi moramo da vidimo da građane u tom pravcu usmeravamo, da životna sredina nije samo ono što karakteriše bacanje otpadaka ili neke komunalne delatnosti, nego zaista sve ono što utiče na moj, vaš život svakodnevno, a toga nismo ni svesni. Dakle, kada imate proizvodnju određenih dobara, recimo u nekim gradovima u Srbiji, na primer bakra u Boru ili nafte u Pančevu, mi nismo u stanju kao država taj problem da rešimo adekvatno, da bi smanjili emisiju štetnih gasova koji pri tom nastaju, a da bismo istovremeno održali dovoljan nivo proizvodnje. Ovim zakonom, gde se rešava pitanje monitoringa, to se pitanje drugačije postavlja. Zapravo, to je jedan veliki pomak u ovoj oblasti, kada će posebne institucije biti zadužene da prate kretanje, odnosno stanje životne sredine i da na vreme upozoravaju na eventualne konsekvence za okolinu. Dalje, već sam napomenuo neke gradove kao što su Bor ili Pančevo, imamo problem Užica i Valjeva, i u toku zimskog perioda, pogotovo kada toplane rade velikim intenzitetom, imaju problem povećane koncentracije čađi u vazduhu, i taj problem je često u našim okolnostima rešiv tako što, ako je povoljno stanje vetra onda ga ima manje, a ako nije povoljno stanje vetra, ako ne duva vetar, onda ga ima u povećanom obimu. Jedno rešenje koje se nameće kada je u pitanju grad Užice je gasovod i rešio bi pitanje zagađenja u tom gradu, ali to opština ne može da reši sama iz svojih sredstava. Zbog toga apelujem na Republiku da pomogne da se taj problem što pre reši. Primarni deo je već završen, bitan je sekundarni deo gasovoda. Dakle, kada se taj deo reši, to nije samo poboljšano stanje toplana i grejanja, nego rešava bitno pitanje životne okoline. Znači, naši građani još uvek nemaju dovoljnu svest o tome koliko znači kada sačuvamo zemlju, vazduh, vodu, to se tek primeti, po pravilu, onda kada se desi neka havarija, neki problem i kada ostanemo bez onoga što je bilo do juče nadohvat ruke. Dakle, moj apel je da se građani još bolje edukuju po tom pitanju, da napuste razmišljanja da je bacanje otpadaka pitanje zaštite životne sredine. To je pitanje i vaspitanja i kulture, a manje pitanje zaštite životne sredine, i da obrate pažnju da, dakle, tamo gde mogu da pomognu da bi živeli u čistijoj sredini, a nismo mi, jer to često mislimo, da samo mi imamo čist vazduh, čistu zemlju, hranu, zdravu hranu, nismo mi jedini koji time raspolažemo, ali imamo prednosti i drugi nemaju te prednosti, dakle, da smo usled raznih okolnosti poslednjih 15 godina ostali bez industrije, ali se to odrazilo povoljno, jer smo manje zagađivali životnu okolinu. Hvala.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Borisu Karaičiću. Hoćemo pauzu? Nastavljamo u 15,00 časova. [[Posle pauze – 15,55]] Dobro. Da utvrdimo kvorum. Imamo kvorum. Nastavljamo rad. Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, imali smo priliku da u prepodnevnom delu, a bogami i u petak popodne, čujemo od poslanika dosta pritužbi na rad lokalnih samouprava i dosta problema u njihovim sredinama kada je u pitanju životna sredina. Očigledno je da lokalne samouprave nisu spremne da u potpunosti sprovode niti ovaj prethodni Zakon o zaštiti životne sredine, a čini mi se da je i ovim zakonom dato preveliko ovlašćenje lokalnim samoupravama i da se previše od njih očekuje. Možda je to ono što će biti najveći problem prilikom implementacije ovog zakona u praksu. Činjenica je da lokalne samouprave, prema Predlogu ovog zakona, stvarno imaju velike obaveze da u roku u narednih godinu dana dosta posla urade da bi ovaj zakon stvarno mogao da zaživi. Lokalne samouprave imaju obavezu, nabrojao bih, da prostor urede, prostorno-urbanistički plan, da izvrše stratešku procenu uticaja, da uvode posebne mere u slučajevima neposredne opasnosti, proglašavaju stanje ugroženosti, donose planove, lokalne, akcione i sanacione planove, obezbeđuju kontrolu i praćenje stanja životne sredine, da obezbede finansijska sredstva. Veliki broj obaveza pada na teret lokalnih samouprava i mislim da ovakve kakve su neće biti u mogućnosti da odgovore tim obaveza. U svakom slučaju, želeo bih da pozdravim činjenicu da je Ministarstvo, uz ovaj Zakon o zaštiti životne sredine, pripremilo i tri prateća zakona, a to će umnogome doprineti prevenciji i ukazati na put kojim ministarstvo ubuduće namerava da ide, ali čini mi se da u samom zakonu nedostaje ono što je bitno: nadzor ministarstva nad lokalnim samoupravama će umnogome da oteža rad na terenu. Bićemo u prilici da za godinu dana proverimo efekte ovog zakona. Čini mi se da će biti mnogo manji nego što se u ovom trenutku čini. Ono o čemu sam još želeo da kažem u ovom svom petominutnom izlaganju, mislim da je napravljena ozbiljna greška kod naknade za zagađenje životne sredine. Mislim da je gospodin Blažić imao jako dobro rešenje, koje je podrazumevalo jednu kliznu skalu koja bi bila znatno stimulativnija za privatne preduzetnike. Ono što ste u članu 85. izmenili, čuo sam da ste prihvatili jedan od amandmana da lokalnoj samoupravi pripadne 60% sredstava od nadoknade, što je sasvim u redu, s obzirom na obaveze koje lokalna samouprava ima u implementaciji ovog zakona. Ali, ono što je jako loše, to su u članovima 86. i 87, diskreciona prava kako Vlade tako i lokalne samouprave da samovoljno određuju način plaćanja i eventualnim olakšicama, kriterijume obveznika plaćanja propisuje jedinica lokalne samouprave. Što se tiče Vlade manje-više računam da će biti korektna, ali kada je u pitanju lokalna samouprava, stvarno dolazimo u situaciju da se ovakvim odredbama podstiče korupcija i da privatni preduzetnici ili preduzeća ne budu u istoj situaciji, i mislim da ovakve odredbe ne bi trebalo da stoje u zakonima, jer su u suprotnosti sa opredeljenjem da se borimo protiv korupcije u svim institucijama. Mislim da je i sam zakon prepun institucija. Uspeo sam da nabrojim osam. Znači, Agencija za reciklažu, Uprava za zaštitu životne sredine, Agencija za zaštitu životne sredine, Fond za zaštitu životne sredine, Ministarstvo, Vlada, lokalna samouprava, previše je institucija, njihove nadležnosti i obaveze nisu jasno definisane ovim zakonom. Baš Agencija za zaštitu životne sredine i Fond za zaštitu životne sredine, a bogami i Agencija za reciklažu su mogli da potpadnu pod jednu instituciju. Na ovaj način stičem utisak da je Ministarstvo kada je u pitanju zaštita životne sredine loše organizovano i da ne doprinosi jasnom konceptu zaštite životne sredine. U vezi kaznenih odredbi rekao bih samo par reči, da je skoro neverovatno da ste u članovima 119, 120. i 121. novčanom kaznom od pet do 20.000 ili kaznom zatvora od 30 dana kaznili prekršaj fizičkog lica za razaranje flore i faune, razaranje staništa. Isto tako, u članu 120. akreditovanog ocenjivača koji ne dostavi podatke o postupku sprovođenja i proveravanja sistema EMAS, kao i kazna za prekršaj odgovornog lica u nadležnom organu. Mislim da su kazne premale i da na neki način stavljaju prekršioce u situaciju da i nisu kažnjeni. Kaznena politika je trebalo da bude znatno oštrija i da kroz kaznenu politiku dođemo u situaciju da se niko svesno ne upušta u kršenje zakona.
Reč ima narodni poslanik Vladan Jovičić, a za diskusiju da se pripremi Nataša Jovanović.
Poštovani predsedavajući, kolege narodni poslanici, pred nama je ovaj set zakona koji razmatramo u objedinjenoj raspravi i, u neku ruku nije sigurno preteška reč, tu je jedan od fundamentalnih zakona upravo zato što nakon njegovog usvajanja ostaje prostor da gotovo svako ministarstvo koje se nalazi u sastavu ne samo ove nego i budućih vlada Srbije neće moći da donosi bilo koja zakonska rešenja, a da ne implementira odredbe ovog zakona u svoja rešenja. Praktično predlog zakona o integrisanom sprečavanju i kontroli zagađenja životne sredine, kao i procena uticaja na životnu sredinu maksimalno su bazirani na direktivama Evropske zajednice 96/61 od 24. oktobra 1996. godine. Zatim, direktivama EU, znači IPPC direktive, BAT, odnosno primeni najboljih tehnologija, kao i Pravilniku o izgradnji i analizi uticaja objekata i radova na životnu sredinu SEGRS 62/92. Pored toga, u odredbama zakona imamo i što dosadašnji predlozi zakona u prethodna dva anemična pokušaja da se usvoje neka zakonska rešenja, za razliku od onih koje imamo od 1991. godine. Imaju jedan aspekt ekonomskog dela, odnosno ulaganja sredstava u rešavanje problema zaštite životne sredine, a mogu biti i veći od osnovnih i trenutnih vrednosti, pogona ili objekata, kao i da imaju u vidu obezbeđenje uslova za očuvanje i racionalno korišćenje prirodnih resursa, a naročito rezerve vode i energetskih sirovina. Rekao sam i prethodno, mora biti implementirano u budućem zakonuo rudarstvu i definisano kroz tu oblast. Takođe, imamo u vidu i sprečavanje transfera prljavih ekonomija i ekološki neefikasnih postrojenja, smanjenje misija zagađenja materija u atmosferi, smanjenje količine otpada i povećanje stepena ponovnog korišćenja putem prerada i recikliranja. Sprečavanje nekontrolisanih ispuštanja zagađujućih materija i dalje degradacije životne sredine, a što utvrđuje monitoring koji je ovde jedan ogroman pomak. Saniranje zagađenih delova životne sredine i degradiranih prostora, očuvanje prirodnih ekosistema i biodiverziteta, integralna zaštita voda, vazduha i zemljišta, kompleksna materija. Za obezbeđivanje ovih uslova i za uspostavljanje sistema integralnog upravljanja životnom sredinom, odnosno ne igramo se ovde retoričkim rečnicima, da li je samo reč o zaštiti životne sredine, već se radi o upravljanju životnom sredinom. Neophodno je i zakon predviđa primenu standarda ISO 1401. Kod svih većih privrednih subjekata i organizacija, kao i rad opštinskih organa, a za šta je članovima zakonima predviđena edukacija i obuka od strane Ministarstava, a samim tim su i obezbeđena sredstva za istu. U tom smislu, neophodno je pojačati stručne službe zadužene za zaštitu životne sredine u opštinama i drugim većim privrednim subjektima, odnosno uspostaviti ih tamo gde one ne postoje. Neophodno je formirati međuopštinske informacione sisteme Dakle, ubrzano iscrpljivanje neobnovljivih resursa, sirovina, kao i kontinuirana degradacija životne sredine imaće za posledicu nedostajanje da se obezbede supstituti i omogući reprocesuiranje deficitarnih sirovina. To je primena tehnologije, odnosno obaveza je svih subjekata, a pogotovu većih subjekata u društvu da se, pored zaštite životne sredine, bavimo i valorizacijom, odnosno primenom takvih tehnoloških rešenja kada ćemo moći da kao siromašno društvo nadoknadimo sve troškove koji nastaju na neadekvatnim tehnologijama. Dakle, ekološki kriterijumi i kriterijumi održivog razvoja treba u većoj meri nego do sada da su zastupljeni u planiranju ukupnog razvoja organizacije i udruženja prostora i odlučujuće će uticati na izbor ciljeva i rešenja i prioriteta. Sa jasno uspostavljenim monitoringom, ukupnim povezivanjem i korišćenjem telekomunikacionih sistema i uopšte informatičkih sistema uzajamno i njihovog povezivanja, skratićemo tu vremensku distancu između sredina koje do sada nisu razmatrane u dovoljnoj meri. Poznate su te crne rupe u Srbiji gde imamo problem već uveliko supresioniranih stanja životne sredine koja zaključuju i traže određenu povećanu pažnju koju do sada nismo imali prilike da koristimo. Moj prethodnici su govorili o sredinama iz kojih dolaze. U sredini iz koje dolazim, imate da deca naseljenog mesta Vreoci nisu u stanju da u zadatim normama održe svoje fizičke aktivnosti. U svakom slučaju, to podrazumeva da predlogom ovog zakona, koji u sebi implementira sasvim dovoljne i konkretne mere, a kako je i navedeno, zagađivač plaća i moraće da snosi sve odgovornosti za ono što se dešava. Samim tim, prevazilaziće probleme koje sami nismo u stanju da rešimo bez određenih kriterijuma, izvinjavam se svima, poštovane kolege, verujem da smo svi umorni, pred nama nisu samo odredbe zakona koje se tiču isključivo nadležnog ministarstva koje je predložilo ove zakone. Sretaćemo se kroz sva sledeća rešenja ukoliko, a siguran sam, sa velikim konsenzusom usvojimo ovakav predlog zakona. Hvala.
