Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, amandman glasi: ''U Zakonu o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja, u članu 12, tačka na kraju rečenice zamenjuje se zapetom i dodaju se reči: "i obavestiće ga da ostala sadržina dokumenta nije dostupna, uz obrazloženje". Poslanici SNS-a su predvideli obavezu organa javne vlasti da u slučajevima kada traženu informaciju ne može učiniti dostupnom, mora tražiocu dokumenta dostaviti i obrazloženje iz kojih razloga ne može dostaviti traženu informaciju. Ovo je posebno značajno kada se odnosi na ostale informacije u dokumentu za koji organ javne vlasti nije dužan da omogući uvid u njega, ili se one ne odnose na zahtev tražioca. Prihvatanjem ovog amandmana i obavezom organa javne vlasti da tražiocu informacija dostavi obrazloženje, smanjila bi se mogućnost manipulacije dokumentima i eventualne sumnje u ispravnost dokumenta, pogotovo ako je tražena informacija deo, iz određenih razloga, kako sam rekao, nedostupnog dokumenta. Ako krenemo od premise da sloboda pristupa informacijama od javnog značaja predstavlja jedan od bazičnih indikatora demokratizacije društva i preduslov za ostvarivanje drugih ljudskih prava, trebalo bi učiniti sve da zakon o dostupnosti informacija od javnog značaja bude kvalitetno napisan i da bude primenljiv. Kao što rekoh, svako ima pravo da zna, ali je to pravo u mnogim slučajevima neiskorišćeno, i to najvećim delom zato što ne postoji dovoljna svest o tome kolika je odgovornost organa vlasti prema građanima. Ono što je, međutim, čest slučaj i što zabrinjava jeste činjenica da pojedini organi javne vlasti nastoje da proizvoljnim tumačenjem odredaba Zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja izbegnu obaveze i dužnosti koje imaju u skladu sa zakonom, pre svega, zloupotrebljavajući one odredbe Zakona koje se odnose na isključenje i ograničenje slobode pristupa informacijama, ili klasičan primer opstrukcije zakona, tzv. institut ćutanja uprave, odnosno situacije kada organ javne vlasti kome je zahtev upućen uopšte ne odgovori na zahtev tražioca. To je nešto što se ne sme ponoviti nakon usvajanja zakona o izmenama i dopunama Zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja. Iz tog razloga smo i podneli amandman, koji bi vi trebalo da prihvatite. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 1, amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Hvala. Koristiću vreme ovlašćenog predstavnika. Kada je reč o Zakonu o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja, i 2004. godine, kada je donet ovaj zakon, i 2007. godine, kada je menjan, i sada, kada se po drugi put menja ovaj zakon, poslanici SRS-a su iznosili primedbe i stavove koji se odnose na činjenicu da je ovakav, odnosno zakon s ovim nazivom neophodan, pre svega, građanima Srbije, zato što građani Srbije treba da znaju sve ono što je od interesa za svakodnevno funkcionisanje i njih i države Srbije. Nažalost, ni osnovni zakon, ni one prethodne izmene, a ni ove izmene o kojima danas govorimo, ne idu u prilog onome što je potreba, da građani imaju prave informacije od javnog značaja i da imaju slobodan pristup tim informacijama. Javnost Srbije zna koliko je Poverenik za informacije od javnog značaja intervenisao u odnosu na Vladu RS kao nadležan organ, čak se obraćao i Parlamentu, da skrene pažnju da ni u okvirima Zakona, ovakvog kakav je, ne može da vrši svoju funkciju. Sećate se svih perioda kada Poverenik sa svojim službama nije imao ni odgovarajuće, odnosno, bolje reći, nikakve prostorije za rad, kada nije imao i još uvek nema dovoljan broj ljudi koji bi trebalo da učestvuju u radu u okviru nadležnosti Poverenika za informacije i onda se građani koji su zainteresovani za neku informaciju od javnog značaja susreću s neverovatnim problemom kada žele nešto da saznaju. Podsetiću vas na činjenicu da je, negde u poslednjem kvartalu prošle godine, gospodin Dragan Todorović pokrenuo pitanje zarada u javnim preduzećima, poslovodstva i upravnih odbora javnih preduzeća. Sećate se Bojana Krišta i informacija o njegovoj neverovatno visokoj zaradi i bonusima itd. Podsećam da je Ministarstvo finansija ostalo dužno ovom parlamentu, pre svega, narodnom poslaniku Draganu Todoroviću, koji je to tražio, izveštaj finansijske inspekcije. Podsećam vas na onaj poslednji radni dan protekle godine, to je bio 30. decembar 2008. godine, kada se navrat-nanos menjao Zakon o putnim ispravama, pa se ispostavilo da ni tada nije dobro promenjen, o tome ćemo kada bude to na dnevnom redu, a govorili smo i kada se navrat- nanos menjao Zakon o parničnom postupku, da se ne bi doveo u kolaps pravosudni sistem u Srbiji. Tada je na sednici Narodne skupštine bila prisutna ministar Diana Dragutinović i pitali smo je – kada će narodni poslanici dobiti finansijski izveštaj o malverzacijama na Aerodromu ''Beograd'', vezano, konkretno, za Bojana Krišta i ostale članove rukovodstva i Upravnog odbora tog preduzeća? Tada je gospođa Dragutinović, postoje stenogrami koji svedoče o tome, rekla da je taj izveštaj dobijen i da treba da se pregleda, da se ponovo vrati, u skladu sa zakonom, Aerodromu, da oni eventualno stave neke primedbe i da će ga narodni poslanici dobiti polovinom januara 2009. godine. Mi smo već u drugoj polovini novembra te iste 2009. godine i još uvek nismo dobili taj izveštaj koji smo tražili od Ministarstva. Zašto navodim ovaj primer? Da bih skrenula pažnju, pre svega, građanima. Ako narodni poslanici, koji to javno zatraže i koji iznesu niz činjenica, niz saznanja o malverzacijama, konkretno, u tom slučaju Bojana Krišta, ne mogu da dobiju od nadležnog ministarstva tražene podatke, kako onda to može neki građanin koji je zainteresovan, zato što je, recimo, zaposlen u tom javnom preduzeću, pa čuje šta se priča, koliko njegov direktor uzima na ime nekih bonusa, koliko ima na platnom spisku ljudi koji se nikad ne pojavljuju u tom javnom preduzeću i na koji način se sve vrše malverzacije, a taj neko, recimo, zarađuje jedva nekih 15, 16, uvrh glave 20 hiljada dinara, pa je zainteresovan da dobije prave informacije, jer je to njemu informacija od javnog, odnosno od njegovog, pre svega, ličnog interesa i značaja?! Takav neko, verujte, nema šanse da dođe do te informacije. Sada ću da vam iznesem primer izvesne gospođe Jelisavete Vasilić, gde smo uspeli da preko Poverenika za informacije dođemo do određenih podataka, ali taj put je trajao devet meseci. Radi se o tome da smo imali saznanja da je ta izvesna gospođa Jelisaveta Vasilić član Saveta za borbu protiv korupcije i da je u isto vreme bila i član Agencije za privatizaciju, da je advokat, imam ovde i određene ugovore, upoznaću javnost s tim, i da je u jednom periodu primala tri plate iz državnog budžeta, po tri različita osnova. Zašto ovo pominjem? Traženi su podaci na osnovu člana 15. stav 1. Zakona o slobodnom pristupu informacijama, nisam bila sigurna da je ova gospođa član DS-a, ali pošto gospodin Srđan Milivojević skreće pažnju da ovo nije tema, onda mi se čini da jeste, jer smo imali određena saznanja i od Saveta za borbu protiv korupcije. Između ostalog, u obaveštenju koje smo dobili piše – koristim ovu priliku da vas obavestim da je Jelisaveta Vasilić za člana Saveta imenovana od strane Vlade RS, rešenjem o imenovanju, objavljenom u "Službenom glasniku RS" 46/2004, od 28. aprila 2004. godine. Dalje, gospođa Verica Barać je potpisnik ovog dopisa, kaže se: ''U trenutku imenovanja za člana Saveta za borbu protiv korupcije, gore navedenim rešenjem Vlade RS, Jelisaveta Vasilić je već bila upisana u Registar Advokatske komore Srbije''. U "Službenom glasniku" je objavljeno rešenje o razrešenju i imenovanju članova Saveta za borbu protiv korupcije i razrešene su Zagorka Golubović i Nikola Milošević, a u Savet za borbu protiv korupcije imenovani su Jelisaveta Vasilić, prof. dr Danilo Šuković i prof. dr Milić Milovanović. Kada sam gledala ovaj "Službeni glasnik", sasvim slučajno videh, na istoj strani, rešenje o imenovanju predsednika i članova Komisije za koordinaciju procesa pristupanja EU i vidim da je pod rednim brojem 9 član ove komisije Tatjana Dinkić, načelnik u Ministarstvu za ekonomske odnose s inostranstvom. Ovo je samo uzgred, jer sam primetila. Dalje, u "Službenom glasniku" je objavljena Odluka o izmenama Odluke o obrazovanju Saveta za borbu protiv korupcije, gde se kaže da visinu naknade za rad i iznos troškova za predsednika i članove Saveta određuje Savet, svojom odlukom, u skladu s Poslovnikom o radu i planom rada Saveta, a u okviru sredstava u budžetu RS opredeljenim za rad Saveta. Imamo odluku koju je potpisala gospođa Verica Barać, koja glasi: ''Visina mesečnih naknada za rad članovima, predsedniku i potpredsedniku Saveta za borbu protiv korupcije za drugi kvartal 2006. godine povećava se, u odnosu na 2005. godinu, u skladu sa rastom vrednosti evra'', interesantno, ''u odnosu na vrednost dinara, u iznosu, za članove Saveta, 43.500 dinara neto, za potpredsednika Saveta – 62.250 dinara neto, a za predsednika Saveta – 87.000 neto''. Mesečni iznos putnih troškova predsednika Saveta za drugi kvartal 2006. godine takođe se povećava u odnosu na 2005. godinu, u skladu s rastom vrednosti evra u odnosu na vrednost dinara, u iznosu od 38.000 neto. U rešenju o utvrđivanju zarade za decembar, takođe ga je potpisala Verica Barać, kao predsednik Saveta za borbu protiv korupcije, stoji da je gospođi Vasilić Jelisaveti za decembar 2008. godine isplaćena naknada u iznosu od 43.500 dinara neto. Stoji još nešto veoma interesantno, pod rednim brojem 9, Vladimir Goati je dobio naknadu u iznosu od 87.000 neto i za novembar i za decembar, a čuli ste malopre da ovaj iznos pripada predsedniku Saveta, u ovom slučaju, gospođi Verici Barać, pa je zaista neverovatno po kom osnovu i kako je ovaj iznos mogao da dobije i Vladimir Goati. Dalje, kada je u pitanju gospođa Vasilić, mnogo je ovde papira, ona se pominje u jednoj službenoj belešci koja je potpisana od strane Agencije za privatizaciju, gde je dozvoljeno članu SRS-a, koji je u ovom istraživačkom timu i koji je sve ovo istražio, da može da izvrši uvid u dokumentaciju koja se odnosi i na GP ''Trudbenik - gradnja'', gde je bila konsultant ova gospođa Vasilić Jelisaveta i gde je pružala konsultantske usluge Agenciji za privatizaciju. Dakle, neverovatan sukob interesa. Zašto pominjem „Trudbenik“? Zato što sam juče ovde čitala pismo koje je poslao jedan građanin Poslaničkoj grupi SRS-a, kojim nas je obavestio da je dobio sudski spor 1997. godine sa „Trudbenikom“, da je to rešenje postalo izvršno i da mu „Trudbenik“ duguje 18 plata, koje do dana današnjeg nije dobio, ali gospođa Vasilić uredno to dobija. Imamo ovde i ugovor o konsultantskim uslugama zaključen između Agencije za privatizaciju i dalje je izbrisano, odnosno zatamnjeno ime gospođe Vasilić. Kaže se – konsultant će pružati usluge u periodu koji počinje da teče od 1. maja 2008. godine i završava se 31. decembra 2008. godine. Uslovi plaćanja – plaćanje će se vršiti u dinarima, u protivvrednosti naknade izražene u evrima, primenom zvaničnog srednjeg deviznog kursa Narodne banke Srbije na dan plaćanja, najkasnije u roku od 20 dana od dostavljanja fakture, u dva primerka, koordinatoru klijenta iz paragrafa 4. Taj koordinator je gospođa Vasilić, ali je izbrisan iznos koji je ona dobijala na ime te naknade. Potpisnik ugovora o konsultantskim uslugama s Jelisavetom Vasilić je gospođa Vesna Džinić, u to vreme direktor Agencije za privatizaciju. Imamo sada sledeći ugovor, zaključen, takođe, između Agencije za privatizaciju i gospođe Jelisavete Vasilić, gde se opet kaže da će konsultant pružati usluge, a ona je konsultant, u periodu koji počinje da teče 1. maja 2008, do 31. decembra 2008. godine. Na ime izvršenih usluga, klijent će konsultantu isplatiti naknadu na mesečnom nivou u neto iznosu od hiljadu i po evra mesečno. Naravno, i ovaj ugovor je potpisala gospođa Vesna Džinić. Sada imamo račune koje je ispostavila gospođa Jelisaveta Vasilić, gde je njoj za maj 2008. godine isplaćeno 1500 evra na ime, na osnovu jednog od ova dva ugovora – rad na projektima restrukturiranja i tendera. Kojih? Kakvih? Čega restrukturiranja? Kojih tendera? To ovde nema, ne postoji, samo postoji da ona za maj 2008. godine dobija 1500 evra. Rad na projektima restrukturiranja i tenderi: „Filip Kljajić“ Kragujevac, „PIN“ Beograd, „Goša“ Smederevska Palanka, „Lola sistem“ Železnik, „Simpo“ Vranje, „Fabrika kablova“ Jagodina, za jun – iznos 1500 evra. Za jul 2008. godine, opet rad na projektima restrukturiranja i tendera. Mnogo dugo traje rad na ovim projektima, a najbolje znaju radnici „Filipa Kljajića“ iz Kragujevca, „PIN-a“ Beograd, „Goše“ Smederevska Palanka, „Lola sistema“ Železnik, „Simpa“ Vranje, „Fabrike kablova“ Jagodina, „Delišesa“ Vladičin Han, „Borelija“ iz Sombora. Koliko ih je ostalo bez posla? Koliko ih je danas u onoj grupi od milion gladnih u Srbiji, a njihove pare je Agencija, preko budžeta, dala gospođi Jelisaveti Vasilić kao treću zaradu u odnosu na njena primanja. Za avgust 2008. godine, opet restrukturiranje i tenderi: „Filip Kljajić“ Kragujevac, „PIN“ Beograd, „Goša“ Smederevska Palanka, „Lola sistem“ Železnik, „Simpo“ Vranje, „Fabrika kablova“ Jagodina, „Delišes“ Vladičin Han, „Boreli“ Sombor, iznos od tričavih 1500 evra. Rad na projektima restrukturiranja i tenderi, u septembru: „Filip Kljajić“ Kragujevac, „PIN“ Beograd, „Goša“ Smederevska Palanka, „Lola sistem“ Železnik, „Simpo“ Vranje, „Fabrika kablova“ Jagodina, „Delišes“ Vladičin Han, „Boreli“ Sombor, 1500 evra za septembar. Za oktobar 2008. godine, takođe, 1500 evra, opet restrukturiranje i tenderi: „Filip Kljajić“ Kragujevac, „PIN“ Beograd, „Goša“ Smederevska Palanka, „Lola sistem“ Železnik, „Simpo“ Vranje, „Fabrika kablova“ Jagodina, „Delišes“ Vladičin Han, „Boreli“ Sombor. Novembar 2008. godine, opet gospođi Vasilić 1500 evra za projekte restrukturiranja i tendera: „Filip Kljajić“ Kragujevac, „PIN“ Beograd, „Goša“ Smederevska Palanka, „Lola sistem“ Železnik, „Simpo“ Vranje, „Fabrika kablova“ Jagodina, „Delišes“ Vladičin Han, „Boreli“ Sombor. Decembar 2008, gospođi Vasilić Agencija za privatizaciju iz državnog budžeta uplaćuje iznos od 1500 evra, opet na ime restrukturiranja i tendera, dakle, ovo je već šesti mesec kako restrukturira i tenderiše: „Filip Kljajić“ Kragujevac, „PIN“ Beograd, „Goša“ Smederevska Palanka, „Lola sistem“ Železnik, „Simpo“ Vranje, „Fabrika kablova“ Jagodina, „Delišes“ Vladičin Han, „Boreli“ Sombor. Zašto iznosim ovaj primer? Ovo je eklatantan primer sukoba interesa, jer neko ko radi ovu vrstu poslova, kao konsultant u Agenciji za privatizaciju, istovremeno je i advokat koji može da zastupa učesnike stranke u ovim sporovima, bilo je mnogo sporova u ovim firmama, pre svega, radnih sporova, zato što je mnogo ljudi ostalo bez posla, onda, kao šlag na tortu, gospođa je i član Saveta za borbu protiv korupcije. Ako ovakav neko može da se bori protiv korupcije, onda zaista svaka čast, ali ovo ne govori o gospođi Jelisaveti Vasilić, ovo govori o režimu u Srbiji, o tome kako se na svakom koraku vrši korupcija, kako se krade iz džepova građana Srbije. Jutros čuh da smo sa 85. mesta po korupciji u Evropi stigli na čak 83. mesto, to su podaci koje ste dobili iz vaše drage Evrope, da je korupcija prisutna na svim mestima, u pravosuđu, u prosveti, u zdravstvu, u javnim preduzećima najviše, i to najviše preko uticajnih političkih stranaka, bolje reći, stranaka koje su trenutno na vlasti. A da se ovakve stvari ne bi i dalje dešavale, SRS misli da je potrebno da svi građani, ne da čekaju devet meseci, nego da što brže mogu dobiju informaciju od javnog značaja, zato što je to jedan od načina da se spreči korupcija u Srbiji. Ali, vi, gospodo iz vlasti, ne želite da sprečite korupciju, zato što i sami ljudi iz vlasti, odnosno deo režima učestvuje u svim ovim poslovima koji su vezani za korupciju i ne pada im na pamet da zakon donesu u interesu svoje štete, već da zakonom, što je moguće više, zakukulje i zamumulje svoje prljave poslove i korupciju, koja uništava građane Srbije. Verujte, građani Srbije, kada bi se iskorenila korupcija, pre svega, na visokom državnom nivou, kada bi se iskorenila korupcija u okviru režima, u okviru javnih preduzeća, svi biste mnogo bolje živeli, jer vaš dinar, vaše pare, kroz poreze, kroz budžet, idu ne tamo gde bi trebalo da idu, gde nijednom građaninu ne bi bilo žao da se ulože, ne idu ni za izgradnju obdaništa, ni za gradnju bolnica, ni za lek protiv trenutno aktuelnog gripa, ni za škole, ni za siromašne, ni za socijalna davanja, za trudnice, za porodilje. Na svim tim nivoima i na mnogima koje nisam spomenula svakodnevno Vlada pokušava da uštedi, odnosno najavljuje se, a videćemo šta će se desiti kroz rebalans budžeta i kroz budžet za narednu godinu. Dakle, štedi se na onome gde svaka država čini sve da maksimalno zaštiti svoje građane, ali zato, kada je ''drp sistem'' u pitanju, što bi kolega Krasić rekao, onda se predstavnici režima štite zakonima. Mi sada imamo zakon, imaćemo ga kad ga usvojite, a ne sumnjam da ćete da usvojite i ovaj zakon. Mi ćemo imati situaciju da javnost Srbije neće moći dobiti prava informacije, jer će svaka informacija moći biti proglašena ili državnom tajnom, ili vojnom tajnom, ili službenom tajnom, pogotovo, gospodine ministre, zahvaljujući ovom zakonu koji ste vi ovde propagirali i koji je jedva usvojen 31. avgusta prošle godine – o javnom informisanju. Niti više građani mogu biti informisani kroz taj zakon, niti mogu da saznaju preko Poverenika za informacije od javnog značaja šta se dešava u svim sferama života. Čuju na televiziji da smo na 83. mestu po korupciji u Evropi, ali ni od koga ne mogu ni zvanično, ni nezvanično da saznaju ko to vrši korupciju, kako se vrši korupcija i kada će neko od ove vlasti nešto učiniti. Boris Tadić se svakih nekoliko meseci pojavi na televiziji da obeća odlučnu borbu protiv korupcije, to mu je postalo uobičajeno. Kvartalno, otprilike, pojavi se na RTS-u da to saopšti javnosti, a šta je uradio i šta istinski namerava da uradi, govore ovi zakoni koji, zapravo, otvaraju mogućnost za još veću korupciju i još veće zloupotrebe. Član 1. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja, a ovo moje prethodno izlaganje je bilo uvod za obrazloženje amandmana koji sam podnela na ovaj član, odnosi se na član 12. osnovnog zakona, koji kaže da ako tražena informacija od javnog značaja može da se izdvoji od ostalih informacija u dokumentu u koji organ nije dužan tražiocu da omogući uvid, organ vlasti će omogućiti tražiocu uvid u deo dokumenta koji sadrži samo izdvojenu informaciju i obavestiće ga da ostala sadržina dokumenta nije dostupna. Mi smo rekli da, umesto ovog dodatka – ''obavestiće ga da ostala sadržina dokumenta nije dostupna'', treba da stoji da će ga ''na način propisan ovim zakonom obavestiti o razlozima zbog kojih ostala sadržina dokumenta nije dostupna''. U obrazloženju smo naveli da SRS smatra da su organi javne vlasti, u slučajevima iz člana 12. ovog zakona koji sam malopre citirala, u obavezi da tražioca informacije obaveste o razdvajanju informacije isključivo na način propisan ovim zakonom. Zašto? Zato što ne može da se ostavlja mogućnost ni Povereniku za informacije od javnog značaja, niti bilo kom službeniku, da on bira koje će informacije da izdvoji, nego to mora da bude striktno i jasno propisano zakonom, ukoliko ne želimo dalju zloupotrebu u ovoj oblasti. Šta kaže Vlada u obrazloženju zašto amandman ne prihvata? Iz razloga što je zakonom propisano da organ javne vlasti, u slučajevima kada neko neku informaciju ne može učiniti dostupnom, donosi rešenje o odbijanju zahteva i to rešenje pismeno obrazlaže. To nije tačno. Malopre ste imali priliku, pre svega, građani Srbije, da vidite, kada sam čitala ove podatke vezane za izvesnu gospođu Jelisavetu Vasilić, koja je istovremeno primala tri plate iz budžeta Republike Srbije, da smo dobili jedan ugovor o konsultantskim uslugama, zaključen između te gospođe i gospođe Vesne Džinić, u ime Agencije za privatizaciju, bez ikakvog rešenja i bez ikakvog obrazloženja; samo je taj deo gde stoji kolika joj je mesečna zarada, samo je taj deo prilikom kopiranja bio prekriven belim papirom, pa se ne vidi. Gospodine ministre, ako istinski želite borbu protiv korupcije, morate građanima Srbije da omogućite uvid u sve informacije od javnog značaja. Što više informacija o korupcijama i zloupotrebama u raznim državnim organima, javnim preduzećima bude prisutno u javnosti, bude dostupno građanima Srbije, to će, verujte, da doprinese smanjenju korupcije, smanjenju kriminala, i to će ne samo državu Srbiju podići na neko mesto iznad onog 83. mesta po korupciji, koje je drastično strašno za građane Srbije, nego će i građanima Srbije omogućiti bolji život. Mi, srpski radikali smo ubeđeni, i to vam uporno ponavljamo, da je jedan od osnovnih razloga zašto građani Srbije loše i teško žive, upravo korupcija na svim nivoima vlasti. Smanjenje korupcije, smanjenje krađe, trošenje para građana Srbije koje se slivaju u budžet Srbije za prave stvari, u interesu građana Srbije, doprinelo bi da građani Srbije bolje žive, da nemamo milion ljudi koji su ispod ivice egzistencije. Ta ivica egzistencije izračunata je od strane nadležnih u Vladi, plata od 8.250 dinara. Da vidimo ko to, recimo, iz Vlade Republike Srbije može da nam tvrdi da se može živeti i nedelju dana, a kamoli mesec dana, s platom od 8.250 dinara? Kada bi se smanjila korupcija u državi Srbiji, ne bismo imali onu strašnu činjenicu koju su mediji objavili pre dva-tri dana, da je u Srbiji, to su zvanični statistički podaci, 300.000 dece gladno, odnosno 300.000 dece nema treći obrok. Zamislite, šta bi mogao da bude taj treći obrok – šolja čaja, parče hleba i, eventualno, neki namaz na taj hleb. Dakle, 300.000 dece nema ni taj obrok, gospodine ministre, taj treći obrok. To su podaci koje je Republički zavod za statistiku izneo i koje redovno iznosi jedan od ministara u vašoj vladi, koji usput, sa nivoa ministra, promoviše svoju novu stranku. Rekla sam i njemu, kada je bio ovde, a reći ću mu opet, ovo nije poruka, nego, pre svega, radi javnosti, ministar nije za to da konstatuje loše i teško stanje, ministar je da predloži rešenje, da nađe rešenje za prevazilaženje tako teškog stanja, odnosno ovakve socijalne bede i ekonomske krize u kojoj se Srbija nalazi. Vaš zadatak, kao ministra za kulturu i informisanje, gospodine Bradiću, jeste da učinite sve što je u vašoj moći da ovaj zakon bude u interesu građana Srbije. Naravno, i da poradite na promeni onog strašnog zakona o javnom informisanju, ali sada ne bih da trošim vreme na to, o tome smo govorili kada je to bilo aktuelno i građani Srbije znaju stav SRS-a o tome. Ali, želimo da znaju i stav SRS-a o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o slobodnom pristupu informacijama. Dragi građani Srbije, kada ova vladajuća većina u Skupštini usvoji ovaj zakon, nećete više imati nijednu moguću informaciju o tome ko vas krade, ko vas pljačka. Naravno, vi znate da je to aktuelni režim Borisa Tadića. Hvala lepo.
Od vremena Poslaničke grupe je iskorišćeno 13 minuta. U potpunosti je iskorišćeno vreme ovlašćene predstavnice Poslaničke grupe SRS-a. Vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi je 22 minuta i 50 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 1, amandman, s ispravkom, podnela je narodna poslanica Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 1, amandman, s ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Miloš Aligrudić i Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković.
Hvala. Gospodine ministre, dame i gospodo poslanici, vrlo kratko ću da kažem nekoliko stvari koje treba da znaju građani Srbije, pre svega, zato što vidim da ono što mi govorimo nije naročito bitno ministrima. Juče je gospodin ministar Milan Marković izašao u jednom trenutku i više se nije pojavio, tako da smo se uplašili da mu nije možda pozlilo. Gospodin Bradić ima drugi način obraćanja poslanicima. On jednostavno ćuti na sve ono što govorimo, tako da govorimo građanima Srbije. Zbog čega je Poslanička grupa DSS-a podnela nekoliko amandmana na predlog ovog zakona, tj. na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja? Pre svega, zato što smo smatrali da treba javnosti da ukažemo na nekoliko vrlo važnih činjenica, koje se očigledno negde gube, pa mislimo da treba i građani da znaju. Prva od tih činjenica je – ko je autor ovog zakona? Mi znamo da je za najveću državnu tajnu proglašen podatak ko je autor Zakona o javnom informisanju. Dan-danas, mediji, koji mnogo puta stvari saznaju, nisu uspeli da saznaju spornog autora, koji očigledno ima debele razloge da bude toliko sakriven od očiju javnosti. Koalicija za slobodan pristup informacijama tvrdi da je ona autor ovog zakona, a nama poslanicima u materijalu piše da je Predlog napravilo Ministarstvo kulture, odnosno predložila ga Vlada. Zašto je toliko važno ko je autor ovog zakona? Zbog toga što su u ovom predlogu, koji je podnela koalicija, izostavljeni neki vrlo važni delovi, u predlogu koji je pred nama. Prvi je zaštita izvora informacija, drugi, mogućnost žalbe protiv Skupštine, protiv Vlade, predsednika Vlade, Republičkog javnog tužioca, Ustavnog i Vrhovnog suda, ako uskrate pristup informaciji, i treće, primat Zakona o slobodnom pristupu informacijama nad drugim propisima koji bi utvrđivali ovu materiju. Recimo, pred nama je bio zakon o tajnosti podataka, juče. Prosto mi se čini da treba skrenuti pažnju na ovo, a još ću skretati pažnju na neke detalje koje javnost treba da zna. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić, ovlašćeni predstavnik. Vreme na raspolaganju je četiri minuta i 20 sekundi.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, vodi se objedinjena rasprava kada su u pitanju zakon o tajnosti podataka i izmene Zakona o dostupnosti informacijama od javnog značaja, ali stiče se utisak, videli smo to u jučerašnjoj raspravi, da predlagač ovog zakona, predlagači, predstavnici Vlade, nisu usaglasili odredbe ova dva zakona. Kao što je sve što rade konfuzno i nedorečeno, tako je i u ovom slučaju. Naglašavaju pozitivne strane izmene Zakona o dostupnosti informacija, a potpuno ih demantuju odredbe zakona o tajnosti podataka, o čemu smo juče govorili, a to je član 8. tog predloga zakona i član 25, koji govore o mogućnosti opoziva tajnosti podatka i mogućnosti da Poverenik za informacije od javnog značaja bude uskraćen za dobijanje informacija koje su mu značajne. Da ne govorim o tome kakav će haos da se uvede u čitav ovaj sistem kada gradonačelnici, predsednici opština, budu proglašavali sve živo za tajnu, sve podatke do kojih dođu, a onda će sam poverenik imati problem u različitim postupcima; ono što veliki broj gradonačelnika, predsednika opština želi da sakrije, svoje plate, svoje poslove, tendere, biće skriveno od Poverenika. Izuzetno loš zakon o tajnosti podataka nikako ne može da popravi pokušaj izmena ovog zakona o dostupnosti informacija, a mi smo za to da se uvek jačaju pozicije Poverenika. Činjenica da mi u Narodnoj skupštini, kada je god prisutan gospodin Bradić, imamo raspravu o vrlo lošim zakonima, koji, u suštini, predstavljaju nazadak kad su u pitanju dostignuti demokratski procesi i ljudska prava. Imali smo skandalozan Predlog zakona o izmenama Zakona o informisanju, sada imamo izmene Zakona o tajnosti podataka i sve to predstavlja korak unazad, uopšte, svi zakoni koji sada dolaze pred Narodnu skupštinu, bilo da se tiču mogućnosti da građani imaju informaciju o tome šta radi vlast, bilo da su zakoni koji nam slede – o masovnim otpuštanjima, kad su u pitanju lokalne samouprave, državna uprava i realni sektor, kroz Zakon o stečaju. Ono što nas čeka sledeće nedelje je vrlo opasan po državu zakon o prenosu nadležnosti na Vojvodinu i statut Vojvodine, o čemu ćemo tek da pričamo, o pogubnosti takvog zakona. Sve u svemu, nije jasno šta ova vlast radi i kakve zakone predlaže Narodnoj skupštini, a najveći je problem što unutar same Vlade, evo, na ova dva zakona, nemamo nikakvu usaglašenost, a Poverenik, kome se daju određena prava i mogućnost da ubrza postupak u ovom predlogu zakona, za mnogo toga će biti uskraćen i mnogo će mu se zakomplikovati i posao i mogućnost da vrši svoje nadležnosti i omogućava građanima da saznaju ono što je interes da znaju kroz zakon o tajnosti podataka. Gospodine ministre, mislim da su predstavnici vašeg ministarstva morali da sede s predstavnicima Ministarstva pravde kad su se pisala ova dva zakona, koja ni na koji način nisu mogla biti objedinjena u ovoj raspravi. Sasvim sigurno, stvoriće dodatnu konfuziju Povereniku i neće doprineti napretku demokratskog procesa. Naprotiv, sve ovo što radite, ne samo da usporava, nego vraća korak unazad ono što je dostignuto dok vi niste došli na vlast.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 2, amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 2, amandman je podnela grupa od 20 narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Saša Maksimović.
Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji smo podneli se odnosi na obavezu organa javne vlasti da, ukoliko nije mogućnosti da stavi na uvid dokument koji sadrži traženu informaciju, ima rok od tri dana da obavesti tražioca informacije. Iz kog razloga rok od tri dana? Smatram da je rok od tri dana, pogotovo što u do sada važećem zakonu stoji kao rok: „odmah“, više nego dovoljan da organ javne vlasti smisli, razmotri, odluči da li dokument ili informaciju poseduje ili ne. Svakako je nakon toga predviđen i dodatni rok od 40 dana za obaveštenje, odnosno obaveštavanje tražioca informacije. Da su problemi u protekloj i budućoj primeni zakona o dostupnosti informacija vezani uglavnom za ljudski faktor pokazuje i obrazloženje Vlade u vezi s odbijanjem ovog amandmana, da licu koje je ovlašćeno za davanje informacija ovo nije jedini posao ili, da budem još precizniji, da ga pročitam: „Amandman se ne prihvata, imajući u vidu da lice koje je ovlašćeno za davanje informacija od javnog značaja taj posao ne obavlja kao jedini posao“. Ovo obrazloženje govori, dame i gospodo, samo za sebe. Ukoliko to lice nije u stanju da obavi povereni posao, ne treba ni da ga obavlja, a ne da se zakonskim rešenjima omogućava da svoj posao odugovlači, odnosno da ga ne obavlja kako treba. Do sada je bilo izuzetno mnogo problema u primeni ovog zakona. Pokušaji tražioca prečesto nailaze na zid ćutanja, izlive netrpeljivosti ili odbijanje organa da postupe u sudskim odlukama, i bez olakšica koje želite ovakvim rešenjem da omogućite organima javne vlasti. Od neprimenjivanog zakona stižemo do zakona o izmenama i dopunama istog zakona, koji bi bio više nego dobrodošao da nije u pojedinim odredbama, kakva je ova, problematičniji i lošiji i od postojećeg zakona. Pojedini članovi ovog zakona, umesto da obezbeđuju čvršće pravo na slobodan pristup informacijama, to pravo smanjuju i ograničavaju, ili, u ovom slučaju, odugovlače. Ovaj zakon, odnosno Predlog zakona, nije, nažalost, dovoljno ozbiljan, sa puno je propusta i neće u nekoj većoj meri doprineti rešavanju problema koji evidentno otežavaju primenu postojećeg zakona, a odbijanje amandmana opozicije neće pomoći zakonu. Naprotiv, čini upravo suprotno. Hvala.
Iskorišćeno je 40 sekundi od vremena Poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 2, amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 2, amandman, s ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Miloš Aligrudić i Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković.
Gospodine ministre, dame i gospodo poslanici, započela sam jednu priču o tome kako se čudne stvari dešavaju oko ovih zakona koji treba da predstavljaju dostignuće i napredak demokratskih procesa u ovoj zemlji. Druga tema o kojoj hoću da pričam jeste način rada, kako se pripremaju zakoni i kako se oni dostavljaju Narodnoj skupštini. Bilo bi sasvim normalno da se državna tela i organi koji se bave zaštitom prava i sloboda građana, kao što je Poverenik za informacije od javnog značaja, kao što je Zaštitnik građana, makar konsultuju pri izradi zakona koji se tiču ovih oblasti, ali je isto toliko prirodno da ovoj vladajućoj koaliciji to ne treba. Interesantno je da je kod ovog zakona o tajnosti podataka, u radnoj grupi koju je predvodio generalni sekretar Borisa Tadića, Vladimir Cvijan, učestvovao u početku predstavnik Zaštitnika građana, ali više kao ''fikus''; on je tu bio da pokaže da oni tu učestvuju, no kada je čovek video da nikakve vajde od njegovih predloga nema, sam je napustio tu radnu grupu, jer nije želeo da predstavlja nešto što je predlog zakona koji je pred nama, dakle, bruka i sramota za demokratski svet. Takav je isti i ovaj zakon. Ni Poverenik, ni Zaštitnik građana niti su konsultovani, niti su učestvovali u radu. Čak je, u ime Poverenika, Zaštitnik građana podneo amandman, koji nije prihvaćen. Neverovatno je koliko se krše neke stvari koje su vezane za zakone i Ustav Republike Srbije. Povereniku i Zaštitniku građana su Ustav i posebni zakoni Republike Srbije dali pravo da sprovode ono za šta tu jesu, znači, da štite prava i slobode građana. Očigledno je da prava i slobode građana nisu nešto čime se diči ova vlada, ova vlada ih upravo krši, kao i zakone koje je sama donela. Hvala vam.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 2, amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi možemo da vodimo koliko god žučnu raspravu i u toj žučnoj raspravi Vlada, čak, može i da prihvati neke sugestije i stavove opozicije i da iz te žučne rasprave proistekne ne znam ja koliko dobar zakon. Ono što Srbija danas ima generalno kao problem, to je primena zakona u praksi. Čak i da izuzmemo priču da je ovaj zakon loš i da nije u funkciji ostvarivanja prava na dostupnost informacija od javnog značaja u potpunosti, suština cele priče je da on nema adekvatnu primenu u praksi. Gospodine ministre, vi ste u obrazloženju za ovaj zakon, u jednoj od rečenica, napisali: „Zakon je nesumnjivo doprineo daljoj demokratizaciji odnosa u društvu, afirmaciji načela javnosti vlasti, demokratičnosti vlasti i slobodi informisanja, omogućio je veću kontrolu rada državne uprave i doprineo suzbijanju korupcije.“ O korupciji smo slušali malopre, ali ono što morate da prihvatite kao činjenicu, na čemu je SRS juče insistirao da je to apsolutno tačno, jeste da vaš poverenik za informacije od javnog značaja, koga bira Narodna skupština, koji je izbor skupštinske većine, ne deli vaš stav, ne deli stav Vlade; on insistira na svim problemima koji potiču iz Vlade kada je u pitanju funkcionisanje i ostvarivanje zakonskih obaveza njegove kancelarije. Pazite dokle Vlada ide daleko. U obrazloženju kojim je odbijanje jednog od amandmana opravdano, Vlada je napisala da je članom 5. Zakona o slobodnom pristupu informacijama određena sadržina prava na pristup informacijama od javnog značaja. ''Ovom odredbom je predviđeno da svako ima pravo da mu bude saopšteno da li organ vlasti poseduje određenu informaciju od javnog značaja, odnosno da li mu je ona inače dostupna. Svako ima pravo da mu se informacija od javnog značaja učini dostupnom, tako što će mu se omogućiti uvid u dokument koji sadrži informaciju od javnog značaja, pravo na kopiju tog dokumenta, kao i pravo da mu se, na zahtev, kopija dokumenta uputi poštom, faksom, elektronskom poštom ili na neki drugi način.'' Ovo je stvarno lepo, sve što piše. Da neko ne zna u kakvoj državi živimo, stekao bi utisak da smo u Švedskoj, ili nekoj drugoj razvijenoj zemlji gde su ovi principi i standardi podignuti na zaista visok nivo. Problem je što je država, ne čineći ništa, izgradila sistem koji je u funkciji opstrukcije primene ovog zakona i njegovih odredaba. To nije stvar jednog sektora. Od pravosuđa, celokupne državne uprave, do kancelarije, sistem bi trebalo da bude u funkciji ovoga. Na jednom vrlo konkretnom primeru ću da pokažem koliko u jednoj malo sredini ne možete da se pozovete na zakon, ne možete, pozivajući se na ovaj zakon, da ostvarite pravo na raspolaganje nekom od informacija. Onda vidite u kakvoj sprezi su sudstvo, javna preduzeća, pojedinci, i koliko je to opstruktivni element kada je ovaj zakon u pitanju. Građanin iz opštine iz koje dolazim, iz Surdulice, podneo je, u skladu sa zakonom, zahtev da dobije informaciju o tome kolika je plata direktora jednog malog javnog preduzeća. Pozvao se na zakon, pozvao se na član, apsolutno u skladu sa zakonom, sve naveo u svom zahtevu. Svi ste ovde svedoci, kasapili su nas za plate, za dnevnice, svaki drugi dan su sredstva javnog informisanja objavljivala imena, prezimena svakog od nas pojedinačno, koliko primamo, koliko naplaćujemo, koliko dobijamo novca, što je opet definisano zakonom. Da vas ne podsećam na polemike koje smo vodili o platama pojedinih direktora javnih preduzeća, informacije su došle do poslanika, pozivajući se na ovaj zakon. Ali, kad dođete na nivo lokalne samouprave, pogledajte bahatost. Podnesete zahtev i onda vam direktor tog javnog preduzeća i njegov pravni tim odgovore: „Informacija koju tražite nije informacija od javnog značaja u smislu Zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja. Vaš zahtev predstavlja zloupotrebu prava na pristup informacijama od javnog značaja, u smislu odredaba navedenog zakona.“ Vi onda uzmete Zakon, podnesete prijavu, ali onda proradi sprega sa sudstvom i neki bliski prijatelji sudije koji se bave prekršajima daju za pravo ovakvom stavu direktora. Vi opet, pozivajući se na Zakon, podnesete žalbu drugostepenom organu i onda to sudsko veće obori rešenje koji je doneo prekršajni sud u prvostepenom postupku. Vi sad, naravno, imate razloga za trijumf, jer ste bili u pravu. Da li smatrate da ćete dobiti tu informaciju na uvid? Naravno da ne. Ne postoji mehanizam kojim možete da dođete do informacije o tome kolika je plata jednog direktora javnog preduzeća. Sada se navodi u obrazloženju ovog zakona, odnosno razloga zbog kojih se amandman odbija, o afirmaciji demokratskih principa, o kontroli državne uprave i šta znam šta se sve nije navelo, kako su ti standardi u ovoj državi krenuli napred. To zaista ne stoji. Mi danas možemo da pričamo ovde koliko god hoćemo da li će Vlada da prihvati nešto što smo predložili, da li smatraju da su rokovi koji se ovim promenama predlažu dobri ili ne. U jednom od segmenata ovog obrazloženja Vlada, čak, prihvata i priznaje da su rokovi koji su ugrađeni u ovaj zakon loši. Mi smo pokušali da skratimo rokove za pojedine radnje. Smatrali smo da restriktivnost koju predlažemo nameće veću obavezu i odgovornost onih koji sprovode i primenjuju odredbe ovog zakona i da je to u funkciji istinske afirmacije standarda u ovoj oblasti. Sve ostalo je priča od danas do sutra. Lično, smatram da se, bez obzira na ove promene, ništa u ovoj oblasti još dugo u Srbiji neće promeniti, jer ne postoji istinska volja da se Vlada bavi na adekvatan način i ovom i svim ostalim oblastima koje će biti u funkciji suzbijanja korupcije ili nekih drugih nelegalnih i nezakonitih poslova. Hvala.
