Poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani zastupnici, evo i tri točke Državnog zavoda za statistiku. Ja ću vrlo kratko budući je riječ o programu aktivnosti statistike u …/prekid na traci/ … uvijek usvajamo program koji je i godina i sam program završen. Potom program statistike aktivnosti 2004. 2007. koji je zapravo naš važan program jer smo ga uskladili sa aktivnostima Europske unije , statistike Europske unije. I strategija razvoja hrvatske statistike koji je naš okvirni program budućeg razvoja do 2012. godine. Programi su prošli kroz hrvatsku Vladu, kroz odbore Hrvatskog sabora gdje su usvojeni i evo danas su na raspravi Hrvatskog sabora. Ja ću vam biti na raspolaganju za sva pitanja vezana uz ta tri dokumenta. Samo toliko. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Izvjestitelji Odbora za zakonodavstvo, ljudska prava i prava nacionalnih manjina. Prostorno uređenje i zaštitu okoliša izvjestitelj poštovani zastupnik Marko Širac izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolege i kolegice zastupnici. Odbor za prostorno uređenje i zaštitu okoliša Hrvatskog sabora na 18. sjednici 25. studenoga 2004. godine razmotrio je Prijedlog strategije razvitka službene statistike Republike Hrvatske 2004. – 20012. Prijedlog programa statističkih aktivnosti Republike Hrvatske 2004. 2007. i Prijedlog godišnjeg provedbenog plana statističkih aktivnosti Republike Hrvatske u 2004. godini. U Odboru je predložene akte razmotrio u svojstvu zainteresiranog radnog tijela sukladno članku 140. Poslovnika Hrvatskog sabora, posebno u dijelu koji se odnosi na statistiku građevinarstva i zaštite okoliša. O predmetnim aktima Odbor je proveo objedinjenu raspravu. U uvodnom izlaganju predstavnik predlagatelja je obrazložio razloge zbog kojih je došlo do kašnjenja u podnošenju prijedloga. U raspravi o Prijedlogu strategije predloženo je da se naslov točke 76. Prijedloga strategije statistika poljoprivrede preimenuje tako da glasi. Statistika poljoprivrede i zaštite okoliša jer je u okviru navedene točke predviđen razvoj statistike zaštite okoliša kao strateški cilj. Razmatrajući prijedlog godišnjeg provedbenog plana statističkih istraživanja, Odbor je preporučio da se u izradi provedbenog plana statističkih istraživanja u dijelu koji se odnosi na statistiku zaštite okoliša više koriste podaci iz administrativnih izvora. Npr. Uprave za vode. Agencije za zaštitu okoliša, koji su i dužni prikupljati temeljem važećeg zakonodavstva. Predloženo je također da se u 2005. godini promjeni naziv godišnjeg statističkog istraživanja pod rednim brojem 17. koji glasi. Spaljivanje, kompostiranje i odlaganje otpada promjenom naziva u gospodarenje otpadom statističko istraživanje bilo bi sveobuhvatnije. U navođenju statističkih istraživanja pod rednim brojem 12. i 13. godišnji izvještaj o zaštićenim područjima pod 1. i crveni popis biljnih i životinjskih vrsta potrebno je da predlagatelj ispravi naziv Ministarstva kulture, a u načinu prikupljanja podataka navede i podatke koje vodi Državni zavod za zaštitu prirode. Uz navođenje Zakona o zaštiti okoliša potrebno je dodati i broj 128/9. Nakon provedene rasprave Odbor je jednoglasno predložiti Hrvatskom saboru da u prijedlozima akta provede objedinjenu raspravu te da donese pojedinačno sljedeće akte. Strategiju razvitka službene statistike Republike Hrvatske 2004. 2012. Program statističkih aktivnosti Republike Hrvatske 2004. -2007. I godišnji provedbeni plan statističkih aktivnosti Republike Hrvatske 2004. Hvala lijepa.
Hvala. Odbor za ravnopravnost spolova, poštovana zastupnica predsjednica Gordana Sobol izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Kolegice i kolege. Odbor za ravnopravnost spolova Hrvatskoga sabora na svojoj 16. sjednici raspravljao i Prijedlog programa statističke aktivnosti Republike Hrvatske za period od 2004. do 2007. Te Prijedlog strategije razvitka službene statistike od 2004. do 2012. godine. Odbor se u svojoj raspravi posebno naravno osvrnuo na one dijelove prijedloga strategije koji su u uskoj vezi sa člankom 17. i člankom 36. Zakona o ravnopravnosti spolova. Isto to se odnosi i na program statističkih aktivnosti. Naime člankom 17. Zakona o ravnopravnosti spolova propisana je obveza iskazivanja svih statističkih podatka i informacija po spolu. A člankom 36. istoga zakona propisana je obveza usklađivanja svih propisa sa zakonom o ravnopravnosti spolova u roku od godinu dana od dana njegova stupanja na snagu. Kad se govori o prijedlogu programa statističkih aktivnosti Odbor je ukupno predložio 21 amandman. Naravno neću ih sada sve čitati, ali dozvolite želim samo posebno istaknuti jedan od njih . To je amandman broj 1 koji se odnosi na to da predlažemo da se u točki 13. i te infrastruktura i usluge za Državni zavod i statistiku doda nova točka koja će se odnositi na uspostavljanje baze službene statistike na Internetu. Naime, prema strategiji razvitka službene statistike diseminacija kvalitetnih i pouzdanih statističkih podataka predstavlja temeljni dio njezine misije. Kao poseban strategijski cilj navodi se uspostavljanje javno dostupne baze podataka upravo na Internetu. Osim toga vizijom strategije određuje se da bi Hrvatski statistički sustav trebao biti korisnički orijentiran, i prepoznatljiv izvor pouzdanih i pravodobnih statističkih podataka. Upravo je stoga potrebno u program statističkih aktivnosti Republike Hrvatske za period 2004. i 2007. uvrstiti predložene promjene dakle navesti i mogućnost dostupnosti podataka putem Interneta. Tako se na neki način postiže i usklađenost programa sa strategijom te se omogućava šira dostupnost podataka korisnicima. Svi ostali amandmani od amandmana 2. do amandmana 21. odnose se na to da se u svim onim područjima gdje god je to moguće iskazivati da se svi podaci iskazuju po spolu. Vezano uz Prijedlog strategije razvitka službene statistike također imamo prijedlog amandmana a to je da se u glavi 7. iza poglavlja 7. točka 9. "regionalna statistika", dodaje novo poglavlje koje bi glasilo "rodna statistika". Naime, rodna statistika se odnosi na statističke podatke koji odražavaju realnost žena i muškaraca u svim sferama života uključujući sve njihove međusobne odnose. Takva statistika jasno ukazuje na stupanj ravnopravnosti u društvu. Ona omogućuje vidljivo stanje iskustava i žena i muškaraca tijekom svih faza životnog ciklusa. Vođenje rodne statistike omogućuje praćenje stanja ravnopravnosti spolova u Republici Hrvatskoj potrebnih radi donošenja odluka, poduzimanja mjera i vođenja politike za ostvarivanje te ravnopravnosti. Zato je nužna mogućnost uspoređivanja podataka o ženama i muškarcima u svim područjima društvenog života. Ulaskom u Europsku uniju Republika Hrvatska se obvezuje ubrzati proces harmonizacije sustava svoje službene statistike sa statistikom Europske unije koja se zalaže za iskazivanje svih podataka o pojedincima po spolu te kontinuirani razvoj i unapređenje metodologija i indikatora za evaluaciju ravnopravnosti spolova. Rodna statistika podrazumijeva dakle iskazivanje sve statistike o pojedincima po spolu, podrazumijeva analiziranje i prikazivanje svih varijabli i karakteristika po spolu kao primarne i sveukupne klasifikacijske kategorije, te reflektiranje svih rodnih pitanja u statističkim podacima. Nakon provedenih rasprava Odbor za ravnopravnost spolova predložio je Hrvatskom saboru, jednoglasno da se usvoji Prijedlog programa statističkih aktivnosti kao i Prijedlog strategije razvitka službene statistike Republike Hrvatske naravno uz predložene amandmane.
Hvala. Otvaram raspravu. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice. Poštovana zastupnica Katarina Fuček. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. U objedinjenoj raspravi o Prijedlogu strategije razvitka službene statistike Republike Hrvatske od 2004.-2012., Prijedlogu programa statističkih aktivnosti Republike Hrvatske od 2004.-2007. te Prijedlogu godišnjeg provedbenog plana za 2004. godinu reći ću u ime Kluba Hrvatske demokratske zajednice najbitnije elemente o svakom prijedlogu budući da je to područje vrlo važno za nadolazeće razdoblje ulaska Hrvatske u Europsku uniju. Kako je strateški cilj Republike Hrvatske ulazak u Europsku uniju prije svega zbog unapređenja kvalitete života, tako su i aktivnosti na pripremama za što bezbolniji ulazak na svim područjima vrlo važne, da ne kažem odlučujuće. Tako strategija razvitka službene statistike Republike Hrvatske do 2012. podrazumijeva postizanje pune usklađenosti dvaju sustava kako bi se omogućilo kvalitetno uspoređivanje i vrednovanje podataka kao podloga za druge potrebne odluke. Hrvatski statistički sustav mora omogućiti svim strukturama društva uvid u pravo stanje stvari u društvu, tj. Dati objektivnu sliku zasnovanu na činjenicama. Mediji u njemu moraju imati kvalitetnu podlogu za informiranje javnosti, znanstvenici, analitičari, istraživači dostupnost i dobru obrađenost podataka za svoja istraživanja, a jednako tako sustav mora koristiti u međunarodnoj razmjeni podataka s mogućnošću usporedbe. Iz vizije koja je određena u Prijedlogu strategije razvitka podvlačimo uspostavljanje sustava vrijednosti na kojima će se zasnivati budući razvitak sustava a to su korisnička orijentacija, kvaliteta rada, djelotvornost, razvoj i poboljšanje. Ovdje također treba naglasiti načela Ujedinjenih naroda na kojima se temelji službena statistika a to su načelo relevantnosti, nepristranosti, pouzdanosti, stručne neovisnosti, racionalnosti, dosljednosti, načelo javnosti, povjerljivosti i javne odgovornosti gdje svako ima posebnu težinu i posebnu vrijednost za cjelokupni sustav. U Prijedlogu strategije razvitka vrlo su jasno i pregledno navedene glavne zadaće hrvatskog statističkog sustava za naredno razdoblje, prikupljanje i obrada podataka, čuvanje stručne neovisnosti hrvatskog statističkog sustava, povećanje povjerenja javnosti u službenu statistiku, međunarodna suradnja. Jasno su navedeni i svi sudionici u hrvatskom statističkom sustavu od nositelja statističkih aktivnosti, davatelja podataka do korisnika, a naznačen je i pravni okvir u kojemu će se u skladu s nacionalnim i međunarodnim potrebama razvijati i primjenjivati sustav službene statistike. U Prijedlogu programa statističkih aktivnosti Republike Hrvatske od 2004.-2007. imamo uvid u pregled razvojnih ciljeva službene statistike, pregled glavnih rezultata službene statistike, pregled najvažnijih infrastrukturnih i razvojnih aktivnosti te pregled ukupnih potrebnih sredstava iz državnog proračuna. Polazna osnova za izradu prijedloga je strategija razvitka službene statistike Republike Hrvatske, a mehanizmi za praćenje korisničkih potreba su statistički savjetodavni odbori koji su prvi put osnovani 2003. za 15 navedenih područja, radne grupe za izradu strategije i za izradu programa statističkih aktivnosti te statistički savjeti Republike Hrvatske. U materijalu se navodi da je u rad odbora uključeno 78 različitih institucija čime se dobilo na poboljšanju uvida i mogućnosti proširenja statističkih proizvoda. U programu statističkih aktivnosti koje su planirane svakako treba pozdraviti uspostavu statističkog poslovnog registra koji bi trebao biti temelj za istraživanja u poslovnim i drugim statistikama kao i uspostavu registra poljoprivrednih gospodarstava koji bi trebao biti konačan rezultat onog famoznog popisa poljoprivrednih gospodarstava oko kojeg se dizala velika bura, a utrošena su i znatna državna sredstva. Vjerujemo da će tek sada biti omogućeno kvalitetno dobivanje pouzdanih i međunarodnih harmoniziranih podataka za potrebe razvitka naše poljoprivrede, te u skladu s tim donošenje najkvalitetnijih odluka u smislu bržeg podizanja standarda. Osim bitne potrebe standardiziranja poljoprivredne statistike ne malu važnost imaju i druga statistička područja kao npr. poslovna statistika, statistika robne razmjene s inozemstvom, socijalna statistika, te makroekonomska statistika čiji su razvojni ciljevi navedeni u materijalu. Sigurno da statistiku više ne možemo promatrati samo kao dio jednog društvenog područja, npr. ekonomije, ne možemo je promatrati statički, jer u novim okolnostima i zadaćama koje stoje pred našom državom ona dobiva sve dinamičniju ulogu. Zato nositelji statističkih aktivnosti moraju biti osposobljeni za praćenje dinamičnih promjena u društvu, jer i sami smo svjedoci dnevnog korištenja različitih statističkih podataka u dnevnom tisku s posebnim interesom na praćenje materijalnog stanja stanovništva, praćenje životnog standarda koji sve više postaje top tema svakodnevnice, zaposlenost i nezaposlenost također je u najužem vrhu interesa hrvatske javnosti kao i niz drugih područja. Sva ova tri dokumenta koja se nalaze na raspravi u Saboru imaju svoju utemeljenost u strateškim ciljevima Republike Hrvatske od koje je glavni ulazak u Europsku uniju, a u skladu s tim je i provođenje svih pripremnih aktivnosti na svim područjima društva od gospodarskog do socijalnog. Naravno da sve to i košta. U materijalu imamo i pregled potrebnih sredstava iz državnog proračuna. No kao što sam već rekla, potreba planiranog razvoja službene statistike Republike Hrvatske više je nego očita potreba zbog domaćih i međunarodnih korisnika u smislu ostvarivanja nacionalnih ciljeva. Hrvatska demokratska zajednica podržava prijedlog strategije i razvitka službene statistike od 2004. do 2012., Prijedlog Programa statističkih aktivnosti do 2007. te Prijedlog Godišnjeg provedbenog plana za 2004. te ih predlaže Saboru na prihvaćanje. Hvala lijepa.
Hvala. Klub zastupnika SDSS-a, poštovani zastupnik Milorad Pupovac. Nema ga. Klub gubi pravo na riječ. Klub zastupnika SDP-a, poštovani zastupnik Ljubo Jurčić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, ravnatelj, kolegice i kolege. Prije svega želim reći da hrvatska službena statistika u hrvatskoj politici ni u hrvatskom gospodarstvu nije ni približno zauzela ono mjesto koje joj pripada. Razlog tome je vjerojatno u nedovoljnoj aktivnosti ili upornosti rukovodećih ljudi u službenoj statističkoj djelatnosti. Međutim glavni razlog leži u činjenici da kreatori ekonomske i socijalne politike ne prepoznaju njen nedvojben značaj. I naše rasprave bile bi jednostavnije i argumentiranije kada bi više koristili podatke od službene statistike i rezultate statističke analize, a iste te rasprave dobile bi na kvaliteti kada bi naša službena statistika bila razvijenija. Rasprava o bilo kojoj gospodarskoj ili socijalnoj temi uz nedovoljne i neprovjerene podatke je ustvari rasprava o nečemu što ne poznajemo dovoljno i prije ili kasnije takva rasprava gubi svoju vjerodostojnost. Gospodarske i socijalne politike ne može se početi graditi ni kreirati bez razvijene službene statistike. Definiranje svake politike, a osobito strategije polazi od snimke postojećeg stanja. Iznad zadovoljstva postojećim stanjem izvode se strateški, odnosno politički ciljevi. Na putu od postojećeg stanja do cilja nalaze se različite prepreke, različita ograničenja. Za svaku praktičnu politiku postojeće stanje, prepreke, mjere i instrumenti za promjenu postojećeg stanja i ostvarivanje ciljeva trebaju se iskazati u kvantitativnom izrazu, a sve te kvantitativne pokazatelje treba dati službena statistika, odnosno statistička analiza. Pored toga treba imati na umu da se kako društvo tako i gospodarstvo složeni sustavi. Sustavi se sastoje od mnoštva elemenata i još više relacija između tih elemenata, odnosno sastavnih dijelova sustava. Upravljanje ovim sustavom zahtijeva podatke ne samo agregatne podatke od ukupnih sustava kao što je bruto domaći proizvod, ukupni izvoz, uvoz, potrošnja nego i podatke o svakom pojedinom elementu sustava i podatke o vezama između elemenata sustava. Nužni uvjet povećanja efikasnosti upravljanja sustavom je pribavljanje kvantitativnih podataka o što manjem dijelovima sustava i njihovo pravilno tumačenje. To je opet po definiciji zadatak statistike. Koliko se ovaj pristup primjenjuje u Hrvatskoj može svatko od nas sam prosuditi. Moj dojam je da se ne primjenjuje niti približno onoliko koliko bi mogao, a puno manje koliko bi trebao. Pored toga statistički sustav je sastavni dio ili podsustav cjelokupnog društvenog gospodarskog sustava. Zbog toga strategija razvoja službene statistike treba se izvesti ili temeljiti na strategiji društvenog i gospodarskog razvitka Hrvatske, naravno poštujući sva pravila statističke struke. Strategija razvoja službene statistike koja se ne temelji na strategiji ukupnog društvenog i gospodarskog razvitka je ustvari sama sebi svrha. U takvim okolnostima i program statističkih aktivnosti za narednu godinu ili za narednih nekoliko godina teško će se ostvariti ili teško će se u potpunosti ostvariti ako se, postavlja se i pitanje za koju svrhu se može koristiti, zašto su namijenjena ako ne postoji opća strategija. Osobito su u pitanju statistička istraživanja koja se radi prvi put. Bez gospodarsko društvene strategije razvitka službena statistika može doći u situaciju da proizvodi podatke i istraživanja koja nikom ne trebaju, a da ne proizvodi istraživanja koja bi nekome bila korisna. U takvoj situaciji u stvarnosti o programu statističkih istraživanja odlučuje samo ministar financija proračunskom odlukom o visini sredstava koje će odobriti za njihove aktivnosti. Sredstva će uvijek biti ograničena, a u takvom slučaju rukovoditelji statistike će se ograničiti za već postojeća istraživanja. Na strategiju razvoja službene statistike Republike Hrvatske i na program statističkih aktivnosti na žalost, najviše će utjecati proces pristupanja Europskoj uniji. Na žalost kažem, jer puno više treba razvijati hrvatsku statistiku koja će nam omogućiti dam i upoznamo sami sebe i da nam službena statistika da podatke potrebne za kreiranje strategije za ostvarivanje nacionalnih ciljeva naravno u koje je uključeno i pristupanje Europskoj uniji. Hrvatska ima puno više ciljeva od samog priključivanja Europskoj uniji. Zapravo možda bi bilo ispravnije reći da je priključivanje Hrvatske Europskoj uniji mjera pored ostalih mjera i instrumenata kojim i Hrvatska nastoji osigurati veći standard svom stanovništvu. Usvajanje europskih i međunarodnih statističkih standarda je u svakom slučaju potrebno i vrlo korisno. Međutim treba imati na umu da to nije dovoljno. Nacionalnu statistiku treba razvijati prvenstveno u skladu s nacionalnim potrebama. Statistika Europske unije, Ujedinjenih nacija, MMF-a itd. izrađena je za njihove potrebe i da se s njihove pozicije i s njihovih ciljeva djelovanja vidi socijalna i gospodarska situacija i kretanja u pojedinoj zemlji. Kod pristupanja Europskoj uniji hrvatska službena statistika bi trebala napraviti dvije stvari. Prvo, harmonizirati nacionalni statistički sustav sa Europskom unijom ukoliko je to potrebno zbog troškova i drugo, organizirati prikupljanje statističkih podataka na temelju kojih bi se mogli procjenjivati efekti hrvatskog pristupanja europskoj uniji na svaki gospodarski sektor, na svako poduzeće, na svaku društvenu grupaciju, umirovljenike, radnike, profesore itd. i za svakog pojedinca. Pored toga sa ovakvim podacima hrvatski pregovarači bi imali jaču pregovaračku poziciju. Ono što je sada izvjesno, usklađivanje, odnosno harmoniziranje statističkog sustava koji zahtjeva Europska unija će se sigurno provesti i to je dobro. Međutim, izvjesno je da ćemo ostati bez statističkih istraživanja i analiza koje bi dodatno poboljšale pregovaračku poziciju naših pregovarača. Bez kvalitetnih i suvremenih statističkih istraživanja nemoguće je steći pravu sliku o stanju društva i gospodarstva, a osobito se ne mogu sagledati sve međuzavisnosti koje vladaju ovim sustavima i sa okolnim svijetom što je nužniji uvjet za kvalitetnu socijalnu i gospodarsku politiku. U osnovi statistika odgovara na pitanje, tko radi što i s kojim sredstvima i s kim i u zamjenu za što i u što mijenja svoje stanje. Od nedostajućih statističkih istraživanja, a koja su neophodno potrebna za sagledavanje kako cjelokupne hrvatske gospodarske aktivnosti tako i svih njenih dijelova i njihove međusobne povezanosti su imput-output tablice, odnosno tablice ponude i tablice uporabe. Imput-output tablice, a posebno tablice ponude i uporabe imaju dvostruku namjeru, statističku i analitičku. One daju okvir za provjeru konzistentnosti i točnosti korištenih definicija, klasifikacija i podataka o tokovima dobara i usluga dobivenih iz posve različitih statističkih izvora i iskazanih u drugim statističkim računima. Statistika pojedinih djelatnosti, anketa o izdacima kućanstva, statistika investicija, vanjsko-trgovinske statistike itd. Ukratko, input-output tablice služe za kontrolu točnosti podataka o drugim statističkim računima. Input-output tablice na jednostavan način omogućuju procjenu efekata svake mjere ekonomske politike na ukupno gospodarstvo i na svaki njen dio pojedini kao procjenu efekata pristupanja Europskoj uniji. Sudeći prema Prijedlogu godišnjeg plana 2004. Hrvatska uskoro neće dobiti input-output tablice i time će i hrvatski znanstvenici, kreatori strategije gospodarskog i društvenog razvoja, ali i pregovarači sa Europskom unijom ostati bez podataka za procjenu efekata hrvatske gospodarske politike. Napominjem da su input-output tablice se izrađivale u bivšoj državi svake dvije godine u situaciji puno slabijoj razvijenosti informatičke opreme ili informatičkog sustava. Pored toga, ono što su input-output tablice za ukupno gospodarstvo, a osobito za realni sektor gospodarstva jer zorno prikazuju od kuda koja roba i usluga dolazi, gdje se proizvodi, kamo odlazi, gdje se troši, kolika se dodana vrijednost stvara u svakoj točki gospodarstva, kako se raspodjeljuje ta dodana vrijednost, koliki se plaćaju porezi, doprinosi plaći, itd. Sličnu funkciju za financijski sektor ima računi financijskih transakcija. Oni pokazuju gdje se stvara višak, a gdje manjak financijskih sredstava i kako je financijska sredstva i u kojem obliku. Da li je to gotovina, depoziti, vrijednosnice, zajmovi, direktne strane investicije, itd. Kako ta financijska sredstva kolaju kroz sve institucionalne sektore društva, između države, kućanstva, poduzeća, banaka, financijskih institucija, inozemstva, itd., i kakvi su kanali kolanja tih financijskih sredstava, koje su kvalitete. Niti ovaj račune nećemo prema planu uskoro imati. Bez ovih računa kreatori ekonomske politike nemaju pravu sliku o stanju gospodarskog i socijalnog života i vrlo teško mogu preciznije procjenjivati efekte pojedinih mjera na gospodarski i socijalni život. Zbog toga se ovdje zalažem da ova dva računa dobiju prioritet u statističkim istraživanjima u 2005. godini. Ovom diskusijom želim ukazati na hitnost pozicioniranja Hrvatske službene statistike na onom mjestu u hrvatskom sustavu koje treba imati radi daljnjeg razvoja Hrvatske. Uz ove sve primjedbe Klub SDP-a podržava prijedloge statističkog razvitka službene, strategije razvitka službene statistike, Prijedlog programa statističke aktivnosti do 2007. kao i Prijedlog godišnjeg plana, ali isto tako podržava i amandmane Odbora za ravnopravnost spolova. Hvala lijepo.
Hvala. Poštovani zastupnik Božidar Pankretić, Klub zastupnika HSS-a. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, dame i gospodo zastupnici, gospodo predlagači. Pa na početku ću kazati da statistika kao izuzetno važan segment, morat ćemo se zajedno svi složiti nismo posvetili dovoljno važnosti i ovo o čemu je govorio i kolega Jurčić evidentno je da nažalost ukupna statistika i njezina istraživanja na kraju ovise maksimalno o financijama. Ponekad se zbog toga događaju određeni previdi i, ja bih rekao, nedostatci. Mislim da svi mi zajedno važnost same statistike i Državnog zavoda za statistiku moramo staviti u određeni prioritet. Svima nama, pa i u našim raspravama, bilo bi izuzetno dobro kada bi ponekad od onih podataka koji se mogu dobiti na različitim mjestima, ipak koristili podatke Državnog zavoda za statistiku, a mnogim gospodarstvenicima, prvenstveno njima, mislim da su takvi podaci neophodni. Zbog toga što ih ponekad nemamo, ponekad se donose i krive odluke i krive strategije i one nažalost dovode do različitih zabluda. Domaća statistika treba dakako biti usklađena sa standardima Europske unije, odnosno u tom segmentu nužno je ojačati poljoprivrednu statistiku u skladu sa standardima i metodologijom Europske unije. Statistika bi trebala osigurati sve podatke kako bi se moglo ocijeniti stanje u svim područjima u državi, a također mora omogućiti i pravodobnu obradu međusobno usporedivih statističkih podataka. Imamo nažalost primjera pa i iz upitnika koje smo imali, da kada smo dobili pitanja iz EU-a, primjerice koji je postotak ukupne radne snage u poljoprivredi, nažalost, odgovoreno je da podaci nisu dostupni. Hrvatska ne raspolaže sa tim podacima i bitno je tu naglasiti i slažem se tu da nije samo važno da li mi imamo svoje podatke i da li su oni svi usporedivi sa metodologijom Europske unije, nego je izuzetno važno za nas da imamo određene podatke koji su nama nužni i bitni da bi mogli razvijati svoju statistiku, a onda na osnovu nje i grane u gospodarstvu. Zakon o službenoj statistici donesen je u lipnju 2003. godine. U provedbi Zakona se temelje na odredbama članka 25. i 27. i 31. Hrvatski sabor treba donijeti dokumente o službenoj statistici. Donošenje strategije nije određeno rokom, međutim, sukladno članku 72. Zakona prvi program statističkih aktivnosti Državni zavod za statistiku bio je dužan izraditi do 31. prosinca tekuće godine koja prethodi razdoblju na koje se program odnosi. Prvi godišnji provedbeni plan za program Državni zavod za statistiku bio je dužan izraditi do 31. prosinca tekuće godine za iduću godinu. Prema tome, program je poslan sa zakašnjenjem, a čini mi se da je donošenje Provedbenog plana za 2004. godinu, po mom mišljenju, znači bespredmetno. Sukladno Zakonu o službenoj statistici trebalo bi donijeti strategiju koja je polazna osnova za izradu prijedloga programa, program godišnji provedbeni plan za svaku godinu koji predstavlja izvršenje programa. Bez obzira na, rekao bih, loše određenu dinamiku donošenja ovih dokumenata mišljenja smo u Klubu HSS-a da treba podržati u prvom redu ovu strategiju koja će sigurno omogućiti da do 2007. ili 2009. dobijemo usklađenje domaće statistike sa standardima Europske unije. Statistika poljoprivrede, te statistika robne razmjene sa inozemstvom predstavljaju najznačajnije pojedinačne ciljeve navedene u strategiji. Omogućit će, naime, razvoj nacionalnog sustava, agromonetarnih statistika usklađenih sa zahtjevima EU u području cijena i ekonomskih računa u poljoprivredi i šumarstvu. Potpisivanjem sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju omogućeno je i financiranje i pomoć Europske unije putem programa CARDS čime je i statistici odobrena tehničke pomoć. U pregovorima o punopravnom članstvu u Europsku uniju između EU i zemalja kandidata za članstvo, veliki značaj pridaje se regionalnoj politici kao važnom segmentu gospodarske politike, odnosno udovoljavanju kriterija koji se moraju uvažiti prilikom uspostave i razvoja regionalne statistike. Sukladno Vladinom planu provedbe sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju Državni zavod za statistiku u suradnji sa drugim tijelima državne uprave bio je obavezan do 2002. te do studenog 2003. definirati i uspostaviti nazivlje teritorijalnih jedinica RH sukladno europskom statističkom standardu. Mislim da uvođenje ovog dijela, koliko sam uspio vidjeti u materijalima, ovdje smo imali skraćenu verziju, dobili smo određeni prijedlog, mislim da se, i taj prijedlog je potrebno staviti na jednu širu raspravu jer da li određivanje 5 regija u Hrvatskoj samo za potrebe statistike, a bez utvrđivanja, ja bih rekao, jednog šireg konteksta tih regija je dovoljno. Mislim da je to sigurno za raspravu jer moglo bi se dogoditi da utvrđivanjem tih statističkih regija prejudiciramo stvari, a ne definiramo ih, primjerice, u onom drugom pogledu. Uvođenjem nomenklature u Hrvatski statistički sustav uvodi se europski statistički standard za prikupljanje i obradu, iskazivanje podataka na razinama prostornih jedinica za statistiku kakve postoje u statističkim sustavima Europske unije. Pri tome su osobito značajni regionalni statistički podaci, odnosno pokazatelji koji će pružiti temelj za ocjenu prihvatljivosti prilikom kandidiranja za pomoć i strukturnih fondova Europske unije koji osiguravaju raspodjelu sredstava Europske unije namijenjenih razvoju pojedinih prostornih jedinica. Dakako posebice naglašavam taj dio, znači da ćemo morat kada se ustanove te naše, ja bih rekao regionalne jedinice i definirati određene stvari, jer će nam to biti onda nužno potrebno za dobivanje sredstava iz pristupnih fondova Europske unije. Regionalna statistika evo trenutno pokriva sljedeća gospodarska područja. Regionalni računi, socijalna politika, poljoprivredna statistika i dakako ostala statistika. Regionalni računi za poljoprivredu kontinuirana statistika, korištenje zemljišta, biljne proizvodnje, regionalni podaci o stočnom fondu, zajednice kao istraživanja strukture farmi čine konkretan skup informacija za ilustraciju poljoprivrede u pojedinim regijama. Regionalni računi vezani za poljoprivredu pružaju temeljne podatke za utvrđivanje regionalnog dohotka farmi, a detaljna podjela konačnog ovog puta objašnjava koncentraciju proizvodnje i regionalnu specijalizaciju. Moram ovdje spomenut nekoliko rečenica vezanih uz popis poljoprivrede 2003. godine, iako on ovdje nije direktno naveden. Državni zavod je proveo 2003. godine popis poljoprivrede. Metodologija je bila u potpunosti usklađena sa uredbama i preporukama eurostata, Zakona o popisu poljoprivrede, donesen za provedbe provođenja popisa također je harmoniziran sa legislativom Europske unije. Napravljene su tablice i mislim da je napravljen zasigurno jedan veliki posao. Jer popis poljoprivrede proveden je samostalno prvi puta nakon više od 40-tak godina. Temeljem podataka iz popisa omogućen je početak transformacije poljoprivrednih statistika, što je značajno sa nacionalnog i međunarodnog aspekta. Svrha popisa je da su ustrojeni, ustrojavanje inicijalnog registra poljoprivrednih gospodarstava u skladu sa strukturom i definicijama Europske unije. Utvrđivanje novog pouzdanog okvira za poljoprivredna istraživanja, izbor uzoraka, metoda prikupljanja u skladu sa preporukama Europske unije i nacionalnim resursima. Možda da napomenem i problem koji sam na samom početku na neki način rekao mogu ga i ovdje ilustrirati, a radi se dakako ponovo o financijama. Nažalost, u 2004. godini nisu bila osigurana sredstva kojima bi se mogao isplatiti procjenitelji biljne proizvodnje za obiteljska poljoprivredna gospodarstva, pa zbog toga je došlo do nemogućnosti da imamo podatke o prinosima ranih i kasnih usjeva, voća i grožđa za obiteljska poljoprivredna gospodarstva koja ostvaruju 80% navedene proizvodnje. Istraživanja su provedena samo djelomično, i mislimo da je to jedan veliki problem, jer je prekinut jedan kontinuitet dugogodišnje serije, a znamo da sa 20-tak% uzorka znači samo sa tzv. društvenog onog sektora ili pravnih subjekata nije moguće procijenit ove proizvodnje. Mislim da će nam to zasigurno nedostajati u svim ovim pregovorima koje ćemo imati i mislimo da nedostatak tih sredstava, i ja bih rekao ne osiguravanje sredstava se ne bi smjelo nikako ponoviti, jer ako nemamo dovoljnu statistiku nažalost imat ćemo značajnih problema u važnim segmentima, pa i našima oko određenih procjena, bilanciranja itd. u poljoprivredi. Klub HSS-a će podržati ovo donošenje ovih dokumenata dakako uz ja bih rekao ove primjedbe, koje se nadam da će biti uvažene, a i onda zasigurno osigurana sredstva koja su nužna za statistiku. Hvala lijepa.
Hvala. Klub zastupnika nacionalnih manjina, poštovani zastupnik Šemso Tanković, izvolite.
Gospodine predsjedniče, dame i gospodo. Govorim u ime Kluba zastupnika nacionalnih manjina, i obzirom da smo mi već u okviru Odbora za ljudska prava imali prigodu načiniti jedan mali dijalog sa čelnim čovjekom, Državnog zavoda za statistiku o nekim stvarima ću manje govoriti. Međutim, najvjerojatnije ću dati naglasak na onaj dio statistike koji pripadnike nacionalnih manjina osobito tangira. Jedna mala usputna digresija. Kada sam čitao ove materijale prijedloga strategije razvitka službene statistike Republike Hrvatske 2004., 2012. i ova naredna dva materijala za trenutak sam pogledao u dnevne novine da vidim u kojem smo mi stoljeću. Naime, ja sam za trenutak pomislio da se mi nalazimo doista u 19. stoljeću, a ne 21. stoljeću. Jer ovaj duh prijedloga i načina na koji se iskazuje je dio statistike koja se rabila u 19. stoljeću. Pa mi ipak živimo u 21. stoljeću, mi baštinimo mnoge pomake u statistici, mi imamo danas suvremene statističare koji razmišljaju o statistici na način koji je imanentan 21. stoljeću. Razgovarao sam jutros s jednim mojim kolegom koji je doktorirao statistiku u Americi. I on me upozorio na jedan detalj da dobri statističari u Sjedinjenim Američkim Državama primaju negdje oko pola milijuna američkih dolara. Dobri statističari. Ovaj podatak je na neki način pokazao što znači statistika svima, od velikih korporacija, od državne vlasti itd. Kod nas je nažalost situacija sasvim drugačija. Suvremeni statističar će danas korporaciji, državi itd. ponuditi podatke ili relevantne statističke podatke za narednu godinu i za naredne godine. I budite sigurni da kada budemo u situaciji da korigiramo stvarne podatke sa tim, da neće biti većih odstupanja, to je suvremena statistika. A ona klasična, ona rabi one tehnike u kojima će se mukotrpnim dijelom posla skupljati, kolekcionirati i prezentirati materijal koji najčešće više neće nikome koristiti. Stoga ja ovdje u svojoj diskusiji, ja znam svi će ovi materijali na ovoj saborskoj, kad bude došao trenutak glasovanja proći, i zato i ja kažem da će i zastupnici Kluba nacionalne manjine glasovati po savjesti i po obavezama koje imamo. I sasvim sigurno da taj problem glasovanja neće biti suštinski sporan. Ali ostaje naša odgovornost, možemo li mi promišljati statistiku i na drugačiji način? Možemo, i trebamo. Drugi problem kojega bih ja kao pripadnik nacionalnih manjina ovome Saboru progovorio jeste, možemo li mi imati povjerenje u instituciju koja se zove Državni zavod za statistiku i neke pokazatelje koje ona podastire? A već je i kolega Jurčić … [[nema preklopa]] Drugi problem kojega bih ja kao pripadnik nacionalnih manjina u ovome Saboru progovorio jeste možemo li mi imamo povjerenje u instituciju koja se zove Državni zavod za statistiku i neke pokazatelje koje ona podastire. A već je i kolega Jurčić i neki drugi zastupnici govorili su što znače mnogi od tih podataka za kreiranje čitavo niza poslovnih odluka vlada koje su vezane za te podatke. Ja osobno moram odmah reći. Ja nemam povjerenja. Nemam povjerenja u instituciju kojoj je politika iznad struke, u kojoj političke odluke vezuju se za čitav niz pokazatelja koji su nam podastrti i s kojima mi baratamo. Uzet ću kao ilustraciju popis pučanstva u Hrvatskoj 2001. godine. Podaci su barem za pripadnike nacionalnih manjina poražavajući. Nacionalne manjine su 2001. godine u odnosu na 1991. godinu smanjile se za 56,4% premda su dvije nacionalne grupacije Romi i Albanci u značajnijoj mjeri porasli. Romi 41,3% a Albanci 25,3%. Međutim, ostaje nejasno zbog čega su pripadnici nekih brojnijih manjina tako drastično pali. Što se Srba tiče njih je na neki način zakačila nova definicija stalnog stanovništva i oni izbjegli Srbi u tom trenutku 2001. godine nisu se ovdje našli ali ostaje dvojbeno što se dogodilo sa Bošnjacima kojih je manje 52,3%, Slovencima koji su se smanjili u 2001. u odnosu na 1991. godinu 41,1% ili Crnogorcima 49,3%, Makedoncima 32%. Sad mi je baš neposredno pred moj izlazak kolega Jene Adam rekao da je Mađara manje 25% itd., itd. Ovdje imamo doista jer u statistici ne može doći u relativno kratkom vremenu a to je razdoblje deset godina do ovako drastičnih pomaka. Očito se tu nešto događa i dogodilo se kada mi imamo ovakve situacije. I naravno, kao pripadnik bošnjačke manjine i kao statističar po zanimanju ušao sam u one baze podataka i tada u rubrici "Ostali europski narodi" nailazim 19 tisuća 677 Bošnjaka koji su prikazani dakle u rubrici "Ostali" kao Muslimani. A svi znamo i kolege koji govore u ime Državnog zavoda za statistiku i ja i vi da su Muslimani jedna etnička odrednica koja je u prošlom državnom sustavu lansirana, lansirana za pripadnike bosanskog naroda koji su bili od 910. godine uskraćeni da svoje etničko ime na popisima stanovništva otvoreno iskazuju. 48. godina popis stanovništva mi smo se morali pisati odnosno opredjeljivati i negdje 80% pripadnika mojeg naroda reklo je nećemo se opredjeljivati. Onda je došla 53. godina pa je taj postotak nešto porastao, pa 61. pa opet je povećan da bi tadašnje vlasti ipak shvatile da postoji jedna etnička skupina koja ne želi se opredjeljivati a to je dio statistike. I tada je uvjetno riješen taj problem ali je lansirano ime koje ne odražava etničku pripadnost. Musliman sa velikim "M". Ne znam da li znate što znači riječ Musliman. U prijevodu znači pravovjernik. Sad zamislite, lansirana je nacija pravovjernih samo zato jer je trebalo jednom narodu uskratiti pravo da bude to što jeste i tek u vrijeme najvećeg pogroma za pripadnike mojega naroda 1993. godine mi smo u opkoljenom Sarajevu vratili svoje historijsko ime. I u mnogim dokumentima između Republike Hrvatske i Bosne i Hercegovine spominju se Bošnjaci ali za Državni zavod za statistiku još uvijek postoje u rubrici "Ostali europski narodi" 19 tisuća 677 kripto Bošnjaka. Naglašavam koliko je to ozbiljno. U rubrici "Ostali europski narodi" 95,03% su ti kripto Bošnjaci, Muslimani sa velikim "M" i nikoga nije briga zašto je to tako. Naravno, pripadnici moje zajednice su vodili razgovore i prije i poslije i kasnije sa čelnim ljudima Državnog zavoda za statistiku, puno je toga njima obećavano, na kraju znamo kako je to završilo. I onda je teško reći da imate povjerenje u instituciju koja se zove Državni zavod za statistiku. Naglašavam, to je samo jedan od momenata. Koliko to daleko ide oni biraju u oficijelnoj statistici kako će moj matični jezik nazvati. I oni kažu bez imalo grižnje savjesti to nije bosanski jezik, to je bošnjački itd. A vidite, postoji jedna geneza destrukcije etničkih skupina od bivšeg Državnog zavoda za statistiku. Evo i danas slušate u Srbiji i Crnoj Gori pojavljuje se bunjevački jezik, sutra će to biti šokački jezik itd. Ovakve igre imaju za cilj da pripadnike nacionalnih manjina, to znači u Srbiji i Crnoj Gori u ovom trenutku je uskraćena sasvim sigurno legitimna prezentacija hrvatske manjine na način da omogući se destrukcija iskazivanjem raznih modaliteta važno je smanjiti broj hrvatske manjine u Srbiji i Crnoj Gori. Mi smo nekada u Hrvatskoj imali i višu statističku školu. Danas više toga nema. Mi smo nekada u Hrvatskoj imali i Hrvatsko statističko društvo. Ja sam ponosan, naglašavam, da sam bio član tog društva. Od osamostaljenja praktički to društvo više ne egzistira. Pokušavao sam u nekoliko navrata aktivirati to društvo. Očito nekome ne odgovara to. Očito da je lakše dogovoriti se i za prezentaciju nekih statističkih programa, podataka itd. nego prepustiti statistiku stručnjacima. Zato plediram koliko god je moguće sa ovoga visokog saborskog mjesta da se o statistici počne raspravljati i razmišljati na drugačiji način. Statistika mora biti prepuštena struci. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Zaključena je rasprava po klubovima. Pojedinačna rasprava. Poštovani zastupnik Vice Vukov. Nema ga, gubi pravo na riječ. Poštovana zastupnica Danira Bilić.
