Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Trećeg vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini. Pre nego što pristupimo utvrđivanju kvoruma želeo bih da se podsetimo da se zločini nad Srbima na Kosovu i Metohiji nastavljaju i ovih dana. Da li je preterano reći da se u prisustvu, a ako ne i pod okriljem, UNMIK-ai KFOR-a na području Kosova i Metohije odvija etničko čišćenje. U četvrtak u Starom Gacku ubijeni su Milijana Marković i Zlatomir Kostić. Njima i svim nevinim žrtvama terorističkog bezumlja na Kosovu i Metohiji, odajmo počast minutom ćutanja i neka to bude i znak protesta zbog neodgovornog ponašanja međunarodne zajednice koja zatvara oči pred ovim zločinima. Slava im. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum za rad Narodne skupštine Republike Srbije. Obaveštavam vas da su javili da će odsustvovati sledeći narodni poslanici: Meho Omerović, Velimir Simonović, Žarko Korać, Radoslav Jović, Sanja Čeković, Boško Ristić, Vojislav Koštunica, a pre podne Aleksandar Vlahović. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O IZBORU PREDSEDNIKA REPUBLIKE Reč ima narodni poslanik Vitomir Plužarević, a posle njega narodni poslanik Miodrag Đidić.
Dame i gospodo narodni poslanici, Srpska radikalna stranka u svojim predizbornim aktivnostima dala je sebi i obavezu da će set zakona koji koče određene aktivnosti i predviđaju mukotrpne i dugotrajne aktivnosti koje ne donose plodove građanima Srbije staviti na dnevni red ovog parlamenta. Tako smo i Predlog zakona o izmenama Zakona o predsedniku Republike stavili po hitnom postupku na usvajanje pred ovaj parlament. Mi nismo želeli da ova pat situacija u izboru predsednika proizvede večitog v.d. predsednika. Sećamo se dobro prethodnog predsednika Narodne skupštine, kome smo i građani i mi već zaboravili i ime, kako je na sebi svojstven način kršila Ustav i mnoge zakone, u nadi i želji da sebi i njenim istomišljenicima obezbedi što duži period u toj i takvoj vlasti. Mi, srpski radikali smo na sve te propuste upozoravali vlast, da to što rade nije u skladu sa Ustavom i Zakonom, koji je vezan za član 73. i 87. Ustava Srbije. Sa biračkim spiskovima najveći problem bio je, i na to smo ukazivali, da se uspostavi jedinstveni birački spisak, pošto gospoda iz DOS-a nisu imali vremena, a nisu imali ni svoga ministra za lokalnu samoupravu, koji je imao obavezu da revidira i uspostavi biračke spiskove. Posmatrajući funkciju predsednika Srbije iz današnjeg ugla, stiče se utisak da nekom to i danas prija, da nemamo predsednika Srbije već da to v.d. stanje traje što duže, a to je povezano sa svim ovim i današnjim stanjem posle parlamentarnih izbora. Ne mogu da se otmem utisku kako se u toj funkciji i danas nalaze ambasadori zapadnih alijansi i kako oni žele da sprovode demokratske opcije po njihovom principu, a taj njihov principje - što gore, to za njih bolje. Srpski radikali predlažu da se usvajanjem ovog zakona ovakvo stanje prekine i da Srbija izabere predsednika; građani Srbije ovim zakonom dobijaju svog predsednika, a ovi gore pomenuti koji to ne žele mogu samo da se ljute na njima svojstven način. U ovom zakonu smo sa šest izmena konkretno predložilirešenje ovog problema. Član 4: "Izbore za predsednika Republike raspisuje predsednik Narodne skupštine istog dana kad nastupe razlozi utvrđeni članovima 86. i 87. Ustava Republike Srbije". Znači, trebalo je da predsednički izbori budu raspisani, ali već smo o tome govorili, da baš takvo stanje nekom odgovara. Prihvatanjem člana 1. ovog našeg predloga neće više moći da se sprovodi lična volja, već putem automatizma predsednik Skupštine mora da raspiše izbore. Srpska radikalna stranka je bila i danas je protiv uzaludnih izbora i trošenja narodnog novca bez opravdanja. Članom 2. Predloga zakona utvrđuje se da je za predsednika Republike izabran kandidat koji je dobio većinu glasova birača koji su glasali. Ako se dogodi da ni tada nije izabran predsednik, ponovljeno glasanje mora da se obavi u roku od 15 dana. Mi smatramo da ovaj zakon treba da se donese po hitnom postupku baš zbog stanja u kome se nalazimo. Naš stav je da ova 2004. godina bude izborna i da se održe izbori na svim nivoima, u jednom danu, a u cilju prevazilaženja parlamentarne krize i ekonomičnog i racionalnog trošenja budžetskih sredstava. Znači, neće biti tri i više krugova već jedan krug. Ako neke političke opcije ne žele ovaj naš predlog da prihvate, time daju do znanja da podržavaju ovakvo stanje u toj oblasti. DOS je u prethodnom periodu pokazao za šta se zalaže, građani su na poslednjim izborima najveći broj mandata dali Srpskoj radikalnoj stranci i mi želimo da promenimo sve zakone koji nisu u skladu sa Ustavom i koji nisu u skladu sa realnim životom. Najvažnije je da ovaj predlog obezbeđuje izbor predsednika Srbije u prvom ili drugom krugu. Vreme teče, a mi još nemamo predsednika Republike; to treba ovim našim predlogom zakona da se prekine i da mi kao narod izaberemo po zakonu predsednika Republike. Znači, 29. decembra 2002. godine je zvanično prestao mandat legalno izabranom predsedniku Srbije. Naš kandidat za predsednika Srbije gospodin Tomislav Nikolić i mi kao Srpska radikalna stranka smo ovim postojećim zakonom, koji je do danas na snazi, mnogo izgubili, a naročito je izgubio narod.To je još jedan razlog zašto smo mi za ovaj novi predlog zakona. Sigurno bi se politička mapa u Srbiji drugačije čitala u korist našeg naroda, ali mi, srpski radikali, očekujemo da će naš predsednik na tim novim izborima pobediti i tada će sve biti radikalno bolje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Miodrag Đidić, a posle njega narodni poslanik Dragan Šormaz.
Poštovane kolege poslanici, poslanici sa liste Demokratska stranka - Boris Tadić neće glasati za Predlog zakona o izmenama Zakona za izbor predsednika Republike, iz istih razloga zbog kojih to nisu učinili ni u prethodnom sazivu Narodne skupštine, jer od tog vremena do danas se ništa nije promenilo. I dalje je na snazi Ustav koji je tada važio i član 83. Ustava Republike Srbije, koji propisuje nadležnosti i ovlašćenja koja predsednik Republike ima. Te nadležnosti i ovlašćenja mnogo su bliži predsedničkom sistemu, nego parlamentarnom sistemu koji važi kod nas. Podsetiću kolege poslanike da predsednik Republike odlučuje o ratu i miru, u slučaju da ne može Narodna skupština da se sastane; takođe, proglašava ratno stanje; rukovodi oružanim snagama u ratu i miru. To su ovlašćenja po kojima je sigurno potrebno da na izbore izađe 50% građana Srbije i da legitimitet izabranom predsedniku Republike. Da li sada možemo da ostvarimo to, to je pitanje na koje treba da daju odgovor građani Srbije. Siguran sam da kada imamo prave kandidate građani Srbije hoće da izađu na izboru i hoće da glasaju. Podsetiću vas da je 2000. godine gospodin Vojislav Koštunica imao tu snagu i uspeo je, zajedno sa ostalim kandidatima za predsednika, da izvede 50% građana Republike Srbije na izbore. Zašto to danas nije moguće, zašto danas, posle samo tri godine, gospodin Vojislav Koštunica ne može sa ostalim kandidatima da izvede 50% građana Srbije - to je stvar o kojoj treba da razmišlja njegova stranka. Očito je da je čovek koji je posle tih izbora imao poverenje 80% građana Srbije danas spao na svega 14-17%. Još jedan veliki razlog zbog koga mora na izbore da izađe 50% jeste član 88. Ustava, koji određuje kako prestaje mandat predsedniku Republike, ukoliko on prekrši Ustav. Tamo se jasno kaže da bi uopšte došlo do toga da možemo da razrešimo predsednika Republike, potrebna je saglasnost dve trećine poslanika u ovoj Skupštini. Kada taj uslov bude ispunjen, onda mora na izbore da izađe najmanje 50% ljudi i svih 50% ljudi da glasa za razrešenje. Priznaćete da je to jako teško i da je to neizvodljivo, što znači da sto građana Srbije može da izabere predsednika Republike, ali da on nikako ne može da bude razrešen, a kažem da su ovlašćenja predsednika Republike zaista velika. Ovde smo čuli mišljenje da se to u praksi ne događa, da se ne pojavljuje pitanje razrešenja predsednika Republike, i to, čini mi se, od podnosioca predloga Gordane Pop-Lazić. Samo ću vas podsetiti da to baš nije tako i da je baš SRS pre 10-11 godina u saveznom parlamentu pokrenula i zajedno sa socijalistima izglasala nepoverenje tadašnjem predsedniku SRJ Dobrici Ćosiću. Takođe smo ovde čuli mišljenje da uporedno pravo ne traži 50% plus jedan građanin da bi bio izabran, međutim, ni to nije tačno. Imate sada u Rusiji izbore za predsednika Republike i tamo se traži da na izbore izađe 50% plus jedan glasač. Znam da je jako bitno da se izabere predsednik Republike i DS je u prethodnom sazivu učinila korak da se to ostvari, kada je ukinula cenzus u drugom krugu. Dakle, taj korak je učinjen, ali mislim da ovaj drugi korak ne smemo da učinimo, bar dok su ovakva ovlašćenja u Ustavu. Ukoliko dođe do promene Ustava, onda treba razmišljati o dve stvari: da li da smanjimo ovlašćenja predsednika Republike ili, pak, možda još i bolju varijantu, da parlament bira predsednika, da se predsednik ne bira neposredno. To je stvar za razmišljanje. Ono što je sigurno, to je da kada građani imaju koga da biraju, oni izađu na izbore. Građani su izašli 28. decembra, preko 60%, da bi izabrali poslanike u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Dakle, Skupština ima legitimitet i građani hoće da glasaju za Skupštinu, a pitanje predsednika možda možemo da tretiramo - pošto veći legitimitet ima Skupština, jer građani imaju veće poverenje u Skupštinu - tako da Skupština ubuduće bira predsednika.
Gospodin Vučić, replika.
Samo jedno objašnjenje prethodniku, koji je pominjao SRS, o načinu na koji je smenjen nekadašnji predsednik SRJ gospodin Ćosić. To nema apsolutno nikakve veze, niti može da se napravi nekakva analogija sa onim što imamo danas ili sa onim što imamo u Predlogu zakona. Vrlo je prost razlog: dakle, gospodin Ćosić je biran u parlamentu, gospodin Ćosić je smenjen u parlamentu. To sa neposredno izraženom voljom naroda nema baš nikakve veze. Znači, mi ovde tražimo da se ono gde se neposredno bira, da se tu smanji cenzus, zato što postoji mogućnost u ovakvoj, rekao bih, bipolarnoj Srbiji, u političkom smislu, u takvoj podeljenosti koju imamo - svaki put neko ko bi želeo da blokira izbor predsednika Republike na ozbiljan način, mogao bi to da učini. Da SRS ne istakne svog kandidata za predsedničke izbore, ne dođe do promene zakona, ne dođe do ukidanja cenzusa u prvom izbornom krugu, svi ostali zajedno ne mogu da izvedu 30-35% birača. Naravno, i da kažu svi ostali iz ovog tzv. "DB-a" da neće da izađu sa svojim kandidatom i mi jasno kažemo - ljudi, nemoguće je da izvučemo 50% od ukupnog biračkog tela. To je nešto što nam se čini logičnim, posebno u ovakvim uslovima, danije protivustavno, da nije suprotstavljeno ostalim zakonima, te se ne nameće kao neka vrsta lex specialis-a, ali nešto što može da bude prihvaćeno, a u datom političkom trenutku je od suštinskog značaja. Rekao sam, kada se ovde bude govorilo o Ustavu, o izradi novog ustava, SRS je za to da se prvo ustanovi, da se vidi šta je to što ne valja u postojećem, šta je to što bi trebalo da bude drugačije. Nemamo ništa protiv da vidimo kako i na koji način da se predsednik bira u parlamentu. Mi smo za jačanje zakonodavnevlasti, neka bude monocefalna izvršna vlast, takođe nemamo ništa protiv. Nema apsolutno nikakve potrebe da dalje mučimo građane Srbije, da mučimo sebe praznim pričama o tome kako je nemoguće jer nisu dobri kandidati. Nisu dobri kandidati? Pa, kandidujte se i dobijte 50%, ako nisu dobri kandidati. Lako je kritikovati i napadati drugog i reći tako i tako. Dobro, niko od nas ne valja, vi valjate, kandidujte se, da vidimo da li imate toliko ili nemate toliko. Mislim da nemate i mislim da to dobro znate. Kad je takva situacija u Srbiji, hajde da pošteno priznamo kakvo je stanje, da vidimo ko je najbolji, da vidimo ko ima najviše pristalica, ko ima najviše poverenja kod građana Srbije i da na taj način izaberemo predsednika. Mislim da je to najbolje rešenje, a to sa Dobricom Ćosićem i njegovim opozivom u parlamentu SRJ nema baš nikakve veze.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz, a posle njega narodni poslanik Dušan Petrović.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, mogu da izrazim zadovoljstvo što ću i ja, kao i poslanička grupa DSS, podržati ovaj predlog zakona, ne zato što sam ja jedan od omiljenih poslanika u redovima DSS-a poslaničkog kluba SRS, nego zato što je ovo dobar predlog zakona, koji je potreban Srbiji. Naravno, nije bio potpun, pa smo mi morali onim predlogom zakona, kod prethodne tačke dnevnog reda, da ga popravimo, tako da ćemo posle usvajanja ova dva zakona konačno u Srbiji moći da izaberemo na pravi način predsednika Republike. Nisam očekivao, posle jučerašnjeg dana, neki ozbiljan nastup poslanika iz redova sada već bivše vlasti. Evo sad smo čuli, malo sam se iznenadio opet jednim takvim nastupom i takvom praznom pričom, ali očigledno da se nastavlja taj trend njihovog neshvatanja naroda i biračkog tela u Srbiji. Otuđili su se za ove prethodne tri godine i nije ni čudo, verovatno zato neki od njihovih predsedničkih kandidata dobijaju četrdesetak glasova na sopstvenoj skupštini, a ovde nama i dalje drže predavanja o raznim temama. Između ostalog čuli smo i ono o prve dve tačke dnevnog reda. Ali, šta ćete, verovatno će na izborima za svoj kućni savet moći da dobiju malo više i da budu izabrani. (Glasovi: Tema – da li je to na dnevnom redu?) Ali, da se vratimo na dnevni red, gospodine. Znači, ovo je bio mali uvod, za vas što šuškate iz zadnjeg reda, koji ste se sveli na tako mali broj zbog toga što nemate dodira sa narodom. To je bila poenta ove priče. Gospodo, da znate nešto malo o građanima Srbije znali biste da nema nikakve veze ova vaša priča, koju su inače svojevremeno rekli, još posle onih prvih neuspelih predsedničkih izbora, pokojni gospodin Zoran Đinđić, a bogami i gospodin Vojislav Šešelj, a to je da se radi o kandidatima i da zbog kadidata građani nisu izašli na izbore. Jednostavno, ovaj cenzus je apsolutno nepotreban. U većini zemalja Evropske unije, pa i drugih demokratskih zemalja, gde se bira predsednik, on ne postoji, on je nepotreban i on obesmišljava. Ovakav, sadašnji zakon uvek nekome omogućava da bojkotuje izbore i da unosi zabunu među birače. Kada ukinemo cenzus i u prvom iu drugom krugu (u drugom smo već ukinuli) biće obesmišljen bojkot i onda ćemo moći da imamo lepezu kandidata i garantovano, znajući mentalitet građana Srbije, na predsedničke izbore, kada budu ubrzo raspisani i održani, izaći će više od 50% biračkog tela, jer ih niko neće terati i niko ih neće zvati da ne izađu na izbore. Imamo mi malo onog inadžijskog kod nas i onda se zbog toga i dobijaju takvi rezultati. Kada ukinemo cenzus videćemo svi ovde zajedno da će na te predsedničke izbore izaći više od 50% građana Srbije. U to sam ubeđen 100%, kao što sam ubeđen da će pobednik na tim izborima biti kandidat koga kandiduje DSS, bez obzira na to što gospoda iz SRS smatraju da će njihov kandidat pobediti, i bez obzira kada oni budu bili održani, da li za 60 dana, kraćem ili nešto dužem periodu, to je potpuno svejedno. Jednostavno, sve vas pozivam daovaj zakon takođe, kao i prethodni, izglasamo i onda ćemo imati jednu vitešku kampanju i vitešku borbu u kojoj će naravno najbolji kandidat, po merilima građana, pobediti, a ja sam ubeđen da će to biti kandidat DSS-a. Hvala.
Replika, gospodin Vučić.
Ne želim i neću da vam dosađujem, samo hoću da raspravim ovo oko izjava Vojislava Šešelja još od pre dve godine kada je bio treći na predsedničkim izborima. Dakle, promenjena je politička situacija drastično. Tada smo imali tri izuzetno snažna predsednička kandidata, koja su dobila gotovo jednak broj glasova, od 25% do 29,7%, dakle u 5% su bila tri kandidata – Koštunica, Labus i Šešelj, i Srbija je bila podeljena na tri dela. Pokazalo se onda da kada jedan od ta tri ne izađe da nema dovoljno za izlazak od 50%. Zamislite danas, kada je Srbija podeljena u dva politička bloka, očigledno, pošto će biti jasno da postoji vlast i opozicija i da će se ljudi na takav način odlučivati, postoji li mogućnost da neko na taj način izvede 50%. Gospodin Šešelj je tada jasno govorio zbog toga što su se i jedan i drugi kandidat utrkivali da omalovaže kandidata SRS, naravno sećate se one čuvene priče, prebirajući i prebrojavajući glasove SRS, odnosno koliko je tu ljudi glasalo za SRS, a koliko su tu glasači nekih drugih političkih partija, pa smo taj primer imali i posle pobede gospodina Nikolića na predsedničkim izborima, koliko su tu glasovi radikala, a koliko svih ostalih, pa smo na krajupojedinim računicama i analizama došli dotle da za SRS niko ne bi glasao. Srećom, održani su parlamentarni izbori svega dva meseca posle tih predsedničkih izbora, pa smo ipak došli do zaključka da više od 95% tih glasača jesu glasači upravo SRS. Dakle, to je suštinska razlika u vremenu o kome govorimo, u trenutku o kome govorimo i u političkoj sceni Srbije u trenutku o kome pričamo. Sa druge strane, naravno, mi se nadamo i očekujemo tu vitešku kampanju. Mislim da smo imali jednu dobru i fer kampanju za predsednika Republike krajem prošle godine. Nadamo se da ćemo imati takvu kampanju i ove godine, mada, naravno, od vlasti to nikada ne možete da očekujete, posebno ne od novouspostavljene, ali u svakoj vrsti fer i viteške kampanje pobedićemo mi. Ali, još nešto da znate. Ne možete da govorite o Srpskoj radikalnoj stranci ni na koji način – da u takvim kampanjama nije učestvovala, jer nikada nije imala udela ni u krađi glasova, ni u krađi biračke volje, niti u vođenju hajke preko pojedinih medija, kao što su je vodili protiv nas, posebno preko televizije B-92, tako da ćemo mi dati puni doprinos. Ako želite takvu vitešku kampanju, mi vas pozivamo da izađete sa najboljim kandidatom i baš da vidimo ko će da bude pobednik, a ja sam siguran da gotovo svi građani Srbije već znaju odgovor na to pitanje.
Reč ima narodni poslanik Dušan Petrović.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo poslanici, kao što je rečeno, DSS će glasati protiv Predloga ovog zakona. Iako je nekoliko govornika ovde iznelo razloge koji se u svojoj suštini utemeljuju pre svega na nadležnostima koje Ustav Republike Srbije predviđa za predsednika Republike, zadržao bih se samo na dve tačke člana 83. Ustava. Jedna se odnosi na ovlašćenje za vođenje spoljnih poslova, koje je u Ustavu predviđeno kao nadležnost koja će biti uređena zakonom. Druga se odnosi na ovlašćenje predsednika Republike da rukovodi oružanim snagama u ratu i miru. Kao što, naravno, svi znamo, u ovom trenutku, kada imamo državnu zajednicu Srbija i Crna Gora, obe ove nadležnosti su, kada se govori o vojnim pitanjima u celini i o spoljnimposlovima gotovo u celini, na nivou državne zajednice. Iako je moje duboko ubeđenje da je državna zajednica sa Crnom Gorom i zajednička država sa Crnom Gorom najbolje moguće državno rešenje i za Srbiju i za Crnu Goru, iako znam da je to mišljenje većine političkih stranaka u Srbiji, postavlja se pitanje – na kakav će se način rasplesti državno pitanje između Srbije i Crne Gore. To u ovom trenutku niko ne zna. Hipotetički možemo da dođemosituaciju da posle određenog vremena predsednik Republike Srbije bude zaista ovlašćen da vodi spoljne poslove i da rukovodi oružanim snagama. Sada, zamislite situaciju u kojoj bi taj predsednik Republike bio izabran sa veoma malim brojem glasova. Poslednji izbori su ukazali da je negde oko 40% građana Srbije sa biračkim pravom izašlo na izbore. Tu se postavlja pitanje ili, bolje rečeno, dilema između legitimiteta vršilaca vlasti sa ovako velikim i moćnim ovlašćenjima s jedne strane i, naravno, potrebe da država dobije predsednika kao instituciju i institut predviđen Ustavom i ustavnim pravom. Postavlja se pitanje - šta je alternativa? Mislim da je Ustav dao sasvim adekvatno rešenje. Ukoliko nema dovoljno moći u biračkom telu da izabere predsednika Republike, onda je sasvim moguće da dok se ne uspostavi takva politička situacija da 50% građana izađe i kaže svoje mišljenje o tome ko bi trebalo da vrši ovako velika ovlašćenja, ta ovlašćenja vrši predsednik parlamenta. Dakle, ima ko da vrši predsedničku vlast u Srbiji i ako nema predsednika Republike. Demokratska stranka ovim pokazuje i svoju doslednost. Dakle, Dragan Mašićanin nije izabran voljom Demokratske stranke, ali Demokratska stranka smatra da je bolje da predsednik parlamenta vrši predsedničku vlast ukoliko nema dovoljan broj građana koji će iskazati svoju volju povodom toga ko treba da bude predsednik Republike. Zbog čega? Tu se otvara pitanje opoziva u punom i pravom smislu te reči, zbog toga što je moguće da sa veoma malim brojem glasova u odnosu na veličinu biračkog tela u Srbiji neko dobije ovako velika ovlašćenja da rukovodi oružanim snagama, da vodi spoljne poslove, da u vanrednim prilikama čak donosi ovakve opšte akte sa zakonskom snagom, da bude vlast u punom kapacitetu te reči, a da ga je gotovo nemoguće opozvati, jer (o tome su drugi poslanici pričali) potrebno je da se posle izjašnjenja dve trećine poslanika o tome izjasni i više od polovine biračkog tela. Predsednika parlamenta je moguće smeniti po mnogo lakšoj proceduri. U ovom trenutku, dakle, postoji predsednička vlast u Srbiji i tu predsedničku vlast vrši Dragan Maršićanin, ali ta predsednička vlast ima svoj legitimitet i svoj izvor u ovoj parlamentarnoj većini. Meni je žao što je neobično da tu parlamentarnu većinu koja je izvor predsedničke vlasti čini stranka Vojislava Koštunice, stranka Miroljuba Labusa, stranka Slobodana Miloševića; to su, prosto, političke prilike u Srbiji u ovom trenutku. Ali ta ista parlamentarna većina može sutra da smeni Dragana Maršićanina ukoliko on predsedničku vlast ne vrši na korektan način. Mislim da je to suština i da je za Srbiju bolje da se drži ovakvog zakonskog rešenja i da ne dovede sebe u nepriliku da veliku vlast dobije neko ko ima malo glasova, jer alternativa postoji. Alternativa je ovaj parlament. U izborima za ovaj parlament je učestvovalo 60% građana. Ovaj parlament ima kapacitet da o ovakvim pitanjima, u suštini, odlučuje. Što se tiče dušebrižnika koji ovde govore o Demokratskoj stranci, mogu da vam poručim - ukoliko počnete da se trudite, za desetak godina možete da počnete da ličite na Demokratsku stranku.
Replika, Dragan Maršićanin. Uz napomenu, ne daj bože da počnem da ličim na Demokratsku stranku, samo sledeće: argumenti koje ste izneli pominjući moje ime i funkciju koju privremeno vršim su argumenti u prilog glasanju za predlog da se ukine cenzus. Dok je postojao cenzus, jedan od kandidata, to je bio Vojislav Koštunica, dobio je više glasova na izborima koji su proglašeni neuspešnim, nego što sam ja, kao predsednik Skupštine, dobio glasova preko poslaničkih grupa koje su podržale moj izbor. Dakle, svi argumenti koje ste izneli, znate li malo matematiku, jesu argumenti u prilog ukidanju cenzusa.
Reč ima Miloš Jevtić.
Zoran Krasić pre, pa zatim Miloš Jevtić. Izvolite, gospodine Krasiću.
Građanima Srbije trebalo bi da bude jasno o čemu se danas raspravlja. Raspravlja se o Predlogu zakona o izmenama Zakona o izboru predsednika Republike. Ovaj predlog mora da bude usvojen zato što je u skladu sa Ustavom. Kamo sreće da je ranije usvojen, Srbija bi imala predsednika Republike, imala bi jedan organ koji mora da ima. Upozoravam građane da Ustav Republike Srbije, kao i svi ustavi na kugli zemaljskoj, ne predviđa situaciju da ne postoji organ. Nažalost, zbog raznih zloupotreba mi smo u situaciji da 14 meseci nemamo predsedniika Republike. A ovde nam politički vizionari koji izlaze pričaju da nam predsednik Republike nije ni potreban, pa nam mere predsednika Republike na kilo, na dva, na trii iz toga izvlače neke teorije, meni nepoznate, ali nepoznate i Ustavu Republike Srbije. Šta se prigovara ovom predlogu zakona? Dve vrste prigovora postoje. Jedna je – kad treba da stupi na snagu ovaj zakon i kada predsednik Narodne skupštine treba da raspiše izbore. Druga primedba se odnosi na većinu sa kojom treba biti izabran predsednik Republike. Rešenje se nalazi u Ustavu, u odredbama člana 86, 87. i 88. Te odredbe ne poznaju situaciju da predsednika Republike nema. One dozvoljavaju mogućnost da ukoliko predsedniku Republike prestane mandat pre isteka vremena na koje je izabran, 60 dana Srbija ima vršioca dužnosti predsednika Republike, i to je predsednik Narodne skupštine. Već 61. dan je neustavno stanje. Postoji još jedna odredba koja govori o zameniku predsednika, kada je predsednik sprečen da obavlja svoju dužnost zbog bolesti, puta u inostranstvo itd. Znači, Narodna skupština nema mogućnosti da razmišlja u drugom pravcu, nego da promeni one odredbe Zakona o izboru predsednika Republike koje predviđaju neuspele izbore. Ta kategorija u Ustavu ne postoji. Znači, ukoliko predsednik Republike podnese ostavku ili mu na drugi način prestane mandat pre isteka vremena na koje je izabran, građani Srbije su dužni da u roku od 60 dana izaberu predsednika. To je ustavno stanje. U toj priči nema mesta za cenzus, nema mesta za neuspele izbore, nema mesta ni za jedan razlog, niti uslov da Srbija ne dobije predsednika neposrednim glasanjem birača. Iz toga sledi i drugi zaključak – predlog svih onih koji predlažu da nakon usvajanja ovog zakona neko dobije pravo da razmišlja kada će da raspiše izbore, pa makar on bio limitiran i rokom od 60 dana, duboko je neustavan. Isto je neustavno, kao što je u prethodnom zakonu ona odredba koju je Ustavni sud eliminisao iz pravnog života, kojom je dato pravo predsedniku Narodne skupštine da razmišlja da li će da raspiše izbore. Nema razlike ni u odnosu na onaj predlog koji upućuje na to da predsednik Narodne skupštine razmišlja kada će da raspiše izbore. Ustav nikada nikome ne daje to pravo. I kada određuje rokove, to su poslednji rokovi, poslednji dani u kojima mora to da se završi. Dakle, ovlašćenja predsednika Republike nisu današnja tema. Razrešenje, odnosno opoziv predsednika Republike nije današnja tema i sasvim je normalno, to ustavna praksa zna, da se, kada se radi o opozivu, postavljaju rigorozniji uslovi - da je predsednik prekršio Ustav, da se posebnom dvotrećinskom većinom iznese pitanje na referendum i da na referendumu velika većina građana glasa za to. To je potpuno u skladu. Ko pravi bilo kakvu vezu između većine za razrešenje ili opoziv i većine potrebne za izbor, čini veliku grešku, jer za opoziv Ustav je jasan, precizan, a za izbor Ustav to pitanje ne postavlja, on kaže - u roku od 60 dana Republika mora da dobije predsednika. Sve što smeta izboru predsednika mora da se eliminiše iz zakona. To što se neko poziva da je neko nekada biran i tom kvalifikovanom većinom i sa tim cenzusom, to je bilo tada, to tada nije bio uslov koji onemogućava izbor, jer su postojali prostori sa kojih su se crpli glasovi, kao što se i sada, a u okviru sledeće tačke dnevnog reda, verovatno stvara prostor za neke druge da crpe svoje glasove i da obezbeđuju neku uspešnost na političkoj sceni. Dakle, današnja tema je jasna, jednostavna, nema potrebe da se mnogo vizionari, nema potrebe da se kasnijim zakonima koji dolaze pre na dnevni red od ovog zakona jedna dlaka seče na četiri i patentira neki novi način šišanja, a onda u uputstvu se kaže - to se primenjuje samo za šišanje ćelavih. To vizionarstvo, molim vas, izbacite, bez obzira koliko je ova Narodna skupština laička, ona ne sme da bude naivna, pa da unosi nešto što je nemoguće. Mi predsednika Republike moramo hitno da dobijemo. Da je bilo više ustavnosti i zakonitosti od onog dana kada je konstituisana ova skupština, predsednik je morao da raspiše izbore za izbor predsednika Republike Srbije, pošto bi dva minuta pre toga ova skupština usvojila ovaj zakon o kome danas pričamo. To nije urađeno. Nije urađeno, zato što je neko procenio da ni po novom, a ni po starom zakonu neko ne može da bude izabran za predsednika. Ne može Narodna skupština da bude žrtva nečijih želja, snova, nezadovoljstva; neko bi hteo da bude predsednik, ali ima jedan mali problem, neće narod da glasa za njega i zbog toga Srbija nema predsednika. To je nemoguća, zabranjena situacija. Ustav poznaje samo 60 dana stanja u kome postoji v.d. predsednika Republike. Šezdeset prvi dan Ustav ne vidi i zato ovaj zakon mora da se donese po hitnom postupku i, naravno, mora da se prihvati amandman koji kaže da je narednog dana od dana stupanja na snagu ovog zakona predsednik Narodne skupštine dužan da raspiše izbore za predsednika Republike Srbije. Na ovaj način, praktično nema potrebe da se glasa o onom prethodnom zakonu, koji je očigledno bio za jednokratnu upotrebu, dok se ova koalicija zvana "očaj" ne formira; pošto ste očaj formirali, više ne postoji ni taj razlog da glasamo o pravno besmislenom zakonu o izmenama i dopunama Zakona o izboru predsednika Republike. Upozorenje novima koji dolaze na vlast, samo da podsetim, dok su opozicija oni su se zalagali, stalno se zalažu, pa u Skupštini predlažu, kada budu na vlasti onda će da nalažu, tu je nešto zajedničko, da vode računa, jer to se prepoznaje. To udaljenje od istine, to je udaljenje od Ustava, od zakona, prepoznaje se i u ovoj skupštini će biti žestoko žigosano. Ustav, ma kakav je i kada je donet, ko ga je doneo, ne sme da se krši, ne sme da se gazi. Svako ko predlaže neki zakon prvo mora da pogleda Ustav, a ne zakon koji može da dopuni, jer dopunom zakona on praktično amnestira stanje koje smo zatekli, jer iz zloupotrebe izvlači navodno neko pravo da bi sprečio tu zloupotrebu. Dva minusa daju plus, tako se legalizuje nezakonje, bezakonje i situacija da Srbija nema predsednika Republike. Sve što budete više vizionarili, doći ćete u situaciju da se ljudima ogadi pomisao da Srbija treba da ima predsednika Republike. Zato se ja obraćam građanima, vrlo prosto i jednostavno, porukom da je ovo stanje pravno nemoguće, Ustav ga ne poznaje, želimo da ga ispravimo, želimo da se već sutra ili prekosutra raspišu izbori i da izaberete svog predsednika, sa ovlašćenjima koja Ustav daje, a on mu daje ta ovlašćenja; kada promenite Ustav verovatno će biti neka druga ovlašćenja, verovatno će nekom matematikom da se izabere željeni predsednik. Za to vreme, slobodno glasajte za ovaj zakon, nije komplikovan, jednostavno može da se shvati, ništa ne boli, a Srbiji se pomaže da dobije, u skladu sa Ustavom, svog predsednika. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Miloš Jevtić, a posle njega narodni poslanik Arsen Đurić.