Pet minuta i 50 sekundi iskorišćeno je od vremena Poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 3, amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 7, amandman je podnela narodni poslanik Marina Toman. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 8, amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Zoran Antić, Saša Maksimović i Oto Kišmarton. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 10, amandman je podneo narodni poslanik Vlatko Ratković. Ovaj amandman je prihvatio Odbor za kulturu i informisanje Skupštine Srbije, Vlada nije. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 10, amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Kolega Boris Aleksić je amandmanom intervenisao na član 10. Predloga ovog zakona, koji se odnosi na član 38. Zakona i govori o odgovornim licima u organu vlasti. U članu 38, odnosno u članu 10. ovih izmena i dopuna Zakona, rečeno je da se dosadašnji naziv: "organi vlasti", zamenjuje nazivom: "odgovorno lice u organu vlasti". Kako je sada u Vladinom predlogu, "odgovorno lice u organu vlasti odrediće jedno ili više službenih lica, u daljem tekstu: ovlašćeno lice, za postupanje po zahtevu za slobodan pristup informacijama od javnog značaja". Ako ovlašćeno lice iz stava 1. ovog člana'', ovo je sada poslednji stav, između sam preskočila, jer je amandmanski intervenisano na taj član, ''nije određeno za postupanje po zahtevu, nadležno je odgovorno lice u organu vlasti", a ranije je stajalo da je nadležan rukovodilac organa vlasti. Amandman kolege Borisa Aleksića odnosi se na činjenicu da se u članu 10, posle 2. stava, doda novi stav, koji bi trebao da glasi: "Ovlašćeno lice, odnosno zaposleni u organu javne vlasti, koji radi na ostvarivanju prava javnosti da zna, ne može se pozvati na odgovornost za otkrivanje korupcije ili drugih nezakonitih radnji". Mislimo da je ovaj amandman dobar i da je trebalo da bude prihvaćen, ovo će biti nastavak moje rasprave vezane za onaj amandman koji sam ja podnela na član 1. u ime Poslaničke grupe SRS-a, jer suština, opet ponavljam, ovog zakona nije da otvori širu mogućnost pristupu javnih informacija, već naprotiv, suprotno od toga. Vi kažete u Vladi, gospodine Bradiću, da se amandman ne prihvata iz razloga što je članom 5. zakona ovog zakona određena sadržina prava na pristup informacijama od javnog značaja. ''Ovom odredbom je predviđeno da svako ima pravo da mu bude saopšteno da li organ vlasti poseduje određenu informaciju od javnog značaja, odnosno da li mu je ona inače dostupna. Svako ima pravo da mu se informacija od javnog značaja učini dostupnom, tako što će mu se omogućiti uvid u dokument koji sadrži informaciju od javnog značaja, pravo na kopiju tog dokumenta, kao i pravo da mu se, na zahtev, kopija dokumenta uputi poštom, faksom, elektronskom poštom ili na drugi način. Iz ove odredbe jasno sledi obaveza organa javne vlasti da se sve informacije od javnog značaja učine dostupnim, izuzev onih za koje je po zakonu isključena, ili ograničena sloboda pristupa.'' Dalje kažete: "Činjenje dostupnom informacije od javnog značaja zakonska je obaveza organa javne vlasti i za davanje takve informacije nema odgovornosti državnog službenika, te se predloženim amandmanom samo potvrđuje ono što je već Zakonom regulisano". Ako je ovo ovako, gospodine Bradiću, onda zaista ne postoji ni jedan jedini razlog da se ovaj amandman ne prihvati. Ako se istinski zalažete za ovo što stoji u obrazloženju, zašto amandman niste prihvatili? Pokažite to tako što ćete amandman prihvatiti. Znate, što naš narod kaže – od viška glava ne boli. Ovo je samo preciziranje, da ne bismo došli u situaciju kakva je onaj malopređašnji primer gospođe Jelisavete Vasilić, koja je, uzgred budi rečeno, sada me je koleginica podsetila, bila predložena i za člana Agencije za borbu protiv korupcije. Zamislite zla da je ona, ne daj bože, izabrana da se bori protiv korupcije! Zašto insistiramo na ovom amandmanu? Da ne dođemo u situaciju, gospodine ministre, da ne možemo dobiti neke zaista bitne činjenice od informacije od javnog značaja. Bojim se, recimo, da nećemo moći da dobijemo određene podatke od Ministarstva prosvete, Sektora za visoko obrazovanje, Komisije za akreditaciju i proveru kvaliteta Republičkog i Pokrajinskog javnog tužilaštva, a odnosi se na činjenice vezane za Fakultet za evropske pravno-političke studije. Iz pisma koje je upućeno na sve ove adrese od strane jedne grupe profesora Pravnog fakulteta u Novom Sadu, citiraću samo delove koji bi trebalo da budu interesantni za vas, ministre, odnosno za nadležnosti vašeg ministarstava, mada je ovde obuhvaćeno više ministarstava, ali kada budu tu neke druge vaše kolege, podsetiću i njih na njihove obaveze iz ovog pisma. Dakle, Fakultet za evropske pravno-političke studije je po svom karakteru nedržavna visokoškolska ustanova, sa sedištem u Novom Sadu, tačnije, u Sremskoj Kamenici, u ulici Dvor broj 2. E, sada slušajte, vlasnik Fakulteta je izvesna Jelena Šogorov, koja na pomenutom fakultetu radi kao asistent, tj. saradnik u nastavi. Interesantna činjenica jeste ta da je prostor u kome je smešten fakultet, zapravo, viševekovni dvorac, koji je sa delom okolnog parka pod zaštitom države, kao kulturno dobro, zato ovo upućujem vama, gospodine Bradiću, prostorno kulturno-istorijska celina od velikog značaja. Dvorac je donedavno koristilo Javno preduzeće "Vode Vojvodine", Novi Sad, a sadašnji korisnik je Univerzitet "Singidunum", Fakultet za evropske pravno-političke studije. Vrlo interesantno je to da se u dvorcu nalazio dokumentacioni centar "Voda Vojvodine" – ''Nikola Mirkov'', čiji je direktni rukovodilac gospođa Mira Šogorov, majka Jelene Šogorov, vlasnice Fakulteta. Ta Mira Šogorov, majka, ustupila je svojoj ćerki Jeleni taj prostor na korišćenje po nekoj simboličnoj ceni. Izdavanje kulturnog dobra u podzakup je, vi to znate, potpuno suprotstavljeno Zakonu o kulturnim dobrima, jel tako, gospodine Bradiću? Nadam se da ćete vi sa vašim službama ovo da isproveravate i da intervenišete, jer verujem da ste vrlo zainteresovani za kulturna dobra u Srbiji. Objašnjenje za ovakav korak gospođe Šogorov možda bi mogao, evo da vam pomognem, da se pronađe u činjenicama s kojim ću da vas upoznam, pre svega, građane Srbije. ''Na osnovu saglasnosti Komisije za akreditacije i Republičkog saveta za razvoj univerzitetskog obrazovanja'', ovaj savet je, pratite me, molim vas, interesantan, ''kao i rešenja'', broj neki od 2004. godine, ''Ministarstva prosvete i sporta Republike Srbije, Sekretarijat za obrazovanje AP Vojvodine je dozvolu za rad dao svojim rešenjem'', opet nekim iz 2005. godine, imam ovde i brojeve, ako ste zainteresovani, mogu da vam dam, ali da ne zamaram javnost i narodne poslanike čitanjem brojeva, ''kojim je utvrdio da su ispunjeni kadrovski, prostorni, tehnički i drugi propisani uslovi za rad Fakulteta.'' Veoma je interesantna činjenica, gospodine Bradiću, da je u vreme osnivanja Fakulteta, član tog Republičkog zavoda za razvoj univerziteta koji je izdao rešenje 612-00-489/2004-04 bio i prof. Stevan Šogorov, suprug Mire Šogorov, a otac Jelene Šogorov. Nije li ovo zaista malo mnogo? Dalje, ovde se govori i o članovima radne grupe Saveta, gde su izabrani direktor Centra za regionalizam Aleksandar Popov, prof. dr Marijana Pajvančić, prof. dr Jovan Komišić, prof. dr Snežana Đorđević, pa onda prof. dr Stevan Šogorov, ova porodica Šogorov je, izgleda, vrlo uticajna, dr Miroslav Prokopijević, Boško Ristić, naš dragi kolega narodni poslanik, gospođa Gordana Čomić, potpredsednik Narodne skupštine (verovatno vi znate neke ove činjenice i verovatno ćete i da nas upoznate s nekim vašim saznanjima), i Mladen Jovanović iz Organizacije "Protekta" Niš. Jedan od zadataka ovog saveta jeste da učestvuje u pripremanju i izradi strategije decentralizacije Republike Srbije, u skladu s evropskim standardima i iskustvima razvijenih evropskih zemalja, kao i potrebom da se u Srbiji, kroz decentralizaciju, nastavi proces njene demokratizacije. Neki od članova Saveta očigledno na specifičan način doživljavaju demokratizaciju Republike Srbije, kao i decentralizaciju, pažljivo raspoređujući protivpravno stečenu imovinu na članove svoje porodice i manipulišući raznim funkcijama na kojima se zateknu. Neke od zasluga trebalo bi tražiti u angažovanju pomenutog novosadskog profesora Šogorov, kao konsultanta Agencije za privatizaciju Republike Srbije. Dakle, oko ove agencije za privatizaciju Republike Srbije, svi koji se na bilo koji način mogu dovesti u neku korupcionašku aferu moraju biti u vezi s Agencijom za privatizaciju, i to traje devet godina. To nije samo sad, ta agencija za privatizaciju je najveće zlo i ona je izvor nemaštine i bede, ona budzašto rasprodaje državnu imovinu i preduzeća; zatvaranje fabrika i ovih milion ljudi koji su bez posla, otkazi, sve što je problematično, u ovoj je agenciji. Gospodin prof. Stevan Šogorov je bio konsultant Agencije za privatizaciju Republike Srbije, gde je učestvovao u donošenju i sprovođenju sumnjivih privatizacionih poslova, ovog puta u saradnji, bože moj, sa svojim bratom Milovanom Šogorovom, na čijem su imenu završile neke od akcija određenog dela privatizovanih preduzeća, a neke od akcija vode se i danas, kako na njegovom, tako i na imenu njegovog brata, prof. Šogorova, kao i njima bliskim krugovima. Vidite kako se funkcioniše u državi Srbiji, majka i ćerka prodaju jedna drugoj kulturno dobro, odnosno izdaju. Nadam se, gospodine Bradiću, da ćete vi da ustanovite koja je to budzašto zakupnina, jer je ovaj dvorac pod zaštitom, kao kulturno dobro, a gospođa Mira Šogorov ga je izdala svojoj ćerki Jeleni Šogorov, pa onda kako je akreditaciju dao gospodin Stevan Šogorov, otac Jelenin, a Mirin suprug, i kako je gospodin Stevan Šogorov dospeo u Agenciju za privatizaciju i omogućio svom bratu Šogorov Milovanu da dobije neke akcije u okviru nekih privatizacija? Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, dragi, poštovani građani Republike Srbije, ovakvo vam je stanje u zemlji Srbiji, što mi dobaci kolega Stevanović, kukala vam majka. Zaista je stanje više nego teško i, nažalost, ne postoji volja, ne postoji interes u Vladi Republike Srbije, u ovom režimu, da se bilo šta uradi da bi građani Srbije konačno počeli bar malo bolje da žive, ili bar da se stabilizuje ovo tragično stanje. Svaki dan dobijamo nove informacije o broju gladnih, o 300.000 dece koja, gospodine ministre, nemaju treći obrok. Milion ljudi živi ispod nivoa egzistencije. Nema vajde ni od šengenske vize ako ovi mladi ljudi, koji su ovde i koje ja sad pozdravljam što su došli da nas vide i slušaju, ako njihovi roditelji ne mogu da im plate ekskurziju. Džabe im šengenska viza. Gospodine ministre, uložite trud, kao deo Vlade, kao član Vlade i kao Vlada Republike Srbije, pa omogućite da roditelji sve ove dece koji su ostali bez posla, a sigurno ih ima mnogo takvih, dobiju posao, omogućite da se ova deca stvarno školuju besplatno. Nemojte da zloupotrebljavate činjenicu da su ovo pametna deca, da hoće da se školuju, jer, nažalost, roditelji nemaju para da ih školuju. Roditelji nemaju para da ih šalju na ekskurzije, ne samo njih, nego svu decu Srbije. Nadam se da ovde prisutna deca nisu u onih 300.000 dece koji nemaju treći obrok. To je činjenica koja sigurno brine i ove mlade ljude, a trebalo bi, gospodine ministre, da brine i vas, da brine Borisa Tadića, da brine ovaj režim. Morate da učinite sve što je u vašoj moći, a dovoljno je da zaustavite korupciju, da zaustavite kriminal, dovoljno je da pare ovog naroda koristite u najboljem interesu svih građana Srbije. Nemojte da se vadite na ekonomsku krizu, kako ovde reče pre neki dan jedan moj kolega, Moma Marković je u pitanju, pošto je popularna skraćenica za svetsku ekonomsku krizu – SEKA, Moma reče da je to kod nas DEKA, odnosno da je to demokratska ekonomska kriza. Vi ste izvor svih problema, vi koji ste vlast. Ovaj režim je izvor svih problema građana Srbije i ako vi možete da saslušate ovo što sam malopre rekla, a ne budete reagovali, ovo što sam pročitala, pismo grupe profesora s Pravnog fakulteta u Novom Sadu... Zaista želim ovo da vam postavim kao pitanje i očekujem odgovor u pisanom obliku, da bih mogla da upoznam javnost – šta ste utvrdili povodom činjenice da je kulturno dobro, za koje ste vi, kao ministar, nadležni, gospođa Mira Šogorov izdala u zakup svojoj ćerki Jeleni Šogorov, a da je tata Stevan Šogorov učestvovao u donošenju odluke o akreditaciji ovog fakulteta? Dakle, gospodine ministre, nemojte da se smeškate. Lepo je kada je ministar raspoložen, ali odmah me asocirate na predsednika Vlade Cvetkovića, koga nikada u životu nisam videla da se smeje, osim kada je rekao da ide nasmejan u svoj kabinet, jer je u Srbiji došlo bolje vreme. Nažalost, Srbija je u strašnom vremenu.