Hvala gospodine predsjedniče, gospodine ravnatelju, dame i gospodo. Neosporna je važnost kvalitetnih ,ažuriranih, detaljnih i pouzdanih statističkih pokazatelja. U procesu donošenja bilo kakvih odluka dugoročnih ili srednjoročnih planiranja ili naprosto problematiziranja pojedinih pitanja gospodarskih ili društvenih službena statistika pruža jedno čvrsto uporište i polaznu točku za sva naša razmišljanja. Sasvim sigurno je potpuno nepotrebno da ja ovom prilikom naglašavam važnost službene statistike u ekonomskim i gospodarskom okvirima, to je svima poznato i sasvim jasno. Ja ovom prilikom želim skrenuti vašu pozornost, vašu pažnju na još jedno područje društvenog djelovanja u kojem je do sada vrlo malo vrlo loše i prilično površno možemo reći, praćeno do sada bilo pokriveno službenom statističkom metodologijom prikupljanja i obrade podataka. Radi se o sportu. U dokumentu pod nazivom strategija razvitka službene statistike Republike Hrvatske 2004. godine 2012. godine u samom uvodu kaže se sljedeće citiram. "Strategija razvoja službene statistike određuje dugoročne ciljeve, temeljem sagledanog stanja i potreba te predvidljivog razvoja. Ubrzani razvoj nekih područja statistike ili jasno iskazane nove potrebe za statističkim indikatorima bit će uvjet revizije strategije razvoja unutar razdoblja na koje se ona odnosi." Završen citat. Iz navedenog želim naglasiti dugoročne ciljeve i predvidivi razvoj. Držim da su to ključne posljedice koje trebaju proizaći iz jedne kvalitetne obrade statističkih pokazatelja. Dakle jedno postavljanje dugoročnih ciljeva na temelju predvidljivog razvoja. Već duže vrijeme unutar Ministarstva znanosti obrazovanja i sporta djeluju radna tijela na pripremanju teksta prijedloga novoga zakona o sportu. Smatram da ovaj Zakon o sportu tako uostalom i mnogi drugi zakoni upravo trebaju biti temeljeni na kvalitetnim statističkim i detaljnim statističkim pokazateljima i moraju dati jednu dugoročnu projekciju razvoja. Na žalost da bi zakoni mogli biti pisani u tom duhu oni moraju biti temeljeni na kvalitetnim ili kako što sam već prije rekla pouzdanim statističkim pokazateljima. Na žalost moram konstatirati da ljudi da članovi radnih tijela koji pripremaju tekst prijedloga novoga zakona o sportu su uskraćeni za pouzdane i kvalitetne statističke pokazatelja. Ukoliko netko zaviri u službene statistički ljetopis Republike Hrvatske o sportu neće naći kvalitetnih ili za neku ozbiljnu raspravu o sporti usporedivih podatka. Neki vole reći da Hrvatska ima status sportskog fenomena i ja se s njima slažem. I slobodno možemo reći da Hrvatsku možemo percipirati kao jednu sportsku naciju u smislu rezultata naših vrhunskih sportašica i sportaša. Uostalom i prije neki dan sam se svjedočila i to mi je drago koliki interes vlada i u samom ovom visokom tijelu za praćenjem natjecanja naših vrhunskih sportaša. Upravo zbog naših mladih naše djece budućih sportaša i sporta u cjelini moramo postaviti pitanje kako se u sportu može kako se može donijeti jedna ozbiljna projekcija dugoročno ili srednjoročnog razvoja na temelju postojećih statističkih podatka i službene statistike Republike Hrvatske o sportu. Jednom trenutku sam pomislila pa dobro, možda sport i nije toliko interesantan, pokraj svih ovih silnih analiza i pokazatelja mada mislim da se mnogi naši divni … [[Govornik se ne razumije]] mnogi drugi. Ali dok nisam pogledala u službene nacionalne statistike nekih drugih zemalja, kao što su npr. I Sad, Australija i Velika Britanija i neke druge gdje usporedivo statistički podataka o sportu u službenog zavoda za statistiku Hrvatske i ovih navedenih zemalja pa mogu slobodno reći usporedivost je možemo reći ravna nuli. Želi stoga ovom prilikom i s ovoga mjesta apelirati na ravnatelja Državnog zavoda za statistiku gospodina Gelu i Ministarstvo znanosti i obrazovanja i sporta da pod hitno učine značajne promjene u praćenju statističkih pokazatelja iz područja sporta. Npr. U ovom trenutku nitko ne raspolaže sa točnim podacima o broju sportskih objekata. Sportskih dvorana vanjskih terena nogometnih igrališta, njihovom trenutnom stanju, njihovom iskoristivošću. Također nitko ne može niti približno reći koliki se postotak stanovništva Republike Hrvatske u svoje slobodno vrijeme bavi tjelesnim vježbanjem bavi sportom. Kako često. U kojim prostorima, Koliko u konačnici potroši svoga kućnog proračuna. Dali u tom smislu možemo Hrvatsku percipirati kao jednu zemlju jednu sportsku naciju. Nismo sigurni, nemamo točnih statističkih pokazatelja. Ja kada sam pokušala doći do takvih pokazatelja onda sam dobila samo procjenu Ministarstva procjenu da prema kriterijima Europske unije u Hrvatskoj recimo izgrađenost sportskih objekata zadovoljava samo nekih 30% ali to je procjena. Tu nismo sigurni. U Hrvatskoj također moramo reći da je gotovo tabu tema prihodi i troškovi sportskih klubova. Također i udruga način i izvori financiranja transparentnost prikazivanje troškova i tako dalje. E upravo sve to navedeno ozbiljne svjetske sportske velesile sve to navedeno prate i iskazuju u svojim službenim statistikama. Evo ovdje pred sobom imam dokument koji je naručila Europska komisija za obrazovanje, kulturu i sport po nazivom građani Europske unije i sport koji evo na nekih 60tak stranica vrlo detaljno prikazuje veliki broj statističkih pokazatelja i rezultata na razini Europske unije. O spotu naravno. Zaključak je vrlo jednostavan ako oni mogu možemo i trebamo i mi. Naša djeca naši mladi ljudi, našu budući sportaši i sport u cjelini to trebaju ali i zaslužuju. I na kraju želim reći da podržavam donošenje Strategije donošenje Strategije razvitka službene statistike Republike Hrvatske 2004. – 2012. kao i prijedlog programa statističkih aktivnosti Republike Hrvatske od 2004. do 2007. I Prijedlog godišnjeg provedbenog plana za 2004. godinu. Ali ću još jedno naglasiti potrebu ozbiljne revizije načina prikupljanja obrade i prikazivanja podataka o sportu. Hvala vam lijepa.
Hvala. Poštovani zastupnik Davorko Vidović.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Dozvolite da ovu raspravu o jednom iznimno važnom području društvenoga djelovanja bez kojega rekao bih, naprosto danas sviše nije mogu funkcionirati u bilo kojem segmentu i bilo kojem prostoru bilo kakvoga društvenoga pa i osobnog djelovanja. Započnem možda sa jednom nevjericom u statistiku koja se ogleda u različitim izrekama a jedna od njih je primjerice da postoji laž, postoji velika laž, postoji nevjerojatno velika laž i postoji statistika. Isto tako postoji sklonost relativiziranja statističkih podataka koja se ogleda u uzimanju onoga i tumačenju onoga što kome kako i kada odgovara. NO međutim sasvim je jasno da uređena društva i uređene države ne mogu funkcionirati ukoliko nisu uspostavili svoje statističke aktivnosti i statističke djelatnosti svoje statističke institucije na načelima koja su bez ikakve sumnje visoko profesionalna visoko stručna visoko nepristrana, koliko su relevantna, transparentna, pouzdana i tako dalje sve ono što se naglašava i u načelima koje su postavile Ujedinjene nacije kada je riječ o statističkim istraživanjima. Držim da je dokument strategije koji je ovdje ponuđen i dat nama na raspravu iznimno dobro pozicionirao ključne točke budućega razvoja statističke djelatnosti u Republici Hrvatskoj. Poglavito držim da je apsolutno prihvatljiva i misija i vizija koja se želi implementirati i pretočiti u projekt koji je dat i u dokumentu Plana statističkih istraživanja u narednim godinama. Zašto je statistika toliko važna i toliko bitna? Naprosto što u vremenima u kojima živimo bez jasnih uvida u masovne pojave, a život jest postao na neki način masovna pojava teško možemo suditi i prosuđivati i donositi valjane odluke za budućnost. Nadam se da vam neće biti nezanimljivo ako vam iznesem nekoliko manje poznatih statističkih podataka iz svijeta. Primjerice iz kvalitete života. 64% zaposlenih danas u svijetu, svjetsku statistiku govorim, kažu da se osjećaju anksiozni, depresivni. 87. ne tako davne jedna osoba od 14 se osjećala depresivnom, 2004. jedna od 7 osoba. U proteklih 45. godina broj samoubojstava porastao je za 60% i svakih 40 sekundi u svijetu jedna se osoba ubije. Prije nekoliko godina za konstrukciju recimo Boinga, 96. godine za konstrukciju Boinga ili aviona Boinga 767 bilo je potrebno 2 godine, 2004. tri mjeseca. Danas vrijeme da se proizvede jedan novi auto je 15 sati, 15 sati. Da se konstruira automobil 94. godine bilo je potrebno 6 godina. 2004. 14 mjeseci. "Sony" lansira tri nova proizvoda svaki sat, a recimo svaki 5 minuta "Disney". U toj zanimljivoj statistici koja se vodi na svjetskom nivou naći ćemo i ovaj podatak primjerice da je 60-te godine u prosjeku otac razgovarao sa svojom djecom u prosjeku 45 minuta, a danas svega 6 minuta. To dakako govori i o kvaliteti života i obiteljskoj disfunkcionalnosti koja je globalne naravni i ne zahvaća samo pojedina društva. Jedan od 30 ljudi je 87. godine za sebe govorio da se osjeća, da je nezadovoljan sa svojim roditeljima, a danas jedan od četvero ljudi. U svijetu je danas prosječno trajanje braka 7,2 godine, to je očekivano trajanje braka, 60% svih brakova će završiti razvodom. Ili nevjerojatan podatak da preskočimo ima ih puno zanimljivih, tri najbogatija čovjeka Sjedinjenih Američkih Država raspolažu bogatstvom 96,8 milijardi dolara, a 48 najsiromašnijih nacija ili država svijeta raspolaže bogatstvom od 78,2 milijarde dolara. Kad se pogledaju razlike u siromaštvu, socijalne razlike, onda su te razlike 1820. bile 3:1, recimo 73. 44:1, a sad su 106:1. Isto tako statistike će pokazati da nevjerojatno, nevjerojatan je raspored i drugih prirodnih i ekonomskih dobara u svijetu, neću vas zamarati, ali možda zanimljiv podatak da se globalno na svjetskoj razini 2000. godini za vodu i higijenu trošilo 9 milijardi dolara, da se za zdravlje trošilo 13 milijardi dolara, ali za alkoholna pića u Europi 205 milijardi dolara, za narkotike droge 600 milijuna dolara, a za vojne poslove i vojsku dakle 980 milijardi dolara itd., itd. Čitav niz podataka bez kojih bismo teško zapravo mogli donositi i ocjene o tome kako to zapravo živi svijet a da, a da fraziram našeg poznatog Bičanića koji je 39. godine čini mi se objavio knjigu "Kako živi narod", mi u ovom trenutku nemamo pravu spoznaju o tome zapravo kako taj narod živi temeljem statističkog jasnog konkretnoga i objektivnoga uvida. Sjećam se da smo u mandatu prošle Vlade nažalost baratali pojmovima i brojkama o broju siromašnih u ovoj zemlji temeljem nalaza i uvida koji nam je dala Svjetska banka. A ta Svjetska banka je imala svoje kriterije, svoje razloge koji nisu bili operabilni i sada smo dočekali da smo napokon počeli mjeriti siromaštvo na onaj način na koji je to puno primjerenije hrvatskim prilikama, definirali i utvrdili i relativnu i apsolutnu granicu siromaštva što je onda podloga i temelj da se u tom smislu dakle i poduzmu određene aktivnosti. I volio bih da konačna svrha koja je ovdje i izrijekom spomenuta kao glavna zadaća čuvanje stručne neovisnosti hrvatskog statističkog sustava, dakle od politike i bilo kakvog političkog pritiska, i povećanja povjerenja javnosti u službenu statistiku da se ona konstatacija s kojom sam počeo raspravu učini potpuno bespredmetnom, da ona bude zapravo u temelju svih nastojanja u ozbiljenju ove strategije koju imamo ovdje, i da nitko ne posumnja primjerice u podatak ili da posumnja ako nismo našli način da ga bolje izmjerimo da je košarica proizvoda, sindikati to mjere na svoj način, bila 2004. 6 tisuća 241 kunu što je 9,74% više nego u prosincu 2003., a da se plaća, da se pokrivenost tih troškova plaćom smanjila sa 75 na 66%. Znači za 10% Hrvati ako je suditi po tome žive lošije na kraju 2004. nego 2003. Ne bih htio i ja zloupotrebljavati statistiku, ali utoliko nam je važnije da imamo istinite i provjerljive podatke, a mislim da je ovo prilog da dobijemo doista takav statistički sustav.
Hvala. Poštovana zastupnica Gordana Sobol. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine ravnatelju sa suradnicima, kolegice i kolege. Željela bih i ovako u svojoj pojedinačnoj raspravi još jedanput ukazati na, ja bih rekla pravu priliku i vrijeme da u budućnosti kroz Državni zavod, odnosno kroz državnu statistiku započnemo sa uvođenjem i rodne statistike, odnosno da počinjemo pratiti podatke na način koji bi nam ukazivali na stvaran položaj žena i muškaraca u hrvatskom društvu. I kad to govorim naročito mislim na područja koja se tiču rada i zapošljavanja, područja pravosuđa, odlučivanja u političkoj, društvenoj i ekonomskoj sferi te područje obrazovanja. Kako je to danas? U publikacijama Državnog zavoda za statistiku istina je, većina podataka obrađena je i iskazana prema spolu. Međutim, glavni problem nastaje kada želimo detaljniju razradu unutar pojedinih kategorija. Tako npr., u Godišnjem sažetku kao što su Statističke informacije za 2004. godinu u kategoriji zaposlenost postoje izraženi podatci o aktivnom stanovništvu, o ukupno zaposlenima, prosječno na godišnjoj razini, o broju nezaposlenih s podjelom po spolu. Međutim, kasnije kad se ti podatci selektiraju nema više te razlike unutar spola. Tako npr., u dijelu statistike gdje je ukupan broj zaposlenih podijeljen po sektorima i djelatnostima postoje nam samo ukupni podatci, ali ne i u onom broju zaposlenih žena i muškaraca u svakome od njih. Također u onom dijelu statistike koja govori o prosječnim plaćama po djelatnostima, također nema iskazanih podataka prema spolu, koja bi nam onda pokazala da li postoje stvarno i kolike su razlike u primanjima između muškaraca i žena, iste razine obrazovanja unutar istog sektora ili djelatnosti. Kad uzmemo područje pravosuđa pa recimo kad se govori "počinitelji kaznenih djela ili prekršaja" postoji statistika po dobi, po vrsti prekršaja i kazne, ali ne i po spolu unutar svake od kategorija. Postoji tek na razini ukupnog broja počinitelja. Slično je, npr., i kad želite saznati nešto o području migracija, bili unutrašnjih ili vanjskih ili recimo područje obrazovanja gdje se uopće ne vodi statistika po spolu pa nije npr., vidljivo koliko imamo studenata kojeg spola po pojedinim fakultetima. Postoji, zanimljivo je, statistika po spolu za osobe koje su izašle iz sustava obrazovanja, tj., završile sa obrazovanjem, ali ne i za one koji su još u procesu obrazovanja. Ili ako uzmete podatak u mirovinama. U sklopu publikacije zavoda, u dijelu koji govori o mirovinama postoji podatak o ukupnom broju osiguranika i njihova podjela po spolu, ali već u sljedećem stavku koji govori o broju onih koji primaju određenu vrstu mirovine, npr. starosnu, invalidsku, obiteljsku, nema takve podjele. Međutim, želim sad nešto kazati, da postoje i podaci iz nekih drugih izvora koji se odnose upravo na ova područja koja sam sada spomenula i koja ustvari onda pokazuju da položaj žene i muškaraca u različitim područjima naročito oni koji su izuzetno bitni kad govorimo o području rada, zapošljavanja, pa zatim kasnije o mirovinama, da izuzetno značajne razlike postoje. Mišljenja sam da bi i na razini državne statistike trebalo sve ove podatke iskazivati prema spolu jer čini mi se da na taj način se i država određuje prema tome da, da li želi ili ne želi takve razlike smanjiti. Na primjer, ako uzmemo podatke iz nekih drugih izvora, obično su to onda izvori iz podataka različitih sindikata ili podataka različitih udruga građana, istraživanja koja oni vrše. Pokazuje se da npr., invalidske mirovine koje primaju žene su niže od onih koje primaju muškarci, a od ukupnog broja umirovljenica upravo njih 39% prima invalidsku mirovinu. Također nema podataka o prosječnoj mirovini s obzirom na spol, ali zato nalazimo jedan podatak na osnovu jednog istraživanja da je prosječna starosna mirovina za približno isti broj godina radnog staža za žene 22% niža. Ili kada govorimo o radu muškaraca i žena, npr., čak i u istoj djelatnosti. Pa su istraživanja neka druga pokazala da je sektor trgovine, u trgovinama mješovitom robom gdje pretežno rade žene, da imaju 36% nižu plaću od zaposlenih u trgovinama, npr., motornim vozilima i motociklima gdje rade pretežno muškarci. Ili da li je stvarno se dolazi do toga, ako dođe do feminizacije neke struke kao što je kod nas danas vrlo velik trend u sudstvu ili prosvjeti da cijena rada u toj struci pada. Sve ovo što sam sada rekla podaci su koje smo pronašli iz raznih drugih izvora, a ne vidim razloga da se ovakvi podaci ne bi mogli dobiti i sa razine Državnog zavoda za statistiku. Još nešto želim reći na kraju. Gospodine ravnatelju, ja ne znam da li ste se možda pokušali staviti u poziciju običnog korisnika i pokušali doći do podataka preko Internet sa Državnog zavoda. Govorim dakle o dostupnosti statističkih podataka. Naime, često su nam podaci koje želimo potrebni, želimo do njih doći u vrlo kratkom roku pa onda obično većina danas poseže za Internetom. Želim vas upozoriti da su podaci Državnog zavoda za statistiku na internetskim stranicama Zavoda ustvari vrlo slabo dostupni, gotovo problematično dostupni jer postoje vrlo veliki problemi prilikom pokušaja otvaranja određenih dokumenata i dolaska do podataka. Potrebna vam je velika upornost i višestruki pokušaji, ali i sama brzina prijenosa podataka je jako mala. Pa vas, evo, molim da kao ravnatelj poduzmete nešto da ta dostupnost podataka na internetskim stranicama Zavoda, dakle, bude na što većoj razini. Smatram da to nije nebitno zato što su publikacije vašeg Zavoda ustvari jedini izvor službenih statističkih podataka u Republici Hrvatskoj, a preko Interneta danas ipak bi trebali najbrže moći pristupiti njima. I na kraju želim dati također primjedbu što je u sklopu ove strategije, odnosno programa stigao Prijedlog godišnjeg provedbenog plana za 2004. godinu. Ja znam da je ovaj Prijedlog, ovdje čeka na raspravu nekakvih otprilike mjesec ili dva, ali svejedno mislim da bi bilo puno učinkovitije da smo danas ovdje mogli progovoriti o Godišnjem provedbenom planu, makar za ovu godinu. Zahvaljujem.
Hvala. Replika, poštovana zastupnica Marija Lugarić.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Ne želeći se javljati u 10-minutnu raspravu želim se samo osvrnuti na jedan navod kolegice Sobol i zapravo usporediti s jednom drugom situacijom za koju mislim da je također važna. Ja se slažem s kolegicom Sobol kad kaže da treba sve podatke voditi i po spolu, odnosno po rodu i također se slažem s navodom da što se ide u niže razine statistike da je ta statistika nepreciznija. Slična je situacija kad se radi o dobnoj statistici gdje postoji još malo veći nered jer kad govorimo o mladima, ono što je u ovoj državi službeno utvrđeno da su mladi od 16 do 29 godina, statistike po pojedinim djelatnostima za mlade vam se vode različito. Zdravstvo je od 15 o 25 godina, Kaznenopravno se dijeli na mlađe punoljetnike do 21 i ove ostale. Onda imate posebne statistike u primjerice zaposlenosti od 20 do 206 godine. Želeći samo podržati izlaganje kolegice Sobol hoću reći da statistika ima svoje svrhe, a o tome je govorio i kolega Vidović, ako je ona operativna i operabilna za nas koji moramo donositi određene odluke. Kada smo radili Nacionalni program djelovanja za mlade, suočili smo se s time da iako postoji određena vrsta dobne statistike nismo ni na koji način mogli dobiti jasnu sliku jer su naprosto ti podaci raspršeni po raznim kriterijima. Pa u tom smislu, kada se govori o ovim diskriminiranim, uvjetno rečeno, skupinama u društvu nevezano o rodu, što je govorila kolegica Sobol, da se ovdje uračuna i ova priča dobne statistike jer je vrlo značajna. Hvala vam lijepa, gospodine predsjedniče.
Hvala lijepa. Mogli ste se prijaviti za raspravu jer ste vi repliku zapravo iskoristili za raspravu, a ne za odgovor na navod iako ste to spomenuli kolegici Sobol. Nemojmo to. Poštovana zastupnica Alenka Košiša Čičin-Šain.
Zahvaljujem se, gospodine predsjedniče, poštovani predstavnici i ravnatelj iz Državnog zavoda za statistiku, poštovane kolegice i kolege. Moj doprinos ovoj raspravi odnosi se danas naročito na točke 7.8. koje su iz Strategije razvitka službene statistike Republike Hrvatske. Znači, na makroekonomsku statistiku i na točku 7.9, regionalna statistika. Posljednjih godina sve više jača svijest u ulozi regionalnog razvoja Republike Hrvatske. Potpisivanjem ugovora o stabilizaciji i pridruživanju u listopadu 2001. godine dodatno su pojačane aktivnosti u području regionalnog razvoja. Nedavno smo obaviješteni kroz medije da je Državni zavod za statistiku izvijestio Vladu da se počelo raditi na formiranju statističkih regija u Republici Hrvatskoj što će biti osnova za izračunavanje koja područja imaju pravo na europsku, na pomoć Europske unije. Prema tim informacija predlaže se u Republici Hrvatskoj pet regija. Prema mojim informacijama već je formirana centralna regija koja će obuhvaćati Zagreb i prsten oko njega. U toj regiji bruto društvenih proizvod po stanovniku prelazi ili bi mogao prelaziti 75% prosjeka Europske unije te ta regija dakle ne bi imala pravo na pomoć u razvoju. No u pripremi su još tri do četiri regije koje će svakako biti siromašnije i koje bi se kandidirale za sredstva iz fonda Europske unije. Prema standardima Europske unije regija ima između 800 tisuća do 3, 3,5 milijuna stanovnika. U kontekstu ugovora o stabilizaciji i pridruživanju Hrvatska se odlučila da će odluku o tzv. "NAC2" to su te regije tih veličina, donijeti do kraja 2005. godine. Postoje tako već inicijalni prijedlozi od hrvatskih vlasti da se formiraju pet "NAC2" regija, tzv. sjeverna, centralna, zapadna, južna i istočna. Ovo je za Hrvatsku vrlo važno nacionalno pitanje sa vrlo dugotrajnim konzekvencama. Odluka o podjeli zemlje u "NAC2" regije više je nacionalni interes nego je to tehničko ili ideološko pitanje. Takva odluka može imati značajne konzekvence u smislu prikladnosti europskim, odnosno prilagodljivosti europskim strukturalnim fondovima i u trajanju njihovog iskorištavanja. Ključno pitanje o kojem treba razmisliti u kontekstu više "NAC" regija je da li centralnu regiju, naime ja dolazim ispred VI. izborne jedinice i nisam točno vidjela što obuhvaća ta centralna regija, da li obuhvaća samo Zagreb i zagrebački prsten ili također obuhvaća i Sisačko-moslavačku županiju ispred koje u ovom trenutku govorim. Dakle da li centralna regija sa Zagrebom kakvo prvo u "NAC" prijedlogu dano prema eurostatu zadržati kao jednu s obzirom na činjenicu da u periodu pregovaranja možemo očekivati da upravo zbog Zagreba ta regija premaši prag od 75% bruto društvenog proizvoda i time izgubi čitava regija mogućnosna sredstva predpristupnih fondova. Ja bih molila kolege iz Državnog zavoda za statistiku da u svojem konačnom obraćanju danas nam o tome nešto kažu, jer mislim da to za razvoj Sisačko-moslavačke županije i tog dijela iliti cijele centralne regije vrlo važno pitanje, a nisam ga iz ove strategije mogla iščitati. Ukoliko se to dogodi i reflektirat će se praktički na čitavu zemlju jer će se zaustaviti financiranje velikih infrastrukturalnih projekata. Naime ti infrastrukturalni projekti naročito iz projekata zaštite okoliša, ekologije itd. su uglavnom se provode kroz više regija. Dakle nisu vezani samo na jednu regiju i ako bi se to dogodilo, ako bi GDP prešao 75% prosjeka centralne regije u kojoj je naravno i Zagreb, tada bi došlo u pitanje infrastrukturalni projekti koji povezuju se kroz više regija. Prema takvom scenariju dok bi Zagreb nastavio privlačiti nove investicije, povećanu ekonomsku aktivnost, nastavila bi se i unutarnja migracija iz siromašnih dijelova države kako je to danas slučaj. Evo mi smo sudionici i činjenica je da je prošle godine u Zagreb uselilo 83 tisuće stanovnika i nadamo se da ako ne dođe do toga da će se ta migracija zaustaviti, odnosno u najmanju ruku usporiti. Mislim da je to važno pitanje kako za Zagreb, a tako i za cijeli regionalni razvoj Hrvatske. Usprkos proglašenju samo jedne "NAC" regije u Irskoj je postojalo osam podregionalnih segmenata vlasti koje su ustrojene radi praćenja i mjerenja protoka i utjecaja nacionalnog razvojnog plana na cijelu Irsku. Mislim da je model Irske jedan od dobrih modela koje bi Hrvatska mogla sagledati i možda na jedan sličan ili ajde recimo adekvatan način primijeniti na svoju zemlju. Isto tako Slovenija je pitanje "NAC" regija držala otvorenim kroz cijeli tijek pregovora i rješavat će to pitanje kako kažu tek 2005. odnosno 2006. godine. Dakle Slovenija je već ušla u Europsku uniju a da još nije riješila da li je ona jedna "NAC" regija ili je ona više "NAC" regija. Isto tako kada sam uzela materijale vezane na protokol, to je regulacija europske komisije 1059/2003, kada sam pogledala recimo zemlje podjednake veličine kao Hrvatska, recimo uzela sam primjer Austrije, vidjela sam da su oni Beč kao glavni grad koji sigurno ima isto bitno veći GDP nego što ima ostatak zemlje, izdvojili u posebnu kategoriju tako da dijele cijelu zemlju kao regija, ali je Beč izuzet iz toga. To je također jedan od modela na koji se može pristupiti upravo radi toga da dođe do decentralizacije praktički u zemlji. U smislu regionalnog razvoja oportuno je jačati institucije centralne vlasti i promišljati o formiranju nacionalne agencije za regionalni razvoj, ali također još i važnije je izgraditi institucije na nivou županija i graditi mrežu regionalnih razvojnih agencija. Ja bih samo molila da u svom konačnom obraćanju odgovore na neka od ovih pitanja dobijemo od vas. Hvala lijepa.
Hvala. Poštovani zastupnik Nikola Mak.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, uvaženi predstavnici Državnog zavoda za statistiku na čelu sa gospodinom Gelom. Ja bih u ovoj objedinjenoj raspravi nešto rekao naravno o ljudskim pravima i pravima nacionalnih manjina i o odrazu, o njihovom odrazu u statistici. Mislim da službena statistika ne prati sve bitne pokazatelje o stanovništvu ili ih ne prati na odgovarajući način što u praksi dovodi do problema jer nema potpunih i pouzdanih podataka potrebnih za praćenje i provođenje u pojedinim oblastima društvenog života. Kao primjer navodim statističko praćenje ostvarivanja i zaštite ljudskih prava i temeljnih sloboda te statističko praćenje ostvarivanje zajamčenih prava nacionalnih manjina i mislim da nema dovoljno elemenata na temelju kojih bi se moglo pratiti ostvarivanje politike u tim oblastima što je jako bitno jer se radi o pravima koji su jedan od temelja ustavnog poretka i ona su uređena zakonskim propisima i isto tako utvrđena su i tijela državne i lokalne vlasti koja su zadužena za provođenje zakona u toj oblasti. S obzirom na to, ta tijela u okviru svog djelokruga rada vode ili bi morala voditi evidencije koje sadrže podatke koji su važni za praćenje provođenje zakona. Prema tome, službena statistika bi do potrebnih podataka mogla dolaziti iz administrativnih izvora što znači da nema potrebe za posebnim statističkim istraživanjima koja bi onda i zahtijevala posebna financijska sredstva koja se uvijek navode kao poseban razlog da se nešto ne može napraviti. Navodim i konkretne primjere gdje mislim da bi statistika trebala posvetiti posebnu pažnju da bismo došli do tih podataka. To je prije svega zastupljenost pripadnika nacionalnih manjina u predstavničkim tijelima na državnoj i lokalnoj razini te upravnim i pravosudnim tijelima. To se može po manjinama, po predstavničkim, upravnim i pravosudnim tijelima razraditi. Zatim su tu podaci o sudjelovanju pripadnika nacionalnih manjina u javnom životu i upravljanju lokalnim poslovima. Mi imamo jednu novu ustavnu kategoriju vrlo važnu, a to su vijeća nacionalnih manjina u lokalnoj i područnoj samoupravi. Nitko od nas zastupnika nacionalnih manjina ovog trenutka ne može doći do relevantnih podataka koliko uopće tih vijeća postoji. Ne govorim sada o onoj praktičnoj strani o adresarima, o imenima itd. nego o statističkim podacima gdje i koliko u kojem području su ta vijeća osnovana i kakva je njihova brojčana, statistička vrijednost i veličina. Dakle to se odnosi na općine, na gradove i županije i onda normalno bi iz toga trebalo slijediti da se to i na razini države vidi koliko toga imamo kao jednu ustavnu kategoriju manjinske ili lokalne samouprave. Zatim su tu podaci o ostvarivanju prava nacionalnih manjina na javnu i službenu uporabu jezika i pisma nacionalne manjine. Opet po manjinama, po pojedinim tijelima državne i lokalne vlasti i opet zbirno na razini države. Zatim su tu podaci o ostvarivanju prava na odgoj i obrazovanje na jeziku i pismu nacionalnih manjina, opet po manjinama, broj djece, učenika uključenih u odgoj i obrazovanje, zatim podaci o broju odgojnih i obrazovnih ustanova i podaci o oblicima nastave koji se prakticiraju s obzirom da postoje a, b, c programi i neki drugi oblici u kojem su nacionalne manjine uključene. Zatim su tu demografski podaci o svakoj nacionalnoj manjini kako teritorijalnom od podataka po naseljima do razine države, tako i strukturalno, podaci o obrazovanju, zaposlenosti i drugo. I podaci socijalne statistike. To postoji u određenoj mjeri. Ali mi naglašavamo potrebu da se i to vjerodostojno statistikom utvrdi i da onda na osnovi tih vjerodostojnih statističkih podataka govorim o ostvarivanju prava nacionalnih manjina. Zatim su tu i podaci o udrugama i ustanovama nacionalnih manjina. Ja isto tako ukazujem na potrebu da se uspostave odgovarajuće veze između statistike i pravosuđa kako bismo raspolagali podacima o povredama i zaštiti ljudskih prava i temeljnih sloboda. Ti podaci postoje, samo oni vjerojatno nisu u okviru programa statističkih istraživanja, bilježenja i na drugi način. Posebno naglašavam potrebu uspostavljanju cjelovitog i pouzdanog registra stanovništva. To naglašavam i u odnosu na ovu vruću temu biračkih popisa ili spiskova birača gdje se kod svakih izbora lomimo oko toga, a to je posebno važno i sad pred lokalne izbore i isto tako pred buduće parlamentarne izbore da jedanput dobijemo pouzdane biračke popise, a oni normalno bez jednog vjerodostojnog statističkog pristupa ne mogu postojati. I da bi se onda i na taj način kvaliteta demokracije i ostvarivanje prava nacionalnih manjina mogla ostvariti. Ovo što sam sad izrekao odnosi se … na sva tri dokumenta, jer su ona međusobna povezana, a govorio sam ovdje na primjeru strategije razvoja. Hvala vam na pažnji.
Hvala. Poštovani zastupnik Milorad Pupovac, izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, gospodo. Ja bih se pridružio ovome što je govorio zastupnik Mak u vezi sa prikazom statističkim prikazom, odnosno podacima o pripadnicima nacionalnih manjina. Naime, ni u jednom od ovih triju predloženih dokumenata, dakle niti u Prijedlogu strategije razvitka službene statistike Republike Hrvatske od 2004. do 2012. nemamo ono što bi smo trebali imati, a to je adekvatne prikaze ostvarivanja ljudskih i manjinskih prava. Glava III. Ustava Republike Hrvatske, Ustavni zakon o pravima nacionalnih manjina, te drugi zakoni, dakle glava III. Koja govori o zaštiti ljudskih prava, uključujući naravno ne samo manjinska prava, nego i prava o kojima je ovdje govorila kolegica Sobol, kojima je u naznakama su govorili i ostale kolegice i kolege iz ovoga se ne daju vidjeti. Premda se podaci o tome mogu jednostavno dobiti iz drugih izvora i Državni zavod za statistiku ne mora zbog toga osiguravati niti potrebne, posebne aktivnosti, niti posebna sredstva, mogu se dobiti od jedinice lokalne samouprave, mogu se dobiti od drugih državnih organa. I ovo što je kolega Mak govorio u vezi sa službenom upotrebom jezika i pisma nacionalnih manjina, u vezi sa odgojem i obrazovanje, sve su to stvari koje bi se mogle dobiti od drugih institucija, od države kao što je Ministarstvo prosvjete, kao što su jedinice lokalne samouprave. A iznimno su bitni za kao pokazatelji prakse ostvarivanja manjinskih prava, bitni za državu, bitni za pripadnike nacionalnih manjina, i bitni za kulturu ostvarivanja politike ljudskih prava i prava nacionalnih manjina. U tom smislu ne vidim razloga ako nešto posebno ne košta, ako je već raspoloživo, zašto se Državni zavod za statistiku ne bi naprosto ekipirao i cijelu star predočio na adekvatan način? Isto se može reći naravno i za prijedlog programa statističkih aktivnosti Republike Hrvatske za 2004. i 2007. godinu, ovim dokumentom nije predviđeno statistički praćenje koje bi omogućilo izvještavanje analizu ostvarivanja Ustavom i zakonima Republike Hrvatske zajamčene zaštite ljudskih prava i prava, i temeljnih sloboda, te ostvarivanje zajamčenih prava nacionalnih manjina. U poglavlju a 3.1. stanovništvo ne predviđa se praćenje stanovništva, a uz ostalo i prema obilježju etničke pripadnosti. Isto tako se ne predviđa praćenje zastupljenosti nacionalnih manjina u predstavničkim tijelima, u tijelima uprave, sudskim tijelima, u zapošljavanju, zaposlenosti u stanovništvu i drugim segmentima koji su vitalni, koji su bitni. Mi danas imamo činjenice koje do kojih dolazimo u fragmentima, a koji su iznimno bitni za među etničke odnose, za ostvarivanje temeljnih ustavnih prava, i kad bismo ih imali u cjelini prezentirane u podacima Državnog zavoda za statistiku, onda ne bismo morali spominjati pojedinačne podatke, a da na primjer danas na području nacionalnog parka Plitvička jezera imamo 700 zaposlenih, od toga samo četvero pripadnika nacionalnih manjina. Da na području općine Udbina imamo Dom umirovljenika u kojem imamo 24, 25-tero zaposlenih, a od toga nemamo ni jednog pripadnika nacionalnih manjina, iako su tamo nacionalne manjine većinsko stanovništvo. Prema tome, kao što su neki već ovdje isticali, statistika nije samo tu zbog toga da prezentira neke globalne podatke, nego da u pravom smislu te riječi prezentira životne odnose u društvu. A bojim se da sa ovom idejom misije i vizije što moram priznati je zanimljivo da jedna državna institucija ima misiju i viziju. Ja sam mislio da misije i vizije pripadaju jednoj drugoj vrsti govora, jednoj drugoj vrsti uloga, ali očito da je to jedna vrsta jezika koja prodire i u državne institucije, iako je doduše prisutna bila samo ne u vladinim organizacija. Isto tako bih htio ukazati da dokument treći prijedlog godišnjeg provedbenog plana 2004. godina pokazuje nešto što ste vi vjerojatno zatekli gospodine ravnatelju, ali nešto na što naravno vas i zakon kao i vas i nas obavezuje na odgovor. Naime, prema prijelaznim odredbama Zakona utvrđeno je u članku 72. stavku 2., drugom da je prvi godišnji provedbeni plan po odredbama ovog Zakona Državni zakon za statistiku dužan izraditi do 31. prosinca tekuće godine za iduću godinu. Kako je zakon stupio na snagu 4.7. 2003. godine, a kako je ovo prvi provedbeni plan predlagatelj bi trebao dati obrazloženje razloga ovako velikog kašnjenja u njegovom donošenju, kao i objašnjenja svrhe plana za 2004. godinu, a koji se donosi u 11. mjesecu 2004. godine, odnosno predlaže u 11. mjesecu 2004. godine. U tom smislu, dakle kasni se sa ovi, kasni se sa prikazom nekih elemenata i kategorija u vezi sa statističkim prikazom stanovništva, koji je za 1991. godinu napravljen, objavljen, a za 2001. godinu iako je bila obaveza da se to napravi u roku od 3 godine nažalost nije napravljena. U tom smislu mislim da je bitno da se dakle ne samo sa aspekata vizije i misije postupa nego i sa aspekta odgovornosti tijela državne uprave odnosno posebno onih koje su odgovorne u ovome Saboru. Mogao bih naravno govoriti o još jednoj kategoriji a to je kategorija prikaza i odredbi siromaštva. A jedna od bitnih stvari prema politici Ujedinjenih nacija jeste naravno suzbijanje siromaštva i suzbijanje nepismenosti. Stanje u pogledu siromaštva u našoj zemlji i stanje u pogledu funkcionalne nepismenosti u našoj zemlji je zabrinjavajuće. Posebno je stanje siromaštva zabrinjavajuće u pojedinim područjima Republike Hrvatske gdje je dnevno prihodovanje po glavi stanovnika na tim područjima daleko ispod 8 dolara. Ili ljudi ne samo da su državno ovisni nego su humanitarno ovisno stanovništvo. Mi nažalost iz naših statistika ne možemo vidjeti takvo stanje stvari i mislim da bi u tom pogledu osim ovih činjenica koje vi s pravom ističete kojima promovirate poduzetništvo, razvoj itd. bi trebalo voditi računa i o činjenici da društvo mora imati spoznaju o razmjerima siromaštva u kojem se ovoga trenutka nalazi. Dakle, da nije riječ samo o potrebi projekcije za ono što ćemo imati nego istovremeno i suočavanje s činjenicom s onim što ovoga trenutka imamo. A današnje stanje u tom pogledu jeste zabrinjavajuće. I isto tako, ovdje se govori i kolega Mak je čini mi se spomenuo ili netko drugi je spomenuo mi se priključujemo desetljeću Roma a stupanj nepismenosti unutar romskog stanovništva u Hrvatskoj kao uopće i stupanj funkcionalne nepismenosti u Republici Hrvatskoj je zabrinjavajući. Neki ljudi procjenjuju da ona doseže čak do 40%. Mi nemamo pravih pokazatelja statističkih na osnovi kojih bismo to mogli vidjeti i na osnovi kojih bi se mogli s time suočiti ali to jeste jedan problem. Funkcionalna nepismenost u nizu aspekata od poznavanja stranih jezika koji su nam neophodni za komunikaciju sa okruženjem. Ako ne svom stanovništvu onda pojedinim kategorijama stanovništva sasvim sigurno. Od mogućnosti za korištenje novih sredstava pismenosti itd. Prema tome, ta pitanja bi trebala biti obuhvaćena prikazima, ta pitanja bi trebala biti obuhvaćena pokazateljima i statistike kao i o onim pitanjima koja još jedanput bih htio kazati s pravom istakla kolegica Sobol jer ih smatram naravno pitanjima koja se tiču ljudskih prava, tiču se glave III. Ustava Republike Hrvatske a tiču se ravnopravnosti između muškaraca i žena koje trebaju i moraju biti vidljive iz statističkih pokazatelja na mnogo precizniji način nego što je to slučaj sa ovakvim prijedlogom. Gospodine predsjedniče, hvala vam.