Dame i gospodo poslanici, na početku svog izlaganja kratko ću se vratiti na Predlog zakona DSS, koji zapravo predlaže popunjavanje jedne pravne praznine, i on za Demokratsku stranku potpuno ima smisla. Dakle, on omogućava predsedniku Skupštine da u određenom roku, koji je, po nama, potpuno primeren i iznosi 60 dana, raspiše predsedničke izbore. Sa druge strane, imamo predlog SRS koji predlaže potpuno ukidanje cenzusa. U više navrata čuli smo da su poslanici DSS spremni da podrže ovaj predlog, a ja upravo iz tog razloga ne vidim nikakvu logičku vezu, odnosno logički redosled između ove dve tačke dnevnog reda. Predlog zakona DSS zapravo formira jednu kategoriju koja predstavlja zapravo neuspele izbore. U tom slučaju, usvajanjem oba zakonska predloga, a to je teoretski moguće, došli bismo u paradoksalnu situaciju. Druga stvar koja je za mene simptomatična, ovde se zapravo odvija jedna vrsta predsedničke kampanje i oba poslanička kluba zapravo žele da dobiju onaj predlog zakona koji će odgovarati njihovom kandidatu. Mislim da ukoliko imamo institucionalnu krizu i, kao što neki poslanici kažu, nemamo predsednika Srbije nekoliko meseci, nešto više od godinu dana, taj problem treba rešavati na institucionalan način, zapravo jednim sistemskim zakonom koji će dati rešenje za duži vremenski period. Srbija zapravo ovu vrstu institucionalne krize poznaje dugi niz godina. Od 1997. godine mi zapravo nemamo legalno izabranog predsednika. Poznato je da je Milan Milutinović izabran pod vrlo sumnjivim okolnostima i da je samo prećutnom amnestijom SRS abolirana očigledna izborna krađa. Dakle, ne može se ovaj institucionalni problem nikako rešavati ad hok, zakonom koji će se pre svega kreirati prema nekim personalnim aspiracijama jednog ili drugog kandidata. Nama treba sistemski zakon koji će na jedan temeljan način urediti ovu materiju. Što se tiče Ustava Srbije, svi očekujemo taj ustav i oko toga postoji vrlo široki konsenzus da ga treba doneti u najkraćem mogućem roku, Ustav će svakako tretirati i ovu materiju. U ovom trenutku niko od nas ne može da prejudicira na koji način će predsednik Srbije biti biran. Ako konsultujete uporedno zakonodavstvo i uporedno pravo, možete da nađete čitavu lepezu različitih rešenja i mogu da tvrdim da niko od nas u ovom trenutku ne može sa punom sigurnošću da kaže da li će predsednik biti biran na neposrednim izborima, dakle direktno, ili će biti biran od strane parlamenta. Što se tiče samog cenzusa, nije tačno da sve evropske države ili da veliki broj evropskih država ne poznaje izborni cenzus. Upravo jedna od država kojima inkliniraju i DSS i SRS, dakle Rusija, još uvek poznaje cenzus za izbor predsednika Republike. Dakle, mislim da je potpuno mudro sačekati novo rešenje koje će Ustav predvideti, pa na osnovu takvog rešenja doneti novi izborni zakon. Razlog zbog koga Demokratska stranka neće podržati predlog SRS je principijelnog karaktera. On se, pre svega, odnosi na veliki disbalans ili nesklad koji bismo dobili u situaciji ako usvojimo ovaj zakon. Postupak za izbor predsednika bi bio prilično jednostavan i teoretski najmanji mogući broj bi mogao da izabere predsednika Srbije na izborima. Što se tiče samog opoziva, on je izuzetno komplikovan i predviđa, kao što je većina mojih prethodnika pomenula, izuzetno komplikovanu proceduru koja u praktičnom smislu onemogućava opoziv predsednika. To je 2/3, dakle kvalifikovana većina u parlamentu i 50% plus jedan od upisanih birača. Razlog zbog kojeg Demokratska stranka neće podržati ovaj predlog ne odnosi se samo na ovlašćenja koja predsednik trenutno ima, zato što u uporednom pravu imate drugih primera, kao što je recimo predsednik Francuske, koja u izbornom zakonu ne pominje censuz, a on je predsednik sa najvećim ovlašćenjima u svim evropskim državama. Dakle, principijelni razlog zbog kojeg Demokratska stranka neće podržati ovaj zakon odnosi se pre svega na izrazit nesklad u postupku izbora predsednika i njegovog opoziva.
Replika, gospodin Vučić, replika, gospodin Dačić.
Dame i gospodo narodni poslanici, čuli smo zanimljivo ali netačno izlaganje predstavnika Demokratske stranke. Dakle, zanimljivo je da je gospodin Jevtić za ovom govornicom rekao da je Srpska radikalna stranka prećutnom amnestijom abolirala nekoga ko je doneo pobedu Milanu Milutinoviću. Naime, gospodin Jevtić bi morao da zna ko donosi amnestiju, aboliciju, da su to različiti pravni instituti, a morao bi da zna da nismo bili nadležni da učinimo ni jedno, ni drugo, sve i da smo hteli. Sa druge strane, ako je mislio u moralno-političkom smislu, Srpska radikalna stranka to nikada nije učinila. Dakle, po formiranjuVlade Republike Srbije 24. marta 1998. godine, u nekoliko izdanja našeg stranačnog lista objavili smo tekstove o velikoj krađi, a sve do septembra meseca 1998. godine vodili smo postupak pred Saveznim ustavnim sudom. Lično sam zastupao Srpsku radikalnu stranku i borili smo se da istina ispliva, ali šta da radimo kada su nam "dokazali" da su u Donjem Prekazu izašla 742 čoveka i da su glasali za Milana Milutinovića. Donje Prekaze, ako se sećate, uporište je Adema Jašarija. Postavlja se pitanje šta smo to mogli da uradimo, šta je to trebalo da učinimo osim da ukažemo javnosti na tu činjenicu. Da li je trebalo da krenemo bagerima, buldožerima na Skupštinu, na Televiziju Srbije, da li je trebalo nekoga da ubijemo, da li je trebalo nešto da spalimo, srušimo, kao što ste to vi učinili? Da li je to trebalo da uradimo, pa da dokažemo onda svoju opredeljenost za istinu, pravdu i pravičnost? Srpska radikalna stranka je svoju želju i volju za istinom, pravdom, pravičnošću i poštenim izborima dokazala još od 1990. godine. Gospodinu Šešelju su 1990. godine zabranili da se pojavi na izborima, a od 1991. godine na svakim izborima učestvuje i danas je, rekao bih, izborni štab Srpske radikalne stranke osnovni politički parametar koji slušaju i poštuju svi mediji, ali i svi građani Srbije, zato što znaju da iz tog izbornog štaba nikada nijedna laž nije izašla, da kada gubimo izbore kažemo – građani Srbije, žao nam je, teško nam je, ali gubimo izbore i čestitamo našim političkim protivnicima. Kada pobeđujemo na izborima takođe građane Srbije jednako revnosno sa tim upoznajemo. Dakle, čini mi se da je Srpska radikalna stranka po tom pitanju do sada najjasniji i najpošteniji odnos imala i nikada nikome nismo ukrali nijedan mandat, ni u jednoj skupštini, bili vlast, bili opozicija, ama baš nikada. Mislim da takav primer nećete naći. Što se tiče vođenja predsedničke kampanje, naš je posao da se bavimo politikom i to činimo. Meni je zanimljivo zašto vi to kažete. Zato što nema kampanje koju biste mogli da vodite, a da ona bude uspešna. Nema kampanje, nema tog cenzusa do kojeg bismo mogli da vas pustimo, a da vaš predsednički kandidat može nešto ozbiljnije da uradi. Treća stvar, što se tiče zemalja kojima inklinira Srpska radikalna stranka, hoćemo da sarađujemo sa svima. Da li volimo Rusiju, da li poštujemo rusku vlast, rusku državu? Da, naravno. Ali, znate, oni kojima vi ne inklinirate, nego oni koji su vam (ili neke njihove službe) izdavali naloge u nekom prethodnom periodu, Sjedinjene Države, Nemačka, Francuska, OEBS, tražili su da se ukine cenzus za izbor predsednika Republike. Izgleda da to niste pročitali u novinama, izgleda da o tome niste vodili računa. Nemojte da vas mi za ruku uhvatimo i da vas vodimo u Evropu; mi hoćemo Srbiju i građane Srbije, ali ne moramo vama takve stvari da objašnjavamo. Nadam se, a ne brinite za predsedničku kampanju, nemojte mnogo da se zamarate, da trošite resurse, da trošite novac. Čuvajte, biće vam potreban. Borili se vi, ne borili se, kandidovali se, ne kandidovali, ubedljivo ćemo vas pobediti.
Replika, gospodin Dačić.
Dame i gospodo poslanici, javio sam se povodom izlaganja gospodina Jevtića iz Demokratske stranke. Prošli put sam objašnjavao i govorio o tome kako je Srpska radikalna stranka prihvatanjem da uđe u Vladu Republike Srbije, kojoj je mandat dao Milan Milutinović, prihvatila legalnost izbora Milana Milutinovića i ne bih se na to vraćao. Demokratska opozicija Srbije takođe od istog Milana Milutinovića dobila je mandat za formiranje prošle Republičke vlade. Gospodin Zoran Đinđić je dobio od njega mandat za formiranje Republičke vlade u januaru 2001. godine. Dve godine je Milan Milutinović bio predsednik Srbije u vreme kada ste vi bili na vlasti i nemojte vi sada drugome spočitavati za neku krađu, a pre toga na prošloj tački dnevnog reda ste se upinjali svim silama da potvrdite da se ne može navodno smenjivati ili poništavati odluka koja je očigledno doneta uz krađu glasova u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Ne možete svoje krađe sakriti time što ćete ih prebacivati nekome drugome u prošlosti. Uostalom, pošto je gospodin novi potpredsednik Demokratske stranke malopre govorio o partiji Slobodana Miloševića, videli ste kako izgleda kada Slobodan Milošević, Socijalistička partija Srbije i njegova lista nekoga podrži. Tako je i bilo na izbornoj skupštini.
Reč ima narodni poslanik Arsen Đurić, a posle njega narodni poslanik Božidar Koprivica.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, Demokratska stranka Srbije, kao odgovorna stranka pred svojim biračima i pred građanima Srbije, podržaće Predlog zakona o izmenama Zakona za izbor predsednika Republike, koji je predložila poslanička grupa SRS, u delu koji se odnosi na ukidanje censuza, da Srbija konačno dobije predsednika države i posle 14 meseci izađemo iz v.d. stanja. Prethodna vlast je činila sve da predsednički izbori ne uspeju, od neažurnosti biračkih spiskova do neukidanja cenzusa za izbor predsednika, verovatno zbog nemogućnosti da pronađu sopstvenog predsedničkog kandidata i svesni činjenice da će te izbore izgubiti, a pri tome pričajući o Srbiji kao modernoj državi koja treba da uđe u Evropu. Nisam siguran da se takvim ponašanjem, kršenjem Ustava i zakona može ući u Evropu. Opšte je poznato naše zalaganje i priča o neophodnosti izgradnje institucija u Srbiji da bismo postali zaista jedna moderna i uređena evropska država. Nakon sprovedenih izbora konstituisana je Skupština Republike Srbije, izabran je njen predsednik i nadam se da ćemo za par dana dobiti jednu odgovornu vladu koja će krenuti u rešavanje nagomilanih problema i stvaranje jedne pravne sigurnosti i pozitivnog ambijenta za investitore koji su zainteresovani da investiraju ovde, i za par meseci ćemo dobiti novog predsednika države. Smatramo da bi bilo krajnje neodgovorno raspisivati predsedničke izbore pre ukidanja cenzusa, jer bi eventualni neuspeh tih izbora naše poreske obveznike koštao nekoliko stotina miliona dinara, a to je, složićete se, luksuz i za mnogo bogatije države od nas. Zbog svega ovog ponavljam da Demokratska stranka Srbije podržava ovaj predlog zakona. Nema razloga za brigu da predsednički izbori neće biti skoro raspisani, po donošenju ovih zakona i njihovom stupanju na snagu. Izbori će biti raspisani i iskreno se nadam da će naš kandidat, kao i do sada, na njima pobediti.
Reč ima narodni poslanik Božidar Koprivica, a posle njega narodni poslanik Jovan Palalić.
Poštovani gospodine predsedniče, poštovani narodni poslanici, na dnevnom redu sednice ovog visokog doma danas je Predlog zakona o izmenama Zakona o izboru predsednika Republike, koji je podnela poslanička grupa SRS. S obzirom da su se stekli uslovi, zakonski uslovi i uslovi iz Ustava član 73. i član 87. koji regulišu način izbora predsednika Republike, a to je zakonom, poslanička grupa SRS podnela je ovaj predlog zakona. Predlog zakona, kao što vam je poznato, ukida cenzus u prvom krugu i to je najbitnije, zato što postojeći Zakon o izboru predsednika Republike do sada nije pokazao rezultate u praksi. To ovi pravnici, praktičari, dobro znaju, da je dobar samo onaj zakon koji je primenljiv, koga praksa nije demantovala i može da zaživi u svakodnevnom životu. Želeo bih da vas podsetim, ovaj zakon je donet 1990. godine. Dva puta je menjan, i to 1992. i 2000. godine. Po ovom zakonu raspisivani su izbori tri puta: dva puta u 2002. godini i jedanput u 2003. godini. Nijedanput nije izvršen izbor predsednika Republike po ovom zakonu. Zašto? Zato što nije bila obezbeđena većina određena zakonom. Sada ću ponovo da vas podsetim šta se tada dešavalo. Tadašnji vršilac dužnosti predsednika Republike jednostavno nije hteo da raspiše izbore za predsednika Republike. Praktično, od njene volje zavisilo je da li će naša republika imati predsednika ili ne. Uzalud su poslanici SRS-a tada ukazivali da se poštuje zakon, uzalud su slali glasove razuma. To je, valjda, trebalo da im budu zvona za uzbunu da se poštuje zakon. Međutim, to jednostavno bivši DOS nije hteo da čuje. Znate zašto? Zato što je tada bilo uzaludno šaputati gluvome, uzalud je bilo namigivati slepom. Tada je DOS-ovska većina radila nezakonito. Zamislite, krala je u Skupštini, ponašali su se bahato, nedemokratski, iako su tzv. DB. Upravo, ponašali su se autokratski, pa ih je narod, kao vrhovni sudija, kaznio na izborima. Zato je nagradio odgovornu, poštenu i časnu politiku SRS-a. Srbija mora imati institucije, mora imati predsednika Republike. Zato apelujem i zato sam izašao za ovu govornicu da vas ubedim da je ovaj zakon dobar i da ga usvojite. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić, a zatim Momir Marković.
Poštovani gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, nažalost, na početku ovog zasedanja nismo pokazali dovoljno ekonomičnosti. Naime, četvrta i peta tačka dnevnog reda ove vanredne sednice, a to su predlozi zakona o izmenama Zakona o izboru predsednika Republike, koje su predložili DSS i SRS, morale su i mogle su da budu objedinjene u jednu tačku dnevnog reda. Ti zakoni su međusobno uslovljeni, rešenja u njima su međusobno povezana. Oni jesu kompatibilni i, nadam se, samo zajedno rešavaju jedan problem o kome se u Srbiji već godinu i po dana raspravlja - kako otkloniti pravne prepreke za izbor predsednika Republike. Ovih dana sa ove govornice se govorilo da se raspravom o ovim predlozima zakona koji su na dnevnom redu vanredne sednice troši vreme i da nikog ovi zakoni ne interesuju, osim nas političare ili narodne poslanike, ali istina je nešto drugo, da trošimo vreme raspravljajući o ova dva kompatibilna predloga zakonau okviru dve tačke dnevnog reda, a ne u okviru jedne, kako je DSS predlagala. To je zato što su neki, gonjeni čudnim nestrpljenjem, krenuli u predsedničku predizbornu kampanju, gradeći neke projekcije na neimenovanim istraživačima javnog mnjenja. Zato se sa ove govornice više govorilo o prognozama i istraživanjima javnog mnjenja, a malo i vrlo malo o kvalitetu predloženih zakonskih rešenja. DSS će podržati ovaj predlog zakona SRS-a, jer mi time potvrđujemo svoju doslednost da je potrebno otkloniti sve prepreke koje sprečavaju građane Srbije da izaberu predsednika. O tome govorimo od 2002. godine. Zakonodavac mora da interveniše kada se promene okolnosti i mora da omogući da ustavni sistem funkcioniše. Upravo ukidanje cenzusa za izbor predsednika Republike jeste odgovor ove skupštine na te okolnosti koje nema potrebe posebno nabrajati, već su više puta istaknute: nesređeni birački spiskovi, veliki broj prinudnih apstinenata i tako dalje. Ono što želim ovde da istaknem je činjenica da ovaj predlog zakona, tačnije član 1. predloga ovog zakona koji menja član 4. Zakona o izboru predsednika Republike, ne rešava problem trenutka raspisivanja predsedničkih izbora. Prosto, on se poziva na članove 86. i 87. Ustava Republike Srbije, koji ostavljaju pravnu prazninu upravo za ovu situaciju u kojoj smo se našli. Kada se ovde traži trenutno raspisivanje predsedničkih izbora, ignoriše se činjenica da još nije ukinut cenzus i da je protekao rok od 60 dana od neuspelih izbora u novembru mesecu, kada nismo imali predsednika Skupštine koji bi te izbore raspisao. Taj rok je protekao, ali on i dalje figurira i može se analogijom primeniti na ovu potpuno novu situaciju, a to je da novi predsednik Skupštine raspiše izbore u roku od 60 dana od dana njegovog izbora u Narodnoj skupštini. Znači, prvi član ovog predloga zakona ne rešava problem trenutka raspisivanja izbora. Zato je DSS predložila zakon o izmenama Zakona o izboru predsednika Republike, koji jasno definiše kada treba raspisati predsedničke izbore. Zato je neophodno ova dva predloga zakona usvojiti zajedno. Ističemo da smo na ovoj vanrednoj sednici predložili dva predloga zakona: znači, ovaj zakon o izmenama Zakona o izboru predsednika Republike i zakon o izmenama Zakona o izboru narodnih poslanika, i time je DSS pokrenula postupak stvaranja uslova za izgradnju institucija u Srbiji. Za žaljenje je što se mi na ovoj vanrednoj sednici već na početku moramo baviti otklanjanjem nezakonitih odluka o izboru guvernera i Saveta Narodne banke, popunjavanjem pravnih praznina, otklanjanjem svih prepreka u izboru predsednika Republike, stvaranjem pravnih uslova za učešće svih naših građana u izbornom procesu i omogućavanjem nacionalnim manjinama da budu zastupljene u ovom najvišem domu Republike Srbije. Mi smo građanima Republike Srbije to obećali u toku kampanje, da ćemo ovaj pravni i institucionalni haos koji smo nasledili od prethodne neodgovorne DOS-ove vlasti početi rešavati. Ako se taj pravno-institucionalni haos promptno ne otkloni, neće biti moguće suočiti se sa nagomilanim privrednim i socijalnim problemima. Ono što je interesantno nakon svih ovih diskusija uočiti jesu stavovi pojedinih političkih stranaka, koje su se deklarisale u Narodnoj skupštini kao opozicione, popitanju ovih predloga zakona, a nadasve po pitanju predstojećih predsedničkih izbora. Kod jedne poslaničke grupe zapaženo je da se plaši glasova koji će doći iz dijaspore, i to sad uoči izvesnih predsedničkih izbora. Otuda i toliko snažan zahtev da se ti izbori odmah raspišu, pre usvajanja zakona o izmenama Zakona o izboru narodnih poslanika, koji omogućuje našim sunarodnicima u rasejanju da uzmu učešće u izbornom postupku. Da li je to strah od političkog raspoloženja i objektivnog suda dijaspore o ozbiljnosti i državotvornosti pojedinih političkih opcija u Srbiji? Kod drugih, koji sada odlaze sa vlasti, a koji su nam ostavili ovaj nasleđeni haos, jasan je strah od uspeha predsedničkih izbora. Zato se oni protive ukidanju cenzusa. Jasno im je, ako se cenzus ukine, da će predsednički izbori uspeti, a oni nemaju pobedničkog kandidata na tim izborima. Još jedan poraz na izborima trajno će ih ostaviti izvan vlasti. Zato je bolje da ti izbori ne uspeju, da se kontinuitet ovog institucionalnog haosa nastavi, da se drugi za to okrive, da se pare potroše po onoj narodnoj "Posle nas potop". Zato je najbolje rešenje podržati oba predloga zakona, i DSS-a i SRS-a¸ jer samo zajedno usvojeni oni omogućavaju da građani Republike Srbije konačno izaberu prvog domaćina države.
Gospodin Vučić, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne bih reagovao na sve netačnosti u izlaganju prethodnika da nije bilo one najveće, a to je da se SRS plaši političke volje, glasova ili izbora. Spominjali ste stranku direktno na drugim mestima, a ovde je dovoljno jasno svakome da ste govorili o SRS, ako se ne varam, a vi me ispravite. Dakle, da se plašimo glasova naših ljudi u dijaspori. Ne plašimo se uopšte i to smo desetinama puta sa ove govornice izrekli. Dakle, ne da se ne plašimo, već sa nestrpljenjem očekujemo rezultate glasanja, ali se nadamo da će to glasanje proteći na fer i korektan način i da te glasove neće brojati ni Vuk Drašković, ni Goran Svilanović, ni bilo ko drugi, već da će političke stranke imati svoje kontrolore na svakom biračkom mestu. Ako političke stranke budu imale svoje kontrolore na svakom biračkom mestu i ako prihvatite naš amandman da na svakih 100 kilometara imate po jedno biračko mesto, da se time omogući ljudima na najbolji mogući način da glasaju, da suštinski glasaju, da im se tako olakša pravo izbora, pravo da pruže svoj glas, podršku i političko poverenje nekom od kandidata za predsednika Republike ili nekoj od političkih stranaka, ukoliko budu raspisani parlamentarni izbori, budite sigurni da neće biti ni jedno jedino biračko mesto u svetu, ni jedno jedino biračko mesto na kugli zemaljskoj, na kojem neće pobediti, i to ubedljivo, SRS. Nigde ga nećete naći, ni u Africi, ni u Aziji, ni u Evropi, ni u Severnoj, ni u Južnoj Americi. Ako negde budete otvarali, i na Antarktiku ćemo vas pobediti. Što se toga tiče, uopšte ne morate da brinete [[Dobacivanje iz sale.]] Ne, pingvini će za vas, ali to su nevažeći listići, a pobedićemo i nevažeće listiće. Na još jednu stvar bih želeo da ukažem. Pošto govorite o stalnom otklanjanju onoga što su prethodnici uradili, slažem se, a i desetinama puta su poslanici srpskih radikala sa ove govornice izrekli i pokazali svoj odnos prema lopovluku u Skupštini Srbije. Ali, mislim da se nezakonito ponašanje ili direktno suprotstavljanje pojedinih akata Ustavu i zakonu ne može pravdati nečijom ranijom krađom. Još jedanput vas pozivam da razmislite, posebno zbog onoga što se događalo u prethodnom periodu i zbog činjenica koje smo saznali, a vezano za kriminal ove organizovane mafijaške grupe Vuka Hamovića, Vojina Lazarevića i ostalih, ali i zbog svega protivzakonitog i nezakonitog u delovanju Radovana Jelašića i ljudi iz G17, da se upravo to ne prihvati, da bismo zajedno poštovali zakon i da bismo zajednički mogli da im ukažemo na to da njihova politička volja ne može da bude jača od pravnih akata koji čine pravni poredak Republike Srbije. To je važnije i od vas i od nas i od svake druge političke stranke.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković, a posle njega narodni poslanik Stevica Deđanski. Pošto su do kraju ostali kao najavljeni govornici predstavnici SRS, koristim priliku da ih obavestim da ukupno imaju još 67 minuta, da biste odlučili kako ćete da rasporedite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pošto se prvi put javljam i prvi put izlazim za govornicu, moje ime je Momir Marković, sa poslaničke sam liste SRS. SRS je 4. februara skupštinskim službama predala Predlog zakona o izmeni Zakona o izboru predsednika Srbije. Desetak dana posle toga DSS je takođe dala Predlog zakona o dopuni Zakona o izboru predsednika Srbije. Čule su se ovih dana reči o tome da su kompatibilni, da jedan drugog ne dopunjuju, a ja bih o tome nešto malo kasnije. I jedan i drugi predlog nose oznaku hitno, znači, hitan postupak. Zašto hitan postupak? Sve poslaničke grupe, sve relevantne političke stranke u Srbiji su u predizbornoj kampanji govorile da će Srbija onog trenutka kad se izbori završe dobiti sve institucije, i to što hitnije. I jedan i drugi predlog predviđaju ukidanje cenzusa. Čula su se u četvrtak i petak, a i danas, mišljenja da cenzus ne bi trebalo ukinuti i da cenzus tek omogućuje većinu i izbor predsednika Republike. Svedok sam i prvih i drugih predsedničkih izbora 1997. godine. Godine 1997. smo mi iz SRS organizovali, pošto je Srbija bila jedna izborna jedinica, čuvare biračkih kutija, odnosno članove biračkih odbora iz Srbije i doveli ih na Kosovo. Tada je predsednik SRS prof. Vojislav Šešelj do nogu potukao Lilića, ali nije bilo izlaznosti od preko 50%. Dakle, cenzus je sprečio da Srbija još tada dobije predsednika. Ne bih mnogo o drugom izbornom ciklusu, u kome je prof. dr Vojislavu Šešelju protivkandidat bio Milan Milutinović, samo nekoliko reči. Gospodin Aleksandar Vučić je pomenuo selo Prekaze, gde su svi glasali za Milana Milutinovića, a da tamo srpska noga od rata 1941. naovamo nije kročila. Obzirom da sam bio u izbornom štabu u Prizrenu iz sela Žur je stiglo 6.500 glasova za Milana Milutinovića. Naravno, u popodnevnim časovima je policija pohapsila sve članove biračkog odbora ispred SRS i dovela ih u Prizren. Mogu da vam kažem da je samo za Prizren i sela koja njemu gravitiraju 17 članova biračkih odbora tog dana bilo pohapšeno i dovedeno dole, sklonjeno sa biračkih mesta. Ni tada sigurno nije bilo cenzusa, ukoliko se ne računaju ovi glasovi koje su socijalisti zdušno gurali u biračke kutije. Vi znate da nam je i tada 12 poslanika pohapšeno u Peći, ali o tom potom. Zbog toga treba ukinuti cenzus. Što se tiče kompatibilnosti ova dva predloga, smatram da je bilo normalno, da je bilo parlamentarno, s obzirom da je prvi u skupštinsku proceduru stigao predlog SRS, da DSS pokuša amandmanima da izmeni i dopuni ovaj predlog i onda bi se ova dilema između dva predloga, koja su maltene identična, a nisu identična, prevazišla. Predlog SRS kaže da se odmah pošto se zakon usvoji otvara mogućnost da se izbori raspišu i da se predsednik u vrlo kratkom roku izabere. Predlog DSS-a podrazumeva mogućnost da onaj ko treba izbore da raspiše, dakle predsednik Narode skupštine, razmišlja 60 dana. Čula se u petak konstatacija da izbori po našem predlogu ne bi uspeli. Ako mi danas usvojimo zakon i skinemo cenzus, i ako se sutra izbori raspišu, i ako je rok od 30 do 45 dana od dana raspisivanja do dana održavanja, mi bismo već za 45 dana imali izabranog predsednika i dok bi teklo ovih 60 dana, koliko je ostavljeno predsedniku da razmišlja, predsednik bi već mogao sve ingerencije i prerogative vlasti koja mu po Ustavu pripada da preuzme. Jedno pitanje koje je ovde provejavalo je pitanje omogućavanja glasanja dijaspori. SRS je naravno za to da se svim građanima Srbije koji imaju pravo glasa omogući da glasaju. Dijaspora je 28. decembra dobrim delom glasala, zahvaljujući baš tome što je 28. decembar i što je dolazila Nova godina i što su, pogotovu iz ovog evropskog dela, mogli da dođu na praznike; SRS je zahvaljujući upravo tome dobila ogroman broj glasova i mislim da nas, pored ostalog, zato i ima ovoliko u parlamentu. SRS je za to da se svim građanima Srbije koji imaju pravo glasa omogući glasanje. Ostaju problematične dve stvari. Prvo, prethodna vlast nije, a s obzirom na šarenilo ove vlasti ne vidim da će biti dobre volje da i ova vlast uradi jednu elementarnu stvar, da se obezbedi jedinstveni birački spisak za građane u Srbiji i da se obezbede čisti, jasni i tačni spiskovi za građane u dijaspori, za sve naše građane koji se nalaze na privremenom radu u Evropi, ali isto tako i u Americi i u Australiji. Dok to ne obezbedimo ne možemo deliti dijasporu na – dijaspora manje i dijaspora više. Svi su oni naši građani i svima morate obezbediti mogućnost da izađu i da glasaju. Pitanje koje je takođe bitno, vezano za glasanje u dijaspori, jeste ko će čuvati biračka mesta, ko će kontrolisati izbore, ko će brojati glasove. Nećemo valjda dozvoliti da nam Goran Svilanović i njegovi, koji se nalaze u konzulatima, predstavništvima, ambasadama, prebrojavaju glasove. Takođe morate da razmišljate i o tome da sve relevantne stranke koje imaju kandidate, i čiji su kandidati na listama, moraju da imaju predstavnike biračkih odbora koji se nalaze na mestima određenim za glasanje, da li je to konzulat, ambasada, predstavništvo itd. Bez toga nema sigurnosti da su ti glasovi koji su dati, ja se nadam, srpskim radikalima, ali biće neki i za DSS, verovatno će biti po neki glas i za druge, da su ti građani upravo tako glasali i da su ti glasovi stigli ovde. Uostalom, imate slučaj da se u Republici Srpskoj glasa u inostranstvu, pa puni džakovi glasova dođu ne za one kandidate za koje su verovatno tamo dali i pitanje je koliko se ... dabome. E, sad dolazimo na pitanje zašto 60 dana. Bez namere da se ubeđujemo otvara se pitanje da li je onda to mesto predsednika Srbije ostalo kao moneta za vaše interkoaliciono potkusurivanje, razračunavanje, pa – ja ću dati predsednika Skupštine, a ovaj će dati ovo, a vi ćete dati predsednika Srbije. Mi nemamo ništa protiv da se vi dogovarate i da izbacite jednog kandidata na listu, ali ga onda spremite odmah i odmah izađite sa njim. Da možda ne pripremate neke zakone koji moraju da prođu proceduru, pre nego što se izabere predsednik, jer se bojite da će neko sutra, ko bude predsednik Srbije, a ne bude iz vaših redova, onda vratiti taj zakon, pozvati pred TV kamere podnosioce zakona, ministre da građanima Srbije pred TV kamerama objasne zašto su upravo takvi zakoni doneti. Vi znate da ukoliko bi naš kandidat pobedio na predsedničkim izborima, a mi se nadamo da hoće, on bi pozvao sve ministre i celu vladu upravo pred kamere pa da građani Srbije znaju zašto se određen zakon vraća u ponovnu proceduru i zašto će se glasati ponovo u Skupštini za takav zakon. Da nije možda u pitanju razmišljanje o nekom novom vanrednom stanju, čega Srbija stvarno treba da se boji, pa vam treba tih 60 dana da razmislite šta da uradite? Da je Srbija imala predsednika i da je predsednik bio iz SRS sigurno vam ne bi prošao, govorim o prethodnoj vladi i prethodnoj, bivšoj vlasti, Zakon o radu, gde je nekoliko stotina hiljada ljudi ostalo na ulici. Ne bi prošao onakav zakon o burazerskoj privatizaciji, gde su iz podzemlja, iz kriminalnog miljea ljudi pokupovali najjače i najisplativije resurse po Srbiji, za dva-tri evra šećeranu, za pet evra klanicu, poput "Karneksa" itd. Sigurno bi se taj zakon našao upravo pred građanima Srbije. Ne bi prošao ni zakon o lustraciji, koji vam je poslužio i verovatno će i dalje služiti, ukoliko ne usvojite predlog SRS da se taj zakon ukine, za progon političkih neistomišljenika; jer, svi koji su sadašnji već sutra mogu da budu bivši, kao što je vlast do 2000. godine za DOS-ovsku vlast bivala bivša sada je DOS-ovska vlast za ovu novu vlast koja se formira bivša, i svima se onda otvara mogućnost da čim ih skinete sa vlasti onda počne politički progon. Udružite se svi i kandidujte jednog, ali hajde da usvojimo zakon, da otvorimo mogućnost izbora predsednika Republike, kandidujte svog čoveka. Mi SRS se nadamo, čak smo ubeđeni da će naš kandidat ubedljivo pobediti, bilo koga da kandidujete. Nemojte da dozvolite sebi da sada zaustavljate volju građana, a volja građana je i na izborima 28. jasno definisana.
Replika, gospodin Ristivojević.
Uvaženi narodni poslanici, replika na izlaganje uvaženog kolege Markovića, to je da je u jednom delu svog teksta pokušao da podmetne kako se DSS zalaže protiv jedinstvenog biračkog spiska. Citiraću član 12. st. 3. i 4. Zakona o izboru narodnih poslanika, koji kaže – birački spisak je jedinstven i stalan. Znači, ni DSS, ni bilo ko drugi ne može da se zalaže ovde protiv jedinstvenog spiska. On to već jeste ovim Zakonom o izboru narodnih poslanika, koji mi pokušavamo da popravimo i mi nikakve amandmane na ove odredbe nismo imali. Znači, uopšte se u njih ne dira. Ono što je bio problem, gde mogu da razumem gospodina Markovića, uvaženog kolegu, što on možda ne zna, 2002. godine smo zaista imali ogromnu muku u RIK-u pokušavajući da taj i takav jedinstveni birački spisak pretražimo softverskim alatom, koji će biti u stanju da poredi duplo upisane ili one koji nisu upisani, ili one koji su upisani a ne treba da budu u biračkom spisku i slično. Na taj način većina u RIK-u onemogućavala je da se pretraži taj spisak i da on funkcionalno bude jedinstven. Ali, on jeste jedinstven. Uopšte nije bitno da li je to šest miliona ljudi, od prvog do šestomilionitog ili je to spisak birača po opštinama. Bitno je da vam niko ne sprečava da softverskim alatom ukrstite te opštine, ukrstite imena birača i da proverite da li ima duplo upisanih, da li ima lažno upisanih, da li ima onih koji nisu upisani i sl. Toliko, hvala.