Zahvaljujem se gospodine Jovičiću. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, a neka se pripremi narodni poslanik Branka Bošnjak. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, za nas je bilo apsolutno neprihvatljivo traženje predlagača, gospodina Albijanića, da se objedine ove tačke dnevnog reda, zato što se radi o jednoj veoma važnoj temi. Ona je usko povezana i sa životnim standardom ljudi, sa ekonomijom i sa održivim razvojem, koji mnogi građani ne znaju šta u pravom smislu reči znači, a veoma često se taj termin pominje. Građanima se šalju poruke da ekonomija i privredni tokovi treba da budu u jednom skladu sa životnom sredinom i našim okruženjem. Na svu sreću, pored onoga što je naš narod kroz nesreću koja nas je zadesila 1999. godine doživeo, mi smo i dalje zdrava nacija sa zdravom klimom, sa zdravom zemljom, vazduhom, veoma bogatim vodnim resursima. Ako već govorite o održivom razvoju, onda bih kao prioritet, a to je najveća boljka mnogih lokalnih samouprava, upravo potencirala vodu kao neophodni resurs za održivi razvoj, koji nije problem kod nas u zemlji, ali bi u toj oblasti mnogo toga trebalo još da se unapredi i time bi trebalo da se bave jedinice lokalne samouprave. Zaista je ovo jedna veoma široka tema. Zakon je napisan u nekom knjiškom smislu, tako da kažem, definisani su pojmovi, a naše osnovne zamerke su na član 86. i 87. kada su u pitanju naknade koje mogu da propišu jedinice lokalne samouprave. Ono na šta jedinice lokalne samouprave, a od kojih treba sve treba da potiče, pa do organa koji treba o tome da se stara, Vlada Republike Srbije, odnosno ministarstvo, ne rade, jer sve se svodi na prazna predizborna obećanja. Budite sigurni, u opštinama i u gradovima u kojima su srpski radikali na poslednjim izborima osvojili vlast to neće ostati samo obećanja. Evo, na primeru u Kikindi i gradonačelnika Kikinde, gospodina dr Blažića, koji je bio ministar za zaštitu životne sredine, pa i drugih gradova, videćete da ćemo tom segmentu posvetiti veliku pažnju. Zašto vam to, gospodine ministre, kažem. To vam govorim iz razloga što ste i vi, baš kao i oni koji podržavaju ovaj zakon, zaboravili da kažete jednu veoma važnu stvar, a da tako uputite lokalne samouprave na njihovu svrhu postojanja, pored razvoja komunalne infrastrukture, pored poslova koje je zakon dao u nadležnost, da one treba da slede put koji je definisan još 1992. godine na svetskom samitu u Rio de Žaneiru, kada je usvojena Agenda 21 i kada je svim zemljama u svetu koje žele da vode računa o zdravlju svog stanovništva, o razvoju svoje opštine, data jasna smernica da moraju da urade lokalne agende. Ako ste vi sada ministar već devet meseci, pretpostavljam da vi uopšte nemate jasni uvid, a naročito što vam je široko ministarstvo, nije striktno vezano samo za zaštitu životne sredine, koliko je jedinica lokalne samouprave koje imaju definisane lokalne agende i koje su definisale pojmove i način kako da reše pitanja očuvanja eko-sistema, unapređenja životne sredine i ostalog? Ti osnovni, ključni problemi vezani za ekologiju, za zdravlje i život ljudi, pre svega zdravlje dece, zbog kojih moramo da očuvamo naše eko-sisteme, da ih unapređujemo i da, prateći sve tokove, sa pozicije ekonomskog razvoja koji nije prisutan u našoj zemlji, zaštitimo životnu sredinu. Ključni poslovi su i neažurnost lokalnih organa vlasti, najveća boljka prema našem stanovništvu. Znate, gospodine ministre, da se u Omoljici desio jedan blago rečeno incident i da do dana današnjeg, koliko je meni poznato, nije identifikovana firma koja je u kanalu omoljičke deponije izlila ogroman otpad koji je veoma opasan po zdravlje ljudi. Da ne govorimo o tome da vaša vlada, a i vaše ministarstvo, pre svega su dijametralno od srpskih radikala suprotan stav prikazali predstavnici onih stranaka koje se ne slažu sa nama u tome, nije ništa uradilo da pomogne opštinama i gradovima. A tu su tri ključna problema, u pitanju su Novi Sad, Beograd i Niš, a što se tiče naše južne pokrajine, mada to ove iz DS uopšte ne dotiče, jer njihov predsednik je pozvao Srbe da izađu na okupatorske izbore, ne vodeći računa u kakvim uslovima žive, da ne govorim o okupiranom području gde je najveći problem Kosovsko Pomoravlje, a radi se o avio bombama, posledicama besomučne NATO agresije, da i dan-danas te opštine i ti gradovi imaju samo nekakvu pomoć od nekih nevladinih organizacija, a ne pomoć države u pravom smislu reči. Još je nekom palo na pamet, ni manje ni više nego ministru inostranih poslova, da traži da se odreknemo tužbe protiv NATO pakta. To je zaista jedan skandal i ako mi na tom primeru ne pokazujemo koliko nam je stalo do zdravlja ljudi, ako se ne setimo one nesrećne žene koja je ostala da živi na svom ognjištu u selu Klokot u Kosovskom Pomoravlju, koja je izašla na svoju njivu pre godinu i po dana i stradala od jedne takve mine, onda mi ne možemo da govorimo o svetskim tokovima, o trendovima, o usaglašavanju zakona i o onome što su ključni problemi za našu državu i naš narod. Mi možemo, odnosno vi to da uradite, da se deklarativno zalažete za poboljšanje uslova i života i rada, kada je u pitanju ekologija i kada je u pitanju ono što je ingerencija Vlade Republike Srbije, ali džaba nama sve to ako nema para. Vi znate da i održivi razvoj koji mora da bude, te prirode i ekonomskih tokova, zahteva da građani imaju, pre svega, životni standard, da bi mogli da se zaštite od raznih ekoloških udara i od svega onoga što doživljavaju svakodnevno u sredinama u kojima žive. Ljudi u gradovima i opštinama, u opštinama gde su radikali preuzeli vlast veoma brzo će to da se menja, nemaju put, nemaju kišnu kanalizaciju, nemaju kanalizaciju u 21. veku. Gospodinu koji je vaš zamenik ili pomoćnik je to smešno, ali to je zaista žalosno. U Kragujevcu, u gradu iz koga dolazim, ima 22 naselja u 21. veku koja nemaju vodovod, nemaju kišnu kanalizaciju, o čemu onda da govorimo. Vi još tražite članom 87. zakona da se pored svih tih prihoda koje ubiraju jedinice lokalne samouprave daju mogućnosti da propisuju lokalne takse, kako bi unapredili životnu sredinu i kako bi se stanovništvo zaštitilo. Ono što je najveći problem za ovu vladu i za vaše ministarstvo, za oblast ekologije, za bilo koju oblast, za oblast ekonomije, socijalne politike, jeste nepostojanje, zato što je vlada napravljena tako, skupljena s' koca i konopca, nepostojanje nacionalne strategije, šta treba da se radi i kada je u pitanju ekologija. Zbog toga su i u ovoj oblasti veoma veliki problemi. Hvala.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Nataši Jovanović. Reč ima narodni poslanik Branka Bošnjak, a za diskusiju neka se pripremi narodni poslanik Miloš Dišić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi gospodine ministre, poštovane kolege narodni poslanici, pred nama je set zakona u oblasti zaštite i unapređenja životne sredine i, nažalost, naša zemlja je jedna od poslednjih koja reguliše tu zakonsku oblast u Evropi. Ova je oblast do sada bila uređena zakonom iz 1991. godine, jednim obimnim setom propisa i uredbi koje su bile u nadležnosti raznorodnih državnih institucija, preduzeća i službi i zbog tako velikog broja propisa teško je bilo efikasno sprovoditi i kontrolisati ovu oblast. Tako neuređeno zakonodavstvo imalo je za posledicu nesankcionisano zagađivanje voda i vazduha, nekontrolisanu eksploataciju šuma i drugih privrednih resursa, ugrožavanje zdravlja ljudi nepostojanjem sistema odlaganja i reciklaže otpada, prekomerno zagađivanje vazduha od strane motornih vozila, slobodno obavljanje bučnih delatnosti, gradnju autoputeva bez odgovarajuće zaštite prema naselju, rad sa opasnim materijalima i njihovo transportovanje, rizik od izvora štetnih zračenja itd. Set zakona koji je pred nama predviđa preventivne mere u oblasti zaštite životne sredine koje se sprovode kroz prostorne planove, kroz vrednovanje štetnih uticaja novih tehnologija, novih razvojnih projekata i rekonstrukciju postojećih sistema, kroz kontrolu i sprečavanje zagađenja i kroz blagovremenu procenu opasnosti od udesa. Da bi se zaštita efikasno sprovodila, neophodno je propisati standarde kvaliteta životne sredine. Moraju se ustanoviti granične vrednosti svih izvora zagađenja. Te vrednosti se moraju redovno meriti i javnost mora biti pravovremeno informisana radi efikasne zaštite. Zakon je predvideo koje su to preventivne mere zaštite od opasnih materija i drugih zagađenja, a to su – definišu se propisi u oblasti proizvodnje i prometa opasnih materija na teritoriji Republike, zabranjuje se proizvodnja koja ugrožava životnu sredinu, poput supstanci koje ugrožavaju ozonski omotač, propisuju se pravila u oblasti uvoza, izvoza i transporta štetnih i opasnih otpada i ovi zakoni definišu nadzor nad njihovom primenom, i to na svim nivoima, republičkom, pokrajinskom i na nivou lokalne samouprave. Poseban kvalitet ovih zakona je što predviđaju jedinstven informativni sistem u oblasti zaštite životne sredine, kao i dostupnost svih informacija. Oni garantuju učešće javnosti u odlučivanju, gde se svi strateški i prostorni planovi stavljaju na javni uvid, analizu i primedbe. No, najvažniji doprinos svih ovih zakona što zajedno definišu odgovornost zagađivača životne sredine, nadzor nad životnom sredinom kroz ovlašćenja i obaveze inspekcijskih službi i, najvažnije, predviđaju sankcije za prekršioce. Zakon jasno određuje ko su mogući prekršioci zakona i takođe određuje novčane i zatvorske kazne, u zavisnosti od težine prekršaja. Stranka G17 plus će podržati ove zakone, jer nas približavaju Evropskoj uniji, ali još je važnije da ovi zakoni dokazuju da ova vlada ima strategiju planiranja mera zaštite životne sredine, ima koncept sprovođenja tih mera, ali i hrabrost da sankcioniše sve prekršioce i na kraju, bez patetike, mislim da je krajnje vreme da deca Obrenovca saznaju da je sneg beo a ne siv. Zato vas molim da podržite ove zakone i da glasate za njih.
Hvala lepo. Po Poslovniku, izvolite, narodni poslanik Svetislav Krstić.
Uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, javljam se treći-četvrti put istim povodom, a to je upotreba nesrpskih reči u Narodnoj skupštini. Prethodni govornik je upotrebila, nije ona jedina, samo sam to iskoristio kao povod, upotrebila izraz – set zakona. To su i drugi primetili. Ja sam zato sada reagovao. Koji set, prvi set, drugi set? Molim vas, apelujem da govorimo našim srpskim jezikom, koji razumeju građani Srbije. Reč "set" ima neko značenje. Ako govorimo o setu zakona, treba da govorimo o grupi zakona ili da upotrebimo neki adekvatan izraz. Mislim da je jasno da bi pri Skupštini trebalo da se formira određeno telo koje će da vodi računa o tome šta može da uđe u akta i da se vodi računa o zaštiti srpskog jezika. Najveća brana i zaštita jednog naroda jeste njegova kultura, odnosno njegov jezik.
Replika, gospođa Bošnjak.
Pravo na repliku, osećam se kao prethodna govornica ili govornik. Htela bih da pitam uvaženog kolegu čija je reč "apel"?
Reč ima narodni poslanik Miloš Dišić, a neka se pripremi narodni poslanik Milorad Krstin.