Hvala. Predsjednik Odbora za lokalnu i područnu samoupravu gospodin Zvonimir Mršić zakazao je sjednicu danas u 14 sati u Dvorani Ivana Kukuljevića. Gospodine Gelo, izvolite!
Gospodine predsjedniče, zahvaljujem! Poštovani predsjedniče, poštovani zastupnici! Nemojte shvatiti ovo pežorativno ali uistinu ste mi priredili veselje. Prvi put ja sam bio na mjestu ravnatelja Državnog zavoda za statistiku između 1991. i 1995. i sad sam ponovo tri, četiri mjeseca na čelu Državnog zavoda za statistiku. I prvi put doživljavam u Hrvatskom saboru uistinu ozbiljnu i poželjnu raspravu o problematici koja je uvjetno rečeno moj životni poziv. Ja sam ipak dominantno kao i vi potrošač statističkih proizvoda ali eto u ova dva navrata sam i u ulozi proizvođača statistike odnosno odgovorne osobe proizvođača hrvatske statistike. Ja vam zahvaljujem na vašoj pozornosti, dokumentima koje ste imali pred sobom. Ja vam zahvaljujem na vašoj raspravi i na većini prijedloga koje ste iznijeli. Pratio sam pomno i bilježio vaše primjedbe, vaša razmišljanja i vaše stavove o kako o državnoj statistici, o našoj hrvatskoj statistici tako i o dokumentima koji su danas na dnevnom redu. Pa dozvolit ćete mi da prvo potrošim par minuta odgovarajući na dio diskusija koji se u biti ne odnose izravno na dokumente koji su danas bili da bi onda zapravo išli kroz rješavanje prijedloga i amandmana na same programe koje smo dobili od odbora odnosno od predstavnika određenih tijela Hrvatskoga sabora. Hrvatska statistika 18. veljače 2005. godine će proslaviti 130. obljetnicu postojanja. Dakle, za 13 dana mi ćemo slaviti prvi državni Zakon o hrvatskoj statistici koji je usvojio Hrvatski sabor tadašnji i koji je potvrdio Njegovo Veličanstvo hrvatski car Franjo Josip. Hrvatska statistika je ponovo krenula uvjetno rečeno u samostalan rad 1991. godine kad sam došao na čelo, kada je bila otprilike kao do tada kao jedan županijski statistički ured danas u Hrvatskoj. Dakle, do te 1991. Od 1991. na ovamo mi možemo govoriti o razvoju moderne hrvatske statistike u samostalnoj Hrvatskoj državi i ona je prolazila sve faze, sve probleme koji su postojali ili kroz koje je prolazila i naša država. Sjećam se recimo 1993. godine kad smo trebali dobiti pomoć kroz PHARE program za razvoj statistike ali nažalost nismo ga dobili jer moja priča o tome da je statistika važna hrvatska statistika samoj Hrvatskoj kao i zemljama okruženja a primarno Europskoj uniji odnosno članicama Europske unije da to nije posao kroz koji se oslikava politika ili pod političkim utjecajem nego da je to stručni posao. Međutim, mi nismo ušli u PHARE program jednostavno zato što je kroz kažnjavanje države kažnjena tada bila i statistika. Mnoge stvari koje bi ja vrlo rado kao potrošač statistike koje ste vi i sami rekli potrošač statističkih programa i statističkih proizvoda želio imati ovdje nažalost mi još uvijek nemamo. Ja sam demograf i recimo odmah da se osvrnem na amandmane gospođe Sobol koliko puta sam u svojim radovima osjećao problem što nemam objavljenih podataka recimo po spolu za niz skupina stanovništva koje sam recimo eto pratio. I sam sam se na to ljutio. Na žalost statistika ne samo hrvatska objavljuje manje od 1% podataka pokazatelja od ukupnih onih pokazatelja koje prikupi. I jedan od problema je upravo taj što kroz program koji statistika i Državni zavod za statistiku radi i okvir koji nam daje zakon o državnoj statistici koji ste vi prošle godine pretprošle godine u ljeto usvojili, je recimo i odgovor na pitanja koje smo i diskusije koje smo čuli od predstavnika nacionalnih manjina od predstavnika za ravnopravnost spolova i drugih. Gdje zakon kazuje da mi moramo štiti individualne podatke. Mi prikupljamo individualne podatke. Izvori naših podatka su tri glavna područja. To su administrativni upisnici ili registri, na žalost puno ih u Hrvatskoj ima na koje statistika nije mogla utjecati na metodologiju njihova rada i prikupljanja podataka. Pa mnogi od tih administrativnih izvora koji bi nama trebali poslužiti za proizvodnju statističkih proizvoda su neupotrebljivi jer nismo dali ili nije se iskoristila prilika da statistika da metodologiju za prikupljanje tih podataka. Drugi izvor je popis to je najskuplji statistički posao. To je od prilike odgovor na temu gospodina Pankretića područje poljoprivrednih statistika za nas su najskuplji dio programa. Jer mi još uvijek nemamo registar poljoprivrednih kućanstava, registar farmi ili kako ćemo ga već nazvati. On nije obuhvatio sve ono što bi mogla biti baza za statistička istraživanja. A samo nekoliko statističkih istraživanja iz područja poljoprivrede da bismo ih obradili mi moramo angažirati na desetke ili stotine ljudi koji će pratiti recimo usjeve u proljeće, koliko je čega gdje posijano, prinose koliki su prihodi kroz godinu. Potom kada govorimo o proizvodnji u zemljoradnji dakle kolikoj e usvaja odnosno prinosa požnjeveno u ljeto u jesen i u različitim godinama. Slično je sa područjem stočarstva i nekih drugih područja. Registar poljoprivrednih kućanstava ako uredi prema metodologiji koji za statistiku postake svrhovit će strahovito pojeftiniti naš posao. Jer ćemo mi onda iz njega dobivati podatke i ne samo da ćemo moći obraditi podatke koje smo predvidjeli sadašnjih programima nego ćemo ih i te kako lako moći strukturirati i specificirati dakle davati i podatke na nižoj razini a napose onda na regionalnoj razinama o čemu ću malo kasnije odgovoriti na pitanje dvoje zastupnika kada je u pitanju problem regionalizacija Hrvatska i utvrđivanja statističkih regija. No ovdje moram ipak još osvrnuti se na diskusiju dvaju zastupnika mojih kolega. Gospodina zastupnika Ljube Jurčića gospodina zastupnika Šemse TAnkovića i ja moram reći ako bi šire eksplicirao ili odgovarao na njihova pitanja onda bih trebao reći da bi trebao prestati biti profesor postati političar pa tek tada bih mogao dati pravi odgovor. Jer su oni upravo u svakom nastupima iskazali svoj novu profesiju, oni su nastupili kao političari ne kao profesori, ne kao potrošači statističkih proizvoda.
Gospodine Gelo dajte malo manje tih pjesničkih impresija, vizija, mesijanstava nego budite konkretni. Vi ste ravnatelj Državnog zavoda za statistiku. Tu su bili primjedbe, prijedlozi zastupnika. Ovdje ima jedan običaj da se malo ne ulazi tako.
OK Zahvaljujem, ispričavam se. Ali moram reći da bi optužili Državni zavod za statistiku da se bavi politikom onda bi on mogao popisom 2001.c godine revidirati podatke koje je dobio ravnatelj Državnog zavoda za statistiku onakve kakve je dobio sa terena da bismo udovoljili potrebama ili željama određenih potrošača. Naime podaci su takvi kakvi jesu popisom dobiveni podaci se ne smiju mijenjati revidirati. Prema tome to je odgovor na temu popisa i problema jezika problema nazivlja određenih nacionalnih manjina. Mi smo u popisima dobivali podatke da je netko Marsijanac ili da netko Egipćanin ili ne znam kakve. Prema tome, što se tiče makroekonomskih pokazatelja program 2005. koji je prošao Vladu dakle državni zavod za statistiku je poštovao zakon i napravio taj program do kraja 2004. i upravo je taj program upućen na raspravu u Hrvatski sabor. Ja se nadam uskoro ćemo se naći na tu temu, je predvidio izradu niza makroekonomskih pokazatelja ili pripreme izrade makroekonomskih pokazatelja primarno imput autuput tablica financijskih računa i ostalih o čemu je govorio gospodin Jurčić Još ukratko o statističkim regijama naime mislim da je to vrlo važno. Što je gospođa Košića Čičin Šain istaknula, i još gospodin Pankretić ako se dobro sjećam. Naime, program statističkih regija sa 5 regija u Hrvatskoj nije bio prihvatljiv za Europsku uniju. Program koji je na hrvatskoj Vladi riječ je o programu koji je statistika prije godinu, godinu i pol dana napravila i predložila nije mogao proći. I moja ideja da Hrvatska bude samo jedna regija kad sam došao na razinu na čelo Državnog zavoda za statistiku također nije prihvaćena isključivo iz formalnih razloga. Za nove države bilo članice Europske unije kao što su ovih 10 nedavno prihvaćenih ili za četiri koje sada su kandidati Rumunjska, Bugarska, Turska i Hrvatska. Formalni razlozi a primarno broj donja granica i gornja granica broja stanovnika su zapravo zakon. U Hrvatskoj da bismo formirali regije mi ne smijemo cijepati županije pa tako dio neke županije prebaciti u jednu regiju a dio u drugu. I krojeći dakle imajući županijski ustroj kakav imamo mi nismo mogli iskrojiti više od 4 regije i prije par dana smo dobili signal iz Brisela odnosno Luksemburga da nemaju ništa protiv da Hrvatska formira predložene četiri regije među kojima je i odmah da vam odgovorim nadam se da nećete imati potrebu da replicirate. Izdvojen Zagreb sa zagrebačkom županijom kao cjelina koju bi bilo nelogično razdvajati na više regija. I koja sama po sebi svom gospodarskom razvoju tako vrlo brzi ili već je ili će Europske unije će ispasti iz šanse da koristi pred pristupne i strukturne fondove. I tri regije postoji prsten oko Zagreba tzv. Središnja Hrvatska u kojoj su Sisačko-moslavačka županija, Karlovačka, Bjelovarska, Međimurska, Varaždin i Krapinsko-zagorska, mislim da je bez Koprivničko-Križevačke, dakle ovaj prsten koji po broju stanovnika čini prsten oko Zagreba i gravitira Zagrebu a ne recimo Osijeku, Rijeci ili Splitu će biti zasebna regija i imati će nažalost dovoljno vremena ili dovoljno godina moći povlačiti ta sredstva i tako. Druga je regija Slavonija ona recimo tako povijesna gdje je Osijek središte koja je po razini razvijenosti najniža, dominantno je agrarna i isto tako će imati eto tu nesretnu šansu da se razvija i kako reče jedan novinar nedavno, Bruxelles bude bliži nego Zagreb. I treća, odnosno četvrta regija je uzobalna uzjadranska regija dakle skupa od Istre do Dubrovnika sa Ličko-senjskom županijom, Primorsko-goranskom, Zadarskom, Šibensko-kninskom i Splitsko-dalmatinskom. I taj dio Hrvatske je nažalost isto tako znatno ispod razine razvijenosti prosjeka Europske unije i oni će, dakle četiri regije će biti od kojih su tri negdje ispod 50 ili niže prosječne razvijenosti Europske unije. Mislim da će to i hrvatska Vlada prihvatiti i da ćemo tako imati regionaliziranu Hrvatsku, a naravno da ćemo mi onda i sve podatke koje ćemo raditi raditi na regionalnoj razini i županijskoj, to je razina NUTS-a 3. Oprostite mi ako sam propustio odgovoriti na neka pitanja, a sad bi htio samo reći da zapravo sve amandmane koje predlaže Odbor za ravnopravnost spolova smo već na tom odboru rekli da ih prihvaćamo, da ja to kao demograf isto tako vrlo rado činim, da iskazivanje svih pokazatelja koje možemo ćemo iskazivati i po spolu. Jedini limit za statistiku može biti da izvor iz kojeg koristimo te podatke onemogući da određene prijedloge u tim amandmanima ne možemo recimo već u sljedećem programu statističkih istraživanja iskazati i da ćemo posebno objaviti publikaciju o tzv. Gender statistic, odnosno o svim ili gotovo svim mogućim pokazateljima po spolu. Mislim da sam odgovorio na sva pitanja. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Šemso Tanković.
Hvala lijepo. Kolega Jakov Gelo, moj kolega govori o statističkom proizvodu. Ja sam spomenuo da jedan od tih proizvoda podaren 2001. godine je loš proizvod i ima trajno negativne posljedice za pripadnike nacionalnih manjina, a posebno na pripadnike bošnjačkog naroda u Republici Hrvatskoj. Samo da vam kažem da nije učinjeno ono što je učinjeno, na lokalnim izborima, koji sad slijede mi bismo po automatizmu imali 27 vijećnika jer brojnost bi proizvela to, a danas toga nema. Hvala.
I poštovani zastupnik Marin Jurjević.
Pošto je ravnatelj Državnog zavoda za statistiku doktor Gelo na jedan čudan način prozivao zastupnike da li govore kao profesori ili kao političari, evo ja bih želio ispraviti jedan njegov navod. On je govoreći o pokojnom Franji Ferdinandu rekao, citiram: "Njegovo veličanstvo hrvatski car Franjo Ferdinand", Franjo Ferdinand da li je, da li ga treba oslovljavati ovdje u Hrvatskom saboru sa "njegovo veličanstvo" ne znam, ali nije nikad bio hrvatski car, bio je, nosio je, imao je funkciju hrvatskog kralja.
Kolega Jurjević, prvo nije se radilo o Franji Ferdinandu, nego se radilo o Franji Josipu.
A Franjo Josip, dobro, dobro, dobro.
Jedno je nadvojvoda Ferdinand, Franjo Ferdinand to je neki … [[Govornik se ne razumije.]] nije postojao, to nismo upoznati s time, e Franjo Josip. I poštovani zastupnik Zvonimir Mršić, ispravak netočnog navoda.
Pa ja bih želio ispraviti netočni navod da postoje formalne prepreke da se Hrvatska u ovo predpristupno vrijeme pa i u vrijeme kada će biti član Europske unije pojavljuje kao jedna regije, dakle kao cjelina u predpistupnim fondovima, odnosno u kohezionim fondovima. To nije točno zato jer je takvo pravo izborila Mađarska. Mađarska je članica Europske unije i u predpristupnim, a sada u kohezionim fondovima se pojavljuje kao jedna regija, kao jedna regija ima obavezu do 2007. godine napraviti regionalizaciju Mađarske. Dakle, to se može samo treba imati uspješne i vješte pregovarače.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Gospođe i gospodo zastupnici, idemo na glasovanje. Molim uključimo se da utvrdimo kvorum. Uključite se. Gospodo i dame, uključite se molim. Neki nisu. Molim, koliko ima kvorum? 84, za sada. Dobro. Prvo, Prijedlog strategije razvitka službene statistike Republike Hrvatske 2004. do 2012. Rasprava je zaključena. Amandman koji je podnio Odbor za ravnopravnost spolova predlagatelj je prihvatio. Dajem na glasovanje Prijedlog strategije. Molim, uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Utvrđujem da je sa 93 glasa za i 3 suzdržana donesena Strategija razvitka službene statistike Republike Hrvatske.
Evo, uvaženi gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, kratko. Dakle, matični odbor, Odbor za pomorstvo, promet i veze Hrvatskog sabora na 16. sjednici održanog 30. studenog 2004. raspravio je Statut Vijeća za poštanske usluge koji je predsjedniku Hrvatskog sabora podnijelo Vijeće za poštanske usluge 21. rujna 2004. Odbor je Prijedlog Statuta Vijeća za poštanske usluge razmotrio kao matično radno tijelo sukladno odredbi članka 89. Poslovnika Hrvatskog sabora. Uvodno izlaganje dala je predstavnica predlagatelja koja je istaknula da je predloženi tekst usklađen sa mišljenjem Vlade Republike Hrvatske od 11. studenog 2004. I nakon provedene rasprave Odbor za pomorstvo, promet i veze jednoglasno predlaže Hrvatskom saboru da potvrdi Statut Vijeća za poštanske usluge. Hvala lijepa.
Hvala. Otvaram raspravu. Imamo samo jednog prijavljenog u ime Kluba zastupnika Hrvatske demokratske zajednice, poštovani zastupnik Dražen Bošnjaković. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Samo vrlo kratko u ime kluba. Klub će podržati ovaj Statut i suglasni smo da ga Sabor potvrdi. Ovo vijeće je osnovano Zakonom o pošti kao samostalna, neovisna i profitna pravna osoba s javnim ovlastima i iz njegovih djelatnosti koje su također zakonom prepisane i utvrđene još jednom u ovom Statutu vidimo da se radi o značajnom tijelu koje obavlja poslove kao što su izdavanje i oduzimanje dozvola za obavljanje poštanskih usluga, utvrđivanje iznosa sredstava iz državnog proračuna iz članka 24. zakona, rješavanje sporova u vezi s davanjem pristupa javnoj poštanskoj mreži iz članka 26., prati primjenu cijena poštanskih usluga i predlaže nadležnom tijelu državne uprave, poduzimanje zakonskih mjera u slučaju kada davatelj poštanskih usluga donosi ili primjenjuje cijene suprotno mjerilima određenim zakonom, dakle vrlo bitna ovlast. Daje suglasnost na opće uvjete davatelja poštanskih usluga, prati razvoj poštanske djelatnosti i tržišta poštanskih usluga i poduzima potrebne mjere za osiguranje ravnopravnog djelotvornog tržišnog natjecanja na tržištu poštanskih usluga. Statut je kao što smo čuli usklađen sa primjedbama Vlade, sadrži sve one sastojke koje jedan statut pravne osobe i treba imati reguliran naziv i sjedište, regulira dakle djelatnosti, predstavljanje, zastupanje, potpisivanje, ustrojstvo i način rada vijeća, imenovanje i razrješenje vidimo da se sastoji od pet članova koje imenuje Hrvatski sabor. Također imovina i odgovornost za obveze je regulirana, ovlasti predsjednika vijeća, zamjenika predsjednika, financijsko poslovanje. Obzirom da statut sadrži sve ono što treba, mi predlažemo i podržati ćemo potvrđivanje ovog statuta. Hvala.
Hvala lijepa. Gospođo predsjednice želite li … … [[Upadica se ne čuje.]] Dobro. Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Potvrđivanje Statuta Vijeća za poštanske usluge. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje Odluku o potvrđivanju Statuta Vijeća za poštanske usluge. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Utvrđujem da je Statut potvrđen sa 101 glas, 4 suzdržana i 1 protiv.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Izvješće o radu Upravnog vijeća HINA-e od kolovoza 2003. do rujna 2004. godine koje je upravo pred nama, koncipirano je na način da uz Izvješće o radu Upravnog vijeća imamo i godišnje izvješće HINA-e koje obuhvaća 2003. i 2004. godinu i zapravo u tom dijelu je i najinteresantniji dio koji se tiče i onog što HINA-u čeka u budućnost, a to je razvojna strategija kao i otvaranje pojedinih pitanja koji se tiču HINA-e u budućnosti pa i njenog statusa kao i njenog nekakvog ustroja u okviru medijskih kuća. U samom ovom izvješću možemo iščitati u jednom i u drugom dijelu, da zapravo ono što je bit, a to je prerastanje u nacionalnu agenciju je mukotrpan i bolan put u kojem je sigurno bilo određenih poteškoća ne samo određenih nego i stvarnih poteškoća koje su ovdje navedene u smislu financijskih problema s kojima se HINA suočavala kao onih koji su najbitniji, znači financijska stabilnost koja je zapravo najbitnija da bi se jedna agencija, odnosno jedna ustanova ustabilila i da bi mogla normalno i nesmetano poslovati. Znači mandat Vijeća obilježen je preustrojem HINA-e u samostalnu javnu ustanovu uz istovremene napore za postizanje standarda neovisnog i javnog medija i kao što sam rekla borbe za financijsku neovisnost, a upravo je ta financijska neovisnost rekla sam temelj slobode svakog medijskog izražavanja i ona je ovdje postignuta jednim kompromisnim rješenjem traženjem puta, a to je na temelju sporazuma o osnovama skupne pretplate s osnivačem potpisan je ugovor s osnivačem koji zapravo nije izravno financiranje iz proračuna već je ipak plaćanje usluge, znači primorao je HINA-u na jednu drugu transformaciju prilagodbe zapravo za naplaćivanje usluga, ne za izravno financiranje te je u tom smislu pokrenuo i potaknuo jednu određenu dinamiku koja sigurno do tada nije bila prisutna. Znači cilj je da nakon 2007. godine HINA ostvaruje više od 50% vlastitih prihoda na komercijalnoj osnovi, stoga su ovdje otvorena pitanja, odnosno otvorene dileme i treba se početi razgovarati o modelu ustroja koji bi to omogućio. U ovim izvješćima dani su i određeni primjeri pojedinih ustroja agencija koje su prisutne na europskoj i svjetskoj medijskoj sceni, ali sigurno da nema nikakvog izravnog prijedloga koji bi odgovarao najbolje našoj situaciji tako da će sigurno određene rasprave, a koje vidim traju i na vijeću, traju u cijeloj HINA-i biti i dalje otvorene kako bi HINA-i omogućilo stvarno prerastanje uz jednu znači neovisnu medijsku kuću, jednu stvarno respektabilnu novinsku agenciju, a da istodobno zadovolji onu svoju osnovnu djelatnost koja joj je dana zakonom, a i da jedan dio djelatnosti može dati na tržište i u tom smislu osigurati nekakvu nezavisnost. Normalno da će država uvijek biti zainteresirana za političke informacije, ali samo od toga se ne može živjeti. Znači treba razvijati, jačati sastavnice tržišnog poslovanja, ulagati u razvoj drugih sadržaja, novih servisa, novih pretplatnika da znači u osnovnoj djelatnosti bude u okvirima zakona i na načelima neovisnog, nepristranog i profesionalnog novinskog izvješćivanja. A zapravo kako može HINA doći do novih pretplatnika, moramo prije svega vidjeti kakve su mogućnosti širenja medijskog tržišta u Hrvatskoj, a mislim da iz do sada viđenog i nisu velike. Pogledajmo određene situacije koje se i na nacionalnoj razini mogu analizirati kod tiskovnih medija. Vidimo kolika su sredstva potrebna i koliko je potrebno ulaganje u marketing da bi i jedan tiskovni medij u smislu dnevnika uz postojeća dva-tri koja su sada znači ipak u jednoj tradicionalnoj nekakvoj navici, dobio određenu prođu, to sigurno nije lako ni jednostavno, a da ne govorimo na lokalnoj razini gdje su mediji prije svega stvarno još u užoj mogućnosti, još su više oslonjeni na marketing i ne mogu se isključivo baviti samo znači osnovnom onom svojom djelatnošću informiranja a opet moraju zadovoljiti potrebe javnosti i potrebe onoga osnivača i svih drugih aspekata. Normalno svjedoci smo da je sve veći porast potražnje za informacijama zabavnog sadržaja normalno pa u skladu s tim padaju cijene ozbiljnih sadržaja, a njihova proizvodnja je skupa i sigurno da se o tome mora voditi računa kako se najlakše prilagoditi. Dobro je postavljena znači dilema utjecaja na uređivačku politiku, odnosno na neovisnost od politike koja je u ovom smislu zakona percipirana u smislu utjecaja od stvarne politike dok je u budućnosti moguć i utjecaj drugih interesa, pogotovo onih koji imaju tržište informacija i koji u tom smislu i crpe svoju snagu. Ono što HINA-u očekuje također je, ne samo očekuje nego s čim se i suočava, a to je borba s konkurencijom. Znamo da su prisutne strane kuće koje prodaju informacije, one su sigurno ustrojene na drukčijim osnovama, kod njih je tržište daleko prije zadominiralo i postavilo svoje zakonitosti po kojima se djeluje, a da ne govorimo Internet koji sigurno pruža jedan veliki obim mogućnosti, ali je ujedno i neregulirano područje, pogotovo u smislu zaštite autorskih prava. Gdje je neophodna što brža prilagodba zakonodavstva s EU standardima i sigurno uređenje tog područja. Imali smo nedavno u, kod donošenja Kaznenog zakonodavstva upravo primjer, znači, unošenja i tog područja u Kazneno zakonodavstvo kako bi sudstvo, odnosno pravosuđe moglo djelovati u tom smislu. Imali smo i primjere koje sigurno nije lako procesuirati i koji otvaraju niz pitanja i niz mogućnosti za krivotvorenje, niz mogućnosti za zloupotrebu. To je, a pogotovo u sadržaju i djelatnosti s kojom se bavi HINA, to je jedno područje sigurno u kojem se, u smislu znači jednog pravnog uređenja treba daleko više voditi računa kako bi se određene stvari i određene autorske stvari zaštitile. U samom Izvješću također stoji i kao primjedba, što također treba dobro iščitati, da u skladu sa jednim komercijalnim pristupom, odnosno sa djelatnostima koje će biti zasnovane na tržišnim načelima, treba biti i određen primjeren marketing i da u tom smislu nije laka prilagodba jedne takve državne institucije koja je sigurno u svojoj osnovi zbog nezavisnog financiranja, zbog sigurnog financiranja vrlo troma. Nije lako, nije laka prilagodba, nije laka preinaka i da se u tom smislu treba jako, jako puno učiniti i zapravo marketing je i taj koji na neki način, ne na neki način nego svakako najkvalitetnije prodaje proizvod. Isto tako, potrebne su i promjene u poslovnoj politici u smislu određivanja cijena, određivanja usluga, određivanja servisa kao i uvjeta korištenja i objave sadržaja. Ono što je najinteresantnije za vrijeme koje dolazi svakako je razvoj multimedijskih servisa, poslovnih servisa, grafičkih video servisa, foto servisa, a to je svakako i značajno povećanje troškova, ali u svakom slučaju to je vrijeme novih tehnologija na koje se HINA mora priključiti, u kojima mora tražiti mogućnost nove zarade, otvaranja novog tržišta i novih pretplatnika. Svakako da je neophodno kontinuirano ulaganje u informatičku opremu i kao podlogu razvoja i kao stvarnu zaštitu kako bi se, znači, nesmetano naplaćivanje i dalje moglo sa sigurnošću vršiti. A ono što se posebno ovdje ističe i kao problem to je opremanje dopisništava. HINA ima vrlo skroman, skromnu paletu, da tako kažem, dopisništava i unatoč tome ne, oni sigurno zadovoljavaju i s pojačanim naporima vrše svoju ulogu kako bi, znači, osnovna djelatnost nesmetano se mogla odvijati, ali ne može se bez proširenja i bez adekvatne tehničke, tehnološke opreme dalje razvijati ta djelatnost. Pogotovo, velim, u uvjetima kad stvarno se tržištem informacija bave svi, kad pretendiraju na to i kad je to jedna dobra podloga, znači, za ulazak posve novih subjekata u to područje i stvaranje posve novih silnica. I u smislu i čak monopolnih pozicija, a ono što je i najbitnije, ulaganje u ljude. Ljudi su ovdje nositelji cjelokupne djelatnosti i nositelji razvitka. U tom smislu, znači, Klub Hrvatske demokratske zajednice je i raspravljao o Izvješću HINA-e i primio ga na znanje. Hvala lijepa, predsjedniče.
Hvala vama, poštovana kolegice [[Upadica: Dopredsjedniče, ispričavam se, nisam vidjela.]] Sve je u redu. Hvala lijepa na isprici. Na redu je poštovani kolega Pero Kovačević u ime Kluba HSP-a. Izvolite poštovani kolega.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Kad se govori o ovome Izvješću i kad se govori u medijima, mi pravaši se uvijek sjetimo i Maxa Webbera i njegovoga učenja na ovome području i posebno onoga dijela kako i na koji način se mediji mogu staviti u funkciju da oblikuju javno mišljenje. I to tako da mogu negativca pretvoriti u pozitivca, a pozitivca pretvoriti u negativca. Prema tome, činjenica da mediji imaju ogromnu moć i ogromni utjecaj na formiranje javnoga mišljenja je posebno bitna stvar kad razgovaramo o Izvješću o radu HINA-e. I tu odmah moram kazati u ime Kluba HSP-a da je HINA uz Hrvatski radio javni medij kojega krasi neovisno, nepristrano, profesionalno, pravovremeno i stručno informiranje hrvatske javnosti. Znači, HINA uz Hrvatski radio, rekli smo i kad je bila rasprava oko Hrvatske televizije, da je Hrvatska televizija na tome putu, ali da se trebaju ugledati na HINA-u i da se trebaju ugledati na Hrvatski radio. Jer samo tako će hrvatski građani dobiti prave informacije, informacije koje neće biti frizirane, informacije koje neće biti u funkciji bilo ove ili one vlasti, bilo ove ili one političke stranke i to je budućnost i svih medija i svih prostora. Ako hoćemo imati medije profesionalne i stručne onda im trebaju biti primjer HINA i Hrvatski radio. Prema tome, ne bi puno želio duljiti, ali i sami znamo ovih 15 godina novije hrvatske povijesti kako su mediji mogli odigrati razno-razne uloge i to i negativne, i u smislu formiranja javnoga mišljenja i na temelju toga stvarati i određene stavove. Znamo koji je utjecaj, koja je moć medija recimo u Sjedinjenim Američkim Državama. Kaže, "kažite nam koga hoćete i on će biti predsjednik". Imamo i onu dobru seriju "Da, ministre" englesku, gdje je vidljivo kako i na koji način se može oblikovati javno mišljenje, kako i na koji način se može utjecati na javno mišljenje. I zbog toga, da ne duljim, znači dajemo punu potporu HINA-i i nadamo se da će svi ostali mediji uzeti primjer HINA-e, Hrvatskoga radija i da će početi neovisno, stručno, nepristrano izvješćivati hrvatsku javnost i na taj način pomagati hrvatskoj javnosti ne da mediji oblikuju javno mišljenje nego da ga sama hrvatska javnost na temelju činjenica, znači, samo činjenica, istinitih činjenica i istine utvrđuje javno mišljenje, a ne da netko radi to u ime njih. Hvala lijepo.
Hvala lijepo, poštovani kolega Kovačević. U ime Kluba HSS-a poštovani kolega Ante Markov. Izvolite, kolega.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani predstavniče predlagatelja ovog Izvješća. Danas je zasigurno jedan od najvećih izazova sa kojim se susreće suvremeni svijet je pitanje informiranosti, pitanje načina prikupljanja informacija, raspolaganja tim informacijama i plasiranja tih informacija. Jasno je da nove tehnologije gotovo jednako brzo mijenjaju načine medijske komunikacije i s time stvaraju jasno nove izazove i u pogledu praćenja i korisnika, a i onih koji stvaraju te informacije. Naravno suvremena demokratska društva i ovo pitanje žele urediti u skladu sa svim važećim i uređenim običajima u suvremenim i demokratskim društvima, a to je prije svega da informacije koje prenose takve javne ustanove, odnosno neovisni javni mediji, a HINA jest jedna od njih da budu točne, da budu nepristrane i da budu dostupne svima onima koji sekundarno prenose ili obrađuju te informacije stvarajući jednu opću javnu sliku. Upravo zbog toga je i na neki način bilo nužno prije dvije godine drukčije pozicionirati HINA-u, postaviti je na određenim početnim temeljima koji trebaju biti uvod u jedan drukčiji odgovor koji je potreban u novom vremenu, a i sukladno praksi, ali i iskustvima, ali i onim standardima koji vrijede u svijetu i u Europskoj uniji. Upravo stoga je proces stvaranja javne ustanove i neovisnog javnog medija HINA-e koji je otpočeo i odmah na samom početku moram kazati da je Klub HSS-a zadovoljan sa primjenom Zakona o HINA-i sa ovim izvješćem koje Upravno vijeće koje se usput rečeno sastoji od pet članova iz razno raznih struka, upravo zbog toga da bi upravo ova medijska pokrivenost, s obzirom na njezinu disproporciju bila u potpunosti pokrivena, možemo kazati da je ovaj Zakon i HINA koja je jasno djelovala kroz ovaj Zakon polučila onaj interes koji je javnost očekivala, a to je, da je informacija koja se prikupljala oblikovala i dostavljala sekundarnim korisnicima, može se kazati da je bila korektna, da je bila brza i da je bila prisutna. Naravno uvijek se postavlja pitanje koja je razina prikupljanja tih informacija koje trebaju činiti piramidu informacija? U posljednje vrijeme decentralizacijom društva i prenošenjem određenih događanja na lokalnu razinu, lokalna razina počesto ostane na neki način izdvojena od tih općih informacija, posebno onih koje HINA prikuplja. Zbog toga je stvaranje mreže poslovnica koje bi na neki način sublimirale ukupni hrvatski, a i ostali prostor koji je interesantan za hrvatske medije je nešto što je ustvari trebalo i trebat će biti značajnije naglašeno u onim ciljevima posebno koji se karakteriziraju kroz promišljanje novog poslovnog modela do 2007. godine i odabiranja pravca kretanja u kojem se ova javna i neovisna ustanova treba razvijati. Jasno navodi se tri modela koja su poznata u Europi, tržišno profitni model, model koji ima tzv. zadružni medijski karakter i mješoviti model koji sublimira i jednu i drugu stranu na neki način još uvijek se naslanja na određena sredstva ili određene odnose sa središnjom državnom vlašću i na taj način pokušava smanjiti taj dio svog, svoje prihodovne strane, a pojačati određene medijske ili ne medijske prinose i prihode koji se trebaju pojavljivati kroz ovakav način. Naravno u našim uvjetima koliko je korisno i koliko je nužno da se ova neovisna javna ustanova pozicionira na ovako ispravan način na koji je i do sada bila pozicionirana, tako je dobro da ona posluži kao jedan model ili kao jedan okvir u kome bi se i ostala sekundarna medijska ili ona elektronska ili tiskovna ponašala na koji bi ona nastupila i da taj jedan okvir ustvari bude taj okvir koji će ukupnu scenu medijsku pozicionirati ispravno, pravilno, nepristrano i na taj način potvrditi vjerodostojnost ovoga što se ovdje događa. Sama činjenica da je upravo djelovanjem novog Zakona o HINA-i, HINA kroz svoj novi način i novi pristup rada uspjela državi na neki način uštedjeti ili prištedjeti gotovo 8 milijuna kuna koje je ona povećala svoje prihode na osnovu medijskih i ne medijskih prihoda, govori o ispravnosti ovog puta, a ujedno mislim da na taj način gotovo fokusira prema kom modelu bi trebalo krenuti u ovom idućem periodu kada će nam upravno vijeće dostaviti novo izvješće, koje će se odnositi na 2005., 2006. ili 2007. godinu, a to je da jedan mješoviti model koji se djelom oslanja na odnose ugovorne odnose sa središnjom državnom vlašću, a drugom dijelu na sve ostale neovisne medije i one korisnike informacija koji jesu u ovom prostoru. Pa prije svega uvažavajući činjenicu o mogućnostima našeg društva, o raširenosti sekundarnih medijskih mreža i o potrebama i o činjenici da je ipak HINA ostala glavni serviser svih onih koji ili oblikuju medije ili kroz tiskovne medije pokušavaju stvarati objektivnu sliku određenim događajima, određenim zbivanjima i na taj način pozicionirati i vrednovati ulogu tih događaja ili tih pojedinaca u javnosti. Prema tome, jedna pozitivna slika koju HINA u sebi zasigurno sadrži i zbog čega Klub HSS-a će apsolutno podržati ovo izvješće i prije svega kazati da je apsolutno dobar put kojem se krenulo da zamrzavanje krutih odnosa sa državom je dobro da se olabavilo da se prekida, da uspostava, ali ono što je najvažnije možda što sam zaboravio naprosto kazati na početku, a to je da je normativ organizacija normativnih i organizacijskih uvjeta, znači načina na koji se trebaju prikupljati informacije, utvrđivanje što je to pozitivna informacija, što je to realna informacija, da je to nešto što je nužno uvesti u medijski način promišljanja i to ne samo isključivo u okviru HINA-e, nego u okviru ukupnog medijskog sustava koji treba biti pozicioniran na tim načelima koji upravo zagovara na svojevrstan način i HINA, odnosno temeljni zakon koji o tome govori. Naravno uvođenje standarda koji važe i koji su važeći u Europskoj uniji je nešto što će se samo po sebi nametnuti i u našem prostoru djelovanja. Uvažavajući činjenicu da nove tehnologije naprosto prodiru na tržište, da se svakodnevno suočavamo sa njima i način i primitak tih informacija koje nisu u potpunosti sistematizirane i normativno obrađene ustvari izazivaju mogu izazvati određeni potres na medijskom tržištu, ukoliko i one ne bi bile praćene i uvrštene u ovakav potpuno jasan normativiziran i prihvatljiv način obrađivanja i prikupljanja informacija kako je to i kazano u ovom izvješću. Zbog svih tih razloga Klub HSS-a podržava ovo izvješće o radu upravnog vijeća. I očekuje da se ovakav trend u izgradnji ovog sustava javne ustanove nastavi te da se u idućem izvješću pojave i oni oblici medijskog djelovanja, novih tehnologija koje do sada nisu bile zapažene ili naprosto još nisu normativno riješene u okviru našega medijskog sustava. Hvala lijepa.