Reč ima narodni poslanik Stevica Deđanski, posle njega narodni poslanik Zoran Anđelković, koji je mojom greškom propušten da bude prozvan na samom početku sednice.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS je predložila ove izmene Zakona zbog toga što je narod Srbije, a i mi kao stranka, imao štete na predsedničkim izborima, jer i pored ubedljive pobede gospodina Tomislava Nikolića Srbija nije dobila predsednika. Ne sme da se dozvoli situacija da predsednik Skupštine, kao što je to radila Nataša Mićić, trguje sa raspisivanjem izbora ili da ih ne raspisuje, jer joj se sviđa, tj. predsedniku Skupštine se sviđa da ostane v.d. predsednik Skupštine i dok mu se sviđa nema izbora. To nije u redu i ne može tako ni da bude. Da bi se to izbeglo, izbori moraju u slučaju neuspeha da se po automatizmu raspišu odmah i da se održe u roku od 15 dana i da onaj kandidat koji dobije većinu glasova postane predsednik Srbije. Znate, ako vam je interes dobrobit građana Srbije, kao što volite da pričate, kao što nama zaista i jeste, Skupština će usvojiti naš Predlog izmena zakona i to jednoglasno. Glavno i najvažnije u svemu tome je da ovaj predlog obezbeđuje izbor predsednika Srbije u prvom ili u drugom krugu. Građani Srbije će ovim zakonom dobiti svog predsednika, a oni koji to ne žele i dalje će raditi kao i ranije. Iz kojih interesa, moraće da objasne sami. Postavlja se pitanje zašto je hitan zakon. Hitnost zakona, izmena ovog zakona je uslovljena time što je ova godina izborna, što moraju da se održe lokalni i pokrajinski izbori, a gotovo sigurno i parlamentarni. Ako ima dobre volje i pameti među vladajućom većinom, lokalni i pokrajinski izbori biće održani zajedno sa predsedničkim izborima, jer će tako narod Srbije uštedeti i muku i novac, a i vama će biti lakše da padnete odjednom, nego da pomislite da ćete da se oporavite, pa opet da padnete i tako u narednih 20-tak godina, na šta ćete posle toga da ličite? Složićemo se da je narodu najvažnije da rešava problem zapošljavanja, da ima hleba da jede, da se pokrene privreda. Ako se većina nas složila oko toga, a narod je pokazao da tako misli, da je DOS-ovska vlast mahinacijom uništavala institucije Republike Srbije, evo vam prilike da podržite predlog SRS i spasite svoj obraz, ko ga ima, a ko ga nema, mi tu ništa ne možemo, ko što narod kaže – obraz kao đon. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković, posle njega narodni poslanik Aleksandar Đorđević.
Naravno, dame i gospodo, da Srbiji treba predsednik i mislim da to ni u ovoj sali, ni u Srbiji niko ne osporava. Uostalom, da li ima predsednik mnogo nadležnosti ili malo nadležnosti, one su rešene Ustavom; sama činjenica da se od 83. do 89. člana Ustava reguliše pitanje položaja predsednika Republike dovoljno govori o potrebi da imamo predsednika Republike. Međutim, ovde postoji jedno drugo pitanje – zašto Srbija nema predsednika Srbije, zašto već dve godine u Srbiji nije izabran predsednik Republike Srbije? Mislim da nas ova rasprava može odvesti na to da i građani Srbije pomisle da je zakon kriv što mi predsednika Srbije nemamo. To, u suštini, nije tačno. Tačno je jedno, a to je da je ova odlazeća vlast, sadašnji režim, još uvek aktuelan, još nekoliko dana, ja se nadam, nije bio zainteresovan da Srbija ima predsednika Srbije i svojim postupcima, svojim potezima je činio sve da mi predsednika Srbije nemamo, ne izaberemo ga, ne dođemo do te funkcije, do onoga što je Ustavom predviđeno, da Srbija dobije predsednika Republike Srbije. Ne mogu se građani Srbije optuživati da nisu bili zainteresovani da izaberu predsednika Republike Srbije, već se mora jasno reći da je vlast učinila sve svojom negativnom kampanjom "za" i "protiv" odgovarajućeg kandidata, ili uopšte protiv izbora za predsednika Republike Srbije, da Srbija ne dođe do predsednika Republike. Naravno, mi ćemo danas, očito se vidi iz broja poslanika koji će glasati za ovaj zakon, stvoriti uslove da sigurno dođemo do predsednika Republike. Ali, da li mi imamo obavezu i da li mi imamo pravo, kao poslanici, da nalazimo rešenja koja će po svaku cenu omogućiti da do nečega dođemo ili imamo obavezu i kao vlast i kao poslanici da stvorimo atmosferu kojom ćemo doći do presednika Srbije na jedan legitiman način? Šta sada imamo? Imamo sledeće: ako bismo po postojećem Ustavu rešavali pitanje zastave, grba, himne, za to treba da izađe 50% građana, aza predsednika Srbije, koji treba da poštuje ta znamenja, ne mora da izađe 50% građana, po ovom predlogu zakona. Mislim da se ovde beži od činjenice da se učinilo sve da ne dođemo do predsednika Srbije. Zašto mi nismo dobili predsednika Srbije 28. decembra? Zato što vlast to nije htela. Zar je moguće da vlast nije predvidela da izbori za predsednika Srbije, taj prethodni ciklus, neće uspeti, pa se dva dana pre saznavanja rezultata za predsednika Srbije raspisuju parlamentarni izbori, kako bi se izgubila fukcija čoveka ili žene, tačnije rečeno, ili v.d. predsednika Srbije, koji će raspisati u tom danu i izbore za predsednika Republike Srbije. Bilo je jasno, u stvari, da se pravi jedna dinamika koja treba da spreči da Srbija dobije predsednika Republike Srbije. Da li bismo dobili predsednika Republike Srbije 28. decembra? Dobili bismo sigurno. Ako ne u prvom krugu, dobili bismo sigurno u drugom, jer je izašlo više od 50% ljudi. Zašto nismo dobili? Zato što vlast nije bila zainteresovana. Sad zato što vlast nije bila zainteresovana mi tražimo rešenje koje će omogućiti da se po svaku cenu predsednik Srbije dobije. Razumem predstavnike stranke i predstavnike sadašnjeg režima koji su protiv ovih zakona. Oni su protiv samo zato da bi legalizovali ono za šta su i radili prethodne dve godine, da ne dođemo do predsednika Srbije. Oni nisu iz principijelnih razloga protiv. Meni je zato i žao što smo mi kao SPS protiv zakona, pa ispada da isto mislimo. Ne, mi potpuno različito mislimo. Nikada nećemo isto da mislimo kao oni, zato što je ovo različita stvar. Oni hoće da legalizuju svoj nerad i svoju aktivnost za Srbiju, da dobiju predsednika Srbije, a mi hoćemo da se poštuje Ustav Republike Srbije. To su dve potpuno odvojene stvari i u tom smislu mislim da treba da se traži rešenje i u drugom pravcu, a to je da se traži rešenje po postojećem Ustavu da se dođe do predsednika Srbije, zato što su građani zainteresovani za njega, a ne zato što po svaku cenu treba doći do predsednika Srbije. Po postojećem rešenju je moguće da 5% građana Srbije (naravno, neće do toga doći) izabere predsednika Republike Srbije. Pet, šest, 20%, svejedno, čak ne postoji ni donji cenzus koji bi omogućio i sprečio da taj minimalni izlazak Srbije obezbedi izbor predsednika Srbije. Donji cenzusi postoje u mnogim drugim referendumima, npr. kada se u Mađarskoj glasalo za ulazak u NATO donji cenzus je bio 25%. Ispod 25% je neuspeo referendum, preko 25% je uspeo referendum. Ili ovo što je pomenuto u Rusiji, tamo je čak restriktivnije, ako u prvom krugu ne izađe 50%, u drugom krugu ne mogu isti kandidati da se kandiduju, moraju drugi kandidati, tj. u tom narednom prvom krugu ne mogu isti kandidati, moraju različiti kandidati. Mislim da je u suštini loše što mi usvajamo froncle od zakona, pa i celo ovo zasedanje se sastoji u usvajanju delova zakona ili froncli od zakona, a ne pođemo od toga da treba da usvojimo jedan celoviti zakon - i ovaj sledeći, kada je reč o izboru poslanika, i ovaj o predsedniku Srbije. A, sve je u stvari u temelju, šta mi hoćemo sa Ustavom Srbije, i to je ono, suština, što smo se zamajavali ovde, što nas je prethodna vlast zamajavala godinu dana, da hoćemo novi ustav, a učinili su sve da do toga ne dođemo i sada smo u poziciji da usvajamo froncle od zakona. Mi smo protiv usvajanja tih froncli. Mislim da treba usvojiti celovito stvari, zato ćemo glasati protiv ovog zakona.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Đorđević, posle njega narodni poslanik Goran Jocić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo Skupštine, poštovani potpredsednici, Predlog zakona o izmenama Zakona o izboru predsednika Republike koji je predložila poslanička grupa SRS predstavlja zakon koji će omogućiti da Srbija izađe iz krize institucija sistema izbora predsednika Republike. Činjenica je da u ovom trenutku Srbija nema izabranog predsednika. Nema izabranog predsednika od decembra 2001. godine, i to govori o neodrživom stanju koje je proisteklo pre svega iz nedržavotvornog ponašanja Demokratske stranke koja je vladala ovim parlamentom u prošlom sazivu. Naime, Demokratska stranka je, kao vladajuća stranka bivšeg saziva Skupštine, predstavljala glavni generator i inspirator svih problema koji su nastali i pretvorili se u krizu institucija sistema, kako parlamenta, tako i institucije predsednika Republike. Naš predlog zakona proističe iz dosadašnjih iskustava sa predsedničkim izborima koji su se održali u Srbiji. Istina je da je Zakon menjan u dva navrata, ali i pored tih izmena nije se došlo do rešenja da Zakon onemogućava samovolju predsednika Skupštine Srbije, kao i činjenicu da upravo on raspisuje izbore u roku od 60 dana. Videli smo na primeru bivšeg predsednika Skupštine da taj rok može da bude tri puta, pa i četiri puta po 60 dana, odnosno da je predsednik Skupštine svojevoljno odlučio kada će raspisati izbore. Da se to ne bi i ubuduće dešavalo, predlog SRS-a sprečava jednu takvu mogućnost. U predlogu koji je podneo poslanički klub SRS, u tim razlozima za donošenje zakona, koji se temelje pre svega na članu 73. tačka 2. Ustava Republike Srbije, stoji da Srbija mora da ima predsednika Republike, jer je neodrživo stanje da tako značajan organ i dalje bude u statusu v.d. Zato se ovim predlogom zakona menjaju odredbe Zakona o izboru predsednika Republike kojima se propisuje cenzus u pogledu većine birača koji su glasali, odnosno isključuje se svaka mogućnost neuspeha predsedničkih izbora i beskonačnog ponavljanja izbora. U objašnjenju pravnih instituta - članom 1. Predloga zakona utvrđuje se da izbore raspisuje predsednik Narodne skupštine, i to tako što odluku o raspisivanju izbora donosi istog dana kada nastupe razlozi koji su utvrđeni u članovima 86. i 87. Ustava Republike Srbije. Na ovaj način se uvodi automatizam da ništa ne zavisi od volje predsednika Narodne skupštine i potvrđuje obaveza poštovanja Ustava Republike Srbije. Kada je u pitanju razlog za donošenje zakona po hitnom postupku, to je sasvim jasno, svima u ovoj skupštini, svim poslanicima da Srbija, pre svega, treba da ima šefa države i predsednika Republike. Imajući u vidu navedeno, predsednik Skupštine, znači, treba da raspiše izbore po automatizmu narednog dana od dana stupanja na snagu predloženog zakona. SRS ovim želi da se ovakvo stanje zaustavi, da Srbija ima šefa države, ne želimo da razmišljamo da li će predsednik Skupštine da zloupotrebi svoju funkciju ili neće, uopšte ne želimo da ulazimo u to razmišljanje. Ovaj saziv Skupštine treba da vrati poverenje građanima u institucije sistema i zato nema razloga da se čeka sa raspisivanjem predsedničkih izbora, da se ovakav jedan zakon donese. Poučeni iskustvom kako se ponašao prethodni predsednik ovog parlamenta, čije ime ne želim ni da pomenem, SRS je ponudila Predlog zakona koji će sprečiti mogućnost kršenja Ustava Republike Srbije od strane predsednika Skupštine iz ma koje političke stranke on bio i to je ključ svega. Ustav Republike Srbije u ovom slučaju predviđa samo dva stanja. Prvo, da imamo predsednika Srbije, a drugo, da imamo izbor za predsednika Srbije. Treće stanje ne postoji. Znači, predlog zakona koji smo istakli u ovom parlamentu predložili smo kao poslanički klub, a u odnosu na predlog koji je istakla DSS onnikako ne može da bude kompatibilan. Naš predlog je precizan, bez ikakve mogućnosti manipulacije predsednika Skupštine sa jedne strane, a ukidanjem cenzusa omogućava se da Srbija najzad dobije predsednika Republike. Predlog naših kolega iz DSS iz tog razloga, to je bila prethodna tačka dnevnog reda, pre svega nije iskren, jer u njihovoj diskusiji se vidi strah od raspisivanja predsedničkih izbora. Ako ste vi iz DSS toliko sigurni da će vaš kandidat da pobedi, ne vidim nijedan razlog da izbegavate da usvojite naš predlog zakona koji će omogućiti da se izbori raspišu odmah i da dobijemo odmah predsednika Republike. Još nešto da kažem, ono što je u prethodnim govorima pojedinih poslanika bilo zanimljivo, odnosno sa ove govornice su rekli da je glas za SRS bio glas koji uvek ide na opozicionu stranu. Neka ne brinu poslanici DSS o građanima koji su glasali za SRS. Neka brinu o svojim glasovima i neka brinu o tome kako će objasniti građanima Srbije kako su to na prethodnim parlamentarnim izborima dobili 400 hiljada glasova manje od SRS, jer 1.070.000 glasova i 678.000 glasova, koliko je osvojila DSS, ne može da se broji isto. Znači, SRS je 28. decembra osvojila najveći broj glasova od izašlih građana za parlament Republike Srbije i to treba da vam bude jasno. To što vi pravite neke matematike i što ćete praviti sada vladu u koju će ući oni koji su doveli do ovoga, do krize institucija sistema, to je vaš problem, ali to će građani Srbije na sledećim kako parlamentarnim, tako i predsedničkim,lokalnim i pokrajinskim izborima znati da kazne. Bićete kažnjeni zato što ovako radite. Imate priliku da prihvatite ovaj predlog zakona koji je predložila SRS. Ukoliko to ne uradite, pokazaćete da ste isti kao i oni koji su doveli do krize institucija sistema, pre svega tu mislim na DS. Mi iz SRS smo svesni činjenice da naš kandidat za predsednika, gospodin Tomislav Nikolić, uživa najveći ugled među građanima Srbije, kao što to uživa SRS i dr Vojislav Šešelj. Što se tiče vas iz DSS, pružili smo vam mogućnost da formirate vladu sa srpskim radikalima, jer građani Srbije nisu glasali za vladu u koju će ući Nebojša Čović, Rasim Ljajić i Boris Tadić, nego su glasali za jednu stabilnu vladu koju će činiti SRS i DSS. Pošto to niste učinili, siguran sam u to da će na sledećim izborima SRS apsolutno pobediti i osvojiti većinu u ovom parlamentu, pa ćemo vladu napraviti sami.
Replika, reč ima gospodin Branislav Ristivojević.
Uvažene kolege narodni poslanici, mislim da je potpuno besmisleno podmetati DSS neki strah od predsedničkih izbora. Sama činjenica da smo prvi intervenisali Predlogom zakona o dopuni Zakona o izboru predsednika Republike, predali u roku koji do sada nije postojao, da bismo presekli ovo neustavno stanje (a prethodna vlast je do toga dovela i pokušala da ga održi) dovoljno govori o našoj nameri i spremnosti da na te predsedničke izbore izađemo. Na kraju krajeva, sa ove govornice više puta smo čuli od uvaženih kolega, predstavnika SRS, da ćemo biti pobeđeni po celom svetu, valjda ćemo izgubiti u Kanadi, Južnoj Africi, Harareu itd. Zašto bismo predložili izmene Zakona o izboru narodnih poslanika, predložili spajanje evidencija po inostranstvu, ako to ne ide u prilog nekom našem budućem predsedničkom kandidatu, zar vam to nije i i jedno i drugo u oprečnom stavu? Mi uopšte nemamo nikakav strah od bilo kakvih izbora, niti od toga kakoće glasati birači u inostranstvu, zato što uopšte ove predloge zakona nismo doneli niti u strahu, niti u hrabrosti, već sa jasnom idejom o tome šta je potreba ove države i šta je potreba njenih birača, a to je da im se olakša da izađu na izbore. I uopšte nije bitno za koga će glasati, da li za vašeg ili našeg kandidata, za nekog trećeg, četvrtog ili petog kandidata. Bitno je olakšati, omogućiti državljanima, našim građanima da mogu da izađu na izbore, da ne moraju da putuju po 10 hiljada kilometara, nego da putuju 100, 200, 500 ili hiljadu kilometara. Biće to veliki napredak. Podvlačim ponovo, uopšte nije bitno za koga će glasati. Nemojte da se bavite strogo stranačkim interesom, bavite se interesom države i interesom građana. Na kraju krajeva, ako nemate strah od toga kako će glasati birači u inostranstvu, što smo čuli ovde više puta, onda podržite naš Predlog zakona o izmeni i dopuni Zakona o izboru narodnih poslanika; kada vama ide u prilog, onda lepo glasajte za njega, ja tako razumem, praktično, odsustvo vašeg straha kako će neko da glasa u Australiji. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Goran Jocić, a zatim narodni poslanik Mita Avramov.
Dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o izmeni Zakona o izboru predsednika Republike Srbije, koji je podnela poslanička grupa SRS po hitnom postupku, konačno uređuje ovaj zakon na najbolji mogući način i otklanja neizvesnost kod građana Srbije i kod političkih partija da li će izbori uspeti ili neće uspeti. Na početku ovog saziva Narodne skupštine treba da se otklone sva neustavna stanja i sve prepreke ka normalnom političkom životu Srbije, a jedna od tih prepreka su odredbe postojećeg Zakona o izboru predsednika Republike koji cenzusom uvodi kategoriju uspelih i neuspelih izbora i faktički onemogućava siguran izbor predsednika Republike. Zakon o izboru predsednika Republike donet je prvi put 1990. godine i menjan je do sada dva puta, 1992. i 2002. godine. Izbore za predsednika Srbije imali smo u septembru i decembru 2002. godine i u novembru 2003. godine i Srbija nije dobila predsednika zbog ovakvog zakona. Sredstva koja su utrošena za ta tri izborna ciklusa su više od milijardu dinara i da su ta sredstva usmerena, recimo, na ostale korisnike budžeta kao što su prosvetni radnici, zdravstveni radnici, da se isplati po koja zaostala penzija, da se isplati koji dečiji dodatak, bilo bi više koristi, nego tada nije bilo dovoljno volje od tadašnje vlade, a nadamo se da će ta vlada veoma brzo da ode. Ne nadamo se nečem mnogo boljem ni od nove vlade, ali šta je tu je. Koji se članovi menjaju u ovom zakonu? Imamo član 4. u postojećem zakonu koji kaže: "Izbore za predsednika Republike raspisuje predsednik Narodne skupštine". Mi predlažemo da stoji: "Izbore za predsednika Republike raspisuje predsednik Narodne skupštine istog dana kada nastupe razlozi utvrđeni u članovima 86. i 87. Ustava Republike Srbije". U članu 5z postojećeg zakona stoji: "Za predsednika Republike izabran je kandidat koji je dobio većinu glasova birača koji su glasali, ako je na izbore izašla najmanje polovina od ukupnog broja birača upisanih u birački spisak u Republici Srbiji". Mi predlažemo da u tom članu stoji: "Za predsednika Republike izabran je kandidat koji je dobio većinu glasova birača koji su glasali". Napominjem da po zakonu iz oktobra meseca 2000. godine stoji da treba da postoji jedinstveni birački spisak za teritoriju Republike Srbije. Međutim, to se nije poštovalo i imali smo veliki broj nepravilnosti, kao što se dešavalo da, recimo, lice koje je umrlo pre par godina postoji u biračkom spisku, a lice koje je punoletno nije dobilo pravo glasa ili su lica koja su glasala u međuvremenu bila izbrisana iz biračkog spiska. To znači da Vlada nije radila dobro i da nadležno ministarstvo nije kontrolisalo organe koji su nadležni da sprovode ažurnost tih biračkih spiskova. Srbiji je potreban predsednik koji će, u skladu sa svojim ustavnim ovlašćenjima (koja su navedena u članovima 83. do 89. Ustava), da brine o svojim građanima,da obezbedi sigurnost, mir, da se zalaže za srpske nacionalne interese, predsednik koji će omogućiti ekonomski oporavak Srbije, a to može samo Tomislav Nikolić. Da je bilo malo dobre volje, da je bilo malo više sluha i da je ova odlazeća vlada i Skupština iz prethodnog saziva usvojila ove izmene Zakona, Srbija bi dobila predsednika, jer na poslednjim izborima za predsednika Srbije Tomislav Nikolić je pregazio DOS-ovog kandidata kao plitak potok, a tako će proći i ovaj novi kojeg sada promovišete. Pozivam narodne poslanike da glasaju za ovaj predlog zakona i da na taj način dobijemo predsednika Republike Srbije, kako ne bismo još jednom došli u situacijuu kakvoj smo bili 2002. i 2003. godine.
Reč ima narodni poslanik Mita Avramov, a zatim narodni poslanik Paja Momčilov.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, Srpska radikalna stranka podnela je ovaj predlog izmene zakona za biranje predsednika Republike Srbije, ne zbog Srpske radikalne stranke nego zbog građana Srbije. Nama je preko potreban predsednik Republike Srbije koji ima značajne ingerencije, a naročito u ovom momentu kada se bira Vlada Republike Srbije koja se bira već danima i još uvek je neizvesno, ne zna se kada će i da li će biti izabrana. Tu ima presudnu ulogu predsednik Republike Srbije i zato je potreban građanima, zato treba da imamo predsednika Republike Srbije. Mi jesmo ubeđeni da će to biti naš kandidat, ali izađite i vi sa vašim, nikakvih problema nema. Ko god misli da ima dobrog kandidata neka slobodno izađe na svake izbore. Predsednik Republike Srbije ima značajne ingerencije što se tiče samog Ustava: on određuje i bira sudije Ustavnog suda; određuje mandatara za Vladu; ima ingerencije na rad ove skupštine; može pred medije da poziva sve ministre da odgovaraju za svoj rad narodu; može da vraća neke donesene zakone na reviziju u Skupštinu,da se ponovo glasa o njima. Iz svih tih razloga preko nam je potreban predsednik Republike Srbije. Po Predlogu zakona koji je podnela Demokratska stranka Srbije mi bismo, kada bi grubo rekli, za četiri i po meseca došli do predsednika Republike Srbije, a kada bismo precizirali to bi bilo 135 dana. Kako? Kada se usvoji ovaj zakon, dok se ne objavi u "Službenom glasniku", dok ne stupi to na snagu proći će deset dana. Zatim će predsednik parlamenta sigurno to objaviti 60-ti dan, i to je već 70 dana; predizborne aktivnosti - 45 dana, i to je 115 dana, a zatim 10 dana dok Republička izborna komisija sve to ne svede, dok se ne proglasi ko je predsednik, i još 10 dana dok predsednik ne položi zakletvu i ne ustoliči se, to je 135 dana. Znači, toliko će ova vlada koja bude izabrana imati lufta da u ovom parlamentu proturi još neke svoje zakone ili nešto što su naumili da prođe dok ne bude izabran predsednik koji će moći da sprečava upravo takve stvari. Preče nam je sigurno bilo da biramo predsednika Republike Srbije nego da biramo guvernera. Guvernera imamo, ali predsednika Republike nemamo. Usput, još je jako bitno da kada budu raspisani predsednički izbori budu i izbori na lokalnom i pokrajinskom nivou. Zašto? Mnoge opštine u Srbiji ne funkcionišu, u mnogim skupštinama opština došlo je do blokade upravo zbog ovih parlamentarnih izbora, jer mnoge stranke koje su bile u DOS-u nisu dobile potreban cenzus, pa smatram da ne mogu da vladaju u tim skupštinama opština. Tako razmišljaju u DOS-u i tako je i u mojoj opštini Šid, iz koje dolazim i stoga bi bilo jeftinije za državu i narod da budu svi izbori o jednom trošku. Srpska radikalna stranka – dr Vojislav Šešelj ima i smatra da ima najboljeg kandidata. To je naš kandidat Tomislav Nikolić koji ima znanje, koji ima hrabrost i koji ima snage da se suprotstavi ovoj novoj vladi, ovom novom demokratskom bloku. Budite ubeđeni da će ukazivati na sve nepravilnosti koje se budu dešavale u ovom parlamentu i u Vladi. Stoga želim da pozovem sve, izađite sa svojim protivnicima, da ukrstimo mačeve na predstojećim predsedničkim izborima, pa ćete biti ubeđeni da je Srpska radikalna stranka u ovom momentu jača, da je najjača, da je najbolja i da će narod glasati za nju. Ko u ovom momentu napravi jeftinu državu i u njoj jakog i stabilnog građanina, vladaće narednih sto godina, a to je u ovom momentu sposobna jedino SRS. Živeli.
Da ne znam gde sam, mislio bih da su raspisani izbori. Dajte malo da prestanemo sa tom kampanjom, biće predsedničkih izbora, ima vremena, a sada da završimo sa ovim zakonom koji to omogućava. Poslednji prijavljeni govornik je narodni poslanik Paja Momčilov. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, evo prisustvujemo već ko zna koji dan jednoj širokoj i razuđenoj raspravi, a povodom predloga SRS za izmenu i dopunu Zakona o izboru predsednika Srbije. Ako istorijski malo bacimo pogled unazad i pogledamo kako su ti izbori do sada tekli, onda možemo jasno da vidimo tri perioda. Imamo prvi period, kada je narod skoro plebiscitarno dao svoju podršku kandidatu SPS-a, jednoj nekada velikoj partiji u kojoj i dan - danas imate dosta patriota i čestitih ljudi. Nije mi jasno zbog čega i dan - danas mnogi pokušavaju da satanizuju taj deo našeg stanovništva i naših časnih građana. Drugi period sigurno možemo nazvati periodom krađa. Neki se bune i osetljivi su kada se to spočitava, a potpuno je jasno da su te krađe kulminirale 1997. godine na predsedničkim izborima, kada znamo da je umesto gospodina Vojislava Šešelja, koji je legalno tada trebalo da bude izabran, postavljen za predsednika jedan drugi čovek. Čuli smo u ovoj raspravi da se nama zamera da smo priznali legitimitet tog čoveka time što smo ušli u jednu potonju vladu. Ne treba praviti takve egzibicije i time se služiti. Srpski radikali su ušli u onakvu vladu i nisu uzeli mandat od gospodina koji je bio tada predsednik, jer taj gospodin ni o čemu nije odlučivao. Taj čovek je bio sluga gospodina Miloševića i, s druge strane, bio je posle toga i sluga DSS. To je poznato. Ako je bilo ikakvih dogovora, zna se sa kim se u autoritarnom sistemu Slobodana Miloševića dogovaralo, a zna se i razlog koji je i srpske radikale, a ne samo srpske radikale, naterao da uđu u tu vladu. Ušli smo iz patriotskih razloga, zato što se zemlja nalazila pred neposrednom ratnom opasnošću, jer smo znali da jedino na taj načinzemlja mogla odupreti onakvoj sili koja je našu zemlju napala. To su potpuno jasne stvari i mislim da oko toga ne treba da se sporimo, kao i oko toga da li je bilo krađe. Knjige su objavljene ovde, i mnogi su pročitali, o izbornim rezultatima u proteklih deset godina jasno o tome govore. To je ostalo za istoriju i na to ne treba da se vraćamo. Poslednji period u ovoj kratkoj istoriji tih predsedničkih izbora je poslednjih 14 meseci, kada imamo da predsednički izbori služe za razgradnju institucije našeg sistema. Vi danas vidite da u Srbiji kao da neki nevidljivi režiser vuče čudne konce, čas miri, čas zavađa kako političke neistomišljenike i ideološke protivnike, tako i političke istomišljenike i političke saradnike. Šta je rezultat toga? Rezultat toga je generacija haosa u ovoj zemlji. Mogao bi čovek da se pita, zbog čega se to događa zemlji Srbiji. Biće da postoji jedan bitan razlog, a taj razlog je da treba finalizovati novo prekrajanje geopolitičkog prostora Balkana. Treba Srbiju dovesti verovatno u jedan kolonijalni položaj, kao što imamo situaciju u Južnoj Americi, pa da postanemo jedna od banana - republika Evrope, a ne Južne Amerike. Sada, da se vratimo ovoj našoj priči i ovom našem predlogu zakona. Videli ste da imamo dva predloga. Imamo predlog DSS-a ipredlog SRS-a. Šta je osnovni problem? Zašto se već 14 meseci, uz pomoć igara oko predsedničkih izbora, stvara haos u Srbiji i razgrađuje sistem institucija? A, kao što je to lepo objašnjeno od mojih prethodnika iz SRS-a, kada imate ovako bipolarno političko telo Srbije, onda je moguće da se manipulacijama postavi problem cenzusa i da ne može da se dođe do izbora predsednika. Centralni problem u ovakvoj političkoj situaciji kakva kod nas danas vlada jeste dati cenzus, jer je smetnja da dođe do izbora predsednika. Ako je to tako, onda bi logično bilo, što je i predlog SRS-a hteo, da to prevaziđemo, a smatrajući da mi stvarno nemamo vremena više za uspostavljenje svih institucija u našem sistemu, onda je dodatnim rešenjima, predlogom ovog zakona onemogućeno da se gubi silno vreme i omogućeno da se što pre uspostavi normalno stanje, sa rokovima koje smo mi dali da se moraju poštovati u raspisivanju izbora za predsednika Srbije. Predlog DSS-a, koji je usledio deset dana nakon našeg predloga,nije sveobuhvatan; naš je kompletniji, neću da kažem bolji, ali je kompletniji. Mnogi govornici su ovde rekli da je to manjkavost njihovog zakona i da oni, eto, smatraju da je potrebno ići na ukidanje cenzusa u prvom krugu. Mislimo da je to sasvim jasno rečeno, i to je ono što je glavno. Došlo je do osporavanja zakona sa dve strane. DS osporava, navodno, iz principijelnih razloga. E, sada, gospodo demokrate, evropejci, mondijalisti, članovi Socijalističke internacionale, a verovatno ste ušli u prethodnu internacionalu pod uticajem gospodina Ivkovića, pitam vas - kako vi sada možete da se zalažete za ovo za šta se zalažete. Meni je normalno što se vi zalažete da se ne menjaju ove stavke u starom zakonu. Jasno je meni da vi to treba da radite. Vi kažete - iz principijelnih razloga. Međutim, princip koji vi zastupate dovodi do razgradnje i haosa u institucijama. To je ono što nije u redu. Izabrali ste da nam kažete kako u Evropi, u Rusiji, eto, postoji isti princip da se cenzus mora poštovati. Gde vam je Nemačka? Gde vam je Francuska? Gde su vam ostale zemlje Zapadne Evrope kojima ste vi daleko skloniji? Jasno je da postoji sistem gde skupštine mogu da biraju, ali postoji i gde se bira predsednik neposredno. Znači, u zapadnim demokratijama ovaj princip cenzusa za koji se vi zalažete nije mnogo zastupljen, pa i vaš vrhunski prijatelj - SAD ima potpuno drugi sistem, za koji znamo kakav je. Što se tiče SPS-a, bio sam sklon da pomislim, a bila je to nekada velika partija, da inercija u velikoj partiji postoji uvek i da ih ona odvraća od povlačenja radikalnih i hitrih poteza. Možda je druga stvar u pitanju, nisu u mogućnosti da komuniciraju sa svojim predsednikom Slobodanom Miloševićem, a hoće da se konsultuju o ovako važnom pitanju, pa kupuju vreme i zbog toga brane nešto što koči društvene procese i sređivanje političke scene u Srbiji. Zbog svega toga, mislim da je sasvim logično da uradimo ono što vam predlažu predstavnici i poslanici SRS-a, pa da ne glasamo za prethodni zakon, da glasamo za zakon koji je sveobuhvatniji, efikasniji, pa ako hoćete i radikalniji. Sigurno, verujte, nisu utilitarni razlozi koji nas navode da se zalažemo za donošenje ovakvog zakona u ovom momentu. Mi smo se zalagali za donošenje ovakvogzakona zbog toga što želimo da sredimo političku situaciju u zemlji, da se uspostave pravne institucije i da se u ovoj zemlji krene sa normalnim političkim i društvenim životom. Verujemo da je naš kandidat gospodin Nikolić najbolji kandidat u ovom trenutku - nemojte nam ni to zameriti. U to smo sto posto ubeđeni. Zašto? Nama je ovde spočitavano da smo mi crni. Jesmo mi crni za sve vas koji ste ostali u ovakvoj manjini, koji ste u zadnjim redovima, koji iz zadnjih redova žagorite i izlazite za govornicu da branite svoje stavove. To je tačno. Zašto mi govorimo da je gospodin Nikolić najbolji i zašto je SRS ona prava, koju će narod podržati na sledećim izborima? Upravo zbog toga što smo mi obrnuta slika srpskog naroda. Onakav kakav je srpski narod, takvi smo mi od glave do pete. Prema tome, još jednom vas pozivam da ne glasamo za prethodni zakon i da usvojimo predlog SRS.