Narodna poslanice, vreme koje vam je na raspolaganju kao poslaničkoj grupi je iskorišćeno. Hvala vam. Pre nego što nastavimo rad, nalažem službama Narodne skupštine da stenograme izlaganja narodnih poslanika Vjerice Radete i Dragana Stevanovića dostave Republičkom javnom tužilaštvu i Agenciji za borbu protiv korupcije, s uputstvom za dalje postupanje, na osnovu informacija iznetih u izlaganjima danas, na početku i u toku rasprave u pojedinostima o zakonu koji je na dnevnom redu, i da me obaveste o datumu i danu otpreme tog stenograma Republičkom javnom tužilaštvu i Agenciji za borbu protiv korupcije. Poštovani narodni poslanici, pre nego što nastavimo rad, dozvolite da vas obavestim da se na galeriji Velike sale nalaze srednjoškolci, stipendisti Koordinacionog tela Vlade Republike Srbije za opštine Preševo, Bujanovac i Medveđa, koji će pratiti deo današnje sednice, a sa učenicima su i predstavnici njihovih srednjih škola, te pozdravljam učenike: Ćemal Bajrami, Elion Aliu, Alta Aliu, Fisnike Veliu, Adrian Limani, Redžep Bajrami, Jehona Bajrami, Zećije Bajrami, Arburim Miftari, Dibran Rahmani, Farije Arifi, Suhana Ahmeti, Vlora Ismaili, Milan Jovanović, Aljban Aliji, Ćendresa Zaćiri, Egzon Fazliu, Lirie Ademi, Eljvan Ćazimi, Luljeta Mehmedi, Arjeta Mehmedi, Arbesa Mehmedi, Emrah Amidi, Vljora Asani, Kuštrim Ajdini, Fatkzim Rašiti, Nafie Bećiri, Vadžid Imeri, Ljiridona Veliu, Semra Huseini, Nuran Musliu, Egzona Fazliji, Nuran Aliji, Hesat Ramadani, Vahid Kadriu, Ramadan Nedžibi, Bujar Hajrulahi, Besart Mustafi, Arbesa Mustafi, Jehona Kika, Aljbana Bećiri, Adelina Latifi, Vjolce Saliji, Valbona Emini, Pajtim Saiti, Bejzat Halimi, Albina Latifi, Egzona Šakiri, Lindita Sahiti, Fatuše Šabani, Fanolj Imeri, Edin Alimi, Milan Stamenković, Jil Latifi, Latif Sahiti, Flamure Kurtiši, Marko Stamenković, Nerimane Ibrahimi, vođa puta, Nedžmedin Ahmedi, Taljat Arifi, direktor škole, Abdulrahman Sulfiu, direktor škole, Naser Kamberi, nastavnik, Snežana Stamenković, nastavnik, Suad Musliju, nastavnik, Hidajete Haliti, nastavnik. Tu su, po spisku, i učesnici na današnjoj sednici, sa galerija, sa područja opštine Bujanovac – Anđela Videnova, Tamara Videnova, Izet Limani, Arlind Aliji, Merita Emini, Vildane Adilji, Jelena Stanojković, Džemil Tahiri, Žaklina Dodić, Arben Saliji, Sara Džemailović, Florent Latifi, Sabri Sulejmani, Vulnet Vanuši, Ivana Jančić, Emine Salihi, Venure Aldilji, Besart Jusufi, Arduan Mustafa, Milica Mihajlovska, Kaltrina Ćazimi, Rehane Ismaili, Liridon Selimović, Vljora Ramadani, Fatbarla Fazliji, Agon Fazljiu, Kumrije Salihi, Suada Latifi, Ardijan Sulejmani, Adnan Hasani, Nikola Milanović, Rufadije Ismaili, Milica Cvetković, Arbin Demiri, Katarina Trajković, Vladimir Simonović, Besim Limani, Aljbuljena Tahiri, Liridon Januzi, Levent Ćazimi, Enis Ramani, Arif Sulimani, Driton Ismaili, Serdžane Ismaili, Berat Mustafović, Endrit Bajrami, Amela Isenović, Šenol Latifi, Bljerd Aliji, Jelena Nakić, Jelena Janković, Fortese Šabani, Visar Šabani, Škemb Šabani, Enis Saljihu, Novica Manojlović, direktor škole, Lidija Nedić, Biljana Ilić, nastavnici, Dževat Fejzulahu, direktor škole i Džemilje Hasani i Hisen Saćipi, nastavnici. Dobrodošli u vašu kuću, u Narodnu skupštinu Republike Srbije. Nastavljamo radom pretresom u pojedinostima i raspravom o amandmanu na član 10, koji je podneo Zaštitnik građana. Da li neko želi reč? (Da) Vesna Pešić. Izvolite.
Tražila sam reč povodom dva amandmana koja su podneta na ovaj član 10. Jedan amandman je podneo naš kolega Vlatko Ratković i njegov amandman na ovaj član je prihvatio Odbor za kulturu i informisanje, skupštinski odbor, ali je Vlada odbila ovaj amandman. Međutim, vrlo je zanimljivo da je na isti ovaj član amandman podneo i republički Ombudsman, gospodin Saša Janković, čak mnogo bolje i uspešnije definisan amandman na član 10, a da je Vlada odbila taj amandman, koji je veoma pedantno napravljen, s veoma širokim i opsežnim obrazloženjem. Htela sam, kao prvo, da postavim pitanje – zašto je amandman gospodina Ombudsmana odbijen, zato što nisam mogla da nađem relevantno obrazloženje, pa onda molim ministra, koji je verovatno upoznat s tim, da nam kaže o čemu se tu radi? Zašto postavljam ovo pitanje? Ovo pitanje postavljam zato što se ova dva amandmana, i našeg poslanika Vlatka Ratkovića i gospodina Ombudsmana odnosi na preciziranje zaštite onoga što bismo mogli popularno da nazovemo ''insajderom'', ovlašćenog lica, službenog lica koji daje određene informacije, a te informacije ne mogu biti sakrivene od građana, zato što ne može da ima ograničen pristup, jer je reč o vršenju krivičnih dela; naročito se odnosi na to ukoliko ovlašćeno lice dođe do saznanja da državni organ krši ovlašćenja i ukoliko ima indicija da je reč o korupciji. Ovaj institut insajdera, ili ovlašćenog lica koje dostavlja ovakve informacije, zaštićen je da ne može odgovarati ukoliko ovakve informacije dostavi javnosti, jer je reč o kršenju zakona, krivičnim delima, o zloupotrebi službenog položaja, o korupciji. Postavlja se pitanje – zašto se sada precizira uloga insajdera, ovlašćenog lica koje dostavlja ovaj tip informacija, da ne može da odgovara zbog davanja ovakvih informacija, koje su inače zaštićene? Da li je normalno da nismo ovaj važan institut za borbu protiv korupcije usvojili, da dobije jedan oblik koji omogućava mnogo efikasniju borbu protiv korupcije? Videli ste da se ovih dana govorilo jako mnogo o tome da Srbija ima veoma nisku ocenu kada je reč o borbi protiv korupcije, svega 3,5, a tek pristojnom ocenom za borbu protiv korupcije se smatra ocena broj 5. Zamislite koliko smo daleko od te ocene, kad je najviša ocena 10. Srbija se suočila s velikim problemom u borbi protiv korupcije, a imamo Zakon o slobodnom pristupu informacijama, koji je ključan za borbu protiv korupcije kada imamo ovakve amandmane koji su predloženi, i gospodina našeg kolege, a još uspešnije Ombudsmana. Takvi amandmani se odbacuju zato što preciziraju i jačaju institucije i mogućnost borbe protiv korupcije, da ovlašćena lica ne mogu da odgovaraju ukoliko ukažu na slučajeve korupcije. Neću čitati ovo obrazloženje, samo ću donekle pročitati kako je gospodin Ombudsman obrazložio zaštitu insajdera, ili službenog lica koje je ovlašćeno da daje ovakve informacije. ''Osnovni cilj amandmana je da omogući potpunije ostvarivanje prava građana na pristup podacima koji su u posedu državnih organa i organizacija kojima su poverena javna ovlašćenja (član 51, stav 2. Ustava Republike Srbije). Amandmanima se otklanjaju problemi koji su došli do izražaja tokom dosadašnje primene Zakona, tako što se omogućava zaštita svih koji, pod uslovima predviđenim zakonom, omoguće pristup informacijama koje mogu ukazati na nepravilnosti u radu organa vlasti, čime se, između ostalog, stvaraju uslovi za efikasnu borbu protiv korupcije i ispunjavanje preuzetih međunarodnih obaveza na osnovu ratifikovanih konvencija i članstva u međunarodnim organizacijama.'' Imate jedan amandman gde je svaki član i svaki stav precizno obrazložen, na sedam stranica, gde se u kompletu rešava ovo pitanje službenog insajdera koji ukazuje da državi organ krši zakon, da vrši krivična dela, da zloupotrebljava svoj položaj, da je reč o korupciji. I, kada je trebalo to definisati na ovako precizan način, konačno, Ombudsman je, takođe, državni organ, Vlada taj amandman odbacuje i ne želi da jača naše institucije koje omogućavaju borbu protiv korupcije. Povodom najnovijeg izveštaja „Trans-internešnela“, videli ste na kom mestu se Srbija nalazi. Glavni razlog zašto je borba protiv korupcije toliko neuspešna u našoj državi je taj što nisu jake naše institucije, što te institucije koje su zadužene za borbu protiv korupcije nisu ojačane, što se odnosi, pre svega, na sudstvo, a i ovde, kada je reč o primeni Zakona o slobodnom pristupu informacijama, gde se onemogućava institut insajdera, ili ovlašćenog lica, koje ne odgovara i ne krši svoje radno-pravne obaveze kada ukazuje na kršenje zakona, na krivična dela i sumnju da postoji korupcija. Znači, niste želeli, kao Vlada, da ojačate ovaj institut. Onda ne treba da nas čudi kada dobijamo slabe ocene, a, kao što znate, ne samo da to šteti građanima, ne samo da milioni odlaze na korupciju, nego je reč i o tome da je to jedan od osnovnih uslova da se Srbija približi EU. Molim objašnjenje od strane gospodina ministra – zašto niste ojačali položaj ovlašćenih lica koja, kršeći svoje radno-pravne obaveze. ukazuju na krivična dela i na probleme korupcije, a da za to ne budu kažnjeni? Zaista je jako čudno da jedan poslanik, koji je inače i predsednik Zakonodavnog odbora, podnese amandman koji prihvati skupštinski odbor, a Vlada ga odbije, kao i amandman Ombudsmana, koji daje, kako da vam kažem, čitavu knjigu, obrazlažući na mnogo bolji način nego što je to uradio naš kolega. Zato, molim, ako možete, odmah da mi date obrazloženje zašto su ovi amandmani odbačeni i zašto nisu uzeti u obzir? Možda sam ja u nekakvoj zabludi, ali da je ovaj institut strašno važan za borbu protiv korupcije, kao i za ostvarivanje prava građana na slobodan pristup informacijama, o tome nema nikakve dvojbe. Prema tome, molim vas objašnjenje zašto je došlo do toga da ovaj institut, koji je ključan za borbu protiv korupcije i drugih kršenja javnih ovlašćenja, nije uopšte uzet u obzir, da ga je Vlada, jednostavno, odbila? Hvala vam.
Osam minuta. Samo da mi kažete da li hoćete da to vreme bude od vremena Poslaničke grupe, ili vas kao ovlašćene predstavnice?
Kao ovlašćeni predstavnik.
Osam minuta od vremena ovlašćene predstavnice je iskorišćeno. Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? Na član 14, amandman je podnela grupa od 20 narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Saša Maksimović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, amandman poslanika Srpske napredne stranke je na član 14, u delu kaznenih odredaba, odnosi se na ovlašćeno lice u organu vlasti i glasi: ''U članu 46, nakon tačke 11), dodaje se nova tačka 12), koja glasi: ''Odbija da pruži tražiocima neophodnu pomoć za ostvarivanje njihovih prava (član 38. stav 2. tačka 1). Dosadašnje tačke od 12. do 17, postaju tačke 13. do 18.'' Prihvatanjem ovog amandmana, bilo bi obezbeđeno usaglašavanje Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja s važećim zakonom. Odredba koja se nalazi u postojećem zakonu, a koja neće postojati nakon usvajanja zakona o izmenama i dopunama, mnogo je bolje i jasnije definisana od uopštene, koju vi sada predlažete. Vašim predlogom ćete omogućiti sve ono što sam pričao u raspravi u načelu i pojedinostima, odnosno, da ponovim ukratko, institut ćutanja uprave, odnosno situacije kada organ javne vlasti kome je zahtev upućen uopšte ne odgovori na zahtev tražioca, izlivi netrpeljivosti, odbijanja organa da postupa po sudskim odlukama itd., i to ne samo ovim članom zakona, nego i svim koje su poslanici SNS-a želeli da izmene, ali vi za to, nažalost, niste imali sluha. U obrazloženju Vlade za odbijanje ovog amandmana stoji da je predložena nova tačka nepotrebna, jer je ta odredba već sadržana u postojećoj tački 12) člana 14. Predloga zakona, koja, radi javnosti, glasi – na bilo koji drugi način, suprotno odredbama ovog zakona, onemogućava ostvarivanje prava na slobodan pristup informacijama od javnog značaja (član 22. stav 1. tačka 6) itd. Dakle, vi umesto jedno vrlo jasne definicije prekršaja dajete jednu uopštenu i, uglavnom, neprimenjivu odredbu zakona, koja neće doprineti kvalitetnom zakonskom rešenju. Iako je ovaj predlog zakona, u stvari, kopija, i to loša kopija, Predloga zakona koji je podnela Građanska inicijativa, to vam ne daje za pravo da bez sluha za javnost stavljate ovakav zakon na dnevni red Skupštine Republike Srbije. Ponoviću ono što sam rekao i u raspravi u načelu, povucite zakon, napišite novi ili ga barem prepišite kako valja. Hvala.
Dvadeset pet sekundi od vremena Poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 15, amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
U ime Poslaničke grupe SRS-a, podneo sam amandman na član 15, na deo koji se odnosi na kaznene odredbe, gde smo amandmanom tražili da se donja granica kazne poveća sa 5.000 na 10.000 dinara. Pravo da vam kažem, cilj ovog amandmana i nije bio da se kazna poveća, cilj je bio upravo da Ministarstvo, odnosno Vlada napiše ovakvo obrazloženje zašto amandman ne prihvata, jer kazna od 5.000 ili 10.000 za one koji izvrše krivično delo u ovom smislu i nije velika. Vlada u obrazloženju kaže – amandman se ne prihvata iz razloga što visina novčane kazne predviđena Predlogom zakona odgovara težini povrede zakonske norme. Znači, ako neko ne podnese godišnji izveštaj i ne da Povereniku za informacije od javnog značaja delove godišnjeg izveštaja, ili godišnji izveštaj u celini, i Poverenik, samim tim, ne može, na pitanje građana, pa i narodnih poslanika, da da informaciju kako je neka firma poslovala, biće kažnjen kaznom od 5.000 do 50.000 dinara, uglavnom 5.000 dinara. Dame i gospodo narodni poslanici, onda nije čudo što mi, narodni poslanici, unazad nekoliko godina ne dobijamo godišnji izveštaj o izvršenju budžeta. Sad će ministar Cvetković da plati 5.000 i da reši problem, odnosno šest godina po 5.000 je 30.000, jer će za svaku godinu morati da plati. Ministar kulture je odbio ovaj amandman na Odboru za kulturu i informisanje. Da ja vas nešto informišem, gospodine ministre kulture, unazad dva mandata sam potezao pitanje kriminala u Muzeju istorije Jugoslavije. Vaši prethodnici su govorili...
Dva minuta, zahvaljujem. Da li još neko želi reč? Narodni poslaniče, molim vas da ne dobacujete. Poslanička grupa SRS-a je iskoristila celokupno vreme koje je na raspolaganju Poslaničkoj grupi, ovlašćena predstavnica svoje vreme, a svaki podnosilac amandmana ima dva minuta. Da li još neko želi reč? (Ne) Narodni poslanik Milan Avramović podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 15. doda novi član 15a. Da li neko želi reč? (Ne) Narodni poslanik Boris Aleksić podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 15. doda novi član 15a. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 17, amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 17, amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Vesna Pešić, Judita Popović i Nebojša Ranđelović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Vesna Pešić.
Kao što sam i malopre govorila da izmenama i dopunama Zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja nije iskorišćeno da se dosadašnjim iskustvom u primeni ovog zakona otklone određeni nedostaci, nije prihvaćeno da se ojača položaj službenog lica koje ukazuje na korupciju državnih organa, da se njegov položaj i status u takvim situacijama čvršće zaštiti nego što je to do sada bila reč, tako i ovaj moj amandman, koji na prvi pogled izgleda veoma jednostavno, ali time što je odbijeno da se odmah primeni nadzor nad primenom ovog zakona, već se odlaže na šest meseci, ima isti smisao. Mi smo predložili, LDP je predložila da nema nikakvog razloga da se nadzor nad primenom ovog zakona odloži za šest meseci, nego da se primeni odmah nakon objavljivanja u ''Službenom glasniku'', zašto što je već u aprilu bila doneta ova odluka da taj nadzor više neće vršiti Ministarstvo za kulturu i informisanje, zato što ga uopšte nije vršilo, niti je bilo osposobljeno da vrši taj nadzor nad zakonom. Zakon je, u stvari, prebačen u Ministarstvo za lokalnu samoupravu i državnu upravu i još pre šest meseci je napravljena upravna inspekcija koja treba da vrši taj nadzor, znači, u aprilu ove godine, i nikakvog razloga nije bilo da se nadzor nad ovim zakonom dalje odlaže za narednih šest meseci. Umesto da jačamo institucije, mi te institucije ili ne jačamo uopšte, ili produžavamo jedno stanje bez nadzora. Samo da kažem da sam u svom obrazloženju istakla da pet godina od donošenja ovog zakona funkcija nadzora još uvek nije uspostavljena i molim da se to registruje. Posledica toga je i odsustvo odgovornosti organa vlasti za kršenje prava na slobodan pristup informacijama, kao i neizvršavanje drugih zakonskih obaveza organa, uključujući i onu koja podrazumeva objavljivanje informacija na proaktivnoj osnovi, bez konkretnog zahteva. Znači, ni ove proaktivne, koje su veoma važne za nas građane, ni to nije omogućeno. Taj nadzor nije ni postojao uopšte svih ovih pet godina. Sada, kada je to prebačeno drugom ministarstvu, koje je već formiralo inspekciju, zna o čemu se radi, zna da će to da vrši, ponovo se taj nadzor odlaže za narednih šest meseci. Samo ukazujem da je reč o tome da se ovde ne želi jačati institucija i nadzor koji se odnosi na slobodan pristup informacijama od javnog značaja, na borbu protiv korupcije, nego je reč o poslovnoj neefikasnosti naše administracije. Koliko je našoj administraciji potrebno da se priprema da bi preuzelo ovu nadzornu funkciju? Zašto, ako je pre šest meseci bila spremna, ako inspekcija postoji, nismo odmah uspostavili nadzor nad primenom ovog zakona, nego odlažemo za narednih šest meseci? Tražili smo da se nadzor nad ovim zakonom uspostavi odmah. Međutim, vi ste ponovo to rastegli, ponovo ste to razvodnili i ponovo ste omogućili da ministarstvo koje je sada dobilo ovo zaduženje, ne više vaše, nego drugo, narednih šest meseci ne radi ništa i ne vrši nadzor. Ovo samo ukazuje da, i pored toga što ćete otpuštati ljude, ne vršite efikasno one funkcije koje bi trebalo da se vrše kada su u pitanju interesi građana.
Iskorišćeno je dva minuta od vremena ovlašćenog predstavnika Poslaničke grupe LDP-a. Da li još neko želi reč? (Ne) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi da da završnu reč? (Da) Reč ima ministar Nebojša Bradić.