Uvaženi predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, ovim zakonima se uređuje sistem zaštite životne sredine, kojim se obezbeđuje ostvarivanje prava čoveka na život i razvoj u zdravoj životnoj sredini, a ako je tako, znamo da je i ovo prvi set zakona iz ove oblasti u Republici Srbiji, onda su, gospodo, ovi zakoni morali više da favorizuju lokalnu samoupravu, jer je upravo lokalna samouprava ta koja bi trebalo da bude glavni nosilac, odnosno sprovodilac ovih zakona. Pokušalo se donekle da se to sprovede u ovom zakonu, ali mislim da je to nedovoljno. Ne znam zbog čega se Vlada stidi ili plaši da veću odgovornost prepusti lokalnoj samoupravi, a da Vlada bude glavni kontrolor u sprovođenju ovog zakona. Da li zbog finansijskih sredstava koja bi pripadala u tom slučaju lokalnoj samoupravi ili možda zbog bojazni da lokalna samouprava neće moći da to izvede do kraja? Pošto i lokalne samouprave, kao i pokrajine i republike moraju imati svoj sopstveni program zaštite životne sredine, u tom slučaju se moralo imati i više poverenja u njih. Ne može biti većih čuvara životne sredine od samih građana i onih koji sprovode Zakon o zaštiti životne sredine na terenu, a upravo i to je lokalna samouprava, zajedno sa Republikom, što znači za praćenje kvaliteta zaštite životne sredine prve informacije potiču upravo sa terena i iz same lokalne sredine. Što se ovog zakona tiče, mišljenja sam da je ovo pokušaj da se napravi prvi dobar zakon iz ove oblasti, da je to početak, ali ima dosta nedostataka. Jedan od prvih nedostataka je u subjektu sistema zaštite životne sredine, što se u jednom delu daje odgovornost i pokrajinama, što očito može biti smetnja lokalnoj samoupravi i Republici iz dela raspodele sredstava iz fonda i intervencija na terenu kod udesa i katastrofa izazvanih prirodnim putem ili ako ih čovek izazove. Pošto sav teret pada na lokalnu samoupravu i kod saniranja ovih posledica, mislimo da prednost u odnosu na pokrajinu moraju imati lokalne jedinice. Mišljenja sam da je iz ovog zakona trebalo izbaciti pokrajinu kao subjekt zaštite životne sredine. S obzirom da znamo da je to nemoguće zbog omnibus zakona koji predviđa i pokrajine, a ovaj zakon je donesen u vreme najgore dosovske vlasti do današnjeg dana, trebalo je raditi zakon koji će živeti dugo, uz možda neke male korekcije ako to bude potrebno, tako da srž zakona bude nepromenjen. To ste mogli uraditi i imali biste podršku Srpske radikalne stranke i saradnju sa njima. Poslanici Srpske radikalne stranke u Odboru za zaštitu životne sredine su bili konstruktivni i radili su u interesu i ovog zakona i Republike Srbije, a sve u cilju da se dođe do što kvalitetnijeg zakona, i bićemo spremni na saradnju u svakom momentu što se tiče ovog zakona. Zakon nedovoljno poklanja pažnju edukaciji mladih i mislim da ministarstvo nema jasnu koncepciju u tom delu, a to je izuzetno važno jer svest građana mora biti veća i jača od zakona, i samo tako i ovaj zakon će biti uspešno sproveden. Ne smemo više dozvoliti da nam na lokalnom nivou rade neka udruženja građana, što se tiče ovog zakona i očuvanja životne sredine. Ne kažem da ne treba biti udruženje građana, da bi pratili samo kontrolu, ali ne da glavne projekte i glavne zakone iz te oblasti donose ljudi koji nemaju kvaliteta ili nisu stručnjaci iz ovih oblasti. Imamo primer opštine Inđija, gde su na takvim mestima razni ljudi, ali nikako stručnjaci iz ovih oblasti, pa se razne negativne pojave i dešavaju po tom pitanju. Pošto se u svetu sve više pažnje poklanja zaštiti životne sredine, zato je i neophodno da se svake godine podnese izveštaj o realizaciji i o zaštiti životne sredine. Ovde imamo da je usvojen amandman, ranije u tekstu zakona bilo je predviđeno dve godine, a sada je to amandmanom promenjeno, pa ovde ne bih komentarisao taj deo, ali ovo sam radio pre nego što je došao red na sam amandman. Ovaj zakon nedovoljno poklanja pažnju i zaštiti voda. Znamo da su naše vode zagađene i osiromašene živim svetom. Dozvolili su se nekontrolisani ulovi i na nezakonit način (struja, bombe i prirodan gas plinskim bocama), a prema onima koji se uhvate u krivolovu blago se postupa, kazne su male ili se čak podmite čuvari voda i sve se tako blago završi. Znači, u toj oblasti bismo morali imati rigorozniju kontrolu i kod samih zagađivača voda, ma koji oni bili. Možda niste u mogućnosti da ovim zakonom zaštitite vode i šume, jer njima gazduju drugi, pa odgovornost ne pripada baš ovom ministarstvu, ali ipak Vlada o tome mora da nađe neki konsenzus i da se dogovori ko bi morao biti taj koji bi kontrolisao sve to. Vi, kao Vlada, morali ste se dogovoriti oko tog dela odgovornosti, a sve u cilju efikasnosti o očuvanja bogatstva voda i šuma koje postoje. Uzmimo primer Vojvodine, kada su u pitanju "Vojvodinašume" i vode stanje je veoma kriminalno. Da napomenem samo, da se ne zaboravi, lov ptica pevačica i njihov izvoz u Italiju, a uhvaćen je bivši ministar u takvim prljavim radnjama, ali ni do danas nemamo informaciju kakvu je kaznu taj gospodin zaslužio, mada se to moralo desiti, da javnost zna. Šume nam se neplanski seku i da niko ne odgovara, a da ovaj zakon skoro baš ništa nije obratio pažnju na to. Desiće se da ćemo imati katastrofalne erozije. Prema tome, morali bismo tome veću pažnju poklanjati. Rođen sam na Kopaoniku, gde sam video niz takvih primera, da se šume zaista seku a da se ništa ne prijavljuje, znači neplanski. Platićemo skupu cenu svega toga jednog dana. Da se to ne bi desilo, morali bismo da obratimo pažnju. Ovde se osnivaju fondovi i agencije. SRS je protiv osnivanja svake agencije. Smatramo da bi se ovde dodatno taj dinar, koji pripadne agencijama, mogao upotrebiti da bude čisto ekološki dinar, da se prebaci, a da ono što bi radila agencija rade inspektori i ministarstvo. Hteo bih samo da kažem kod inspektorskih službi, da bi ovde zaista trebalo, a ne kao što se sada dešava po lokalnim samoupravama, da se prime pravi stručnjaci iz ovih oblasti. Znamo da ih je malo u državi, ali barem tamo gde ih ima, ministarstvo bi moralo da povede kontrolu kod prijema takvih ljudi na radna mesta. Hoću da vam kažem primer iz Inđije. Imamo jednog diplomiranog ekologa koji ne može da nađe posao i odbijan je više puta na konkursima, a ne znam da li imate tu informaciju ko je primljen, mislim da su tamo čak i neki nastavnici, učitelji iz bilo koje oblasti. Trebalo bi u tom pravcu da povedete računa, da se ne dešava da nam razni ljudi iz raznih oblasti rade ono što nikada ne mogu u privatnom životu da rade, ni da pomisle.
Reč ima narodni poslanik Milorad Krstin, a ako slučajno ostane vremena, posle toga narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, dobili smo zakon o zaštiti životne sredine, koji dolazi na vreme. Trebalo je još i ranije stići, ali s obzirom kako reče predsednik Srbije, mi ćemo u Evropu 2017. Imamo vremena, verovatno ćemo mi dopunjavati ovaj zakon više puta i u više saziva. U članu 4. zakona o zaštiti životne sredine se kaže da sistem zaštite životne sredine, u okviru svojih ovlašćenja, obezbeđuju Republika, autonomna pokrajina, opština, odnosno grad, preduzeća, druga domaća i strana pravna lica, građani, grupe građana i njihova udruženja. Sve ovo razumem, ali prolazeći kroz Srbiju, nailazimo na divlje deponije smeća i nailazimo na nešto na šta ne bi trebalo da naiđemo, smatrajući ovu Srbiju ekološkom državom, a to smo bili do 1999. godine, dok nam NATO nije uradio ono što nam je uradio i malo više nam poslao osiromašenog uranijuma. Međutim, kako ovde stoji, u ovlašćenjima svojim AP je dužna i jedan od činilaca koji bi trebalo da spreči ekološku katastrofu. A dolaskom DOS-a na vlast, već u 2001. i 2002. godini, u Vojvodini je počela jedna seča šuma i uništavanje i onog zaštitnog pojasa koji obezbeđujenaseljena mesta i vodotokove da ne dođe do nekih erozija. Dolaskom Čanka, mogu da vam kažem, živim u jednom divnom mestu i za jednu godinu uspeli su oko četiri kilometra da poseku šume, zapravo, fabriku kiseonika. Znamo za Vojvodinu da je jedan deo Srbije koji nije dosta pošumljen, u stvari nije procentualno ni minimalno pošumljen onoliko koliko bi trebalo, verovatno po nekim evropskim standardima. Naime, ne bih mogao da pričam o zakonu o zaštiti životne sredine a da ne spomenem Srednje-banatski okrug, opštinu Zrenjanin i mesto Elemir, gde je poznata fabrika sintetičkog kaučuka, gde sam kao narodni poslanik zajedno sa određenom grupom ljudi ipak uspeo malo da sprečim tada gospodina Tresača, direktora "Petrohemije", da se ne izgradi jedna fabrika poznata u narodu, narodnim jezikom nazvana "Čađara" ili fabrika koja služi za karbonska punjenja. Ja sam imao prilike da vidim slike jednog naseljenog mesta u Rumuniji. To je stvarno katastrofa. Ovce su crne, krovovi su crni, ljudi su crni i, verujte mi, oni ne znaju šta znači belo, sivo i zeleno. Prema tome, Ministarstvo bi moralo da se postara stvarno da opstane ova ekološka država, posebno naznačena od strane EU, a verovatno bi bila i dalje da nije 1999. godine izvršena NATO agresija, međutim, morate naterati i lokalnu samoupravu da se o ovome stara, jer ovde u ovome stoji da otprilike deset opština nemaju inspektora za zaštitu životne sredine. Gospodo, ne možemo mi otići u Evropu, ne možemo ispuniti zahtev Evrope ako jednostavno ne ispunimo ni tih 10% i ne pošaljemo tamo inspektore, jer to je dosta bitno za zaštitu životne okoline. Može se o ovom zakonu puno pričati, međutim, bitno je da svi mi shvatimo da se ovaj zakon mora sprovoditi, odnosno da ga vi morate sprovoditi, a uz vas da ga sprovode i svi oni činioci koji čine ovu državu, a to je AP i tu su opštine, preduzeća i ljudski činioci. Prema tome, ovaj set zakona trebalo bi da se podrži, jednostavno, ako se bude sprovodilo kako jeste i kako vi ovde pišete, onda bi to imalo nekakvu svrhu, a ovako bez toga ne bismo to mogli sprovoditi do kraja. Nadam se da ćete imati uticaja na gospodu iz Pokrajinske vlade, na gospodina Čanka, koji je predsednik Upravnog odbora "Vojvodina šume" i koji je zdušno počeo da seče, nenormalno seku se šume u Vojvodini, a vi biste to morali da sprečite zajedno kao Ministarstvo.
Pre gospodina Jojića, samo reč pet minuta Dobrici Jankoviću, koji nije bio tu. Dogovorili smo se pet minuta najviše, molim vas, međusobno razumevanje.
Gospodine predsedniče, uvaženi ministre, kolege poslanici, ne treba propustiti kada je tema životna sredina, makar i ponovili, da je obaveza ovog doma da sagleda, a u odlučivanju kako ćemo se opredeliti prema predlozima zakona koji su pred nama, da detaljno i u smislu što boljeg odnosa prema javnosti, pokaže razumevanje za momenat, za situaciju i za stanje u oblasti o kojoj se govori u našoj državi i shodno tome u oblasti zakonodavstva kada je ista tema u pitanju. Sa druge strane, gde se EU, dakle, ono okruženje, nalazi sa prvog aspekta, u realnom stanju, u realnom životu kada su te stvari u pitanju i kada je u pitanju zakonodavstvo. Ako to dobro sagledamo, ako dobro razumemo razlike s jedne i sa druge strane po jednom i drugom pitanju, onda ćemo biti u mogućnosti da se pravilno odredimo prema tome hoćemo li glasati za ove predložene zakone ovako kako su ponuđeni ili ne. U tom smislu, rekao bih da je oblast životne sredine u ovim zakonima preduslov za naše usklađivanje i pristup EU. Kada to tako postavimo i kada na ova pitanja tako gledamo, onda treba da kažemo da tri zakonska predloga, koja su prethodno koncipirana kao pravilnici, potpuno zauzimaju svoja mesta u oblastima kojima se bave. Zakon četvrti koji preostaje u skoro punoj meri, dakle, isto to predstavlja. Zašto kažem u skoro punoj meri, zato što u 80% predstavlja ono što je prethodno već bilo kao predmet rasprave ovde, izostavljen je onaj deo na kome mi insistiramo, a to je uravnoteženo korišćenje životne sredine. Skoro svi amandmani DS-a koji su podneti odnose se na pokrivanje tog dela koji čine razliku po našoj oceni. Dakle, da se zakonima koji regulišu ovu oblast ne svede odnos prema životnoj sredini na eksploataciju kada su u pitanju resursi, nego na njihovo uravnoteženo korišćenje ili ono što Evropa u stvari već radi, a to je razvoj tih resursa. Ako uravnotežimo odnos prema tim resursima, doći ćemo u situaciju da ih ne potrošimo prekomerno i prevremeno, da se ne zateknemo i da ne dođemo do situacije kada smo na nekim mestima iscrpli rezerve, o čemu god da se radilo, nego će se to razviti u nešto što će na kraju dobiti okvire onoga o čemu treba da brine ovaj dom, a to je strategija u toj oblasti. Prema tome, ponoviću, DS će glasati za ovaj zakon, odnosno mislim na sva četiri predložena, ali sa ozbiljnom naznakom i naglaskom na ovom delu o čemu sam govorio, da je potrebno dobro proceniti amandmane i to onako kako su oni usmereni, a oni jesu kao grupa amandmana koncipirani u tom pravcu, dakle, da se ide od eksploatacije prema uravnoteženom korišćenju resursa. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, i to je poslednji prijavljeni govornik u načelnoj raspravi.