Replika, gospodin Ristivojević.
Uvažene kolege narodni poslanici, o efikasnosti rada ovog parlamenta govori baš i činjenica koji predlog ide za kojim. Ako jedna stranka pre DSS-a predloži ukidanje cenzusa, nećemo valjda i mi predlagati ukidanje cenzusa, pa posebno G17, pa SPO, pa DS itd. Dosta je da samo jedna stranka predloži ukidanje cenzusa, nema potrebe to ponavljati. Iz tog razloga DSS nije u svom Predlogu zakona predvidela ukidanje cenzusa, to bi zaista bilo besmisleno. U tom smislu se predlozi zakona u određenoj meri nadopunjavaju. Što se tiče roka za raspisivanje izbora, podsetiću vas, kada smo mi intervenisali i našim zakonom predvideli rok od 60 dana, onda ste se vi dosetili i amandmanom na vaš zakon predvideli raspisivanje odmah sutra. To vam nije palo na pamet ni kada ste prvi put predložili ovaj predlog zakona. U tom smislu oni su kompatibilni, nadopunjavaju se, osim tog vašeg amandmana koji ne ide sa ovim našim predlogom od 60 dana. Inače, sa svim ovim u vezi je i Zakon o izboru narodnih poslanika, zato što se on supsidijarno primenjuje na Zakon o izboru predsednika Republike, i to u skoro 90% materije. On je, takođe, kompatibilan sa ovim predlozima. Što se tiče pozivanja na neke analogije, u SAD-u su izbori posredni, nisu neposredni i ne možete ih porediti. Po Ustavu, kod nas su izbori neposredni. Kod njih se glasa za elektore, pa za predsednika, a u Nemačkoj se u skupštini bira predsednik, ne na izborima.
Replika, gospodin Dačić.
Stranke koje se zalažu za usvajanje ovog predloga zakona imaju svoju argumentaciju, koja je, naravno, legitimna, ali ovde je rečeno da nije jasno zašto će SPS glasati protiv skidanja cenzusa. Nama je jasno zašto će SRS i DSS glasati za Predlog ovog zakona. Zato što je njima stalo da bude izabran predsednik Republike, čak i ako ne izađe više od 50%. To je jasno i to je legitimno zalaganje. Ali, zaista se mora postaviti pitanje kako je moguće da u novembru izađe 38% građana Srbije na predsedničke izbore, a u decembru na parlamentarne izbore 58%. Mi možda nismo stigli da konsultujemo Slobodana Miloševića, ali smo konsultovali Vojislava Šešelja, koji je ostavio knjige pre nego što je otišao. Već smo citirali ono što je rekao prošlog puta, istina, kada su bili u pitanju Labus i Koštunica, koji su bili prvi i drugi. Gospodo, nije problem u zakonu. Nije bio zakon prepreka što nismo dobili predsednika. Bile su dve prepreke: želja DOS-a da Koštunica ili neko drugi po svaku cenu ne bude predsednik Republike Srbije i birači koji nisu shvatili da treba da izađu više od 50% na ovakve predsedničke izbore. Nije problem zakon, problem su birači u Srbiji. Prema tome, svi predsednici Srbije su do sada izabrani uz cenzus od 50%. Prošli put je promenjen zakon i ukinut je cenzus u drugom krugu i opet nije bilo dovoljno da se izabere predsednik Srbije. SPS je protiv ukidanja cenzusa. To ne znači da druge stranke, koje imaju legitimnu želju da Srbija dobije predsednika i da predsednik bude baš iz njihove stranke, nemaju pravo da to predlože. Ali, smatramo da je logično i normalno da predsednik Republike bude izabran na izborima na kojima će učestvovati više od 50% birača u Srbiji. Što se tiče DS-a, ona je učinila sve neustavno; Nataša Mićić nije raspisivala izbore za predsednika Republike Srbije, suprotno Ustavu. Njihovo zalaganje je suprotno zalaganju SPS-a. Mi se zalažemo da se izbori održe, da se raspišu, ali bez ukidanja cenzusa. Zato vas molimo da ne mešamo sve te stvari. Naše zalaganje je takođe legitimno, zato što su svi dosadašnji predsednici Srbije, uz sva moguća osporavanja, ali sada je kasno za ta osporavanja, bili izabrani na osnovu cenzusa od 50% i u prvom i u drugom izbornom krugu.
Replika, gospodin Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, tačno je sve što je izgovorio Vojislav Šešelj, i sve što je rekao je složio i na CD i ostalo je zapisano u njegovim knjigama, te će tako i oni koji ga progone u Haškom tribunalu imati veliki problem da dokažu ono što su neistinito zapisali u svojoj prilično glupoj optužnici, tako da ne treba da brinu oni koji se pozivaju na gospodina Šešelja. Gospodin Šešelj je to rekao u jednom trenutku, kada se dogodilo da prvi put nismo dobili predsednika Republike, zahvaljujući činjenici da nismo imali dovoljan broj izašlih, kada su ostali u trci gospodin Labus i gospodin Koštunica. Tada smo imali tri jaka politička suparnika: Koštunicu, Labusa i Šešelja. Imali smo, otprilike, nerešenu utakmicu. Sva trojica su imala 25-30% glasova. Pokazalo se da je Srbija podeljena na tri dela, da odustankom jednog od njih nije u stanju da izabere predsednika uz procenat veći od 50% izlaznosti. Postavlja se pitanje šta nam je danas činiti? Naravno, osim onog pravnog aspekta da li je ustavno ili nije ustavno ono što smo predložili u ovom aktu, a ustanovili smo da jeste u skladu sa najvišim pravnim aktom ove zemlje, drugo pitanje je pitanje političkog oportuniteta, pitanje šta mi usvajanjem ovog akta želimo. Da li želimo da pobedimo? Da, naravno da želimo da pobedimo. Prirodno je i normalno da želimo da pobedimo. Ne želimo valjda da idemo na izbore i da izgubimo. Još ne znam nikoga ko želi da ide na izbore, a na izborima ne očekuje dobar rezultat, nego želi da izgubi. Sa tim čovekom ili sa tom političkom strankom nešto nije u redu. Prema tome, mi naravno želimo da pobedimo, hoćemo da pobedimo, to ćemo i učiniti. Što se tiče konsultacija sa gospodinom Šešeljem, mi smo razočarani i nesrećni što ne možemo da čujemo našeg predsednika i našeg prijatelja, posebno zbog činjenice što on ne može da dobije ni posetu svoje porodice, što ne može da razgovara sa svojom decom, da se čuje sa svojim unukom. Ne može da sazna šta mu čine i kako se pripremaju za neku novu izbornu kampanju njegove stranačke kolege. Mi se našeg predsednika, za razliku od nekih drugih, nikada nismo i nećemo odreći, nećemo mu spuštati slušalicu kada zove iz Haga. Naprotiv, slušaćemo i uvažavati sve ono što Vojislav Šešelj bude govorio. U tome je razlika između vas i nas. Mi Boga molimo da se čujemo sa njim, a vi Boga molite da se telefonske veze nikada ne uspostave.
Reč ima narodni poslanik Bojan Pajtić, predsednik poslaničke grupe.
Poštovano predsedništvo, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, DS i njeni poslanici podržaće Predlog zakona koji je DSS predložila. Neće, to smo ponovili već u nekoliko navrata za ovom govornicom, podržati predlog SRS. Kao Skupština moramo da vodimo računa o odgovornosti koju kao kolektivitet imamo u odnosu na instituciju predsednika Republike i ova dva predloga zakona su, po našem mišljenju, u koliziji. Dakle, jedan predlog zakona predviđa situacije – šta se dešava ukoliko su predsednički izbori bili neuspešni i kada se ponovo izbori raspisuju, a drugi predlog zakona predviđa ukidanje cenzusa, i u tom smislu su oni kontradiktorni. Jer, ukoliko budu usvojena oba predloga zakona, doći ćemo u situaciju da imamo zakon koji predviđa šta ako predsednički izbori ne uspeju, a oni ne mogu da ne uspeju ukoliko se usvoji ovaj drugi predlog zakona, a izgleda da ćemo usvojiti oba predloga zakona, bar na osnovu najava koje čujemo iz poslaničkih klubova. Naše stanovište je da u širem kontekstu moramo da posmatramo ovaj problem. Moramo posmatrati problem i u kontekstu načina izbora, ali i u načinu opoziva predsednika Republike. Potpuno je nelogično da predsednik Republike može da bude izabran na osnovu 10% glasova birača, ili možda i manje, hipotetički posmatrano, birača koji izađu na izbore, a da je za opoziv predviđen jedan užasno krut način koji opet nije konsekventan, ali tako je Ustavom definisan, da je potrebno da se izjasne dve trećine poslanika Narodne skupštine o pokretanju postupka opoziva, pa da onda većina od ukupnog broja birača izglasa opoziv predsednika Republike. Šta to znači? Znači da možemo da izaberemo predsednika Republike, opet hipotetički, sa 100 ili 200 hiljada glasova, a da je potrebno tri i po miliona birača da bi ga opozvali. To pitanje mora sistemski da se ustroji i mi ćemo zbog togau odnosu na ovaj predlog zakona biti uzdržani. Dakle, smatramo da je potrebno Ustavom drugačije definisati poziciju predsednika Republike, kao i nadležnosti koje predsednik Republike ima. S obzirom na to da je ovaj ustav tako dimenzionirao te nadležnosti da su one izrazite potrebno je da ukoliko ne postoji cenzus kod izbora predsednika Republike, dakle ukoliko može biti izabran sa 100 ili 200 hiljada glasova, da to bude dominantno protokolarna funkcija, ako se oko toga opredelimo, ili ukoliko ima jače nadležnosti one moraju biti kompatibilne i sa načinom izbora i sa legitimitetom koji predsednik Republike ima. Ne bih se bavio komentarima koji su bili izrazito stranačke prirode. Ovo pitanje je od značaja i prevazilazi unutarstranačka ili međustranačka prepucavanja. Bilo je mnogo komentara o bivšem predsedniku Skupštine. Bez namere da budem advokat ili zastupnik bivšeg predsednika Skupštine, dakle, nije postojao nijedan razlog da i novi predsednik Skupštine odmah ne raspiše predsedničke izbore, ukoliko na takav način posmatramo stvari, dakle da postoji ustavno ovlašćenje da izbori budu raspisani. Tačno je da postoji pravna praznina u ovom problemu. Tačno je da je tu pravnu prazninu potrebno popuniti. Smatramo da ona može da se popuni prihvatanjem predloga DSS-a. Ne smatramo da ćemo iznaći rešenje, odnosno da ćemo imati do kraja formalno-pravno zaokružen sistem ukoliko prihvatimo oba predloga i smatramo da moramo svi zajedno da poradimo na projektu novog ustava, koji će definisati i drugačije nadležnosti predsednika Republike i drugačiji način izbora i opoziva predsednika Republike. Postoji više načina da se predsednik Republike izabere. To može biti i izbor u parlamentu. Mi smo to predlagali kao jedno rešenje, ukoliko je predsednik Republike dominantno protokolarna funkcija. Može da se razgovara o različitim načinima izbora, ali način izbora i način razrešenja, u formalnom smislu, mora biti kompatibilan, dakle nije logično da možemo da izaberemo predsednika sa 5% glasova birača u Republici Srbiji, a da je potrebno više od 50% birača da bi ga opozvali.
Da li se još neko od predsednika poslaničkih grupa javlja za reč?
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime predlagača SRS, kao ovlašćeni predstavnik pokušaću da na kraju rasprave o ovom našem predlogu sublimišem čitavu raspravu. Očigledno je da je raspoloženje u parlamentu takvo da će ovaj predlog zakona koji je predložila SRS proći, kao što je očigledno da će proći i Predlog zakona koji je predložio DSS. Iskreno se nadam da više nikada nećemo biti u situaciji da na jednoj sednici Skupštine raspravljamo o predlozima za izmenu i dopunu jednog te istog zakona. Takođe smatram da smo mogli da objedinimo raspravu o ova dva zakona i o sledećoj tački dnevnog reda - Predlogu zakona o izmenama Zakona o izboru narodnih poslanika, s obzirom da se i rasprava o ova dva predloga polako prebacivala na raspravu o sledećoj tački dnevnog reda. Dakle, ukoliko budemo poštovali neka pravila – da onaj akt koji je prvi stigao predsedniku Skupštine bude i kao tačka dnevnog reda predložen za raspravu, onda nećemo biti u situaciji da gubimo dragoceno vreme evo gotovo nedelju dana, koliko traje rasprava, na bukvalno tri člana zakona: jedan član ima Predlog zakona DSS-a, a dva Predlog zakona SRS-a. Ali, to je samo zbog toga što još uvek nismo naučili da razgovaramo. Da smo kao političke grupacije u parlamentu seli za jedan okrugli sto u parlamentu i porazgovarali o tome kakva je politička realnost u Srbiji, mislim da bismo došli do zaključka kakav predlog zakona o izboru predsednika treba da bude, kao i kakav predlog zakona o izboru narodnih poslanika treba da bude, i došli bismo u parlament sa jednom načelnom pričom koja bi trajala nekoliko sati i mogli bismo da pređemo na glasanje. Ovako smo utrošili mnogo vremena, neću reći na ispraznu priču, ali se svako naravno držao svojih argumenata. Jedni su tvrdili da postoji kompatibilnost između ova dva predloga zakona, drugi da su kontradiktorni, i ja takođe, u ime predlagača, smatram da su kontradiktorni. Protiv smo istorijskih odredbi kao što je odredba zakona koju je predložila DSS, jer smatramo da je posle 14 godina krajnje vreme da se usaglasimo oko izbornih zakona i da ne menjamo izborne zakone kada god se promeni sastav parlamenta, ili neposredno pred raspisivanje izbora. U Srbiji danas postoji pet, eventualno šest političkih partija koje će uvek biti zastupljene u parlamentu, nekad više nekad manje, prelivaće se sleva nadesno, zdesna nalevo, ali je to to i mi treba već jednom da se dogovorimo o tome koja ćemo pravila da poštujemo na bilo kojim sledećim izborima. Nažalost, i dan-danas možemo da čujemo da jedni tvrde – nikada nećemo sa SRS, drugi kažu – nikada nećemo sa DSS-om, kao da nas neko pita s kim ćemo mi. Građani nam kažu morate sa ovim i mi; ako poštujemo volju birača, tu nemamo šta mnogo da razmišljamo. To govorim zbog onih koji su tvrdili - eto, priznali ste pobedu Milutinovića 1997. godine, jer ste ušli u Vladu Mirka Marjanovića, kome je mandat dao Milan Milutinović. To je apsurdna priča. Mi smo ušli u Vladu jer su naši birači hteli da mi budemo vladajuća partija. Mi smo i tada, kao i sada, imali 82 narodna poslanika. I sada naši birači hoće da mi budemo vladajuća politička partija. To što drugi ne žele da budu manjinski partner u toj vladi, pa su pobegli od takve vlade, tražeći manje političke partije kojima će oni biti nadređeni, to je njihov problem. Oni neka rade svoj posao, neka odgovaraju svojim biračima, mi smo svojim rekli šta smo imali onom ponudom odmah nakon završetka parlamentarnih izbora. Za predsedničke izbore, kao i za sve druge, kao politička partija uvek smo spremni. Ne tražimo neke posebne uslove. Mi smo uvažili političku realnost. Ovo više nije jednopartijska država. Dakle, nema jedne političke partije koja je apsolutno moćna i da izbori moraju uvek da uspeju. Ima pet-šest političkih partija. Podeljene su simpatije naroda. Mi na to, naravno, možemo da utičemo, ali posle ovoliko godina političkog pluralizma tu i ne može baš mnogo da se promeni. Videli ste, SRS je dobila najveće simpatije na parlamentarnim izborima, pa smo ostali u opoziciji. Dobila je najveće simpatije i najviše glasova na predsedničkim izborima, ali je to bilo nedovoljno da se izabere predsednik. Dakle, traži se veća ponuda i čim imamo bojkot nekih političkih partija, ti predsednički izbori ne mogu da uspeju. Eto, to mi želimo da prevaziđemo, želimo da se izabere predsednik, želimo da Srbija ima tu važnu instituciju. Neki su ovde tražili razlog da glasaju protiv ovog zakona, postavljali pitanje legitimiteta predsednika koji nije izabran izlaskom polovine birača od ukupnog broja birača. Takođe su pronalazili razlog u činjenici da je za opoziv potrebno da se izjasni dve trećine narodnih poslanika za pokretanje postupka i da se na referendumu izjasni većina birača. Ali, molim vas, izbor i opoziv nemaju istu težinu. Ne možemo da se igramo sa predsednikom države i da ga opozivamo kako se kome prohte. Moramo da budemo svesni razloga zbog koga predsednik Republike može da bude opozvan. To je samo onda ako je kršio Ustav. Prema tome, to još jednom pokazuje ozbiljnost i značaj te funkcije. Da li je kršio ili nije, to treba da proceni dvotrećinska većina u parlamentu i naravno posle birači, odnosno građani Srbije. U slučaju da dođe do opoziva, vodi se takođe kampanja i objašnjava se građanima da li je do toga došlo ili nije, a u toj kampanji učestvuju i političke partije, ali učestvovao bi i sam predsednik koji bi objašnjavao svoje stavove. Treba već jednom da shvatimo da predsednik države može da bude i iz one političke partije koja nije zastupljena u Vladi Republike Srbije. To tek daje kvalitet našoj demokratiji, jer je to još jedna izvršna funkcija koja opet ima mogućnost kontrole nad Vladom Srbije. Kad to budemo shvatili, mislim da će nam svima biti jasno da je konačno ova demokratija u Srbiji prebolela sve one dečije bolesti i da možemo na ravnopravnim nogama da jedni sa drugima razgovaramo. Neki su, takođe, govorili o tome da postoji u Srbiji jedinstven birački spisak. On postoji u Zakonu o izboru narodnih poslanika, ali on faktički ne postoji, jer mi imamo, gospodine Ristivojeviću, samo zbir izvoda biračkih spiskova i to nikako nije jedinstven birački spisak. Dakle, imamo neuredan birački spisak i ne znamo koliko ima birača. To je možda jedan od najvažnijih razloga. Svesni smo toga da do sređivanja biračkih spiskova neće uskoro doći. Imali ste iza sebe, evo, tri - četiri godine da to uradite, niste uspeli to da uradite, niste imali volje, dovoljno želje da to učinite. Ne znam da li ćete imati vremena u narednom periodu time da se bavite. I kako ne znamo koji je to broj birača koji treba da izađe na izbore da bi predsednik bio izabran po ovom zakonu, tražili smo da se ukine cenzus. Po nama, srpskim radikalima, odluka Nataše Mićić koja je proglašena neustavnom, odnosno član 5i. stav 3. Zakona o izboru predsednika Republike podjednako je neustavna kao što je i ovaj zakon koji je na predlog DSS ovde bio na dnevnom redu, samo što se ne zove odluka, nego se zove zakon. Trebalo bi da prekinemo sa donošenjem istorijskih odredbi. Nekome u ovom trenutku ne odgovara da se raspišu izbori zbog raznoraznih razloga. Mi ih znamo, ne moramo javnost da time opterećujemo. Dovoljno se poznajemo među sobom, znamo kome je šta u interesu u ovom momentu, kakve su kalkulacije, ucene, čeka se i da se parlament državne zajednice konstituiše, da vidimo ko će tamo koju funkciju uzeti. Čekala se ovde izborna skupština Demokratske stranke, čekalo se hoće li se vlada uopšte formirati ili neće i, naravno, treba vreme za raspisivanje predsedničkih izbora. Mi to uvažavamo, ali to je moglo i bez ovako nakaradnog Predloga zakona da se uradi, nekim političkim dogovorom. Mi smo samo tražili poštovanje Ustava u ovom trenutku, onakvog kakav on jeste, dok god se ne promeni, i naravno izmene zakona, kako bismo u najskorije vreme prevazišli ovu situaciju da Srbija bude država koja nema jednu tako važnu instituciju. Ako hoćete da budete iskreni prema sebi, vi ćete se složiti sa ovim predlogom zakona. Shvatićete da on nije predložen po meri SRS i zbog toga da bi, eventualno, kandidat SRS na nekim izborima koji bi trebalo da uslede u maju, junu mesecu, bio predsednik države. Mi ćemo, kao i uvek do sada, poštovati volju birača. Onog koga oni izaberu mi ćemo smatrati predsednikom države, naravno, pod uslovom da sve bude legalno, odnosno da izborni postupak bude onakav kako to zakon predviđa, da nema nikakvih krađa niti bilo kakvih glasova u džakovima koji bi stizali sa strane. Zato vas unapred upozoravamo – prvi sledeći izbori biće izbori koji će pokazati koliko poštujete volju birača i koliko vam je stalo da svi izabrani organi budu izabrani voljom većine. Neki su takođe smatrali da je v.d. predsednika države, odnosno predsednik Skupštine taj koji ima pun legitimitet da obavlja tu funkciju dok se predsednik države ne izabere. Ne znam, zaista, šta vas je nagnalo na takvo razmišljanje, obzirom da trenutno imamo predsednika Skupštine koji ima petinu poslanika u ovom parlamentu. Imaćemo, ako se bude poštovao dogovor novostvorene koalicije, predsednika Skupštine koji će iza sebe imati četvrtinu ili šestinu, šestinu poslanika iza sebe. Ako oni imaju legitimitet, a i sam se gospodin Maršićanin javio za reč i rekao da smatra suprotno, da 14 meseci obavljaju tu funkciju, imajući u vidu sve one nadležnosti predsednika Republike, onda ste vi u pravu. Ali, mislim da vam je polazna osnova bila potpuno pogrešna i da treba što pre da završimo i ovu raspravu i raspravu o izboru narodnih poslanika, a da ubuduće zaista odgovorite na poziv SRS kada vas poziva na bilo kakve dogovore, kako bismo poštedeli građane Srbije da slušaju o nečemu za šta su najmanje zainteresovani. Oni hoće izbore, oni hoće da imaju vlast po svojoj meri. Nažalost, mnogo puta do sada je ta njihova želja bila izigrana, ali to oni već na sledećim izborima znaju vrlo dobro da kazne. Zahvaljujem.
Replika, gospodin Ristivojević.
Uvažene koleginice i kolege, da repliciram. Uvažena koleginice Pop-Lazić, to što vi govorite sam ja već rekao. Citirao sam zakon i pokazao sam lepo da u ovoj državi postoji barem načelno jedinstveni birački spisak, a da on nije jedinstven usled činjenice da se u Republičkoj izbornoj komisiji svojevremeno formiralo neko maliciozno tumačenje Zakona o zaštiti ličnih podataka. Većina je tvrdila da ne sme da se izvrši uvid u taj spisak, ne sme da se vrši intervencija, da predstavnici predlagača ne mogu da intervenišu da se obrišu duplo upisani, oni koji ne treba da budu u spisku itd. Mi smo uspeli da izdejstvujemo taj birački spisak, kakav god bio, jedinstveni, nejedinstveni. Nakon izbora čak smo sami uradili taj posao, DSS, a to je država morala da uradi, popisali smo duplo upisane, i to smo čak i predali državnim organima samo da sprovedu, pa Ministarstvo državne uprave, a kasnije Ministarstvo pravde nije ništa sprovelo i nije ništa radilo po tom pitanju. Sada ćemo lepo to da radimo kada formiramo novu vladu, samo vas molim da ne uzimate moje reči i pripisujete sebi. Ja sam ovde rekao, za ovom govornicom, spisak je jedinstven načelno, a faktički nije.
Da li se još neko ko ima pravo po članu 89. Poslovnika javlja za reč? (Ne.) Zaključujem načelni pretres. Saglasno članu 136. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Narodni poslanik Nataša Jovanović podnela je amandman kojim predlaže da se posle člana 4. doda novi član 5. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Molim predstavnika predlagača, narodnog poslanika Gordanu Pop-Lazić da se izjasni o ovom amandmanu. Prihvata amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Izvolite, gospođo Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, suština Predloga zakona koji je podnela SRS je upravo u ovom amandmanu, koji sam ispred poslaničke grupe podnela i kojim tražim da se posle člana 4. doda novi član 5. koji glasi: "Predsednik Narodne skupštine dužan je da raspiše izbore za predsednika Republike narednog dana od dana stupanja na snagu ovog zakona". U prelaznim i završnim odredbama mi tražimo da se unese ovakva jedna striktna obavezujuća odredba. Čuli smo proteklih dana u nekoliko navrata od predstavnika vladajuće grupacije ili one koja smatra da će to biti, ali verujem za kratko vreme, da je bilo bespotrebno ili su se iščuđavali zašto se podnosi amandman od strane poslanika SRS na Predlog zakona koji je predložila SRS. Opet moramo da se vratimo na hronologiju događaja i na činjenicu da je SRS kao odgovorna politička stranka kojoj je važno da imamo stabilno društvo, da imamo sve institucije sistema, 4. februara odmah po konstituisanju Narodne skupštine Republike Srbije podnela set predloga zakona, između ostalih i ovaj predlog zakona o izmeni i dopuni Zakona o izboru predsednika Republike. U međuvremenu, pošto je Dragan Maršićanin iz DSS izabran za predsednika Narodne skupštine, DSS, odnosno Dejan Mihajlov kao njen predlagač je podneo zakon o izmeni Zakona o izboru predsednika Republike. Čuli smo i od gospođe Pop-Lazić i od nekih učesnika u raspravi da ćemo imati situaciju gde se usvajaju oba zakona. Međutim, predstavnici DSS ni jednom rečju nisu, govoreći o tome da će prihvatiti izmenu zakona, a ona je predložena od strane SRS, da se ukine cenzus, za šta smo se mi još 2002. godine zalagali, podsetiću vas, između dva neizbora predsednika, između dva izborna ciklusa predsednik naše stranke je tada rekao da smo spremni da razgovaramo o smanjenju, odnosno o ukidanju izbornog cenzusa. Stekli su se uslovi i mi smo to predložili ovim zakonom, jer nam je važno da imamo predsednika, s obzirom na to da su već odavno istekli svi rokovi propisani Ustavom da bi predsednik bio izabran. Ali, nijednom rečju nisu hteli da kažu da je ovaj amandman sastavni deo (odnosno tako bi trebalo da bude) zakona koji predlaže SRS. Jer, nemoguće je, niste valjda mislili da ću ja podneti ispred poslaničke grupe SRS ovaj amandman, a da će gospođa Pop-Lazić kao ovlašćeni predlagač reći – ne, ne prihvata se. Čuli ste da se prihvata i morao bi da se prihvati, jer jedino taj amandman omogućava da zaista imamo što je moguće pre, odnosno danom objavljivanja u "Službenom glasniku", raspisane izbore od strane Dragana Maršićanina. Mi nemamo poverenja u vas da ćete to uraditi, odnosno sada već vidimo po vašem predlogu zakona da ćete ići na prolongiranje, jer vaš zakon upravo o tome govori i zbog toga ćemo glasati protiv njega. Mi zapravo želimo da poštujemo ono što smo obećali našim biračima i da omogućimo Srbiji da izabere predsednika, jasno iskazanom narodnom voljom, a ovako nemamo nikakvu garanciju da će se to desiti odmah, ako se ne usvoji ovaj amandman SRS. Prekjuče je po dobijanju mandata za sastav nove vlade, tog reciklovanog DOS-a, Vojislav Koštunica pred novinarima i celokupnom srpskom javnošću jasno rekao da ćemo imati predsednika Republike kroz nekoliko meseci. Opet se vraćamo na to - moramo da imamo predsednika Republike. Milan Milutinović zvanično to nije od 16. januara 2003. godine, a on to zapravo nije od 4. aprila 2001. godine, kada je podneo ostavku na članstvo u SPS na mesto potpredsednika i člana Glavnog odbora, navodno, jer su na njega vršeni tada pritisci da abolira Slobodana Miloševića. Prema tome, ako želite i ako se zalažete za stabilno društvo i za izgradnju institucija, nemojte da kalkulišete izborom ili neizborom vaše neprincipijelne vlade, koja neće doneti bolje sutra građanima Srbije. Nismo maliciozni, nego to znamo iz ličnog iskustva, poznajući vas, vaše buduće koalicione partnere, šta ste sve sposobni da pokažete, kakve ćete ljude da stavite na čelo resora, a o tome ćemo da pričamo kroz tri dana. Onda budite zaista poštovaoci Ustava, po kome su već odavno probijeni svi rokovi za izbor predsednika, i prihvatite amandman SRS. Niko od građana Srbije, verujte mi na reč, ne bi imao ništa protiv toga, nego bi želeo da se jasno iskaže narodna volja i da Srbija ima odmah mogućnost da bira predsednika, a vi šta ćete i koliko meseci sa vašom vladom o tom potom, ali predsednik Srbije nam treba i mora da se prihvati ovaj amandman. Hvala.
Replika, Dejan Mihajlov, zatim replika, Dragan Maršićanin.
Poštovani poslanici, prvo, gospođo Jovanović, ovim amandmanom vi ste priznali da Ustav ima pravnu prazninu, i na to se odnosi naš predlog zakona, i priznali ste da iz Ustava, kako ste ga vi tumačili, ne proizilazi da izbori moraju da budu raspisani odmah sutradan. Vi ste to ovim amandmanom priznali, i to je činjenica. Da je vaš zakon bio potpun, ne biste podnosili amandman sami na svoj predlog i to je osnovna stvar, notorna činjenica, jer zašto biste vi podnosili amandman na svoj predlog zakona? Zato što on nije dobar, a vi kao predlagač hoćete da popravite vaš predlog zakona. To govori da ste vi uvideli nakon rasprave koju smo ovde vodili da je vaš predlog zakona nepotpun i onda ste brže-bolje, da biste ga upotpunili, podneli amandman. To je činjenica i to na taj način treba posmatrati i predstaviti. Ako predlagač podnosi amandman na svoj predlog, znači da je pre rasprave ili dok se vodila neka vrsta javne rasprave van ove sale prihvatio primedbe, drugi su stavljali te primedbe, ustanovio da postoji pravna praznina u Ustavu i da njegov predlog nije potpun i da treba taj predlog upotpuniti. To je tako i tu nema nikakvog spora. Druga stvar, kažete, mi smo stavili naš predlog zakona pre vašeg. To je tačno. Mi smo skupili 84 potpisa da zakažemo vanrednu sednicu Skupštine, koliko je neophodno i da se raspravlja o pojedinim tačkama dnevnog reda. Naša je, čak, dobra volja što smo vaš predlog zakona stavili na dnevni red, iako vi niste imali dovoljno potpisa da sami zakažete vanrednu sednicu. Mi stavljamo predlog opozicije na dnevni red sednice Skupštine, i to je naša dobra volja i naše poštovanje prema vašim predlozima, uvažavanje opozicije u ovom parlamentu, da predlozi zakona koje opozicija ima dođu i na vanredno zasedanje i to je cela istina. Vi niste mogli da stavite taj predlog zakona i mi smo vas uvažili i vi to treba da poštujete, kada pozicija uvažava opoziciju. To je elementarno pravo i elementarni odnosi koji moraju da se neguju u ovom parlamentu. Treća stvar, sačekajte bar 100 dana, ako ne više, da vidite da li će buduća vlada nešto uraditi. Imali ste prilike više godina, kao i ostali, mislim da je 100 dana minimalni period da vidite da li će Vlada nešto uraditi. Nakon toga kako god, iz svih oružja pucajte po toj vladi i to je vaše pravo, najlegitimnije pravo opozicije, ali dajte bar 100 dana da vidimo da li ćemo moći nešto da uradimo. Mislim da će ova vlada i u kraćem roku dati vrlo velike rezultate koji će se videti i bićete razoružani već u prvih 50 dana.
Svakako nije uobičajeno da se predsednik Skupštine ovoliko puta javlja za repliku, ali nije uobičajeno da se toliko često iste stvari govore o namerama predsednika Skupštine. Dakle, samo se zbog toga javljam. Mislim da je potpuno neumesno, nepotrebno i nekorektno tumačiti nečije namere. Mislim da sam prethodnih dana već govorio o nameri i o čvrstoj rešenosti da kao predsednik Skupštine ne kršim Ustav i zakone. To je potpuno jasno. Dakle, svaki pokušaj da se nagovesti moja spremnost da kršim Ustav i zakone jednostavno je više od nekorektnog ponašanja narodnog poslanika, bilo kog, za ovom govornicom. Kada se ističe to tumačenje namere, to predviđanje nečijih namera, ističu se dve stvari. Dakle, predsednik Skupštine, predstavnik Demokratske stranke Srbije, izabran u ovoj skupštini ima nameru, tumače vidovnjaci, da ne raspiše izbore i krši Ustav i zakone. Zašto? Drugi deo tog predviđanja – zbog toga što se Demokratska stranka Srbije plaši predsedničkih izbora. Koliko je ta tvrdnja ne samo nekorektna, nego i smešna, dokazaću vam vrlo kratko jednom činjenicom. Da je tako kako vi kažete, predsednik ove skupštine bi već raspisao izbore po postojećem zakonu i time bi odagnao taj strah koji vi vidite od Demokratske stranke Srbije, jer bi bio zadržan cenzus, ne bi bilo izabranog predsednika i onda bi se, građani Srbije, po nastavljanju volje DOS-ovog predsednika Skupštine, nastavilo u beskonačnost. Prema tome, da postoji strah od raspisivanja izbora oni bi već bili raspisani, jer onda predsednik ne bi bio izabran. Kako to nije učinjeno, to opovrgava svaku vašu, zaista potpuno neumesnu i nekada smešnu tvrdnju da se nečemu takvome uopšte teži. Dakle, kao predsednik Skupštine sačekaću da se zakonima uredi oblast koja se odnosi na održavanje predsedničkih izbora, a onda ću, ukoliko to budem ja, a ukoliko to bude neko posle mene, onda će onaj posle mene raspisati predsedničke izbore, a ko će te izbore dobiti o tome će odlučiti građani Srbije i nemojte tu davati prognoze rezultata. Da su vam prognoze tačne, onda bi se one već realizovale u prethodnom periodu.