Zahvaljujem narodim poslanicima na ovako sadržajnim primedbama, koje smo mi, naravno, uzeli za ozbiljno. Želim da dam nekoliko odgovora koje zaslužuju pitanja koja su postavljena tokom ove rasprave. Kao što znate, Ministarstvo kulture je u prethodnom periodu, to znači, pre pet godina, dobilo neku vrstu obaveze da prati nadzor nad informacijama od javnog značaja, tj. nad sprovođenjem Zakona o informacijama od javnog značaja i slobodnom pristupu informacijama. U tom smislu, s obzirom na kapacitet koje ovo ministarstvo ima u sektorima kulture, to znači, kulturno stvaralaštvo, nasleđe i mediji, i nepostojanje inspekcijske službe, koja je primerena ovakvim poslovima, prihvatilo je inicijativu prošle godine, upravo, Poverenika da se ovaj zakon stavi u proceduru i da se učine neophodne izmene kojima će se omogućiti da ovaj zakon dođe u domen ministarstva koje će, budući da ima inspekcijsku službu, moći da prati sprovođenje i nadzor nad njim. U tom smislu, u pripremama koje su obavljene u prethodnom periodu, vodilo se računa o tome da se u narednom periodu ovaj zakon primenjuje efikasnije i da se efekti tog zakona vide i da budu u korist građana Srbije. Bilo je nekoliko vrlo konkretnih pitanja u odnosu na članove, amandmane koji su podneti na određene članove izmene Zakona. Iskoristiću priliku da gospođi Pešić dam odgovor na dva njena pitanja. Stavovi koji su izneseni u predlozima amandmana Zaštitnika građana su bili neprihvatljivi za Vladu, iz razloga što nije donet zakon kojim se utvrđuje klasifikacija tajnih podataka. Neprihvatljivo je ostaviti na volju državnom službeniku da ceni stepen poverljivosti i tajnosti materijala. Odavanjem tajnih i poverljivih podataka, država bi mogla biti biti dovedena u situaciju koja šteti njenim ekonomskim i političkim interesima, a samim tim i interesima građana. Što se tiče pitanja koja se odnose na zaposlene u organima javne vlasti, u okviru tih obaveza, ne suprotno njima, kako je predviđeno, mora se omogućiti pristup informacijama od javnog značaja kojima raspolažu svim zainteresovanim licima, u skladu sa zakonom. Prema tome, besmisleno bi bilo, kao što je predloženo jednim od stavova u ovom amandmanu, da lica koja savesno i po zakonu vrše svoje obaveze pozivamo na odgovornost i određujemo uslove kada neće biti odgovorni. To je, prosto, u skladu sa zakonom. Što se tiče rokova, mislim da smo tu postigli dobar konsenzus, jer je Ministarstvo za lokalnu samoupravu, odnosno ministar Marković je prihvatio da se ti rokovi intenziviraju, da njihova primena počne odmah, jer u prvom periodu, prva objekcija od strane tog ministarstva je bila da oni nisu u ovom trenutku spremni da odmah primene i sprovode nadzor. Ako je to sada rešeno, očekujemo da će vaša insistiranja na njegovoj efikasnosti biti podržana, upravo procedurom koja će slediti.
Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 9. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O DRŽAVNIM SLUŽBENICIMA (pojedinosti) Obaveštavam vas da je, u vezi sa tač. 9, 10. i 11. dnevnog reda, a saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, pozvala da sednici prisustvuju, pored predstavnika predlagača, Milana Markovića, ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu, Mlađana Dinkića, potpredsednika Vlade i ministra ekonomije i regionalnog razvoja, Rasima Ljajića, ministra rada i socijalne politike i Žarka Obradovića, ministra prosvete, i Vesna Kovač, državni sekretar u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja, Zoran Martinović, državni sekretar u Ministarstvu rada i socijalne politike, Milica Dražić, pomoćnik ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu, Igor Vukonjanski, pomoćnik ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu, Dejan Radulović, iz Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja i Željko Čurguz, viši savetnik u Republičkom sekretarijatu za zakonodavstvo. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Vjerica Radeta, Zlata Đerić, Gordana Pop-Lazić, Petar Jojić, Zoran Krasić, Sreto Perić, Mirko Munjić, Dejan Mirović, Boris Aleksić, Aleksandar Martinović, Milorad Buha, Vlatko Ratković, Miloš Aligrudić, Jovan Palalić, Aleksandar Pejčić, Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković i Dragan Čolić, kao i amandman koji je podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Primili ste Izveštaj Odbora za pravosuđe i upravu i Mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pre prelaska na pretres u pojedinostima, podsećam vas da je narodni poslanik Zlata Đerić povukla amandmane koje je podnela na članove 49a. i 49b. Predloga zakona. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Molim službu Narodne skupštine da pozvane predstavnike Vlade i pozvane na sednicu Skupštine obavesti da mogu da uđu u salu. Ministru Nebojši Bradiću i saradnici zahvaljujem. Pošto trenutno nemamo obaveštenje da je Vlada poslala obaveštenje Narodnoj skupštini o tome ko od ovlašćenih predstavnika će biti s nama u toku pretresa u pojedinostima, određujem pauzu od 11.55 do 12.55 časova. Tada nastavljamo rad, potpuno sigurni da će Vlada obavestiti Narodnu skupštinu, svesna svojih obaveza, ko će od ovlašćenih ministara i ostalih službenika Vlade biti s nama u toku popodnevnog rada. Hvala vam. [[Posle pauze – 12.55]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad u popodnevnom delu sednice. Na početku popodnevnog rada, obaveštavam Narodnu skupštinu da ćemo, na osnovu člana 85, danas raditi i posle 18 časova, raspravom u pojedinostima o predlogu zakona koji u tom trenutku bude na dnevnom redu. Ispunjeni su svi poslovnički uslovi da nastavimo rad. Ministar Milan Marković, ovlašćeni predstavnik Vlade za pretres u pojedinostima Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnim službenicima, prisutan je. Na član 2, amandman, s ispravkom, podnela je narodna poslanica Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 3, amandman je podnela narodna poslanica Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 3, amandman je podnela narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 4, amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 5, amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 6, amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 7, amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, na sve ono što stoji u obrazloženju zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnim službenicima, Poslanička grupa SRS-a je pre tri godine, 2005. godine, kada je usvojen ovaj zakon, ukazivala. Tad nije bilo dovoljno sluha da se prihvate primedbe, jer da jeste, danas ne bi bilo potrebe da ovo menjamo. Nisu najveći problem česte promene zakonskih predloga, odnosno samih zakona, mnogo je veći problem njihovo nepoštovanje. Zaista bi ova vlada morala da se izbori, i to bi trebalo da bude osnovni zakon, odnosno jedan od osnovnih poslova – primena zakonskih propisa. Kao narodni poslanici, želimo da se taj deo kontroliše i da se sprovede. Do sada je ovaj zakon imao dve promene. Prvi put su se promene dogodile zato što se nameravalo uskladiti ovaj zakon s odredbama Ustava, a potom, zbog usaglašavanja s pozitivnim propisima iz drugog zakona. U obrazloženju se navodi da je profesionalizacija, depolitizacija i karijerni sistem jedan od osnovnih principa novog zakona o državnim službenicima, a sigurno je da nije tako. Profesionalizacija – hajde da prihvatimo da se delimično nastoji, a depolitizacija – pa, nikad više nije bila prisutna partijska pripadnostu zapošljavanju Vladinih službenika nego što je to sada. Karijerni sistem, ne može se govoriti o karijernom sistemu, jer najveći broj građana u Srbiji nema ni prilike da počne da radi, a kamoli da izgrađuje neku poslovnu ili radnu karijeru. Kakav odnos ima Vlada prema onima koji ne čine skupštinsku većinu, odnosno opozicija su, kao što su poslanici SRS-a, to može da se vidi i iz obrazloženja koje je Vlada dala za neprihvatanje amandmana koje je podnela SRS na član 7, a u vezi s članom 32. osnovnog zakona. U članu 32. je predviđeno u koje grupe se mogu razvrstati državni službenici, pa je rečeno da su to lica koja su po položaju i na izvršilačkim radnim mestima, a u članu 32. stav 2. kaže se – odredbe ovog zakona o podeli radnih mesta ne primenjuju se na policijske, carinske i poreske službenike i na državne službenike koji rade, do sada je stajalo – na bezbednosnim poslovima, u zavodima za izvršavanje zavodskih sankcija. Predlaže se da se reči: ''bezbednosnim poslovima i u zavodima za izvršavanje zavodskih sankcija'', zamene rečima: ''bezbednosnim i obaveštajnim poslovima i u zavodima za izvršavanje krivičnih sankcija''. Predložili smo da se posle reči: „ bezbednosnim“, stavi zapeta i dodaju reči: ''obaveštajnim poslovima i u zavodima za izvršavanje krivičnih sankcija''. Ovde je reč o pravno-tehničkoj redakciji, potrebi da se ovo usaglasi. Vlada je u obrazloženju zbog čega ne prihvata ovaj amandman navela – amandman se ne prihvata jer se njegovom nepreciznom formulacijom ne vrši pravno-tehnička redakcija kako je to navedeno u obrazloženju amandmana. Želim da ovaj amandman potpuno pojednostavim – kad bi se reklo da gospodin ministar u toku dana doručkuje, neće se reći da doručkuje i ruča i večera, nego će se reći da doručkuje, ruča i večera. Mislim da je to potpuno prihvatljivo i ne zadire u koncept Predloga vašeg zakona, nego je to želja i potreba da usaglasimo to, da bude lepše napisano, ali Vlada ni toliko ne želi da prihvati, da uradi ono što je zaista bolje, što je prihvatljivije. Pretpostavljam da će, možda, posle mog obrazloženja ovog amandmana, ministar da donese odluku da se ovaj amandman prihvata. Zahvaljujem.
Dva minuta i 30 sekundi je iskorišćeno od vremena Poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 8, amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić.
Hvala. Ovaj član 8. doživeo je dve promene. Jedna je promena koja se nalazi u Predlogu zakona i koja kaže da se položaji u sudovima i javnim tužilaštvima određuju zakonom, a u ostalim državnim organima položaji se određuju njihovim aktima. Ovo je, u stvari, promena stava 2. člana 34, a neposredno pre ovoga dobili smo od strane Odbora za pravosuđe novu promenu koja se odnosi na član 8, odnosno na ovaj stav 2. člana 34, gde se kaže da se položaj u sudovima i javnim tužilaštvima određuje aktom Vrhovnog kasacionog suda, odnosno Republičkog javnog tužioca, a u ostalim državnim organima položaji se određuju aktima tih organa. Novom promenom koju predlaže Odbor za pravosuđe i upravu navodno se daje mogućnost da se aktima Vrhovnog kasacionog suda, odnosno Republičkog javnog tužioca, utvrde položaji u sudovima i javnim tužilaštvima, s obrazloženjem da je ovakvo rešenje celishodnije, iz razloga što, prema Zakonu o uređenju sudova, postoji više sudova, odnosno javnih tužilaštava, pa je ovakvo rešenje celishodnije. Međutim, ni jedno, ni drugo rešenje, ni prvobitno koje je predviđeno članom 8. Predloga zakona, kao ni ovo sad rešenje koje predlaže Odbor za pravosuđe i upravu, ne zadire u ono što smo tražili amandmanom. Naime, ovde je određeno da Vrhovni kasacioni sud određuje položaj u sudovima i javnim tužilaštvima, a da se položaj državnih službenika u ostalim državnim organima određuje njihovim aktima. Dakle, vi idete, promenom ovog stava, na zakonsko rešenje položaja, ali se to odnosi samo na položaje sudova i javnih tužilaštava, a ostali državni organi treba da svoj položaj, dakle položaj državnih službenika u tim organima, odrede svojim aktima. Mi tražimo drugo rešenje, da se položaj i jednih i drugih, dakle, i položaj u sudovima i tužilaštvima, kao i položaj u državnim organima, odredi zakonom, da se jedinstveno odredi zakonom položaj i jednih i drugih. Svi su oni državni službenici i njihov položaj treba da bude određen zakonom. Dakle, predvideti u zakonu, a razrada toga, kada se bude radila konkretizacija u okviru njihovih pravnih akata, treba da bude urađena u skladu s ovim zakonom. Smatramo da je to najbolje rešenje i da treba prihvatiti amandman SRS-a. Hvala.
Minut i 15 sekundi iskorišćenog vremena Poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne) Odbor za pravosuđe i upravu, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika, podneo je amandman na član 8. Ovaj amandman je predstavnik predlagača prihvatio. S obzirom na to da se Zakonodavni odbor nije izjasnio, i o ovom amandmanu će se, u danu za glasanje, izjašnjavati Narodna skupština. Na član 9, amandman je podnela narodna poslanica Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 11, amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 12, amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 13, amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 13, amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 15, amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 17, amandman je podnela narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 18, amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 19, amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Podneli smo amandman na član 19. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnim službenicima, koji se odnosi na član 55. osnovnog zakona o državnim službenicima. Najpre sam predložio da se stav 1. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona briše, a zatim, da u stavu 2. ostanu sledeće reči: "Rok za podnošenje prijava na javni konkurs ne može biti kraći od osam dana od dana oglašavanja javnog konkursa u "Službenom glasniku RS". Znači, naš predlog je da ovo ostane. Ovde je definisan najkraći rok. S obzirom na to da je ministar, prilikom obrazlaganja Predloga zakona o izmenama i dopunama ovog zakona, u 2008. godini, kao i u 2009. godini, izneo činjenicu da je prosečno potrebno vreme za popunu ovih radnih mesta preko 80 dana, smatramo da ima razloga da ostane utvrđivanje u kom najkraćem vremenskom periodu se mogu podneti prijave na oglas, ali je, pored objavljivanja u "Službenom glasniku RS", po našem mišljenju, neminovno da stoji i: "javnom glasilu i organizaciji nadležnoj za zapošljavanje". Poznato vam je da je veoma mali broj građana Srbije u poziciji i u prilici da proprati "Službeni glasnik RS". Možda su sad razvoj tehnologije, pa mogućnost praćenja preko Interneta poboljšali stanje, ali moramo imati na umu i činjenicu da veliki broj građana u Srbiji nije još u dovoljnoj meri ovladao tim tehnologijama i ne može da prati mogućnost oglašavanja tih radnih mesta državnih službenika. Vi ste u razlozima zbog čega se ne prihvata ovaj amandman SRS-a naveli da se ne zna od kog vremenskog perioda bi trebalo da teče taj rok. Pa, od vremenskog perioda u kom je, da li u "Službenom glasniku", ili u jednom od drugih glasila u kom se oglašava, kasnije izašao taj oglas, pa bi se smatralo – osam dana od perioda kada je u drugom glasilu izašao taj oglas u kojem se oglašava slobodno radno mesto. Zatim smo predložili da se stav 3. Predloga ovog zakona briše – da se neblagovremene, nerazumljive i druge prijave neće uzeti u razmatranje, i – žalba iz stava 3. ovog člana, kao stav 4, ne zadržava izvršenje zaključka. Smatramo da su mnogo bolja i celishodnija rešenja u već postojećem zakonu i stoga ne vidimo nijednu potrebu da se član 55. menja u ovim stavovima. Dakle, saglasni smo da se u članu 55. stav 2. izvrši dopuna ''javnim glasilom i organizacijom nadležnom za zapošljavanje''. Onda bi to bilo i precizno i jasno definisano i otklonilo bi određene sumnje, a i favorizovanje određenih kandidata za zapošljavanje, jer možemo da pretpostavimo na koji način bi se popunjavala mesta državnih službenika ukoliko bi slobodno radno mesto bilo objavljeno samo u "Službenom glasniku RS". Ima dovoljno razloga da se ovaj amandman prihvati i onda bi se Predlog ovog zakona učinio prihvatljivijim i boljim za građane Srbije. Hvala.
Dva minuta je iskorišćeno od vremena Poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 21, amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić.
Član 21. glasi: ''U članu 58. stav 1, reči: "od 15 dana" zamenjuju se rečima: "od osam dana". Vi ste predvideli ovde skraćivanje roka, od 15 dana, na osam dana. Da podsetim samo da član 58. reguliše pitanje stupanja na rad državnog službenika. Član 58. kaže da je izabrani kandidat dužan da stupi na rad u roku od 15 dana od konačnosti rešenja o prijemu u radni odnos, odnosno premeštaju, izuzev ako mu rukovodilac, iz opravdanih razloga, ne produži rok. Dakle, na osnovu ovoga ste tražili da ovaj rok od 15 dana bude skraćen na osam dana. Našim amandmanom smo tražili da se ovaj član briše, odnosno da ostane rok od 15 dana, u kom bi državni službenik stupio na posao. Ovaj rok od 15 dana smatramo prikladnijim i boljim, iz više razloga, jer ovde su u pitanju dva statusa. Prvi status je prijem u radni odnos i drugi status je premeštaj na drugo radno mesto. Uvek se, u slučaju regulisanja ovih statusa, dakle, prijema u radni odnos, kao i premeštaja na drugo radno mesto, postavlja rok za žalbu i taj rok je 15 dana. Ako je već nekome bilo ostavljeno 15 dana da se žali, na primer, na rešenje o svom premeštaju na drugo radno mesto, zašto bi se taj isti državni službenik terao da stupi na posao osam dana od konačnosti rešenja? Smatramo da je bilo prikladnije ono što je predviđeno u ranijem propisu, odnosno da taj rok bude 15 dana. Brojni su razlozi koji govore u prilog da mu treba dati duži rok, rok od 15 dana, da stupi na posao. Mislimo da taj rok ne treba menjati i da treba prihvatiti naš amandman.