Hvala lijepa kolega Markov. U ime Kluba SDP-a poštovani kolega Vujić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine ravnatelju, drago mi je da se i u ime Kluba SDP-a mogu nadovezati na one riječi koje su izgovorili pojedini predstavnici pojedinih drugih klubova a koji su isticale od prilike proces stabilizacije u HINI i na neki način normativne okvire koji su pogodovali dakle, jednom stabilnijem i poslovanju i sigurnijem da tako kažem položaju HINE cjelokupnoga medijskog prostora i razmjene informacija. Sami izvještaj rekao bih daje dobar uvid u stanje problema, isto tako dobro skicira pitanja razvoja te u tom smislu dakako nije problem da ga podrži i Klub SDP-a. Ono što bih ja posebno fokusirao zapravo će se sastojati više od problema i možda mogućih rješenja nego od da tako kažem ponavljanja same funkcije i uloge HINE. Ona je znana ona takva agencija ovom društvu i ovoj državi treba i ona je u tih svojih 15tak godina zaista prošla od faze da se počela graditi od tako reći ničega da faze da je postala jedna od relevantnih institucija medijskog prostora znana. Ono što je se meni čini daje do jučer bilo dobro danas možda treba postaviti kao pitanja. Zaista i zakonom od 2001. i kasnije ugovornim odnosima između države i njenih institucija i tijela i HINE postignut je jedan model koji je bio kreativan za ovo razdoblje i dakako na ni malo ne pretendiram zato da se on mijenja, nego da se još nešto oko njega promisli. To je model u kojem su na neki način državna sredstva prešla do budžetskih na ugovaranje usluga i u kojem su ona stagnirala od 2000. i bila zamrznuta na nekih 16 do 16, 5 miliona i gdje dakle u tom pogledu nema prostora za daljnje financijsko jačanje HINE. A istodobno je taj prostor na neki način doveden u upit i zamrznutošću cijena usluga koje HINA ima prema korisnicima. A koje se također od 2001. nisu mijenjale. Ovo govorim zbog toga što moramo naći i moramo kao parlament kao Sabor biti odgovorni da i preventivno predvidimo eventualne teškoće u koje bi se ovakva ustanova mogla naći pri zapravo objektivnim okolnostima koje su vanjske i na koje se teško utjecati. A to je da je teško zamisliti bitan iskorak u širenju prostora korisnika, i da je teško zamisliti bitan iskorak u mogućnosti samih cijena usluga obzirom na tržište i na tržište informacija koje u Hrvatskoj relativno ograničeno i obzirom dakle na ukupne društvene mogućnosti da se određene stvari financiraju. Od 16 miliona koliko dobiva HINA na ovaj način po liniji dakle ugovora sa državom zapravo veći dio toga se vraća državi. To je 16 miliona ovako a 13 miliona od toga ili tako nešto gotovo da se državi vraća u obliku različitih poreza i drugih davanja. Tako da zapravo financijski resursi HINA-e i udio države iz ugovornih odnosa bilo na drugi način je zapravo veoma, veoma nizak. Ja bih isto bio i mi bi svakako podržali ideju da se postupno omjeri između prihoda od tržišta i prihoda koji su vezani ugovorom na usluge državi idu sve više prema onoj točki koja označena sa 50%. Ali je pitanje dali ćemo mi dobiti adekvatnu uslugu kroz to. Usluga nam mora biti zanimljivija i važnija nego mislim sam taj omjer. Osnovno je i možda glavno područje koje iz toga proizlazi a to je da ponovno moramo i na slučaju HINA-e po tome što je informacija koja već davno vođena. Ali je moramo shvatiti u potpunosti. Informacija je stvarno roba. I zaista u ovom svijetu u kojem kruže informacije kao roba HINA kao i svaki drugi izvor informacijskih usluga i informacija mora u tome aspektu dostatno pokriti svoje interese i svoje mogućnosti i svoje financijske izvore. Međutim informacija nije samo roba, a pogotovo ona postaje sve manje roba u kontekstu razvitka medijskoga prostora u Hrvatskoj koji se prvenstveno orijentira prema sve većem stupnju komercijalizacije i prema sve manjem interesu za onaj tip informacija za kojega je zapravo društvo i najzainteresiranije. A to su dakle informacije koje javnosti služe i za orijentaciju i u političkim pitanjima i u vrijednosnim sudovima u sudovima koji se tiču pluralizma različitih mišljenja, pluralizma medija i tako dalje. Zato se meni čini da se treba dobro razmisliti dali postoji mogućnost da ne zapostavljajući tržišnu stranu prihoda HINE vidimo i razmotrimo nešto što bi ako je pitanje položaj informacija i medijski položaj onda kod HINE prvenstveno došlo do izražaja. Naime ako se Hrvatskoj televiziji i HTV-a kao također javnoj ustanovi omogućuje da bude oslobađanja od PDV-a možda bi se nešto slično moglo razmišljati i u slučaju HINE. Onaj dio informacija za koje je društvo i država za koje mora biti zainteresiran je upravo onaj aspekt u kojem se može govoriti o tome da kao i za knjigu oslobodimo prostor da bismo dakle mogli osigurati konkurentnost ove naše agencije u odnosu na međunarodne agencije. I u odnosu na nelojalne konkurencije koje se javljaju na tržištu informacija i gdje može biti doveden u upit njen položaj. Mora se voditi računa ot ome da se ne smije događati da novinar u HINI naprosto zbog egzistencijalnih potreba ustanovi da mu s više isplati raditi negdje drugdje. Mora se omogućiti da razvitak servisa, razvitak … dopisništva bude na razini zaista potreba ovoga društva, jer on je sada izuzetno malen. Mora se razmišljati o tome da kod svih oblika pritiska od kojih komercijalni postaje sve važniji i sve jači od samoga političkoga pritiska oslobodimo HINU za funkcioniranje na način koji je potreban cjelokupnom društvu. U tom smislu ako bismo podijelili tržišne i političke pritiske na koje od kojih oba HINA mora biti slobodna možda bismo danas mogli više govoriti o prijetnjama koje se tiču različitih tržišnih i prvenstveno komercijalnih pritisaka, ali nije loše uvije ostajati budan i na moguće političke pritiske. Znano je i to ne treba posebno isticati i ne bi se uopće isticalo da se eventualno ne događaju i neke promjene a to je da su mediji i medijskih prostor već nekoliko godina zaista bio oslobođen svakoga oblika uplitanja. I ja se nadam da će to tako i ostati premda su bilježene u posljednje vrijeme i neke drugačije pojave. Ja bih morao reći da je mogućnost manipulacija informacijama vrlo velika i da kodeks kojega je u tom pogledu HINA donijela ja pretpostavljam da može biti dobar instrument da se i unutar vrijednosti metodologije i kriterija koji su tamo doneseni razmišlja o načinu na koji se prezentiraju pojedine informacije, tko ih obrađuje i na koji se način one prezentiraju i daju javnosti. U tom pogledu ne bih htio nikako da budemo ili da ja budem netko od onih koji će preuvaličavati možda sitnice u odnosu na ukupne vrijednosti HINA-e, ali određene selektivnosti, određene disproporcije da ne kažem diskriminacije mogu biti zabilježene. To ja ne smatram da je nešto što bi trebalo kao presudno isticati kada govorimo o HINA-i, ali je sigurno nešto za što pretpostavljam da će zahvaljujući i aktima koje je sama HINA donijela u pogledu dakle i novinarskog kodeksa biti razmatrano na odgovarajućim tijelima pa bi se možda u perspektivi i takav oblik informacije mogao pojaviti kao oblik koji se iznosi u izvješću rada upravnoga vijeća jer on ovdje nije registriran u tom svom pogledu. Dakako nitko nije vršio statistike ni mi nismo smatrali da su potrebne, ali bi bilo dobro da takve stvari budu i sastavni dio unutrašnje brige HINA-e i kontinuirane brige HINA-e o načinu prezentiranja nezavisnosti, odnosno vlastite autonomije kao nezavisnosti. Nadam se da ćemo to možda vidjeti u nekom idućem izvještaju, a eto u zaključku podržavajući ovaj izvještaj otvaramo pitanje kojega bi trebalo razmisliti i na razini Vlade, a pogotovo na razini HINA-e, mogu li se odnosi koji su zamrznuti na 2000. godini u pogledu državnoga udjela, odnosno udjela iz pružanja usluge državnim tijelima i u pogledu fiksiranja cijena usluga zadržati na ovoj razini, a da HINA i dalje napreduje na način kako je to sama predvidjela. Uz dakle ove manje primjedbe i pozitivne ocjene mi ćemo prihvatiti ovaj izvještaj. Hvala lijepa.
Hvala vama kolega Vujić. Prelazimo na raspravu od po 10 minuta. Prva na redu je poštovana kolegica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite kolegice.
Hvala lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče. Poštovani ravnatelju, kolegice i kolege. Evo gotovo da je govoreći u ime kluba naš Vujić, gotovo sve i rekao potrebno što i zahtjeva ovogodišnje izvješće i što na kraju krajeva o tome se i može reći. Nema sumnje dakle da je normativna aktivnost, odnosno konkretno Zakon o HINA-i koji je donesen 2001. godine za vrijeme koalicijske vlasti doprinio stabilizaciji HINA-e, da ga je postavio i uskladio sa svim europskim medijskim standardima, zajamčio mu uređivačku, upravljačku, ekonomsku i financijsku samostalnost. I kao što u Zakonu o HINA-i doslovno stoji, kako ona kao uostalom niti jedan medij, niti jedan novinar ne smije biti izložen bilo kakvim utjecajima koji bi mogli ugroziti točnost, objektivnost ili vjerodostojnost njezinih informacija. Dakle jako je važno osim ove zakonske normativne dobre postavljenosti, imati uvijek jedno ozračje u kojem je posebna odgovornost vladajućih. Kako oni razmišljaju o slobodi medija, o mjestu i ulozi novinara i medija općenito. Nikada te niti ljudska prava i slobode, a pogotovo slobode novinara i medija nisu jednom za svagda date, one su vječno u opasnosti i ugrozi i zato kažem da je posebna odgovornost dakle i svih političkih čimbenika, ali naročito vladajućih što misli o slobodi medija, kakva je njihova uloga u daljnjoj demokratizaciji društva. Možda je ovo prigoda, dakle vrlo kratko da ne bih ništa i ponovila što je to tako elokventno rekao u ime kluba Vujić, kakve su opasnosti i što je ono što se u proteklih godinu dana i više nešto događalo na našem medijskom prostoru, odnosno konkretno što se događalo sa pojedinim novinarima. Jer nije dakle, sve jedno i kada se to dogodi bilo kojem novinaru bez obzira što nije možda konkretno pogođen koji novinar iz neke druge medijske kuće ili agencije. O tim stvarima treba govoriti otvoreno i bez ikakvih zadnjih misli ili bez ikakve srđbe. Zašto o ovome posebno kažem, treba govoriti? Zato što javnost već pomalo bruji, a takve su i ocjene. Na žalost da je taj stupanj razvoja medijskih sloboda u Hrvatskoj u zadnjih godinu dana nazadovao, da se nije unaprijedio. Svjedoci smo, pojedini su mediji o tome i pisali, različitih napada bilo izravnih ili neizravnih na novinare. Kakve su sankcije za to? Zato predlažem nešto vrlo konkretno. Dakle nije dovoljno takve prijetnje za koje je uvijek prijeporno i dokazati jer se one događaju često i opskuro između četiri oka, dakle kako takve prijetnje i dokazati i zato nije dovoljno da mi imamo u Kaznenom zakonu općenito prijetnju kao kazneno djelo. Mislim upravo radi važnosti razvoja demokracije u kojem je neovisno, u kojem su neovisni mediji i novinari, stup upravo razvoja demokracije, potrebno je upravo na adekvatan način i reagirati na svaku ugrozu, na svaki napad. Vučem paralelu sa zaštitom neovisnosti pravosuđa i zato predlažem možda da ovdje svi skupa razmislimo, a naročito i resorno ministarstvo, odnosno Vlada u cjelini, u izmjenama sljedećim kaznenog zakonodavstva koji slijede, da se inkriminira kao posebno kazneno djelo napad na neovisnost medija i prijetnje upućene mediju kao posebno kazneno djelo. Dakle na takav način stvoriti ćemo daljnju normativnu pretpostavku efikasne zaštite nečega što se već samim tim pretpostavlja, što je zagarantirano Ustavom, što je podrobno riješeno i u samom Zakonu o HINA-i, ali na kraju krajeva da bi ta zaštita bila efikasna, a takav napad mislim da ima takvu društvenu težinu i takvu društvenu opasnost da onda zaslužuje takvu jednu inkriminaciju u našem kaznenom djelu, u Kaznenom zakonu. Hvala lijepa.
Hvala vama poštovana kolegice. Na redu je poštovani kolega Stazić. Izvolite kjolega.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Uvaženi ravnatelju. Od svoga osnutka zapravo HINA radi i razvija se dobro. Zasluga je to svakako ravnatelja, zasluga je to uredništva, ponešto je to i zasluga Parlamenta koji je očito donio dobro zakonsko rješenje koje omogućuje stabilnost, kvalitetan rad i pouzdan razvoj HINA-e. Nema uredničke samostalnosti bez financijske samostalnosti bilo koje medijske kuće. Zbog toga je stabilnost u financiranju najvažniji način, najvažnija poluga koja će omogućiti neovisnost u uredničkom radu. Raduje to da se kod financiranja HINA-e udio prihoda od prodaje servisa iz godine u godinu povećava. Onaj drugi dio koji je na početku bio transferom iz državnog proračuna, a u posljednje vrijeme na temelju sporazuma o korištenju usluga, smanjuje u relativnom iznosu, znači u procentualnom iznosu, u apsolutnom iznosu on je stabilan 16 milijuna kuna već godinama. I da on eto, da taj omjer možemo očekivati da će uskoro doći, biti pola-pola 50%:50%. U čemu je poseban položaj HINA-e u odnosu na druge medijske kuće? Prije svega to je povjerenje. Znate, kad se pojavi nekakva informacija u novinama koje su privatnog vlasništva, onda se toj informaciji može i ne mora vjerovati. Često puta se pokaže da je ona polu točna ili netočna. Takvih novina u Hrvatskoj se možemo nadati da će ih biti sve više i više. Jer je to zapravo zakon tržišta, koji izdavače tjera u sve veći senzacionalizam, a taj senzacionalizam podrazumijeva sve manje istine i sve manje pouzdanosti. HINA je tu jest i mora ostati iznimka. Ono što objavi HINA svi moraju znati da je potpuno točno. HINA na taj način šalje i jednu određenu sliku o Hrvatskoj u svijet, a na koncu i prema svim svojim korisnicima koji onda kasnije objavljuju ili recikliraju te HINA-ine vijesti. HINA se kažem razvija i radi dobro i sad je jedino pitanje kako pomoći HINA-i da se taj put ubrza. Neki problemi su ovdje naznačeni. Jedan od mogućih rješenja naznačio je kolega Vujić govoreći u ime Kluba i mislim da bi to, da bi trebalo o tome razmisliti. Jer HINA ima sa Vladom sklopljen sporazum o otkupu tih servira, korištenju usluga. Vlada dakle te usluge HINA-i plaća, ali onda se na njih plaća PDV-e. Pa se 22% toga novca vraća natrag u državnu blagajnu. Informacija jest roba kao i svaka druga. PDV-e se plaća na promet roba i usluga, HINA u tom pogledu pruža uslugu. Ali možda bi trebalo uvesti nekakav model u kojem bi korisnici ovi stalni korisnici, državni kosnici za koje Vlada sklapa sporazum plaćali neku vrstu pristojbe HINA-i, kao što građani plaćaju pristojbu HRT-u, pa bi onda ta pristojba kao parafiskalne namjere bila oslobođena PDV-a. To bi prihode HINA-e s ove osnove istog časa povećalo 22%. Druga moguća varijanta da se HINA-i pomogne proširenje broja korisnika. Gledajte u ovom izvješću ja vidim da samo 6 veleposlanstava i jedan konzulat koji se servisira. Ja se pitam, kako druga veleposlanstva i konzulati rade ako nemaju pojma negdje su u svijetu daleko, što se u zemlji događa. Kako taj ambasador tamo radi, kako obavlja posao? Prema tome, mislim da bi Ministarstvo vanjskih poslova moralo sutra stupit s vama u kontakt i proširiti taj ugovor na sva veleposlanstva i na sve konzulate Republike Hrvatske u svijetu, ne zbog toga da bi pomogli HINA-i financijski, nego zato da bi omogućili svojim posadama vani da kvalitetno rade svoj posao. Treba razmisliti i o zakonodavnim izmjenama ne toliko u Zakonu o HINA-i koji je dobar, ali u drugim medijskim zakonima, jer naprosto dolazi do novih pojava. Znate, na u web. prostoru se pojavljuje nelojalna konkurencija koja objektivno šteti HINA-i, a nije interes ove države da taj nered dopusti. Interes države, interes Hrvatske, interes Vlade, interes ovog Parlamenta jest da omogući HINA-i kao jednom javnom servisu, odgovornom servisu pouzdanom servisu da ne trpi štetu od nelojalne konkurencije. Prema tome, tu bi trebalo razmisliti o medijskom, izmjeni medijskog zakonodavstva i uređenjem toga tržišta. I još samo dvije, tri rečenice o uredništvu. To su impresivni podaci, 160 zaposlenih, manje od 160 zaposlenih, preko 400 naslova u danu. To pokazuje da ti ljudi rade vrijedno, rade puno, rade odgovoran posao zbog one obaveze u vjerodostojnost svoje informacije. Oni ne mogu ne gledati bilo kakvu vijest i pustit u servis ne provjerenu, oni moraju svaku informaciju dva ili tri puta provjeravati, jer kad jedanput bude puštena u servis ona mora biti pouzdana. Grešaka dakako ima. Ali one ne kvare opću dobru sliku o radu uredništva HINA-e. Bilo bi jedino zanimljivo da uz ove izvještaje koji su lijepo sastavljeni dobro i bogato, dobijemo možda jedan izvještaj o poštivanju toga kodeksa novinarskoga. Da vidimo kako to novinari, kako to redakcija vaša doživljava slobodu svoga rada. Da li se taj kodeks poštuje, ima li tu upliva, ima li pritisaka, ima li smetnji? Zašto? Ne zato da bismo se mi ovdje mogli prepucavati, nego zato da vam pomognemo. Ako toga ima da vas od toga zaštitimo, svih zajedno dakako sve stranke u ovom Parlamentu da pomognemo da se taj novinarski kodeks poštuje. To je jedino što možda u ovom korektnom, ohrabrujućem izvještaju nedostaje, bilo bi dobro da se idući izvještaj time nadopune. Hvala vam lijepa.
Hvala vama poštovani kolega Stazić. Na redu je poštovani kolega Sesvečan. Izvolite kolega.
Gospodine potpredsjedniče, ravnatelju HINA-e, kolegice i kolege. Zakonom o Hrvatskoj izvještajnoj i novinskoj agenciji iz studenog 2001. godine HINA je definirana kao pravna osoba koja ima status javne ustanove i čiji je osnivač Republika Hrvatska. Djelatnost HINA-e određena je na prikupljanju i distribuciji što potpunijih činjeničnih i objektivnih novinsko-agencijskih informacija o zbivanjima u Republici Hrvatskoj i svijetu, za potrebe medija i drugih sudionika društvenog političkog, kulturnog i gospodarskog života. Kada govorimo o radu ove ustanove, potrebno je istaknuti odredbe Zakona koja određuje da Hrvatska izvještajna novinska agencija djeluje po načelima neovisnog, nepristranog i profesionalnog novinsko-agencijskog izvješćivanja, te ne smije biti izložena bilo kakvim utjecajima koji bi mogli ugroziti točnost, objektivnost ili vjerodostojnost njezinih informacija. Prema ovom izvješću Upravnog vijeća od kolovoza 2003. do rujna 2004. godine možemo konstatirati da je poslove u okviru svog djelokruga u tom razdoblju agencija obavljala kvalitetno i korektno zadržavajući visoku razinu objektivnosti i neovisnosti. U nastojanju podizanja razine profesionalnog izvješćivanja na načelima točnosti, neovisnosti, nepristranosti, posebno želim ukazati na dobar način postizanja tih ciljeva objektivnog informiranja kroz prihvaćanje i potpisivanje akta osnovnih profesionalnih standarda koji su potpisali uz ugovore o radu svi zaposleni novinari i urednici HINE. Način dolaženja do podataka za upotrebu u određenoj vijesti opisanom u ovom Izvješću u dijelu koji govori o radu uredništva a koji je sadržaj u standardima novinarsko agencijskog izvješćivanja svakako je za pozdraviti. U potpunosti se slažem da se jedino takvo izvješćivanje može smatrati potpunim objektivnim i neovisnim. Jedino takav pristup može HINU kao nacionalno novinsku agenciju držati u službi javnosti kao samostalnu i neovisnu medijsku ustanovu i onemogućiti bilo kakvu političku i ideološku ili ekonomsku kontrolu. I zbog toga je važno sačuvati financijsku stabilnost HINE. Kroz prihode iz državnog proračuna kako je predviđeno ugovorom o skupnoj pretplati tijela državne uprave i drugih korisnika državnog proračuna. Ali naravno i nadalje ustrajati na obvezi HINE da povećava svoje vlastite prihode s medijskog tržišta kroz nove usluge i nove korisnike kako bi do 2007. godine došla na razinu 50 i više posto vlastitih prihoda u odnosu na prihode od osnivača. Mogućnost osvarenja toga cilja potvrđuju podaci u posljednjih nekoliko godina iz kojih je vidljivo da udio sredstava državnog proračuna iz godine u godinu opada. Pa je tako taj udio 2000. godine iznosio 16,593 tisuće kune ili 60,75%. 2002. 16,148 tisuća kuna ili 54,45%. U 2003. 16,185 tisuća kuna ili 53,06%. Kao što se navodi i proizlazi iz ovoga izvješća HINE, HINA je danas u rangu europskih nacionalnih agencija srednje veličine sa više od 130 vijesti fotografija i tonskih zapisa godišnje sa 400 vijesti i drugih informacija na hrvatskom i engleskom jeziku dnevno koja opskrbljuje vijestima 500tinjak korisnika u Hrvatskoj. Sve to HINA realizira putem 20tak informativnih servisa i baza podataka svih informacija emitiranih na hrvatskom i engleskom jeziku od 17. kolovoza 1990. godine Kroz izvješće smo upoznati sa tijekom preustroja postojećih i pokretanja novih servisa i projekata, koji ih je u samom izvješću pobrojeno 10tak. To govori da agencija nije ograničena samo na tradicionalne novinsko agencijske usluge, već aktivno odgovora svih zahtjevima korisnika usluga u primjeni novih medija i tehnologija. Iz ovakvog opredjeljenja koje jedino garantira rast agencije, razumljivo je veliko ulaganje u modernizaciju informacijskog sustava koji mora biti pouzdan i siguran te kao takav dostupan korisnicima. U izvješću se navodi da je zamijenjeno ili nadograđeno dvije trećine opreme i programske podrške što je svakako za pohvaliti. Posebno je važno naglasiti daljnje ustrojavanje na ulaganje u ljude, prvenstveno u njihovo obrazovanje. Treba podržati planirane mjere dopunskog obrazovanja zaposlenih osobito učenje stranih jezika te znanja iz ovlasti informatike. Jer složio bih se sa navodom iz izvješća o ljudskom potencijalu kao najvrednijem kapitalu agencije. IZ tih razloga ću podržati glasovati za prihvaćenje ovoga izvješća. Hvala.
Hvala lijepa poštovani kolega Sesvečan. Na redu je poštovani kolega Frano Piplović. Izvolite kolega.
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovane kolegice i kolege gospodine ravnatelju HINE. Po ovom izvješću o radu Upravnog vijeća za razdoblje rujan 2003. – 2004. godine vidi se da je zapravo glavni cilj ostvariti uvjete za preustroj HINE u samostalnu javnu ustanovu i neovisan medij kako je to ovdje zapisano u ovom izvješću. Malo mi ovaj pojam nejasan, ispada od prilike kada ga ovako bukvalno shvatimo da je do sada HINA dok je bila državna agencija da je bila zapravo neovisna. I da u mnogo čemu nije bila samostalna. Međutim čini mi se da je riječ ovdje o jednoj vrsti financijske samostalnosti. Zapravo da je država bila najveći financirala je HINA bila iz državnoga proračuna. I da sada zapravo se ide ka novim intencijama da ova agencija jedan dio svojih prihoda ostvaruje i na tržištu kako bi mogla ostvariti svoje osnovne ciljeve, znači kvalitetno neovisno informirati stručnu u smislu etičkih načela struke informirati javnost. U čemu je bi ovoga preustroja. Bit je znači da HINA počne poslovati po komercijalnim i tržišnim načelima. A to znači da se odabere odgovarajući model koji je osigurati stabilno poslovanje same agencije,. Kako stoji u ovom izvješću znači do 2007. godine bi trebalo znači osnovati trebalo bi ostvariti takvo poslovanje da gotovo 50 i više posto prihoda bude ostvareno na tržištu medija i drugih korisnika informativnih usluga. Jasno mislim svima da za sada i u buduće će država biti od jedan od najvećih financijskih partnera ove agencije, kroz to kroz ovu pretplatu koja i sada funkcionira i koju bi možda i trebalo kod nekih drugih državnih tijela organa pojačati, da bi se ostvarila financijska samostalnost i sigurnost ove agencije. Čini mi se da ipak je ovo jedan pozamašan postotak oko 50% prihoda je vezano za državu i time automatski ima odgovarajuće povoljne okolnosti na sve druge medije koji se bave informiranje. Međutim ostaje onih 50% a tih drugih 50% bi trebalo ostvariti na tuzemnom i na inozemnom medijskom tržištu. Ne znam koliko su drugi mediji u svijetu zainteresirani za usluge Hine ali očito da i maju nekoga interesa. Međutim ja vidim jednu mogućnosti poboljšanja financijske situacije a time same uloge HINE u ostvarivanju javnog interesa na ovom lokalnom tržištu. Vidim tu mogućnost kroz kvalitetnije pomake recimo da bi HINA na neki način trebala proširiti kažem uz znake navoda asortiman svojih usluga, proizvoda. Jer danas mnogi tiskani elektronički mediji u Hrvatskoj imaju mnoga svoja dopisništva tako da očigledno neće koristiti uvijek usluge i proizvode HINE. Najčešće medije dnevne medije zanimaju informacije koje imaju karakter senzacije. Ono što će se moći brzo potrošiti, što će se moći se brzo konzumirati znači i građani čitatelji slušatelji, gledatelji. Moraju dobiti svoju dnevnu porciju senzacije, bilo da je ona vezana kroz smrt, kroz seks, drogu, alkohol. U tom smislu HINA ne može ići sigurno tako da ona i takav oblik takav vid usluga ne može davati. Jasno da HINA ne može imati mnoga dopisništva na mnogim mjestima osobito na području cijele Hrvatske jer to u mnogo čemu onda otežava njene financijske mogućnosti, situaciju, znači ne postoji toliko prihoda koje bi mogao investirati toga dopisništva. Ali postoji druga mogućnost da se HIna osloni na lokalne medije na elektroničke i tiskane medije. Na bazi razmjene. Jer postoji u mnogim sredinama našim postoji javni interes, da se putem ovakve javne ustanove da se mnogi sadržaji iz lokalne sredine da budu plasirani na naše interno hrvatsko tržište da budu dostupni široj hrvatskoj javnosti. Putem ovakve suradnje znači HINA može doći na lakši način jeftiniji način do prikupljanja kvalitetnih podataka, kvalitetnih informacija i jasno da će moći na takav način i preko tih lokalnih medija i plasirati dio informacija sa ostaloga dijela tržišta u Hrvatskoj. Tko ćemo zapravo imati jedan cjelokupan hrvatski državni prostor kvalitetno pokriven sa zbivanjima, događajima koji se događaju u pojedinim dijelovima Hrvatske. Jer često je interes za ono što je senzacija, a ima puno puno kvalitetnih sadržaja koji su potrebni za neko naše međusobno povezivanje od kulturnih, društvenih, gospodarskih, zabavnih itd. itd. I ne bih više o ovome riječi, dao bih podršku i naporima da HINA u svom naumu, odnosno da Vijeće i vodstvo HINA-e dovede do onih ciljeva koji su zacrtani, ali bih molio da se ipak povede više računa o toj suradnji sa lokalnim medijima, jer kažem tu vidim mogućnost da HINA dođe do brže, lakše i jeftinije do informacija koje opet može plasirati dalje i da na takav način imamo jednu kvalitetnu integraciju na području Hrvatske. Hvala lijepo.
Hvala lijepa kolega Piplović. Želite li uzeti završnu riječ? Da. Završna riječ ravnatelja HINA-e, gospodina Mirka Bolfeka. Izvolite gospodin Bolfek.
Potpredsjedniče, dame i gospodo, ja bih vam prije svega želio zahvaliti na pažnji i vremenu koji je posvećen HINA-i. Moram reći da je ovo, zapravo od kada sam ja u HINA-i, prva sadržajna rasprava i intimno sam zadovoljan jer vidim da se razgovara s razumijevanjem i da su uočeni oni glavni problemi za koje sam do sada mislio da su samo preokupacije ovog užeg kruga uredničkog i upravnog vijeća koji često živi s osjećajem da zapravo nema partnera s kojim bi moglo razmijeniti svoje dileme. Zato ovom prigodom samo podvlačim nešto što je istaknuto danas i u raspravi, a to je da je ovaj model kojim je HINA na neki način krenula pravcem poslovanja koje su daleko prije nas usvojile novinske agencije u zemljama tržišne, racionalno-tržišne privrede i tradicionalne demokracije, da je put koji je očito doveo do prvih rješenja, ali kao što smo danas ovdje mogli čuti ja apsolutno podržavam to shvaćanje, on je na neki način blizu svojih, došlo je do svojih limita. Zato je u izvješću HINA-e otvoreno pitanje šta poslije 2007. godine, dakle prvog razvoja preustroja HINA-e u kojemu će onaj cilj izražen odnosom 50:50% u financiranju biti ostvaren pa se normalno postavlja pitanje šta dalje. Uz sve ideje koje su ovdje danas iznijete, koje se dijelom poklapaju i sa razmišljanjima u HINA-i, ja bih rekao samo nešto što je na neki način idući korak koji nas očekuje već ove godine, a vezan je za jedan krupan događaj u životu Hrvatske, a naravno i onda HINA-e koja kao novinska agencija ne može mimoići potrebu kompleksnijeg izvještavanja o onome šta će nam se dešavati u Bruxellesu, konkretno u pregovorima za koje sam uvjeren da će se ipak otvoriti. U konkretnoj situaciji otvaranje dopisništva HINA-e u Bruxellesu to je negdje iznos od 100 tisuća eura godišnje, kojeg mi ne možemo pribaviti i osigurati na drugi način nego prodajom ili kreiranjem novog proizvoda. Riječ je o jednom specijaliziranom servisu kojeg smo nazvali "EU-info", kojeg smo već ponudili medijskom tržištu i uvjeren sam kako se stvari sad kreću da ćemo barem pola od tih prihoda ostvariti čistom prodajom novih informacija novog servisa medijima. Obratit ćemo se državi, odnosno Vladi da drugi dio zapravo tog troška, odnosno pretpostavljajući da i državnim tijelima i institucijama trebaju takve on-line ažurne i kontinuirane specijalizirane informacije o tome šta se sada dešava na relaciji Zagreb-Bruxelles, u Bruxellesu i u Zagrebu u tom cilju, pa bi se onda jednim dodatkom skupnom, ugovorom o skupnoj pretplati koji je za ovu godinu već potpisan, moglo na taj način osigurati i financiranje, odnosno proširena pretplata države na razini od nekih 30 tisuća kuna mjesečno pri čemu bi sva ministarstva, državna tijela i svi drugi korisnici uključujući i Sabor dobili na korištenje taj novi set informacija. Ovo nije marketing nego jednostavno ilustracija modela kojim se HINA i razvijala i kojim će se ubuduće razvijati, stvarajući nove proizvode, nove usluge za koje pretpostavljamo da ovom društvu trebaju, a što je osobito važno, koje moraju biti potvrđene na medijskom tržištu kao nešto što nekome stvarno treba. To je istodobno i kriterij koji nas u HINA-i tjera da radimo kvalitetnu informaciju i nešto što je ovdje u raspravi podvučeno kao naš osnovni kapital ne samo HINA-e nego svake novinske agencije da pritom čuvamo apsolutno kredibilitet naše informacije, jer u agencijskom novinarstvu se kaže da se dobre stvari koje agencija ostvari u toku dana kroz svoje informativne procese da se pamte samo taj dan, a da se greške pamte i godinama. Dakle najgore što se može desiti jednoj novinskoj agenciji, u moralnom i tržišnom da tako kažem komercijalnom smislu, ako se prestane vjerovati i u jednu njezinu vijest. Zato su i svi napori u HINA-i usmjereni upravo na to da si postavimo i ostvarimo visoke profesionalne ciljeve novinarstva što kao ni u jednoj struci nije baš jednostavno, traži mnogo truda i učenja i da čuvamo vjerodostojnost imena HINA-e jer inače vam neće vjerovati ne samo široka javnost, neće vam vjerovati niti kupci. Prema tome koliko je točno da informacija nije obična roba, toliko ipak mislim i na ovom primjeru se pokazalo, a pokazalo se i kod naših kolega koji su ranije prolazili taj put u zemljama racionalne demokracije, da se ne smije izgubiti iz vida da je to ipak roba, jer samo ono što netko kupi ako mu vrijedi određeni, nosi određenu vrijednost u materijalnom smislu je i profesionalno opravdano. Ukratko rečeno, onda to nije niti propaganda, niti su to pokloni informacija, nego to ima obostrano opravdanje i na strani novinara i na strani onoga kome konačno ta informacija i usmjerena. Eto, zahvaljujem vam, dakle na ovoj korisnoj raspravi. Primijetio sam, iako je to dosta blago izrečeno i kritičke opaske, osobito sugestije kako bi iduće godine ovaj izvještaj mogao podnijeti i podatke koji bi omogućili i izvjesnu valorizaciju tematskog i izvještavanja u oblasti političke informacije, pa ćemo to rado učiniti. Mi te podatke inače imamo, ali pošto je ovo primarno bilo izvješće Upravnog vijeća, onda je dio koji se odnosi na uredništvo iznijet samo u naznakama. Eto, zahvaljujem vam još jednom na pažnji i vremenu koji je posvećeno HINA-i i molim vas da nastavite kao što je pokazala i današnja rasprava pratiti naš put i davati podršku na načelima koji su konačno izraženi u Zakonu o HINA-i. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Izvješće o radu Upravnog vijeća HINA-e, kolovoz 2003., rujan 2004. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlozima radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak: prihvaća se Izvješće o radu Upravnog vijeća HINA-e za razdoblje kolovoz 2003., rujan 2004. Molim uključimo se. Glasovati. Rezultat? Prihvaćeno je Izvješće sa 103 glasa za i 2 suzdržana.