Dame i gospodo narodni poslanici, predlaganjem ovih zakona od strane Vlade uočio sam i jednu činjenicu, a to vidite svi vi. Dakle, od bombardovanja SRJ do današnjeg dana od strane zemalja NATO pakta, koje su na državu Srbiju, odnosno SRJ bacile 22,5 hiljade tona razornog eksploziva sa otrovima, niko nije mogao da veruje da će idioti sa zapada, slobodno mogu da kažem idioti sa zapada, koji su se obrušili na SRJ, protiv naše zemlje da povedu hemijski rat. Niko nije mogao da poveruje od građana u Pančevu da će između 14. i 15. aprila 1999. godine neprijatelj da baci oko 80 tona razornog eksploziva, čak i sa kasetnim bombama koje su obogaćene siromašnim uranijumom. Dame i gospodo, kada govorim o ovome želim sa punim ogorčenjem da govorim, jer se u Pančevu godišnje dogodi ono što se ni u jednom gradu ne dogodi, a to je da godišnje umre, prema svim statističkim podacima i prema istraživanjima mnogih medicinskih ustanova u našoj državi, 1.500 građana, među kojima dece, žena i muškaraca. U Pančevu je zavedena ekološka taksa i građani Pančeva ne znaju gde je pola milijarde novca sakupljenog od građana, odnosno od firmi i preduzeća koje plaćaju ekološku taksu. Postavljam pitanje da li je moguće, a ujedno obaveštavam ministarstvo nadležno za ekologiju da proveri račun za zaštitu i unapređenje životne sredine u Subotici broj 840714562843-56, da li su slučajno sredstva namenjena ekologiji jednim delom išla i na ovaj žiro-račun. Kada su poslanici SRS pre dva meseca postavili pitanje zašto se građani iseljavaju iz Pančeva, jer je došlo do ogromne količine koncentrata u vazduhu iz Rafinerije i Petrohemije, ministarstvo i Vlada su intervenisali i utvrđeno je do sada od strane inspekcije i Vlade da je na četiri mesta dolazilo do curenja određenih štetnih materija, koje su prouzrokovale brojne posledice po građane Pančeva, naročito naselja Vojlovica, Topola, Strelište, centar grada i šire, gde živi oko 150.000 stanovnika. Ne znam, ali bih voleo da me neko uveri i da saopšti podatak, mada u našem krivičnom zakonu postoji krivično delo u oblasti ekologije, da li je izrečena ijedna kazna bilo kom odgovornom licu. Kažem vam, dame i gospodo narodni poslanici, moramo prozvati javne tužioce, sudove i policiju šta rade. Da li je policija podnosila krivične prijave, da li je javni tužilac dobio krivičnu prijavu, da li je stavio zahtev za sprovođenje istrage protiv odgovornog lica i direktora ili nije? Ako nije, tom javnom tužiocu nema mesta na kome jeste. Prema tome, bez krivične odgovornosti džabe je propisivati bilo kakve norme. Nadam se da će Ministarstvo za ekologiju, na čelu sa ministrom Popovićem, biti energičnije, i mora biti energičnije i preduzimati određene mere da se protiv ovih neodgovornih rukovodilaca u preduzećima, a pogotovo kada je u pitanju Rafinerija i hemijska industrija. Hemijska industrija u Pančevu ima sedam fabrika koje proizvode izuzetno teške otrove opasne po život. Pančevo je crna tačka u Evropi. Evo vam razglednice Pančeva, kako izgleda ponekad Pančevo i kako je izgledalo Pančevo neposredno posle bombardovanja. Od ovih moćnika sa zapada naša vlada mora zatražiti naknadu štete. Ne sme se zaobići, niti se sme oprostiti idiotima sa zapada šteta zbog koje su stotine i stotine hiljada naših građana pretrpeli posledice, a tek slede posledice decenijama i vekovima.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 89. Poslovnika? (Ne.) Zaključujem zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o proceni uticaja na životnu sredinu, Predlogu zakona o strateškoj proceni uticaja na životnu sredinu, Predlogu zakona o integrisanom sprečavanju i kontroli zagađivanja životne sredine i Predlogu zakona o zaštiti životne sredine. Nastavljamo rad prema dnevnom redu i prelazimo na razmatranje Predloga zakona o proceni uticaja na životnu sredinu u pojedinostima. Primili ste predlog zakona, koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandman koji je na Predlog zakona podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Primili ste izveštaje Odbora za zaštitu životne sredine i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetom amandmanu. Pošto je Narodna skupština obavila zajednički načelni pretres, u okviru koga je razmatran i Predlog zakona o proceni uticaja na životnu sredinu, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača, Aleksandar Popović, ministar nauke i zaštite životne sredine, želi završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda: – Predlog zakona o strateškoj proceni uticaja na životnu sredinu (pojedinosti) Primili ste Predlog zakona, koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste izveštaje Odbora za zaštitu životne sredine i Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila zajednički načelni pretres, u okviru koga je razmatran i Predlog zakona o strateškoj proceni uticaja na životnu sredinu, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto na Predlog ovog zakona nisu podneti amandmani, pre nego što zaključim pretres u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu i u celini. Prelazimo na 7. tačku dnevnog reda: – Predlog zakona o integrisanom sprečavanju i kontroli zagađivanja životne sredine (pojedinosti) Primili ste Predlog zakona, koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste izveštaje Odbora za zaštitu životne sredine i Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila zajednički načelni pretres, u okviru koga je razmatran i Predlog zakona o integrisanom sprečavanju i kontroli zagađivanja životne sredine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto na Predlog ovog zakona nisu podneti amandmani, pre nego što zaključim pretres u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu i u celini. Samo jedno obaveštenje, u 17,00 časova je Odbor za finansije povodom prvih šest tačaka ovih finansijskih zakona. Prelazimo na 8. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O ZAŠTITI ŽIVOTNE SREDINE (pojedinosti) Primili ste Predlog zakona, koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Gordana Čomić, Milan Stanimirović, Miloje Savić, Radiša Ilić, Milorad Mirčić, Vitomir Plužarević, Nataša Jovanović, Igor Mirović, Miloš Dišić, Srđo Komazec, Zoran Krasić, Gordana Pop-Lazić i Vjerica Radeta. Primili ste amandman koji je Vlada Republike Srbije podnela na osnovu člana 144. Poslovnika Narodne skupštine. Primili ste izveštaj Odbora za zaštitu životne sredine, sa amandmanom koji je Odbor podneo na osnovu člana 135. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora. Primili ste mišljenje Vlade Republike Srbije o amandmanima podnetim na Predlog zakona sa ispravkom od 3. decembra 2004. godine. Pošto je Narodna skupština obavila zajednički načelni pretres, u okviru koga je razmotren i Predlog zakona o zaštiti životne sredine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na naziv Predloga zakona amandman je podnela narodni poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredinu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč želi narodni poslanik Milan Stanimirović.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, poštovani narodni poslanici, pre nego što pređem na amandman, želim da zahvalim građanima Srbije koji su shvatili brigu o resursima koju su iznosili poslanici DS-Boris Tadić, poput ove priče o kamenolomu na Fruškoj gori koja se čula i za ovom govornicom. Životna sredina nije partijska stvar i zato DS kroz ove amandmane želi da popravi ono što je izostavljeno u zakonu o zaštiti životne sredine i da nastavi kontinuitet, kao što je to naglasio i ministar u svom izlaganju prilikom načelne rasprave. Dakle, narodni poslanik Gordana Čomić, u ime DS- Boris Tadić, podnela je amandman na naziv Predloga zakona. Umesto "zakon o zaštiti životne sredine" treba da stoji "zakon o sistemu zaštite životne sredine". Termin "zaštita životne sredine" odgovara nivou upravljanja životnom sredinom koji ne uzima u obzir sanaciju i unapređenje životne sredine, kao ni sistem životne sredine u okviru koncepta održivog razvoja. Osim toga, iz osnovnih odredbi Predloga zakona proizilazi da je predmet uređivanja sistem zaštite životne sredine, pa je to još jedan argument više da se ova amandman prihvati. Predlagač zakona kaže da uređuje sistem zaštite životne sredine, a daje naslov zakon o zaštiti životne sredine, da bi promenom naslova građani Srbije pomislili da je ova vlada pripremila zakon, a bili smo svesni tokom načelne rasprave da je oko 80% teksta iz prethodnog zakona faktički prepisano. Pored toga što je ova vlada sto posto prepisala tri zakonska teksta, gde su pravilnici pretvoreni u zakonske predloge, u 80% teksta prepisan je Predlog osnovnog teksta koji je pripremila i to je u toku rasprave u petak potvrdio i sam aktuelni ministar. Predlažem da se ovaj amandman prihvati i da se naziv zakona promeni u Predlog zakona o sistemu zaštite životne sredine, u ime poslaničke grupe DS-Boris Tadić.
Ministar Popović.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, što se tiče ovog amandmana Vlada ga ne prihvata, a evo i razloga. Razlozi su sadržani u članu 2. i 11. Član 2. kaže – sistem zaštite životne sredine čine mere, uslovi i instrumenti za održivo upravljanje, očuvanje prirodne ravnoteže, celovitosti, raznovrsnosti i kvaliteta prirodnih vrednosti i uslova za opstanak svih živih bića, sprečavanje, kontrolu, smanjivanje i sanaciju svih oblika zagađivanja životne sredine. Održivo upravljanje prirodnim vrednostima i zaštita životne sredine ostvaruju se u skladu sa ovim zakonom i posebnim zakonom. U članu 10. se kaže – da održivo upravljanje privrednim vrednostima i zaštita životne sredine, dakle ono što je opisano u članu 2, uređuju se ovim zakonom, posebnim zakonima i drugim propisima kojima se uređuje, pa sada ide, procena uticaja planova, integrisano sprečavanje zagađivanja, zaštita prirode, zaštita vazduha, voda, zemljišta, šuma, geoloških resursa. Ovo nije zakon o sistemu zaštite životne sredine. Ovaj i drugi zakoni će činiti sistem zaštite životne sredine. U skladu sa tim ovo ne može da bude zakon koji propisuje sistem zaštite, jer sistem zaštite propisuje ovaj i drugi zakoni. Bilo bi previše pretenciozno kada bi se ovaj zakon tako nazvao. Trudio sam se da ne koristim u ovoj raspravi teške reči. Čuli ste, bilo je spominjanja i tuče sujeta u petak. Danas se razgovaralo o tvrdoglavosti, a sada je spomenuto i prepisivanje. Tačno je, u petak sam rekao da ne verujem u revoluciju, da verujem da svaka vlada i svaka vlast treba da nastavi dobre stvari koje je prethodna radila, da ne treba da nastavi sa lošim stvarima koje su činjene i u skladu s tim je činjenica da je dobar deo ovog zakona onaj zakon koji je tri godine spremala prethodna vlada. Danas je takođe rečeno, i to od strane poslaničke grupe kojoj pripada cenjeni gospodin Stanimirović, da je u ovom momentu u Srbiji na snazi koncept zakona iz 1970. Ako tokom poslednje decenije 20. veka ova zemlja nije mogla da radikalno menja i poboljša svoje zakonodavstvo i približava ga EU, pitam se zašto je Vladu izabranu 3. marta 2004. godine, nakon tri godine, sačekalo zakonodavstvo iz 1970. godine. Na to pitanje nemam odgovor, mislim da oni koji su o tome pričali treba odgovor da znaju. Na kraju, da prekinemo već jedanput priču o zakonu iz 2002. godine. Većina amandmana koji su podneseni od strane stranke i poslaničke grupe gospodina Stanimirovića jesu upravo amandmani koje ovaj zakon treba da manje ili više pretvori u zakon iz 2002. godine. Tu lično ne bih imao ništa protiv, ali taj zakon je godinu i po dana bio u ovojskupštini, bio u ovom visokom domu, a nije prošao skupštinsku proceduru. Ova vlada, ovo ministarstvo, ja kao ministar, ne želimo da budemo trojanski konj i da podrškom jedne većine uvodimo zakon oko koga godinu i po dana u ovoj skupštini nije mogla da se postigne ni minimalna saglasnost.