Trideset sekundi je iskorišćeno od vremena Poslaničke grupe. Obaveštenje o trenutnom toku rada: mislim da je svima podeljen Izveštaj Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja, tako da je moguće da podaci iz materijala koji imam pri vođenju sednice nisu u svakom od amandmana u skladu s Izveštajem, s obzirom na to da radimo po sinopsisu u kom nema Izveštaja Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja. Stenograma radi, samo da obavestim da je Odbor za 10. i za 11. tačku, a za 9. tačku, ako bude izveštaj, dobićete, tako da vas molim da u ovom delu toka sednice, dok ne budu ispravke sinopsisa, upoređujemo amandman koji stavljamo u pretres u pojedinostima i Izveštaj, ukoliko ima nekih izmena, Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja. Da li još neko želi reč u raspravi u pojedinostima u amandmanu na član 21? (Ne) Na član 22, amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Hvala. Koristiću vreme ovlašćenog predstavnika, ili bar deo tog vremena. Što biste rekli vi, gospođo Čomić, stenograma radi, a i javnosti radi, upravo se odvija sednica Odbora za ustavna pitanja, s veoma važnim temama dnevnog reda – predlozima statuta Autonomne Pokrajine Vojvodine i ovog neustavnog zakona o prenosu nadležnosti, i to je razlog što poslanici SRS-a koji su bili u obavezi da govore o pojedinostima nisu mogli da se uključe od samog početka u ovaj rad. To govori o tome koliko vi poprilično neozbiljno shvatate i rad Parlamenta i rad Odbora. Rekla bih da mnogo toga radite samo da otaljate posao, a moram da vam kažem da to nije dobro. U prethodnoj tački dnevnog reda, a ima veze i s ovom tačkom dnevnog reda, govorila sam o izvesnim zloupotrebama gospode iz Novog Sada, Jelene Šogorov, koja je vlasnik Fakulteta za evropske pravno- političke studije, kojoj je njena rođena majka, Mira Šogorov, kao direktni rukovodilac Dokumentacionog centra "Vode Vojvodine", dala u zakup kulturno dobro po nekoj izuzetno niskoj i simboličnoj ceni, suprotno Zakonu o kulturnim dobrima, a da je u Republičkom savetu za razvoj univerzitetskog obrazovanja član komisije koji je akreditovao ovaj njen fakultet bio Stevan Šogorov. Dakle, govorim o odnosu majka, ćerka, otac, odnosno muž, na koji način se sprovode koruptivne radnje i na koji način se, na najgrublji mogući način, dovodi u pitanje interes građana Srbije. U međuvremenu, zašto ovo govorim? Zato što ste vi, gospođo Čomić, rekli, odnosno javno zatražili da se stenogram onoga što smogovorili ja i kolega Dragan Stevanović dostavi javnom tužiocu. Ne da nemamo ništa protiv, nego daj bože da javni tužilac počne da radi svoj posao, ali ne morate vi na to da ga upozoravate. Javni tužilac je u obavezi da čak i na pijaci, kad kupuje jaja, ako čuje da neko pominje neku osnovanu sumnju da je izvršeno neko krivično delo, reaguje. Nemojte pogrešno da me razumete, nemam ništa protiv ovoga što ste vi zatražili i upozorili javnog tužilaca. Mi odavno govorimo da on ne radi svoj posao, vi ste se samo pridružili tome. Opet, ako zaista uđe u taj postupak, još jedna dodatna informacija. U međuvremenu sam saznala da je ovaj gospodin Stevan Šogorov član Upravnog odbora "Metals banke". "Metals banka", opet da podsetimo, jeste banka, uslovno rečeno, Bojana Pajtića, koja je formirana s namerom da bude razvojna banka, kako je predviđeno u ovom neustavnom tekstu statuta AP Vojvodine. Dakle, mi ovde nismo ni doneli, ni dali saglasnost na taj statut, a Bojan Pajtić, evo, uredno s njim i ovaj gospodin Šogorov, rade ono što im je odnekle naređeno. Što se tiče člana 22. Predloga zakona o državnim službenicima, mislim da nisam otišla nimalo iz teme, jer je ova iz "Vojvodina voda" državni službenik, dobijala je platu iz budžeta Republike Srbije, tako da i te kako ima veze s ovim. Šta je gospodin Zoran Krasić predložio? Da se član 22. Predloga ovog zakona briše, a član 22. Predloga ovog zakona se odnosi na član 59. osnovnog zakona koji se menja, o državnim službenicima. Šta je nama Vlada sada predložila? Ovaj član 59. odnosi se pravo na žalbu kandidata koji su učestvovali u izbornom postupku i govori da se rešenje o prijemu u radni odnos, odnosno rešenje o premeštaju, dostavlja svim kandidatima koji su učestvovali u izbornom postupku na adresu navedenu u prijavi na konkurs. Tu nema ničeg spornog. Kaže se dalje: "Ukoliko dostavljanje iz stava 1. ovog člana nije uspelo, službeno lice državnog organa sastavlja pismenu belešku. U slučaju iz stava 2. ovog člana, rešenje se objavljuje na oglasnoj tabli državnog organa i po isteku osam dana od dana objavljivanja smatra se dostavljenim. Kandidat koji je učestvovao u izbornom postupku ima pravo da u roku od osam dana od dana dostavljanja rešenja izjavi žalbu ako smatra da izabrani kandidat ne ispunjava uslove". Mislimo da je ovo nedopustivo, zato što će ovo biti izvor zloupotreba. Postoji Zakon o opštem upravnom postupku koji, između ostalog, reguliše i način lične dostave, ali je meni interesantnije obrazloženje Vlade Republike Srbije, koja kaže da ne prihvata amandman Zorana Krasića, jer, kaže, " kako se u praksi pokazala neefikasnom primena pravila opšteg upravnog postupka o ličnoj dostavi rešenja,predloženim rešenjem propisuje se da, ukoliko ne uspe lično dostavljanje, službeno lice u organu o tome sastavlja pismenu belešku, a rešenje se objavljuje na oglasnoj tabli državnog organa i po isteku osmog dana od dana objavljivanja smatra se dostavljenim". Ovo je neverovatno, iz više razloga. Najpre, kako je moguće da ovaj zakon može da devalvira Zakon o opštem upravnom postupku? To je, ovako pravnički, nešto što me je zgranulo. S druge strane, kako će neko ko je učestvovao na javnom konkursu, a namerno mu se ne dostavi obaveštenje da je neko drugi primljen na tom javnom konkursu, a ne on, pored svih onih skenera, obezbeđenja, najava, itd., da dođe do tog mesta gde je oglasna tabla u tom državnom organu i da vidi da na toj oglasnoj tabli stoji kako je završen taj javni konkurs? Ovo je, jednostavno, nemoguće i samo govori u prilog našoj tvrdnji, još iz načelne rasprave o svim ovim predlozima zakona, da nije namera da se ovim zakonom, kao i ostalim zakonima, bilo šta poboljša u oblasti državne uprave, nego se ovaj zakon menja, donose se ove izmene da bi se nadoknadilo ono što predviđate ovim zakonima koji slede, a to je smanjenje broja zaposlenih u državnoj upravi i lokalnoj samoupravi. Vi ovim zakonom otvarate mogućnost da svaki ministar može da zaposli, odnosno da najpre otpusti, u skladu sa zakonom, ukupno preko tri hiljade ljudi na nivou Vlade Republike Srbije i oko sedam-osam hiljada na nivou lokalne samouprave. Govorili smo o tome, ovi zakoni predviđaju deset hiljada otkaza, najmanje, u državnoj upravi i lokalnoj samoupravi, i te otkaze će dobijati oni koji su politički nepodobni. To će biti u najvećem broju slučajeva ljudi koji imaju poprilično radno iskustvo i stručno iskustvo u obavljanju ovih izuzetno značajnih poslova. Zato ovaj zakon o izmenama Zakona o državnim službenicima, kao i ova dva zakona kasnije, otvaraju mogućnost da se zloupotrebe, tako što će se novi službenici primati na određeno vreme i što broj službenika neće biti promenjen, možda će biti čak i veći, jer to ovi zakoni dozvoljavaju, ali je bitno da se ovim zakonima otvara mogućnost stvaranja potpune partijske države, koja već jeste poprilično partijska, ali, ako je eventualno negde ostala još neka nepopunjena rupa, ovaj zakon stvara mogućnost za to. Zato je i rečeno, u ovom članu 22. Predloga zakona, na koji način će se vršiti dostava i ostvariti pravo na žalbu kod javnog konkursa. Ovo je zaista neverovatno. Da smo u pravu i da stanje u državnoj upravi nije dobro, potkrepiću s nekoliko rečenica iz stenograma, zapravo, citata gospodina Milana Markovića. U obrazloženju Predloga ovog zakona, gospodin Milan Marković je rekao, između ostalog – dakle, možemo reći da nakon tri godine primene ovog zakona, misli se na Zakon o državnim službenicima, sistem nije doživeo svoju afirmaciju kroz postavljanje na položaje. ''Razlozi su mnogostruki. Jedan od razloga jeste da je ovo već treća vlada koja radi po principu državnih službenika. Imali smo dva puta izbore, što je svakako omelo postupak postavljenja na položaje, a drugi razlog je donekle i inertnost prilikom iniciranja konkursa od strane rukovodilaca organa.'' U potpunosti se slažemo s ovim što je rekao gospodin Milan Marković, ali očekujemo da nam kaže šta se preduzelo protiv tih koji su bili inertni, koji su zloupotrebljavali postojeći zakon, i da li će oni biti, eventualno, ocenjeni negativnom ocenom, da li će oni biti ti koji će dobiti otkaz nakon usvajanja ovih zakona koji slede. Dalje, gospodin ministar kaže: ''Recimo, interesantno je reći da postavljanje na položaj u najboljem slučaju traje 87 dana, a za izvršilačka mesta traje, nećete verovati, i po osam meseci. Dakle, državni službenik na izvršilačkom mestu, da bi se primio, prođe čitavih osam meseci. To dovodi do toga da rukovodioci, na ovaj ili onaj način, izbegavaju odredbe ovog zakona, koristeći razne druge oblike radnog angažovanja, bilo da su to radni odnosi, ili možda čak i van delokruga, čak i ugovori o delu, koji bi, po svojoj prirodi, morali biti van delokruga organa. Nažalost, i to se koristilo u prethodne tri godine.'' Od reči do reči možemo da prihvatimo ovo što je rekao gospodin Milan Marković, jer znamo da je ovo istina i o ovome smo govorili, govorimo i govorićemo. Opet ostaje pitanje – šta je s onima koji su na ovaj način zloupotrebljavali zakon, koji su na ovaj način zloupotrebljavali svoj položaj? Da li su oni unapređeni? Da li su dobili otkaze? Da li su disciplinski odgovarali? To je ono što bi bilo interesantno građanima Srbije, a i ovim našim dragim gostima, mladim, koji su došli da nas vide i čuju sa galerije. Svakako, i njih interesuje, ako imaju mame ili tate zaposlene u državnoj upravi ili nekoj opštini, da me bolje razumeju, da li će ostati bez posla predlozima ovih zakona. Nažalost, dečice draga, 10.000 ljudi u Srbiji ostaće bez posla zato što vladajuća većina donosi ova tri zakona. Dalje, gospodin ministar je govorio o vrednovanju rada. Kaže: ''Kvartalno se vrši vrednovanje rada državnih službenika. Kada neki državni službenik na vrednovanju ne dobije zadovoljavajuću ocenu, on ide na vanredno ocenjivanje, i to u roku od samo jednog meseca. To je šansa da u tom roku od jednog meseca popravi svoj rad''. Gospodine ministre, nisam razumela da se ovde radi o tome da će neko u roku od mesec dana da popravi svoj rad, već sam razumela da neko traži vanredno ocenjivanje zato što sumnja da je ispravno ocenjen i da zbog toga mora da ide na vanredno ocenjivanje, a ne da ide na popravni, da ide u ''pačiju školu'', tri meseca nije dobro radio, pa će još mesec dana naknadno dobro da radi, puj-pike ne važi za ovo što nije dobro radio. Ne, nego se radi o tome da ovakva formulacija i ovaj zakon dovode u pitanje realnost ocenjivanja, nepristrasnost ocenjivanja. Vi ste i sami rekli, dalje ću vas citirati, da je bilo loših iskustava s ocenjivanjem. Dokle god se ne utvrde potpuno jasni kriterijumi, te zloupotrebe biće, nažalost, prisutne. To je veliki problem. To što vi sada ovo regulišete zakonom, a ranije je bilo uredbom, ne menja stvar kod toga da će neki ministar, ili neki šef, nije bitno kog ranga, dati negativnu ocenu nekome čiji je on nadređeni, ili rukovodilac, samo zato što mu nije doneo burek, ili što mu se ne sviđa zato što zna da je drugačije političke orijentacije, i to će, nažalost, biti ono što će se dešavati kada ovaj zakon stupi na snagu. Vi ste, ministre, dalje govorili i o disciplinskoj odgovornosti. I tada sam vam skrenula pažnju, da ne kažem upozorila. Rekli ste da je interesantno da je bilo dolaska na posao u alkoholisanom stanju i da je to moglo samo da se podvede pod neku vrstu nedostojnog ponašanja. Kažete – mi smo sada to predvideli kao težu povredu radne discipline i moram reći, na našu veliku žalost, ovo je bilo neophodno. ''Bilo je neophodno, odnosno postoje, nažalost, ljudi koji nisu u stanju da se uzdrže od upotrebe alkohola, odnosno koji nisu mogli da se uzdrže od toga da dođu na rad u alkoholisanom stanju.'' Bez obzira na to što u Zakonu o državnim službenicima ovo nije bilo predviđeno, postoji Zakon o radnim odnosima, koji je još od 1991. godine, dakle, mnogo pre ovoga što vi zovete demokratija, zabranjivao, odnosno predviđao sankcionisanje dolaska na posao u alkoholisanom stanju. Dakle, bilo je mogućnosti da se to spreči, odnosno da se kažnjavaju ljudi koji na taj način krše radnu disciplinu, ali i ova vaša konstatacija, gospodine ministre, ostala je, opet radi javnosti, bez odgovora na pitanje – šta se dešavalo ljudima koji, kako vi ovde kažete, nažalost, nisu mogli da odole alkoholu, koji su dolazili na radno mesto u alkoholisanom stanju i ne znam kako radili posao za koji su dobijali pare? Dalje, ministar koji ne voli da citiram, zato izađe, verovatno, rekao je, opet citat…
Narodna poslanice, molim vas da ne kršite Poslovnik, član 104. Ne možete u svom izlaganju nagađati o razlozima ministrovog ponašanja na takav način, pa vas upozoravam da ne kršimo Poslovnik. S obzirom na to da sam vas prekinula, pre nego što nastavimo rad, dozvolite da vas obavestim da će deo današnje sednice, od 13.30 časova, sa galerije Velike sale Doma Narodne skupštine, pratiti predstavnici učeničkih parlamenata četiri srednje škole iz Prokuplja, i to: Srednje poljoprivredne škole „Radoš Jovanović“, Srednje medicinske škole „Aleksa Savić“, Srednje tehničke škole „15. maj“ i Gimnazije. Sa nama su danas: Jelić Nikola, Vesović Petar, Dimitrijević Milica, Đurđevska Nikolina, Mladenović Miloš, Jeftić Marina, Marković Jelena, Stamenković Mladen, Stanković Ivan, Kocić Nevena, Jovanović Nina, Ilić Jovan, Žugić Dragutin, Ristić Stefan, Marijanović Radmila, Milošević Jelena, Mihajlović Miona, Dragoljub Radosavljević, Cvetković Miloš, Petrović Ivan, Kalićanin Dragan i Leposavljević Marko. Dobrodošli u vašu kuću, Narodnu skupštinu Republike Srbije. Narodna poslanica Vjerica Radeta. Iskoristili ste 15 minuta, ukupno vreme ovlašćene predstavnice, i dva minuta od Poslaničke grupe. Ako želite, možete nastaviti, samo vas podsećam da poštujemo član 104. prilikom obraćanja. Ako želite, možete se prijaviti i nastaviti svoje izlaganje. Izvolite.
Prijavila sam se, naravno da želim da nastavim. Prosto je neverovatno kako ste me, zašto ste i na koji način ste me prekinuli. Kada sam videla ovu decu na galeriji, i sama sam rekla da ih pozdravljam i naravno da nemam ništa protiv…
Narodna poslanice, bili ste prekinuti zbog toga što kršite član 104. Sada vas upozoravam drugi put da ne možete kršiti član 104, da se ne možete obraćati ministru, ni bilo kom drugom učesniku. Molim narodne poslanike Momira Markovića i Sulejmana Spaha da ne dobacuju. Izričem upozorenje i narodnom poslaniku Momiru Markoviću i narodnom poslaniku Sulejmanu Spahu. Nedopustivo je, po članu 104. Poslovnika Narodne skupštine, da se bilo koji učesnik sednice u svom izlaganju dotiče stavova i razloga za postupke drugih učesnika u sednici, i na to sam vas upozorila. Molim vas da dalje ne kršimo član 104. U interesu svih nas je da poštujemo Poslovnik. Molim da se prijavite ponovo. Izvolite.
Hvala. Ja vas molim da poštujete član 27. i zaista ne znam na osnovu čega ste mi skrenuli pažnju na član 104, na pominjanje ministra, kad uopšte ministra nisam pomenula, a, s druge strane, rekli ste – ne dozvoljavate, ne znam kakvo obraćanje ministru. Kako da se obratim čoveku kojeg nema ovde? Zaista ne vidim...
Narodna poslanice, dva puta ste upozoreni na poštovanje. Sada vas upozoravam i podsećam i na član 103. Uvidom u stenogram, možete videti na koji način reagujem primenjujući Poslovnik Narodne skupštine. Molim vas da poštujete odredbe Poslovnika Narodne skupštine, s obzirom na to da smo na to svi obavezni i da time omogućimo i svakom predsedavajućem da primenjuje član 27. Molim vas da se prijavite. Izvolite, nastavite.
Dame i gospodo, poštovani građani Srbije, u ovom momentu govorimo o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnim službenicima, koji predviđa, govorim o duhu zakona, povećanje broja zaposlenih u državnoj administraciji, i to isključivo iz redova stranaka vladajućeg režima. S jedne strane, 10.000 će izgubiti posao u državnoj upravi i lokalnoj samoupravi. S druge strane, imamo Predlog zakona koji će omogućiti i dalju zloupotrebu, upravo onakvu za koju nam je ministar Marković, kada je govorio u načelnoj raspravi, rekao da postoji kod primene ovog zakona i da on to, kao ministar, već tri godine, hajde da kažem toleriše, jer je činjenica da je sam to izneo; rekla bih – trpi, ali bojim se da će gospođa Čomić da mi skrene pažnju da je to ružna reč. Šta je još rekao gospodin Milan Marković? ''Dosta se i u našoj javnosti govori, a i u praksi je primećeno da postoji jedan dosta ležeran odnos državnih službenika prema poslu koji obavljaju i veoma je važno pooštriti disciplinsku odgovornost.'' Mislim da je veoma važno pooštriti i krivičnu, a kamoli disciplinsku odgovornost, jer sam govorila, povodom prethodne tačke dnevnog reda, o zloupotrebama i u Agenciji za privatizaciju, i u Savetu za borbu protiv korupcije, i u Javnom preduzeću "Vode Vojvodine", konkretna imena, a radi se o državnim službenicima, o ljudima koji primaju platu iz džepova građana Srbije, odnosno iz budžeta Republike Srbije. Zašto, uopšte, citiram ono što je ministar govorio? Iz prostog razloga što očekujem da ministar to sluša, da se podseti na to i da odgovori na nedorečenosti ovih njegovih izjava, jer ako je on konstatovao da postoje ovakvi problemi, a ništa nije uradio, onda on loše radi svoj posao. Ako je nešto uradio, onda treba ovde da nam se pohvali šta je uradio i da doprinese kvalitetnijem radu državnih službi. Kaže gospodin Marković – prosto, učinili smo ovim zakonom, nadam se, to da sama državna uprava bude daleko funkcionalnija, odnosno da rukovodioci mogu da saobraze državnu upravu potrebama posla, jer ovaj dosadašnji, da kažem, dosta nefunkcionalan sistem, dosta se odražavao i na kvalitet rada. Samo pitam – kako neko sebi može da dozvoli da bude tri godine na čelu jednog ministarstva i da ništa ne uradi, da bi nakon tri godine mogao da kaže da i dalje imamo dosta nefunkcionalan sistem, koji se odražava i na kvalitet rada? Mi srpski radikali to pričamo godinama unazad i ovo je potvrda od strane resornog ministra, ali i dalje ostaje neverovatna činjenica da se ništa ne preduzima da se ovi problemi prevaziđu. Evo, još kratko, dve-tri rečenice, takođe citiram šta je gospodin Milan Marković rekao: ''U roku od 90 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona, svi su dužni, rukovodioci organa, da pokrenu postupak za popunjavanje položaja. Ukoliko rukovodioci organa to ne učine, služba za kadrove će po sili zakona pokrenuti postupak za popunjavanje položaja. Pored toga, pošto se dešavalo da prođe konkurs, a rukovodioci organa nikoga ne izaberu i onda opet mir i tišina šest meseci, ili godinu dana, predvideli smo i to da, po automatizmu, čim rukovodilac obavesti da nije izabrao nekog sa liste, služba za kadrove ponovo obnavlja konkurs''. Ako se dešavalo, a ministar kaže da jeste, da prođe konkurs a da rukovodioci organa nikoga ne izaberu, i onda opet, kako kaže ministar, mir i tišina, verujem ministru od reči do reči, zaista ga molim da kaže, radi javnosti, ili neka javnost sama zaključuje, kakva je onda uloga ministra i Vlade i ostalih ministara? Ako su znali da im se ovakve stvari dešavaju u ministarstvima, zašto ništa nisu preduzeli? Zapravo, oni su prećutno podržavali zloupotrebu položaja i kršenje propisa. Dalje, kaže ministar: ''Tako će služba stalno da obnavlja konkurs, ako se budu ovakve stvari ponavljale, i mislim da će ovo biti dobar mehanizam da dođe do postavljenja na položaje, jer će oni rukovodioci koji ne budu postavljali državne službenike na položaje, odnosno ne budu sproveli konkurs, zaista imati veliki pritisak i na samim sednicama Vlade'', sve su se naježili, ''a verovatno i u javnosti, da izvrše postavljenja na položaje''. Kako će ovo doći do javnosti? Ko će ovo da objavljuje? Kakav li će to biti pritisak Vlade? To su pitanja na koja nismo dobili odgovor, pogotovo nismo dobili odgovor na pitanje – da li je do sada bilo pritisaka Vlade, da li je do sada Vlada uticala na svoje ministre da rade u skladu sa zakonom, ili je istina ovo što mi srpski radikali tvrdimo, ne samo u ovoj oblasti nego u svim oblastima, da članovi Vlade, da režimski ljudi ne rade svoj posao ni u skladu s Ustavom, ni u skladu sa zakonom? Kaže gospodin Milan Marković: ''Činjenica je da je ovo zakon u korist racionalnijeg rada i racionalnije uprave, između ostalog, i sam status neraspoređenog ne može više da traje od šest meseci, može da traje samo dva meseca''. Dalje, ministar navodi da je bio razmišljanja čak da uopšte ne treba da postoji ovaj termin, odnosno mogućnost neraspoređenog itd. Gospođo Čomić, izvinjavam se, plašim se da mi ponovo, samo ne znam na osnovu čega, ne izreknete, kako vi volite da kažete, upozorenje, ali moram da primetim da gospodin Milan Marković nije prisutan u sali i ne znam da li ima nameru da odgovori na sva ova pitanja koja sam mu postavila u ime Poslaničke grupe SRS-a. Znamo, takođe, da je, ne znamo iz kojih, valjda, samo njemu poznatih razloga, napustio sednicu i u toku načelne rasprave. Iz nekog razloga je bio iznerviran našom diskusijom, to je i rekao; ovo nisu insinuacije, ništa lično, ništa privatno, molim vas, nego opet sve mogu da citiram. Gospodina Milana Markovića citirala sam, pre svega, zbog javnosti, građani Srbije su čuli sve ovo što je on rekao, što, zapravo, znači da on ne obavlja svoj posao dobro i to je priznao ovde. Samo sam danas ovde pročitala ono što je on priznao i molim vas, gospođo Čomić, da najlepše zamolite gospodina ministra da dođe u salu i da službeno komunicira s narodnim poslanicima, jer to mu je obaveza. Hvala lepo.