Hvala gospodine predsjedniče, poštovani gospodo zastupnici i zastupnici. Dobio sam zadaću da obrazložim jedno veliko izvješće o 150-tak stranica teksta koje razmatra to goruće pitanje veliko zlo koje je globalno nije samo Hrvatsko, a to je pitanje droga. Još više smo potaknuti što smo uključeni u jedno istraživanje 35 europskih zemalja među inim i Hrvatska, gdje je zapravo se testiralo vrlo znanstveno kako to već ide u medicinskim strukama, gdje naši 16-godišnjaci su praćeni 95., 99. godine i 2003. godine, gdje su uzimani podaci o pušenju, pijenju, uporabi droga i nas je posebno ražalostilo gdje smo negdje na početku prve godine kad smo se uključili 95. u studiju bili smo negdje u sredini po konzumaciji tih zlih navika, a sad smo polako se penjemo prema vrhu, to znači da je doista potrebna većina briga i veće angažiranje cijele naše zajednice svih struka koje tu trebaju pripomoći u rješavanju takvoga problema. Ovo izvješće obuhvaća 2002., 2003. godinu i krećemo praktički od same, što bi bila temeljni cilj, temeljna odrednica politike suzbijanja zlouporabe opojnih droga u Republici Hrvatskoj, predstavlja zapravo jedno kontinuirano provođenje organiziranih mjera kojima se nastoji smanjiti dostupnost droga na ilegalnom tržištu i potražnji tih droga, ali ujedno istovremeno provođenje snažnih preventivnih mjera i aktivnosti kojima bi bio cilj smanjenje interesa mladih, pogotovo mladih za uzimanje droga. Broj liječenih ovisnika u Republici Hrvatskoj možete vidjeti u ovom izvješću da je u 2003. registrirano 5 tisuća 678 liječenih ovisnika od toga je bilo pretežito su muškarci 4 tisuće 659, i 1019 žena, što je negdje oko 2,3 manje, s obzirom na godinu dana ranije. Novootkriveni … registrirani ovisnici u 2002. naspram 2002. bilo je 2067, a 2003. 1840, što bi bilo smanjenje od 11% u odnosu na godinu dana ranije, ali da li je to doista stvarno tako … [[govornik se ne razumije]] metodološka razlika kad su se počeli formirati centri pri županijskim, zavoda za javno zdravstvo dok oni još nisu potpuno uhodani. Tijekom 2003. godine ima, doista imamo novootkriveni prvi puta, dakle registrirani od … ovisnika 846. Kako se oni liječe? Mogu se liječiti ambulanto, mogu se liječit ambulantno bolnički, mogu se liječit bolnički, kombinirano, ambulantno, bolnički, dnevna bolnica, zatim terapijske zajednice to sve imate u vašim priručnicima, ovdje prikazu, izvješću. I vidimo da pretežito se oni praktički liječe kako i u jednoj i drugoj godini koje su ovdje komparirane najveći broj se njih liječi praktično samo ambulantno. Jedan dio se liječi tako na primjer 2003. 4461 ovisnik se liječio ambulantno, a ambulantno u kombinaciji bolničko 479, dok u dnevnoj bolnici 25, u samim bolnicama 613. Ako gledamo područje županija onda vidimo da je u Istarskoj županiji najveći broj liječen, to znači da je doista po djelatnom, to je bolja služba i zato, to su bolje opskrbljeni. Nadalje, ih ima u Zagrebu, Šibensko-kninskoj i Zadarskoj. Stopa liječenih ovisnika na sto tisuća stanovnika za Republiku Hrvatsku u 2002. godini iznosila je 130,4, a 2003. 127,4, što bi bilo 2,3 manje, što bi nas zapravo veselilo da je to doista tako, ali bojim se da je tu metodološka zamka u prikazu statističkom. Prosječna dob prvog uzimanja droga je 18,9 kao kuriozitet medicinski je zabilježeno čak da je bio jedan devetogodišnjak ili 9-vršnjakinja što je doista prerana dob, ali ovdje njihova prosječna dob je 18,9. A 67,4% ovisnika počinje uzet drogu do 20-te godine, dakle praktički to je mladi ljudi koji vrlo, tu je najviše se tu regrutiraju u mladoj dobi. Prosječna dob prvog uzimanja marihuane 16 godina, psihostimulatora su 17-godišnjaci, ekstazi 17 godina, opijati 19 godina, sedafili 25 godina. Ali što je ovdje još bitno jedna činjenica da u prosijeku protekne oko 4 godine od prvog uzimanja droge do dolaska na liječenje. To je onaj jedan period koji je praktički skriven na neki način koji nažalost roditelji najkasnije to primijete i tada je već ovisnost uhvatila velikog maha i posljedice su već teže i teže, liječenje i odvikavanje. … [[govornik se ne razumije]] u prikazu vidite da su muškarci više zastupljeni u uživanju droga, nego žene. Žalosti nas posebno što nalazimo rodilje, to su naši najteži problemi i da je u 2003. godini zabilježen porast rodilja ovisnica gotovo za 13,5%. Najviše ih imali smo ih u Splitu 16. U Puli 6, u Zagrebu 7, i tako u nekim sredinama ih više gdje su veći gradovi, gdje ima ovih. Nadalje, sama ovisnost sa sobom donosi druge bolesti a to su najčešće bolesti zaraze sa Hepatitisom C, B, veliki broj zahvaćenih Hepatitisom C gotovo 71% ovisnika. HIV na sreću našu još nema takve veliki raširenost svega 0,2% kod ovisnika u Hrvatskoj. A inače Hrvatska ima mali broj zaraženosti sa HIV-om. Premda i HIV sam za sebe ogromni problem za zemlje tranzicije sve sviše ove zemlje koje su iz bivšeg SSSR-a dobije samostalnost. Ali rezultat često puta je smrtnost tako da smrtnost rapidno raste, 98. godine 37 je bilo smrtnih slučajeva, 99. 61, 2000. 74, 2001. 77, 2002. 86 i 2003. godine 95. Dakle, ako kompariramo 2002. naspram 2003. onda je 2003. desetak posto bilo više smrtnosti. Što je uzrok ove smrtnosti najčešće je uzrok predoziranje opijatima gotovo u dnevnom tisku nalazimo nađen osoba ovisnih u stanju, parku ili negdje drugdje razlog je na žalost predoziranje droga. I vjerojatno u samom tom tržištu droga nečasni kombinacije tako onda ni sam ovisnik ne zna što uzima i to tržište ima svoje gruba egoistična pravila koja se tu doista iskazuju. Na žalost rezultati su pojačane smrtnosti. U Hrvatskoj za liječenje ovisnosti osim kliničkih i institucija postaju terapijske zajednice ima ih gotovo 12, 33 terapijske kuće one su povijesno nastane na razne načine. Ali to je jedan od načina liječenja. Oni provode programe psihosocijalne rehabilitacije, radne terapije često da se skupe tjelesna i rekreativne aktivnosti da na taj način se lakše otrgnu od ovisnosti. Daju i promidžbene programe sa ciljem prevencije u zajednici i daju pomoć ovisnicima oni koji se upute i nekada se šalju i u inozemstvo. Ponekad sa ovim odlaskom u inozemstvo je i imaju negativnih strana ukoliko to nije izvršeno legalno nemaju vize određenih zemalja oni su legalno tamo, onda ih jednostavno nekada i izručuju natrag. Neki programi su doista zasnovani na principu samo-pomoći, grupnom, individualnom tretmanu napredovanju kroz hijerarhiju osobni uloga i osobno položaja u zajednici kao i radnu terapiju to je filozofija tih radnih zajednica. Nadalje postoji cijeli niz udruga za suzbijanje zlouporabe opojnih droga, i te udruge doista kroz civilno društvo one su doista dale dosta veliku pripomoć čak za 2002. za 2151 ovisnika. 218 konzumenata droga, te pomogli gotovo 3500 obitelji za olakšavanje situacije i razumijevanju stanja koji se nalazi jedan član obitelji kao ovisnik. 2002. je 99 osoba upućeno u liječenje preko ovakvih terapijskih zajednica a 2003. 111 osoba. Bitan je čimbenik i zapljena količine heroina tu možemo biti zadovoljni da je praktički 2003. zaplijenjeno gotovo 85 tisuća 727 kilograma heroina. A usporednici sa godinom dana ranije bilo je svega 6 tisuća. Dakle taj podatak nas zadovoljava što je porast od 132%. Posebno smo zadovoljni, mislim nikada nismo dovoljno zadovoljni ali uspoređujemo ove dvije godine jer je tako izvješće sastavljeno onda vidimo da je 2002. godine praktički malo zaplijenjeno kokaina svega 3297 a 2003. gotovo 350 tisuća tako da je to jedan veliki uspjeh koji možemo čestitati našem aparatu koji se bavi traženja i zapljenom droga. Kriminalističkim odjelima naše policije. Ako gledamo u ekstazi onda smo zadovoljniji 2002. godine gdje je bilo 110 tisuća 632 tablete, dok je 2003. bilo znatno manje 20 tisuća 840 teško je reći da je manje, jednostavno se nije uspjelo toliko zaplijeniti. A još više zabrinjava što su cijene ovakvih ekstaza postale sve jeftinije kojekakvih onečišćenih kemikalija tako da opijata bolje reći koji su sve više dostupni pogotovo mladeži koje nemaju svoja materijalna sredstva jer su pretežito od nezaposlenih. Gotovo 51% uživatelja droga su nezaposlene osobe. Marihuane je bilo zaplijenjeno u kilogramima 2002. skoro 600 tisuća, 2003, nešto manje 435 tisuća. Ako gledamo jednom drugom statističkom pokazatelju 2002. izvršeno je 7585 zapljena svih vrsta opojnih droga, dok je tijekom 2003. 6366. što bi bilo neko relativno smanjenje ako gledamo da smo imali veliku zapljenu kokaina …. Sredstava u znatnoj količini onda je kvalitativno bilo boljih zapljena 203. godine. Tijekom 2003.godine bilježi se smanjenje prijavljenih kaznenih djela za 8,31 u odnosu na prethodnu godinu, Za razliku broja prijavljenih prekršaja za kojih se 2003. bilježi porast za 112 % odnosno na 2002. godinu. U našem programu nacionalnom edukacija i prevencija su od najvećeg značenja. Jasno da su represivne mjere zapljene to je sigurno potrebno i najvažnije je da nema na ponudi droga. Ali od velikog značaja je edukacija stanovništva, pogotovo mladih naraštaja o velikoj problemu i poteškoćama koje dobiva svako tko se priđe pokušaju uzimanja droga, kasnije na žalost to često puta krene u naviku. Tako doneseni su programi aktivnosti školskih u školama. Provodi se prethodi jasno edukacija nastavnika, djelatnika centra za socijalnu skrb, isto tako educiraju se pravosudnu djelatnici, policijski službenici. Sudski medicinari, toksikolozi, radni terapeuti, predstavnici studentskih udruga i jasno mladi raznih političkih stranaka. Medijska promidžba ili kampanja je od velikog značaja sa distribucijom promotivno edukacijskih materijala da se što više informiraju građani o utjecaju i štetnosti opojnih droga. Otvorena je i besplatna telefonska linija anti-droga telefon pri Uredu za suzbijanje zlouporabe opojnih droga tako da je dostupna svakom građaninu i može dobiti informacije o tome. Formirali smo mrežu centara za prevenciju ovisnosti i izvanbolničko liječenje. To je jako bitno što su pri zavodima za javno zdravstvo svih gradova formirani su timovi koji se bave prevencijom i liječenjem ovisnika, dakle da cijela Hrvatska ima dostupnost da su svi praktički jednako dostupni. Tu je bilo izvjesnih poteškoća u financiranju, ali polako je ove godine već u državnom proračunu i dano tako da Hrvatski zavod za osiguranje, HZZO može već planirati kadrove u kojima, odnosno financirati kadrove dok županije daju prostor tako da je to podjednako podijeljeno između centralne države i lokalne samouprave, da svi snosimo i materijalnu odgovornost u liječenju naših i preventivi od opijata. Zatim kreiran što je bitno, kompjuterski program u svrhu kvalitetnijeg prikupljanja podataka u svezi s ovisnicima droga i bit ćemo kompatibilni sa europskim programom, … programom. Možemo isto reći da brinemo i o ljudima koji su zbog kršenja raznih normi u zatvorima da tako npr. U kaznionici u Lepoglavi također postoji program za ovisnike gdje je uključeno 67 ovisnika. Izrađen je program prekvalifikacija, doškolovanja ovisnika opojnim drogama gdje su sve ovakve zatvorene institucije i dodatno smo još otvorili sedam jedinica u županijskim odjelima u županijskim bolnicama pri odjelima za psihijatriju. Sedam detoksifikacijskih jedinica koje pomažu onima koji su praktički životno ugroženi pa se predoziraju i kada su u velikim krizama. Jasno je da je promijenjen zakon o izmjenama i dopunama o suzbijanju i zlouporaba opojnih droga, isto tako Zakon o sigurnosti prometa na cestama, Zakon o izmjenama i dopunama Kaznenog zakona, Uredba o određivanju roba koje se izvoze i uvoze na temelju dozvola, to se sve regulira. Pravilnik o uvjetima za uzgoj konoplje, načinu prijave uzgoja maka te uvjetima za posjedovanje prometa opojnih droga u veterinarstvu. Zatim Pravilnik o utvrđivanju zdravstvene sposobnosti novaka, Pravilnik o testiranju na droge, tako da je tu legislativa doista daleko i radi se na tim svim dijelovima koji su bitni da su u području ili legislativa ljudskih prava da nema nigdje povreda da se radi što humanije i što učinkovitije. Ostvarena je zapljena značajnih količina opojnih droga što sam prethodno detaljno iznio, pojačane su aktivnosti suzbijanja zlouporabe opojnih droga tzv. ulične redukcije. Ustrojen je čak poseban odjel za droge unutar Carinske uprave Ministarstva financija i započeli smo i pilot projekt, testiranje vozača motornih vozila na opojne droge. Međunarodna aktivnost je također od velikog značaja, to Hrvatska s ponosom surađuje na svim sektorima, pogotovo i naš položaj koji je tu negdje centar između istoka i zapada te silni tranzit tzv. balkanska ruta droga koja često puta prelazi preko naše zemlje i tu je nema s te strane puno veća odgovornost prema ostalom dijelu svijeta za kontrolu tranzicije, na žalost ovaj puta droga. Tako da imamo kontinuiranu suradnju sa relevantnim međunarodnim institucijama i posebno želimo raditi na međunarodnoj regije ostalih zemalja koje graniče sa nama gdje bi suradnja bila još intenzivnija. Republika Hrvatska postala je članica Komisije za narkotike Ujedinjenih naroda. U studenome 2003. u Dubrovniku održana je konferencija o stvaranju zajedničkog sustava na području zloupotrebe droga za zemlje jugoistočne Europe. Stvorena je jedna neformalna koordinativna grupa i što je važno mi intenziviramo rad na usklađivanju sustava suzbijanja zlouporabe opojnih droga Republike Hrvatske sa standardom i praksom Europske unije gdje težimo da bi došli što prije. Ovaj vrlo veliki, ovo veliko izvješće pokazuje stremljenje ono što je napravljeno u našoj zemlji zadnjih godina oko tog velikog problema, daleko od toga da smo do kraja zadovoljni, dapače ovo nam mora dati poruku da svi moramo što savjesnije, što intenzivnije svi resori i svi sektori raditi na smanjivanju ovog problema koji čini uživanje droga. Hvala vam na pozornosti.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda, poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Gospodine predsjedniče netočno je što je ustvrdio državni tajnik, da je veliki uspjeh veća količina zapljena droge u 2003. u odnosu na 2002. To može biti uspjeh sam za sebe, a ne u odnosu na 2002., osim ako vi nemate posebnih saznanja da je takva ili još veća količina kolala Hrvatskom o čemu nema nikakvih egzaktnih pokazatelja. Dapače to govori nešto drugo, da su se krijumčari toliko osilili da tako ogromne količine bez ikakvog straha prenose, ali ipak eto bili su uhvaćeni.
Dobro. Što gospodine Turić? … [[Upadica se ne čuje.]] Što, ne razumijem? … [[Upadica se ne čuje.]] Nastavit ćemo u 15,00 sati. Gospođe i gospodo nastavljamo sa sjednicom. Raspravom o Izvješću o provedbi Nacionalne strategije suzbijanja zlouporabe opojnih droga za 2002. i 2003. godinu. Poštovani zastupnik Damir Kajin, Klub zastupnika IDS-a. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, cijenjeni državni tajniče, uvažena gospodo zastupnici. Pa mislim svi ćemo se složiti da nema životnije teme od potrebe borbe protiv narkomanije. Nema vjerojatno ni većih problema, točnije ako taj problem nije najveći svakako je jedan od najvećih, jer on generira čitav niz drugih problema od bujanja kriminala pa sve do raspada obitelji, od ogromnih zdravstvenih troškova, pa sve do onog straha koji svaki roditelj ima do svoje djece da im se nešto takvo ne bi dogodilo. Činjenica da se dobna granica konzumiranja opojnih droga pomjera na dolje, činjenica da je na ulicama droge sve više, da smo na neki način nemoćni, da su nam škole ugrožene dovodi do toga da treba postojati stvarni razlog za potpunu brigu i za jednu permanentnu akciju. Oni koji prate recimo što se dešava u policijskom svijetu primjećuju da su u zadnje vrijeme učestalije zapljene i heroina i hašiša i exstazija itd. I to treba pozdraviti. Međutim, cijena droge koja je danas jeftinija no što je bila pred 10 godina daje naslutiti da je na našim ulicama droge neusporedivo više danas, no što je bilo pred 10 godina, što će reći da je mlada populacija danas neusporedivo ugroženija no što je bila pred 10 godina. Postavlja se jasno ono pitanje da li je društvo učinilo sve po tom pitanju ili bi možda mogo se svaki građanin, da li bi se mogao zapitati shodno onoj Kenedijevoj, "nemoj pitati što može zajednica učiniti za tebe, pitaj se što ti možeš učiniti za nju." I to u nekim stvarima zapravo i je tako. Mi uvijek očekujemo da će netko treći riješiti naše probleme, ali ovdje kada je droga po srijedi naša zajednica mora biti najangažiranija, znači od tih represivnih organa do zdravstvenih, ali i jasno građani bi trebali biti ti koji će progovoriti što se dešava u školama, što se dešava njihovoj djeci, tko su ti dileri koje u sredinama svi znaju, a o kojima se opet šuti itd. Ne može se dogoditi da recimo u jednoj Puli, ne znam svi znaju tko dila drogu a da svi opet o tome šute. U Rijeci, Pazinu, Zadru, posve svejedno. O tom problemu jednom riječju ne smije se šutjeti, jer danas ne znam to se može dogoditi i mom djetetu, dobro on je mali, ali će se sutra dogoditi to nekom drugom itd. Ovdje se u ovome izvješću konstatira da je epidemija droge, doslovce taj termin se rabi, znači ovisnosti nastala za vrijeme Domovinskog rata. Zašto? Da li zbog toga što se zemlja dominantno posvećivala obrana pa je policija više bila angažirana na ratištu nego u pozadini. Da li zbog nekih novih često ne samo nesposobnih već i sumnjičavih tipova koji su možda preuzimali neke policijske postaje. Da li zbog pravosuđa, ili možda i zbog toga što je u vojsci onda a i danas je lakše doći do droge no što je to moguće doći na ulici. Da li je to ondašnja politika znala što joj se dešava u postrojbama, ili je to možda neću reći dopuštala ali preko toga prelazila, jer mnogim svjetskim avanturistima plaća od 150 ili 200 maraka nije bila dovoljna. Mi si isto tako moramo postaviti pitanje koliko je polaznika gardijskih brigada navuklo se na heroin u vrijeme rata. Mogao bih navoditi neka imena, neka čak sa generalskim činovima koji su navodni bliski tom miljeu. Najklatantniji primjer je svakako generala Andabaka koji je na slobodi pa mu se ni ne može ništa imputirati. Ali ga se je svojedobno spominjalo u vezi pod navodnicima "uvoza 620 kilograma kokaina". Rijeka koja je do tada, praktički do kraja 90-tih bila bez iako veliki grad, pomorski grad bez previše droge jer su je čuvali za ove pravce preko nje, odjedanput nakon te zapljene pada pa je sada problem ovisnosti u njoj isti kao u Zadru, Puli ili Splitu. Jedno od najpotresnijih izvješća o ovisnosti pročitao sam 26. 9. 2004. u "Večernjem listu". Jedna majka doslovce ovako je kazala što bi ona danas učinila kada bi mogla. Ona citiram: "da mogu nešto mijenjati", kaže "bila bih samo stroža prema djeci". I to je bit. Samo ne možete tu djecu vezati uz sebe. Morate raditi. Prosječna plaća je 4 tisuće kuna. Znači radnička plaća 2 tisuće 500 do 3 tisuće kuna. Ako imate sreće da vam oboje rade u obitelji to je nekih 6, 7 tisuća kuna koliko iznose i minimalni troškovi četveročlane obitelji. Roditelji moraju raditi puna dva radna vremena ako sebi, ne sebi nego svojoj djeci nešto žele priuštiti, dakako na kredit i problema će biti u našoj zemlji i ubuduće sve više. A droga kao što rekoh nikada jeftinije. U ovom izvješću se navodi da imamo 18 tisuća 476 registriranih ovisnika. Možda bi tu brojku trebalo korigirati na dole za tisuću, dvije ili tri tisuće onih pod navodnicima "koji su se skinuli". Međutim, i tako korigiranu treba je onda množiti sa tri ili četiri kako bi se došlo do stvarnog problema ovisnosti u Republici Hrvatskoj a nitko da se paralelno upita otkuda novac nekim ljudima koji zapravo ništa ne rade. Rekoh da je policija u zadnje vrijeme došla do više narkotika nego što smo bili na to naučeni u nekom ranijem razdoblju. To je sigurno dobro jer to govori da policija postaje sve profesionalnija ali ona jasno ne može sve sama iako bih joj na tom pitanju dao 100% odriješene ruke. Nadzirati je treba ali neka bude neovisna kao recimo kod prekoračenja brzine ili kod onih 0,2, 0,3 promila. Dobro, iz godine u godinu sve više se osoba prijavljuje od strane Državnog odvjetništva. Zbog konzumiranja droge 2002. je optuženo oko 5% manje osoba nego 2001. a sigurno je problem 2002. bio veći no što je bio 2001. kao što je isto tako sigurno da je problem 2004. ovisnosti bio veći no što je bio godinu dana prije. Bojim se da taj trend može ići praktički i na 2005. itd. Za što se uglavnom prijavljuju osobe? Zbog posjedovanja droge. Uglavnom malih sitne količine, ali opet dileri veliki šeću kao osloboditelji. Utoliko bilo bi dobro ako ste pogledali, a dobili ste CD filma "Ostavljeni" pulskih autora da se razmisli da se ljudima koji prijavljuju bolnicama borbu za život ovisnika u slučaju predoziranja da im se na neki način, pod navodnicima "da amnestija", jer zbog tog straha da će biti kazneno gonjeni na njihovim rukama ili ispred njih umiru naši susjedi ili njihovi prijatelji. Netko će reći da je to materija Kaznenog zakonodavstva, ja se to slažem, ali mi se čini ta poruka posve logičnom. Jasno ne smije se, to je jasno pogodovati dilerima. Naročito je problematičan tzv. Maloljetnički kriminalitet. 98. je bilo prijavljeno 386 malodobnih osoba, 2001. čak tisuću 216, 2003. 766. Postavlja se pitanje zašto to smanjenje? Da li zbog, pod navodnicima "reforme Kaznenog zakonodavstva" tobožnje blagosti tog zakonodavstva a znamo da je sve više droge i da sve više ta ovisnost raste. Ja se slažem da mlade ljude treba apsolutno zaštititi, treba im dati šansu, ne treba ih isključiti iz naše zajednice, iako smo svjesni da se iz te populacije kasnije regrutiraju pod navodnicima "punoljetne osobe". Zašto mladim ljudima treba pomoći i u ovom obliku? Da ih se na neki način osvijesti. Sa droge kako da se izrazim, iz godine u godinu imamo sve više, za droge imamo iz godine u godinu osuđeno sve više punoljetnih osoba i sve više prijavljenih pa bi se moglo reći da kao što policija odrasta postaje zrelija, tako zrelijim postaje i naš pravosudni aparat. Na primjer 98. osuđeno je 1257 osoba, a pretprošle 2003. 4069. No ono što je interesantno, za posjedovanje droge osuđeno je 78,5% od tog broja za prodaju 14,4, to su ti dileri za udruživanje, to su već krupne zvjerke 0,8%, za neovlašteno upravljanje opreme 0,1%, davanje droge maloljetniku, djetetu znači 1,4%, davanje droge drugoj osobi 4,8%. Ako nešto treba kažnjavati to je znači udruživanje, ali od sviju njih to je jasno najmanje ih ima 0,8% i davanje droge djetetu 1,4%. Ako negdje treba biti isključiv onda treba biti tu kada netko drogu daje djetetu. Tu treba biti nemilosrdan, to se ne smije opraštati. Naše škole moraju postati sigurne, a ne mjesto straha roditelja iako se opet postavlja pitanje tko toj djeci dila. Dilaju djeca. U Americi dilere se hvata u dobi čak od 6, 7, 8 godina. Nismo niti mi daleko od Amerike. Znači koliko god sam za blago sprema djeci, po onoj mladost ludost, koliko sam za strogost prema onima koji drogu daju djeci vraćam se na riječi one majke koja je rekla, da ako bi nešto danas mogla mijenjati u odgoju svoje djece onda je to da bi prema njima bila stroža i to je možda bit. Zato klub IDS-a zalaže se za sljedeće, da se po uzoru na te alko-testove provjerava pojava droge u školama kod sve djece i bez izuzetka, iznenada i stalno. Jednako tako jasno i na fakultetima od Buzeta preko Pazina, Pule, Rijeke, Zadra, Osijeka i sl. Svaki roditelj dopustit će da njegovo dijete da neznam slinu, dva-tri puta godišnje. Ako ne postoji ta zakonska obveza onda je propišimo jer nitko nam na tome neće zamjeriti. Ja sam svjestan da bi to koštalo i zato bih isto tako nametnuo obvezu svim lokalnim jedinicama da u tu svrhu te vrste prevencije izdvajaju 0,1, 0,2, 0,3% svog proračuna kako bi se suprotstavili toj pošasti. Očigledno da kaznenim zakonodavstvom kaznama ne možemo, policijskim i tim represivnim i sudskim aparatom ne možemo. Možda bi mogli jednom ovakvom vrstom prevencije jer bi time roditelji dolazili do podataka o svojoj djeci i na taj način bi kasnije pokrenuli i roditelji koji naprosto tu činjenicu prečesto skrivaju i od sebe i od drugih, da jednom riječju svatko od petog razreda na dalje zna da će dva ili tri puta godišnje iznenada biti testiran na droge. Ja držim da nema roditelja u ovoj zemlji koji na nešto slično ne bi pristao, nema zagovornika ljudskih prava koji bi se trebao tome suprotstaviti. Ako je u Hrvatskoj epidemija kao što ovo izvješće kaže od droge, treba je liječiti, a mi držimo u klubu IDS-a da to može biti i na ovaj način. Proračuni lokalne samouprave u čitavoj zemlji su negdje oko 10 milijardi kuna, pa neka se izdvoji 100 ili 200 milijuna kuna u tu svrhu. I još nešto, kada se tiče Istre. Evo malo prije smo čuli i od državnog tajnika gospodina Božikovića, da je Istra na prvom mjestu u Hrvatskoj po liječenim ovisnicima. To je grozno, iako je rekao da možda zbog bolje zaštite je to tako u Istri. Mene uvjeravaju, a ja ovdje imam jedno izvješće Povjerenstva za suzbijanje droga u Istarskoj županiji koji potpisuje dr.Ivančić, da on doslovce kaže da onaj tko poznaje stvarno stanje zna da to nisu utemeljene tvrdnje, ali ipak kaže da je jasno taj problem izuzetno velik i da se tome jasno treba na jedan organiziran sustavan, znanstven, neznam kako bi ga označio način, treba suprotstaviti. Dobro je to da kada je Istra posrijedi da je broj smrtnih slučajeva ipak pada, da je 2001. bio 9, 2003. – 3, 2003. – 3. Međutim mene je strah koji imam malu djecu da im se nešto ne dogodi, a kamoli roditeljima koji imaju djecu u školi. Zato još jedanput ću reći i završiti. Uložimo u tu zdravstvenu prevenciju, pokušajmo kroz takvu jednu formu testova na droge pomoći roditeljima da na jedan, a i djeci, da na jedan sustavniji način se svi zajedno suprotstavimo toj pošasti.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Marko Turić.
Poštovani gospodine predsjedniče. Uvaženi zastupnik Kajin je na samom svom izlaganju izrekao jednu netočnost. On je rekao, počeo spominjati nekakva imena, uvažena imena iz Hrvatske, visoke časnike Hrvatske vojske. Izjasnio se za njih, čak je spomenuo maltene i cijele brigade su bile upletene u drogu. Netočno je to gospodo, ne samo da je netočno nego štetno i žao mi je što to slušam. A kolegi koji vrlo dobro zna da nije bila Hrvatska vojska drogirana, vi vrlo vjerojatno ne bi ni ovdje bili i svaki puta govorili za bilo koju točku prvi na redu. Hvala lijepa.
Hvala. Poštovana zastupnica Ljubica Lalić, u ime kluba HSS-a. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Pa evo kolegice i kolege već iz samog sastava tima predlagatelja koji sudjeluju i slušaju raspravu moguće je zapravo iščitati odgovor slabe uspješnosti borbe protiv zloporabe droga. Ovdje su nazočni predstavnici politike, nazočan je državni tajnik Ministarstva zdravstva, ali nema predstavnika struke, nema predstavnika Ureda za suzbijanje zlouporabe droga. Neznamo zašto ih nema, neznamo da li su pozvani, no sada su pri ovakvim raspravama uvijek bili nazočni. Droga je specifičnost i užasni problem kojim se mora baviti struka. Nadređivanje politike nad strukom, potiskivanje struke dovodit će do porasta broja ovisnika, smrtnosti, kriminala i svega što zajedno ide s drogom. I ako potiskujemo struku, pitamo se koliko smo licemjerni kada tvrdimo da želimo suzbiti to najveće zlo modernog doba. Možda je za neke i ovo izvješće samo formalnost po kojoj treba provesti formalnu raspravu. Za nas u klubu Hrvatske seljačke stranke to nije tako i zato upućujemo ozbiljne primjedbe i predlagatelju i predsjedniku Hrvatskog sabora što nije osigurana nazočnost struke. Dakle pred nama je vrlo detaljno i vrlo kvalitetno Izvješće o provedbi nacionalne strategije suzbijanja zlouporabe opojnih droga u Republici Hrvatskoj za 2002. i 2003. godinu i kao takovo klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke ga prihvaća i podržava. Smatramo da sadrži sve podatke temeljem kojih se može ocijeniti da li kroz prethodne 2 godine provodila nacionalna strategija, ali isto tako napraviti analitika učinkovitosti tako zacrtane strategije. S obzirom da sve veća raširenost zlouporabe opojnih droga posljedično dovodi do krize suvremenog društva, krize u obitelji kao temeljnog stožera društva dovodi do ugrožavanja temeljnih društvenih vrijednosti i porasta kriminala. Cilj svakog društva mora biti suzbijanje zlouporabe droga u čije ostvarenje mora biti angažirano društvo u cjelini sa svim svojim resorima. Aktivnosti svih resora moraju biti koordinirane, a uspjeh će najvećim dijelom ovisiti o punoj odgovornosti svakoga u cijelom lancu sudionika. Manjkavost, površnost ili ne daj Bože neodgovornost ponekog pa čak možda i samo jednoga, sasvim sigurno ugrožava stabilnost i efikasnost sveukupne piramide. Način i mjere suzbijanja, po nama u Hrvatskoj seljačkoj stranci, mora predlagati struka, a politika je dužna osigurati uvjete za efikasnu provedbu usuglašenih mjera. Politički stav društvene zajednice prema ovom problemu sadržan u Nacionalnoj strategiji suzbijanja zlouporabe opojnih droga koju je Hrvatski sabor jednoglasno usvojio 1996. godine. Iščitavajući Izvješće koje je pred nama zaključit ćemo da su kroz prethodne 2 godine poduzimane i provedene sve ili velika većina propisanih mjera. Ograničavajući faktor je nedostatak novca, no unatoč poduzimanim mjerama broj novo pridošlih ovisnika iz godine u godinu se povećava, tako da je danas u Registru za praćenje ovisnika zabilježeno 18 tisuća 476 osoba. Broj smrtnih slučajeva također se povećava. Čini se da nemamo odgovor na pitanje zašto je to tako. Kao stranka koja smatra da je obitelj temelj svakog društva, mi u HSS-u pokušavamo sagledati da li se i koliko razlog porasta broja ovisnika nalazi u obitelji, gospodarsko stanje društva, ali i druga sociološka zbivanja u društvu direktno i indirektno se odražavaju na obitelj. Nemogućnost zapošljavanja, nesigurnost radnog mjesta, nerijetki izostanak zarađene plaće, plaće nedostatne za život dostojan čovjeka, neuredno radno vrijeme i ponižavajući status znatnog dijela današnjih zaposlenika s jedne strane i nervozna trka za zaradom i podređivanje svega što se nalazi na tom putu s druge strane ugrožava obitelj kao mjesto ozračja materijalne i duhovne stabilnosti i potpune sigurnosti svakog pojedinog člana. Zbog tog nam obitelji postaju nesigurne, dezintegrirane, umjesto ambijenta ljubavi, međusobnog razumijevanja i potpore postaju ambijentima trpljenja i jedva izdržljive snošljivosti. Nesigurna obitelj dovodi do nesigurnosti mladih. Ako se toj nesigurnosti pridoda osjećaj besperspektivnosti u društvu kojeg smatraju korumpiranim i općenito moralno erodiranim, tada jedino preostaje bijeg od stvarnosti, a to je za njih svijet droge. Privremeno za njih užitak i zaborav, a vrlo brzo za obitelj pakao, a za društvo problem. Međutim, društvo i državna vlast ne mogu samo konstatirati da se tu možda nalazi čak i osnovni razlog za ekspanziju ovisnosti. Državna vlast mora poduzeti mjere kako bi u obitelj vratila toplinu koja nestaje. Mi danas imamo Ministarstvo obitelji, dajući podršku programu Vlade Republike Hrvatske Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke dao je i podršku u osnivanju Ministarstva obitelji. Očekivali smo osmišljavanje i provedbu programa koji će obitelji vratiti sve ono bez čega ostaje kako zbog ekonomske situacije tako i zbog globalnih trendova i socioloških zbivanja. Ovom prilikom moramo reći da smo razočarani jer Ministarstvo nije ispunilo naša očekivanja. Izvršenje Proračuna za prvih 10 mjeseci jasno pokazuje da to Ministarstvo ne može nositi teret koji je preuzelo. Ne može rješavati probleme koji su evidentni, koji su rješivi, a čije je rješavanje obećano. A kako je Ministarstvo angažirano na rješavanju problema ukazuju sljedeći podaci. Praćenje i unaprjeđenje obiteljske politike od planiranih milijun i 100 tisuća kuna utrošeno je samo 436 tisuća. Unaprjeđivanje kvalitete obiteljskog života i razvoj obiteljskih usluga od planiranih 4 milijuna i 400 tisuća utrošeno je svega milijun i 400 tisuća. Za projekte za višečlane obitelji planirano je 2 i po milijuna, a utrošeno samo 698 tisuća kuna. Evo, to je slika državne skrbi za afirmaciju obitelji. Mladi čovjek koji nema sigurnosti u obitelji nezadovoljan je i pun bunta kao socijalno biće nalazi utočište negdje drugdje. Najčešće su to noćni klubovi i barovi. Tamo ga čeka droga i alkohol. Naravno da je prirodna posljedica porast broja ovisnika. Pa zar je država toliko nemoćna da ne može urediti i reducirati cijelonoćni rad onih gdje su najveći izazovi koje slijedi isto takva i ponuda. Kao što je obitelj napravljena, kao što za obitelji nije napravljeno ništa ista stvar je s djecom i mladima. Ministarstvo obitelji planiralo je za Povjerenstvo Vlade Republike Hrvatske za prevenciju poremećaja u ponašanju djece i mladih milijun 827 tisuća kuna, a uložena je svega 418 tisuća kuna. Za praćenje i unaprjeđenje politike za mlade planirano je milijun i 200, a uloženo svega 200 tisuća kuna. Za poticanje društvene participacije mladih planirano je milijun i 600 tisuća kuna, a uloženo svega milijun kuna. Još gora je situacija sa potporama za programe usmjerene djeci i mladima od 2 milijuna i 600 tisuća kuna uloženo je svega 900 tisuća kuna. Izneseni podaci jasno govore da se glede obitelji i mladih zadržavamo samo na deklarativnosti. 18 i po tisuća ovisnika obvezuje nas da umjesto davanja obećanja i izražavanja razumijevanja i suosjećanja i nešto konkretno poduzmemo. Nakon što konstatiramo da su slijedom ovog Izvješća poduzete sve mjere iz Nacionalne strategije, a svejedno dolazi do porasta broja ovisnika nije li došlo vrijeme da se upitamo što je s Nacionalnom strategijom? Da li je ona promašena ili je možda zastarjela s obzirom da je donešena prije 8 godina. Ako jest uskladimo ju čim prije s aktualnim stanjem problematike zlouporabe droga. U Izvješću se navodi da je glavni cilj Ujedinjenih naroda i Europske unije smanjiti ponudu i potražnju droge. Na temelju iskustva naše djece čini se da kod nas droga lako je dostupna, ne samo u diskoklubovima i noćnim barovima nego čak i u školama, srednjim i osnovnim, pa čak i u dječjim vrtićima. Za nastavno osoblje to nije tajna, ali pred tom činjenicom se najčešće zatvaraju oči. Droga nije nešto što pogađa samo nekoga drugoga, pogađa nas sve, direktno ili indirektno, i već sutra može razoriti i najskladnije i najstabilnije obitelji. Kaže se da roditelji zadnji saznaju da im je dijete ovisnik. To je posljedica odbijanja činjenice da i moje dijete može biti narkoman. Ako tu mogućnost odbija roditelj, nastavnik će pred njom zatvoriti oči jer se ne osjeća pozvanim osvješćivati roditelje, a društvo će samo bilježiti porast broja narkomana. U borbi suzbijanja zlouporabe droga prije svega moraju biti uključeni roditelji, a onda i društvena zajednica. Nadalje, u izvješću je vidljivo da raste broj osoba koje su bolnički i ambulantno liječene u sustavu zdravstva. Značajnu ulogu u provođenju odvikavanja od ovisnosti, rehabilitacije i društvene reintegracije ovisnika imaju terapijske zajednice. One bi trebale imati ključnu ulogu u resocijalizaciji i odvikavanju od ovisnosti. Međutim, status terapijske zajednice danas je nedefiniran. Prema Nacionalnoj strategiji terapijske zajednice mogu se osnivati u sustavu zdravstva, socijalne skrbi ili kao autonomne kuće koje bi trebale ponuditi različite oblike programa i stvoriti sustav za odvikavanje od ovisnosti. S obzirom na činjenicu da se broj ovisnika u terapijskim zajednicama svake godine povećava, očito da je stvaranje mreže terapijskih zajednica i rješavanja njihovog pravnog statusa primarno pitanje od kojih će objesiti cijeli niz bitnih pitanja vezan za uspješan tretman ovisnika. Pretpostavka stvaranja mreže terapijskih zajednica jest donošenja Zakona o terapijskim zajednicama kojima će se definirati pravni status. Unatoč postojanju 12 terapijskih zajednica i 33 terapijske kuće još uvijek nema dovoljno smještajnih kapaciteta za sve zainteresirane, za podvrgavanju programu odvikavanja. Stoga nije prihvatljivo odugovlačenje realizacije programa državnih komuna. Odugovlačenje i sporost toliko karakteristične za politiku neprijatelji su uspješnoj borbi protiv zloporabe i stoga ne čudi što ovisnost postaje sve alarmantniji problem hrvatskog društva. I na kraju Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke prihvaća podneseno izvješće, a u cilju što uspješnije borbe protiv suvremenog karcinoma društva i obitelji predložio je ovom Saboru zaključke, za koje predlaže da se prihvate jer su oslobođeni bilo kakvih političkih motiva i politikanstva. Oni su kolege i kolegice rezultat straha za vašu, našu i moju djecu. Kolege ne zatvarajmo oči, ne stidim se straha za svih svoje troje djece, koji ne može umanjiti ni spoznaja da je četvrto dovoljno odraslo i dovoljno snažna osoba, te neće prihvatiti prividne čari koje iz droge proizlaze. Iščitavajući ove materijale na stranici 57., 58. i 59. zaista smo naišli na zapanjujuće podatke. Pa tako iščitavamo. Da je u 2003. godini zaplijenjeno kolegice i kolege 350 tisuća 769 kilograma odnosno 350 tona kokaina u 2003. godini 350 tona kokaina, heroina 85 tisuća 727 kilograma. Preko 8,5 tona heroina. Marihuane 435 tisuća 037 kilograma ili 435 tona kokaina. Kolege i kolegice da su ovi podaci istiniti pred nama bi sad negdje bio vlak koji bi imao negdje oko sto vagona, iz svih tih sto vagona bi trebali bit puni drogom. Meni se čini da ovi podaci nisu točni, da ovi podaci nisu istiniti i ostaje mi jedino vjera da s takvom neodgovornošću nije se pristupilo i prihvaćanju ovoga izvješća. Ja bih molila predlagatelja da se očituje na ove podatke, jer uistinu izgledaju nevjerojatni. 435 tona kokaina u 2003. godini.
Hvala lijepa. Poštovana zastupnica Ljubica Lalić prigovorila je da nisam pozvao predstavnika struke. Ovo je izvješće Vlade o provedbi nacionalne strategije. Vlada određuje tko će u njeno ime raspravljati u Saboru i radnim tijelima. Vlada je u svom prijedlogu dostavila da će to biti potpredsjednika Vlade, potpredsjednik Vlade, državni tajnik u Ministarstvu zdravstva i predstojnicu Ureda za suzbijanje zlouporabe opojnih droga Bernardicu Juretić. To Vlada nije mogla napraviti u pogledu predstojnice Ureda, jer prema našem Poslovniku prema izmjenama Poslovnika u Saboru, na plenarnim sjednicama mogu sudjelovati u raspravi u ime Vlade samo predsjednik Vlade, potpredsjednici, ministri i državni tajnici. Pa da je i pozvana, i da je došla predstojnica Ureda za suzbijanje zlouporabe opojnih droga mogla je samo biti slušateljica. Nastavljamo sa raspravom. Klub HSP-a poštovani zastupnik Pero Kovačević. Izvolite!
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, državni tajniče! Poput korupcije, pljačke u privatizaciji i droga postaje rak rana hrvatskog društva veliko društveno zlo. Naime, sama činjenica da najpoznatije mafije, znači talijanska odnosno američka najviše godišnje prihoduje od dilanja s drogom a to se kreće se iznosi reda veličine preko desetak milijardi dolara govori kakva je ovo pošast postala u svijetu. Naime, mafija najviše prihoduje dilanjem droge s jedne strane a s druge je na pretvorbi odnosno u dijelovima koji imaju obilježja korupcije a sve ostalo se odnosi na neke njihove druge djelatnosti. Prema tome, da bi se postigli odgovarajući rezultati nije dovoljna samo nacionalna strategija za suzbijanje zlouporabe, nisu dovoljni osnivanje razno raznih povjerenstava, stručnih skupina, podpovjerenstava, seminara, savjetovanja i svega ostaloga jer na taj način samo odajemo lažni dojam kako mi poduzimamo mjere, kako se borimo protiv zlouporabe opojnih droga a i sami smo vidjeli kakvi su rezultati. Preko 18 tisuća je registrirano ovisnika. Sama potpredsjednika Vlade je kazala da je ta brojka daleko veća, čak četverostruko. Gospođa Lalić je govorila o podacima koliko je zaplijenjeno razno raznih vrsta droga a ova činjenica koliko imamo ovisnika i koliko ih ima registriranih a koliko ih ima stvarno govori o tome koliko je tek toga prošlo. Ako je ovo točno, ovi podaci što ih je uvažena kolegica Lalić čitala onda to govori koliko je na tržištu znači u Hrvatskoj bilo razno raznih vrsta droga dostupno svima. E sada, idemo na dva najvažnija po nama razloga zašto je sve veći broj ovisnika o drogi u Hrvatskoj. Prvi je dio taj što je nama stanovništvo sve siromašnije. 82% stanovništva ne može spojiti kraj s krajem odnosno rashodi su veći od prihoda i budimo svjesni droga je jeftina i to je jedan ozbiljan izvor, plodno tlo za sve veći broj i sve veću mjeru zlouporabe droga u Hrvatskoj. Drugo važno po nama plodno tlo je taj što nam je mladež u beznađu. Mladež nam je u beznađu, mladež ne zna što će kad završi školu, koju školu treba završiti i pravi program bi bio program zapošljavanja mladeži, dati mogućnost da prihoduju, da stvaraju ovu državu, da sudjeluju. Prema tome, uz sve ove druge stvari znači to bi bile stvari o drugima temama i podizanje životnog standarda i svega ostaloga jer budimo činjenice droga je sve jeftinija. Prema tome, dostupna je svim slojevima. U najvećoj mjeri je dostupna siromašnim slojevima. Prema tome, po nama pravašima su ovdje u sklopu nacionalne strategija bitna tri glavna pravca djelovanja. Prvi pravac djelovanja je smanjivanje dostupnosti droge, znači njezinoga prometa i svih oblika zlouporabe opojnih droga. Znači, mjere poduzeti odgovarajuće u tome dijelu. Drugi dio je program prevencije prije svega za djecu i mladež osobito programe prevencije u osnovnim i srednjim školama. I treće, usporedo je najvažnije razvijati učinkoviti sustav liječenja psiho-socijalne rehabilitacije i društvene reintegracije ovisnika o drogama. To trebaju biti ključni elementi za borbu protiv droge ali zato mi moramo osposobiti i cjelovitu državnu upravu i sve ostalo da bi poduzeli mjere jer ako iščitavamo ovo izvješće ovo izvješće većinom govori o statistici uporabe droge, te liječenju ovisnosti a najmanje govori o najglavnijem a to je kako zaustaviti ili bar smanjiti mogućnost i dostupnost droge u Hrvatskoj. A da bi to mogli smanjiti potrebna su ova tri konkretna programa i prema tome sva sredstva koja ćemo u tome dijelu u smislu prezentacije, u smislu podučavanja kako roditelja tako i policije, tako svih onih koji sudjeluju u borbi protiv droge uporabiti su mala sredstva u odnosu na ono koliko košta liječenje recimo jednoga ovisnika i pitanje kako i na koji način će se on moći vratiti natrag u društvo. Znamo i sami da nam je i u policiji situacija takva da policajci mogu raspoznati najviše dvije do tri vrste droga. Znači, u tome dijelu moramo puno više mjera poduzeti a moramo i u kaznenom zakonodavstvu poduzeti rigorozne kazne prije svega za dilere droge, za dilere droge i one sve koji u tome lancu sudjeluju jer će politika to biti ne sankcioniranje nego prevencija. Jer u tome je važno i prevenirati da se zna kolika je kazna zapriječena za dilere i za sve druge oblike a nećemo pomoći mladeži ako ćemo propagirati tzv. ozakonjenje lakih droga ili svega drugoga nego ako ćemo prije svega omogućiti konkretnim programima, izvlačenjem mladeži iz beznađa u kojem se nalazi, omogućiti njihovo uključivanje, zapošljavanje i sve ostalo jer sve ove ostale mjere koje se ovdje navode bit će takve da ćemo poslije određenog razdoblja govoriti recimo 2007. godine šta smo raditi 2004., 2005. godine na ovome području a nećemo imati nikakvih konkretnih rezultata. Prema tome, prijeđimo s riječi na djela i ne bavimo se nacionalnim strategijama nego ih osmislimo na način koji smo rekli, onemogućiti dostupnost, znači dostupnost drogi moramo onemogućiti, prevenciju i razvijati učinkovit sustav liječenja. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Frano Piplović.
Gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege! Kolega Kovačević je iznio jednu konstataciju da je za širenje droge zapravo jedan od glavnih razloga siromaštvo u Hrvatskoj što mislim da to se ne može prihvatiti ta konstatacija, da je ona u osnovi netočna jer time se optužuju siromašni za širenje droge. Zapravo, kako dotični ljudi onda mogu naći novca za drogu ako nemaju za kruh. Prema tome, mislim da ova konstatacija ne stoji, da su daleko dublji korijeni i razlozi širenja droge.
Dobro. Dobro. Ali nije to to je drugačije iznošenje stajališta jednog vrijednosnog suda. Ali dobro. Nemojmo to. Klub zastupnika HSLS-a DC-a poštovani zastupnik Ivan Čehok. Izvolite.
Gospodine predsjedniče državni tajniče, gospođe i gospodo zastupnici. U prošlome smo sazivu svi zajedno mislim donijeli mislim preko desetak strategija. Gotovo da nema područja društvenoga živoga za koje nismo donijeli raspravili i na kraju usvojili strategiju od željeznica, preko pomorstva, ribarstva do evo strategije suzbijanja zlouporabe opojnih droga. I možemo danas reći ovako općenito uzevši se nekakvim odmakom koji je prijeko potreban kako bismo mogli prosuditi što smo postigli da nismo postigli ništa. Ni jedna od tih strategija nije imala baš nekakvu veliku praktičnu provedbe moć i provedbeni učinak. Dapače kada pogledamo danas ovu strategiju suzbijanja zlouporabe opojnih droga vidjeti ćemo da nismo učinili mnogo nego prije bismo rekli da imamo još lošije pa i po samom izvješću još nesređenije stanje u evidenciji nego što smo ga imali prije. To možemo uzeti kao općenitu postavku. Ali ono što je definitivno najlošije pri tome je činjenica da mi danas u 2 mjesecu 2005. godine raspravljamo o provedbi strategije iz 2002. godine. Gospođe i gospodo nacija građanstvo država, javna služba, saborski zastupnici, koji si mogu dopustiti danas u ovom globaliziranom svijetu brzih promjena ovakvoga tempa života da raspravljaju o zlouporabi droge iz 2002. godine ne samo da ih je vrijeme pregazilo nego u međuvremenu je bilo toliko i toliko novih ovisnika tisuće i tisuće. Tisuće i tisuće kriminalnih radnji. Tisuće i tisuće preventivnih programa koji su pali u vodu. Tisuće i tisuće kriminalnih radnji koje su bile i uhvaćeni i kažnjeni ili nisu bile kažnjene koje su prošle nekažnjeno. Mi smo u ove tri godine zapravo dopustili da stvarnost živi negdje u crnoj ili najblaže rečeno sivoj zoni koju niti smo zabilježili, niti smo joj mogli stati na kraj, niti smo mogli na bilo koji način prevenirati ili pak sankcionirati. Meni je doista nevjerojatno da nama treba tri godine , to nije naravno nikakva zamjerka državnoj tajniku i sadašnjim čelnim ljudima ministarstva. Ali to je zapravo nešto nad čime se moramo svi mi zapitati. Građani ove države očekuju od nas da poglavito kada je droga u pitanje, poglavito kada su ovisnosti u pitanju da budemo praktično recentno obavještavani i da mi recentno obavještavamo javnost što se događa. Mi danas nudimo sva je sreća da nema televizijskog prijenosa našim građanima informaciju svakom onom roditelju koji strepi nad svojim djetetom. Svakom djetetu koje može vidjeti igle na svakom školskom dvorištu. Svakom nastavniku koji pokušava entuzijastički najviše ili ponajčešće prevenirati drogu svakom onom pozorniku koji se susreće sa drogom. Mi danas nudimo podatke iz 2002. godine. To je potpuno neozbiljno. To je potpuno neozbiljno. Ja doista molim državnoga tajnika da nam izvješće za 2004. godinu bude prezentirano najkasnije u roku od mjesec dana. Tada ćemo moći zapravo se uhvatiti u koštac sa time pitanjima i sa tom društvenom nedaćom. Ako ćemo izvješće za 2004. dobiti sa odmakom od tri godine to će onda dakle biti 207. godine tada će vrlo vjerojatno biti i novi saziv jer će ovaj saziv biti pri kraju. Prema tome nemojmo biti neozbiljni. Ja ne znam doista o čemu bi sada trebao raspravljati ovdje. Ne znam kakvoga ima smisla komentirati evidenciju iz 2002. godine. Pa čak iz 2003. godine. Neću ni govoriti da pri tome je ta evidencija neusklađena. Neusklađena. Da imate recimo posebno navođenje koje suprotno međunarodnim klasifikacijama droga i praćenja suzbijanja zlouporabe opojnih droga iz koje ispad da heroin i kokain se posebno klasificiraju da se ne zna što su zapravo opojne droge, što su opijati, da uopće recimo nemate nekih bolnica kao što su Sestre Milosrdnice nemate evidencije o njima, premda su one 2002. godinu imale evidenciju. Dakle neću spominjati te pojedinačne podatke koji jasno pokazuju da je cijeli sustav neusklađen. Ali kada apstrahiramo i tu činjenicu da raspravljamo o 2002. godini onda mislim da nas sve treba zabrinuti nešto drugo, gospođe i gospodo što mi više radimo strategije, što mi čvršće pletemo da ne velim pomalo totalitaristički što mi čvršće stežemo mrežu oko kriminala s drogom to zapravo više toga kriminala ima. To se zapravo droga evo već danas može nabaviti na sve više i više mjesta. Prema posljednjim podacima na tržištu hrvatskom je sve više cracka dakle jedne od najopasnijih droga. To su posljednje informacije s kojima raspolažemo. Pa se doista onda postavlja pitanje provodimo li mi tu strategiju imamo mi učinkoviti mehanizam koordinativni i koordinirani mehanizma suzbijanja zlouporabe droge. Ili zapravo što mi više o tome raspravljamo što mi čvršće stežemo mrežu to zapravo nam krupne ribe iz mreže bježe. Ali s druge strane hvatamo možda djecu koja imaju jednu cigaretu marihuane u rukama ili možda u đepu ili im je netko čak možda ponudio prvi puta su opće okusili dim marihuane. Prema tome stvarno se moramo zapitati kako to da imamo i da vrlo ozbiljno pristupamo da gradimo tu strategiju da stežemo mrežu ali da s druge strane nam krupne ribe očito bježe i da praktično unatoč svim ovim podacima o tonama i tonama droge koja je zaplijenjena praktično je sve više ima na tržištu. Ono što još u ovom Izvješću nedostaje i što mislim da je veliki nedostatak koji na neki način pokazuje i društvenu neosjetljivost pa ako hoćete, kolegice i kolege neosjetljivost nas zastupnika jest činjenica da nitko u ovoj Hrvatskoj pa i ovdje ne spominje ovisnost o alkoholizmu. Odnosno o alkoholu. Jer alkoholizam kao veliku društvenu nedaću. Mi praktično još nismo imali izvješće o svemu onome što država čini i što čini društvo u cjelini kako bismo umanjili tu veliku bolest. Moram priznati iskreno da alkoholizam barem što se tiče kraja u kojem ja živim je velika pošast. Čak rekao bih da u sjevernoj Hrvatskoj je i opasnija od ovisnosti od drogama. Mi o tome ne govorimo. Malo se to spominje. Pa ako baš hoćete čak i činjenica da u Hrvatskom saboru možete naručiti alkohol tijekom radnog vremena jest činjenica koja pridonosi povećanju ovisnosti o alkoholizmu. Može to gospodinu Vujiću biti ovako i onako s naše strane komentirano ali mislim da to ne služi na čast Hrvatskome saboru i svima nama ako se želimo ozbiljno boriti protiv alkoholizma, poglavito u jednome narodnu u kojem su i sve pučke narodne popevke vezane uz alkohol, i uz, ne znam dolje uz bukaru, gore tu kod nas uz … [[Upadica se ne razumije.]] Peharčeke i uz krigle i uz ne znam što drugo. Prema tome, mislim da je to ozbiljno društveno pitanje s kojim se na žalost nismo do sada suočili. Ono što bi htio posebno istaknuti u ovom izvješću jest činjenica da institucija za koju bismo pretpostavili da živimo bilo gdje u svijetu u kojem je pitanje ovakvih strategija dio doista Nacionalnog programa u kojem je ta mreža institucija dobro koordinirana. Dakle, institucija za koju bismo očekivali da možda u ovakvom opsežnom izvješću zauzme najviše prostora ima zapravo najmanje prostora. To je gospođe i gospodo Ministarstvo prosvjete i športa. Vi kad uzmete cijelo izvješće vidjeti ćete da na Ministarstvo prosvjete i športa otpadaju dvije do tri stranice pri čemu ne bi bilo ni tih dvije do tri stranice da se taksativno ne navedu određeni programi koji se rade pa možda čak i više ispada gledano grafički i prostorno na Ministarstvo prosvjete i športa nego što je zapravo obavljeno. Nema ni jedne države koja se danas ozbiljno, ozbiljno bori sa zlouporabom opojnih droga u kojemu ta institucija nije na prvome mjestu, ključnome mjestu i na završnome mjestu. I mi ako doista želimo nešto učiniti onda podhitno moramo i kadrovski i organizacijski materijalno pomoći Ministarstvo prosvjete i sve naše škole jer nema bolje prevencije, nema bolje prevencije, nema boljega otkrivanja ovisnosti o drogama od razgovora učitelja i učenika i od toga da učitelji budu najbolji motritelji, pa i najbolji u prevenciji zlouporabe opojnih droga. Na to na žalost zaboravljamo, pa čak ako hoćete i u našem Curiculumu obrazovanje učitelja gotovo da nemate ili imate jako, jako malo sadržaja kojima bismo učiteljima mogli približiti svijet borbe, svijet preveniranja zlouporabe opojnih droga. Prema tome, mislim da daleko više treba posvetiti pozornosti tome i da u izvješću za ovu godinu bi trebalo daleko više pozornosti posvetiti Ministarstvu prosvjete i športa. Dakle, ne bih govorio u ime Kluba HSLS-a i DC-a o pojedinostima iz ovoga izvješća jer mislimo da je potpuno deplasirano, ovo je anakrono, ovo je potpuno zastarjelo, nema smisla o tome raspravljati, ali stavljam na dušu i na savjest državnome tajniku da izvješće za 2004. godinu dođe što je moguće prije, dakle u roku od mjesec dana pred saborske zastupnike da možemo o tome raspraviti i da onda na temelju te rasprave možemo i poduzeti i obvezati ministarstva i cijelu ovu koordiniranu mrežu da prevenira što je moguće više zlouporabu opojnih droga.
Zahvaljujem gospodinu Čehoku. Ovdje je izvješće za 2002. godinu iz jednog razloga što je 2003. došlo do promjene na čelu vladinog Ureda za zlouporabu droge, pa nije bilo ni izvješća tog ureda i zato je ovo izvješće za 2002. i 2003. godinu. Na redu je Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice, uvaženi zastupnik Kajo Bučan. Mislim da ga nema. Ja gledam nema te tamo.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege i Klub Hrvatske demokratske zajednice raspravljao je o ovom izvješću, izvješću u kojem je prikazan pregled i stanje zlouporabe opojnih droga i presjek stanja bolesti ovisnosti o drogama u Hrvatskoj za kako je rekao kolega Čehok davne 2002. i 2003. godinu. I taj pregled ukazuje na činjenicu da je ovisnost opojnim drogama sve alarmantniji problem hrvatskog društva. U izvješću je dan cjeloviti pregled rada svih onih koji su na bilo koji način uključeni u Program suzbijanja zlouporabe opojnih droga. Iako je u tim godinama provedeno niz kvalitetnih preventivnih aktivnosti i programa, Klub Hrvatske demokratske zajednice ukazuje na dodatnu potrebnu za obuhvatnijom preventivnom i medijskom kampanjom a u cilju informiranja i educiranja što šireg kruga javnosti a osobito mlađoj populaciji o štetnosti i utjecaju opojnih droga. Znamo da je nacionalnu strategiju suzbijanja zlouporabe opojnih droga donio Hrvatski državni sabor 1996. godine i da je ona osnova za djelovanje svih tijela državne uprave, regionalne samouprave kao i nevladinih organizacija. I znamo da je Republika Hrvatska aktivno uključena u regionalnu suradnju a posebice sa zemljama koje su na tzv. Balkanskoj ruti preko koje prolazi oko 80% heroina koji se potroši u Europi. No dopustite da ovoj vrlo osjetljivoj problematici iz prethodnih godina progovorimo i kroz prizmu tri slučaju koji su proteklih nekoliko tjedana obilježili djelom ovu situaciju u Republici Hrvatskoj. Prvi, prije tjedan dana u dnevnim novinama čitali smo članak "Uzbuna u Zagrebu, na ulicu došao crack, droga koja stvara jaku psihičku ovisnost u kratkom roku, jeftinija je od kokaina i stvara jaki osjećaj euforije". Drugi događaj. U pretprošli ponedjeljak na graničnom prijelazu Karasovići zaplijenjeno 705 kilograma marihuane. Cijele prošle godine 428 kilograma istog opijata. Vrijednosti oko 1,3 milijuna kuna na ilegalnom tržištu. Ako znamo da je marihuana u 2003. godini bila vodeća droga i to u 22% slučajeva. Uz to je najkorištenija droga među našom ovisničkom populacijom osobito u mlađih do 19 godina. A prosječna dob uzimanja je 16 godina. Unatoč činjenicama da je tijekom 2003. godine ostvareno manje zapljena različitih vrsta opojnih droga ostvareni su i neki pomaci u količinama. Evo kao što vidimo iz ovog primjera, no sigurno je da to možemo razmatrati s nekoliko aspekata. Treći događaj koji je u zadnje vrijeme obilježio situaciju sa drogama u Republici Hrvatskoj dogodio se je u Splitu kada je prilikom službene ophodnje ubijen policajac, a sutradan nakon potrage i intervencije policije ubojica je počinio samoubojstvo. Na smrt i problem sa drogom upozorava nas i DVD ostavljen u naše zastupničke pretince pod naslovom "Ostavljeni" koji su riječju i slikom kreirali bivši ovisnici da upozore da u našoj državi Hrvatskoj umre godišnje 50-tak mladih osoba, a radi se o napuštanju predoziranih zbog straha od kaznenog progona i u filmu uočavamo strahotne naslove poput "Smrt se kotrlja gradom", "Dejavous smrti" i rekordan broj umrlih od droge u 2003. godini. Možda je to i posljedica koje, kampanja koje se nesustavno vode, a one se ogledaju između ostaloga i u poraznim podacima rastućeg broja ovisnika, oko 2 tisuće novih ovisnika svake godine i broja umrlih od opojnih droga od 97. kada ih je bilo 44 do 2003. godine kada ih je 95. Prema podacima Svjetske zdravstvene organizacije intra-vensko, samo intra-vensko uzimanje droga odgovorno je za 200 tisuća smrti ovisnika godišnje. Eto i to je jedan tsunami koji se događa svake godine i to u pojačanom obliku nego što smo ga na žalost imali prošle godine, samo je taj oblik tsunamia disperziran na cijeli svijet. U 2002. godini čak 51% ovisnika bilo je nezaposleno. 20,4% je bilo učenika i studenata, svaki peti. Morfijski tip ovisnosti je najprisutniji i javlja se otprilike oko 70% liječenih. Prosječna dob prvog uzimanja na znanje, ravnanje svima nama, posebno roditeljima je 20 godina. Od prvog uzimanja opijata do dolaska na liječenje prođe više od 5,5 godina. Prosječna dob prvog uzimanja droge je nešto iznad 18 godina i od tog prvog eksperimentiranja do intra-venskog uzimanja prođe u prosjeku dvije godine. Svi ovi podaci koji se odnose na 2002. godinu imaju svoju potvrdu uz pojačanje na svim stavkama i u 2003. godini i to je ono nad čim se treba zamisliti. Rad Ureda za suzbijanje zlouporabe opojnih droga i Povjerenstva za suzbijanje zlouporabe opojnih droga u zajedničkoj koordinaciji sa ministarstvima i drugim tijelima državne uprave koji su svaki u svom području ovlasti određeni kao nositelji mjera i aktivnosti predviđenih i nacionalnom strategijom i programom suzbijanja zlouporabe, izrađen je nacrt nacionalnog programa zlouporabe opojnih droga koji je u siječnju 2003. usvojila Vlada Republike Hrvatske. Tijekom lipnja 2003. ured je europskom Centru za praćenje droga i ovisnosti o drogama sa sjedištem u Lisabonu uputio dopis za suradnju radi razmjene podataka vezanih uz trendove zlouporabe opojnih droga. Budući da Republika Hrvatska u to vrijeme još nije stekla status zemlje kandidata za ulazak u Europsku uniju, formalna suradnja sa ovim europskim centrom nije bila moguća, no baš sutra 10. veljače u 12 sati u ovom Domu zakazan je susret dvaju odbora s ovim centrom i početak suradnje. Možemo zaključiti. Kako se međunarodne organizacije sve više zalažu za usklađivanje zakonodavstava, pojačanu kontrolu, razotkrivanje pranja novca, otkrivanje ilegalnih laboratorija, sprječavanje širenja infektivnih bolesti vezanih uz droge te smanjenje potražnje i trgovine drogom. U cilju efikasnog koordiniranog i sustavnog suzbijanja zloporabe opojnih droga kao i uključivanja svih segmenata društva u aktivnosti vezan je uz suzbijanje zlouporabe opojnih droga, Vlada Republike Hrvatske usvojila je u veljači 2004. godine Akcijski plan suzbijanja zlouporabe opojnih droga kao temeljne smjernice djelovanja svih onih koji su uključeni u sustav borbe protiv ovisnosti. Vjerujemo u klubu Hrvatske demokratske zajednice da se tako izrazim, kako 3D - demografska oseka droga ubojica i daltonizam sviju nas odgovornih neće biti egzekutor hrvatskog nacionalnog bića. Pitam vas, možemo li izići kao pobjednici kao što nam je to uspjelo i u 4D – Domovinskom ratu. U klubu Hrvatske demokratske zajednice primili smo ovo izvješće na znanje i sve njegove pozitivne radnje i pomake ali sa velikom odgodom nakon tri godine sve nedostatke koje će trebati u što kraćem roku potruditi se ispraviti. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Sukladno članku 207. stavak 2. Poslovnika isteklo je vrijeme za prijavu za raspravu u trajanju od 10 minuta. U ime kluba SDP-a, uvaženi zastupnik Šime Lučin.
Gospodine potpredsjedniče hvala lijepo. Kolegice i kolege, zapravo kada imate pred sobom jednu ovakvu temu, dakle imate neko izvješće o kojemu smo čuli ovo sve što smo čuli, a ono je takvo kakvo jest, imate jednu osnovnu dilemu, da li razgovarati o samom izvješću ili kao što je većina kolegica i kolega pričalo načelno o ovom problemu. Slažem se sa svima onima koji su iznijeli tu ocjenu da je pitanje ovisnosti od droge, zlouporabe droge zapravo jedno od ključnih i primarnih pitanja Hrvatske države i društva i onda se pred svima nama postavlja pitanje da li mi svi skupa, odnosno prije svega mi ovdje, dakle u politici radimo dovoljno na rješavanju ovog problema. Ja osobno mislim da ne radimo dovoljno, zapravo ne radimo ni blizu onoliko koliko bi trebali raditi. Često imam dojam u ovoj sabornici u dva ili tri navrata u ovu godinu i nešto dana smo spominjali drogu. Zapravo imam osjećaj da mi odrađujemo nešto forme radi. Došlo je neko izvješće i sada mi to izvješće trebamo usvojiti ili ne usvojiti, dati svoje mišljenje ili ne dati svoje mišljenje. Šta će se desiti? Za šest ili sedam mjeseci opet će doći nekakvo izvješće i opet ćemo o tome nešto kazati onako da tako kažem načelno. Postavljam ovdje pitanje da li mi kao politika možemo napraviti i koliko smo mi odgovorni da se ovaj problem, ja znam da ga je teško iskorijeniti, ali kao što postoje modeli u nekim europskim i ne samo europskim zemljama, on se da suzbiti na nekakvu ajde da tako kažem razumnu mjeru, koliko to može uopće biti razumna mjera. Jesmo li kada razmišljali da mi u ovom Hrvatskom saboru otvorimo jednu tematsku temu na ovaj problem pa da svi odbori o tome nešto kažu, da donesemo nekakve zaključke, da vidimo recimo na kraju krajeva što je to i koji su to zakoni koji tretiraju ovu problematiku. Da li možda nama nacionalna strategija, nacionalni program, akcijski plan možda ne bi bio ni potreban kada bi imali jasno definirana zakonska rješenja počevši od prevencije, preko liječenja do kaznenog progona. Jednostavno mogao bi polemizirati samo s onim što sam ovdje danas čuo, onako što mi je ostalo u uhu recimo kada je Kajin rekao da je borba protiv narkomana naša primarna kao zadaća. Borba protiv narkomana, pa to je zapravo poznavanje, ne poznaje se suština. Narkoman iako zloupotrebljava drogu on je ovisnik. Ne borimo se protiv njega, borimo se protiv toga da netko njemu prodaje drogu, borimo se za to da njemu omogućimo liječenje. Mi moramo zapravo u Hrvatskoj definitivno napraviti barem jedan mali pomak, a to je da uskladimo terminologiju koja se koristi kad čitate bilo koju stručnu literaturu koja govori o drogama i zlouporabi droga ili koju, ili kad čitate i gledate kako je to riješeno u zakonodavstvima, recimo, zapadno europskih zemalja. Meni nikako nije jasno zašto mi uporno koristimo termin "opojne droge" kad znamo da kokain nije opojna droga nego je stimulans. Zašto mi ne koristimo kao sve zapadno europske zemlje "zabranjene droge". Zašto mi uporno izbjegavamo razgovarati o diferenciji između lakih droga i teških droga? Jer kad je u pitanju i liječenje i kad je u pitanju kazneni progon, drugačiji su postupci. Jednostavno mislim da cijeli problem proističe iz toga jer mi još uvijek nismo definirali ni zapravo osnovne pojmove o kojima mi danas ovdje razgovaramo, a kamoli zapravo da smo napravili nekakav korak, iskorak naprijed. I u tom smislu, bez obzira koliko imali mi dobre volje izražene putem tih strategija, programa i akcijskih planova, dok se ne dogovorimo oko nečeg, a to je da li želimo uspjeh, a ja vjerujem da ga želimo na ovom planu, da se onda može napraviti iskorak. Kad prelistate zapravo ovo Izvješće koje je stvarno fascinantno, ima 150 stranica i kad ga počnete pažljivo čitati dođete u jednu situaciju pa se zapitate. U kojoj mjeri je sastanak Ureda sa nekakvom grupom ljudi doprinio zlouporabi droge? Ili recimo, koliko je sastanak ili kontakt Ministarstva vanjskih poslova s nekom međunarodnom institucijom doprinio smanjenju zlouporabe droge? Pa to nema veze s ovim Izvješćem, to im je redovna djelatnost zato jer su plaćeni, zato primaju proračunske novce. Prema tome, za mene je ovo Izvješće prije svega jedan kumulativan zbir onoga šta su na ovom planu u 2 godine radili Vladine institucije, dakle, tijela državne uprave pa čak i dio nevladinog sektora. Međutim, ja ne vidim sljedeće, a to je kumulativni efekt svega onoga što je rađeno. I sad zapravo dolazimo na suštinu, a suština izgleda ovako. Dakle, imamo to Izvješće koje bez obzira na sve svoje nedostatke pokazuje alarmantnost stanja i dolazimo na zaključke. E sad, e sad, ja vidim zapravo smisao tog Izvješća i rasprave o tom Izvješću da nešto pametno zaključimo. I sad, točno je tamo da u tom Izvješću stoji i nezadovoljstvo s ovim, i potreba drugačije i intenzivnije prevencije, ali na izvršnoj vlasti je, odnosno onima koji su nam podnijeli ovo Izvješće zapravo da nam nešto kažu. Da nam ne kažu samo cilj nego da nam kažu i metode jer postoje različite metode. Sad mi je pala na pamet još jedna stvar, čitao sam recimo i ovaj Nacionalni program, kako se on zove, Program promicanja i zaštite ljudskih prava. Pa između ostalog, tamo spominje se i ljudska prava ovisnika. I znate koji je cilj tog prava? Iskorjenjenje ovisnika. Mislim, prvo takvu jednu konstataciju napisati. Dobro, to jeste konačni cilj u borbi protiv ovisnosti, ali napisati iskorjenjenje da nema više uopće ovisnika? Ma ne, ljudska prava ovisnika prije svega se mora očitovati u tome da se on tretira kao bolesnik, a ne kao kriminalac. Da mu se omogući da se školuje i da socijalizira, odnosno da primi posao. Evo, zapravo u jednom drugom dokumentu imate opet nepoznavanje osnovnih pojmova i šta oni znače. Dakle, posebno što bi htio naglasiti. Ako mi ovo Izvješće ili usvojimo ili kako su neki rekli primimo na znanje ili odbacimo, ništa se neće dogoditi. Mislim da bi ova rasprava trebala rezultirati nekim zaključcima. Vidio sam, HSS je predložio neke zaključke. Međutim, ja bih volio da sam u ovom Izvješću dobio jednu rečenicu o tome da li je strategija uz Nacionalni program i Akcijski plan dokument koji zadovoljava i koji dovoljno jasno locira i nudi rješenje za postojeći problem? Ja bi više volio da mi kao Sabor recimo zadužimo Vladu da nam u roku mjesec ili dva dana dostavi popis zakona. Pazite, imate jedno čitavo područje, to državni tajnik zna, koje se reguliraju uredbama i pravilnicima, koji tretiraju liječenje ovisnika, da li, dakle, da nam dostavi popis koji bi trebalo promijeniti u onom pravcu da imamo što manje problema i da imamo što manje zlouporaba opojnih droga. I zapravo, kad bi s time počeli napravili bi već jedan korak naprijed i zapravo znate koja je najbolja promidžba i prevencija? Pa prevencija bi bila zapravo da mi u ovom Saboru javno pred televizijskim kamerama govorimo o ovom problemu. Jer pitanje droge nije pitanje politike, nije pitanje politizacije. Svima nam je isti cilj. Možemo se razlikovati da li ćemo malo ovom metodom ili nekom drugom metodom doći do tog cilja. Dakle, trećina Izvješća se bavi liječenjem. Sad vidite, tu bi jako mogao puno pričati. Počet ću samo od jedne konstatacije. Svi podaci, ja ih tako čitam, netko ne mora, koji su izneseni u ovom Izvješću za mene nisu mjerodavni. Zašto? Zato jer očito imamo podatke da bolnice redovito ne dostavljaju podatke i sad ja ne razumijem. Koliko je meni poznato, tu će me, državni tajnik će mi pomoć i nadopunit. Mislim da je bolnica dužna svaka 3 mjeseca dostavljati izvješće. Iz ovog Izvješća se vidi da sve bolnice ne dostavljaju izvješća. Onda imate situaciju oko smrtnosti. Po Hrvatskom zavodu za javno zdravstvo jedan broj, po Zavodu za sudsku medicinu drugi put. E pa jer možemo barem startati od toga da dobijemo metodologiju da možemo u ovom Saboru javno kazati imamo toliko i toliko, toliko ovisnika koji se liječe, koji se ne liječe. Ali ista je ili slična situacija i sa Civilnim sektorom, nevladinim sektorom. Ne mogu prihvatiti da terapijske zajednice ne dostavljaju podatke zato jer nisu pravno uređene i zato što nije utvrđeno ministarstvo koje o tome mora voditi brigu. Imate još jedan apsurd. Tu se konstatira alarmantna situacija, a udruge u 2003. godini bave se u kontaktiraju sa 4, 5 puta manje osoba i porodica ljudi koji su vezani uz ovisnost, a pri tome su dobili, ne znam, 70% više sredstava za prošlu godinu. A netko bi o tome trebao voditi računa. Ne bih previše, ne bih previše o kaznenoj politici i onome što treba raditi. O tome sam nešto govorio u ovoj sabornici. Jednostavno, meni se čini sljedeće, da hrvatsko pravosuđe i hrvatska policija koliko mi njih s ove govornice i u ovom Saboru neću reći optuživali, ali im zamjerali da se slabo i loše nose s ovim problemima. Ja tvrdim da je prije svega kriv ovaj Sabor pa tek onda i policija i pravosuđe. Zašto? Pa zato jer nam je zakonodavstvo takvo da ne omogućava efikasnu borbu protiv zlouporabe droga, protiv krijumčara, itd. Ako su jedna, ne znam, Danska, Portugal, znam ima nekih 7, 8 zemalja jednostavno u svom zakonodavstvu ugradili takve mjere da su u vrlo kratkom roku dali velike, velike dakle, veliki napredak u tom pravcu da se u kaznenom progonu, dakle, u ovom kriminalnom dijelu borbe protiv droga napravi puno. Ne vidim zašto Hrvatska to ne bi mogla napraviti. E sad, koliko to možda izazvalo i nekome se činilo kao nekakav ideološki ili ne znam kakav stav, ja mislim da Hrvatska pod hitno mora dekriminalizirati lake droge. Iz više razloga. Mora ih dekriminalizirati zato jer 70% svih policijskih uhićenja, svih presuda odnose se na konzumente, a ne na one koji prodaju tu drogu. Mi ćemo, budemo li usklađivali hrvatsko zakonodavstvo sa europskim u tom dijelu to morati uskladiti. Ako čitate izvješća državnog odvjetnika, ako slušate što vam suci kažu, ako slušate što vam Policija kaže, onda ne razumijem zašto politika to neće da prihvati. A stalno govorimo o tome zapravo da moramo slušat struku. I jednostavno moramo otvorit prostor ozbiljnijoj borbi onog organiziranog dijela kriminala i kriminalaca. I obzirom da mi vrijeme ističe, mislim da bi jednostavno kažem, ovo sve skupa trebalo završit dogovorom svih klubova svih parlamentarnih stranaka o tome šta nam je činit. Jer bilo bi nedopustivo da opet prođe, neću reći šest mjeseci, nego da recimo prođe godina dana, a da mi opet se nađemo tu i da konstatiramo da imamo taj i taj problem da je on alarmantan. Mislim da mi kao zastupnici u ovom Saboru nemamo prava. Mogli smo prvu godinu nešto konstatirat i kazati da je alarmantno. Ali mi sad imamo odgovornost. Imamo odgovornost da nešto promijenimo i da nešto pokrenemo. Nemojte zaboravit mi smo zakonodavna vlast, imamo mehanizme i mogućnosti da pokrenemo niz stvari. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda, uvažena zastupnica Lelić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa evo kolega Lučin je rekao da u nacionalnom ovom programu za zaštitu i promicanje ljudskih prava, da u zaštiti prava ovisnika piše iskorjenjivanje ovisnika. A ovdje jasno piše pod točkom 5.10. stavak 2. da je razvijati učinkoviti sustav liječenja psihosocijalne rehabilitacije i društvene reintegracije provoditi obrazovanje na području suzbijanja zlouporaba opojnih droga, provoditi medijsku kampanju, poticati kontinuiranu međunarodnu i regionalnu suradnju.
Riječ ima u ime Kluba HNS, PGS uvaženi zastupnik Miljenko Dorić. Nikola Ivaniš na pola.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Obzirom da je puno toga već rečeno ja ću pokušati napravit jednu kratku sintezu onog što smo čuli i predložit neke konkretne mjere i aktivnosti glede ove materije. Naime, složili bi se sa gospodinom Čehokom koji ga, više nema ovdje, da je uistinu besmisleno da o 2002. godini raspravljamo u veljači 2005. godini, bez obzira na obrazloženje koje smo čuli to je neprihvatljivo i to se više ne smije dogoditi. Jer na koncu to je loš znak glede onog što mislimo o ovoj materiji, koliko mu značaja dajemo. Međutim, za razliku od gospodina Čehoka, mi ne bi amnestirali državnog tajnika, izvršnu vlast, pa ni nas ovdje u ovoj vijećnici. Čitajući samo izvješće dolazimo do niza vrlo negativnih zaključaka. Prije svega vidimo da u Hrvatskoj permanentno i dalje raste broj ovisnika, on je sve veći, veći i veći. Stalno raste i broj smrtnih slučajeva. Zarazne bolesti među ovisnicima jako su prisutne zbog hepatitisa, ciroze, dodatno se povećava smrtnost. Svaki peti ovisnik po zanimanju je učenik ili student. Svaki drugi ovisnik spada u skupinu nezaposlenih osoba. Već ovih pet, šest podataka dovoljno je da zazvone svi alarmni uređaji u jednoj državi. Mislim da se slažete. Da li se to i dogodilo? Slažem se sa gospodinom Lučinom ni približno nismo reagirali onako energično i brzo kako smo trebali. I dalje je vrlo slaba koordinacija između pojedinih razina vlasti, državne, županijske, lokalne. Samo izvješće koje imamo pred sobom ne daje nam objektivnu ocjenu glede efikasnosti pojedinih programa. Ne znamo, dakle iz izvješće koje su prednosti, koji nedostaci pojedinih programa i kako dalje nastaviti. I dalje ne znamo kojoj korelaciji između izdvojenih sredstava ponekad i vrlo značajnih i dobivenih rezultata. Stopa liječenih ovisnika na sto tisuća stanovnika jako se razlikuje od županije do županije. Konačno posebno zabrinjava činjenica da stopa liječenih ovisnika je u 2003. godini bila manja, niža, nego li godinu dana ranije. Što napraviti, što promijeniti? Pođimo kolegice i kolege od nas samih u Hrvatskom saboru, a posebno kada su u pitanju naša radna tijela, slažem se sa gospodinom Lučinom da bi mi mogli i sami temeljitije, puno ozbiljnije, puno češće i puno više vremena posvetiti ovom problemu. Stručnije, brže i efikasnije utjecati na strategiju suzbijanja zlouporabe opojnih droga koji smo donijeli, odnosno naši kolege 96. godine. Nadalje, na stranici 144. izvješća vidimo da pet ministarstava nije izdvojilo u 2003. godini niti jednu lipu za provedbu nacionalne strategije, već su ovaj vrlo zahtjeva i specifičan posao, podvlačim specifičan posao obavljali u okviru svoje redovne djelatnosti. Mišljenja smo bili i tada i danas da bez jasnih zadataka točno određenih ciljeva, rokova nositelja i koordinacija nećemo postići Bog zna kakve rezultate ni u buduće. Zlouporabu opojnih droga u Hrvatskoj vojsci, u zatvorima i na drugim mjestima koje su u nadležnosti državnih vlasti i državnih službi ukazuje i na našu posrednu i neposrednu odgovornost. Predlažemo da se hitno razmotri mogućnost uvođenja preventivnih programa u redovnu nastavu kao što to imamo slučaj u Irskoj, Grčkoj, Španjolskoj, a da ne prepuštamo te programe pojedincima, udrugama, centrima koje ne možemo nadzirati i ne možemo dobro koordinirati. Nadalje, potrebno je hitno bolje upoznat europski sustav sudova, to je već čini mi se netko spomenuo za droge koje ovisnike tretiraju na posve drugačiji način, a ne na tradicionalni način, oni imaju jedan multidisciplinarni pristup kod liječenja i rehabilitacije ovisnika i sve to dakako pod nadzorom suda, taj sustav sudova sigurno bi mogli proučiti i implementirati puno toga. Potrebno je znatno bolja koordinacija između državnih regionalnih i lokalnih programa. I dakako pružiti puno veću pomoć onim sredinama, onim regijama koji zaostaju u provedbi nacionalne strategije. Na kraju kao liječnik želim reći jer je to potrebno znati čini mi se da mnogi se, mnogi ne znaju to i ponašaju se sasvim pogrešno, ni jedan liječnik nikada ni jednim lijekom ili lijekovima nije izliječio ni jednog jedinog ovisnika, to potpisujem. Sva rješenja, ostala rješenja moramo potražiti na drugim mjestima, jer medicina može pomoći gdje i u čemu, jasno u otklanjanju određenih simptoma, i u spašavanju tih mladih ljudi kod predoziranja. Ostalih rješenja ponavljam moramo potražit na drugim mjestima i drugim mjerama. Moja bih preporuka kolegice i kolege bila vama da obiđete terapijske zajednice, ja sam to učinio, provedite određeni broj sati i dana sa tim mladim ljudima, pa ćete vidjeti gdje leži naša velika odgovornost. Preporučujem između ostalog svakako neku od zajednica … koje se silno trude, koje imaju kvalitetne programe i vrlo dobre rezultate. Svakako to učinite molim vas lijepo, jer ćemo onda sigurno imati svi mi ovdje sasvim drugačiji pristup ovoj materiji. Ja bih gospodine potpredsjedniče molio da sada gospodin Ivaniš nastavi po ovoj materiji ispred Kluba HNS, PGS.
Izvolite.