Molim vas da naprosto ono što pouzdano znamo, ako nad nečim ne postoji autorstvo, to je nad zakonom. Dakle, nikada nisam čuo da je neko autor zakona. Izvolite. Narodni poslanik Rajko Baralić.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani novinari, potpuno je tačno da je ovaj zakon bio u proceduri, dva puta skidan sa dnevnog reda, da je održano 11 sednica Odbora, nadležnog odbora koji je razmatrao prvo, drugo čitanje, amandmane, projekcije, stručna mišljenja itd. Potpuno je tačno da su gotovo svi narodni poslanici iz prethodnog saziva u tome učestvovali i potpuno je tačno da je neko, zarad viših interesa, zakon povukao dva puta sa dnevnog reda iz procedure u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Našim građanima duguju objašnjenje zašto je to učinjeno. Bilo je neophodno da se izvrši privatizacija tri cementare u Srbiji i krečane "Jelen Do", da se onima koji kupuju ovo blago – govorim o nalazištima laporca i krečnjaka, a ne o rotacionim pećima i drugim stvarima koje su kupljene kod ovih privatizacija –garantuje da se u izvesnom nivou eksploatacije ovoga što su nezakonito stekli i kupili ne moraju pridržavati onih odredaba koje su bile predviđene u novom zakonu koji je ovde bio u proceduri. To je inače bila stalna praksa prethodne vlade. Iste stvari su se dešavale kod privatizacije Duvanske industrije. Prvo, uredbom o akcizama se obezbedi odgovarajući tretman akcijskih roba, kao što je bio slučaj sa cigaretama, a onda se kršeći nekoliko važnih principa prepusti tržište duvanske industrije Niš i Vranje Filipu Morisu i drugima, zabrani se pravo da se dobijaju nove licence ili formiraju nove fabrike duvana, i to je prosto bio stil, način na koji je funkcionisala vlada koja je otišla u istoriju. I zbog toga je ovde važno da se kaže da zakon o kome je danas ovde reč nije povučen iz procedure zbog toga što nije bilo političke volje da bude usvojen, a SPS bi glasao u onoj vladi za taj zakon, to smo javno govorili na sednicama Odbora. Očigledno je postojao nečiji drugi interes da se to učini načinom na koji je učinjeno i ne treba optuživati današnju vladu i ovu poslaničku većinu za nešto što je neko skrivio, što je s predumišljajem učino, zato što je na izdiktirane uslove pristao i zbog toga što i danas i u buduće treba da polaže račune, a polagaće ih pred biračima, na način kao što se to u politici dešava. Zarad istine, zarad građana Srbije, zarad svega onoga što se ovde dešavalo, imao sam potrebu da to kažem, iako se nije precizno odnosilo na amandman. Gospodine predsedniče, zahvaljujem se na toleranciji i na onome što se dešavalo.
Hvala vama, ali isto tako moram da upozorim, zarad Poslovnika, da u raspravi o amandmanima ni na jedan način neću dozvoliti više načelnu raspravu. Molim da o tome svi vodimo računa. Dakle, držaćemo se isključivo amandmana. Da li još neko ima o amandmanu? (Ne.) Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milan Stanimirović. Izvolite.
Gospodine predsedniče, poštovani narodni poslanici, gospodine ministre, odbijam želje da ulazim u bilo kakvu polemiku, a hoću da kažem da su više puta ovde poslanici DS naglasili da se po zakonima u oblasti životne sredine nalazimo tamo gde su se razvijene zemlje nalazile sedamdesetih godina, iako su zakoni, koji su trenutno važeći, pisani devedesetih godina. Ne ulazeći u krivicu, ili ne krivicu, mi nismo doneli, nije donesen zakon, ali bio sam zamenik predsednik Odbora za zaštitu životne sredine u prethodnom mandatu i zaista je postojala dobra volja da se pređu ti stranački torovi, na neki način, a bilo je usaglašeno preko 200 amandmana svih poslaničkih grupa, ali nije bilo dobre volje prilikom usvajanja dnevnog reda, kada je trebalo taj zakon da se nađe na dnevnom redu, i on nije usvojen. Što se tiče autorstva zakona, kada bi postojali autori zakona obratili bi se nekoj agenciji za zaštitu autorskih prava i verovatno bi dobili dobru odštetu, gospodine predsedniče. Da pređemo na posao, odnosno na amandmane. Narodni poslanik Gordana Čomić, u ime poslaničke grupe DS - Boris Tadić, podnela je amandman da se u članu 1. reč "privrednog" briše. Reč "privrednog" u članu u kome se utvrđuje predmet zakona u suprotnosti je sa propisima Evropske unije COM (98) 333 final (dokument iz Kardifa), kojim se utvrđuje strategija integracije životne sredine u Evropskoj uniji, dakle, u sve sektorske politike, ne samo sa privrednim razvojem, kako određuje ovaj član. Ovo je vrlo suštinske prirode, uz suprotnost sa propisom COM (98) 333 final dokument, ne uzima se u obzir i niz dokumenata koji se odnose na integraciju životne sredine u različite sektore, energetske, ribarstvo, poljoprivredu itd. U onome što je u ovom članu promenjeno pokazuje se nerazumevanje savremenih postavki, potrebe uključivanja životne sredine u sve sektorske politike, a ne samo uravnoteženi privredni razvoj sa životnom sredinom. Šta je sa ekonomskim razvojem, šta je sa socijalnom politikom. Građanima Srbije podjednako je važno da imaju dobru platu, stipendiju, ili penziju, zdravu porodicu i okruženje, da udišu čist vazduh, isto koliko im je važno da privreda dobro radi. U tome je suština održivog i trajnog razvoja. To je na samitu o održivom razvoju, a koji je održan 2002. godine u Johanesburgu, prihvatila i naša država. Tada je i sadašnji premijer, Vojislav Koštunica, bio tamo kao predsednik SRJ. Zašto se onda u ovom članu predlagač zakona drugačije opredeljuje. Inače smo amandmanom na član 9. pomogli da se ispravi greška u definisanju održivog razvoja. Apelujem da se amandman DS - Boris Tadić prihvati.
Da li još neko želi reč o amandmanu koji je predložila gospođa Čomić? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milan Stanimirović. Izvolite.
U članu 2. stav 2. tačka se zamenjuje zapetom i dodaju se reči "i drugim propisima kojima se uređuje zaštita prirode, zemljišta, šuma, divljači, riba, voda, vazduha, mineralnih sirovina, planiranje i uređenje prostora, jonizujuća i nejonizujuća zračenja, buka, upravljanje hemikalijama, otpadom, poljoprivreda, energetika, turizam i dr." Ovim amandmanom obezbeđuje se usaglašavanje sa propisom o kome sam malopre govorio, COM (98) 333 final dokument iz Kardifa, i drugim dokumentima koji se odnose na integraciju životne sredine u različite sektore, energetski, ribarstvo, poljoprivredu i drugo. Amandmanom na član 2. pobrojali smo šta spada u oblast životna sredina prema zakonodavstvu EU. Direktive EU već postoje o načinu uključenja životne sredine u druge sektorske politike: poljoprivreda, energetika, turizam i drugo. Pod životnom sredinom se u zakonodavstvu EU podrazumevaju potpoglavlja: horizontalna uključenja životne sredine u ostale sektorske politike, uključujući održivo korišćenje prirodnih resursa, a ovo posebno naglašavam, zatim, nuklearna bezbednost i radioaktivni otpad, zaštita i upravljanje vodama, monitoring zagađenja vazduha, preventiva zagađenja bukom, hemikalije, industrijski rizik i biotehnologija, prostor, upravljanje i efikasno korišćenje prostora, prostorno planiranje, životna sredina i prirodni resursi, zaštita divlje faune i flore, divljih biljaka i životinja, upravljanje otpadom i čiste tehnologije, međunarodna saradnja tzv. ekološka diplomatija, sprovođenje međunarodnih ugovora u oblasti životne sredine (SCG potpisanih ima preko 100 i treba još 30 da potpiše radi ujednačavanja sa stanjem u EU). Zato to predlažemo u ovom amandmanu i predlažemo da se ovaj amandman prihvati kako bi ovo usklađivanje teklo onako kako je to i potrebno. To bi bilo poboljšanje ovog zakonskog predloga.
Hvala. Izvolite, gospodine Popoviću.
Vlada ne prihvata ovaj amandman iz razloga što je u članu 10. Predloga zakona, a taj član sam već citirao i neću vas zamarati da ga ponovo citiram, utvrđeno da se "održivo upravljanje prirodnim vrednostima i zaštita životne sredine utvrđuje ovim zakonom, posebnim zakonima i drugim propisima", a tu su navedene i praktično sve oblasti koje su spomenute u amandmanu narodne poslanice Gordane Čomić. To bi bilo dupliranje i ponavljanje u odnosu na tekst koji već postoji. Uzgred da kažem, ovaj tekst je doslovno prepisan iz prvog člana bivšeg zakona, zakona iz 2002. godine. Hvala.
Narodni poslanik Rajko Baralić, povodom istog amandmana Gordane Čomić, a u vezi zaključka iz Kardifa (98) 333.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo, insistiranje, uvek i u svakoj prilici, na ujednačavanju našeg zakonodavstva sa evropskim, može da bude u nekim segmentima i štetno. Nedavno smo imali situaciju da ministar zdravlja Vlade Republike Srbije, gospodin Tomica Milosavljević, daje izjavu u vezi sa sokovima koji su namenjeni građanima Srbije, koji su uvezeni iz Slovenije, a radi se o Fruktalovim sokovima. Kaže da je nivo radioaktivnosti tih sokova deset puta na višem nivou nego što je dozvoljeno po našem zakonodavstvu. Ako tome dodamo da zakonodavstvo EU ima taj stepen tolerancije kada je u pitanju hrana i kada je u pitanju pomenuti problem, onda je logično pitanje za svakog od nas, da li je težnja ka takvom standardu dobra po našu decu i naše građane. Za mene je važniji kritički pristup i važnije ono što doprinosi zdravlju nacije, a pre svega našoj deci, pa zbog toga nisam spreman da uvek bez ikakvih uslova prihvatam ona zakonska rešenja koja dolaze iz Evropske unije, samo zbog toga što su iz Evropske unije. Posebno ako smo pri tom imali, kako ste vi ovde izgovorili danas, zakone koji su iz sedamdesetih ili iz devedesetih. Uvek bi se založio za ona rešenja koja su iz 1850. ukoliko su takva da obezbeđuju zdravstvenu ispravnost hrane na tom nivou koji garantuje zdravlje pre svega našoj deci. Zbog toga mislim da pristup koji ima gospodin Stanimirović u vezi sa ovim amandmanom nije takav da bih se za njega mogao izjasniti pozitivno.
Hvala vam, gospodine Baraliću. Da li se još neko javlja o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milan Stanimirović. Izvolite.
U članu 3. posle tačke 7) dodaje se pet novih tačaka koje glase: 7a - prirodna dobra čine javna prirodna dobra i prirodna dobra posebnih vrednosti; 7b – javno prirodno dobro jeste neuređen ili uređen prostor ili očuvani deo predela, jednako dostupan svima; 7v – prirodno dobro posebne vrednosti jeste očuvani deo žive i nežive prirode posebnih vrednosti diverziteta, jedinstvenih i reprezentativnih, geoloških, fizičko-geografskih, hidroloških, bioloških, pedoloških, klimatskih i drugih značajnih odlika predela, zbog kojih ima trajni ekološki, naučni, kulturni, obrazovni, zdravstveno-rekreativni, turistički i drugi značaj i zbog čega, kao dobro od opšteg interesa, uživa posebnu zaštitu; 7g – detaljna istraživanja podzemnih voda obuhvataju istraživanja koja se izvode radi dobijanja detaljnih podataka o kvalitetu i rezervama podzemnih voda, uključujući i uslove za njihovo iskorišćavanje; 7d – katastar prirodnih resursa jeste registar sistematizovanih informacija i podataka o prirodnim resursima, njihovom kvantitetu, kvalitetu i ekonomskoj proceni koja uključuje kartografski prikaz i statističke informacije. U članu 3. tačka 21) briše se. Obrazloženje – ovim amandmanom se definišu izrazi koji su upotrebljeni, odnosno predlažu da budu upotrebljeni u zakonu, a nije navedeno njihovo bliže značenje. Dakle, DS predlaže amandmanima da se utvrde pravila i uslovi održivog trajnog korišćenja, a ne eksploatacija prirodnih resursa. DS i građanima Srbije se obraća, jer kaže da je ovo vrlo važno pitanje. Tražimo amandmanima ustanovljavanje uslova održivog korišćenja resursa. Do sada se radilo od slučaja do slučaja, bez sistematskog pristupa. Govorim i o amandmanu na član 3a, da ne bih ponovo izlazio. Posle člana 3. dodaje se novi naslov "Održivo upravljanje prirodnim vrednostima i zaštita životne sredine", kao i član 3a koji glasi: "Održivo upravljanje prirodnim vrednostima i zaštita životne sredine ostvaruje se donošenjem i sprovođenjem odluka kojima se obezbeđuje uravnoteženost između zaštite životne sredine i ekonomskog razvoja kroz integraciju zaštite životne sredine u sve sektorske politike, planiranjem i održivim korišćenjem prirodnih resursa, dobara i energije, uspostavljanjem monitoringa, kontrolom i unapređivanjem kvaliteta životne sredine, sprečavanjem, ublažavanjem i ograničavanjem nepovoljnih uticaja na životnu sredinu i zdravlje ljudi, uvođenjem energetski efikasnijih tehnologija i korišćenjem obnovljivih prirodnih resursa, integracijom ekonomskih analiza i uslova zaštite životne sredine na proporcionalnoj osnovi, uspostavljanjem informacionog sistema prirodnih vrednosti i životne sredine, promovisanjem i upotrebom proizvoda, procesa, tehnologija i prakse koji manje ugrožavaju životnu sredinu, obezbeđenjem i sprovođenjem ekonomskih instrumenata za finansiranje sistema zaštite životne sredine, zaštitom posebno vrednih, ugroženih ili oštećenih područja, sanacijom štete nanete životnoj sredini, smanjenjem, ponovnim korišćenjem, reciklažom i regeneracijom otpada, učešćem javnosti u aktivnostima i procesima donošenja odluka u oblasti sistema zaštite životne sredine i primenom načela utvrđenih ovim zakonom." Ovaj amandman se predlaže u setu amandmana radi uređivanja uslova održivog korišćenja prirodnih resursa za koje sada Evropska unija donosi i priprema strategiju. Takođe želimo da ukažemo da je neopravdano izostavljanje ovih odredbi i da ovu oblast treba urediti na način da se ovom zakonu daju okviri za utvrđivanje uslova održivog korišćenja prirodnih resursa, kako bi ostavili i za naredne generacije. Ovim amandmanima tražimo ustanovljavanje uslova održivog korišćenja resursa. Do sada se radilo od slučaja do slučaja, bez sistematskog pristupa, a resursi su voda, mineralne sirovine, šuma, divljač, riba itd. Ispunjavamo zahtev građana koji je bio jasan, da je prethodna vlada, uz pomoć OEBS-a, uključila građane Srbije u pisanje zakona i da se odvoji nož od pogače kod prirodnih bogatstava, da onaj koji utvrđuje bilanse resursa sam daje dozvole za njihovo korišćenje i sam ih kontroliše, o čemu je bilo reči i u načelnoj raspravi.