Reč ima Tomislav Nikolić kao predsednik poslaničke grupe.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovde smo čuli jedno očekivano prosto rezonovanje o svrsi ovog amandmana koji je predlagač podneo na svoj predlog zakona. Kaže – ustanovili ste da vam nije dobar Predlog zakona, pa ste ga popravili amandmanom. Nije tačno, nego smo prozreli vaše namere kroz Predlog zakona koji je stigao deset dana posle našeg predloga. Ne mogu da pretpostavim da se ovde stiče pravo na repliku zato što je neko tumačio vaše namere, pa se sav skupštinski rad svodi na to da tumačite nečije namere ili namere predlagača zakona, namere predlagača amandmana, namere Vlade Republike Srbije. Zašto smo podneli ovaj amandman? Zato što nam je posle vašeg hitro napisanog Predloga zakona postalo jasno da vam nije prioritet raspisivanje predsedničkih izbora i da odustajete od politike koju ste vodili skoro cele prošle godine do njenog kraja, a bila je zasnovana na vašim izjavama da Srbija uvek mora da ima ili predsednika ili izbore za predsednika Republike. Vi sada nekoliko dana opravdavate predsednika Skupštine kad povređuje Ustav ne raspisujući predsedničke izbore i kažete da čeka zakonsko rešenje kojim će biti ubeđen da će uspeti izbori za predsednika Republike. Ko je taj predsednik Skupštine da on treba u nešto da bude ubeđen? Da li mu je to pravo dao Ustav? Da li u Ustavu piše da predsednik Narodne skupštine raspisuje izbore za predsednika Republike onda kada je ubeđen da će izbori uspeti? Ne piše. Ne može on da tumači volju građana. Izbori su uspeli kada se obave demokratski, kada uveče prebrojimo glasove, kada svi naši članovi odbora potpišu zapisnike i kada dobijemo njihove rezultate. To su demokratski uspeli izbori. Stvar je cenzusa hoće li neko biti proglašen za predsednika posle pobede na izborima ili neće, ali niti možete da mu osporite pobedu, niti možete da kažete da su izbori bili neuspešni. Zašto amandman? Zato što je potpuno jasno da nećete raspisati izbore za predsednika Republike. Gospodin Maršićanin kaže da je imao dobru nameru kada je pogazio Ustav i nije raspisao izbore za predsednika Republike. Šta će vam sada 60 dana naknadnog roka, da on razmišlja kada će da raspiše izbore za predsednika Republike? Šta će to nama? Šta će to građanima Srbije? Sa jedne strane, sramota je da već dve godine nemamo predsednika Republike, a sa druge strane odlažemo izbore iz razloga koje ovde nećemo da priznamo. Zašto odlažete izbore za predsednika Republike? Imate dobrog kandidata, samo je pitanje da li će pobediti Borisa Tadića. Zašto odlažete izbore za predsednika Republike? Ako će Vojislav Koštunica da bude mandatar za sastav Vlade, može da se kandiduje na predsedničkim izborima. Ustav ga ne sprečava da se kandiduje. Ustav ga ne sprečava da one noći kada se objave rezultati izbora, ako pobedi, kaže – podnosim ostavku na mesto narodnog poslanika, nisam više predsednik Vlade, hoću da budem predsednik Republike. Ništa se ne menja. Ili kaže – neću da budem predsednik Republike, hteo sam da vam dokažem da sam najjači, hoću da budem predsednik Vlade i idemo u nove izbore. Ovaj amandman ne treba napadati. Ovo je istorijska odredba. Jednom će se primeniti i nestaje iz zakona. On se primenjuje samo na sadašnju situaciju. Odmah po stupanju na snagu ovog zakona predsedniku Skupštine se daje imperativ da raspiše izbore, jer je vidljivo da neće. Vi ovde kažete – mi smo milostivi, mi vama dajemo ponekad da vaš predlog zakona uđe u dnevni red. To je ono što ste nasledili od DOS-a. Milost ovde nije potrebna. Ovde samo poštujte zakone, Poslovnik i Ustav. Nemam opravdanja za Dragana Maršićanina što nije raspisao izbore za predsednika Republike čim je izabran za predsednika Narodne skupštine. On to opravdanje nema ni pred Ustavnim sudom Srbije. Njegovo ponašanje je neustavno. Nataša Mićić je imala neustavno ponašanje, ali je postupala u skladu sa zakonom, formalno, imala je zakonsko utemeljenje. Mogla je da kaže, kao što je i rekla – ne znam da li je po Ustavu ili nije, čekaćemo odluku Ustavnog suda, ali vi nemate uporište ni u jednom zakonu. Nigde ne piše da Dragan Maršićanin da može razmišlja kada će raspisati predsedničke izbore. Zbog toga vas pozivam da prihvatite ovaj amandman. Ovaj amandman reguliše samo ovu situaciju i tek sa ovim amandmanom zakoni postaju kompatibilni. Tek sa ovim amandmanom, uz ulazak ova dva zakona u pravni promet, mi imamo regulisanu svaku situaciju do promene Ustava Republike Srbije. Zato je ovo jedan dobar amandman. Zato ga treba prihvatiti. Zato očekujem da posle dana za glasanje, sutradan, možda vas je sramota da prihvatite amandman, ali da sutradan Dragan Maršićanin raspiše izbore za predsednika Republike, zato što ne mogu da verujem da neko ko se ovde predstavlja kao pozicija, kao snaga, kao pobednik, beži od predsedničkih izbora.
Gospodin Ristivojević, replika.
Uvažene kolege narodni poslanici, čuli smo ovde nekoliko stvari na koje zaista ne mogu, a da ne reagujem. Pokušaću da citiram uvaženog gospodina Nikolića, poslanika koji je malopre govorio. Kaže, kada naši članovi odbora potpišu zapisnike, pošalju ih u centralu i odu kući, tada su izbori demokratski uspeli. Nadam se da ne osporavate da su izbori demokratski uspeli i kada drugi članovi odbora potpišu zapisnike i odu, ali ste rekli "naši". Znači, možda vam se potkralo "naši", dobro sam pisao, odmah kada ste reagovali. Možda je vaš lapsus, prihvatite, u redu, nema problema. Što se tiče činjenice da je ovo pitanje istorijska odredba i da za nju treba glasati, malo pre vas je uvažena koleginica gospođa Pop-Lazić govorila da treba da prestanemo više sa tim istorijskim odredbama. Znači, ne mogu da shvatim ovu razliku u istupanju dvoje uvaženih kolega narodnih poslanika SRS-a. Treća stvar, da je gospodin Maršićanin prvi dan nakon što je stupio na dužnost raspisao izbore, dobili biste izbore sa cenzusom, jer tada cenzus nije bio ukinut i izbori bi propali. Zbog toga treba prvo ukinuti cenzus, da izbori uspeju, pa onda treba raspisati izbore. Hvala vam.
Gordana Pop-Lazić.
Poštovani kolega, nema nikakve razlike između istupanja gospodina Nikolića i mog obrazloženja protiv predloga zakona DSS-a, jer stojimo na stanovištu da ste mogli da idete samo sa amandmanom na Predlog zakona SRS-a. Niste imali nikakvu mogućnost niti pravo da predlažete jedan zakon, nakon što smo mi isti takav zakon predložili. Apsolutno, pazite, neprimereno je parlamentarnom radu, ako hoćete da budemo iole racionalni i funkcionalni. Naša istorijska odredba je bila neophodna zbog onakve kvaziodredbe kakvu ste vi predložili. Samo za ovu situaciju vi predlažete neuspele izbore. Ustav ne poznaje neuspele izbore. Sam predlog vašeg zakona mogao bi, kao što je mogao i ovaj prethodni, u toj odredbi da bude predmet odluke Ustavnog suda. Da li zakon uopšte može da predvidi neuspele izbore ili ne može? Kako ste to predvideli i kako hoćete da naknadno omogućite da ovakvo neustavno stanje u kome se sada nalazimo, u kome nemamo raspisane izbore, opstane, vi predlažete ovakve kvaziodredbe jednog predloga zakona. Kako bismo to sprečili, mi smo uz predlog našeg zakona, kada smo videli vaš, podneli amandman, ne bi li vas naterali da izbori buduraspisani odmah. Dakle, nemojte da budete sigurni, ako Ustavni sud bude radio svoj posao, ako neko bude hteo time da se bavi, da će ova odredba zakona kojom vi omogućavate predsedniku Skupštine da u narednih 60 dana odluči kada će raspisati izbore (jer on to može da uradi i nakon pet dana od stupanja na snagu ovog zakona i poslednjeg, tog šezdesetog dana) biti u skladu sa Ustavom. Mi smatramo da je to neustavno, a Ustavni sud neka kaže svoje. Dakle, da bismo izbegli takvu situaciju, mi smo tražili da se poštuje Ustav i da se izbori raspišu odmah.
Hvala vam. Da li još neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi da da završnu reč? (Ne.) Hvala. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona i u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O IZBORU NARODNIH POSLANIKA Na početku, samo da vam pročitam obaveštenje koje je predsednik poslaničke grupe DSS-a Dejan Mihajlov uputio predsedniku Skupštine: "Obaveštavamo vas da će Branislav Ristivojević biti predstavnik predlagača Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika, koji je podnela grupa narodnih poslanika, a o kome će se raspravljati po 6. tački dnevnog reda." Primili ste Predlog zakona koji su podnela 53 narodna poslanika poslaničke grupe DSS-a. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Ivica Dačić, Milorad Mirčić, Branislav Blažić, Aleksandar Vučić, Dragoljub Stamenković, Vjerica Radeta, Goran Cvetanović, Zoran Krasić, Meho Omerović, Leila Ruždić-Trifunović, Miloš Aligurdić i Bajram Omeragić. Amandmani koji, u skladu sa Poslovnikom, budu podneti do otvaranja pretresa... više novih nema. Završeno je. Primili ste mišljenje Vlade Republike Srbije o Predlogu zakona. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora. Na sednici Zakonodavnog odbora mišljenje je izdvojio narodni poslanik Milovan Radovanović. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Podsećam vas, SRS - jedan sat 38 minuta i 24 sekunde, DSS -jedan sat 03 minutai 36 sekundi, DS - Boris Tadić - 44 minuta i 24 sekunde, G17 plus - 37 minuta i 12 sekundi, SPO - NS - 26 minuta i 24 sekunde, SPS - 26 minuta i 24 sekunde, i poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, tri poslanika SDP-a po pet minuta, na osnovu člana 89. stav 3. Poslovnika. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 136. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača narodni poslanik Dejan Mihajlov želi reč? Gospodin Mihajlov nije tu. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? Odbora za pravosuđe i upravu, narodni poslanik Branislav Ristivojević i Zakonodavnog odbora, narodni poslanik Miloš Aligrudić? Izvolite.
Zakonodavni odbor je prihvatio ovaj predlog o izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika većinom glasova; zbog toga što ta odluka nije bila jednoglasna, kao predsednik Zakonodavnog odbora želim da kažem par reči o ustavnoj utemeljenosti ovog predloga. Dakle, osim načelnog pozivanja na ustavni osnov iz člana 74. stav 3. Ustava Republike Srbije, koji govori o tome da se izborna materija ovog tipa uređuje zakonom, hteo bih da skrenem pažnju na još nekoliko stvari. Kada je Zakonodavni odbor većinom glasova prihvatio da je ovaj predlog zakona u skladu sa Ustavom, pri tome moramo imati u vidu da je prihvatio ne samo da je u skladu i sa Ustavom Republike Srbije, već da je u skladu i sa Ustavnom poveljom državne zajednice Srbija i Crna Gora, kao i tzv. malom poveljom koja je sastavni deo ustavnog paketa savezne države. Podsetiću na još jednu stvar. Ispred sebe imate Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika i vidite u čemu se sastoje njegove odredbe. On se kreće u dve ravni, najmanje, u dva nivoa. Prvi je uvođenje mogućnosti za određene kategorije birača koje do sada nisu mogle da ostvare svoje biračko pravo, da one putem ovog predloga zakona to pravo ostvare. Sa druge strane, uvedena je tzv. pozitivna diskriminacija pripadnika nacionalnih manjina, čije političke stranke mogu da učestvuju na ovim izborima sa izbornim listama, bez potrebe da ostvare cenzus od 5%, kako bi njihovi glasovi krenuli u konačni obračun glasova za Narodnu skupštinu Republike Srbije. Postoji treći nivo, koji se tiče jednog veoma važnog ustavnog prava, a to je pravo na žalbu, koje je dosadašnjim predlogom zakona bilo delimično uskraćeno, a ovaj put je, konačno, uspostavljeno kao jedno potpuno pravo koje zaštićuje pravne interese svih učesnika u postupku, tj. svih podnosioca izbornih lista. Član 42. Ustava Republike Srbije govori o tome da građanin koji je navršio 18 godina života ima pravo da bira i da bude biran u Narodnu skupštinu i druge organe i izborna tela. Time se uspostavlja neposredno opšte i jednako biračko pravo. Neposredno opšte i jednako biračko pravo na teritoriji Srbije, nažalost, u dosadašnjim rešenjima koje predviđa Zakon o izboru narodnih poslanika nije bilo do kraja zastupljeno. Postoje kategorije lica u zemlji, državljani Republike Srbije, kojima je ovo ustavno pravo bilo uskraćeno. To su: zatvorenici, lica na odsluženju zatvorske kazne; lica koja se nalaze u pritvorskim ustanovama; to su, nažalost, nemoćna, nepokretna i invalidna lica, koja nisu u stanju da dođu do biračkog mesta i koja su na svaki drugi način, u fizičkom smislu, sprečena da obave glasanje. Što se tiče lica u inostranstvu, reč je o državljanima Republike Srbije koji u inostranstvu ne mogu da ostvare ovo svoje pravo koje im Ustav članom 42. garantuje. Prema tome, odredbe Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika ne samo što su u skladu sa Ustavom, nego su u ovom delu odredbe koje pokušavaju da dosadašnja rešenja, koja nisu do kraja bila u skladu sa Ustavom, približe rešenju koje je dato u Ustavu Republike Srbije. Sa druge strane, što se tiče pozitivne diskriminacije pripadnika nacionalnih manjina, ovde je reč o jednom osnovu koji se stiče Ustavnom poveljom državne zajednice Srbija i Crna Gora, tj. njenim članom 8, koji upućuje na to da je Povelja o ljudskim i manjinskim pravima i građanskim slobodama sastavni deo Ustavne povelje. U članu 49. stavu 3. ove tzv. male povelje uspostavlja se, to se tako često zove, tzv. pozitivna diskriminacija prava nacionalnih manjina, a u članu 52. stav 1. tačka 9) tačno se navodi u čemu se ta pozitivna diskriminacija može sastojati, ako se govori o predstavnicima pripadnika nacionalnih manjina u Narodnoj skupštini Republike Srbije, odnosno u skupštini države članice, pošto se ova povelja odnosi kako na članicu Srbiju, tako i na Crnu Goru. Prema tome, u ovom smislu, predloženo rešenje ne samo da je u skladu sa Ustavnom poveljom, nego uspostavlja jedno pravo koje do sada u izbornom zakonodavstvu Republike Srbije nije bilo poznato. Ovo su bili razlozi zbog kojih je Zakonodavni odbor većinom glasova doneo odluku kakvu je doneo i zbog čega smatra da je ovo rešenje prihvatljivo, da je pravno moguće i da Narodna skupština može da glasa za njega.
Da li narodni poslanik Milovan Radovanović, koji je izdvojio mišljenje na sednici Zakonodavnog odbora, želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika, gde postoje dve grupe pitanja koja se regulišu ili, kako ste naveli u obrazloženju Predloga zakona, dve velike celine. Lica kojima nije bilo omogućeno ili lica koja nisu po važećem zakonu mogla da glasaju, to su nemoćna lica, pritvorenici i lica koja izdržavaju zavodske sankcije i naši birači u inostranstvu, kako mi volimo da ih zovemo - dijaspora, sada će, ovim predlogom zakona, moći da ostvare svoje izborno pravo. Međutim, ono što nedostaje ovom predlogu zakona, to je osnovni princip koji čini demokratiju takvom kakva treba da bude, a to je višestranačka kontrola kod ove grupe pitanja, što uz jedinstveni birački spisak, u stvari, predstavlja osnovni princip, osnovno načelo višestranačke demokratije, bez koga i nema demokratije. Ta višestranačka kontrola omogućava primenu demokratskog principa uvida u ostvarivanje prava birača i u ono kako su birači na određenom biračkom mestu glasali. To je kod ove grupe birača: nemoćnih lica, pritvorenika i onih koji su na zavodskim sankcijama, kao i kod naših birača u inostranstvu, odnosno kod dijaspore. Setimo se samo višestranačke kontrole na prvim parlamentarnim izborima posle verskog i građanskog rata u Bosni i Hercegovini, kada je tzv. međunarodna zajednica u džakovima avionima donosila, naravno falsifikovane, glasačke listiće u korist izbornih lista nekih drugih, koji nisu predstavljali izborne liste srpskog naroda. Mi u SRS nemamo ništa protiv da naši građani u inostranstvu (dijaspora) glasaju prema svom političkom opredeljenju, pogotovo što oni, pretpostavljamo i čvrsto smo uvereni u SRS-u, glasaju za nas, za SRS, samo bi trebalo obezbediti višestranačku kontrolu. Namera predlagača da omogući dijaspori ostvarivanje izbornog prava, ali bez višestranačke kontrole, izazvaće velike probleme u organizovanju i legitimitetu izbora. Izazvaće mnoge probleme ne samo onima koji organizuju izbore, a to su uvek stranke na vlasti, nego će izazvati probleme što se tiče legitimnosti izbora, koji će uvek biti razlog da se ospore određeni izborni rezultati na bilo kom biračkom mestu na svetu. Oni bez višestranačke kontrole, jednostavno, neće biti demokratski. Posebno pitanje u ovom predlogu zakona je učešće nacionalnih manjina, u smislu ukidanja cenzusa za izborne liste koje, po Predlogu zakona, predstavljaju i zastupaju određene izborne liste nacionalnih manjina, što je suprotno odredbama člana 3, kao i odredbama članova 11. do 54. Ustava Republike Srbije, kao i Povelji o ljudskim i manjinskim pravima i građanskim slobodama. Naravno, to je osnovni razlog zbog čega sam kao član Zakonodavnog odbora izuzeo mišljenje na sednici Odbora. Rešenje koje se nudi ovim predlogom zakona jednostavno nema ustavni osnov i suprotan je ovim pravnim aktima. Po međunarodnim standardima, nacionalne manjine, u smislu postojanja kolektivnih prava, ostvaruju ta prava kada su u pitanju kultura, tradicija, običaji, jezik, pismo, informisanje, verske slobode. Tu nije ništa sporno. Ne samo da treba njima dozvoliti da ostvare ova kolektivna prava, nego i država sa svoje strane treba da pomogne u razvijanju svih ovih kolektivnih prava nacionalnih manjina. Individualna prava i slobode jednaka su za sve građane Srbije, bez obzira na bilo koje razlike. To se i predviđa odredbama Ustava Srbije, koje sam naveo, gde se jamči sloboda i prava čoveka i građanina. U uporednom pravu, kako ste vi predložili Predlogom zakona, nije rešeno ovo pitanje učešća nacionalnih manjina u izbornom postupku sa skidanjem cenzusa, a za druge da to ne bude u primeni. Ustav Srbije, uostalom, ne poznaje podelu političkih stranaka na one koje predstavljaju i zastupaju nacionalne manjine i na one druge političke stranke većinskog naroda ili bilo koje druge. U vašem predlogu ustavni princip ravnopravnosti građana nije zastupljen. On je, štaviše, prekršen. Ne treba vršiti podelu građana po političkoj osnovi ni u kom slučaju. U ovom predlogu zakona ne radi se o postojanju pozitivne diskriminacije, jer je ona nešto posebno i uopšte je pitanje da li ona postoji. Smatramo da ne postoji. Davanje nekome više nego što mu pripada može da se nazove pozitivnom diskriminacijom, ali ovde to nije slučaj. Ovde se nacionalnim manjinama ne omogućava stvarno učešće u političkom životu Srbije. Vi ovim primoravate birače nacionalnih manjina da glasaju za elitu navodnih predstavnika, zastupnika njihovih interesa na izborima. U tome će biti mogućnost primoravanja pripadnika nacionalnih manjina, recimo, da glasaju za elitu koju predvodi Jožef Kasa, Pal Šandor, Agošton itd. To je jedna mogućnost. A, druga mogućnost je, s obzirom da imamo veliki broj nacionalnih manjina u Srbiji, ukupno 38, u Vovodini 26, da svaka nacionalna manjina istakne izbornu listu i da zatraži od RIK-a da su upravo oni ti koji zastupaju i predstavljaju interese nacionalnih manjina. I, šta? Sada imamo 38 izbornih lista, najmanje 38 izbornih lista nacionalnih manjina za koje treba RIK da razmatra da li su upravo to one koje zastupaju i predstavljaju interese nacionalnih manjina. I, da li RIK može to da uradi? Verujte, kod narednih izbora, ako bude ostalo ovakvo rešenje, biće velikih problema. Uostalom, ko će nekom građaninu koji ima izborno pravo to pravo da ospori, da on može da se predstavlja kao Srbin, Starosloven, i hoće da istakne ... (Predsedavajući: Gospodine Radovanoviću, molim vas ...) Evo još par rečenica. Ko će Srbinu koji će da se izjašnjava kao Starosloven da ospori pravo da on zastupa jednu grupaciju ljudi na izborima? Pripadnici islamske veroispovesti izjašnjavali su se kao Bošnjaci, Muslimani, Bošnjaci ijekavci, Bošnjaci ekavci. Ko će o tome da odlučuje? RIK sigurno neće. Pitanje Vlaha u Srbiji je posebno pitanje. Postoje Vlasi koji se izjašnjavaju kao rumunskog, italijanskog porekla, srpskog porekla, Vlasi nepoznatog porekla. Kako će o tome da odluči RIK ili bilo ko u Srbiji? Nemoguće je. Dalje, mi u SRS imamo u državi ... (Predsedavajući: Gospodine Radovanoviću, pobogu, osam minuta je.) Završavam. Mi u SRS ne želimo da izborne liste i nacionalne manjine budu politički dekor u političkom životu Srbije. Želimo da nacionalne manjine svojim učešćem i svojim prisustvom u značajnim političkim strankama zaista učestvuju u pravom smislu i u pravom značenju te reči u kreiranju mnogih političkih odluka koje su važne za Srbiju i sve građane Srbije.
Hvala vam na iscrpnom obaveštenju. Molim vas, pošto su sada na redu predsednici ili predstavnici poslaničkih grupa koji imaju pravo na najmanje 10 minuta, mislim da je korektno da damo pauzu do 15,00 časova. Hvala.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo raspravu o 6. tački dnevnog reda - Predlogu Zakona o izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika. Pre nego što nastavimo rad, molim vas da utvrdimo da li imamo kvorum. Konstatujem da imamo kvorum za rad Narodne skupštine. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Izvolite, gospodin Ristivojević, predlagač, zatim gospodin Paunović, zatim gospodin Dačić.
Uvažene kolege narodni poslanici, DSS je predložila zakon o izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika iz više razloga. Primetili smo u nekoliko poslednjih krugova predsedničkih izbora 2002. i 2003, a takođe i na prošlim parlamentarnim izborima, određene probleme i manjkavosti do kojih je dovelo postojeće zakonsko rešenje. Dosta toga je rečeno i u raspravama o prethodne dve tačke zato što su Zakon o izboru narodnih poslanika i Zakon o izboru predsednika povezani. Zakon o izboru narodnih poslanika se supsidijarno primenjuje na Zakon o izboru predsednika i zato je bilo dosta reči i kod prethodnih rasprava. Međutim, ipak treba reći nešto načelno i generalno o ovim našim izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika. Predlažemo ih po hitnom postupku zato što smo utvrdili, odnosno većina vas je takođe mogla videti da su neke od manjkavosti postojećih zakona, neki od propusta do kojih je došlo još kada je on predložen, takođe i zahvaljujući nekim propustima u njegovom sprovođenju, pa čak i malicioznostima u postupku njegovog sprovođenja, ukazali su na neke praznine koje zahtevaju urgentnu i prioritetnu izmenu. Nije sporno da je zakon sam po sebi izuzetno slab. Već u momentu kada je donet u sebi je sadržao nekoliko kotradiktornih rešenja, sadrži više pravnih praznina, neke situacije nisu rešene ili su ostale otvorene, a morale su biti rešene. RIK odgovarajućom zakonskom regulativom neke stvari nije sprovela na pravi način ili nije sprovela uopšte. Zbog svega toga, mi smo za one manjkavosti postupka i zakona za koje smo utvrdili da su najhitnije predložili ovde rešenje. Mogli bismo ih svrstati u dve grupe. U jednoj grupi bi bila činjenica da su stranke nacionalnih manjina u potpunosti ostale nezastupljene u sadašnjem sazivu Narodne skupštine Republike Srbije. Nije sad bitno iz kojih razloga. Druga je činjenica da postoji izuzetno velika kategorija tzv. faktičkih apstinenata. Mi smo zato predložili rešenja koja bi trebalo urgentno i hitno privremeno da reše ove probleme, a kasnije bismo pozvali predstavnike svih parlamentarnih stranaka da se izradi sveobuhvatni i celovit novi izborni zakon. Za sada predlažemo izmene i intervencije samo na ovim stvarima. Tri kategorije faktičkih apstinenata smo ustanovili. Prva bi bila – naši sugrađani koji su nesposobni, fizički, da izađu na biračka mesta, znači, naši sugrađani koji su invalidi i sl. Za njih predlažemo izmene u ovom zakonu kojim bi se predvidelo da jedan deo biračkog odbora može da ode kod takvog birača, koji se nalazi u pojedinoj biračkoj jedinici, da mu podnese birački listić, da taj birač glasa i da taj deo odbora taj birački listić zapečaćen vrati u odbor. Druga kategorija tih faktičkih apstinenata su naši sugrađani koji se nalaze na izdržavanju kazne u kazneno-popravnim ustanovama. Oni su takođe kategorija faktičkih apstinenata. Predvideli smo, odnosno predlažemo ovim zakonom da se obrazuju i u kazneno-popravnim ustanovama birački odbori, da se stvore posebni spiskovi birača koji se nalaze u tim ustanovama i da se izbori, takođe, na tim mestima održe. Najveća kategorija faktičkih apstinenata, koja u masi, praktično, dođe najznačajnija, jesu naši sugrađani koji se nalaze na privremenom boravku u inostranstvu. Oni su onemogućeni, faktički, zahvaljujući činjenici da se nalaze po celom svetu i da je njima izuzetno veliki problem da dođu tog dana kada su izbori u Republiku Srbiju i da glasaju na biračkim mestima, već prema mestu gde su upisani u birački spisak. Zbog toga smo kao jednu od najvećih izmena predložili stvaranje prvo posebnih evidencija tih birača koji se nalaze u inostranstvu i predvideli smo odgovornost Ministarstva inostranih poslova i ministarstva koje će biti zaduženo za vođenje spiskova, Ministarstva pravde, znači, međusobna komunikacija u stvaranju tih posebnih biračkih spiskova. Takođe, predvideli smo otvaranje biračkih mesta u inostranstvu, u prvom redu u diplomatsko-konzularnim predstavništvima, a zatim bi već i na nekim drugim mestima, ukoliko bi to bilo moguće, bila otvorena biračka mesta. Naravno, to su stvari koje su otvorene u praksi i postupak ostvarivanja ovog zakona u dobroj meri će zavisiti od država domaćina, da li ćemo i na koji način uspeti sa njima da dogovorimo da osim u diplomatsko-konzularnim predstavništvima otvorimo još neka biračka mesta. Za ove tri kategorije faktičkih apstinenata postoji mogućnost da se na ovaj način kako smo mi predložili ti problemi reše, da stvorimo mogućnost našim sugrađanima da glasaju i da na taj način to opšte jednako biračko pravo učinimo još jednakijim i još opštijim i prijemčivijim svima. Drugi veliki problem koji smo uvideli je to da na prošlim parlamentarnim izborima praktično stranke nacionalnih manjina nisu uspele da uđu u parlament. Postoji više načina da se reši ovaj problem. Mi smo predložili onaj za koji mislimo da je najbezbolniji, najlakši i najbrži i da se urgentno najpre može sprovesti. To je vrlo jednostavno i prosto, da se za stranke nacionalnih manjina jednostavno ukine izborni cenzus od 5%. Ovu stvar nije problem ni matematički sprovesti. Vrlo je jednostavno uraditi. Jedine izmene koje bi pratile ovako predloženu mogućnost za stranke nacionalnih manjina, to je uvođenje kategorije stranaka nacionalnih manjina. RIK bi, kako smo mi predvideli, mogla u svom radu da izvrši određenu selekciju. To pravo bi imale samo one stranke koje se isključivo i na prvom mestu u svojim programima zalažu za ostvarivanje prava pripadnika nacionalnih manjina. Ponavljam, pošto se dosta u ovim raspravama pominjao ovaj zakon, ovo nije nikakva obaveza za stranke nacionalnih manjina. Ovo je samo pravo koje mogu da koriste. Znači, mi predviđamo pravo i ostavljamo mogućnost strankama manjina da idu po redovnom sistemu ili da koriste, eventualno, pravo da se na izbore prijave kao stranke nacionalnih manjina, da se na njih ne odnosi cenzus i da pokušaju na taj način da uđu u parlament. Ponavljam, nije ovo jedina mogućnost da se reši taj problem, ali sada, urgentno, u kraćem periodu u kojem moramo da intervenišemo na određene probleme u ovom zakonu, smatramo da je ovo najbolje rešenje koje se može ostvariti u kratkom vremenu. Bilo je reči o tome i slušao sam od predstavnika drugih političkih stranaka da je to neko getoiziranje manjina, da mi nekog teramo ovim predlogom da iskoristi ovu mogućnost. To nije tačno. Ovo je pravo, ovo pravo ne mora da koristi onaj ko ne želi da ga koristi, ko proceni da će u koaliciji sa nekom drugom strankom koja nije stranka nacionalnih manjina ostvariti bolji izborni rezultat ili ko uopšte proceni da će ostvariti bolji izborni rezultat bez korišćenja ovog prava. Osim ova dva glavna problema koja smo rešili, odnosno pokušavamo da rešimo ovim zakonom o izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika, postoji još i nekoliko manjih intervencija oko pojedinih problema koje smo uvideli, koji su više pravne praznine. Do toga ćemo doći kada se budemo bavili ovim predlogom zakona u pojedinostima. Na kraju, osim što bih vas pozvao da glasate za ovaj zakon o izmenama i dopunama, takođe bih vas zamolio - ako bilo ko od narodnih poslanika ima neku nedoumicu oko ovog našeg predloga, ili ako ja slučajno nisam nešto najbolje objasnio ili neko nije razumeo, slobodno neka pita. Ja ću iskoristiti svoje pravo kao predstavnik predlagača da izađem i da odgovorim i da ovaj predlog zakona o izmenama i dopunama pojasnim. Hvala.
Gospodin Paunović, a zatim gospodin Dačić.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da su svima poznate manjkavosti postojećeg Zakona o izboru narodnih poslanika i smatram da je dobro intervenisati, ne samo na način kako je DSS predložila, ali svakako je to neophodno uraditi u ovom prvom koraku do donošenja novog ustava. Nakon toga bi bilo neophodno da se donese set izbornih zakona koji bi bio primeren evropskim standardima. Za G17 plus nije bilo neophodno da se donese zakon kako bismo neke osnovne civilizacijske standarde poštovali. Kao što vidite, u parlamentu je 30 posto dama među poslanicima G17 plus i na mestu poslanika G17 plus nalazi se 15 posto predstavnika manjinskih zajednica. Mi ćemo svakako, bez obzira na buduća zakonska rešenja, a svakako ćemo se starati da zakonska rešenja budu primerena evropskim standardima, nastaviti da radimo u tom pravcu. Ono što smatramo važnim u predlogu izmena koje je predložio DSS jeste, pre svega, ukidanje cenzusa za stranke manjinskih zajednica. Smatram da je to neophodno uraditi preventivno, ne očekujem da će ovaj zakon biti primenjen u praksi, ali verovatno ćemo imati mogućnosti da to vrlo brzo promenimo posle ustava. Ostaje da još jednom ponovim da G17 plus podržava predlog izmena ovog zakona i mislim da je dobro da učine to svi narodni poslanici u ovoj skupštini.
Po Poslovniku, reč ima gospodin Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, s obzirom na to da sednica teče i da se na njoj primenjuju odredbe Poslovnika Narodne skupštine, želim da vas kao predsednik Administrativnog odbora, pre sednice tog odbora (ali svejedno, sednicu ćemo imati sutra ujutru), obavestim da su izvesne odredbe Poslovnika, koje su bile osporene od strane SRS, pred Ustavnim sudom Republike Srbije proglašene za nesaglasne sa Ustavom i da je ta odluka stupila na snagu, pa bih zato zamolio gospodina predsednika Skupštine da sednicu od sada vodi u skladu sa stavom Ustavnog suda. A, ako je potrebno narodnim poslanicima, mi smo pripremili, na brzinu, ako imate kod sebe Poslovnik, možemo samo da vam kažemo koje se odredbe brišu. Ukratko, od sada povredu Poslovnika može da prijavi svaki narodni poslanik; amandman na predlog zakona može da podnese svaki narodni poslanik i svaki narodni poslanik može da diskutuje o amandmanu. Nisam hteo da raspravu usmeravam u pogrešnom smeru, ali ipak sednica teče, desiće se i neko će misliti da je Poslovnik povređen. Od sada, praktično od kada smo dobili "Službeni glasnik RS", trebalo je to možda da kaže sekretar na početku sednice, svaki narodni poslanik može da prigovori povredu Poslovnika, ne mora to preko predsednika ili predstavnika poslaničke grupe, a amandmane mogu da brane ili napadaju svi narodni poslanici.