Potrošeno je 10 minuta i 30 sekundi od vremena Poslaničke grupe. Starajući se, po članu 27, o redu na sednici, podsećam sve narodne poslanike da svaki predstavnik predlagača ima pravo na izlaske sa sednica, kraće ili duže, radi obavljanja drugih poslova, kao i svaki drugi učesnik sednice, dakle, svaki narodni poslanik. Ministar Milan Marković ima jednu kratku obavezu i vratiće se na sednicu. Da ponovim, pošto očigledno nije jasno. Svaki predstavnik predlagača ima pravo na kratke izlaske i podsećam vas da je jedini ministar koji zaista ni minuta nije napustio sednicu bio ministar Nebojša Bradić, u sva četiri maha, koliko je prisustvovao sednicama Narodne skupštine. Zato će drugi ovlašćeni predstavnici beležiti primedbe koje čuju od narodnih poslanika. Na član 23, amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Nema razloga da žurite, gospođo Čomić, pošto se ja ne snalazim s ovim vašim aparatićima, pa malo kasnim s prijavljivanjem. Šalim se, naravno. Kolega Sreto Perić vas je pitao s mesta, ali nije smeo malo glasnije, da ga ne biste, verovatno, opomenuli, a sada vas ja pitam – šta znači to duže ili kraće pauze? Da li to znači da obaveza ministra može da bude, sad je dva sata, odnosno 13.45, da ta kraća obaveza traje do 16 časova, kad prođu svi ovi zakoni, ili postoji neko vreme koje se toleriše? U svakom slučaju, pošto vi vrlo revnosno primenjujete Poslovnik i vrlo revnosno nas obaveštavate o svemu onome što u skladu s Poslovnikom, trebalo je da nas obavestite, ako ste znali, a očigledno jeste, da gospodin Milan Marković na toliko i toliko vremena napušta sednicu, iz nekih obaveza, i onda da pitate narodne poslanike da li su spremni da učestvuju u radu u odsustvu ministra, ili da, kao što inače radite, i vi i gospođa Đukić-Dejanović, doduše, tek u poslednje vreme, svaki put kad nema predstavnika Vlade, odnosno ovlašćenog predstavnika predlagača, napravi se pauza dok taj neko ne obavi poslove koji su mu preči od poslova u Narodnoj skupštini. Tvrdim vam da nijednom ministru nijedan posao ne može i ne sme biti preči od posla u Parlamentu.Dakle, amandman koji je podneo naš kolega Dejan Mirović je amandman na član 23, gde je predložio da se član 23. Predloga zakona briše, a član 23. se odnosi na član 60. osnovnog zakona. Član 60. osnovnog zakona, čije izmene su sada na dnevnom redu, govori o neuspehu javnog konkursa. U tekstu zakona koji je još uvek na snazi stajalo je da javni konkurs nije uspeo ako konkursna komisija utvrdi da nijedan kandidat nije ispunio merila propisana za izbor. O tome da javni konkurs nije uspeo obaveštavaju se svi kandidati. Mi u SRS-u smo mišljenja da ovo nije trebalo da se menja, da je ovo sveobuhvatno, ova dva stava člana 60, da su regulisali ono što je suština ovog člana. Nije nam jasno zašto ste predložili da javni konkurs nije uspeo ako konkursna komisija utvrdi da nijedan kandidat koji je učestvovao u izbornom postupku nije ispunio merila propisana za izbor. O tome da javni konkurs nije uspeo, obaveštavaju se svi kandidati koji su učestvovali u izbornom postupku. Stajalo je da komisija utvrdi da nijedan kandidat nije ispunio merila propisana za izbor, a vi sada kažete – konkursna komisija utvrdi da nijedan kandidat koji je učestvovao u izbornom postupku nije ispunio merila. Dakle, nije ovo što ste vi predložili nešto što sad treba drastično da se napada, ali zašto smo podneli amandman? Da skrenemo pažnju i Vladi, a, pre svega, javnosti, da ovaj zakon nije donet zbog ovakvih formalnih, nisu to nedostaci, ali, recimo, dopuna itd. Može i jedno i drugo, može i postojeće rešenje, a može i ovo koje ste vi predložili, ali suština je da ovaj zakon krije nekoliko članova koji će omogućiti prijem ljudi na određeno vreme, prijem ljudi na internim konkursima, dostavljanje odluka konkursnih komisija mimo Zakona o opštem upravnom postupku. odredaba o ličnoj dostavi. To je suština, a vi ste samo ovde predložili veći broj članova da bi se stekao utisak da iz nekih iskrenih pobuda predlažete izmene i dopune ovog zakona. Ne, vaše namere su krajnje neiskrene. Vi hoćete da ovim zakonom zaštitite sve svoje partijske kadrove u državnoj upravi i da zaštitite buduće partijske kadrove koje ćete primiti kad 10.000 ljudi otpustite. To je suština donošenja ovog zakona i zato smo mi i na ovaj član intervenisali, upravo zato da bismo, pre svega, javnosti Srbije, skrenuli pažnju na neiskrene i loše namere Vlade Republike Srbije kada je u pitanju zakon o izmenama i dopunama Zakona o državnim službenicima. Hvala.
Iskorišćeno je pet minuta i 15 sekundi od vremena Poslaničke grupe Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 24, amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Član 24. govori o članu 61. stavu 2. i kaže da se taj stav 61. menja ovim članom 24, a član 61. govori o internom i javnom konkursu u ostalim državnim organima. Na popunjavanje izvršilačkih radnih mesta u ostalim državnim organima primenjuju se odredbe ovog zakona o internom i javnom konkursu u organima državne uprave i službama Vlade, izuzev odredaba o sastavu konkursne komisije i o nadležnosti službe za upravljanje kadrovima. Ovaj stav niste menjali i nije ni bilo razloga da se menja, kao što nije bilo razloga ni da menjate ovaj drugi stav. Taj drugi stav je glasio da sastav konkursne komisije, stručne osposobljenosti, znanja i veština koje se ocenjuju u izbornom postupku, način njihove provere i merila za izbor na radna mesta propisuje – za sudove, Vrhovni sud Srbije, za javna tužilaštva, Republički javni tužilac, a za ostale državne organe – tela određena njihovim aktima. Sada dodajete, umesto ovoga, stav koji kaže – Sastav konkursne komisije, stručne osposobljenosti, znanja i veština koje se ocenjuju u izbornom postupku, način njihove provere i merila za izbor na radna mesta propisuje – za sudove i javna tužilaštva, ministar nadležan za pravosuđe, a za ostale državne organe – tela određena njihovim aktima. Ovo je jedan od veoma opasnih članova, koji duboko zadire u nezavisnost pravosudnih organa, odnosno nezavisnost i samostalnost kada su u pitanju javno-tužilačke funkcije. Kako to da vam je smetalo da Vrhovni sud Srbije, odnosno Republički javni tužilac utvrđuje ove kriterijume, nego sada sastav konkursne komisije za rad u pravosuđu utvrđuje ministar nadležan za pravosuđe, a za ostale državne organe, tela određena njihovim aktima? Kako to drugi državni organi mogu da predvide svojim aktima tela koja će da utvrđuju ovu materiju, a pravosudnim organima ukidate u tom delu samostalnost, naravno, ne samo u tom, ukidate samostalnost i nezavisnost, tako što će ministar da donosi ove akte? Ovo je zaista nešto što, ponavljam, ne da nije dobro, nego je veoma opasno, i ne znam da li je gospođa Malović, koja se kune da će sprovesti ove reforme pravosuđa i da će one biti najbolje na svetu, videla kakav ste joj ''vruć krompir'' uvalili? Ovo je direktno mešanje u pravosudne organe, direktno mešanje izvršne vlasti u sudsku granu vlasti. Mešate se tako što im ne dozvoljavate njihov budžet. Mešate se i što im ne dozvoljavate da koriste sudske takse u skladu s njihovim odlukama. Partijski se mešate u izbor sudova i tužilaca i o tome govori državni sekretar, gospodin Homen, već javno u medijima, obaveštava sudije da ih je 500 ostalo bez posla, samo još neće da im kaže kojih je to 500. Neka ih malo, nek se peckaju na tihoj vatri, dok on ne odluči da ih obavesti o tome. Zašto ne prihvatite ovaj amandman, gospodo iz Vlade Republike Srbije? Ne prihvatate, kažete, jer se odredbe ovog člana odnose samo naizvršilačka radna mesta u sudovima i javnim tužilaštvima. Gde je autonomija pravosudnih organa ako oni ne mogu i o izvršilačkim radnim mestima da donose, da utvrđuju kriterijume? Šta to znači? Šta to znači – radi se o izvršilačkim radnim mestima? Da, radi se o zaposlenima u pisarnici. Zar oni nisu direktno vezani za sudije, za rad pravosudnih organa, ili su vezani za Ministarstvo pravde, pa će ministar ili neko iz Ministarstva moći da okrene pisarnicu i kaže – alo, slušaj devojčice, predmet taj što si sad dobila skloni, nemoj da ga daješ sudiji? Da li na taj način, ili želite da vršite uticaj preko ovog zakona na sudove i na javna tužilaštva? Loša vam je politika, gospodo iz Vlade Republike Srbije. Hvala.
Četiri minuta i 45 sekundi je iskorišćeno od vremena Poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 24, amandman je podnela narodna poslanica Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 25, amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da lineko želi reč? (Ne) Na član 28, amandman je podneo narodni poslanik Vlatko Ratković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman. Zakonodavni odbor nema izveštaj, tako da će se o ovom amandmanu, kao i o drugima, izjašnjavati u danu za glasanje. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 36, amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Član 36. Predloga ovoga zakona govori o članu 103. osnovnog zakona, pa da bismo znali o čemu pričamo, svakako treba da obratimo pažnju na član 103. Član 103. govori o pojmu pripravnika. Pripravnik je lice koje prvi put zasniva radni odnos u svojoj struci i osposobljava se za samostalan rad. To je stav koji nije promenjen, ali je još bio u postojećem zakonu i drugi stav, koji je rekao – pripravnik zasniva radni odnos na neodređeno vreme, posle sprovedenog javnog konkursa, što, takođe, nije promenjeno i što je u redu, ali su između ova dva stava ubačena dva nepotrebna – izuzetno, radni odnos u statusu pripravnika može se zasnovati i sa licem koje je kod drugog poslodavca bilo u radnom odnosu kraće vreme od vremena utvrđenog za pripravnički staž u stepenu obrazovanja koji je uslov za rad na tim poslovima. Mi u SRS-u mislimo da je neophodno i da je obaveza države da omogući što više radnih mesta, ne samo onih 200.000 što je obećao Boris Tadić, pa zaboravio, nego mnogo više od toga. Nemamo ništa protiv kada se otvori mogućnost da se bilo ko zaposli, ali ne možete da pravite ovakve izuzetke, jer ovakvi izuzeci otvaraju mogućnost zloupotrebe. To je ono na što pokušavamo, uvek kada komentarišemo i kritikujemo predlog zakona, da vam skrećemo pažnju, da sami sebi ne pravite medveđu uslugu, jer ćete vi koji primenjujete ovaj zakon doći u situaciju, iz ovih ili onih razloga, da zloupotrebljavate zakone. Naravno, onda će to da vam se obije o glavu. U ovom 2. stavu ste dozvolili da nekom može da prestane pripravnički staž i pre vremena. Onda imate i vrlo interesantan 3. stav – vreme provedeno u radnom odnosu kod drugog poslodavaca ne uračunava se u pripravnički staž. Kako? Neće valjda neko sto puta da bude pripravnik? Bude pripravnik na jednom radnom mestu, kao pravnik, pripravnik, na primer, u jednoj firmi, i tamo mu kažu – dosta, više nam ne trebaš. Radio si za džabe ili za one pare koje dobijamo od Fonda za zapošljavanje da uradiš taj pripravnički staž, i on se ponovo negde drugde zapošljava. Onda oni kažu – ona firma tamo se bavila autoprevozom, a mi se bavimo proizvodnjom tekstila, koja, inače, ne postoji u Srbiji, i sada moraš ponovo da budeš pripravnik. Ovo je stvarno neverovatno. Pogotovo, što su vam u totalnoj koliziji ova dva stava koje ste dodali u članu 103. ovog člana 36. Pošto smo tek neposredno dobili ovo mišljenje Vlade, nisam stigla da pročitam i da vidim zašto Vlada ne prihvata amandman. Kaže – ne prihvata se jer se predloženom odredbom omogućava prijem pripravnika i kada se radi o licima koja su imala prethodno radno iskustvo u struci. ''Imajući u vidu obaveznost programa za stručno osposobljavanje pripravnika, vreme prethodnog rada u struci se ne računa u pripravnički staž.'' Rekla sam malopre da nisam pročitala obrazloženje zašto ne prihvatate amandman, ali čuli ste da sam reagovala kao da jesam. Tačno znam šta Vlada može da mi odgovori. Dakle, ne radite ovo u interesu mladih ljudi, jer kada su u pitanju pripravnici, najčešće su u pitanju mladi ljudi, ne radite ovo u njihovom interesu, radite u interesu poslodavaca koji će primati pripravnike samo za period koliko će im plaćati Fond za nezaposlene. Takođe, loše rešenje, loš zakon, loša odredba. Hvala.
Iskorišćeno vreme od Poslaničke grupe je dva minuta. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 41, amandman je podnela narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 42, amandman je podneo narodni poslanik Vlatko Ratković Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman.Zakonodavni odbor nema izveštaj i o njemu će se izjašnjavati, kao i o drugim amandmanima, Skupština, u danu za glasanje. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 47, amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 54, amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Jovan Palalić i Aleksandar Pejčić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Ovde smo suočeni s tim da predlagač hoće da u Visoki službenički savet predloži šest od 11 članova. To je suština člana zakona na koji podnosim amandman. Tražili smo da se to briše. Da vas učimo pameti na koji način tu treba da se reaguje, nije nam palo na pamet, jer na takvu drskost se samo ovako može odgovoriti. U obrazloženju ste napisali sledeće – amandman se ne prihvata. Kaže se, sad je ovo fenomenalno, odredbama člana 12. Zakona o ministarstvima, propisano je da je Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu, između ostalog, obavlja i poslove državne uprave koji se odnose na: sistem državne uprave i organizaciju i rad ministarstava i posebnih organizacija i radni odnos u državnim organima. Shodno tome, u redu je da ministar predloži šest od jedanaest članova Visokog službeničkog saveta. Imam mnogo bolji predlog za vas, nego nismo mogli da ga zapišemo. Ispalo bi da je to sprdnja na papiru koju on ne trpi, ali verbalno može. Učinite vi taj Visoki službenički savet. Ono što treba da radi Visoki službenički savet stavite u nadležnost Ministarstva za upravu, odnosno državnu upravu, i rešili ste problem. To je tako jednostavno. Ponavljam, ukinite Visoki službenički savet, da ne biste pravili lakrdiju, i ono što treba da čini Visoki službenički savet stavite u direktnu nadležnost ministra, jer se to potpuno uklapa u vaše obrazloženje koje ste dali odbijajući naš amandman, šta sve, na osnovu člana 12, Ministarstvo za državnu upravu radi. Da li je to neki problem? Po ovom amandmanu, kako vi razmišljate, ne vidim nikakav problem. Odakle vam ideja da napišete odredbu da od 12 članova Visokog saveta 6 postavlja ministar, odnosno predlaže ministar? Šta – predlaže, to znači, direktno utiče na njihov izbor i tu je kraj priče. Zato smo tražili da se ovo izbriše.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 55, amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 55, amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Jovan Palalić i Aleksandar Pejčić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Vidite, bilo je potrebno sprovesti javni konkurs za izbor onih lica koja će biti na državnom položaju. Taj javni konkurs, uglavnom, do danas nije sproveden. Ako pogledamo unazad, već godinu dana delovanja ove vlade, za ovih godinu dana ništa nije učinjeno da se taj posao obavi. Imajući u vidu ovu činjenicu, mi smo izmenili vaš član 55. ovog zakona, koji je, opet vezano sa članom 57, predviđao proceduru u kojoj se čitava stvar odlaže za određeno vreme, ne bi li se dalo vremena Vladi da raspiše konkurs za javne službenike, za funkcionere, a time se, na neki način, opravdava ili abolira ceo ovaj vremenski period koji je iza nas u kome se ništa nije uradilo. Mislim da država ne može da čeka. Mi smo predložili da se danom stupanja na snagu ovog zakona smatra da su doneta rešenja o pokretanju postupka za popunjavanje nepopunjenih položaja. Ako posle javnog konkursa ne bude predložen kandidat na položaj ili ako Vlada ne postavi predloženog kandidata, Služba za upravljanje kadrovima oglašava novi javni konkurs itd., a predsednik Vlade o ovome obaveštava Narodnu skupštinu. Onda vi nama u obrazloženju kažete – amandman se ne prihvata iz razloga navedenih u obrazloženju kojim se nije prihvatio amandman pod rednim brojem 30. Zorana Krasića, kojim se traži brisanje ovog člana. To su dve fundamentalno različite stvari. Kakve veze ima jedno s drugim? Još ovo kažete – osim toga, postupak postavljanja lica na položaj u smislu Zakona o državnim službenicima nije u nadležnosti Narodne skupštine Republike Srbije. Pa, nismo mi to ni rekli. Ne preuzima Narodna skupština nadležnost sprovođenja tog konkursa, niti raspisivanja konkursa. Mi donosimo opštu normu koja, suočena s realnošću da oni koji treba da sprovode zakone ovog doma ne žele da ih sprovode, da se tada i pod tim okolnostima smatra da je jedan postupak, koji vama, što kažu Crnogorci, ne basta da započnete, smatra započetim. To je opšta norma. To nije izvršavanje pojedinačnih akata, tako da vaše obrazloženje ne pije vodu. Vlada ne radi svoj posao i očigledno da država, odnosno državni organi, koji jesu nadležni da donose opšte pravne akte, moraju na neki način da odreaguju, da nateraju Vladu da jedan posao koji im je dat u nadležnost završi. Ako ne ume da ga započne, smatraće se da je započet, pa izvolite, radite dalje.