Hvala lijepa uvaženi gospodine potpredsjedniče Sabora, uvaženi državni tajniče dozvolite da sa nekoliko riječi zaključim stav Kluba HNS, PGS prema ovom problemu i to odstupajući u jednom dijelu i od onog što sam pripremio za raspravu, htio bih da kažem nekoliko stvari koje mislim da su, koje proizlaze iz prethodnih i koje su suština. Kako pristupamo problemu suzbijanja zlouporabe droge u Hrvatskom društvu najbolje govori to što je ovdje danas referent u ime Vlade i ovdje prisutan sa nama uvaženi profesor Božikov, državni tajnik za zdravstvo i ja bih rekao treći u nizu onih koji su odgovorni za ovu problematiku u hrvatskom društvu. To se jasno vidi iz ovog materijala koji nam šalju uvaženi predsjednik Sabora gospodin Šeks, na drugoj strani imamo Vlada Republike Hrvatske, stoji tko će u ime Vlade govoriti o ovome problemu ali naravno nikoga nema nego ovdje je državni tajnik za zdravstvo koji je zadnji u nizu onih koji trebaju brinuti o ovoj problematici. I recimo da budem nekonvencionalan ja bi zamolio državnog tajnika da nam u završnom obraćanju vrlo dobronamjerno kaže koliki dio njegovog dnevnog posla otpada na poslove oko droge. I ako nam on to bude iskreno rekao onda će to otprilike jasno kazati mislim da sam bio u potpunosti u pravu kada sam krenuo od ovoga. Državni tajnik za zdravstvo ima zadnje na pameti problematiku zlouporabe droge jednostavno jer to proizlazi iz suštine odnosa društva prema problematici suzbijanja zlouporabe droge. Najvažnije je smanjiti ponudu na tržištu droge, dakle korisnike i potencijalne korisnike dovesti u situaciju da grčevito pokušavaju doći do nečega do čega se teško dolazi. Naravno, svatko od nas kad izađe iz ovog Sabora može u roku od deset minuta doći do droge. Dakle, ponuda na tržištu je takva da je do toga jednostavno doći kako korisnicima tako i onima koji su to potencijalno. Prema tome, i da bude od ove teze još jedna samo gora i to vrlo, vrlo, vrlo jeftino. Prema tome, na prvom planu smanjenja ponude i borbe protiv toga da na naše tržište ne dolaze tolike količine raznovrsne droge mi bez obzira na povremeno spektakularne rezultate bar kako se to kroz medije vidi mi na tom području podbacujemo. I zato je ovdje morao sjediti gospodin Mlinarić. Morao je sjediti i aktivno sudjelovati u radu današnje sjednice. Drugo područje je područje preventive, vrtić, osnovna škola i srednja škola. Ako tu ne dobijemo bitku koja će rezultirati našom pobjedom u suzbijanju zlouporabe droge mi ćemo je definitivno i trajno izgubiti. Naravno, da sada puno ne pametujem dakle tu je morao sjediti uvaženi mladi ministar Primorac jer je to trebao biti prvorazredan danas njegov radni dnevni zadatak. Onda je to treće ministar zdravstva odnosno uvaženi državni tajnik za zdravstvo profesor Božikov iz vrlo jednostavnog razloga jer medicina rješava akutno stanje, rješava akutnu komplikaciju i rješava neke zdravstvene posljedice ali ne sudjeluje u bitci za suzbijanje zlouporabe droge. Mi raspravljamo o izvještaju koji govori o suzbijanju zlouporabe droge a to nam objašnjava onaj koji je prirodom i svim ovim zadnja stepenica liječenje posljedica. Dakle, mi griješimo ipak strateški u pristupu. To odgovorno kažem. U ovom Saboru sam od 1995., sudjelovalo sam i u raspravi o nacionalnoj strategiji 1996. o nacionalnom programu, o prethodnim izvještajima. I moram reći vrtimo se ukrug jer ovim pristupom to ne možemo riješiti. Da puno ne duljim uzet ću samo izvući iz onog što sam si pisao samo jednu sekvencu, kako bih ja pristupao problemu sprečavanja zlouporabe droge. Prvo bih u okvirima policije zamislio projekt iznimno izdvojenog djela Ministarstva unutrašnjih posla. Dakle, ne zagovaram novu policiju ali izrazito autonoman dio naše policije koji se bavi samo drogom. Zašto? Zato što ovako dok je čvrsto interpolirana u ukupni sustav Ministarstva unutrašnjih poslova čitav niz situacija iz ukupnog funkcioniranja županijskih recimo policija i ti problemi koji opterećuju druge sektore policiju za privredni kriminal, za ovaj, za onaj prenosi se i na odjel za droge. Pitanje odjela za droge od općinske, gradske, županijske do državne policije treba vrlo, vrlo autonomno izdvojiti i naravno dati im sve potrebne ovlasti i potrebne edukacije koje moraju proći. Dobre rezultate imaju uprave županijske na čijim čelima stoje ljudi koji su prošli vrhunsku svjetsku edukaciju za borbu protiv droge. Čast mi je izrazita da poznajem i šefa Odjela za drogu Županije Primorsko-goranske koja ima izuzetno dobre rezultate. Radi se o mladom profesionalnom policajcu koji je prošao Ameriku, Floridu, sve obuke i oni rade svoj posao kako spada. Iz ovog drugog sektora preventive vrlo banalno bih rekao na taj se dio treba primijeniti klasičnu narodnu a to je koliko para toliko muzike. Mislim da bez obzira što prčkajući na puno mjesta trošimo puno novaca a dio vjerojatno i bacamo kroz financiranje čitavog niza tog što ne daje nikakve rezultate, mislim da mi moramo još više kao društvo otvoriti tu kasu za ovaj sektor ali na jedan vrlo praktičan način. Da je tu ministar Primorac ja bih mu savjetovao sljedeće, da se sjeti malo sintagme koja je postojala u vrijeme kad je i on išao u školu. Tad smo govorili o odgoju i obrazovanju. Naravno da odgoj i obrazovanje nisu bili nikakva socijalistička izmišljotina ni sintagma nego je to bio jedan termin pod kojim se nešto podrazumijevalo. Danas kad razgovarate sa učiteljima u osnovnoj školi a naravno u sto postotnom djelu sa srednjoškolskim profesorima oni vam o odgoju ne žele s vama razgovarati. Razrednici ne žele s vama razgovarati, mi smo tu zato da ih učimo i da budemo profesori. Ne, oni su tu da odgajaju i da obrazuju i to, taj pojam koji smo zaboravili naše je minus. Prema tome, mi moramo tete u vrtićima, učitelje u osnovnim školama i srednjoškolske profesore novim programima zadužiti da je 30% njihovog radnog vremena odgoj a onda u tim okvirima i ovo o čemu govorimo a da je 70% obrazovanja. Naravno, u tom omjeru ja bi im podigao plaću jer naravno tete u vrtiću do srednjoškolskih profesora plaća u našem društvu smiješna pa je svaki polu kriminalac koji ima neku firmu i vara državu na porezu boljeg statusa nego ljudi u obrazovnom procesu pa nam zato daju i takve rezultate. Prema tome, ljude u sustavu odgoja i obrazovanja dodatno platiti i dodatno obavezati programima koji su konkretno usmjeravanje te djece od vrtića, preko osnovne škole do srednje škole zato da se sami sa aktivno svojim znanjima znaju oduprijeti izazovu droge. Pardon, ovima koje sam sada nabrajao treba dodati i sportske učitelje iliti trenere bilo da se radi o amaterskim klubovima po našim selima pa do profesionalnih kojima je isto tako zadatak. Neki dan, i s time bih završio, sam razgovarao sa čovjekom koji je trener u Nogometnom savezu Županije Primorsko-goranske da je ovih dana išao u jednu školu tražiti novu djecu za te selekcije. I rekao mi je u toj školi, da ih ne reklamiram neću reći ime, u nijednom razredu četvrtom, petom i šestom nisam našao nijedno dijete koje negdje nije uključeno u sport i nisam mogao dobiti ih za sebe. Ali govori oni su fenomenalni, svako dijete u četvrtom, petom i šestom razredu te rječke škole je u ovom, onom ili ne znam kojem klubu. Ali ljude koji ih vode moramo nagraditi i honorirati. I mislim da bi tako pojednostavljeno rješenje ovog problema trebalo pristupati uz dužno poštovanje. Zdravstvenjaci će uvijek dobro riješiti akutna stanja, komplikacije i zdravstvene posljedice ali problem zlouporabe droge neće riješiti. Hvala.
Zahvaljujem. Zaključili smo raspravu po klubovima. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Na redu je čini mi se uvažena zastupnica Ingrid Antičević.
Gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege! Ovo Izvješće o provedbi Nacionalne strategije suzbijanja zlouporabe opojnih droga za 2002. i 2003. godinu možemo reći da je korektno. Međutim, isto tako da je i porazno. Evo, vidimo iz godine u godinu povećava se broj konzumenata, povećava se broj ovisnika i povećava se ponuda na tržištu. Što onda tu učiniti? Očito je da učinkovitost represije ne zadovoljava, da školski programi nisu baš organizirani niti su obuhvaćene sve škole kako je to potrebito, da mjere ranog otkrivanja konzumenata droge nisu baš učinkovite a i u penalnom sustavu suočeni smo sa jednom novim pojavom zadnjega desetljeća da je sve veći broj zatvorenika upravo ovisnici. Bez obzira dali su to dali se nalaze na izdržavanju kazne zatvora zbog toga što su učinili neko djelo u vezi sa zlouporabom droga ili su počinili neko drugo kazneno djelo a ovisnici su. Neovisno o počinjenu toga kaznenog djela. Dakle što onda učiniti. Već po tko zna koji puta se lamentira doslovno lamentira u Hrvatskom saboru upravo o pogubnosti droge o tome kako je to jedna pošast suvremenog svijeta. Kako se i međunarodna zajednica bora i ne iznalazi baš prave mjere ni učinkovite načine da bi suzbila ovu zlokobnu pojavu. Ono što je mislim jako važno napomenuti u vezi legislative u odnosu na kontrolu droge a i općenito stanje kriminaliteta u svezi sa zlouporabom opojne droge. Za napomenuti je dakle zakon o suzbijanju zlouporabe opojnih droga koji je doživio i potrebne i hvale vrijedne izmjene. Kao središnji normativni akt koji je propisuje najvažniju i cjelovito legislativnu osnovu vezanu za drogu. Vidite kada se donosio taj zakon onda se imao u vidu i čitav sklop drugih zakona kako obuhvatiti kako početi rješavati konkretno ovu problematiku. Da bi i dali ona daje učinkovite rezultate najbolje se vidi po tome dali se smanjuje trend ovisnika ili dapače rase. Vidimo dakle nepobitna je činjenica da raste i što učiniti. Moramo dakle činjenica je da ne što u tome treba promijeniti. A treba promijeniti upravo ono što nije uspjelo saživjeti a bio je u ovom Hrvatskom saboru bilo je u Hrvatskom saboru donesemo Zakon o izmjeni kaznenog zakona koji bi končano stvari postavio na pravo mjesto. DA se ukine odredba članka 173. kaznenog zakona posjedovanja droge. Dakle ne nekih ogromnih količina jer posjedovanje druge u tom kaznenom smislu i kako ga ispravno shvaća sudska praksa a ona je vrlo, vrlo bogata upravo tom problematikom. Ovdje je bilo kada se govorilo o tome ima raznih nedoumica, kako će suci. Nije ovdje na nama na brinemo tuđu brigu. Ponajmanje to , jer ako je pravosuđe igdje efikasno to je tu. I razvilo je sjajnu sudsku praksu. I ono sa gotovo najmanje ukidanih odluka upravo ovih dakle i općinski i najmanji sudovi koji se susreću sa ovom problematikom vrlo su educirani i vični jer se 70% upravo bave tom problematikom. Na žalost. A koliko članaka ima naše kazneno zakonodavstvo. Jer im vojske mladića i djevojaka zbunjenih šetaju marširaju sudskim hodnicima i čekaju na red da bi priznali da bi zapalili jedan joint. I dokle se represija represivni aparat bilo policijski bilo pravosudni bude bavio tom vrstom u navodnike kriminaliteta onda zaista da ćemo biti neefikasni na ovom što lijepo piše i u našem izvješću vašem izvješću da treba smanjiti ponudu. A ponuda se može smanjiti ako se uhvatimo u koštac sa narko bosovima, dilerima, preprodavačima, krijumčarima droge. A mi na ovakav način kako su postavljene stvari gubimo počesto dakle ne samo što se troši ogromna energija ogroman potencijal, i ogromna materijalna sredstva, jer da je samo jedan mali dio bio utrošen u godišnje koliko se sredstava iz državnog proračuna utroši u procesuiranje, ove mladeži kojima treba prije svega pomoći a ne iz kazneno goniti. DA je samo mali dio bio utrošen na edukaciju na liječenje imali bi sigurno manji problem. Jer očito je ovako postavljene stvari, ne zato što to ne iziskuje jednu određenu, jedan određeni visoki stupanj društvene osude da se ne radi u svakom slučaju o i malo prihvatljivom ponašanju. Nego upravo zato da iznađemo pravi mehanizam kako se uhvatiti u koštac sa ovom problematikom. Nema dileme da upravo na to skreće pozornost na to skreću pozornost naši sudovi državno odvjetništvo koje izrijekom govori dakle, da se iscrpljivalo upravo u procesu otkrivanja i procesuiranja ove vrste kaznenih djela u 75% slučajeva isključivo u posjedovanju droge. Dakle da su upravo oni koji su trebali biti zahvaćeni represijom ostali izvan domašaja kazneno pravne represije. Jer upravo ovako postavljene stvari čine zaštićenim narko bosove i narko dilere. Jer upravo ti koji se nađu kao krajnji potrošači koji su više žrtve nego ikakvi kriminalci oni jednostavno zašute dobro poznavajući situaciju i progona i kažnjavanja ukoliko odaju one kojima, do kojih su došli do one počevši od one ulične piramide do gornje vrha oni se automatski povezuju u lanac i odgovaraju za teže kazneno djelo. I onda oni šute i odgovaraju samo za to. I na takav način mi blokiramo situaciju. I to je evidentno iz godine u godinu. I tu treba očito nešto promijeniti. Ovdje je oko toga nastao velik spor ne treba oko toga politizirati. Jer upravo postoji prekršajno djelo i to upravo temeljem ovoga zakona kojeg smatram krovnim zakonom Zakon o suzbijanju zlouporabe droga a osim toga tu dakle postoji i zaštitna mjera obaveznog. Dakle posebna obveza da se maloljetnik uz suglasnost … preko zakonskog zastupnika podvrgne odvikavanju od droge i drugih ovisnosti. Da su često ti prekršaji stroži nego što im ističe kazneni sud. A na tragu jednoga demokratskog pravnog poretka nije i to da dvostruko kažnjava. Jer prekršajna odgovornost ne znači da se eliminira i kaznena i obrnuto. Odnosno, prekršajna je uglavnom brža. Pa ga snaže dvostruka odgovornost a efikasnost nije postignuta. Dapače dolazi se do jedne apsurdne situacije. DA prekršajni sud jer prekršajno nešto po samom smislu jeste nešto što je blaže. Jer kaznena represija koji udara kazneno pravo je ultima racio pravnog poretka. Dakle kada su iscrpljene sve ostale mogućnosti. A mi smo krenuli upravo obrnuto. I da to postiže i malo rezultate ne bi nitko rekao riječi. Ali očito je to time se ne postižu rezultati. I zato treba stvari kako bi naš narod rekao okrenuti pilu naopako. Nećemo ništa izgubiti neće društvo poslati poruku tim mladićima i djevojkama samo se vi drogirajte to više nije kazneno djelo. Dapače oni potpadaju pod prekršajnu odgovornost. Tu treba zaoštriti. Zaoštriti provedbu ovih mjera posebnih obveza, koje su predviđene u tom zakonu. A ona sredstva koja su bila i koja se stalno iz godine u godinu odlijevaju uložiti u preventivu u edukaciju. Probajmo tako, ako imamo zaista volje i ozbiljnih želja. Ovako neće ići. Pogledajmo u svaki, pred svakim općinskim sudom svakog dana nema suca koji nema tri, četiri ovakve rasprave. Koji u 5 dana može svoju normu stući na ovim predmetima. I kada od same te struke dolazi zahtjev dajte maknite te stvari od nas da bi se eventualno mogli biti efikasniji u onima što društvo i zahtijeva od nas. Oni koji su trovači i mladeži i obitelji i društva. Vidimo evo prije ste vi uvodno državni tajniče rekli da je zaista je grandiozan uspjeh uhvatiti krijumčare ili bar prijevoznike tako velike količine droge. Ali ostaje uvijek nepoznato tko je kada odgovarao. Vidjeli smo porazna izvješća, kako se vrlo teško dolazi do procesuiranja i do kaznene odgovornosti takvih počinitelja. Oni su vrlo opasni, oni su u ovom organiziranom lancu, zato je hvale vrijedna dolazi ova izmjena Zakona o Uskoku koji je konačno reći nešto drugačije nego što je rekao Vrhovni sud u svojoj praksi. Ali intencija zakona upravo bila da upravo ti preprodavači dakle odgovaraju po zakonu o uskoku odnosno da je za njih nadležan i Uskok. Zato mislim da bi trebalo poslušati struku. Ali ne samo struku zato što je to rekla struka nego zato što to govori zdrava pamet i zdrava logika. Na kraju krajeva ja ću podsjetiti još jednom da nikada u hrvatskom zakonodavstvu i kada je bilo u sklopu Jugoslavije, kada su druga to zakonodavstva imala Hrvatska nije imala nikada posjedovanje droge kao kazneno djelo. Ali ovdje je bilo također nekakvih opaski kolegi Kajinu kada je govorio u ime kluba. To kazneno djelo uvedeno je u naš zakon Kazneni za vrijeme prvobitne HDZ-ove vlasti koja je na taj način odgovorila kada je pukla je li bruka o jednom čudnom dovoženju ogromnih količina droge u Hrvatskoj i jedna spremnost države da se na takav način bori protiv droge. Dakle, potpuno promašeno, sada vidimo kada je proteklo čitav niz godina da je to pogrešan način i da treba dekriminalizirati posjedovanje droga ako želimo se uhvatiti u koštac sa dilerima. Dakle, to pokazuje činjenica. Ukoliko to ne želimo onda moramo jasno reći na čiju smo se stranu svrstali i prestati sa alamentiranjem a nešto konkretno učiniti. Za to je odgovoran Hrvatski sabor. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Riječ ima uvažena zastupnica Marija Lugarić. Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege. Mislim da se tu ne trebamo uvjeravati da je danas najizraženiji javno-zdravstveni problem u Hrvatskoj, ali i šire u Europi bolest ovisnosti. Ono što je također vrlo jasna činjenica je ta da je do sada najučinkovitiji način sprečavanja uporabe, odnosno zlouporabe sredstava ovisnosti i prevencija, odnosno niz aktivnosti koje su usmjerene prema najširem krugu građana s porukama o štetnosti i posljedicama uporabe sredstava ovisnosti. Ja ovdje namjerno ne govorim o drogama nego govorim o sredstvima ovisnosti obzirom na to da broj ovisnika i konzumenata ilegalnih droga je znatno manji i gotovo zanemariv ako se usporedi sa brojem korisnika o legalnim drogama, odnosno brojem ovisnika o duhanu i o alkoholu. Posebno je tu važna priča o alkoholu s obzirom da je danas alkohol jedna od najraširenijih i društveno najprihvatljivijih ovisnosti. Mnogo češće od droga pojavnost pijenja alkohola i prekomjernog pijenja alkohola uzrokuje brojne probleme. Ja podsjećam zato ovdje da sve ovisnosti i ovisnost o drogi i ovisnost o alkoholu i ovisnost o duhanu su prema definicijama Svjetske zdravstvene organizacije proglašene bolestima. Hrvatska je jedna od rijetkih zemalja koja ovisnost o opojnim drogama sukladno Zakonu o sprečavanju zlouporabe opojnih droga ne definira kao bolest, već trajnu naviku i potrebu uzimanja, itd. itd. Stoga jedan apel ovdje i Vladi da se u tom smislu izmijeni Zakon o sprečavanju zlouporabe droga kako bi se zaista ta ovisnost nazvala pravim imenom i ono što je svjetski standard. Kad govorim o, kad sam malo prije rekla da je alkoholizam opasniji od droga, mislim da je svima jasno da je to stoga što je pijenje alkohola prešutno dopuštena i društveno vrlo prihvaćena norma ponašanja. Mi ovdje i danas u Hrvatskom saboru a inače i društvo općenito smo izuzetno licemjerni jer javno osuđujemo i stigmatiziramo, kažnjavamo, obezvrjeđujemo ovisnike o drogama a istovremeno dopuštamo i prihvaćamo ovisnost o alkoholu. Nekoliko brojaka. 5% pučanstva je ovisno o alkoholu, 20% danas naših sugrađana izrazito prekomjerno pije, 40% samoubojica srlja u smrt i zbog alkoholnih problema. 50% pučanstva oni koji imaju obitelji pati zbog alkohola. To je svaka druga obitelj u Hrvatskoj. 50% svih smrtonosnih prometnih nesreća je izravno uzrokovano alkoholom. 67%, dvije trećine svih utapljanja se dešava pod utjecajem alkohola, odnosno u pijanom stanju, kao i 80% svih vrsta kriminala je posredno ili neposredno uzrokovano alkoholom. Dob u kojoj djeca piju, posežu za alkoholom ali i drogama je već od 14 godine. Poznat je podatak iz jednog izvješća koje smo dobili iz Hrvatskog zavoda za javno zdravstvo da 68% maturanata pije, a gledano za učenike i učenice prvog razreda uvijek taj postotak prelazi 60%. Također je alkohol na trećem mjestu smrtnosti. To je čak 10 puta češće od zlouporabe opojnih droga a i ona dva najčešća uzroka smrti danas u Hrvatskoj, pri tom mislim na krvožilne i zloćudne bolesti su dobrim dijelom nastale i zbog posljedica alkohola. U Hrvatskoj je danas registrirano 250 tisuća alkoholičara, ako uzmemo u obzir i njihove obitelji dolazi se do vrlo jednostavnog zaključka koji je točan koliko i šokantan da danas u Hrvatskoj izravno ili neizravno od alkoholizma pati oko milijun stanovnika, odnosno gotovo četvrtina Republike Hrvatske. Ono što je posebno rizično ponašanje to je opijanje, pijenje alkohola s isključivom svrhom opijanja. Takvo ponašanje priznaje 89% dječaka i 85% djevojčica, a znatno rizičnije, znači da su se opili barem tri puta u životu to priznaje svaki treći dječak i svaka peta djevojčica. Posebno je zastrašujuće da 38% dječaka i opet svaka negdje četvrta djevojčica priznaju bič drinking koji se definira kao uzastopno pijenje pet ili više alkoholnih, najčešće žestokih alkoholnih pića koji se pije u grupi s isključivom svrhom opijanja. Mislim da je važno govoriti kad govorim o suzbijanju droga i o ovom izvješću i o problemima alkoholizma, obzirom da su brojna istraživanja i sva ona koja su u Hrvatskoj provedena ali u svijetu pokazala da djeca koja eksperimentiraju s alkoholom, djeca koja eksperimentiraju s cigaretama mnogo češće eksperimentiraju i sa psihoaktivnim drogama. Zadnje istraživanje koje je provedeno, to je istraživanje profesora Bezinovića na uzorku od gotovo 3 tisuće učenika iz Primorsko-goranske županije pokazuje da upravo alkohol i napijanje su posve popularne kategorije kod srednjoškolaca i da one u velikoj mjeri određuju životni stil tih mladih. Kad se pogleda sukladno korelacijskim analizama što je taj životni stil, on u velikoj mjeri uključuje i kasnije konzumiranje svih vrsta droga. Ono što, ovo izvješće se ni na koji način ne osvrće i o tome nismo nikada govorili a to je da je važno utvrditi zapravo da djeca bijegu ta promijenjena stanja svijesti ne traže samo ilegalnim i legalnim drogama već traže u drugim sredstvima koja mogu izazvati opijenost, pri tom mislim na pojavu, prilično raširenu pojavu snifanja ljepila, a pada mi na pamet i jedan slučaj koji je bio u Zagrebu prije koju godinu kad su se djeca otrovala bobicama kužnjaka, to je jedna grmolika biljka koja raste po gradu, jer se proširila priča da uzimanje bobica kužnjaka izaziva halucinogena stanja, pa su djeca osim halucinogenosti doživjela i teška otrovanja od kojih su se mnoga teško izliječila. To sve skupa pokazuje da zbog nedostupnosti manjka novca, neiskustva i još koječega drugoga djeca koriste alkohol i ta netipična sredstva ovisnosti, ali je vrlo lako pretpostaviti da su oni potencijalni ovisnici o ilegalnim drogama i da je potrebno učiniti mnogo napora kako ne bi i njihove brojke i njihova imena za neku godinu gledali u ovakvim ili ovima sličnim izvješćima na bilo kojim raspravama. Stoga je potrebno, ja se tu slažem s onim što su kolege prije mene rekli da je potrebno ulagati u mnoge aktivnosti, posebno aktivnosti prevencija i suzbijanja ovisnosti, i to ne samo ovih ilegalnih droga, nego i ovoga svega ostaloga. I jedan kuriozitet, mi danas u Hrvatskoj imamo zakon koji zabranjuje prodaju alkoholnih pića maloljetnicima u trgovinama i točenja u ugostiteljskim objektima. No međutim, taj zakon je napisan administrativno da se to odnosi na alkoholna pića, a po drugim propisima niti pivo, niti vino u Hrvatskoj nisu alkoholna pića. Vino je poljoprivredni prehrambeni proizvod, a pivo pjenušavo osvježavajuće piće dobiveno od vode i ječmenog slada kvasca, nezaslađenih žitarica i hmelja. Stoga bi ja molila da se u zakone koji se regulira o ugostiteljskoj djelatnosti, odnosno Zakon o trgovini uvede i predloži izmjena kojom bi se predložilo da nije samo zabranjena prodaja alkoholnih pića, već i ostalih pića koje sadrže alkohol a koje nisu kategorizirana kao alkoholna pića, jer to je slučaj sa pivom i sa vinom. Podatak za 2002. godinu od državnog inspektorata kazuje da je u Zagrebu u cijeloj 2002. godini u tri slučaja zatečena ugostitelji u prekršaju da toče alkoholna pića maloljetnicima iako ja osobno nisam sklona hodati po kafićima toliko vidim dnevno, a oni su toliko uspjeli naći u cijeloj jednoj godini. Ono što je ovdje važno reći kada govorimo o ovom nacionalnom programu. Ovaj program egzistira od 97. godine, ovdje egzistira kroz već treći mandat. Sva godišnja izvješća su bila prihvaćana na ovaj ili na onaj način, svi sazivi Sabora do sada su davali formalnu potporu ovom programu, no međutim u svim proračunima je izostala stvarna materijalna potpora. Meni se ponekad čini da većina političara danas u Hrvatskoj misli da se borba protiv ovisnosti vodi apelima, suosjećanjima, pričama i suzama. Ja to ne govorim bez veze. Mi kada smo donosili rebalans proračuna za 2004. godinu, ja sam osobno napisala amandman pa znam, posve smo ukinuli, odnosno većina u ovom Domu je posve ukinula sredstva za prevenciju alkoholizma kod mladih. Na žalost u 2005. godini to je i dalje ostalo, taj iznos na nula kuna i meni je danas bilo vrlo zanimljivo slušati neke kolege zastupnike koji su o tome govorili, a kada su imali priliku učiniti nešto više od apela i suosjećanja, to je dići ruku da se ta sredstva u proračun uvedu onda to nisu učinili. I stoga bilo je zanimljivo kada je kolega Čehok rekao da ovdje točenje alkohola u Saboru na neki način direktno podupire ovisnost. Ne, ne podupire to toliko ovisnost, podupire ono što smo mi ovdje ili neki od nas ovdje licemjerni pa danas govorimo jedno, a kada smo u prilici učiniti konkretno jer možemo učiniti konkretno onda to ne činimo. Naravno u proračunu za 2005. godinu su znatno smanjena sredstva za … programe. To smo također sve skupa imali. I zadnje pitanje, ja bih voljela na to dobiti odgovor od državnog tajnika, mene zanima tko danas u Hrvatskoj suzbija droge. Imamo nekoliko programa. 27. svibnja ove godine je, prošle godine je imenovan predsjednik i članovi Upravnog vijeća Hrvatskog zavoda za prevenciju ovisnosti, to je imenovano u svibnju prošle godine, no međutim Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o suzbijanju droga i Zakonom o zdravstvenoj zaštiti to tijelo je ukinuto i sva nadležnost je prešla na Hrvatski zavod za javno zdravstvo, a istovremeno nismo u Hrvatskom zavodu za javno zdravstvo to sve skupa povećali. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa kolegice. Poštovani kolega Stazić ima riječ. Izvolite poštovani kolega.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Uvaženi državni tajniče, kolegice i kolege. Pa iz ovog izvještaja jasno imamo problem, imamo velik problem. Kad nastaje taj problem? Pa negdje od 90-tih godina, to se u izvještaju i navodi. 1990. broj ovisnika je bio 0,9% na tisuću stanovnika, a 99. 2,7%. Znači intenzivno nakon Domovinskog rata, a vjerojatno je taj narko biznis i u samo vrijeme trajanja Domovinskog rata se potrudio da u Hrvatskoj osigura plasman droge. Na žalost znamo da su i pojedinci u Hrvatskoj vojsci u to bili uključeni, general Andabak, suđen zbog toga, a vjerojatno nije izdvojen slučaj, jer inače ova epidemija ne bi poprimila takve razmjere. Što kaže izvještaj? Izvještaj donosi zapravo porazne rezultate. Broj ovisnika raste, droge je na cesti sve više, droga je sve jeftinija i sve dostupnija, a mi imamo nacionalnu strategiju iz 1996. godine. Pa što će nama ta strategija kada imamo ovakve porazne rezultate? Gledajte kada jedan general vodi bitku ili vodi rat pa vidi da gubi bitku za bitkom, a onda mijenja strategiju. Jer ako nastavi ratovati po toj istoj strategiji u kojoj bitku za bitkom gubi onda će izgubit rat, a ja mislim da mi ovaj rat gubimo. To pokazuju svi podaci. I ako se mi ne uozbiljimo, mi ćemo taj rat izgubiti. Zvona zvone na uzbunu. Kakav je odnos prema tome problemu? Pa malo svjedoči i ova rasprava. Eto Vlada šalje ovo izvješće tu na Sabor, kaže da će ga ovdje predstaviti premijer, njegovi potpredsjednici Vlade pa onda ministar pa državni tajnik. Došao je samo državni tajnik. Uvažavajući državnoga tajnika i sve ono što on radi, ali to svjedoči o odnosu Vlade, premijera, potpredsjednika Vlade prema ovom problemu. Pa ja neznam ako govorimo o problemima u kojima se Hrvatska nalazi, pa da li ima većega od ovoga. Pa zar ovo nije zavrijedilo da se ova rasprava malo ozbiljnije organizira od strane same Vlade. Gdje je npr. ovdje ministar Mlinarić? Pa Ministarstvo unutarnjih poslova je jedno od najvažnijih resornih ministarstava u borbi protiv droge. A gdje je ministar Mlinarić? A volio bi da je tu pa da ga pitam što je npr. sa policajcem u zajednici. Što je s tim programom? Jer gledajte, droga se dila ispred škola. Evo vam tu u centru Zagreba O.Š. Kaptol, kraj nje je park jedan, šprica tamo koliko hoćete odbačenih. Koliko hoćete. Pa zašto nismo nastavili s tim programom "Policajac u zajednici" pa da kraj tih škola budu policajci u uniformi ili u civilu koji će zaštititi tu djecu od dilera. To bi bila jedna efikasna mjera. Pa nemamo mi opet u Hrvatskoj milijune škola da ih je nemoguće kontrolirati. Gdje je ministar Primorac? Jer tu njegovo ministarstvo također mora odraditi veliki dio posla. Onda volio bih znati što je učinila npr. Protuobavještajna agencija u borbi sa narko biznisom, sa glavešinama tog biznisa. Jer sada kada govorim o ministru Mlinariću i ministru Primorcu govorim na onom zadnjem nivou kada je droga već na cesti. Ali što je učinila Protuobavještajna agencija? Koga su pa oni otkrili? Koliko tih? Gdje se tima sudilo u Hrvatskoj? Kakve su oni kazne dobili? Ovdje nema tih podataka, ali bojim se da su podaci porazni. POA se bavila Puljiz, ona prati novinare a ne narko biznis. Onda gledajte, koga progonimo. Koga progonimo? 78 stranica izvješća, kazneno djelo posjedovanja opojnih droga iz članka 173. kao najblaži oblik ovoga kaznenog djela u ukupnom kriminalitetu vezanom za drogu sudjeluje sa 77,2%. Ukupni kriminalitet vezan uz drogu, a ovo posjedovanje 77,2%. Pa to su oni konzumenti, oni klinci. I sada to je uspjeh policije, to je uspjeh našeg pravosuđa da je procesuiralo 6642 osobe, ali 5131 od njih su sitni posjednici, oni koji su imali joint u džepu. E pa mi se tako s tim zlom nećemo, nećemo ga pobijediti. Nećemo ga pobijediti. Znate kada se ovo pitanje raspravljalo ovdje u Saboru, kada je SDP izašao s tom inicijativom da se dekriminalizira posjedovanje lakih droga, onda je namjera toga bila da ovo ne piše u Izvješću. Znate, da netko ne može reći da je procesuirao 6 tisuća 642 osobe. To je bila namjera. To pitanje se tada nažalost politiziralo, napadalo se nas da smo mi za legalizaciju droga, govorilo se svašta, da nema lakih i teških droga, da je svaka droga opasna. Pa je. Pa nismo mi ni za kakvu drogu, ni za laku ni za tešku, pa jasno da je svaka opasna. Ali se radi o tome da li ćemo biti efikasniji na ovaj ili onaj način. Ili ćemo iz godine u godinu pisati izvješća po kojima će ispadati da su državne institucije efikasne jer procesuiraju preko 6 tisuća osoba vezanih uz kriminal, vezane uz drogu, ali onda vidim, onda je 77% njih tih koji su zatečeni u diskoklubovima. I što sada? Ja mislim da nije dobro ako nastavimo ovako da Vlada nama šalje ovakve izvještaje i onda nikome ništa. Mi ovdje to raspravimo, to sve prođe sa zaključcima ili bez zaključaka ili sa zaključcima koji se manje-više ne provode. Gledajte, rekao je kolega Lučin govoreći u ime Kluba. Ako trebamo mijenjati zakone, mijenjajmo zakone. Nemojmo stvar politizirati. Ako treba dekriminalizirati posjedovanje droge da bismo bili efikasniji u borbi sa narkobiznisom napravimo to. Napravimo to. Ako treba osnovati posebnu policiju kao što imaju Amerikanci, DEA-u, sa ovlastima, sa ovlastima. Sa ovlastima. Ne s ovlastima da analizira slučajeve nego sa ovlastima da uhapsi na licu mjesta. Ako trebamo uključiti protuobavještajnu, uključimo ju, ali učinimo sve. Zadnji je čas. Zadnji je čas. Jer ovi jezivi podaci nas pozivaju na akciju. Hvala.
Hvala vam, kolega Stazić. Ispravak netočnog navoda, poštovana kolegica Zdenka Babić-Petričević. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolega Staziću, vi imate pravo prozivati predstavnike hrvatske Vlade, ali da li i njihova odgovornost nedolaskom na današnju raspravu se može, može se potvrditi da li su oni odgovorni ili neodgovorni, ali nisu ni bili odgovorniji predstavnici vaše Vlade, 2. studenoga 2001. godine kada smo isto raspravljali Izvješće o provedbi nacionalne strategije suzbijanja zlouporabe droge u Republici Hrvatskoj za 2000./2001. godinu. Bio je predstavnik samo gospodin Barbir u ime Vladinoga ureda. U poslijepodnevnim satima je došao gospodin pomoćnik, gospodin Žaja, pomoćnik ministra rada i socijalne skrbi. To bi bilo prvo. Drugo, stalno prozivate, nekoliko puta je danas ponovljeno, predstavnike u vrijeme Domovinskog rata konzumacija opojnih drogi je povećana. Ma možete govoriti, treba se to potvrditi. Vi rado prozivate časnike i sudionike Domovinskog rata pa ovdje nekoliko puta danas je izrečeno ime gospodina generala Andabaka. Dok ne dođe pravosudna presuda on je još uvijek pravedan, a kad mu se dokaže krivnja on će sigurno biti kriv i za to. Nemojte tako lako baratati sa pojedinim imenima, bez obzira komu oni pripadali.
Hvala lijepa, ali ja vas molim da ubuduće ispravljate navode, a ne da ...
Pa jesam, ispravila sam ...
... a ne da jedni drugima docirate.
Ma jesam, pa ispravila sam tada, evo. Oprostite 2001. godine nitko nije ...
Ali kolega Stazić ama baš ništa nije govorio o 2001. godini.
Pa tada, tada smo razgovarali o istoj temi kad predstavnici one Vlade ...
Jesmo o istoj temi ...
... nisu sudjelovali u raspravi kao što se danas nije dogodilo. Nažalost, nema ovdje ni ministara ove Vlade. I jedni i drugi nisu bili.
Dobro ste rekli. Nažalost, nema ni ministara ove Vlade.
Ni jedni ni drugi.
Kolegica Jagoda Martić ima riječ. Izvolite kolegice.
Poštovani potpredsjedniče, hvala lijepo, kolegice i kolege. Nije potrebno naglašavati, to se očito vidjelo iz svih rasprava kako smo svi svjesni da je droga i svi oblici ovisnosti ogromno zlo i pošast s kojom se danas susreće cijeli svijet pa tako nažalost ni Hrvatska nije ostala pošteđena tog ogromnog problema koji uništava ne samo ovisnike, već rastače i cijele obitelji. Postavljamo si pitanje što smo sve do sada učinili u borbi s ovim ogromnim problemom i da li je to što smo učinili dovoljno da spriječimo širenje ove nemile bolesti jer droga i ovisnost je ipak u prvom redu bolest. Donijeli smo zakon, Hrvatski sabor je donio Nacionalnu strategiju, Vlada je donijela Akcijski program, propisane su mjere za suzbijanje zlouporabe opojnih droga, podijeljeni su zadaci i propisani nadležnosti, ali očito je i iz ovog Izvještaja vidljivo da problem postaje sve veći i veći. Podaci govore da je u Hrvatskoj danas registrirano negdje oko 18 tisuća ovisnika, a to zapravo nije stvarna brojka jer uvijek se kaže da se ta brojka treba množiti sa 4 ili 5, a prije 4 godine takvih osoba je bilo evidentirano negdje oko 13 tisuća. Znači, broj ovisnika kontinuirano se povećava i raste. Možemo konstatirati, učinjeno je puno, a u konačnici očito sve skupa ne daje željene rezultate. Činjenica je da se puno subjekata u Hrvatskoj bavi ovim problemom, od nevladinih udruga do Vladinih institucija, osnivaju se civilne udruge građana, roditelja, stručnjaka. Pokušava se osigurati novac i u državnom i u lokalnim proračunima, a rezultat nije onakav kakav bi željeli da bude. Upravo zbog toga što je u ovoj problematici uključeno jako puno subjekata, očito je da postoji potreba postojanja jednog tijela koje bi sva ova djelovanja koordiniralo. Smatram da bi se onda i uz manje novaca mogli postići puno bolji rezultati. Iz Izvještaja je vidljivo da se u ovom razdoblju koje je predmet ovog Izvještaja, znači 2002., odnosno 2003. godina uočio taj problem i da se započelo sa povezivanjem svih subjekata koji se bave ovom problematikom. Međutim, čini mi se da je taj proces poprilično spor i da je počesto opterećen i sa nekakvim administrativnim problemima. Vidi se da je na neki način započela suradnja Vladinog ureda za suzbijanje i zlouporabu opojnih droga i terapijskih zajednica jer smatram da u program prevencije uključene su, odnosno udruge koje su uključene u Program prevencije ovisnosti terapijske zajednice i komune. Činjenica je, a to je i u Izvještaju istaknuto da ključnu ulogu odvikavanja od ovisnosti imaju terapijske zajednice. Broj osoba ovisnih o opojnim drogama koje se za pomoć obraćaju terapijskim zajednicama je u porastu. Problem je nedefiniranog pravnog statusa terapijskih zajednica i nije određeno ministarstvo ili tijelo Državne uprave koje bi provodilo nadzor nad programom terapijske zajednice. Tu je izražen i još jedan problem, da je dio institucija koje se bave problemom ovisnosti vezan uz proračunska sredstva, bilo državnog proračuna ili lokalnog, a čitav niz građanskih udruga, a među njima su i terapijske zajednice je ostao po strani i po pitanju financiranja se snalaze na različite načine. Imala sam priliku posjetiti nekoliko terapijskih zajednica, odnosno komuna i moram priznati da sam ostala fascinirana u pozitivnom smislu onim što sam tamo vidjela. Zbog toga mi je bio neshvatljiv odgovor koji sam prije jedno 6 godina na moje pitanje u Županijskoj skupštini Splitsko-dalmatinske županije, kada sam postavila pitanje, a na dnevnom redu je bio upravo Izvještaj o radu Županijskog zavoda za borbu protiv ovisnosti. I postavila sam pitanje zbog čega Zavod ne surađuje sa terapijskim zajednicama i komunama? Odgovor je bio da je to zbog toga što se u komunama provode programi koji nisu bazirani na rimokatoličkoj vjeri, pa se roditelji bune. Ako je to bio razlog što se suradnja nije počela uspostavljati ranije, onda je razlog zaista smiješan, jer da sam kojim slučajem roditelj koji ima dijete koji je u problemu, mislim da bi mi apsolutno svejedno bilo na kojim principima se terapija provodi, isključivi cilj bi mi bio da to dijete iz tog svog problema izađe. Prema tome, očito je da se u Hrvatskoj do sada poprilično lutalo u pokušaju pronalaženja najefikasnijeg načina u borbi sa ovisnošću, ali iz ovog izvještaja vidljivo da je uočena potreba povezivanja svih subjekata koji se bave ovom problematikom i da su posljednje dvije godine, odnosno 2002.-2003. koji je predmet tog izvještaja, učinjeni značajni pomaci u tom pravcu kako bi se iskoristili svi raspoloživi potencijali u Hrvatskoj. Tu praksu treba još intenzivnije nastaviti, i riješiti sve zakonske prepreke i nedorečenosti koje eventualno mogu otežavati da se ova suradnja što upotpunije uspostavi. Nakon završenog programa odvikavanja u terapijskim zajednicama, liječeni ovisnici se susreću sa još jednim problemom, a to je problem resocijalizacije. Čini mi se da se na tom problemu i na nivou države, a isto tako i na lokalnim nivoima do sada malo radilo. Trebalo bi razmisliti o osnivanju centra za pomoć u resocijalizaciji ovisnika nakon završenog programa liječenja u terapijskim zajednicama. Izliječeni ovisnici imaju problem i pronalaženja posla, jer u našem društvu postoji nažalost još dosta izražena negativna predrasuda i nepovjerenje prema osobama koje su prošle pakao droge. Tu bi se i lokalne zajednice mogle i morale više uključiti na rješavanju ovog problema. Evo na jednom primjeru kako smo u gradu Makarskoj izašli u susret mladim ljudima koji su prošli tretman odvikavanja. Grad je organizirao kao neku vrstu javnih radova u koje je uključio te mlade ljude. Učinak je bio izuzetno pozivan i oni su sami isticali da im je vraćeno samopouzdanje i ljudsko dostojanstvo. Ovaj projekt je nažalost kratko trajao. Jer promjenom vlasti, nova vladajuća garnitura nije nastavila sa započetim projektom. Smatram da bi ovakvi i slični programi projekti trebali ostati uobičajena praksa gradova i općina i ne bi trebali ovisiti o političkoj volji, jer droga nema političke boje, ona ne bira svoje žrtve po političkoj opredijeljenosti, ne dešava se nekome drugome, nego je nažalost tu oko nas. Zasigurno je prevencija najboljih lijek protiv droge. Znači prije svega edukacija i to edukacija od vrtićnog uzrasta preko osnovne škole, pa do srednje škole naravno po posebnim programima koji će biti prilagođeni određenim dobnim skupinama. U sustavnu edukaciju potrebno je uključiti i roditelje. Sve to zahtijeva i dovoljan broj stručnih i educiranih kadrova i mislim da se upravo tome treba posvetiti posebna pažnja, da educiramo i stručno osposobimo dovoljan broj ljudi i timova koji bi onda radili na edukaciji djece, omladine, roditelja, jer ponavljam edukacija je najbolji i najefikasniji način u borbi protiv droge. Nadalje, treba se maksimalno angažirati na sprječavanju distribucije narkotika, znači da oni postanu što teže dostupni na tržištu droge, odnosno treba uspostaviti učinkovitiju represivnu borbu protiv ilegalne trgovine narkoticima. Zbog toga Policija treba maksimalno biti motivirana, jer ćemo rezultate imati onoliko koliko Policija radi. I zbog toga se ne smije dešavati propusti kao što se desilo ove godine da policajci koji su prošle godine zaplijenili velike količine teških opojnih droga nisu dobili nagradu Policije. Metadonska terapija je opet posebna priča. Jedna smo od rijetkih zemalja koja zbog različitog mišljenja struke nema definiranu priču oko metadonske terapije. Upravo zbog tako nedefiniranog stava tu se otvara prostor koji daje velike mogućnosti manipulacijama. I podaci iz izvještaja govore u prilog ovoj tvrdnji, jer ukazuju na sve veći broj smrtnih slučajeva uslijed trovanja metadonom. Zbog toga kako bi se na što učinkovitiji način spriječila zloupotreba metadona povjerenstvo za kontrolu primjene supstitucijske terapije metadonom treba što hitnije izraditi algoritam metadonskog programa, te na jedinstven način definirati postupke distribucije metadona i nadzora nad provođenjem supstitucijskog programa. Hvala lijepa.