Posebno hvala, gospodine Stanimiroviću, što ste govorili o narednim amandmanima. Izuzetno korektno. Izvolite, ministar Popović, pa ovlašćeni predstavnik Ivan Živadinović, ispred G17 plus. Poslovnik kaže, predstavnik Vlade dobija reč kad je zatraži, ali pošto je više ne tražite, izvolite gospodine Živadinoviću.
Uvaženi gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, hvala za ovo. Gospođa Gordana Čomić je podnela amandman na član 3. koji definiše značenje izraza – pojedini izrazi upotrebljeni u ovom zakonu imaju sledeća značenja, pa postoji nekih 26 definicija. Tačka 21) opasne materije jesu hemikalije i druge materije koje imaju štetne i opasne karakteristike. Pošto ove amandmane na zakon o zaštiti životne sredine nije pisala gospođa Čomić nego prethodna ministarka životne sredine Anđelka Mihajlov, ona je ovde neke stvari zaboravila. Vlada neće prihvatiti ove amandmane, a ni Skupština Srbije, jer izraz "opasne materije" upotrebljen je u kontekstu upravljanja opasnim materijama u slučaju udesa u skladu sa Direktivom Evropske zajednice 96/82 o industrijskim udesima. Gospođa Anđelka Mihajlov je ponovo pokazala svoje neznanje, a to se dešavalo i pre dve godine, kada su nam Šiptari zagadili Ibar, pa smo imali jednu aferu u Kraljevu, gde su se prepucavale lokalne i republičke vlasti. Tada je veliki stručnjak, inače profesor univerziteta, gospođa Anđelka Mihajlov, davala izjave tipa – fenol je aromatični alkohol, što je za mene, kao hemičara i specijalistu hemije životne sredine neprihvatljivo, a mogu vam reći da učenici u osmom razredu osnovne škole, kada izjave tako nešto, dobiju jedinicu. Gospođa Anđelka Mihajlov je tada davala izjave i da je fenol teško rastvoran u vodi, a preporučujem vam da pitate bilo koga ko radi u laboratoriji da pročita šta piše na flašama sa fenolom i videće da se fenol odlično rastvara u vodi i u bilo kojim drugim neprotočnim rastvaračima. Predlažem gospodinu Stanimiroviću da još jednom pročita sva obrazloženja koja mu je gospođa Anđelka Mihajlov dala, da ne bi dezavuisao Skupštinu i javnost Srbije, jer ovaj zakon neće obrađivati temu koju oni predlažu, ova skupština će prihvatiti zakon koji je predložila Vlada Srbije, ne iz razloga što je to reparirani predlog zakona koji je predložila prethodna ministarka, koja, uzgred budi rečeno, za tri godine vlasti nije uspela da progura nijedan zakonski akt u ovoj skupštini, a naplatila je dobar deo troškova promocije ovih zakona i promocija ovih zakona je ličila na leteći cirkus Montija Pajtona po Srbiji. Imao sam i sam priliku da pre dve godine prisustvujem jednoj takvoj promociji, kada je ekipa iz Ministarstva životne sredine došla u Užice, podelila nam pedesetak primeraka iskopiranog zakona, smejali smo se 15 minuta, jer niko nije imao pojma o čemu se radi, a posle toga je ekipa zadovoljna došla u Beograd. Naravno, problemi životne sredine i dalje su ostali isti. To ova skupština neće dozvoliti i Vlada Republike Srbije neće dozvoliti, već ćemo krenuti ka nekom sistemu koji će ovu Srbiju vratiti na pravi put. Hvala.
Hvala vama. Reč ima ministar Popović.
Hvala, gospodine predsedniče. Dame i gospodo narodni poslanici, ni jedan ni drugi amandman nisu sporni, ali su oni već sadržani u tekstu zakona. Dakle, pošto je gospodin Stanimirović bio ljubazan pa je govorio o oba amandmana, što se tiče onog prvog koji je citirao, to je amandman 4 koji je podnesen na član 3. Predloga zakona, u članu 11. su definisani pojmovi prirodnih vrednosti koji čine prirodni resursi, zaštićena prirodna dobra i javna prirodna dobra. Što se tiče pokušaja da se dodaju tačke 7g i 7d, one će se definisati posebnim zakonima. Ne prihvata se brisanje tačke 21) zato što ta tačka nije u skladu sa direktivom 96/82 EU o industrijskim udesima. Sada ću da ponovim nešto što sam već rekao u petak. Direktive su obavezujući materijal koji se implementira u zakonodavstvo zemalja EU. Dokumenti poput onog iz Kardifa, mnogo puta ovde spominjanog, a interesantno je da 2002. godine, kada se govorilo o zakonu, kardifski dokument iz 1998. nijednom nije bio spomenut, u međuvremenu je neko saznao da postoji taj dokument. Dakle, dokumenti govore o strategiji, govore o principima, ne mogu se direktno implementirati. Direktiva EU, koja je zapravo mehanizam za sprovođenje kardifskog dokumenta, biće primenjena u srpskom zakonodavstvu kada, nadam se, ova skupština izglasa ovaj paket zakona i time smo taj problem rešili. Što se tiče drugog amandmana o kome je gospodin Stanimirović govorio, to je amandman 5. koji je gospođa Čomić podnela na predlog tri zakona, praktično, svi principi o kojima se ovde govori su spomenuti u članu 9. Predloga zakona. Sada da kažem nešto o nožu i pogači i o održivom razvoju, i da onda nastavimo da diskutujemo o amandmanima, a da se ne vraćamo uvek na istu priču. Ovaj koncept zakona upravo i reguliše održivi razvoj. Nijedan zakon neće moći od strane Vlade Republike Srbije da bude usvojen i da bude poslat u ovu skupštinu ukoliko ne bude bio u skladu sa principima, između ostalog, i održivog razvoja, koji su spomenuti u ovom zakonu, kada ovaj zakon bude usvojen. Postoje tri mehanizma: kroz analizu uticaja, kroz stratešku analizu uticaja i kroz integrisanu dozvolu, koji omogućuju da se, u svakom slučaju, ingerencije, programi i projekti životne sredine ugrade u sektorske politike. Konačno, što se tiče noža i pogače, ako se slažemo da nož i pogača ne treba da budu u istoj ruci, a mislim da se slažemo, onda je upravo ovaj zakon taj koji to omogućuje. Dakle, ministarstvo zaduženo za resor zaštite životne sredine daje odobrenje, nadležna resorna ministarstva daju dozvole. Prema tome, ništa ne može da se krčmi u Srbiji ako nije u skladu sa ovim zakonom i ako nadležno Ministarstvo za zaštitu životne sredine ne daje odobrenje. U čemu je razlika? Razlika u odnosu na prethodni koncept je u tome što su u prethodnom konceptu nož i pogača bili u istoj ruci, pa je ministarstvo zaduženo za oblast zaštite životne sredine davalo dozvole, kontrolisalo i davalo. To je suštinska razlika. Ovde nož i pogača nisu u istoj ruci, a u konceptu iz 2002. su bili. Drago mi je što se svi slažemo oko toga, barem verbalno, da ne treba da budu. To je izraz podrške konceptu ovog zakona.
Da li još neko želi reč o članu 3? (Ne.) Narodni poslanik Gordana Čomić podnela je amandman kojim je predložila da se posle člana 3. doda novi naslov i član 3a. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Čomić. Pošto su ovaj amandman prihvatiliVlada i Odbor za zaštitu životne sredine, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo ovog zakona. Na član 6. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Milan Stanimirović. Hvala vam na korektnosti kojom izlažete stavove gospođe Čomić.
Zahvaljujem se gospodinu ministru što su prihvatili ovaj prethodni amandman, ali onda nije bilo razloga da se ne prihvati ni ovaj, koji glasi: u članu 6. stav 1. reč "zaštite" zamenjuje se rečju "sistema", a u stavu 2. reč "zaštite" zamenjuje se rečju "sistema". Termin "zaštita životne sredine" odgovara nivou upravljanja životnom sredinom koji ne uzima u obzir sanaciju i unapređenje životne sredine, kao ni sistem životne sredine u okviru koncepta održivog razvoja. Ovde su se čule neke ocene, iskoristiću ovu priliku, pošto sam vrlo kratko obrazložio ovaj amandman, da kažem, ako se želi što šire učešće građana u formulisanju zakona koji će biti na dobrobit svih građana Republike Srbije, onda je uvreda za sve građane Srbije, kada želimo da čujemo njihovo mišljenje o predloženim zakonskim rešenjima, pa se to naziva "letećim cirkusom Montija Pajtona" i da su na ovaj način, faktički, svi oni građani koji su želeli da uzmu aktivno učešće u formulisanju zakona o sistemu zaštite životne sredine uvređeni. Što se tiče definicije opasnih materija, nije usklađena sa direktivom 67/548 i 92/32, gde je tačno definisano šta su to opasne supstance i preparati. Takođe je spomenuto da su opasne supstance hemikalije, a nigde nije objašnjeno šta je to hemikalija, a hemikalije su supstance i preparati. Onda su supstance elementi ili jedinjenja sa aditivima itd, a preparati mešavine supstanci. Toliko što se tiče toga. Što se tiče rada prethodnog ministarstva, želim da kažem da je zaista šteta što nije usvojen ovaj zakon o sistemu zaštite životne sredine i ova tri pravilnika u prethodnom mandatu. Već sam rekao da se išlo na najširu javnu raspravu i da se želeo postići opšti konsenzus svih političkih stranaka ovde u parlamentu, kako bi ovaj zakon, koji bi najmanje trebalo da bude politički i mesto gde treba da se dobijaju politički poeni, bio usaglašen do tančina i kako bi ga svi prihvatili. Što se tiče samog rada, ovde je više puta istaknuto da je ministarka pre razrešenja prethodne vlade tražila sama budžetsku inspekciju, jer su ovde iznošene i nekakve sumnje, koja je svoj nalaz završila zapisnikom Ministarstva finansija od 22. oktobra 2004. godine, gde stoji, između ostalog, "da sa stanovišta namenskog korišćenja sredstava i donacija nisu utvrđene nezakonitosti". Ovo govorim zbog toga što su više puta ovde iznešene neke tvrdnje i sumnje da je bilo nekakvih nepravilnosti u radu prethodnog ministarstva. Za ovu oblast treba imati i posebno ministarstvo, a i posvećenog ministra, kao što je to bila gospođa Anđelka Mihajlov.
Već sam se zahvalio na korektnosti kojom govorite o amandmanima, a molim vas, odnosi se i na vas, ministre i na sve, govorićemo isključivo o amandmanima. Sada smo razrešili onu dilemu o kojoj smo raspravljali pola sata. Dakle, nije prethodna vlada, građani su pripremali taj prethodni zakon. To je sada u redu. Molim vas da o tome više ne govorimo. Hajde da govorimo o amandmanima. Izvolite.
Gospodine predsedniče, samo odgovaram na primedbe koje kršenjem Poslovnika bivaju saopštene u diskusiji o amandmanima. Ubuduće na te primedbe neću odgovarati, kao ni na činjenicu da verovatno nisam smatran posvećenim ministrom. Odgovoriću samo na amandman koji je podnela gospođa Čomić. U članu 1. je traženo da bude sistem zaštite životne sredine, a ovde je opet traženo ne da bude sistem zaštite, već verovatno nekom greškom da reč "zaštite" bude izdvojena i da bude zamenjena rečju "sistem", tako da bi to trebalo da bude "sistem životne sredine", a zahtevalo se da se zakon zove - zakon o sistemu zaštite životne sredine. Mislim da ovo najbolje pokazuje stepen haosa u kome je bio predlagač amandmana.