Hvala, gospodine Nikoliću. Sednica se vodi u skladu sa odlukom Ustavnog suda. U pauzi je bila planirana sednica Administrativnog odbora, koji je po članu 69. Poslovnika, a nadležan je da razmatra sprovođenje Poslovnika, trebalo da pripremi ovu informaciju koju ste vi usmeno dali poslanicima; sednicu sam vodio u skladu sa odlukom sa kojom sam upoznat. Hvala, u svakom slučaju. Sednica će biti zakazana za sutra ujutru, tako da je sada na redu gospodin Dačić.
Dame i gospodo poslanici, prilikom razmatranja drugih predloženih izmena i dopuna zakona, SPS je istakla da se zalaže za celovito rešavanje svih ovih pitanja u okviru rešavanja celokupnog izbornog zakonodavstva. Naravno, postavljalo se pitanje i na početku ove sednice da li ima smisla raspravljati o izmenama i dopunama Zakona o izboru predsednika ili Zakona o izboru narodnih poslanika, ukoliko je, čini mi se, tu definisana želja mnogih poslaničkih klubova da se proba doći do optimalnih izbornih zakona i ukoliko se može pretpostaviti da će se u narednom periodu doći do dogovora oko načina izbora narodnih poslanika. U tom smislu, smatramo velikom manjkavošću ovo što se trenutno dešava, a to je da se izborni zakon menja na osnovu i zbog pojedinih odredaba izbornog zakona. Srbija zaslužuje da dobije novi izborni zakon, odnosno treba da ga dobije. U tom smislu smo mi danas stavljeni pred jednu dilemu. Ovde je reč o nekoliko tačaka koje su prihvatljive za većinu političkih partija i poslaničkih klubova, a to je potreba da naši ljudi koji žive u inostranstvu, tzv. dijaspora dobiju pravo glasa. Čak se ne bi moglo reći u punom smislu reči da je to dijaspora, već ljudi koji su naši državljani, građani koji žive u inostranstvu, jer dijaspora ponekad obuhvata i one koji nemaju naše državljanstvo, nemaju pravo glasa ovde kod nas. To je jedno opravdano stanje. Mislim da su se sve političke partije u predizbornoj kampanji zalagale za to da naši građani koji žive i rade u inostranstvu, a to znači da imaju boravak u inostranstvu, a ovde imaju državljanstvo,imaju pravo glasa. Postavlja se veliko pitanje da li je moguće i u kom roku na pravi način, bez rešavanja celokupnog izbornog zakona, doći do pravog i optimalnog ostvarivanja tog prava. Drugo pitanje jeste ono što je bila manjkavost postojećeg izbornog zakona, a to je pravo građana da glasaju van biračkog mesta. Reč je o određenim kategorijama koje su izgubile pravo glasa prošlim rešenjem u izbornom zakonu: o bolesnima, nepokretnim ili o onima koji su na izdržavanju zatvorske kazne ili se nalaze u pritvoru. I to je opravdano za većinu političkih partija i za poslaničke klubove. Treće pitanje jesu nacionalne manjine. Ukoliko bismo išli ka tome da nacionalne manjine mogu da imaju određene povoljnije uslove od ostalih građana Srbije, može se pozitivno izaći u susret ovim predlozima da se ukine cenzus od 5 posto za stranke nacionalnih manjina i da sve stranke nacionalnih manjina ili koalicije nacionalnih manjina uđu u raspodelu mandata, iako nemaju pređen prag ili cenzus od 5 posto od ukupnog broja onih koji su glasali na parlamentarnim izborima. Naravno, postavlja se pitanje arbitriranja, koje su to stranke koje sebe mogu predstavljati strankama nacionalnih manjina. Vi znate da tu može doći do velikih zloupotreba, znate da će se neki političari proglasiti, kao i neke stranke, za predstavnike nacionalnih manjina, jer više šansi imaju da dobiju među pripadnicima nacionalnih manjina, nego među pripadnicima vlastitog naroda. Vi sami dobacujete ko bi otprilike to bio, ali zaista je ostavljenamogućnost da o tome odlučuje RIK. Znači, mislimo da je loše što se ove tri stvari rešavaju parcijalno, i sve bez celine problema izbornog zakonodavstva. Naravno, teško je da se jedna politička partija izjasni protiv ovih stvari, imajući u vidu da se onda to može protumačiti da ste protiv toga da građani koji žive u inostranstvu imaju pravo glasa. Takođe, može se protumačiti da ne date pravo da glasaju van biračkog mesta onima koji ne mogu tog dana da budu u prilici, a imali su pravo u celom proteklom desetogodišnjem periodu da glasaju. I, što se tiče pitanja nacionalnih manjina, odmah bi se zloupotrebilo da političke partije imaju nešto protiv prava nacionalnih manjina. Kada smo već kod toga, po postojećim izbornim zakonima, ne samo ovom, nego i po onim prethodnim (čak i po onim većinskim izborima iz 1990. godine, a posle toga su bili proporcionalni izbori sa više izbornih jedinica), pripadnici nacionalnih manjina uvek su imali predstavnike u ovom parlamentu. Oni koji su dugo prisutni u parlamentu Srbije sigurno se sećaju da je trenutni predsednik opštine Preševo Riza Halimi, ako nisam pomešao njegovo ime, ovde dugo godina bio narodni poslanik upravo iz tog kraja. Znači, kada su manjine učestvovale na izborima uvek su imale predstavnike u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Zato će Socijalistička partija Srbije glasati za i podržati ovaj predlog zakona, ali pod uslovom da se prihvati amandman koji smo podneli; to znači da se prilikom glasanja u dijaspori, odnosno među građanima koji žive u inostranstvu u tim biračkim odborima uvede kategorija proširenog sastava biračkog odbora, gde bi ušao po jedan predstavnik izborne liste koja je verifikovana od strane Republičke izborne komisije, kako bi se obezbedila višestranačka kontrola toka i načina glasanja u inostranstvu. Takođe, sa druge strane, mi nismo podneli taj amandman, ali mislim da je dobro prihvatiti amandman koji se tiče glasanja van biračkog mesta. Mislim da je neko iz Srpske radikalne stranke podneo takav amandman. U ovom predlogu zakona je predviđeno da dva člana biračkog odbora idu van biračkog mesta. Treba da se takođe obezbedi da ih bude više, ali predstavnici različitih izbornih lista. Nadamo se da nećemo dočekati sledeće vanredne parlamentarne izbore sa ovim zakonom i sa ovim izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika. Glasaćemo za ovaj predlog, ali tražimo da se odmah pokrene jedna ozbiljna rasprava o celini izbornog zakonodavstva, jer ne može se menjati izborno zakonodavstvo od slučaja do slučaja. Što se tiče Socijalističke partije Srbije, moram da kažem da mi nemamo velike potrebe da iniciramo promene nekih zakona ili Ustava iz vremena kada smo bili na vlasti, ali pošto smo ovde u manjini, ako ima takvih inicijativa treba tome da se pristupi odmah da se ne bi desilo kao u prošlom periodu kada je DOS bio na vlasti - imali smo dve-tri godine DOS-ove vlasti, a da pri tome gotovo nijedan sistemski zakon nije donet i svi su kukali na Ustav iz našeg vremena, zakone iz našeg vremena, a nisu našli za shodno da promene nijedan od tih zakona, a da ne pričamo o Ustavu. Znači, mi ćemo glasati za ovaj predlog zakona pod uslovom da predlagač izađe u susret ovim predlozima da se obezbedi višestranačka kontrola ne samo prilikom glasanja, nego i utvrđivanja biračkih spiskova i svega ostalog što proizilazi iz ovog izbornog procesa, i ukoliko postoji jedno opšte raspoloženje da svi zajedno kroz različite vrste odbora, komisija ili nekih drugih tela dođemo do jednog dobrog izbornog zakona sa kojim ćemo izaći na neke vanredne ili redovne parlamentarne izbore.
Reč ima predstavnik predlagača gospodin Ristivojević.
Član 36. stav 4. Zakona o izboru narodnih poslanika kaže: "Rešenja o ispunjenju, odnosno neispunjenju uslova za određivanje predstavnika podnosioca izborne liste RIK dostavlja podnosiocu izborne liste u roku od 24 časa od časa donošenja tog rešenja". Sledeći stav: "Predstavnik podnosioca izborne liste postaje član biračkog odbora u proširenom sastavu 24 sata od časa donošenja tog rešenja". Ovo je opšta odredba koja se odnosi na sve biračke odbore bez obzira gde oni rade, da li rade u zemlji ili u inostranstvu, ako bude usvojen naš predlog zakona. Ovom opštom odredbom je regulisano zastupanje kompletne stranačke javnosti ili svih podnosioca izbornih lista u svim odborima, bez obzira bili oni u inostranstvu, bili u zemlji. Znači, nema potrebe to posebno naglašavati. Ako je baš neophodno, ako neko baš toliko insistira da baš mora posebno da se naglasi, iako ja ne vidim razloga, jer opšta odredba pokriva sve biračke odbore i ne pravi nikakve razlike, ako baš mora, onda u redu, ali zaista opšta odredba pokriva sve i nema nikakve potrebe za naročitim dodavanjem. Prihvatićemo.
Reč ima gospodin Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama se nalazi Predlog zakona koji ima oznaku hitnosti i koji zadire u deo Zakona o izboru narodnih poslanika, a ne vidim razloge za hitnost zato što već čujem od nekih predstavnika koalicije koja će da vlada da treba temeljno promeniti Zakon o izboru narodnih poslanika. Da je u izgledu raspisivanje izbora za narodne poslanike mogao bih da shvatim, ali očigledno da nije. Onda me interesuje šta ćemo dobiti izmenama, zadiranjem samo u neke odredbe Zakona o izboru narodnih poslanika? Mi smo, odmah da kažem, podneli amandmane na Predlog ovog zakona i mislimo da prihvatanjem naših amandmana zakon može da bude prihvaćen i u Narodnoj skupštini. Bude li prihvaćen bez amandmana, ostaće nedorečen i štur, a to ćemo dokazati raspravom i odbranom svojih amandmana. Želim da se u raspravi u načelu osvrnem na tri teme kroz tri člana zakona, a u stvari radi se o tri teme o kojima se zakon ovde posebno izjašnjava. U članu 4. predlagač zakona uvodi dve novine: da svaki građanin može za svakog građanina da podnese zahtev za upis ili brisanje iz biračkog spiska, i da podnosilac izborne liste od proglašenja izborne liste ima pravo na uvid i na podnošenje zahteva za izmenu biračkog spiska. Gde nas to vodi, ako se zna da je upis u birački spisak poveren posao koji radi lokalna samouprava, da on interesuje lokalnu samoupravu i građane? Dakle, o tome da li je građanin NN upisan u birački spisak brine lokalna samouprava koja je dužna da ga upiše ili ispiše i građanin NN koji je zainteresovan. Zašto bi samo podnosioci izbornih lista proveravali upis u spisak birača? Zašto ne bi CeSID? Zašto ne bi nevladine organizacije? Zašto ne bi Savet Evrope vršio izmene i upis birača u spiskove? Mnogo je šturo ovo. Ili samo svaki građanin. Zašto ne bi sada mogli građani iz inostranstva da dobijaju biračke spiskove, pa i oni pojedine građane da prijave koji su upisani ili koji nisu upisani? Bolje je da prihvatite amandman Srpske radikalne stranke da građanin proverava svoj upis i da podnosilac izborne liste ne može da podnosi zahteve za izmenu biračkog spiska. To je potpuno čist posao. Pojedinačni upis u birački spisak je stvar pojedinca, nije stvar prijavljivanja od strane komšija, rodbine. To je jedan ozbiljan posao. Šta ako vam se 100.000 ljudi obrati sa zahtevom da nekoga, da sto, dvesta ili 500.000 ljudi izbrišete iz spiska? Ko će to sve da proverava? Kada će to moći? Ovo je tehničko pitanje koje mene previše i ne zanima, to će interesovati naše pravnike koji se susreću sa vama na sednicama RIK-a, na kojima bi, mislim, pravnici trebalo dobro da sarađuju, zato što je to čisto pravna materija, i mislim da dobro sarađuju, bez obzira na to iz koje su političke stranke. Od 5. oktobra mislim da se članovi RIK-a teško usuđuju da pogaze zakon, a mislim da je to dobro. Idemo na član 11. koji je novina, a predstavlja realizaciju obećanja koje je DSS davala u predizbornoj kampanji u svojim kontaktima sa predstavnicima naših građana koji žive i rade u inostranstvu, a to je da će konačno biti omogućeno našim građanima da glasaju u inostranstvu. To lepo zvuči, napiše se, o tome se govori, a već sada znate i ovde iznosite za govornicom da će teško biti da ta odredba bude primenjena za izbore. Ovaj zakon, ova odredba se primenjuje shodno na izbor za predsednika Republike, i to vrlo dobro znate. Izbori za predsednika Republike će biti jako brzo. Hoće li biti konstituisan savet ministara Srbije i Crne Gore, šta ako vam ministar za inostrane poslove bude iz Crne Gore? Šta će, recimo, biti u Moskvi u kojoj je ambasador koji je, istina, otišao službenim avionom pre 15 dana da bude ambasador, ali je pred polazak izjavio da ne priznaje Srbiju i Crnu Goru za državu? Hoće li on vama da organizuje izbore u ambasadi u Moskvi? A kolika je Rusija i koliko vremenskih zona prelazite u Rusiji s kraja istoka na kraj zapada, na koliko mesta će biti organizovani izbori na teritoriji Rusije? Kažete da bi na svakom biračkom mestu, u tim diplomatsko-konzularnim predstavništvima, po pravilu izbore trebalo da obavlja pravnik zaposlen u tom diplomatsko-konzularnom predstavništvu. Najpre, koliko pravnika imamo zaposlenih u ambasadama i konzulatima, a drugo, koliko uopšte ljudi imamo zaposlenih, recimo, u Australiji? Ako ih ima 20, mogu li oni da sprovedu izbore na teritoriji cele Australije ili će izbori biti samo u Sidneju, Melburnu, a onaj će da putuje 2000 km da bi došao na izbore u toj zemlji u kojoj se nalazi. Pokušali smo da vam pokažemo da želimo da se ovaj zakon sprovede, ali da nam niko ne ukrade nijedan glas. I sada vam tvrdim, ovim zakonom niste omogućili našim građanima koji se nalaze u inostranstvu da glasaju, niste. Postoji mogućnost, ali on će negde u zemlji u kojoj se nalazi preći duži put, nego ljudi iz polovine Evrope koji bi došli u Beograd da glasaju. Niste im omogućili da glasaju.Neka bude da jeste. Hoćemo kontrolu na biračkim mestima. Ne vredi tu opšta odredba. Na svakom biračkom mestu podnosioci liste imaju pravo kontrole. Šta će biti ako mi odredimo Petra Petrovića da kontroliše izbore u Bonu, a Nemačka odbije da mu izda vizu? Hoćete li održati izbore bez kontrolora SRS-a? Ko bi vam ih onda priznao? Ako već ljudi dođu u Bon da glasaju, kako ćete da obrazložite svoj stav da nema izbora, jer nije stigao jedan radikal? Na poslednjim parlamentarnim izborima imali smo po 15-16 članova biračkih odbora u proširenom sastavu uz biračku kutiju. Pričali ste nekoliko dana ovde o troškovima, koliko će da košta 15-16 članova biračkih odbora na svakom mestu u svetu na kome se bude glasalo, a svi će slati svoje aktiviste iz Srbije. Dalje, kažete da im omogućavate da glasaju. Biračko pravo je aktivno i pasivno. Mogu li da se kandiduju naši građani koji žive u inostranstvu? Ne mogu.Niste predvideli odredbu da sakupi potpise u zemlji u kojoj se nalazi, ko će tamo da mu overi potpise. Nego, da bi se kandidovao, mora da dođe u Srbiju da skuplja potpise i da mu opštinski sudovi overavaju potpise. Polovinu biračkog prava ste mu odmah, u startu, odbili, a onu polovinu mu samo deklarativno ispunjavate. Odredbe na kojima bih da se zadržim su odredbe člana 12, jer bih želeo da ne ostanu nikakve nedoumice i zato što ovde predstavljate da vam je baš u interesu da zaštitite pravo manjina. Ova rasprava će biti zanimljiva zato što bi možda moglo da vam padne na pamet da nekoga optužite da ne želi da zaštiti prava manjina samo zato što je protiv ovakvog rešenja u izbornom zakonu. Član 12. dodaje dva stava u članu 81. i oni glase: "Političke stranke nacionalnih manjina...." (Predsednik: Vreme.) Da, ja bih i drugi deo. .... "Političke stranke nacionalnih manjina i koalicije političkih stranaka nacionalnih manjina učestvuju u raspodeli mandata i kada su dobile manje od 5% glasova od ukupnog broja birača koji su glasali." Ovde je predstavnik predlagača poslaničke grupe koja je predložila zakon rekao da je to u skladu sa Ustavnom poveljom Srbije i Crne Gore. Zna da uporište u Ustavu Srbije nema i hajde sada kada nam treba Ustavna povelja da se vezujemo za odredbe iz Ustavne povelje. Nijedan korak niste mrdnuli realizujući Ustavnu povelju, nijedan korak niste napravili da uspostavite bilo kakve odnose između Srbije i Crne Gore. Sada kada treba izbore u Srbiji održati, sada imamo Ustavnu povelju, koju, valjda, treba direktno primeniti. Zašto niste u rokovima koje je Ustavna povelja predvidela prilagodili Ustav Srbije Ustavnoj povelji, nego nas upućujete da nešto iz Ustava Srbije ne mora da bude poštovano, jer je, tobož, Ustavna povelja to predvidela na drugi način. Ko vam još poštuje tu Ustavnu povelju? Kako se zove ta država u kojoj pozivate na bilo kakvu važnost Ustavne povelje? Želeo bih da pokušam da vas upoznam sa članovima Ustava koje direktno povređujete ovakvom odredbom. Član 1: "Republika Srbija je demokratska država svih građana koji u njoj žive, zasnovana na slobodama i pravima čoveka i građanina, na vladavini prava i na socijalnoj pravdi." Republika Srbija je demokratska država svih građana koji u njoj žive. Član 11: "Slobode i prava čoveka i građanina ograničeni su samo jednakim slobodama i pravima drugih, i kada je to Ustavom utvrđeno." Vi ćete sada određenoj grupi građana dati veća prava od drugih. Morate da poštujete građane i njihovo pravo da imaju potpuno ista prava. Ne postoji pozitivna diskriminacija. Vi stariji znate, posle rata, kada smo kupovali hleb, pa kupite pola hleba i prodavac iseče otprilike na polovinu, ako ste dobili malo više, pa ste pozitivno diskriminisani, sledeći kupac je dobio manje. On ima ispod 500 grama. Nikada ne možete da nekog pozitivno diskriminišete, a da se neko zbog toga ne oseti povređenim. Nijednopravo koje nije omogućeno svim građanima Srbije nije pravo koje treba primeniti, ili ja možda ne poznajem dovoljno demokratiju, a nazivate me svakako ovde, i ultranacionalistom i fašistom se neki usuđuju da me nazovu. Član 13: "Građani su jednaki u pravima i dužnostima ..." pa da vam ne čitam dalje o zaštiti, ali su jednaki u pravima i dužnostima. Da biraš i da budeš biran, to je tvoje pravo i tu moraju da budu svi jednaki. Član 42: "Građanin koji je navršio 18 godina života ima pravo da bira i da bude biran u Narodnu skupštinu ...". «Izbori su neposredni, biračko pravo je opšte i jednako, a glasanje je tajno.» Opšte i jednako biračko pravo, i ne gleda ti niko u ličnu kartu kako ti je prezime i hoće li tvoj predstavnik sa 2% glasova da uđe u parlament, a onaj sledeći kad pokaže ličnu kartu, njemu kažete - tvoj mora da osvoji 5% glasova da bi ušao u parlament. Član 49: "Građaninu se jamči sloboda izražavanja nacionalne pripadnosti i kulture i sloboda upotrebe svog jezika i pisma. Građanin nije dužan da se izjašnjava o svojoj nacionalnoj pripadnosti". Ovo su prava koja je Ustav predvideo 1990. godine. Šta kaže predlagač zakona? Republička izborna komisija će pri proglašenju izborne liste, na predlog podnosioca izborne liste, odlučiti o položaju političke stranke nacionalne manjine, odnosno koalicije političkih stranaka nacionalnih manjina. Sada, kad politička stranka dostavi listu, mora da dostavi i statut Republičkoj izbornoj komisiji, a Republička izborna komisija će da traži odredbu u statutu po kojoj ta politička stranka zastupa prava nacionalnih manjina. Da li ima ijedne političke stranke ovde koja neće zastupati prava nacionalnih manjina? Da li ima ovde ijedne političke stranke koja nema člana pripadnika nacionalne manjine, aktivistu, funkcionera? Da li ćemo sada morati da izbrišemo pravo pripadnika nacionalnih manjina da budu članovi političkih stranaka koje su srpske? A, da li će onda biti više pripadnika manjina u Skupštini Srbije zato što imaju pravo da po osnovu ukinutog cenzusa ili prirodnog cenzusa, kako ga nazivate, budu birani brže nego pripadnici nacionalnih manjina koji se nalaze na listama srpskih političkih stranaka? Gospodin Stefan Zankov se nalazio na listi koja je morala da ispuni 5% osvojenih glasova da bi postao poslanik u Skupštini Srbije. Da li će njegov komšija postati poslanik sa jednim procentom glasova, samo zato što je u drugoj političkoj stranci? Obojica pripadaju istom narodu. Da li je to getoizacija? Da li to mi teramo pripadnike nacionalnih manjina da se udružuju u svoje političke stranke? Šta ako on hoće da bude sa velikom političkom strankom, ako je u njenom programu, u njenom delovanju, u njenom statutu potpuno našao sebe? Šta će mu sad reći komšije - što se ti kandiduješ, da radikali dobiju više glasova, da naša bugarska stranka ne prođe na izborima? Vi otvarate ovde Pandorinu kutiju, sa jednim članom hoćete da rešite pitanje da li su ušle nacionalne manjine u parlament ili nisu. To se rešava na drugi način. Uradite ono što smo uradili mi radikali. Pozovite Jožefa Kasu, Rasima Ljajića i Sulejmana Ugljanina i sve ostale predstavnike manjina koje imaju političke stranke i neka se kandiduju sa vama na listama. Mi smo to učinili javno, učinićemo to još jednom. Izvolite sa nama na listu, proći ćete sigurno. Dogovorićemo, po broju birača, koliko poslanika imate. Čim se završe izbori, formirajte svoju poslaničku grupu. Ušli ste kao stranka manjine u Skupštinu. Uopšte me nije sramota da uđu uz snagu SRS, a ne ovako. Hajde da ih žigošemo, da svaki birač dobije žig, onaj glasa za listu kojoj je dovoljno 1%, a onaj glasa za listu kojoj je dovoljno 5%. To su homogene sredine. U osam opština na severu Vojvodine su u većini Mađari. Osetiće da im na ovaj način smetaju srpske stranke, a do juče je bio ponos da budu članovi stranaka koje nisu stranke manjina. Ovde se političke stranke hvale pripadnicima manjina koji su poslanici. Treba da se hvale i to treba da se neguje, a ne da se razgrađuje. Navlačite mržnju ostalih pripadnika te manjine na njih, zašto nije sa njima. Zašto da bude sa njima? Da li Ustav kaže da moraju da pripadaju strankama nacionalnih manjina, da moraju njihov program da zastupaju? Ako mu se ne sviđa program, on mora da osnuje stranku manjine, da je prijavi, da ide na izbore, da bi mogao nešto da uradi. Najlakše je obećavati, najlakše je praviti se, licemerstvo je poznato, praviti se - evo, rešio sam problem. Niste rešili probleme. Ovde je mogao da se postigne nacionalni konsenzus, da nam ne bi niko ništa prigovarao. Što ste vi potrčali? Žalili su se Jožef Kasa, Rasim Ljajić da nisu ušli u parlament. Sad, čim nisu ušli u parlament, kažu da su ugrožena prava manjina. Jedan je potpredsednik Republičke vlade, drugi član Saveta ministara Srbije i Crne Gore i kaže da su ugrožena prava manjina. Čim on više nije na funkciji, ugrožena su prava manjina. Tri godine je sve bilo u redu, svi izbori do sada su bili u redu, jer je ulazio Jožef Kasa u parlament i bio je uvek privilegovan od strane onih koji su na vlasti. Vi znate, kada smo mi kao opozicija ovde napadali Jožefa Kasu, branila ga je SPS. Kada smo ga napadali kao člana DOS-a, branio ga je DOS. Uvek ste računali - veliko biračko telo, doneli su nam glasove, doneli su nam poslanike. Nemam ništa protiv toga da svaka politička ideja bude zastupljena u parlamentu, ako može da osvoji određeni broj glasova. Šta može da uradi SRS? Ono što smo uradili amandmanom - spuštamo opšti cenzus na 3%. Ne možete sad reći da je bilo ko diskriminisan. Dve stranke nacionalnih manjina mogu automatski da uđu u parlament, da naprave koaliciju. Mi nismo rekli, kao što postoji uporedno u drugim državama, za političku stranku 3%, za koaliciju 6%. Da vidimo kako bi to onda izgledalo. Ne, mi smo rekli svaka lista 3%, pa neka bude 10 stranaka na listi, neka bude jedna, neka budu dve ili tri. Ući će pripadnici manjina. Vi pravite ustupak njihovim političkim strankama. Ustupak je da ih zovemo u koaliciju, a ne da im obaramo cenzus, zato što je to nešto što u Srbiji ne može da bude prihvaćeno. (Predsednik: Vreme.) Završavam. Ne može glasač koji glasa za SRS, da vas ostale ne prozivam, da strepi da li je prešla 3%, a glasač koji glasa za neku drugu političku stranku da strepi da li je prešla 1%; ili 5% za radikale, a 1% za ostale. Ne može, mi smo ravnopravni. Ravnopravnost podrazumeva da nekad stisnete petlju i da kažete - ukaži mi na deo Okvirne konvencije o pravima manjina koji Srbija nije ispunila. Pozivam tog velikog borca za prava manjina da mi pokaže gde nismo nadmašili Okvirnu konvenciju, a ne samo gde joj se nismo primakli.
Gospodin Ristivojević, predstavnik predlagača.
Uvažene kolege narodni poslanici, posle ovako iscrpnog izlaganja trebaće mi malo više vremena da objasnim pojedine od ovih primedbi koje smo čuli od uvaženog kolege gospodina Nikolića, ali ću se truditi da budem kratak, kako bi što efikasnija bila ova rasprava. Prvo, zašto svaki pojedinac za sebe, zatim i za drugoga, kao i podnosioci izbornih lista treba da imaju pravo uvida u birački spisak i mogu da traže intervencije u njemu? Zato što svi oni imaju pravni interes. To je ideja od koje se polazi. U svakom slučaju, prirodno je i normalno da jedna stranka ima pravni interes da birački spisak bude očišćen i da može da traži intervencije u njemu. Sasvim je normalno da može svako za sebe. Zašto svako i za drugog? Zato što je sasvim moguće da se u biračkom spisku nalazi neki naš preminuli sugrađanin. Kako će on da dođe, sa groblja da interveniše da se izbriše iz spiska? Neće, nego će neko drugi za njega intervenisati: da li će to biti članovi njegove porodice, njegove komšije, sugrađani, da li neko ko je zainteresovan, predstavnik neke političke partije u nekoj opštini, koji zna da je preminulo njegovih pet sugrađana i onda će lepo otići u opštinu i zamoliće, na osnovu dokaza, da se izvrši intervencija u spisku. Predlagač izborne liste ima interes da birački spisak bude očišćen. Mislim da je o tome zaista besmisleno govoriti, zašto jedna stranka ima interes da birački spisak bude čist, uređen i organizovan kako valja. Zašto CeSID, kada ste ga već spomenuli, ili Savet Evrope nemaju pravni interes i zašto im ga mi ne dajemo? CeSID se bavi samo posmatranjem izbora i njega uopšte ne interesuje da li je birački spisak uredan. On će napisati u izveštaju – uredan, ili – neuredan, a uopšte ga ne interesuje da li je uredan. Savet Evrope još manje interesuje. CeSID još nešto kao i posmatra izbore u Srbiji, ali Savet Evrope je još povučeniji i prirodno je i normalno da nećemo njemu dati neko pravo da vrši intervencije u spisku. Niko ovde ne spori da su intervencije u biračkom spisku i dalje pravo koje pripada Ministarstvu pravde a povereno je opštinskim upravama. Inače, svi oni koji imaju pravni interes da intervenišu na biračkom spisku ne mogu da ga menjaju, oni su dužni da podnesu dokaze ministarstvu koje je nadležno, odnosno opštinskoj upravi koja je tu kao nadležna po poverenom poslu da podnese dokaze kada interveniše. Znači, onaj ko interveniše za svog preminulog sugrađanina moraće da podnese dokaze, recimo umrlnicu ili slično. Sve ovo uopšte ne znači da i dalje opštinska uprava, koja vodi biračke spiskove kao povereni posao, nema dužnost da ovo radi sama. Ona bi to sama trebalo da radi. Ministarstvo koje je nadležno da obavlja posao bi to trebalo samo da radi; pa znate šta smo sve radili 2002. u predsedničkim izborima da nateramo gospodina Šabića da obavi svoj posao, pa ga opet nije uradio dobro, i dalje je bilo posle izbora, utvrdili smo, 48.000 samo duplo upisanih, a gde su sve ostale kategorije, da ne pričam sada o prošlim izborima. Što se tiče glasanja u inostranstvu, ponavljam, rekao sam to više puta, posmatrajte stvar dinamički a ne statički. Posmatrajte stanje koje imate sada i koje ćete imati ako usvojimo ovaj zakon. Sada naši ljudi u inostranstvu - zahvaljujući fakticitetu, daljini mesta gde prebivaju i mesta gde su upisani u birački spisak, gde treba da glasaju - u najvećem broju ne dolaze na glasanje. Da, jeste, izbori neće biti idealni, nećemo uspeti da u skorije vreme izvedemo pravljenje tih posebnih evidencija za sve ljude koji borave u inostranstvu, ali za najveći deo hoćemo. I to će, dinamički gledano, biti napredak u odnosu na stanje koje imamo sada. Vi ste, uvaženi kolega Nikoliću, pomenuli – a šta ako bude hteo da se kandiduje u inostranstvu. Pa šta ako sada hoće da se kandiduje u inostranstvu? Ima isti problem. To pitanje nismo ni dirali. On može da dođe iz inostranstva, lepo u Srbiji pokupi 10.000 potpisa i kandiduje se. To može da radi i u inostranstvu. Zašto mu ne bi diplomatsko-konzularno predstavništvo moglo overiti potpise. Pitanje je samo šta će on da se kandiduje na izborima ako živi u Otavi ili u Brizbejnu; pa, verovatno se neće ni kandidovati kada živi tamo, neće ni doći ovde, što znači da verovatno ima interesa da glasa. Ako hoće čovek da se vrati, prirodno je i normalno je dati mu pravo da glasa, povezati ga jače sa ovom zemljom, zainteresovati ga za njegovu budućnost, a to možemo samo tako ako mu damo pravo da glasa. Kako želite da navedete i stimulišete te ljude da ulažu u ovu zemlju ako im ne dozvolite mogućnost da mogu, bar u većoj meri, da utiču na odlučivanje u njoj. Što se tiče glasanja nacionalnih manjina tj. stranaka nacionalnih manjina, tu je, vidim, bilo najviše prigovora. Ali, moram da se vratim na još jednu stvar. Taj naš građanin koji živi u inostranstvu i tamo boravi ne mora obavezno da glasa u tom diplomatsko-konzularnom predstavništvu ili u tom biračkom mestu, kao određenom u inostranstvu. Zašto? Zato što je birački spisak koji se vodi za njegovo glasanje u inostranstvu posebna evidencija. To je ona koja ne ulazi u konačan i ukupan broj birača. Što znači - on se nalazi na biračkom spisku i ovde u Srbiji i tamo. Ako mu je bliže ili hoće da dođe kući (npr. budu za praznik izbori, kao sada), neće glasati tamo, glasaće ovde. Ako to ne bude situacija, glasaće tamo a ne ovde. U svakom slučaju, njegov glas se ne piše dva puta, jer ta posebna evidencija ne ulazi u ukupan i konačan broj birača. To smo posebno naglasili. Dalje, sa ove govornice smo više puta čuli da ćete nas pobediti od Adelaide, Brizbejna, Perta, Monrovije, Sidneja, Hararea, preko Otave, Vankuvera, Čikaga, Majamija itd. Pa, ako imate toliko birača i toliko ljudi koji vas podržavaju, neće vam biti problem da u svim tim mestima nađete ljude od poverenja, koji će biti članovi biračkih odbora tamo. Znači, celishodnije je i nije ni neophodno da se ovde plaćaju ljudima izuzetno skupe avionske karte, boravci u inostranstvu, da bi u ime vas kontrolisali izborni postupak. Vi ćete među tim vašim silnim biračima u Brizbejnu naći ko će da kontroliše izbore. Mi sad ovde tražimo celishodnije rešenje. Ne kažem da nije nemoguće i ne kažem da Republika Srbija ne treba da podnese teret izbornog postupka. Treba. Ali, ako postoji jedno više celishodno rešenje i jeftinije za ovu državu, bolje je da ga podržimo. DSS sigurno neće tražiti za njene članove niti obezbeđivanje nekih skupih hotela u inostranstvu, niti obezbeđivanje avionskih karata i slično. Tamo gde želimo da ostvarimo naše pravo da kontrolišemo izborni postupak naći ćemo ljude na licu mesta, doprinećemo time štednji i budžetu u ovoj državi. Nema potrebe slati ljude odavde i plaćati to. Dalje, što se tiče nejednakosti koju nam spočitavate, u pogledu građana koji su pripadnici nacionalnih manjina, ovde nije u pitanju nikakvo pravljenje nejednakosti. Do sada su uvek stranke nacionalnih manjina bile zastupljene, ali je sada izborni postupak pokazao da može da se pojavi i ozbiljna prepreka. Došli smo u situaciju da su neki pripadnici nacionalnih manjina, koji nisu politički angažovani kroz stranke koje nisu stranke manjina, ostali uskraćeni za svoje pravo da se politički izraze u ovom telu, predstavničkom telu Republike Srbije. Ovo što mi predviđamo nisu obaveze za manjine, to su prava. I dalje svaki pripadnik nacionalne manjine može da bude član partije koja isključivo ne zastupa prava manjina, on i dalje može da se kandiduje na listi te partije, on bira ono što mu je bolje. Ako misli da će lakše svoj politički interes artikulisati, kanalisati u ovom predstavničkom telu kao kandidat za poslanika stranke pripadnika nacionalnih manjina, on će to da izabere. Ako mu se to ne sviđa, ako i dalje želi da bude član, vi ste spomenuli vašeg člana, uvaženog kolegu Zankova, ako želi da bude član SRS i na toj listi biran, ništa ga ne sprečava. On, jednostavno, sam odlučuje šta misli da mu je bolje. Efekat neće biti nikakvo usitnjavanje. I dalje mislim da će efekat biti da će najjačim strankama svi želeti da se pridruže, što znači da ćete vi, kao momentalno pojedinačno najjača stranka, verovatno imati najveći broj tih ljudi. Svi vole pobednika. To je prirodno i normalno. Neće doći ni do kakvog usitnjavanja. A, ono što je prepreka da baš jako sitne partije koje se bave pravima manjina uđu, to je taj tzv. prirodni prag, koliko je potrebno glasova za jednog poslanika. On faktički predstavlja neku vrstu cenzusa ipak i njima. Ako je za sve druge partije cenzus 5%, da bismo uozbiljili scenu, da male partije ne ulaze u parlament, da dobijemo stabilniji parlament i iz njega stabilniju vladu, onda imamo i prirodni prag koji će na neki način vršiti tu funkciju i za stranke manjina, da ne bi stranka koja ima 1.000 pripadnika manjina uspela da dobije nekog poslanika i da uđe u parlament. Manje-više mislim da sam popisao sve prigovore koje je uvaženi kolega gospodin Nikolić dao i da sam na njih odgovorio, a ukoliko se još neki prigovor pojavi, izaći ću i obrazložiću ovaj naš predlog ponovo. Hvala.