Od vremena Poslaničke grupe iskorišćen je jedan minut i 15 sekundi. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 56, amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 57, amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić,Jovan Palalić i Aleksandar Pejčić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Lepo smo vam rekli ovim amandmanom da treba ukinuti ovu vašu zezanciju oko produžavanja rokova za javne konkurse, odnosno za postavljenje državnih službenika na položaje. Kakvog to smisla ima? Onda će se opet javiti Vlada za pola godine, godinu dana, Narodnoj skupštini i reći će – hajde da opet menjamo Zakon o državnim službenicima, da opet produžimo rok za godinu dana. Negde se tome mora stati na put, negde moramo da kažemo da je to kraj i da smo došli do neke vododelnice, da od tog trenutka, pa nadalje više nema nikakvog produžavanja rokova. Ovako, svako ko dođe na vlast, ili jedan isti ministar u toku jednog mandata, uvek može da nađe neke sjajne razloge zbog čega se jedan važan posao nije obavio i da traži produžavanje rokova. Zato, koliko god ste vi videli u Vladi da nema smisla amandman kojim kažemo da ne bi trebalo da se produže rokovi za postavljenje lica na položaje, toliko jednako smatramo, čak s više prava, da nema više smisla beskonačno te rokove produžavati, nego najviše smisla ima obaviti zakonom određen posao.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 66, amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, član 144. Poslovnika Narodne skupštine obavezuje me da pitam da li predstavnik predlagača želi da da završnu reč. S obzirom na to da ministar Milan Marković trenutno nije prisutan u sali, nema smisla ni postavljati to pitanje. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 10. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O ODREĐIVANjU MAKSIMALNOG BROJA ZAPOSLENIH U REPUBLIČKOJ ADMINISTRACIJI Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Momo Čolaković, Aleksandra Janković, Đuro Perić, Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić, Milisav Petronijević, Miroslav Markićević, Zlata Đerić, Gordana Rajkov, Aleksandar Martinović, Sreto Perić, Lidija Dimitrijević, Mirko Munjić, Dragan Stevanović, Vjerica Radeta, Zoran Krasić, Boris Aleksić, Mirko Čikiriz, Aleksandar Jugović, Žika Gojković, Aleksandar Čotrić, Bajram Šehović, Vitomir Mihajlović, Meho Omerović, Munir Poturak, Čedomir Jovanović, Zoran Ostojić, Vesna Pešić, Nebojša Ranđelović, Sinan Hajdarević, Zoran Šami, Jovan Palalić, Miloš Aligrudić, Arsen Đurić, Aleksandar Pejčić, Milica Vojić-Marković, Daniela Lovrin-Gavrilović, Dragomir Cimeša i Suzana Grubješić, kao i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Molim službu Narodne skupštine da obavesti ovlašćene predstavnike Vlade da mogu da uđu u salu. Amandman na naziv Predloga zakona. Na naziv Predloga zakona, amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Zoran Šami, Jovan Palalić, Miloš Aligrudić, Arsen Đurić, Aleksandar Pejčić i Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Izvinjavam se, predlažem da sačekamo da predstavnici Vlade, koji će da brane zakon, uđu u salu.
Narodni poslaniče, tražili ste reč povodom amandmana i dobili ste je da razgovaramo o amandmanu.
Molim?
Izvolite.
Molim vas da date neku pauzu, pet-deset minuta, da sačekamo predstavnike Vlade, jer nema svrhe da se obraćam samo vama i kolegama poslanicima.
Molim narodne poslanike da ne dobacuju. Želite li reč o amandmanu ili ne?
Želim reč povodom amandmana i govoriću o amandmanu. Nema svrhe da govorim o amandmanu ako predstavnika Vlade nema. Molim vas, da kao predsedavajuća, date neku kratku pauzu da se predstavnik Vlade ovde pojavi. Nema svrhe da raspravljamo o amandmanima bez predstavnika predlagača.
Narodni poslaniče, tražili ste reč o amandmanu. Po Poslovniku, nema kršenja Poslovnika. Da li želite reč o amandmanu ili ne želite?
Želim reč o amandmanu, ali ću govoriti kada se pojavi predstavnik Vlade. Ponovo vas molim da sačekamo predsednika Vlade...
Obaveza toka sednice je da se pita da li neko želi reč u raspravi u pretresu u pojedinostima. Onaj ko se javi da želi reč, dobije reč. Ako ne želi niko, moram da pređem na sledeći amandman. S obzirom na to da sam obaveštena da su predstavnici Vlade tu, nemam razloga, osim ovakvog razgovora s vama, da prelazim na sledeći amandman, osim u slučaju da želite reč. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Miloš Aligrudić. Izvolite.
Znate, ovde se radi o povredi člana 27. Poslovnika, uvek na isti način. Primedba koju sada iznosim vama zbog malopređašnje situacije zapravo je identična primedbama koje smo izneli u predlogu za razrešenje Slavice Đukić-Dejanović sa mesta predsednika Narodne skupštine, koji je trenutno u proceduri, ali to nas ne sprečava da svaki put kada vidimo da se vređaju prava narodnih poslanika i građana Srbije reagujemo, pogotovo ako je to učinjeno od strane predsedavajuće, neposredno učinjena povreda. Dakle, član 27. obavezuje predsednika Narodne skupštine, a samim tim i vas na koje prenosi svoja ovlašćenja, da se ophodite prema Poslovniku na jednoobrazan način i da vodite sednice Narodne skupštine i upravljate poslovima koji su vam stavljeni u nadležnost tako da se ne izaziva zabuna i da nema različitih aršina u postupanju. Ne može u jednom trenutku da se da ogromna pauza zbog toga što ministar nije tu, a onda da se, unazad sat vremena, objašnjava kako je ministar tu, izašao je na kratko, a nema ga užasno puno vremena, i da se onda ne uvažava jedan vrlo ljudski, normalno postavljen zahtev da se napravi kratka pauza da bi se ministar pojavio. Ne možete vi postupati na jedan način, a predsednik Narodne skupštine na drugi način u istim situacijama. To nije primereno ovom domu, to nije primereno načinu na koji treba da se vodi Narodna skupština. To je ono što je suština ove priče. Vi ćete sada reći da nema povrede Poslovnika, vi ćete mi reći, sve znam unapred, ne znam, ministar ima pravo da se prošeta. Sve je to lepo i krasno, imamo mi pravo da se prošetamo, ali suština rasprave je u tome da mi kažemo nešto Vladi ili ovlašćenom predsedniku Vlade, s mogućnošću da dobijemo neki odgovor.
Dva minuta. Zahvaljujem. Nema povrede člana 27. Pretpostavljam da niste bili u sali kada je određivana pauza u 11.55 časova. Uvidom u stenogram, možete videti da je pauza određena zbog toga što u tom trenutku nije bilo obaveštenja od Vlade ko je ovlašćeni predlagač i ko će prisustvovati sednici Narodne skupštine. Vrlo sam jasno saopštila da je to razlog za određivanje pauze, s javnim pozivom Vladi da ispunjava svoje obaveze. Slanjem obaveštenja o tome ko je ovlašćeni predlagač, razlog za pauzu takve vrste prestao je da postoji. Narodni poslanik Zoran Šami tražio je reč nakon što sam pročitala koji amandman je u pretresu u pojedinostima. Moja obaveza je da mu reč dam, njegova obaveza je da govori o tom amandmanu. Ima i druge mogućnosti da kaže, da traži reč o povredi Poslovnika, što nije učinio, i ima mogućnost da ne uzme reč u raspravi, što, isto, nije učinio. Stoga vas molim da sledeći put kada budete hteli da komentarišete da je došlo do povrede Poslovnika, člana 27, pratite ceo tok sednice i da ne izlažete sebe neugodnoj situaciji da izgovarate neistine i kršite član 104, kvalifikujući rad predsedavajuće na neodgovarajući način. Narodni poslanik Miloš Aligrudić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Vrlo kratko, a vezano za član 104. i direktno ću vam se obratiti – nemojte me vređati. Kako vi znate da li sam ili nisam pratio ceo tok sednice? Odakle vam to pravo? Samo toliko.
Na osnovu onoga što govorite, narodni poslaniče, znam da li ste pratili tok sednice ili niste. Ako pratite u stenogramu, izlaganjem kojim ste pokušali da obrazložite član 27, sasvim je očigledno da niste pratili tok sednice oko 11.55, odnosno u trenutku kada sam davala razloge zašto se daje pauza. Vas molim, s upozorenjem, da se na pristojan način i u skladu sa članom 104. obraćate svim učesnicima sednice, pa tako i predsedavajućem ili predsedavajućoj, ko god to bio. Narodni poslanik Miloš Aligrudić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Član 100, koji govori o pravu poslanika da istakne povredu Poslovnika i vašim obavezama koje s tim u vezi stoje kada obrazlažete zbog čega postoji ili ne postoji povreda Poslovnika. Ako ukažem na to da ste me pogrešno razumeli, samim tim što sam vam ukazao na to da ste me povredili, a povredili ste me time što ste hteli namerno da tumačite pogrešno ono što sam rekao, tvrdeći pred javnošću, ko ovo prati, danisam pratio tok sednice, tumačeći ono što sam govorio o nekoj prethodnoj povredi Poslovnika, onda vi time kršite odredbu člana 100. koja vam daje određene obaveze i prava kada je reč o primedbama na povredu Poslovnika. Ne možete se sa mnom upuštati u tu vrstu rasprave, jer vam to pravo član 100. ne daje. Smatram da ste ga tu povredili.
Narodni poslaniče, nema povrede člana 100, zato što ste dobili reč, a nijedan predsedavajući se ni sa jednim narodnim poslanikom ne upušta u raspravu kada narodni poslanik traži reč zbog povrede Poslovnika, jer tu rasprave ne može biti. Narodni poslanik dobija reč na osnovu člana 100, ukazuje koji član je povređen, obrazlaže kako je povređen, a predsedavajući je u obavezi da da objašnjenje. Prema tome, nema rasprave. Da li još neko želi reč o amandmanu na naziv Predloga zakona, amandmana koji su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami, Jovan Palalić, Miloš Aligrudić, Arsen Đurić, Aleksandar Pejčić i Milica Vojić-Marković. Narodni poslanik Miloš Radulović želi reč. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, vi kršite danas Poslovnik, članove 98, 100, 103, 97. i 27. Vlada je odredila ovde ovlašćenog predstavnika, gospodina Markovića, da bude taj koji će da brani...
Narodni poslaniče, upozoravam vas na kršenje člana 103. stav 1. Molim vas da govorite o dnevnom redu. Dobili ste reč da govorite o amandmanu.
Govorim o povredi Poslovnika.
O povredi Poslovnika govorite?
Da, tražio sam reč da govorim o povredi Poslovnika. Vi ovde, gospođo predsedavajuća, kršite Poslovnik i pravite jedan presedan koji može da bude vrlo opasan. Tačno je naznačeno Poslovnikom da je obaveza da svakoj sednici prisustvuje ovlašćeni predstavnik Vlade. Koliko nam je poznato, vi niste član Vlade, niti ste ovlašćeni predstavnik. Tražimo, shodno članovima 98, 103, 93. i 27, da prekinete sednicu dok ne dođe ovlašćeni predstavnik Vlade, da možemo da raspravljamo o Zakonu koji je na dnevnom redu i da tražimo odgovore na naša postavljena pitanja.
Ponavljate obrazloženje već iznetih primedaba o povredi Poslovnika, što je zabranjeno članom 100. Dakle, obaveštena je Skupština o tome ko je ovlašćeni predstavnik i pozvala sam ovlašćene predstavnike da uđu u salu. Nema smetnji da nastavimo rad. Molim vas da se ponašamo po Poslovniku, za koji tražimo da ga poštuju i drugi. Narodni poslaniče Miloše Raduloviću, ne možete dobiti repliku na objašnjenje predsedavajućeg, kada tražite reč po Poslovniku. Sve narodne poslanike upućujem na pažljivo čitanje odredaba Poslovnika na koji se pozivaju. Zaista vas molim, zato što je to u zajedničkom interesu kuće u kojoj radimo. Da li neko želi reč u raspravi u pojedinostima, a o amandmanu – naziv Predloga zakona. Narodni poslanik Zoran Šami. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo poslanici, nisam tražio malopre reč o povredi Poslovnika, zato što kad vam Vlada pošalje ovakav zakon, čovek mora da razume da su ga pisali neuki ljudi; ja sam, prosto, tražio predstavnika Vlade ne bi li nešto ovde naučio, pa da on, valjda, nauči Vladu, ali to je, izgleda, bilo uzaludno očekivanje. Dakle, Demokratska stranka Srbije je podnela amandman na naziv Predloga zakona i složiću se sa svima onima koji bi rekli da je to dosta neuobičajeno. To jeste neuobičajeno, ali predloženi zakon je neuobičajen, odnosno, mislim da valja ponoviti ono što je već rečeno u raspravi u načelu – da je teško kategorisati ovaj zakon, a upotreba adekvatnog atributa bila bi neumesna i narušavala bi neku elementarnu pristojnost. Pokušaću da obrazložim šta je ideja DSS-a s amandmanom na promenu naziva zakona i celokupna ideja u vezi sa svim podnetim amandmanima na ovaj zakon. Uzgred budi rečeno, pošto sam upravo prekardašio dva minuta, ostalo vreme ide na račun ovlašćenog predstavnika. Dakle, zakon je, hajde da blago kažem, loš. On pokušava da reši jedan problem, koji nesumnjivo postoji, a to je problem organizovanja efikasne i racionalne administracije na potpuno neadekvatan način, polazeći od aksioma da u administraciji treba da ima 28.400 nezaposlenih. To je aksiom, bogom dan, izvučen iz rukava. Postavlja se elementarno pitanje – zašto 28.400? Možda je to mnogo, možda je malo, ja to ne znam. Ne da ja ne znam, verujem da to ne zna niko u sali. Demokratska stranka Srbije, kao, uostalom, i sve druge, pretpostavljam, dobronamerne stranke, shvata potrebu da se organizuje državna administracija na efikasan i racionalan način, ali do osmišljavanja celog tog poduhvata treba tek doći. Iz tog razloga, mi smo ovim amandmanom predložili da se naziv zakona promeni i da glasi – Predlog zakona o postupku određivanja maksimalnog broja zaposlenih u republičkoj administraciji. Znači, ako već treba doneti neki zakon i time iskazati volju za transformacijom administracije, onda hajde da definišemo bar jedan razuman, racionalan postupak kojim se to može napraviti. Mi taj postupak kasnije, u odgovarajućim članovima, i razrađujemo. Predlažemo da se, prvo, naprave predlozi sistematizacije radnih mesta u svim organima administracije, da onda Vlada, na osnovu tih predloga, sačini neki suvisao predlog, pa da na osnovu toga što je sačinila dođe do tog broja, neka taj broj bude 22.000, 32.000, 28.000, nema niko ništa protiv, pa da zatim definiše šta će raditi s onima koji su, eventualno, višak, zavisno od toga i koliko godina službe imaju itd. Dakle, da se cela ta procedura obavi, i to je moguće obaviti, odmah da vam kažem, u veoma kratkom vremenu. Ja sam svojevremeno u ovoj skupštini napravio sistematizaciju, predložio sistematizaciju radnih mesta za nedelju dana. Nije to nikakva velika mudrost. Svi znaju, otprilike, u svakom ministarstvu, u svakoj agenciji, u svakom od svih organa republičke administracije, šta im valja činiti, koja mesta treba osmisliti, koja treba pokriti itd. Neka načelna pozivanja na evropske standarde su, lično mislim, za naše uslove potpuno neprimerena. Ne zato što u mnogim stvarima ne treba koristiti evropske standarde, nego ima mnogo razloga zbog kojih je to kod nas neprimenljivo. Tu se, čak, izdvajaju dva razloga koja su dijametralno suprotna. S jedne strane, Evropa je bogatija od nas. Sasvim je izvesno da ima više novca da plaća državne poslove i da zapošljava više ljudi. Ima takvih primera. U Bundestagu, na primer, na jednog poslanika sleduju četiri zaposlena. Po tom standardu, u ovoj skupštini bi trebalo da bude hiljadu zaposlenih. Mi imamo 349, ako se ne varam. Ne tvrdim da mi treba da imamo hiljadu, jer smo siromašni, ali dajte da dođemo, evo, da počnemo od Skupštine, do nekog broja koji treba da postoji da bi Skupština normalno funkcionisala. Čujem da se u Zakonu, uzgred budi rečeno, o Narodnoj skupštini predviđa neki broj zaposlenih, a uopšte, recimo, nema zaposlenih u jednom strašno važnom sektoru, kakav je recimo – inostrani poslovi u Skupštini, nema nijednog. S druge strane, u Evropi ima poslova koji ne moraju da se rade, a kodnas moraju da se rade. U evropskim državama, ako ništa drugo, ne postoje kancelarije za pridruživanje EU, da ne kažem da nisu to samo kancelarije za pridruživanje EU, nego mnogi poslovi koji su u Evropi obavljeni 90-ih godina prošlog veka, kod nas tek sad treba da se obave, u raznim sferama, od organizacije vazdušnog saobraćaja, da dalje ne nabrajam. Gotovo da nema oblasti u ne morate da se usaglašavate s nekim dostignućima, ne samo EU, nego, uopšte, modernog sveta. Iz svih tih razloga koje sam naveo, ne sporeći činjenicu da treba izvršiti transformaciju administracije, mi mislimo da to treba da se uradi po jednoj osmišljenoj, pametnoj proceduri i da se na osnovu toga dođe do realnih potreba. Još samo nekoliko rečenica o motivu. Neću da kažem da je motiv sumnjiv, motiv je glup. Izvinite na izrazu, motiv za donošenje ovog zakona je glup, jer se, navodno, time prave neke uštede. Prvo, ne prave se nikakve uštede. Čuli smo da planiramo budžetski deficit od milijardu i 400 miliona evra, a ako fizički samo skinete plate za 3.400 zaposlenih, ili koliko već, to godišnje iznosi samo 12 miliona evra, što je manje od jednog promila. Zapravo, nije to ni 12 miliona evra, jer ako odbijete, s jedne strane, očigledno neophodna socijalna davanja onima koji će ostati bez posla, a neće moći da nađu nov posao, ako, s druge strane, povučete iz potrošnje 12 miliona evra, ako ništa drugo, država gubi dva miliona na PDV-u, jer bi ljudi taj novac potrošili na hranu i najelementarnije potrebe. Kada sve to saberete i oduzmete, saldo je, verujte mi, nula, ne trenutno, nego trajno. Motiv, praktično, ne postoji, a do njega se dolazi potpuno neadekvatnim sredstvima. Ima, naravno, još primedaba na mnoge stavke ovog zakona, o njima će biti reči kada odgovarajući amandmani dođu na dnevni red i o njima će biti reči kasnije, ali mislio sam da je neophodno da se ovo kaže na početku. Žao mi je, još jednom, što nema predstavnika Vlade. Bila je dobra prilika da nešto nauče, ali pošto, izgleda, njih ne vredi učiti, onda ćemo nastaviti ovako. Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Zoranu Šamiju na poslednjem delu njegovog izlaganja. Ne da imam zamerke na prvi deo, nego zbog mogućnosti da mi kraj vašeg izlaganja, narodni poslaniče, omogući da obavestim Narodnu skupštinu o dve informacije. Prvo, starajući se o primeni člana 27, smatram da su ministri Milan Marković, Žarko Obradović, Mlađan Dinkić i Rasim Ljajić povredili odredbe Poslovnika Narodne skupštine koje se tiču blagovremenog i pravovremeno informisanja i poštovanja obaveza koje, kao predstavnici Vlade, imaju prema Narodnoj skupštini i tražim da se Narodna skupština o mom obrazloženju da je povređen Poslovnik izjasni u danu za glasanje. Druga informacija je da za danas završavamo rad i nastavljamo sutrau 10 časova. Izvinjavam se, sutra je 19. novembar, neradni dan, dan sahrane patrijarha Pavla. Rad nastavljamo u petak, 20. novembra, u 10 časova. Hvala vam.