Naravno da ćemo se ubuduće držati Poslovnika, nadam se. Još neko o ovom amandmanu? (Ne.) Obaveštavam sve da će sednica Zakonodavnog odbora Narodne skupštine Republike Srbije biti održana u utorak, 7. decembra 2004. godine, sa početkom u 09,45 časova, u sali u prizemlju. Na član 9. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li gospodin Stanimirović želi reč? Izvolite.
Gospođa Gordana Čomić, u ime poslaničke grupe DS - Boris Tadić, podnela je amandman na član 9. tačka 3) zakona o zaštiti životne sredine. Dakle, u tački 3) stav 2. iza reči "obnovu" stavlja se zapeta i dodaju reči "očuvanje izvorne autohtonosti", a u tački 4) se stav 2. menja i glasi: "Održivi razvoj ostvaruje se donošenjem i sprovođenjem odluka kojima se obezbeđuje uključenje životne sredine u sve sektorske politike". Posle tačke 4) dodaju se tri nove tačke, koje glase: "4a) načelo uravnoteženosti Sistem zaštite životne sredine ostvaruje se donošenjem i sprovođenjem odluka kojima se obezbeđuje uravnoteženost između interesa zaštite životne sredine i interesa ekonomskog razvoja; 4b) načelo ponovne upotrebe i reciklaže Materije i predmeti koji se mogu ponovoupotrebiti, reciklirati ili se mogu biološki razgraditi imaju prednost pri korišćenju; 4v) načelo substitucije hemikalija Upotreba ili promet hemikalija koje su manje opasne po zdravlje ljudi i životnu sredinu, odnosno koje se razgrađuju u neškodljive materije, mora imati prednost nad upotrebom drugih hemikalija". Predloženom formulacijom u stavu 1. ovog amandmana sprečava se mogućnost zloupotrebe. U tumačenju navedene odredbe načela održivog razvoja, rešenje predloženo u tački 4) člana 9. Predloga zakona u suprotnosti je opet sa pominjanim COM 2002/82 final, u kome se utvrđuje globalno partnerstvo za održivi razvoj, na osnovu strategije održivog razvoja - Evropska unija, COM 2001/264 final. Naša zemlja je na Samitu o održivom razvoju u Johanesburgu 2002. godine takođe prihvatila ovaj koncept i plan implemntacije kao prateći dokument. Stoga apelujem da se ovaj amandman prihvati.
Da li još neko želi o ovom amandmanu? Ministar, izvolite. Da li mogu da zamolim i vas i gospodina Stanimirovića da skupimo nekoliko sistemskih pitanja, pa da odgovaramo tako i zbog Skupštine i zbog građana.
Samo bih citirao Vujakliju, dakle, traži se da se definiše nešto što se zove izvorna autohtonost. Ja vam sada citiram Vujakliju, rečnik stranih reči i izraza, imate aut Cezar, aut nihil, autsajder, autohtonija, autohtoni: urođen, urođenički, starosedelački, samonikli, kao samobitan izvornik. Znači, amandman od nas traži, da prevedem na srpski, da napišemo - očuvanje izvorne izvornosti. Prihvatićete da, uz svu fleksibilnost ove vlade, takav amandman ne može da bude prihvaćen. To je odgovor koji se tiče prvog dela amandmana. Što se tiče drugog i reći ću sada, ovaj drugi deo je ipak suštinskiji od izvorne autohtonosti, predložena tačka 4a, načelo uravnoteženosti, sadržana je u okviru načela održivog razvoja u tački 4) stav 2. Predloga zakona. Načela pod tačkama 4b i 4v predmet su regulisanja posebnih zakona koji uređuju upravljanje otpadom i upravljanje hemikalijama, a u skladu sa članom 10. ovog zakona. Predložena formulacija iz stava 2. ovog člana obuhvaćena je u načelu integralnosti člana 9. tačka 1). Dakle, sve ovo je ili obuhvaćeno na drugim mestima u zakonu ili zakon kaže da treba da bude uređeno posebnim zakonima.
Hvala vam. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Radiša Ilić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman u ime poslaničke grupe SRS na član 9. stav 10, sa ispravkom. U članu 9. tačka 10) menja tako da se umesto reči "svako ima pravo da bude obavešten" stavljaju sledeće reči "svaki građanin Republike Srbije, udruženja, institucije i organizacije registrovane u Republici Srbiji imaju pravo da budu obavešteni". U stavu 2. posle rečenice "podaci o stanju životne sredine su javni" treba dodati "osim za lica i organizacije iz drugih zemalja. Za davanje informacija o stanju životne sredine u Srbiji stranim licima i organizacijama potrebna je dozvola nadležnog ministarstva". Kako piše u zakonu, znači u 10) tački, gde se navodi princip informisanja i učešća javnosti, tekst glasi: "U ostvarivanju prava na zdravu životnu sredinu svako ima pravo da bude obavešten o stanju životne sredine i da učestvuje u postupku donošenja odluka čije bi sprovođenje moglo da utiču na životnu sredinu". Šta znači reč "svako"? Pod tom rečju može da se uzme u obzir da to mogu da budu i razne verske organizacije iz inostranstva, sekte, NATO pakt, polulegalne švercerske organizacije opasnim otpadom iz inostranstva, lica sumnjivog kredibiliteta iz inostranstva itd. Sve je to zato što u tački 10) piše da se to odnosi na svako lice. Koje informacije mogu da se traže? Mogu da se traže informacije o prirodnim resursima, o eksploataciji prirodnih dobara, o izvorištima voda, o kapacitetima, odnosno o rezervama prirodnih resursa, o rezultatima merenja stepena zagađenja u pojedinim preduzećima, zatim o rezultatima ispitivanja ispravnosti voda ili o stepenu kontaminiranosti zemljišta. Takođe, u pitanju mogu biti informacije koje mogu da budu dostupne i drugim organizacijama, a ne samo Ministarstvu, odnosno organizacijama koje su licencirane za pojedina merenja. I šta se tada dešava? Baš ovim amandmanom, tim poslednjim stavom, sprečavaju se lica koja poseduju takve informacije da da ih dajupomenutim licima. U obrazloženju Vlade se kaže da Vlada ne prihvata amandman iz razloga što informisanje i učešće javnosti, a to je u poglavlju pet Predloga zakona, a u poglavlju pet govori se o članu 80. o odbijanju zahteva za davanje informacija, pa bukvalno ispada po onim stavkama da niko ne može da dobije informaciju koju traži. Zato predlažem Vladi da radi poboljšanja teksta, mislim na ovu tačku 10), prihvati amandman.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman, sa ispravkom, podnela je narodni poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milan Stanimirović.
Poštovani gospodine ministre, gospodine predsedniče, kolege narodni poslanici, u članu 10. tačka 2) reč "integrisano" zamenjuje se rečju "integralno". U tački 4) posle reči "resursa" dodaju se reči "divljači, riba, voda, podzemnih voda, prirodnih izvora energije, mineralnih sirovina, planiranje i uređenje prostora, neuređenih i uređenih javnih zelenih i drugih površina i predela, vodnih dobara, priobalja, podzemnih dobara i drugo". Termin "integrisano" nije adekvatan, misli se na "integralno". Matematički integral – zbirno, zagađivanje i mere. Ovim amandmanom obezbeđuje se saglasnost sa propisom COM (98) 333 final dokument iz Kardifa i uzima se u obzir niz dokumenata koji se odnose na integraciju životne sredine u različite sektore, energetiku, ribarstvo, poljoprivredu i slično. Pošto je ovde već pomenut Vujaklija i rečnik stranih reči i izraza, ne znam kako je to u ovom novom rečniku, kojeg su pripremili gospodin Klajn i gospodin Šipka, ali u Vujakliji kaže, integralan značicelinski, koji sačinjava celinu, potpun, celokupan, celovit, a integrirati isto je što integrisati, znači obnoviti, dopuniti, dodati nešto celini kao njegov bitan deo, pa bi integrisano značilo "upotpunjen", "sastavljen u celinu", "ujedinjen i združen". Kako je suštinski u pitanju "celovit pristup" posmatranja zagađenja u vodi, vazduhu, zemljištu "celinski", a ne princip - dodavanja, onda je pravilnije reći - integralna kontrola i prevencija zagađenja. Toliko o Vujakliji.
Hvala vam na ovom celovitom izlaganju. Da li još neko želi reč o članu 10.? (Da.) Samo nemojte o razlici "celinsko" i "celovito", to nije u redu.
Samo ću reći da su direktive dokumenta koja se implementiraju. Dakle, 9661 koji govori o ovome, koristi ne reč "integralno", nego reč "intergrejtid", da budemo krajnje jasni. Ne moram da citiram ni Šipku ni Klajna, a što se tiče ovog dodatka o kome se govori, divljač, riba, vode itd, opet ponavljam da je tu član 10. koji govori o zakonima koji moraju da se donesu i koji će pokrivati ove oblasti. Hvala.
Ne ljutite se, što se zajedno šalimo? Još neko o ovom amandmanu, jezički? (Ne.) Na član 11. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Gordana Čomić podnela je amandman kojim je predložila da se posle člana 11. doda novi naslov i član 11a. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milan Stanimirović.
Dame i gospodo narodni poslanici, narodni poslanik Gordana Čomić u ime DS-a - Boris Tadić podnela je amandman da se posle člana 11. dodaje novi naslov "Prevencija i kontrola korišćenja prirodnih vrednosti", kao i član 11a. Ovaj član 11a glasi ovako: "Prevenciju i kontrolu održivog korišćenja prirodnih vrednosti obezbeđuje ministarstvo nadležno za poslove životne sredine (u daljem tekstu: Ministarstvo) u saradnji sa ministarstvima nadležnim za odgovarajuću oblast, u skladu sa ovim i posebnim zakonom, i to: 1) izradom i realizacijom programa i projekata osnovnih istraživanja potencijalnosti i rezervi prirodnih resursa i dobara; 2) utvrđivanjem bilansnih kategorija i prognoze dinamičkih rezervi; 3) popisom, procenom stanja i trendova i vođenjem katastra prirodnih resursa i dobara; 4) utvrđivanjem uslova i načina vrednovanja održivog upravljanja prirodnim resursima i dobrima; 5) donošenjem standarda, normativa i propisa o ekološkom korišćenju prirodnih resursa i dobara; 6) davanjem saglasnosti na stratešku procenu uticaja na životnu sredinu planova, programa, osnova i drugih akata kojima se uređuje korišćenje prirodnih vrednosti i zaštita životne sredine; 7) organizovanjem monitoringa prirodnih resursa i dobara i stanja činilaca životne sredine prikupljanjem, objedinjavanjem i analizom podataka i kvantifikovanjem trendova; 8) davanjem saglasnosti na procenu uticaja na životnu sredinu na svim nivoima i istraživanja i eksploatacije; 9) davanjem dozvola za ekološki održivo korišćenje prirodnih resursa i dobara; 10) obaveznom edukacijom kadrova; 11) na drugi način u skladu sa zakonom. Prevenciju i kontrolu održivog korišćenja prirodnih vrednosti iz stava 1. ovog člana za teritoriju autonomne pokrajine obezbeđuje organ autonomne pokrajine nadležan za životnu sredinu (u daljem tekstu: organ autonomne pokrajine), osim tački 2) i 5) u skladu sa ovim i posebnim zakonom. Stručne poslove prevencije i kontrole održivog korišćenja i zaštite prirodnih vrednosti obavljaju ovlašćene, akreditovane i druge organizacije u skladu sa ovim i posebnim zakonom." Ovaj amandman se predlaže u setu amandmana, mada je ovde bilo primedbi na reč set, radi regulisanja uslova održivog korišćenja prirodnih resursa za koje sada Evropska unija donosi i priprema svoju strategiju.
Reč ima ministar Popović.
Dobar amandman, ali neprihvatljiv samo iz jednog jedinog razloga, zato što su u članu 12. i članu 14. Predloga zakona sve ove stavke već sadržane, kao i u mnogo drugih slučajeva. Najveći broj stvari koji se deklarativno spominju u amandmanima poslaničke grupe Demokratska stranka – Boris Tadić je manje ili više ugrađeno na različitim mestima u zakonu.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 12. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milan Stanimirović.