Replika, gospodin Nikolić.
Javnosti radi, da vas obavestim da nisam zadužio mladog gospodina da promoviše našu pobedu. Ovo je on na svoju ruku. Ali, moraćete vi još malo vode da popijete i knjiga da pročitate da biste mogli da govorite o onome za šta nemate argumenata. Dešavalo se i meni da moram da ponekad branim javno nešto za šta nemam argumenata, pa sam to činio mnogo ubedljivije. Evo, samo da se osvrnemo na glasanje u diplomatsko-konzularnim predstavništvima. Sve vreme, izuzev godinu i po dana, bili smo u opoziciji i sve vreme sam se čudio zašto Slobodan Milošević ne donese ovakav predlog zakona. Mogao je, samo što je tada bio jak pa je smatrao da mu ti glasovi uopšte nisu potrebni. Sve vreme ste vi insistirali na tome da se glasa u inostranstvu, da se glasa u inostranstvu. Da je donet taj zakon, džakovima bi socijalisti dobili glasove iz inostranstva na ovaj način, da vlast kontroliše regularnost održanih izbora u inostranstvu. Zbog toga, kada je postojala ideja, dok smo mi bili u Vladi, da se to uradi za izbore 2000. godine Vojislav Šešelj je rekao ne može. Jeste li spremni da obezbedite opoziciji da čuva biračke kutije? Nismo. Nećemo omogućiti da se glasa u inostranstvu. I tu je bila saglasnost SPS-a. Pogledajte šta sam ja sada čuo – pošto imate glasanje u celom svetu, vi odredite te svoje birače tamo u svetu da vam oni čuvaju biračke kutije, mi nećemo odavde slati, mi ćemo da obezbedimo kontrolu izbora. Pa, vi ste vlast. Mene uopšte ne interesuje hoćete li vi da obezbedite kontrolu izbora. Hoćete, možete. Nećete, ne morate. Tražim da mi imamo pravo na kontrolu izbora. U tome je razlika. I nećemo da angažujemo ljude koji tamo žive. Hoćemo koga mi hoćemo. Hoćemo odavde da šaljemo proverene ljude, koji su se tukli još na Kosovu i Metohiji sa srpskom policijom da bi obezbedili regularnost glasanja. Takve mi hoćemo. [[Komentar iz sale se ne čuje.]] Izađi ovde pa to reci, nemoj da dobacuješ iz kokošinjca. Dakle, ili će biti omogućeno podnosiocima izbornih lista da odrede člana biračkog odbora po imenu i prezimenu, sa adresom bilo gde u svetu, jer se i glasa bilo gde u svetu, ili tu, na tom biračkom mestu neće biti izbora. Ako neće biti izbora, zašto to predviđate? Zašto ne napravite zakon da predvidimo da će tu biti izbora? Zašto u diplomatsko-konzularnim predstavništvima?Hajde neka nam Nemačka otvori sva svoja biračka mesta. Vi ste to omogućavali kada se glasalo u Hrvatskoj. Otvarali ste biračka mesta. Mnogo biračkih mesta u Srbiji je otvarano kada su bili izbori u Hrvatskoj. Hrvatska nije glasala samo u ambasadi u Beogradu, nego na svim mestima. Vi to zaboravljate. Mi smo za pravičnost. Neka pobedi onaj ko bude imao najviše glasova tog dana, ali da niko ne izađe sa sumnjom da li je to prebrojano ili nije. Kada prebrojimo, ko pobedi neka se raduje, ko izgubi neka se sprema za nove izbore, jer izbora će biti dok postoji Srbija. Izbora će biti i posle nas. Izbora je bilo i pre nas. Samo se političari pamte po tome ... (Predsednik: Vreme.) ... kako su se ponašali kada su bili u opoziciji, kako su se ponašali kada su bili na vlasti i kako su sprovodili izbore? Da vas podsetim, u Srbiji se još priča o suparnicima radikala, dvoglascima, žao mi je što Radoš nije tu. Tada je vlast rekla – prvi radikali, ne može; ko je drugi? Ima dva glasa. Nema veze, on je poslanik. To su poslanici dvoglasci. Tako ste vi sad ovde postali pozicija. Bez malo pozicija, dvoglasci, razmišljajte vi o tome.
Sve poslaničke grupe su podnele predlog. Izvolite, gospodin Pajtić.
Poštovano predsedništvo, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, poslanici Demokratske stranke podržaće ovaj predlog zakona, pre svega zbog toga što ovaj predlog zakona sadrži pozitivnu diskriminaciju predstavnika nacionalnih manjina, odnosno omogućava da predstavnici nacionalnih manjina, mimo lista političkih stranaka većinskog naroda, uđu u parlament i budu eks lege zastupljeni u parlamentu. Imamo, međutim, mnogo primedaba na onaj deo zakona koji opredeljuje na koji način se određuje ko su predstavnici nacionalnih zajednica, imamo primedaba na to šta su nadležnosti RIK-a, na koji način se organizuje glasanje dijaspore. Ono što je problematično jeste opredeljivanje prirodnog praga za predstavnike nacionalnih zajednica, dakle, one vrednosti, odnosno onog broja birača koji je potreban da bi se osvojio jedan poslanički mandat u parlamentu, koji je dovoljan ukoliko stranka nacionalne manjine dobije taj broj glasova da poslanik sa te liste uđe u parlament. Tu imamo nekoliko problema. Jedan problem jeste u tome što u Srbiji u ovom trenutku živi nešto preko 12% predstavnika nacionalnih manjina, ne računajući Kosovo. Dakle, preko 900.000 stanovnika Srbije jesu predstavnici nacionalnih manjina. Po ovom zakonu, praktično bi u parlamentmogli da uđu predstavnici mađarske, bošnjačke, romske nacionalne manjine. Mađara ima 293.000, Bošnjaka 136.000, Roma 108.000, svih ostalih nacionalnih zajednica ima manje. Jedino bi bilo moguće da druge nacionalne zajednice, neke od tih nacionalnih zajednica, ima ih preko 20 koje su značajno zastupljene na teritoriji Republike Srbije, koncentrisano glasaju sve za listu nacionalne manjine, ali i tada je vrlo teško zamisliti da uđu u parlament, odnosno da pređu taj prirodni prag. Vršimo stratifikaciju nacionalnih manjina, što ne bi bilo sporno u odnosu na to da je prirodno da neko ko ima više članova bude zastupljen u parlamentu, neko ko ima manje eventualno ne bude, ali je sporno to što većina pripadnika nacionalnih manjina u Srbiji neće moći da ostvari pravo na svog reprezenta u parlamentu; ali i za one nacionalne manjine koje ostvaruju pravo, primera radi mađarska nacionalna manjina, ukoliko dođe do velike disperzije glasova unutar političkih stranaka, odnosno političkog korupsa tih nacionalnih manjina, znamo da Mađari imaju šest ili sedam političkih stranaka, može lako da se dogodi da nijedna lista, odnosno nijedna politička stranka ne postigne onaj broj glasova koji je potreban da bi se osvojio jedan poslanički mandat. Neka uporedna pravna iskustva mnogo su konstruktivnija, u tom smislu, ona definišu broj poslanika koji ulaze kao predstavnici nacionalnih manjina u parlament i unutar tog korpusa koji je zakonom predviđen. Takav je slučaj u Hrvatskoj, gde recimo imamo tri predstavnika srpske nacionalne manjine. Dakle, oni ulaze po prirodi stvari u parlament. Nije uvek isti broj poslanika iza tih mandata, iza srpskih mandata. U Hrvatskoj je preko 20.000 glasača po mandatu. Dakle, skuplji je po broju glasača, u političkom smislu skuplji, srpski mandat nego recimo češki, iza koga stoji 100 poslanika, ali i to je neki kriterijum koji obezbeđuje da mnogo širi korpus pripadnika nacionalnih zajednica bude zastupljen u parlamentu i mislim da bi taj pristup bio mnogo konstruktivniji. Imamo primedbu na to na koji način je definisana nadležnost RIK-a kod opredeljivanja koje stranke su stranke nacionalnih manjina. U članu 12. stav 3. kaže: "O tome da li podnosilac izborne liste ima položaj političke stranke nacionalne manjine, odnosno koalicije političkih stranaka nacionalnih manjina, odlučuje RIK pri proglašenju izborne liste, a na predlog podnosioca izborne liste koji mora biti stavljen pri podnošenju izborne liste." Postoji velika opasnost od arbitrarnosti političke većine unutar RIK-a oko opredeljivanja toga ko su autentični predstavnici određene nacionalne manjine ili koje su stranke reprezenti političkog interesa tih nacionalnih manjina. RIK je telo koje je politički definisano, telo koje sadrži predstavnike političkih stranaka i ta arbitrarnost može biti opasna i u unutrašnjem političkom, a i u spoljnopolitičkom smislu. Mnogo je preciznije trebalo urediti kako RIK može definisati ko su stranke nacionalnih manjina. Mi ćemo u tom smislu podržati amandman poslanika Bajrama Omeragića, koji nešto šire definiše na koji način RIK, na osnovu statuta, na osnovu programa političke stranke itd, definiše mogućnost da arbitrarnost bude maksimalno smanjena pri opredeljivanju o kojim se listama radi. Postoji još jedan principijelan problem. On se sastoji u tome da mi izjednačavamo ovim predlogom zakona politički i nacionalni identitet pripadnika nacionalnih manjina, odnosno praktično ih uterujemo u to da osnuju stranke nacionalnih manjina. Vrlo je dobro poznato da većina nacionalnih manjina u Srbiji nema političke stranke, nije organizovana kroz političke stranke. Dakle, organizovani su Mađari, Bošnjaci, Hrvati, ali nisu organizovane neke druge zajednice koje imaju respektabilan broj od 40.000 ili 50.000 pripadnika. Tu je prosto bilo potrebno da se definiše mogućnost da se kroz listu, odnosno kroz određeni broj, recimo 100 građana ili ne bih sada kvantifikovao, ne kroz političku stranku, nego kroz predlaganje, kroz određeni broj potpisa vrši kandidovanje pojedinačnih predstavnika ili lista koje bi zastupale interese nacionalnih zajednica. Nisu to isključivo politički interesi. To je važno da se kaže. Dakle, ne možemo sigurno da se vodimo time da ulazak u parlament podrazumeva obavezu da se radi o političkoj stranci, tim pre što ti predstavnici nacionalnih zajednica pre svega intervenišu i intervenisali su u parlamentu dominantno u oblasti kulture, obrazovanja, informisanja, dakle, u oblastima koje se odnose na očuvanje nacionalnog identiteta a ne neminovno na politički aspekt segmenta funkcionisanja te nacionalne zajednice ili države uopšte. Kod glasanja dijaspore postoji nekoliko problema. Problem je jedna činjenica da mi kao Republika Srbija donošenjem određenog zakona ne možemo naterati i druge države da sprovedu ili da omoguće proces glasanja u tim državama na određenim biračkim mestima. U našim diplomatsko-konzularnim predstavništvima to možemo da učinimo. Tu se postavlja pitanje, kada govorimo o Čikagu gde ima 250 hiljada Srba, imamo jedan konzulat, propulzivnost po biračkom mestu je otprilike hiljadu birača na jedan dan, odnosno u jednom izbornom danu. Ako imamo 100 hiljada birača, a 50 posto izlaznost, odnosno da ima 50 hiljada birača koji izađu na izbore u idealnim okolnostima, dakle, potrebno je 50 biračkih mesta. To je vrlo veliki tehnički problem i ovaj zakon ga apsolutno ne rešava. Druga stvar gde takođe imamo veliki problem jeste problem kontrole. Ako država, odnosno Ministarstvo inostranih poslova, odnosno državni aparat organizuje izbor, postavlja se pitanje mogućnosti, odnosno prava političke opozicije da kontroliše proces izbora. Ukoliko nema kontrole procesa izbora, onda se postavlja pitanje validnosti samog takvog glasanja. Dakle, da li će tako nama strana država omogućiti da otvaramo biračka mesta na njenoj teritoriji, to je veliko pitanje. Da li bi Republika Srbija omogućila možda državi Albaniji, bilo kojoj drugoj državi, a desilo se sa Hrvatskom, zbog velikog broja izbeglica koji su iz Hrvatske došli da žive ovde; ali da li principijelno možemo da verujemo u to da će vam Amerika, Kanada i druge države otvarati biračka mesta ili dati dozvolu da se organizuju parlamentarni izbori za srpsku skupštinu u njima, u to ne možemo biti sigurni. Dakle, problem glasanja kod dijaspore jeste višestruk i principijelan, a to pitanje treba da se reši, ali naše je ubeđenje da smo požurili sa ovim zakonom, da nismo domislili do kraja sve one probleme koji se javljaju prilikom glasanja nacionalnih manjina i prilikom glasanja naše dijaspore, a podržaćemo zakon samo zbog toga što je percepcija javnosti, percepcija predstavnika nacionalnih manjina u ovom trenutku u odnosu na ovaj zakon takva da taj zakon donosi mogućnost da nacionalne manjine uđu u parlament. Lista DS je omogućila da predstavnici jedne nacionalne manjine uđu u parlament, ali to nije principijelno i nije konsekventno zastupanje interesa nacionalnih manjina, ali uz podršku i uz amandmane koji su išli uz ovaj zakon, a podneli su ih naši poslanici (tu je naša poslanica Leila Ruždić, poslanik Bajram Omeragić i još neki amandmani su tu i podneti su u međuvremenu), verujem da će ta korekcija omogućiti da ovaj zakon u izvesnom smislu profunkcioniše, ali mislim da će kod glasanja dijaspore, s obzirom na ustavne kategorije koje garantuju da glasanje na izborima mora biti javno, mora biti omogućena kontrola glasanja, do kraja biti delimično nesprovodiv.
Prvo gospodin Đoković, po Poslovniku, zatim predstavnik predlagača.
Pošto smo danas, poštovane kolege narodni poslanici, doživeli jednu edukaciju od gospodina Nikolića da imamo pravo da dajemo primedbe po Poslovniku, ja reklamiram povredu Poslovnika član 100. stav 1. i stav 3. U stavu 1. se kaže: "Narodni poslanici dužni su da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine", a stav 3. kaže: "Nije dozvoljeno korišćenje uvredljivih izraza..." Prema tome, želim da se nadležni odbor izjasni o tome da li je bilo povrede Poslovnika. Ako za nekoga nazvati Narodnu skupštinu "kokošinjcem" nije uvredljivo, mislim da za one ozbiljne ljude koji pripadaju stvarnim demokratskim snagama u ovoj zemlji i koji znaju šta je parlamentarizam to jeste uvredljiv izraz. Što se tiče prodaje glasova, krađe i trgovine, trgovali ste i te kako, prodavali, da vas ne opominjem sa kim je ko bio u Turićevcu, ko je punio kutiju, a bio član biračkih odbora u Turićevcu, opština Srbica, i ostale stvari. Da vas ne opominjem da ste prodali tada Milanu Milutinoviću pobedu, a posle vam je dao mandat sa Mirkom Marjanovićem, ušli ste u Vladu, kroz mesec dana se bili, a posle se sa njim grlili i ljubili, zajedno lepo sa njima vladali i "usrećili" Srbiju do 1999. godine, do NATO bombardovanja.
Replika, gospodin Tomislav Nikolić.
Kamo sreće da je narodni poslanik koji se ovako okrenuo prema srpskim radikalima bio ovako glasan kada su ga Srbi zvali na izbore na Kosovu i Metohiji, kada ga je Vojislav Koštunica zvao da izađe na izbore na Kosovu i Metohiji, kamo sreće da je bio ovako jak i glasan i da se usprotivio svojoj političkoj stranci, nego je lep mandat. Prvo, nikoga nisam uvredio. Prihvatam da sam uvredio onoga kome se obratim u direktnom govoru sa govornice. Ono nepostojeće lice koje nema pravo da mi dobacuje, a dobacuje, nema pravo da se oseća uvređenim sa moje strane. To zna predsednik Skupštine, zato nisam dobio ni opomenu. Vama nije bilo tog časa ni mesto da vi meni dobacujete. Ja sam ovde dobio reč, a vi nemate hrabrosti da tražite reč, nego dobacujete iz sale. Nešto ste ljuti na SRS i na tu vladu u koju smo mi ušli. Zbog tog ulaska u tu vladu neki ljudi se nalaze u Hagu, jer cilj rada te vlade je bio da odbranimo Kosovo i Metohiju. Trebalo bi ovde da lupate šamare velikoj većini narodnih poslanika koji tada o vama uopšte nisu brinuli, a ne da prozivate srpske radikale, od kojih je jedan narodni poslanik za vreme tog rata poginuo, a to vama na sramotu. Zato, kada ste tako hrabri kada udarate na stranku koja je osvojila 74 posto biračkog tela Srba na Kosovu i Metohiji, podržite našu inicijativu da se ovde raspravlja o jednoj rezoluciji o Kosovu i Metohiji, da se mi ovde ne prepiremo. Zaista predstavljam veliku poslaničku grupu i ne mogu da gubim vreme na vas koji izlazite iz sale da o tome sa nama raspravljate. Ako brinete o Kosovu i Metohiji, hajde da zaustavimo odlazak Kosova i Metohije iz Srbije, ako brinete, hajde sprečite Nebojšu Čovića da nastavi dalje da ga prodaje. Ne brinete vi ništa, vama treba poslaničko mesto i malo aplauza samo.
Predstavnik predlagača, gospodin Ristivojević.
Uvažene kolege narodni poslanici, samo kratko bih se osvrnuo na izlaganje uvaženog kolege gospodina Pajtića i dao samo nekoliko odgovora na pitanja koja je postavio. Jeste, ima u Čikagu 250 hiljada Srba, međutim, nisu svi oni koji se nalaze... Zamoli bih vas, gospodine Nikoliću, da ostanete, hteo bih vama da kažem jednu stvar, pa da ne bude da sam rekao kada niste tu. Znači, imamo 250 hiljada Srba u Čikagu, međutim nisu svi državljani ove države i nisu svi na biračkim spiskovima ovde. Znači, te ljude treba odbiti od one cifre koja će glasati, a zatim onda od onih koji ostanu treba tražiti one koji će glasati. Znate, mi smo u našem predlogu zakona predvideli osim biračkih mesta u diplomatsko-konzularnim predstavništvima i na drugim mestima biračka mesta. Pretpostavljam, na primer, da bi to u Parizu moglo da bude u onom bivšem Jugoslovenskom kulturnom centru, a sada se verovatno zove Kulturni centar državne zajednice, znači, postoje sigurno i druga pogodna mesta. To će u dobroj meri zavisiti od države domaćina. Recimo, Hrvatska i Bosna i Hercegovina imaju ugovor kojim su lepo regulisali da za izbore u Hrvatskoj mogu da se otvaraju biračka mesta tamo gde se inače održavaju izbori za Skupštinu BiH. Možda ćemo mi moći sa nekom zemljom u okruženju da postignemo sličan dogovor, možda po principu reciprociteta, videćemo, to će zavisiti dosta od Ministarstva spoljnih poslova. Kažem i tvrdim, ovo je određen napredak u odnosu na činjenicu da nemamo ništa, znači, treba da stvar posmatramo dinamički, a ne čisto statički. Što se tiče određenja stranaka nacionalnih manjina, upotrebili smo najbolje ono što smo mogli, ali, i dalje ponavljam, to nije nečija obaveza, to je samo pravo. Ponavljam, u vezi sa amandmanima gospodina Omeragića, koje ste istakli, ti amandmani uvode potpuno nove kategorije ovde i zbog toga su oni bili na Odboru i tamo gde ja predsedavam odbijeni su, mislim na ovu manjinsku listu, potpuno su bili neusaglašeni, nekonzistentni sa celinom zakona i zato su manje-više bili odbijeni. Sada ono što sam želeo da kažem, ali gospodin Nikolić je izašao, ja pozivam gospodina Nikolića kada god hoće da sednemo i prebrojimo knjige koje je on pročitao, koje sam ja pročitao i da listu okačimo ovde, pa neka narodni poslanici gledaju. I, pridružujem se primedbi gospodina Đokovića da je izvršena uvreda i tražim da se Odbor izjasni. Znači, uvredio je gospodin Nikolić ovu skupštinu nazvavši je "kokošinjcem". Hvala vam.
Gospodin Pajtić se prvi javio za repliku, pa gospodin Vučić.
Poštovano predsedništvo, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nije sporna intencija da se omogući dijaspori, glasaćemo za taj predlog zakona. Problem je sledeći: potpuno smo etatizovali kategoriju glasanja dijaspore. Čikago je možda loš primer. U Beču živi 150.000 Srba i uglavnom je to ekonomska emigracija iz 70-tih i 80-tih godina, dakle ljudi koji bi po ovom zakonu dominantno mogli da ostvare biračko pravo. Ako ima 120.000 birača među njima, ako je izlaznost 50%, to je 60.000 ljudi. Postavlja se pitanje raspoloženja zemlje domaćina, da li želi da prihvati ili ne prihvata glasanje. To mi ne možemo znati i to mora biti regulisano bilateralnim sporazumom. Drugo pitanje, ako je taj mehanizam u rukama države, mi imamo države (recimo, Kanada, SAD ili Australija) gde je dominantna emigracija posle Drugog svetskog rata, politički profilisana. Imamo države gde je dominantna emigracija iz 90-tih godina prošlog veka, takođe politički drugačije profilisana. Imamo mogućnost da arbitrerno država zaključuje bilateralne sporazume sa ovom ili onom državom i praktično da se time manipuliše. Ne tvrdim da je to apriorno namera, ali ne smemo dozvoliti zakonom mogućnost da do toga dođe, tako da se arbitrarno opredeljuje sa kim će se zaključiti taj bilateralni sporazum, koja emigracija će glasati na izborima, koja emigracija neće glasati i da pri tome sve to zavisi od zemlje domaćina. Mislim da smo jako brzo utrčali u regulativu ovoga. Ogroman je korpus našeg naroda koji živi u inostranstvu i ogromna mogućnost manipulacije, a pri tome kontrola političke opozicije apsolutno nije omogućena na tim izborima, odnosno definitivno je otežana. Teško je omogućiti kontrolore u Australiji, Kanadi ili u Južnoafričkoj Republici. To su problemi koji su previše ozbiljni, a to može da bude pitanje nekoliko stotina hiljada glasova. To može da bude težina jedne parlamentarne stranke, možda i mnogo više od toga. Dakle, previše je opasno i previše je otvorenog prostora u ovom zakonu kod glasanja dijaspore da bi to moglo biti principijelno prihvatljivo. Mislim da bi bilo najbolje da se taj zakon povuče, pa da se doradi. Glasaćemo i ovako zbog prava nacionalnih manjina da uđu u parlament bez cenzusa. Mislim da poruka ne bi bila shvaćena dobronamerno ukoliko bismo glasali protiv zakona, pa ćemo glasati za njega, ali mislim da je prostor za manipulaciju ogroman, nezavisno od toga ko je na vlasti. Ne govorim uopšte o trenutnom stanju stvari ili o bilo čijoj zloj nameri, ali kada imate ovakav mehanizam postoji ogromna opasnost. Znamo šta nam se dešavalo 90-tih godina, da takav mehanizam apsolutno bude zloupotrebljen, da se napravi takva politička matematika da stotine hiljada glasova budu predmet manipulacije na izborima. To je užasno opasna stvar, bez kontrole, bez mogućnosti da stranke opozicije utiču na to u kojim zemljama će biti organizovano glasanje, a u kojim neće. To je ono što nas jako plaši i zbog čega mislim da ovaj zakon treba da bude dorađen. Molim da se na osnovu Poslovnika utvrdi kvorum za dalji rad sednice.
Molim poslanike da ubace svoje poslaničke kartice. Određujem pauzu od 15 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, molim vas da utvrdimo da li imamo kvorum. Konstatujem da imamo kvorum. Replika, gospodin Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, čini mi se da sve što više predstavnici SRS-a kritikuju predloge zakona ili odluka koje na dnevni red iznosi DSS, to je veća nervoza u njihovim redovima, iz meni nepoznatih razloga, te zato nije slučajna činjenica da se pojavljuju poslanici koji kritikuju Tomislava Nikolića ne znajući za šta ga kritikuju. Jedan od njih, rekao bih, na prilično besan način je pokušao da iskali svoje emocije, pokušavajući da napadne Tomislava Nikolića samo zato što mu je odgovorio na njegovu nepristojnost. Pri svemu tome, ono stalno pozivanje na Administrativni odbor podseća na neka davna vremena za koja smo mislili da su prošla i da ćete prekinuti sa kažnjavanjem poslanika ili traženjem navodnih razloga da nekome zalepite etiketu krivice i više ništa od toga. Naime, svako ko dobacuje sa mesta, a i ja sam spreman da prihvatim istu takvu vrstu odgovornosti, pa kada god to učinim nikada posle toga ne odgovaram onome ko mi je sa govornice uzvratio. Dakle, čini mi se da je to neka vrsta nepristojne utakmice u kojoj svi s vremena na vreme učestvujemo, a čije rezultate, na kraju krajeva, moramo da prihvatimo. Što se tiče zaključaka samog Administrativnog odbora, mnogo bolje od uspaljenog govora gospodina Ristivojevića bilo bi da smo čuli jedan racionalan zahtev, sasvim racionalan, da čujemo kome je palo na pamet da falsifikuje izveštaj Administrativnog odbora, a na kom insistiram već tri dana. Već tri dana, naime, molim, tri dana skupštinske sednice, ne mislim u fizičkom smislu, kome je palo na pamet, da li gospodinu Cvetkoviću ili nekom drugom, da falsifikuje odluku Administrativnog odbora koji je doneo jednu odluku, a onda je gospodin Cvetković dopisao ono što mu se svidelo, jer nije mogao i nije smeo da napiše nešto što bi bilo uvredljivo ili nedovoljno dobro za njegove šefove. Mislim da je to nešto što je neuporedivo ozbiljnije i nešto čime bi ova skupština morala na mnogo validniji način da se bavi. S druge strane, gospodin Ristivojević prosipa znanje ovde o gradovima širom sveta. Nisam znao da će nam najvažniji izbori biti u Monroviji, Harareu, Katmanduu ili nekim sličnim mestima. Nisam znao da tamo imamo veliki broj srpskih iseljenika, ili je možda to gospodin Ristivojević želeo da nas zaseni svojim znanjem. Spreman sam, pošto o tome govori, da izađe i da postavi deset zemalja da li znam ili ne znam glavne gradove, pa ja njemu, pa ko manje zna da prestane da se bavi politikom, i to sa ove skupštinske govornice. S druge strane, pošto gospodin Ristivojević.... (Predsednik: Vreme. Ovo nije kviz "Milioner", ovo je Narodna skupština.) ... govori o tome ko je koliko knjiga pročitao, pa bi da se takmiči sa gospodinom Nikolićem, parafraziraću gospodina Ristivojevića koji je rekao da on ima i da može da poređa ovde na police knjige koje je on pročitao, knjige koje je pročitao gospodin Nikolić. Poznavajući gospodina Nikolića, znam da bi se teško setio najvećeg dela tih knjiga ili da bi mogao da se tačno seti koliko ih je tačno pročitao, a nisam siguran da je baš veliki broj knjiga koje ste pročitali, ako biste tačno znali kako po redu i na koje police da ih poređate. Hvala najlepše.
Replika, gospodin Cvetković, izvolite.
Gospodine Vučiću, pokušao sam da izbegnem ovo javljanje. Međutim, s obzirom da insistirate, moram vam odgovoriti. Nisam hteo da se javljam, hteo sam da zaštitim vas, hteo sam da zaštitim parlament. Hteo sam da prođe bez nekih značajnijih posledica, neformalna koalicija na Administrativnom odboru, gde se proglašava povredom Poslovnika jedno diskreciono pravo predsednika da li će dati pauzu, odnosno zastati sa radom ili ne. Povreda je utvrđena neformalnom koalicijom ili formalnom; glasovima, a vi znate kojih stranaka izglasana je povreda Poslovnika u momentu kada je o toj tački dnevnog reda rasprava već bila okončana. U skladu sa Poslovnikom, postojala je mogućnost da, ukoliko su nastale neke posledice, Administrativni odbor preduzme mere, odnosno donese odluku kojom se otklanjaju nastale posledice. Na Administrativnom odboru smo, između ostalih, vi i ja učestvovali u raspravi. Vi ste davali neke predloge koji nikako nisu u skladu sa Poslovnikom, pa sam u dva-tri navrata insistirao da svoj predlog date u skladu sa Poslovnikom. Niste mogli; ako se sećate, i ostali članovi Administrativnog odbora su tu bili, konstatovao sam da je rasprava o toj tački dnevnog reda, gde se zahtevalo utvrđivanje povrede Poslovnika, završena, i to nekoliko sati pre momenta odlučivanja Administrativnog odbora. Nije moguće vraćati u pređašnje stanje, odnosno vratiti raspravu u svoj tok, odnosno, bukvalno, vratiti u pređašnje stanje raspravu o toj tački dnevnog reda. Stoga, još nešto bi trebalo da bude poznato, barem pravnicima i svima koji su barem prošli pored fakulteta - da bi bilo falsifikovanja odluke, treba odluka da postoji. U ovom stavu izveštaja objašnjava se da Odbor nije doneo odluku, niti je glasao o otklanjanju posledica, pa onda ne može ni stajati prigovor da je izvršeno falsifikovanje nepostojeće odluke. Konstatacija je u skladu sa time što sam kao zamenik predsednika i konstatovao na Administrativnom odboru, da je rasprava o tački dnevnog reda završena i da u tom trenutku nije moguće vratiti raspravu na početak ili na njen tok. Kao što rekoh, hteo sam, prvo, da štitim ugled svih poslanika koji su članovi Administrativnog odbora, jer su doneli odluku silovanjem prava, bukvalno, silovanjem od strane većine, gde nesumnjivo u Poslovniku stoji da predsednik može, a to ne znači da mora, i to je jasno i jezički i pravno, a oko toga je izvršeno preglasavanje i utvrđena povreda Poslovnika. Povreda Poslovnika nikakve pravne posledice nije mogla da proizvede, zato što je rasprava o toj tački okončana. Ponavljam, imao sam dobru volju da povećamo ugled ovog parlamenta i da prestanemo sa tim prepucavanjima, a i neko od vas se malopre pozvao na to, sa zahtevima Administrativnom odboru da o svemu i svačemu odlučuje, da li ima povrede Poslovnika ili ne. Shvatio sam, a tako mnogi za govornicom i kažu, da je naš cilj da efikasno donosimo i odlučujemo o predloženim tačkama dnevnog reda, odnosno usvajamo zakone. Stoga onoga dana nisam odgovorio na vaše prozivanje, a sada ste čuli pravu istinu.