U ime poslaničke grupe Demokratska stranka – Boris Tadić narodni poslanik Gordana Čomić dala je amandman da se u članu 12. stav 1. menja i glasi: "Održivo korišćenje i zaštita prirodnih resursa i dobara obezbeđuje se u okviru planiranog prostornog razvoja i uređenja Republike, Strategije održivog korišćenja prirodnih resursa i dobara (u daljem tekstu: Strategija) i drugih dokumenata kojima se uređuje strategija razvoja u odgovarajućoj oblasti. Strategiju iz stava 1. ovog člana, za period od najmanje 10 godina, donosi Narodna skupština Republike Srbije." Stav 2. menja se i glasi: "Strategija iz stava 1. ovog člana sadrži naročito: načela održivog razvoja u nacionalnoj politici upravljanja prirodnim resursima i dobrima, analizu stanja i dosadašnjeg stepena istraženosti prirodnih resursa i dobara po vrstama, prostornom rasporedu, raznovrsnosti, obimu i kvalitetu, plansko-razvojnu i socio-ekonomsku analizu strateških prioriteta istraživanja i korišćenja prirodnih resursa, utvrđivanje bilansnih kategorija (prostorne i vremenske funkcije, količine, kvalitet, ugroženost, obnovljivost, strateške rezerve i slično), uslove za postepenu supstituciju prirodnih resursa i materijala, čija se količina smanjuje, dalja istraživanja u oblasti pojedinačnih prirodnih resursa i dobara i smernice za više nivoe planiranja, odnosno planova i programa, kao i ekološko-prostorne osnove prirodnih resursa." Stav 3. u ovom članu se menja i glasi: "Strategija se realizuje putem planova i programa za svaki pojedinačni prirodni resurs ili dobro koje donosi Vlada Republike Srbije, za period od najmanja pet godina." Stav 4. menja se i glasi: "Ministar nadležan za poslove životne sredine (u daljem tekstu: ministar) propisuje bližu sadržinu ekološko-prostornih osnova prirodnih resursa." Ovaj amandman se predlaže u setu amandmana radi regulisanja uslova održivog korišćenja prirodnih resursa za koje Evropska unija donosi i priprema strategiju, kako sam rekao i prilikom obrazlaganja prethodnog amandmana.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Amandman glasi: U članu 13. stav 1. brišu se reči "autonomna pokrajina", a reč "jedinica" zamenjuje se rečju "jedinice". Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić. Obrazloženje će dati, nego da ne bi bilo kod drugih amandmana gde se pojavljuju poslanici, pa isključivo čitaju sadržaj. Ne odnosi se na gospodina Mirčića.
Malo je čudno, možda pravite izuzetak. Možda ste ovaj izuzetak mogli napraviti kada je gospođa Čomić imala svoje amandmane.
Molim vas, obrazložite amandman. Nemate razloga da raspravljate i nemojte da dobacujete.
Možda je nešto interesantno dobacio, pa da ne propustim to u životu. Naime, o čemu se radi? Radi se o tome što nešto što je donošeno u prošlom sazivu sada vidimo, kada je u pitanju nacionalna strategija zaštite okoline, da taj zakon koji smo doneli silom većine, a zove se Omnibus zakon, pravi takve probleme, prouzrokuje takve probleme da nismo ni svesni, recimo, u ovom zakonu u nečemu što bi trebalo da bude od nacionalnog značaja, a u svetu postoji nešto što možda prethodna većina nije imala u vidu, a to je da postoji neki globalizam kada je u pitanju zaštita životne sredine. Međutim, ti proevropski globalisti nisu imali u vidu da će taj njihov čuveni i istorijski Omnibus zakon napraviti takve probleme sa nesagledivim posledicama. Radi se o sledećem. Predlog SRS je da u nacionalnoj strategiji zaštite postoji samo država, odnosno republika i postoji lokalna samouprava. Međutim, zbog posebnih zakona, kako to ovde zakonodavac kaže, moramo uvažavati taj posebni, pogubni zakon koji se zove Omnibus zakon i dolazimo u situaciju da država, odnosno Vlada u ime države ne može da sprovede nacionalnu strategiju. Zašto? Zato što je to komplikovano kada je u pitanju autonomija i AP Vojvodina. Onda ulazimo u jedan apsurd. Evo vam najbolji primer. Sada je formirana većina u Skupštini Vojvodine; jedna od prvih odluka koje je doneo resorni Sekretarijat za rudarstvo i energetiku je rešenje da se Ledinačko jezero, prirodno bogatstvo na padinama Fruške gore, ponovo vrati u prvobitno stanje, da postane kamenolom. Jeste malo čudno, ali to je nov potez nove vlasti, da ne govorimo o onom nedavnom pokušaju donošenja rezolucije, ali ovo je konkretno. Odluka je donesena, vezane su ruke resornom ministarstvu. Zašto? Zato što o prostornom planu Fruške gore ingerencije ima Pokrajina po Omnibus zakonu. Šta može Republika? Republika može samo da se meša ili da interveniše tamo gde su ugroženi interesi Republike, Pokrajina može da pravi opstrukciju, a mi ne možemo da intervenišemo. Lokalna samouprava ja zatočenik pokrajinske administracije, ruke vezane republičkoj administraciji. Do čega to dovodi? Dovodi do katastrofe i zbog toga je SRS u ovom i u svakom zakonu koji se bude oslanjao na funkcionisanje pokrajinske administracije, a zasnovan je na Omnibus zakonu, amandmanima će pokušati da promeni, ali se nadamo da nam uskoro neće trebati amandmani. To ćemo raditi u Skupštini Vojvodine voljom ne samo većine poslanika, nego voljom većine u Vojvodini. Zbog toga predlažemo da se autonomija, svesni činjenice da ne može dok se ne stave van snage odredbe Omnibus zakona koji reguliše ovu materiju, briše, a da se promeni stav 2. i da već u stavu 1. budu jedinice lokalna samouprave. Da postoji samo republička vlast, republičke ingerencije i lokalna samouprava, a ne treba lokalnoj samoupravi posrednik između nje i republičke vlade. To su samo dodatni troškovi, a ovde su konkretni problemi koji se pojavljuju, a pogotovo će se pojavljivati u narednom periodu, imajući u vidu ne samo da su sukobi razmišljanja, nego da su unutar vladajuće partije koja je na čelu Pokrajinskog izvršnog veća i međufrakcijski sukobi, pa ćemo morati da čekamo rezultat sukoba tih frakcija da bi zaštitili čovekovu okolinu u Vojvodini.
Da li još neko želi o ovom amandmanu? (Ne.) Predlog da se posle člana 13. doda šest novih naslova i članova. Narodni poslanik Gordana Čomić podnela je amandman kojim je predložila da se posle člana 13. doda šest novih naslova i članova. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milan Stanimirović.
Gospodine predsedniče, poštovani gospodine ministre, gospodo narodni poslanici, posle člana 13. dodaje se šet novih naslova i članova. Prvi naslov glasi: "Programi i projekti osnovnih istraživanja održivog korišćenja prirodnih resursa". Sledi član 13a: "Osnovna istraživanja potencijala prirodnih resursa i dobara (geološka istraživanja, istraživanja mineralnih sirovina, voda, šuma, uređenja prostora, prirodnih dobara, posebnih vrednosti i drugo) i uslova njihove obnovljivosti vrše se u skladu sa dugoročnim, srednjoročnim i godišnjim programima i projektima koje obezbeđuje Ministarstvo, u saradnju sa drugim nadležnim ministarstvima, a za teritoriju AP organ AP". Programi osnovnih israživanja iz stava 1. ovog člana izrađuju se na osnovu Strategije, ekološko-prostornih osnova i akcionih planova izrađenih za svaki pojedinačni prirodni resurs i uslov su za davanje dozvole za detaljna istraživanja u skladu sa ovim i posebnim zakonom. Izradu programa i projekata osnovnih istraživanja iz stava 1. ovog člana obavljaju ovlašćene stručne organizacije. (Sledeći naslov) Odobrenje za detaljna istraživanja podzemnih voda Član 13b: Detaljna istraživanja podzemnih voda vrše se na osnovu odobrenja koje izdaje Ministarstvo, a za teritoriji AP organ AP. Odobrenjem iz stava 1. ovog člana utvrđuje se prostorni obuhvat istraživanja, vrste, obim i uslovi istraživanja u skladu sa ovim i posebnim zakonom. Odobrenje iz stava 1. ovog člana izdaje se na određeno vreme i ne može se preneti na drugog korisnika. (Naslov) Zahtev za detaljno istraživanje podzemnih voda Član 13v: Uz zahtev za izdavanje odobrenja za detaljno istraživanje podzemnih voda podnosi se: 1) program, odnosno projekat detaljnih istraživanja podzemnih voda urađen u skladu sa uslovima utvrđenim posebnim zakonom; 2) dokaz o pravu svojine ili korišćenja na zemljištu koje je određeno za eksploataciju podzemnih voda za površine obuhvaćene projektom; 3) dokaz o plaćenoj naknadi za promenu namene korišćenja poljoprivrednog zemljišta; 4) projekat o rekultivaciji zemljišta urađen u skladu sa propisima. Ako su za detaljna istraživanja iz stava 1. ovog člana posebnim zakonom propisani i drugi uslovi, uz zahtev se podnosi i dokazi o ispunjenosti tih uslova. (Naslov) Elaborat o rezervama podzemnih voda Član 13g: Po završetku detaljnih istraživanja podzemnih voda izrađuje se elaborat o rezervama podzemnih voda na određenom izvorištu ili prostoru koji sadrži naročito: utvrđene količine, kvalitet, statičke i dinamičke rezerve, uslove i režim korišćenja, uslove obnovljivosti i ukupne zaštite podzemnih voda. Bliža sadržina i način izrade elaborata iz stava 1. ovog člana uređuje se posebnim zakonom. Primerak elaborata iz stava 1. ovog člana dostavlja se i ministarstvu nadležnom za poslove voda. (Naslov) Planiranje i uređenje prostora Član 13d: Planiranje i uređenje prostora, kao javnog prirodnog dobra, zasniva se na integraciji načela, kriterijuma, instrumenata i mera kojima se štite i unapređuju prirodne vrednosti i životna sredina. (Naslov) Nadležnost organa za zaštitu životne sredine Član 13đ: U postupku izrade planskih dokumenata u skladu sa propisima kojima se uređuje prostorno planiranje, ciljeve, prioritete i kriterijume zaštite životne sredine prostora koji je obuhvaćen planskim dokumentom utvrđuje Ministarstvo, odnosno organ AP. U postupku pripreme urbanističkih planova u skladu sa propisima kojima se uređuje urbanističko planiranje, uslove i mere zaštite životne sredine za potrebe izrade pravila uređenja i pravila građenja utvrđuje organ jedinice lokalne samouprave, odnosno od grada, odnosno grada Beograda, nadležan za poslove zaštite životne sredine. Ovaj amandman predlaže se u setu amandmana radi regulisanja uslova održivog korišćenja prirodnih resursa za koji EU donosi i priprema strategiju. Regulisanje uslova održivog korišćenja resursa je po mišljenju građana Srbije 2002. godine bio jedan važan segment odvajanja "noža od pogače" (onoga o čemu je ovde već bilo reči kada smo govorili o drugim amandmanima), odnosno odvajanje onoga ko koristi ili eksploatiše resurs da sam određuje kako to čini. Ovim amandmanom želimo da ukažemo da je neopravdano izostajanje ovih odredbi i da je oblast potrebno urediti na način da se u ovom zakonu daju okviri za utvrđivanje uslova održivog korišćenja prirodnih resursa, da bi ih ostavili za naredne generacije. Na ovaj način obezbeđuje se saglasnost sa propisom COM (98) 333 final (dokument iz Kardifa) i uzima se u obzir niz dokumenata koji se odnose na integraciju životne sredine u različite sektore: energetiku, rudarstvo, poljoprivredu itd."
Izvolite, ministre.
Ako izuzmemo činjenicu da se stalno provlači jedna greška i da u ovom amandmanu 13v svi čitaju kao 15v zato što je pisac amandmana u startu pogrešio, pa nakon toga niko da primeti tu grešku, da dam suštinski komentar. Tačka 13a je sadržana u članu 12. Predloga zakona. Dalje, 13b, 13v i 13g primedbe su predmet regulisanja posebnog zakona o geološkim resursima. Deo 13d je preciznije uređen u članovima 18, 19, 20. Predloga zakona koji se odnosi na planiranje uređenja prostora. A nadležnost organa za zaštitu životne sredine predviđena u amandmanu pod tačkom 13đ nije prihvatljiva iz razloga što je ovo pitanje detaljnije uređeno u posebnom zakonu, odnosno u Predlogu zakona o strateškoj proceni uticaja na životnu sredinu u skladu sa Direktivom. Četvrti put danas, direktive se implementiraju u nacionalna zakonodavstva, ne dokumenti EZ 2001/42 o proceni uticaja određenih planova i programa na životu sredinu.
Na član 14. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredinu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Po ovom amandmanu niko ne želi reč. Nastavljamo sutra u 10,00 sati amandmanom na član 15. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Šeste sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuje 112 narodnih poslanika. Molim vas da, radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Pošto nemamo kvorum dajem pauzu od 10 minuta. Molim vas da sednete, pozvaćemo ljude koji su na odborima. [[Posle pauze, početak u 11,25 časova]] Molim vas, konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 93 poslanika, i da, prema tome, postoji kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su javili da će odsustvovati narodni poslanici: Staniša Stevanović, Gordana Čomić i Ksenija Milivojević, a Slavoljub Matić pre podne. Prelazimo na 8. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O ZAŠTITI ŽIVOTNE SREDINE (nastavak u pojedinostima) Narodni poslanik Gordana Čomić podnela je amandman kojim je predložila da se menjaju naslova iznad člana 15. i član 15. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite. Reč ima narodni poslanik Dušan Petrović.