Po Poslovniku, gospodin Vučić, a zatim predstavnik predlagača gospodin Ristivojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, zanimljivo je ovo što smo sada čuli. Pozivam se na član 100. stav 1. Poslovnika o radu Narodne skupštine. Prolazio sam pored Pravnog fakulteta, izvedem Milicu i Danila u šetnju u Tašmajdanski park, ali mi nije ni to bilo potrebno, gospodine Cvetkoviću, da znam da ste falsifikovali izveštaj o radu Odbora. Falsifikovali ste ga na brutalan način, a sve što ste rekli sa ove govornice niste smeli da izgovorite. Trebalo je da iznesete šta je odluka Administrativnog odbora i ne tiče se vas, osim u privatnoj komunikaciji ili negde na televiziji, a ne kao predsednika ili zamenika predsednika Odbora. Mogli ste da imate izdvojeno mišljenje, pa kao takav da se ovde pojavite i to govorite, a ne da o stavu Odbora govorite na takav način. Vaše je bilo (a to se nauči u Tašmajdanskom parku, kad šetate) da izađete za govornicu i kažete kakav je stav Administrativnog odbora, da li je predsednik Narodne skupštine prekršio Poslovnik ili nije, i šta smo mi tim povodom rekli, šta smo tim povodom doneli. To je bila vaša obaveza, a ne da na kraju izveštaja napišete: budući da ta odluka nije uticala na tok rasprave. Ko ste vi da kažete da ta odluka nije uticala na tok rasprave, kad mi kažemo da ta odluka jeste uticala na tok rasprave? Vi ovde učite narodne poslanike i celu javnost da je to bilo silovanje ili ne znam ni ja šta već sve. Kakvo crno silovanje, Administrativni odbor je doneo takvu odluku i to je za vas svetinja. Vi morate da se pridržavate i samo kao kurir da izađete za ovu govornicu i da kažete šta je to Administrativni odbor doneo kao odgovor i ništa drugo da ne uradite. Izašli ste ovde da nam držite političke pridike i da nas podučavate jesmo li prošli pored Pravnog fakulteta. Evo, jesmo, šetamo po Tašmajdanskom parku. A, gde vi šetate? Gde vam je taj pravni fakultet koji ste završili; izlazite kao zamenik predsednika Administrativnog odbora sa svojim stavom, a niste izdvojili mišljenje i mislite da tako možete da podučavate narodne poslanike. Nemojte da vređate na taj način ni Administrativni odbor, ni Narodnu skupštinu Republike Srbije, jer to nije vaš posao, nego je vaš posao da, u skladu sa Poslovnikom, sa onim što je doneo Administrativni odbor upoznate poslanike u Narodnoj skupštini. Jedino što je tačno, tačno je da nismo mogli da nađemo pravnu posledicu, iz prostog razloga što Poslovnik takvu situaciju ne predviđa, jer nikome nije padalo na pamet da ćete onakavgalimatijas i onakvo čudo da napravite oko izbora guvernera, odnosno oko nepostojanja razrešenja, oko poništenja odluke itd. (Predsednik: Vreme.) Pošto to niko nije mogao da shvati, onda nije bilo moguće da se predvidi na koji način takve štetne posledice da se otklone. Takođe, nismo mi krivi, već vi zbog toga u koje vreme je ta sednica zakazana i kada su potencijalne odluke mogle da budu donošene, a kada ne. Molio bih vas da ubuduće ne razmišljate o tome ko prolazi, ko ne prolazi. Možda svi prolazimo, možda ne prolazimo, ali to nije vaš posao. Držite se vašeg posla, držite se vaših obaveza, biće bolje i za vas i za nas.
Gospodine Vučiću, samo mi recite šta ste prigovorili, po kom članu? (Aleksandar Vučić, sa mesta: Po članu 100. stav 1.) "Narodni poslanici dužni su da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine". Kome je to upućeno - meni ili gospodinu Cvetkoviću? (Aleksandar Vučić, sa mesta: Gospodinu Cvetkoviću. To što je vređao rad Administrativnog odbora i nije tačno prenosio ono što su bile odluke Administrativnog odbora.) Netačno prenošenje nije uvreda. Ne znam šta zahtevate, da li ste zloupotrebili pravo samo da biste se javili ili nešto zahtevate od Skupštine? (Aleksandar Vučić, sa mesta: Zahtevam da se Administrativni odbor izjasni o kršenju Poslovnika.) Gospodin Nikolić, po Poslovniku.
Zaista me čudi, gospodine predsedniče, da niste čuli poslanika koji je potpuno uvredljivo govorio o Administrativnom odboru, iako je njegov član. Zato dopunjujem zahtev gospodina Vučića. Želim da se Administrativni odbor izjasni o tome da je gospodin Cvetković povredio član 75. stavove 1. i 2. Poslovnika Narodne skupštine, zato što ste i vi konstatovali da to što nije izneo mišljenje Administrativnog odbora ovde ne vređa dostojanstvo Narodne skupštine. Mislim da vređa. Ako Administrativni odbor utvrdi da je gospodin Cvetković išao mimo ovlašćenja iz člana 75, da nije ovde podneo izveštaj Odbora, nego da je iznosio svoje mišljenje, onda on ne samo da je povredio dostojanstvo Narodne skupštine, on je ovde sve nas povredio. On je ovde uzurpirao naša prava. Onda on ne zaslužuje da pripada stranci koja se naziva demokratskom, zato što se na odboru odlučuje većinom glasova, zato što je izvestilac odbora dužan da iznese stav odbora, a po članu 75. stav 2. onaj ko se ne slaže sa mišljenjem odbora svoje lično mišljenje iznosi kao član odbora koji je izdvojio mišljenje. Izvestilac odbora nema pravo da iznosi mišljenje izvan stava odbora. Možda to vama ne čini veliku povredu Poslovnika, ali nas samo upozorava da ste spremni da činite još grublje povrede Poslovnika. I, nemojte da nam govorite ovde o koalicijama, jer ćemo se mi ovde tek nagledati svakakvih koalicija, bolje ćutite.
Ipak moram da proverim. Vi ste podneli dva zahteva. Prvi je da se uputi i ovo kršenje Poslovnika Administrativnom odboru i da se uputi zahtev Statutarnoj komisiji DSS-a da ispita ponašanje gospodina Cvetkovića. Ovo drugo malo teže, a ovo prvo u redu. Imamo još jedno javljanje po Poslovniku, odnosno prvo relika gospodin Cvetković, pa zatim gospodin Mihajlov. Ovo nije bila replika, ovo je bilo po Poslovniku.
Dame i gospodo, ja sam izašao zbog replike malopre, a ne kao izvestilac Odbora. Pismeni izveštaj Odbora je dostavljen svim poslanicima i potpuno je jasan. Opet, s obzirom na dobacivanja, podvlačim, poslednji stav je - Odbor nije odlučio, znate, Odbor u tom delu nije donosio odluku. Ovo malopre govorio sam kao poslanik, i to javljajući se na repliku, nikako u svojstvu zamenika predsednika Administrativnog odbora. To je bilo prethodno i dobili ste pismeni izveštaj o tome.
Po Poslovniku, Dejan Mihajlov.
Pre svega, ako već govorimo o Poslovniku, oni koji ističu povrede treba da znaju zašto ih ističu. Gospodin Cvetković je izašao na repliku i on je ovde prozvan kao neko ko je falsifikovao odluku Administrativnog odbora, i on je prozvan na repliku. I on ovde nije govorio u svojstvu izvestioca, jer da je govorio u svojsvu izvestioca po određenoj odluci Administrativnog odbora ne bi govorio sa nedelju dana zakašnjenja, već kada je ta odluka doneta i u produžetku te sednice, tako da on ovde nije govorio u svojstvu izvestioca Administrativnog odbora već je izašao da odgovori na repliku. Način na koji se ovde tumači Poslovnik, sve u cilju opstrukcije Skupštine, krajnje je legitiman, ali dajte da vidimo čemu ovo vodi. Da li ćemo do kraja da obesmislimo rad ove skupštine, da li ćemo da ističemo potpuno nedokazane i neargumentovane povrede Poslovnika, s jedne strane, a s druge strane da vređamo celu instituciju države nazivajući je kokošinjcem. To su neke stvari koje su za svakog ko hoće ozbiljno da učestvuje u radu ove skupštine krajnje uvredljive. I, ako vi mislite da možete za narodnog poslanika da kažete, potpuno neargumentovano, da je falsifikovao odluku Administrativnog odbora, koja ne postoji, to je veća uvreda nego bilo šta drugo što smo ovde čuli. Jednostavno, zamolio bih sve da krajnje odgovorno učestvujemo u raspravi na sednici Skupštine da, shodno članu 100. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, ne vređamo dostojanstvo ove skupštine. Ovo je novi saziv i možemo valjda svi zajedno da uložimo malo više napora da podignemo rejting ove skupštine koji je poslednjih par godina bio potpuno narušen, i da se uzdržimo od teških reči i od potpuno protivposlovničkog ponašanja; da uložimo zajedničke napore, kao što je to do sada bilo, prilikom konstituisanja odbora, pravljenja dnevnog reda i svega ostalog, da postoji neki vid međusobnog poštovanja i da na taj način doprinesemo da ovo stvarno bude parlament gde ćemo da vodimo akademske, političke, oštre ali krajnje dostojanstvene i odgovorne parlamentarne rasprave, a ne da svodimo rasprave u parlamentu na kokošinjce, falsifikatore i već na šta se sad svodi. Dajte, raspravljajmo o Predlogu zakona koji je na dnevnom redu, na način koji neće vređati dostojanstvo ove skupštine, a samim tim i građana. Jer, nazivajući poslanike u Skupštini da su kokošinjci vi time vređate građane Srbije koji su te poslanike birali. To nije način da se u ovom parlamentu raspravlja.
Za reč se javio predstavnik predlagača? (Odustaje.) Prelazimo na raspravu po redosledu prijavljenih narodnih poslanika. Reč ima narodni poslanik Ljiljana Nestorović, a posle nje Gordana Pop-Lazić.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, zakon o kome danas raspravljamo, Zakon o izboru narodnih poslanika je loš zakon. U njemu postoji niz krupnih nedostataka i svesna te činjenice SDP je pokušavala da tokom prethodnog saziva parlamenta izdejstvuje njegovu promenu, poslednji put u samo predvečerje raspisivanja novih izbora. Podsetiću vas da je predlog SDP-a ovog zakona o izboru narodnih poslanika bio jedna od tačaka dnevnog reda poslednjeg zasedanja prethodnog saziva parlamenta, ali da zbog brzopletog raspisivanja vanrednih parlamentarnih izbora o tom predlogu nije raspravljano i o njemu nije glasano. Da jeste, Skupština bi danas izgledala potpuno drugačije i bila bi mnogo legitimnija, odraz prave političke volje građana Srbije. Ovako, desilo se da imamo dve krupne negativne posledice primene važećeg zakona o izboru narodnih poslanika. Prva se ogleda u činjenici da je pola miliona ljudi, građana Srbije, koji su izašli na izbore, ostalo bez svojih autentičnih predstavnika u ovom parlamentu i druga posledica je što su drastično uskraćena politička prava stranaka nacionalnih manjina. Mi smatramo da bi bilo najbolje da se ovaj Zakon o izboru narodnih poslanika potpuno promeni i razumemo da je predlagač ovakav predlog Skupštini uputio u trenutku kada nije bilo jasno da li će Vlada moći da bude konstituisana i da li ćemo ići na vanredne parlamentarne izbore, odnosno da li će oni biti ponovljeni. Međutim, u novim okolnostima, kada je potpuno izvesno da će vlade biti, očekivali smo da će predlagač povući ovaj predlog zakona i odlučiti se za nešto duži ali svakako kvalitetniji put, put izrade novog zakona. No, mi sada pred sobom imamo ovaj predlog i u načelu SDP mora da ga podrži, makar zbog činjenice da on markira tri krupna problema i da za te probleme nudi i određena rešenja. Počeću pre svega od onog rešenja kojim smo kao stranka najzadovoljniji, za šta smo se dugo zalagali, a to je da se konačno rešiproblem 700.000 ljudi koji u ovoj zemlji predstavljaju osobe sa invaliditetom, a čije je osnovno ljudsko pravo, Ustavom zagarantovano -pravo glasa - dovođeno godinamau pitanje. Dakle, to je jedna višegodišnja nepravda koja je činjena, posebno prema 75.000 ljudi koji su teški invalidi i kojima je pravo da glasaju bilo potpuno uskraćeno. Ovo rešenje koje sada predlagač nudi je prilično dobro, mada je mogao da se učini i dodatni napor i da se recimo obaveže da se na svakom biračkom mestu jedan broj glasačkih listića štampa tzv. Brajovom azbukom, kako bi i slepi ljudi do kraja mogli da ostvare svoje biračko pravo. Drugi problem koji je u žiži interesovanja i delovanja SDP-a je problem realizacije političkih prava stranaka nacionalnih manjina. Mi smatramo da je predlog o uvođenju tzv. prirodnog praga mnogo bolje rešenje nego dosadašnje. Ali, SDP se zalaže za jedno drugačije rešenje ovog problema. To rešenje se svodi na smanjenje visokog opšteg cenzusa sa 5 na 2%. Smatramo da bi sa jedne strane tim smanjenjem cenzusa bilo omogućeno i strankama nacionalnih manjina da uđu u parlament, a sa druge strane bi se izbegle brojne kontroverze koje se s pravom javljaju u vezi sa tim prirodnim pragom, jer je činjenica da on proizvodi različiti tretman političkih stranaka, što mislim da nije ni u skladu sa Ustavom. Najznačajniji propust i nedostatak ovakvog predloga zakona je u suštini to da je RIK ta koja određuje ko je zaista autentični predstavnik, ko je stranka nacionalne manjine, bez toga da postoje formalni kriterijumi u vidu nekih pravnih standarda, pa se postavlja pitanje kako će neko ko je zainteresovan da realizuje to svoje političko pravo, odnosno ako RIK odbije da tu stranku proglasi za stranku nacionalne manjine kome će se žaliti. To može da se nadomesti, ako se ostane pri ovom predlogu zakona o izmenama i dopunama, kroz jedan drugi zakon, da se ti kriterijumi unesu u Zakon o političkim strankama i onda bi donekle bilo moguće popraviti ovaj nedostatak koji se trenutno javlja u ovom predlogu koji sada imamo. Ono što je takođe dobar inicijalni korak jeste nastojanje da se našim ljudima koji imaju državljanstvo Srbije i Crne Gore, a žive u inostranstvu, omogući da glasaju. To je pre svega dobro zbog stotine hiljada ljudi koji su 90-tih izbegli ili proterani, otišli iz raznoraznih razloga iz zemlje; i slažem se sa svima onima koji u tom smislu iznose argumente da je dobro njih vezati za otadžbinu, dodatno ih motivisati da se vrate. Ja o tome neću posebno govoriti, osim što se u načelu slažemo, ali što takođe SDP vidi određene probleme, odnosno nesprovodljivost što se tiče tehničkih uslova i tu stoji sve ono što su moji prethodnici u vezi sa tim, kao probleme, izneli. Pitanje koje je predlagač na moju veliku žalost i razočaranje SDP-a uopšte ovde ne potencira i ne nudi rešenje, jeste problem rodne ravnopravnosti, tj. rodne neravnopravnosti, jer činjenica da u Srbiji 52%.... (Predsednik: Vreme.) ... biračkog tela čine žene, a da su one u ovom parlamentu zastupljene sa svega 10%, jeste činjenica koja ne ide u prilog jednom demokratskom društvu, odnosno društvu koje pretenduje da se tako nazove. Podsetiću vas da je to na nivou slabo razvijenih afričkih zemalja i daleko ispod demokratija kao što su Švedska, u kojoj su žene u parlamentu zastupljene sa 47%, zatim Italija u kojoj ih je 35%, ili Kina u kojoj ih ima26%. Takvo prisustvo žena u parlamentu posledica je generalno lošeg položaja žene u društvu i ja ću samo kratko, zbog vremena koje imam, da iznesem par podataka. Na primer, u strukturi vlasništva u Srbiji žene participiraju sa svega 20% u vlasništvu na nekretninama ili nad privatnim preduzećima. Još jedan flagrantni podatak je da je svaka treća žena, po zvaničnim podacima koje iznosi Viktimološko društvo Srbije, žrtva zlostavljanja. Uostalom, da li iko može da ponudi bolja politička rešenja .... Molim vas, predsedavajući, da opomenete skup. (Predsednik: Molim poslanike da se malo umire, a vas molim da privedete kraju.) Dakle, niko ne može bolje predloge da podnosi ovde, koji se tiču socijalne politike, politike planiranja porodice ili zdravstvene politike, od žena kojih se to najviše tiče. Na kraju, samo da vas podsetim, Savet bezbednosti UN 2000. godine doneo je Rezoluciju 3513 koja ima istu obavezujuću notu kao i Rezolucija 1244 UN o Kosovu i Metohiji, a ona glasi – svaka zemlja, postkonlfiktna zemlja, kao što je Srbija, ima obavezu da ugradi mehanizme u svoje zakone koji će omogućiti veće prisustvo žena u parlamentu. Dakle, zbog ovih i brojnih razloga koje zbog vremena koje je kratko nisam uspela da iznesem, apelujem na predlagača da ovo ugradi u svoj predlog izmene i dopune Zakona o narodnim poslanicima. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, posle nje narodni poslanik Zoran Anđelković.
Dame i gospodo narodni poslanici, po mišljenju Srpske radikalne stranke zaista nije postojao nikakav razlog koji bi ukazivao na hitnost, da se na dnevni red stavi ovaj predlog zakona, sem da se možda stvori privid kod naše javnosti da nešto radimo, dok se vlada ne formira, a drugi razlog može da bude i to da se stvori privid da se našim građanima koji žive privremeno u inostranstvu omogući da glasaju, tj. da biraju, kao da to do sada nisu mogli da učine. Član Zakona o izboru narodnih poslanika, mislim da je to član 41, nisam najsigurnija, kaže da građani na privremenom radu ili boravku u inostranstvu, u vreme održavanja izbora, glasaju na biračkom mestu u poslednjem prebivalištu na teritoriji Republikepre odlaska u inostranstvo. Dakle, svi su to svoje pravo mogli da iskoriste. Sada, zbog predizbornih obećanja koja su pojedine političke partije davale našoj dijaspori, treba da se omogući glasanje i u inostranstvu. U principu, mi nemamo ništa protiv, pod uslovom da se svima omogući da glasaju i pod uslovom da političke partije koje budu imale svoje izborne liste mogu da imaju na svakom biračkom mestu svoje članove biračkih odbora. Nismo baš najsigurniji, niti nas je predlagač ubedio, da smo to u ovom trenutku u mogućnosti, odnosno da će vlast biti u mogućnosti da nam sve to obezbedi, i to samo po sebi dovodi u neravnopravan položaj i učesnike u izborima, a i građane koje treba u inostranstvu da glasaju. Moram ponovo, zbog mogućnosti da se eventualno i Ustavni sud oglasi, da ukažem i na članove 1, 2, 12. i 13. Gospodin Nikolić je neke od njih citirao. Član 13. propisuje da su građani jednaki u pravima i dužnostima i imaju jednaku zaštitu pred državnim i drugim organima, bez obzira na rasu, pol, rođenje, jezik, nacionalnu pripadnost, veroispovest, političko ili drugo uverenje, obrazovanje, socijalno poreklo itd. Ovaj član, član 13. Ustava kršimo donoseći ovakvu odredbu koja se odnosi na tzv. pozitivnu diskriminaciju, iako to nije pozitivna diskriminacija pripadnika nacionalnih manjina, pa se postavlja pitanje – zašto takav isti aršin nemamo i kada su lokalni izbori u pitanju. Zaštoniste odmah predložili i izmene Zakona o izborima za lokalnu samoupravu, jer, znate i sami, ima opština u kojima pripadnici nacionalnih manjina čine apsolutnu većinu u odnosu na pripadnike srpske nacionalnosti. Jesu li tu ugroženi onda Srbi koji tu žive, a znate vrlo dobro da su građani vrlo zainteresovani za lokalnu vlast, jer se tu, praktično, rešavaju njihova osnovna životna pitanja. Nikad nisu u mogućnosti da učestvuju u vlasti. Zašto nemamo isti aršin i za lokalne izbore i da omogućimo onda i Srbima koji su manjina u tim zajednicama da imaju svoje izabrane predstavnike? Ovako, ne znam zbog čega ili ne znam zbog kogai kome se dodvoravamo, pokušavamo da pripadnike nacionalnih manjina gurnemo u neki geto, pogotovo one manje brojne, a takvih ima mnogo. Ovde se očigledno radi samo o dodvoravanju možda muslimanskoj, neću da upotrebim reč bošnjačkoj, ili mađarskoj nacionalnoj manjini, kao brojnim nacionalnim manjinama koje mogu da utiču na ishod parlamentarnih izbora, a sve ostale ne mogu da se nađu ni na ovaj način u parlamentu, umesto da učinimo sve da u okviru političkih partija koje postoje na političkoj sceni u Srbiji pripadnici nacionalnih manjina u njihovim programima pronađu sebe i svoj interes. Zaista je neprihvatljivo da se RIK-u ostavi da ona arbitrira o tome koja je to politička stranka koja ima ekskluzivno pravo da zastupa interese određene nacionalne manjine. Hoće li to biti predmet raznih sporova ili ne, jer, ako hoćete, moj lični utisak je da je SRS ekskluzivni zastupnik svih nacionalnih manjina u Srbiji, mi smo to pokazali u čitavom svom delovanju za ovih 14 godina i to niko ne bi mogao da nam ospori. Pa se onda pojavimo mi, pa se pojavi neka druga politička partija, pa treća politička partija i zaista se onda napravi jedna apsolutna konfuzija. Zamislite koliko bi se tek komplikovalo, kada je Srbija jedna izborna jedinica, koliko bi se komplikovalo kada bi se Srbija sastojala iz više izbornih jedinica, pa recimo, neke velike političke partije bi mogle sebe da proglase ekskluzivnim predstavnikom jedne nacionalne manjine u onoj izbornoj jedinici gde uglavnom ima mali procenat stanovnika srpske nacionalnosti. Ovo je jedno veliko zamešateljstvo koje u praksi ne može da bude perfektno ostvareno, a dozvolićete, izborni proces ipak mora da bude u potpunosti pravno perfektan, ako hoćemo da izabrani predstavnici imaju legitimitet. Ukoliko želimo samo nekome da zamažemo oči, da se navodno negde priča, piše ili kaže da je u Srbiji donet takav i takav zakon, da će nacionalne manjine imati drugi aršin za izbor svojih predstavnika u parlamentu od srpskog naroda, a ako ćemo da kršimo Ustav ovakav kakav jeste, trebalo bi da ga poštujemo, onda je to nešto drugo. Postavlja se jedno pitanje na koje bi predlagač mogao da odgovori. Hoćemo li moći da glasamo, recimo, u Podgorici ili u Kotoru, da li je crnogorska nacionalna manjina u Srbiji, ako možda osnuje neku političku partiju, recimo "savez Krivošija" pa da bude, recimo, ekskluzivni predstavnik crnogorskog naroda, pa i Šumadinci... Pa se postavlja pitanje, pošto smo omogućili da se glasa u pritvorskim jedinicama i u zatvorima u Srbiji, nemamo ništa protiv, pod uslovom da stranke opet imaju predstavnike izbornih lista, da imaju svoje kontrolore na tim biračkim mestima, hoće li predlagač koji će biti u vlasti omogućiti da se otvori jedno biračko mesto u Ševeningenu, tamo je celo jedno biračko mesto po izbornom zakonu, ima dovoljan broj birača, ako mogu u zemlji, zašto ne mogu i tamo. Samo malo, htela sam da se osvrnem na jednu tačku, što se tiče izbora van biračkog mesta, to je nešto što je postojalo u našem izbornom zakonu pre poslednjih izmena 2000. godine. Nemamo u principu ništa protiv toga, opet pod uslovom da predsednik biračkog odbora nema to diskreciono pravo da on određuje članove biračkog odbora, nego da to birački odbor međusobno reši, da broj članova bude veći nego što je to predviđeno vašim predlogom zakona. Prosto je neshvatljivo zašto ste u članu 11. predvideli da predsednik biračkog odbora na biračkom mestu u inostranstvu mora da bude biran iz reda diplomiranih pravnika, obzirom da se zna da toliki broj diplomiranih pravnika u diplomatsko-konzularnim predstavništvima nemate, pogotovu u onim zemljama gde bi bio potreban veći broj biračkih mesta, a nemamo ni dovoljno diplomatsko-konzularnih predstavništava, jer smo u protekle tri godine više od pola pozatvarali. Uopšte ne vidimo način na koji ćete uspeti da obezbedite sve ovo što ste sebi dali u zadatak za ovo kratko vreme, a vreme brzo prolazi. Dok vi konstituišete vladu, dok se vlada izabere, eto nama predsedničkih izbora, trebalo bi po ovom zakonu da se sprovode, a šta ćemo ako u svemu tome ne budete uspeli, hoćete li pokazati opet svoju nesposobnost, tromost, jer nama je zaista dosta demokratije na papiru i nekih pravila ponašanja na papiru. Želeli bismo da to vidimo konačno i u životu i u stvarnosti. Hvala vam lepo.
Gospodin Ristivojević, kao predstavnik predlagača, pa gospodin Anđelković.
Samo nešto da kažem povodom biračkih mesta u Ševeningenu - trebalo bi istaći da je Međunarodni krivični tribunal za bivšu Jugoslaviju eksteritorijalni u Holandiji, znači on egzistira i bitiše u Holandiji na osnovu ugovora sa Kraljevinom Holandijom i u njegovoj poziciji kao i druge ambasade, bukvalno kao predstavništva u svim drugim državama, organ Ujedinjenih nacija, odnosno Savet bezbednosti, proklamovana je njegova nezavisnost u odnosu na Ujedinjene nacije, što znači da bi bio vrlo veliki problem da se uopšte sa Kraljevinom Holandijom sklopi ugovor da biračko mesto bude u Ševeningenu. To je nemoguće, oni će se izvlačiti da je pritvorska jedinica u Ševeningenu eksteritorijalna i da oni nemaju nadležnosti, a ako pokušate sa UN, oni će tvrditi da je telo nezavisno i da sa njima ne može da se pregovara, znači bukvalno jedino i isključivo sa predsednikom Međunarodnog krivičnog tribunala, a to je sada trenutno gospodin Meron, on je sudija, a da li se sa njim tako nešto može dogovoriti, ne znam, može da se proba, zašto da ne, kao i na drugom mestu, ali morate da znate da je on tamo eksteritorijalan.
Hvala. Reč ima gospodin Anđelković i to je poslednji govornik za danas.
Naravno, nije ovde pitanje da li će biti omogućeno, nego da li je u ovom zakonu to predviđeno. Prema tome, da li ova država to hoće ili neće, jer se otvara pitanje na mnogim drugim mestima oko glasanja, ali ostavimo to po strani. Za ovaj zakon može se reći da mu je dobra namera, ali ovaj zakon je jedan od onih zakona koji su na ovom zasedanju predloženi, a koji ne predviđaju celinu ili ne tretiraju celinu. Do nekih raspisanih izbora trebalo bi da na dnevnom redu bude celovit zakon o izborima, gde bi ove manjkavosti možda bi mogle da se reše. Ne možemo reći, naravno, da nema manjkavosti, jer očito da zakon ima mnogo otvorenih prostora i mogućnosti i da se različito tumači, da ne bude sproveden do kraja i da se na taj način on sam po sebi dezavuiše. U čemu je suština? Naravno, politička pozicija SPS-a je potpuno jasna. Sa jedne strane zalažemo se da se nacionalnim manjinama obezbedi da budu prisutne u parlamentu, da li na ovaj način, na način prirodnog praga ili na neki drugi način, ali je važno da se obezbedi mogućnost da i one budu prisutne u parlamentu. Sa druge strane, kada je reč o dijaspori, sasvim je izvesno da se mora naći mehanizam da dijaspora glasa i da obezbedimo njihovo prisustvo u republičkom parlamentu. Međutim, gde smo mi imali primedbi, kada je reč o dijaspori? Predložili smo jedan amandman za koji smatramo da ukoliko se ne prihvati, ukoliko ne nađemo rešenje da on bude sproveden, da je u suštini teško sprovesti zakon, jer niko neće verovati, ili možda nikada nećemo završiti izbore, zato što će svi uložiti prigovore na rezultate koji dolaze iz inostranstva. Ovde imamo jedan amandman koji govori o tome da moraju političke partije odavde da šalju predstavnikie, a mi možemo da razgovaramo da li je to državni interes, da li imamo ekonomske mogućnosti da tako nešto radimo, ali se ne mogu sprečiti političke partije da one, ukoliko imaju svoje aktiviste u toj sredini, obezbede sastav biračkih odbora. Jer, ako se to spreči i ako se to zabrani, ako to ne bude predviđeno, onda u suštini ceo izborni proces ili ostali deo zakona koji je predviđen, sve to može da dođe do jednog pitanja i svaka politička partija koja učestvuje na ovim izborima može da ospori izborne rezultate, bez obzira da li je ona zadovoljna ili ne tim rezultatima koji dođu iz inostranstva. Prema tome, neophodno je, čak i pre nego što se odlučimo da ga podržimo, da se o tom amandmanu ozbiljno porazgovara, da se amandman prihvati na način koji smo predložili i da time izvršimo odgovarajuću nadogradnju samog zakona, kako bi on bar u jednom delu mogao da bude primenjiv ili mogao da bude kontrolisan od svih onih koji učestvuju u izbornom procesu. Naravno, danas se, ali i po prethodnim zakonima, to pitanje se više puta otvaralo, mislim na birački spisak, jer ja sam potpuno uveren da je predlagač bio svestan da čak ni za ove predsedničke izbore, pošto se zakon odnosi na predsedničke izbore, nije moguće doći do kompletnog biračkog spiska, nije moguće doći do toga da mi imamo kompletan spisak ljudi u dijaspori koji bi trebalo da glasaju. Ali, najvažnije je da se spreči dopisivanje na biračkim mestima u inostranstvu, tačnije rečeno, da samo birački spisak koji se ovde verifikuje može biti onaj birački spisak i u Minhenu, Sidneju, bilo gde gde će neko moći da glasa. Ukoliko toga nema i ukoliko izborna komisija ne verifikuje birački spisak, onda bi svaka priča o legalnosti nekog izbora pala u vodu i ne bi dobila onaj značaj, a sam predlagač to verovatno hoće. Da li će već na ovim predsedničkim izborima glasati 10 hiljada ili 50 hiljada, zavisi od toga koliko se reši pitanje pročišćavanja biračkog spiska, a ne koliko bi neko želeo da se u inostranstvu glasa. Mislim da je neophodno da ovde saznamo i da čujemo kako ćemo rešiti tamo gde nemamo konzularno - diplomatska predstavništva, a imamo veliki broj naših građana koji žive u tim sredinama. Da li to znači da će konzularno-diplomatska predstavništva u tim sredinama otvarati biračka mesta ili neko mora nekoliko hiljada kilometara da pređe do tog mesta. Kako je to rešeno? Da li možemo na taj način da rešimo? Da li će se otvarati tamo mesta ili neće? Da li je broj birača dominantan za otvaranje biračkog mesta ili samo sedište konzularno - diplomatskog predstavništva koje u inostranstvu imamo? Znamo da je u poslednje tri godine ukinuto pedesetak konzularno - diplomatskih predstavništava i, prema tome, smanjena je mogućnost za učešće dijaspore na tim izborima. Sa jedne strane hoćemo da uključimo dijasporu, a sa druge strane faktički time što ukidamo diplomatska predstavništva mi smanjujemo. Zato se nadam, ako usvojimo ovaj amandman, da ćemo na neki način dopuniti ovaj zakon i omogućiti da SPS podrži ovaj zakon. Kada je reč o nacionalnim manjinama, moram da kažem da je možda ovo najpravednije - prirodni prag. Međutim, svi mi treba da se zalažemo da ne delimo političke partije po nacionalnoj pripadnosti. Valjda mi želimo da stvaramo jedno građansko društvo u kome će pripadnici nacionalnih manjina učestvovati u drugim političkim partijama i na taj način učestvovati u političkom životu Srbije. Ako želimo da podstičemo nacionalne manjine da imaju svoje liste onda dobro, onda je možda ovaj zakon na taj način dobar, ali ako želimo da izvršimo integraciju prema političkom opredeljenju svih građana, pa prema tome i nacionalnih manjina, onda će verovatno ovaj zakon u tom smislu odaljiti nas od tog glavnog cilja koji želimo. Za ovaj trenutak se slažem potpuno, i mi podržavamo to, da je važno da predstavnici nacionalnih manjina kroz odgovarajuće političke partije budu zastupljeni. Međutim, neophodno je da već danas građani Srbije znaju, pa i nacionalne manjine, šta je kriterijum da Republička izborna komisija prihvati neku listu kao nacionalnu manjinu. Slažem se, gospođa Pop-Lazić je dobro rekla - šta je sa Crnogorcima? Da li Crnogorci mogu da naprave listu i budu pripadnici? Reći ćete da su narod. Pitanje je to, raspravimo danas. Prema tome, mora da se zna tačno ko ima pravo da tebe tretira, da li će možda Čanak sebe da proglasi nacionalnom manjinom i da Republička izborna komisija prihvati da on bude na listi. Neće ili hoće, nije na nama da tumačimo, nego moraju da postoje precizna pravila gde će građani Srbije, pa i on sam znati da to ne može. Prema tome, uz ove primedbe za koje mislimo da treba naći načina da budu pojašnjene i uz nadu da ćemo usvojiti što pre jedan celovit zakon o izborima koji će rešiti ova pitanja, i uz želju i verovanje da će se usvojiti amandman, Socijalistička partija Srbije će podržati ovaj zakon.
Nastavljamo sutra u 10,00 časova.