Hvala vama poštovana kolegice. Replika poštovani kolega Šime Lučin. Izvolite kolega.
Hvala lijepo. Ma potaknula me kolegica s ovom pričom oko terapijskih zajednica. U tom izvješću ima još jedna nelogičnost. Otprilike dakle raste broj onih koji idu u terapijske zajednice i to je za svaku pohvalu, ja mislim da tim ljudima koji tamo rade treba odati priznanje. Ali obzirom da svega jedna petina onih koji su čini mi se pretprošle godine upućeni u terapijsku zajednicu je prošla detoks program. Jer to znači da se ovisnici šalju prije nego što prođu detoks program u terapijske zajednice, a znamo zapravo da oni moraju proći obavezno liječenje. Jer onda očito netko krši zakon. Prema tome, očito zapravo u tom prostoru to je veliki problem. Kolega državni tajnik kaže da je isto tako da je HIV, dakle nije u alarmantnom porastu. Ali činjenica koja je navedena u izvješću, da ne znam od 5 tisuća onih koji spadaju u rizičnu skupinu, dakle ovisnika samo se ne znam jedna petina testirala. Pa to je nedopustivo ako dođe netko tko je ovisnik za koga se zna da je ovisnik da se ne može testirati na HIV. Pazite, ako vozaču u prometu ne treba dozvola da se testira, odnosno ne treba se ga pitati da ga se testira na alkohol i drogu, nije mi jasno zašto onda se ne testira recimo i osoba koja je rizična na HIV? Jer na kraju krajeva mislim da tu nemamo valjane podatke. Ova replika mi je zapravo poslužila da pokažem zapravo da je u nizu podataka ovo izvješće nedostatno. Nedostatno, i da mi nemamo prostora za jednu valjanu komparaciju i ocjenu stanja.
Hvala lijepa poštovani kolega. Na redu je poštovana kolegica gospođa Brnadić, izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Na početku bih rekla da ću podržati izvješće Vlade o provedbi nacionalne strategije suzbijanja i zlouporabe opojnih droga u Republici Hrvatskoj, samo mi je žao što nema kolege Stazića budući da je njegova kritika Vladi i ministrima glede ovog izvješća pomalo pucanje u prazno, jer se radi o izvješću Vlade za 2002. i 2003. godinu. Ne bih komentirala statističke podatke i procjene u komparaciji kretanja broja ovisnika u 2002. i 2003. godini, jer nažalost broj ovisnika u Hrvatskoj je velik i alarmantan, te se još jedanput mora konstatirati da je potreban pojačan angažman svih od države, njenih institucija kao i izvan institucionalnih mreža, organizacija za borbu protiv ovisnosti kako bi se zajednički suprotstavili ovoj kugi našeg doba. Iz ovog izvješća se vidi da su najvećim dijelom poduzete mjere iz nacionalne strategije suzbijanja zloporabe opojnih droga i Zakona o suzbijanju opojnih droga. Ali usprkos svemu poduzetom, nije smanjen broj pridošlih ovisnika nažalost on je i znatno povećan. Pa gdje je onda problem? Zašto je problem ovisnosti o drogama u Republici Hrvatskoj jedan od najalarmantnijih problema našeg doba? Na to pitanje moramo odgovoriti. Neću govoriti o policijskim i represivnim mjerama koje država treba poduzimati da se smanji ponuda, govorit ću o preventivnim mjerama koje država treba poduzeti da se smanji potražnja, mislim da je to ključ rješenja ovog problema. Mislim da je osnovni problem, problem što obitelj, mladi ljudi i na kraju i ovisnici idu po informacije i pomoć u instituciju, umjesto da institucija dolazi do svih prije nego li je uopće trebaju. Sve institucije koje imamo, koje plaćamo da bi svoj posao radile dužne su maksimalno ispuniti svoju zadaću. Svoj posao trebaju ispuniti i centri za prevenciju ovisnosti, pedagoški timovi po školama, timovi školske medicine, obiteljska medicina, crkva i na kraju mediji a posebice najmoćniji medij koji je svaki dan u svakom domu a to je televizija ali ne da u udarnim terminima idu programi koji zbunjuju i truju mladež već da timovi stručnjaka na televiziji svojim znanjem i inventivnošću privuku pažnju najvažnijeg djela našeg društva našu djecu, pomognu im da shvate koje su prave vrijednosti u životu, čemu trebaju stremiti i kako se trebaju ponašati u svim životnim situacijama. Ponavlja se temeljno pitanje da li sve nadležne institucije poduzimaju sve mjere koje su im na raspolaganju da mladi čovjek uvijek ima na pameti da drogu ne smije probati, da kaže ne drogi. U cijelom sustavu prevencije držim da je najznačajnija uloga županijskih centara za prevenciju i izvanbolničko liječenje ovisnosti. Kada su temeljem Nacionalne strategije nadzora nad opojnim drogama, suzbijanjem zlouporabe opojnih droga i pomoći ovisnicima o opojnim drogama osnovani županijski centri još davne 1996. godine nažalost sve do danas rade u nepotpunom sastavu i uglavnom u neprimjerenim uvjetima. Dakle, prošlo je toliko godina i ova nacionalna strategija, ovo Izvješće za 2002. i 2003. godinu ne obraća dovoljno pažnju da se tim centrima nije osiguralo uvjete za rad. Radi zaštite dostojanstva djelatnika centara moram reći da su sve godine od osnivanja do danas radili po ugovoru o djelu sa nedovoljnom satnicom neprimjereno plaćeni i da su usprkos svemu postigli dobre rezultate, ne onakve kakve mi od njih očekujemo isključivo zahvaljujući vlastitom entuzijazmu, moralu i ljubavi za svako biće. Tek 2003. godine izmjenom Zakona o zdravstvenoj zaštiti i Zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga centri za prevenciju ovisnosti stavljeni su u sustav županijskih zavoda za javno zdravstvo ali nažalost bez definiranog načina financiranja i ekipiranja timova. I dalje su ostali svi problemi centra, dakle ravnopravni status zaposlenika, sastav i broj timova i model financiranja. I konačno, u ožujku 2004. godine Hrvatski zavod za javno zdravstvo i Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi izradili su prijedlog mreže centara, sastav timova, program rada, kalkulacije i model financiranja uz obećanje Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi i gospodina državnog tajnika na moje zastupničko pitanje u aktualnom prijepodnevu na početku ove sjednice obećali su i osigurali za 2006. godinu financiranje potpunih timova što može garantirati sustavan i stručan rad u provođenju svih programa iz Nacionalne strategije suzbijanja opojnih droga sa konačnim ciljem smanjenja broja ovisnika. U skladu s Nacionalnom strategijom suzbijanja zlouporabe droga centri su direktno asistirali školama na svom području u formiranju školskih preventivnih programa s ciljem edukacije voditelja tih programa i tu postoji određeni problem što u školama za voditelje školskih preventivnih programa nisu određeni stručnjaci koji se inače bave pedagoško-psihološkim problemima mladih u školi i školskom djecom nego uglavnom nastavnici kojima možda fali satnica, koji nemaju punu satnicu pa se onda edukacijom osposobljavaju za provođenje školskih preventivnih programa. Edukacija je bila iz područja komunikacije, suočavanja sa stresom, rješavanja sukoba, donošenja odluka kako reći ne itd. Evaluacija dobivenih rezultata ukazala je na iznimno zadovoljstvo ovakvim načinom rada i kod voditelja i kod učenika a krajnji cilj je bio osposobiti što više edukatora kako bi se ovakav oblik rada utjelovio u svakodnevnu nastavu. Ostaje samo pitanje da li su sve škole u Hrvatskoj sustavno provodile ove programe jer takvih podataka nemamo. Djecu u školama treba učiti o životu što pridonosi boljoj samoaktualizaciji, socijalizaciji, samopoštovanju i svim drugim oblicima koje djeca moraju dobiti, odnosno na taj način štitimo mlade od psiholoških problema, poremećaja ponašanja a u konačnici štitimo ih od ovisnosti. Posebno bih naglasila ulogu roditelja i to od samog rođenja djeteta. Mnogim roditeljima treba pouka i pomoć kako odgovorno prihvatiti roditeljstvo, pa kada to prihvati kako dijete odgajati, kako ga voditi do samosvjesnog, samopouzdanog i odgovornog čovjeka. To je svega i teška zadaća svakog roditelja. U cijelom sustavu prevencije rizičnih ponašanja i prevencije ovisnosti treba poboljšati suradnju s roditeljima kroz tzv. škole roditeljstva. A do roditelja se može jedino i mora doći posredstvom vrtića i škole. Na kraju da bismo bolje rezultate i smanjili broj novih ovisnika držim da treba intenzivno nastaviti sa suradnjom centara za prevenciju ovisnosti sa nastavnicima i stručnim timovima škola kroz permanentnu edukaciju i radionice kao obvezni dio nastavnog programa te iz godine u godinu pomagati im u kreiranju njihovih programa prevencije, angažirati ih na animiranju roditelja za suradnju što je vrlo bitan aspekt jer mnogi roditelji nisu spremni na suradnju te intenzivno provoditi sve programe i smjernice iz nacionalne strategije. Hvala.
Hvala vama, poštovani kolegice. Replika poštovana kolegica Lugarić. Izvolite, kolegice!
Poštovani gospodine potpredsjedniče, slažem se s većinom izlaganja što ga je izrekla kolegica. Htjela bih samo se osvrnuti na tri detalja. Vezano uz ovo financiranje županijskih i gradskih centara što ide sada preko Hrvatskog zavoda za javno zdravstvo mi u proračunu za 2005. godinu i tako je bilo i u 2004. godini imamo osiguran iznos od 8,5 milijuna kuna. Kada smo donosili proračun za 2004. godinu ja sam upozorila na ovaj problem, između ostalog napisala amandman da se to poveća. Tada mi je državni tajnik obećao da će to biti u proračunu za 2005. godinu. Došao je proračun za 2005. godinu, ta sredstva su ostala na istoj razini, stoga ja dijelim vašu nadu i vjerovanje da će to zaista biti u 2006. godini jer to stvarno je veliki problem. Što se tiče oko škola, također valja reći da mi moramo kao zastupnici činiti mnogo više. Ove godine je bilo predviđeno za obrazovanje i trajno usavršavanje učitelja i nastavnika 10 milijuna kuna za osnovno školske nastavnike i 5 milijuna kuna za srednjoškolske nastavnike. Nije potrošena niti jedna jedina lipa a dokaz da je bilo novaca je taj što je ministar Primorac s 31.12. u Državnu riznicu vratio preko 300 milijuna kuna. Pa vas stoga molim da ove stavove koje imate danas i koje danas iznosite imate na umu i na isti način o njima razmišljate kad ćemo i donositi državni proračun i kada ćemo raspravljati o Izvješću o izvršenju državnog proračuna jer ponovo ponavljam, borba protiv droge, borba protiv ovisnosti kao i većina drugih stvari se ne može efikasno, ne može se uopće riješiti apelima, suosjećajima, vjerovanjima nego se može konkretno činiti a u Hrvatskoj kao i svugdje u svijetu to košta novaca.
Hvala lijepa, poštovana kolegice. Odgovor na repliku poštovana kolegica Brnadić. Izvolite!
Hvala lijepa. Meni je drago i ja sam se to i nadala da će se kolegica Lugarić složiti sa mojim izlaganjem. Naravno da je problem financiranja centara i inače programa edukacije u školama zaista veliki. Međutim, ja vam moram reći da ja dolazim iz Zavoda za javno zdravstva, ja sam ravnateljica Zavoda za javno zdravstvo u Zadru i jako sam dobro upoznata sa radom centra i ljudi iz centra kažu da nije sve u novcu, da ima škola koje jako dobro surađuju sa centrom i provode programe i dolaze na radionice za edukaciju edukatora. Međutim, nažalost ima puno škola koje te programe ne žele provoditi jer nemaju volje, nemaju želje, nemaju smisla. I na koncu, mislim da novac nije osnovni problem u provođenju programa u školi nego volja pedagoških radnika i ravnatelja škola. Hvala.
Hvala vama, poštovana kolegice. Nastavljamo s raspravom. Na redu je poštovana kolegica Roksandić. Izvolite, kolegice!
Hvala gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege danas je već ovdje zaista puno rečeno o ovom izvješću ali evo moram istaknuti da mogu primijetiti da su mnoge mjere iz ove Nacionalne strategije suzbijanja zlouporabe opojnih droga u Republici Hrvatskoj u 2002. i 2003. poduzete i provode se što nas mora zaista veseliti. Jer porast ovisnosti od drogama vezan je uz socijalne i ekonomske probleme u društvu. A vidjeli smo iz čitavoga niza praćenja da ovo Izvješće sadrži i podatke o broju ovisnika u 2002. i 2003. godini. Ali kako i sami izvjestitelji kažu ovi se navodi ne mogu uspoređivati zbog toga što nema sustavnog praćenja ove problematike pa bi molila da se napokon zaista počne pratiti jer će olakšati svima nama uopće raspravljati i poduzimati nešto o ovoj problematici. Problematika ovisnosti mada je na prvom mjestu među mladima još uvijek nije u javnosti ma koliko mi to htjeli, često shvaćeno kao nešto čime se moramo baviti svi ama baš svi od obitelji, škole, zdravstva, medija i udruga. I pored svih aktivnosti danas smo ovdje čuli evo sada ovdje posljednju repliku u školama se ipak uz suradnju ministarstva provodi taj preventivni program. Postoje školski županijski koordinatori čiji je zadatak zaista da educiraju sve. Ne samo od nastavnika nego i pomoćnog osoblja da nam se ne bi dešavalo ono što se desilo 90. tih godina u jednoj od mojih škola kada je po spremačica našla pod stolom neki čudan prašak pa to nije htjela prijaviti da ne bi škola došla na loš glas. Sada se zaista poduzima sve. Velik je napredak napravljen dakle veliki iskorak u tome. Iz izvješća je vidljivo da smo posljednjih godina suočeni s drastičnim porastom različitih problem i poteškoća vezanih uz sve veću konzumaciju psiho-aktivnih supstanci. Narastajući problem narkomanije a reći ću nešto i usporediti i u mojoj županiji postao je sve prisutan i uz zahtjeve što hitnijeg rješavanja i uključivanja svih relevantnih čimbenika moramo sagledati sve probleme odrediti osnovne pravce, preventivnog terapijskog djelovanja a to je moramo se složiti i složiti smo se danas u ovoj raspravi vrlo zahtjevan posao. Početak uzimanja ovih droga i ja bih rekla opijata svih je vezan i uz kvalitetu življenja na žalost i osobnost pojedinca, i neposredni utjecaj sredine. Isto tako postoje i čitav niz čimbenika koji povećavaju rizik uzimanja droga. Odnos zakona prema drogama, dostupnost, dakle ponuda o kojoj smo danas ovdje čuli puno. Društveni stav prema uporabi nekog sredstva ovisnosti, gdje naročito istaknut problem alkohola. Kvalitetan i zdravstveno socijalni odgojno obrazovni preventivni program. A na koncu moramo reći i jedna životna filozofija mladih koja je prisutna a mogli bi ju definirati ovdje kao, ovdje sad i samo jednom, dakle pokušati sve što nam je dostupno. Na žalost kada uspoređujemo podatke ovisnosti u Republici Hrvatskoj i u mojoj županiji dakle u Sisku i u Sisačko moslavačkoj županiji moram reći da je u posljednjih pet godina našem području porasla ponuda psiho aktivnih sredstava. U prosjeku čak 15% više mladih što je zabrinjavajuće u 2003. godini bilo je ponuđeno nekim psiho-aktivnim sredstvom u odnosu na 98. od kada mi u županiji sustavno pratimo ove podatke. Od prilike toliko se povećavao i broj onih koji su bili što konzumirali dakle ne samo droge. Ovdje je najrizičnija skupina i drago mi je i složit ću se sa kolegom Čehokom kojih nema ali vidim da nema i kolegice Lugarić i s njom daje alkohol isto toliko veliki problem. Najrizičnija skupina mladih u konzumaciji alkohola u nas nećete vjerovati su 16 djevojke. Što je vrlo zabrinjavajuće. Konzumiranje alkohola se u odnosu na konzumiranje drugih psino-aktivnih droga zanemaruje a ovaj je problem dosegao omjer i rezultate da je više od 70% mladih u dobi od 15 do 18 godina bilo kada ili povremeno konzumira alkohol. Za ostvarenje glavnih principa nacionalne strategije potrebno je razvijati dobre programe koji će se oslanjati prije svega na sljedeće. Na program smanjenja dostupnosti. Program prevencije za djecu i mladež i program prije svega učinkovitog sustava liječenja rehabilitacije i složila bih se ovdje sa nekim kolegama prije svega uključivanje onih koji su izliječeni ovisnika u normalna društveni život. Do prošlih godine taj ozbiljan sustav problema rješavao se u svakoj od županija n drugačiji način i prema programima pojedinih timova na terenu. Tako smo i mi počeli borbu sa ovim problemom kroz osnivanje najprije županijskog povjerenstva za sprečavanje zlouporabe opojnih sredstava. Zatim kroz osnivanje savjetovališta za prevenciju ovisnosti. U 2004. rekla je i kolegica Brnadić promjenom zakona došlo je do reorganizacije sustava, borbe protiv ovisnosti, kroz rekla bih organizirani sustav u županijskim zavodima za javno zdravstvo što je odličan pomak u realizaciji svih važnih programa iz državne strategije. Ulazak u državni sustav jamči prije svega i osigurava na neki način i organizaciju na razini države ali i sustavno praćenje i nadzor nad provođenjem nužnim mjera. Izdvajalo se mnogo a to smo vidjeli i u ovom izvješću za rad nekih udruga u čiju djelatnost ne sumnjam. Svaka namjera u ovom području dobro došla je, ali nije u mogućnosti bilo kontrolirati jelu su razne radionice rad raznih udruga koje su vodili ljudi na terenu uopće osposobljeni za to, ili su to bili samo dobronamjerni volonteri koji se često vjerujte nisu bili sposobni nositi sa problemom pa i odgovoriti na zahtjevna pitanja koja su postavljena. Iako sam kraju pohvalila ovakav organizirani sustav od prošle godine borbe protiv ovisnosti i osnivanjem timova unutar županijskog zavoda za javno zdravstvo. Moram nešto primijetiti i možda dati jedan prijedlog. Mislim da je pomalo nepravedan sustav koji određuje timove u odnosu na broj ovisnika. Tako je naša županija imamo tu sreću da ne vodimo nismo u vrhu po broju ovisnika ni liječenih ni umrlih ni uopće onih kao neke županije koje su ovdje poput istarske istaknute. Dobila pravo na financiranje pola time iako je cilj nacionalnog programa borbe protiv ovisnosti prije svega preventivni rad. Stoga bi temeljni standard trebao biti ipak puni tim . A to znači i liječnik i medicinska sestra i psiholog i psihijatar i socijalni radnik. Jer bi oni svi trebali biti uključeni u proces preventive. A onda ovisno o veličini postojećeg problema sa brojem ovisnika trebalo i upotpuniti možda i druge stručnjake. Ovi timovi svakako trebaju surađivati sa liječnicima školske medicine oni i sada surađuju. Ali ta sprega bi morala biti čvršća. I mogu nešto reći rekli smo ovdje i čuli da se sve treba financirati iz državnog proračuna, ja se isto tako zalažem za povećanje ovih sredstava. Ali mislim da bi ovog osnovnog standarda tima koji je kao standardni tim trebalo financirati i one dodatne probleme i programe. A to bih mogla to bi i te kako mogla lokalna zajednica. Jer se i ona mora intenzivno uključiti u rješavanje ove problematike. Dakle dolazim iz županije koja nije prebogata ali ulaže svake godine dosta upravo u rješavanju i uz pomoć rada i savjetovališta i dodatnih timova koji nisu standardni i nisu uključeni u financiranje državnog proračuna. Evo toliko i hvala.
Hvala vama poštovana kolegice. Na redu je poštovana kolegica Caparin. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Promatrajući i gledajući čitajući ovo izvješće možemo zaključiti da je zaista slično prethodim izvješćima budući sam sudjelovala u raspravi o njima. Svi očekujemo pravo stanje stvari u Republici Hrvatskoj što se tiče ovisnosti, međutim i iz ovoga izvješća do pravog stanja ne možemo doći, ne možemo doći ni do pravih podataka jer zbog nedostatka sustavnog bilježenja podataka u zdravstvenim ustanovama ova brojka od 18 tisuća 476 ovisnika koja je zaista zabrinjavajuća mora se množiti sa tri, pet, čak netko kaže i više puta. Jedino što je zadovoljavajuće iz ovog izvješća je broj heroinskih ovisnika 850 do tisuću 48. Međutim po javnosti je i dalje visoka, tako da imamo tisuću novih godišnje i 2002. i 2003. godine. Vidljivo je da je i smrtnost povećana. Ovisnost je moramo zaključiti naš nacionalni i najalarmantniji problem, budući u svijetu postoji trend porasta ponude droge. Unatoč velikom boju ovisnika postoji u društvu jedna zamka a to je neprepoznavanja problema s drogom i ovisnosti kao šireg problema zajednice. U našem društvu 87% obitelji boji se droge. Svatko može postati žrtva droge, i tu nema zaista zaštićenih. Stoga javnost treba senzibilizirati i problem ovisnosti treba približiti svakom čovjeku kako bi sam aktivno u tome sudjelovao. O načinu kako približiti čovjeku prethodnici su govorili od medija i ostalog pa ne bi se htjela ponavljati. Pred nama je vapaj mladih ljudi za pomoć njima i njihovim obiteljima. Narkomaniju možemo tretirati kao kroničnu recidivirajući bolest mozga, nema potpunoga ozdravljenja. Recidivi su česti, problem resocijalizacije postoji, a problem i stručnih osoba koji će se tim problemom baviti. Kronična recidivirajuća bolest je i alkoholizam. 2002. godine dati je jedan podatak. Kolegica Lalić je navela 2003. godinu, ja sam našla 2002. godinu, jedan podatak da Hrvati popuše 12 tona marihuane, uživaju u pola tone heroina i 150 kilograma kokaina. Ono nije tona, ono su vjerojatno kilogrami. Zarada se mjeri u nekoliko stotina milijuna eura, dakle riječ je o milijunskoj industriji. Većina ovisnika nema pravih saznanja o tome kakvog utjecaja imaju droge na njihov organizam ali su lako dostupni. I jedan tabeleta exstazija je danas 20 kuna, jedan đžoint marihuane je 10 kuna, krek 50 eura, malo moderniji, gram kokaina 600 kuna itd. Sve dalje naravno ovisi o džeparcu, odnosno financijskoj moći roditelja. Zbog niske cijene neke vrste droge pristupačne su i srednjoškolcima i osnovcima. Djeca prve susrete s drogom imaju gospodo u 7 ili 8 razredu osnovne škole. Broj konzumenata i ovisnika neprekidno se povećava, dobna granica se smanjuje, zahvaćen je najproduktivniji dio zajednice i ostaje nam bolesna generacija koja potpuno gubi psihofizičku sposobnost, a često se pozivamo na politiku nataliteta. Od tih sve njih prate zarazne bolesti i hepatitis C i B i Aids, koji, kolega je govorio trebalo bi ga testirati, naravno zakonske mogućnosti nemate da nekoga prisilite i da ga testirate ali mi smo u tom Domu pa mi trebamo napisati takav zakon. I sama sam bila suočena gdje sam sumnjala da treba provesti taj test pa nisam bila u mogućnosti a vjerojatno je bio Aids pozitivan. Na sreću evo više se testira na C hepatitis, ali na žalost 70% ovisnika je bolesno od C hepatitisa, a 27% od B hepatitisa. Na mom području u Policijskoj upravi Bjelovarsko-bilogorskoj 2003. godini zaplijenjeno je 65 zapljena različitih vrsta droge. Prema podacima o vrstama, količinama i zapljenama opojnih droga produkti kanabisa daleko su najzastupljenija vrsta droge te u ukupnom boju zapljeni participiraju sa 80%. Međutim, pokazatelji i informacije sa mog terena govore u prilog pojavljivanju i sve većem interesu za konzumaciju sintetičnih vrsta droga, uglavnom exstazija i spida, tj. Anfetamina i njihovih derivata. Droga nije samo gospodo u gradu, ona je već i na selu. A selo, ljudi gdje se sastaju gdje se druže su mljekarske stanice. U Bjelovarskom području prošle godine pola kile heroina nađeno je na takvoj jednoj stanici. Na našem području zabrinjava i sve veći broj zapljena sintetičkih droga uglavnom su to exstaziji. Ako se izračuna da se za 50 kuna dobije dvije do tri tablete exstazija ili dva do tri grama marihuane jasno je zašto se odabire exstazi. Drugo exstazi je u našem društvu in, mladi odlaze na rave tzv. Techno partije, exstazi svojim učincima jenostavno prati takvu vrstu glazbe. Na terenu dalje roditelji postavljaju pitanja zašto njihovo dijete uzima drogu, ili zašto prodaje. Da li policija može više paziti na njihovu djecu? Kako će znati da im dijete uzima drogu i slično. A onda kao zaključak svega pojavljuju se udruge da smanje štetu u takvim lokalima i njihov jedini zadatak je osigurati hladnu vodu, jer se hladna voda u njima zatvara i učiti ih i davati letke, govoriti im o štetnosti droge i osigurati tekuću pitku vodu u današnje vrijeme. Mlade navode radoznalost, dostupnost droge uz prihvatljivu cijenu, ekonomski faktor, želja za zaradom i drugom, uzimaju je iz izobilja i dosade. Nakon završene škole i stjecanja radne kvalifikacije ostaju u roditeljskom domu, ne razmišljaju o egzistencijalnim problema ni o stvaranju vlastitog doma, pred njima je bezbrižan život, zabavan, droga, kasno buđenje, čašica alkohola, dim cigarete, džoint itd. U društvu su izgubljene moralne vrijednosti, poremećen je sustav vrijednosti, vjerojatno doprinosi i teška gospodarska situacija. Druga pošast našeg društva i drago mi je da je ovdje o tome govoreno, da se je o tome ovdje govorilo je alkoholizam koji se jednim dijelom usudila bih se reći čak i zanemaruje. U prošlim raspravama sjećam se da smo stalno govorili da je 50% nesreća uzrokovano, uzrokovale su alkoholizirane osobe. Vjerojatno u podsvijesti imamo onaj zakon pa to više ne spominjemo. U odnosu na ranija istraživanja dječaci piju dva puta više, djevojčice pet puta više. Svaki je sedmi učenik pri svom posljednjem pijenju popio litru piva ili više. A to pokazuje da su trendovi pijenja i opijanja porasli. Osnovno pravo svih nas gospodo je pravo na zdravi život, a to znači borbu protiv droge, duhana i alkohola. I na kraju čujte svi smo se dogovorili da je najbolje rješenje u prevenciji i to od obitelji, vrtića, škole, fakulteta uz jedan multidisciplinarni pristup suzbijanja ovoga zla. U 2003. godini ušlo je više novca u urede i nevladine udruge, a manje u državne zdravstvene ustanove u kojima možemo reći malo stručnog kadra koji bi mogli tretirati ili savjetovati ovisnike. I u svojoj bolnici regionalnoj se susrećem sa tim problemom, od needuciranosti kolega koji jednostavno čak mogla bih reći i izbjegavaju. Oni daju pomoć ali nisu educirani za daljnji tretman ovisnika. Najbolji rezultati u borbi protiv ovisnosti pokazati će se kada budemo puno više radili na prevenciji jer već danas u mojoj županiji utrostručen je broj ovisnika uz povećan imovinski kriminalitet. Policija treba smanjiti dostupnost i suzbiti krijumčarenje poznatom "Balkanskom rutom", naravno uz daljnju edukaciju i policije, a i uz materijalnu tehničku pomoć. Hvala.
Hvala vama poštovana kolegice Caparin. Na redu je kolega Pleša. Nema ga. Na redu je poštovani kolega Bačić. Izvolite poštovani kolega.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine tajniče državni. Evo nakon ove duge rasprave o Izvješću o provedbi nacionalne strategije suzbijanja zlouporabe opojnih droga ja bih već u samom tom uvodu rekao da mi se i nekako, nije mi primjereno reći zlouporaba. Ja bih rekao uporaba, uporaba opojnih droga. I ono što je rekao kolega Čehok, mi raspravljamo o strategiji koja je već i za nama. Mi smo danas čuli puno toga o problemu narkomanije i svi sve znamo, ali se ništa ne događa. Droga ide dalje, ta pošast hara našim društvom kao što hara i u susjednim državama i u cijelom svijetu. Ali šta mi tu možemo aktivno napraviti, da li mi imamo uopće volje riješiti taj problem ili ga svake godine ponavljati statističke brojke koliko je to zlo u porastu i gdje smo zakazali kao društvo, kao institucije, kao konačno odgovorna vlast. Ja bih se vratio na početak. Definirali smo da je narkomanija bolest, ali ta bolest počinje svjesno, svojom voljom, to nije bolest kao druge bolesti. Prema tome to ide u drugu kategoriju ka o i druge ovisnosti od alkohola, pušenja itd. Dakle to je bolest koja nije trebala ni nastati i sad šta poduzeti da to spriječimo. Bilo je puno riječi o prevenciji i ono što je najvažnije mislim da je kolega Ivaniš dobro rekao, to je prvenstveno uloga i odgovornost roditelja, dakle od obitelji, škole koja mora biti više odgojna, a ne samo obrazovna i tu smo isto zakazali, o važnosti sporta što je jako bitno, ne samo vrhunskog nego i ovoga masovnog u koje treba ulagati i jednostavno ne dozvoliti da dijete ima slobodnog vremena za neke stvari koje ga mogu odvesti na krivi put nego da tu energiju kada je u razvoju obično u pubertetu da skrene u onaj korisni dio koji će biti na neki način podloga za njegov zdrav razvoj. Podsjetio bih kada sam govorio o volji, ako hoćemo nešto riješiti, onda bi podsjetio ako smo već medicinari tu i na neki način jedini naš predstavnik Ministarstva zdravstva je ovdje, a mislim da bi trebao biti i predstavnik Ministarstva unutarnjih poslova i predstavnik Ministarstva obrazovanja i školstva i isto tako predstavnik Ministarstva obitelji, jer to ne može riješiti jedno ministarstvo. Ministarstvo zdravstva rješava samo drogu narkomana kao bolesnika, a svi drugi moraju rješavati ostale stvari od prevencije do dobre organizacije suzbijanja i ono što je najopasnije to je ta distribucija i raspačavanje droge. I sad vratimo se na našu odgovornost. Gdje se droga raspačava? Na svim mjestima osim u crkvi. Od stana, stanova, ulica, škola, vrtići, kafići i disco klubovi. Da li se to može kontrolirati? Pa može, može i to vrlo efikasno. Ako se sjećate neke države imaju strogu zabranu točenja alkohola malodobnim osobama i onaj tko to prekrši bude drastično kažnjen. Ja još nisam vidio da je kod nas itko kažnjen, ako je dokazano da je u njegovom kafiću ili u disco klubu raspačavana droga. Dakle moguće su mjere i ja smatram da u prvom redu zakoni moraju biti puno jasni, ovlasti Ministarstva unutarnjih poslova, odnosno policije moraju biti tu puno čvršći i ono što mislim da je potrebno, a to je i kolega Ivaniš rekao, mi smo sada suočeni s velikim problemom i ja mislim da za to treba biti poseban odjela ili poseban ustroj policije kao što imamo prometnu policiju, a nju smo razvili onda kad je broj automobila porastao. Dakle nekad su promet rješavali obični policajci, ali kada se vidjelo da oni to ne mogu svladati u svom poslu onda se osnovao posebni segment, posebni jedan ustroj i ja mislim da je to potrebno i sada učiniti i to što brže to će rezultati biti bolji. Prema tome ovdje ja mislim radi se jednostavno o volji, da li mi to hoćemo ili ćemo to samo konstatirati u prolazu to mislim da ne bi si smjeli dopustiti i konačno moramo poduzimati i one mjere koje su i po sadašnjim zakonskim normama nama na raspolaganju i onda možemo očekivati da će se ovo zlo početi suzbijati. Teško je govoriti da ćemo je … da ćemo potpuno uništiti drogu u našem društvu, ali moramo težiti da ti postoci budu što manji. Prema tome nama preostaje jedina ta bitka da sad vidimo u sadašnjim zakonima šta je to manjkavo, šta to nije dobro i šta treba napraviti da bi efikasnost svih onih koji se s tim zlom bave, bila što bolja i što veća. I zbog toga smatram da ne trebamo rabiti velike riječi od strategija, nacionalnih, ovih-onih, trebamo jednostavno provoditi postojeće zakone i trebamo ako smatramo, a mislim da treba neke stvari jasnije definirati. Ja smatram osobno da se droge ne mogu dijeliti na lake i teške. Svaka droga je opasna, to je zavaravanje da male ili neka povremena uzimanja droge da je to prolazno. Jednom kad se u taj krug uđe to je silazak u pakao i iz toga povratka lako nema. Ako hoćemo to zlo suzbiti kažem moramo primjenjivati i oštre mjere i represivne mjere, jer inače s tim problemom blagim mjerama nećemo izaći na kraj. Hvala lijepo.
Hvala vama poštovani kolega Bačić. Replika poštovani kolega Lučin.
Hvala lijepo. Može samo radi dopune. U strukturi Ministarstva unutarnjih poslova, točnije Ravnateljstva policije u upravi KRIM policije postoji posebni odjel koji se bavi borbom protiv droge. O čemu se zapravo radi? Radi se eventualno da se tom odjelu prošire ovlasti i da ga se bolje osposobi u smislu materijalnom itd. itd. Međutim upravo ovo što ste kazali niste za definiranje i razlikovanje lakih i teških droga. Upravo ti ljudi koji se bave s tim poslom su previše opterećeni hvaćanjem tih konzumenata koje moraju po sili zakona voditi cijeli kazneni, odnosno kako to ide u predistražnim radnjama za kazneni postupak. Istovremeno, droga je i to treba znati. Tu se konstatira da imamo lagani pad kaznenih djela vezano za droge. Međutim ako imate pad kaznenih djela vezano za droge onda vam to samo znači jedno, a to je da policija u tom momentu manje radi jer droge su vam takav segment kriminaliteta, ono vam spada u tzv. sivu zonu. Tu što više radite imate više rezultata, jer jednostavno logika ako policija ne ide na ulicu, ne ide među dilere, među narkomane neće zapravo biti rezultata. Jedino kažem što bi po meni trebalo, kad je riječ o ovome, eventualno napraviti sljedeće da se ovlasti policiji, odnosno ako hoćemo samo o tom odjelu kao što su Danci i Portugalci napravili, zapravo poveća da bi oni bili učinkoviti.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovani kolega Bačić.
Pa mislim upravo ovo što je kolega Lučin rekao. Ja mislim da u tom segmentu treba i proširiti institucionalno taj odjel i pojačat ga brojčano, ali i učinit ga efikasnijim sa dodavanjem tih većih i snažnijih ovlasti pa i povezivanjem sa sudbenom vlasti. Da se ti, na neki način, kad policija uhiti dilera droge da onda taj sudbeni postupak ide jednim skraćenim putem, da je to kao jedan poseban proces, da ime prioritet pred drugim slučajevima običnih parnica, tzv., i da onda ne dolazi do zastare, razvlačenja postupaka. Dakle, kad bi tu bili efikasniji u tom cijelom lancu od policije do sudbenih odluka onda mislim da bi i rezultati bili bolji.
Hvala lijepa, poštovani kolega Bačić. Na redu je poštovani kolega Kramarić. Izvolite, kolega.
Hvala gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, štovane kolege i kolegice. Moram priznati da ja isto također kao i neki kolege do sada moram iskazati određenu skepsu da nisam zapravo do kraja posvema siguran što se postiže svim ovim raspravama. Ja prilično dugo sjedim u ovom Saboru i u posljednje vrijeme su se ove rasprave o našim strategijama u suzbijanju opojnih droga su se, broj se povećao, ali ne mislima da se, da poslije tih rasprava smo se nešto bitnije mijenja u stvarnosti. Znači, nešto se događa. To što se događa nije dobro, to je loše. Mi to onda samo na ovakvim ritualnim zasjedanjima konstatiramo, a u međuvremenu kako stvari stoje i kako nam statistika ukazuje stvari se još dramatičnije pogoršavaju. I onda vjerojatno da kao ozbiljni ljudi koji smo ovdje izraz političke volje naših građana, da bismo nešto trebali mijenjati. I da bi, i mislim da je krajnje vrijeme da tim, da ajde kažem sa riječi da se konačno pređe i na djela. Mi mislimo da, čini mi se da nismo povukli do sada nijedan radikalniji potez. Mi smo svjedoci da u javnosti, u medijima na neki način dominira o tome da još postoje koncepcijske i metodološke razlike kako liječiti ovisnost, da li su ljudi koji to vode najbolji, da li su te metode kojima se služimo optimalne. A kažem, problem se dalje u međuvremenu samo isključivo multiplicira. Ja svakako ne pripadam kao čovjek koji je, dijeli liberalni svjetonazor da se zalažem za represije. Ne daj Bože da se taj osjećaj dobije, ali da politika bi trebala preuzeti svoj dio odgovornosti, mislim da nikoga u to ne treba uvjeravati. Jer na kraju krajeva, mi ipak kao najviše zakonodavno tijelo imamo mogućnosti da donesemo i neka rješenja koja bi bila nešto, koja bi bilo bitno drugačija od ovih postojećih i koji bi pokušali doista ovo stanje u društvu mijenjati. To ne znači da problem droge nije postojao i ranije, ali u promjenama u društvu političkoga sustava, problem na neki način detabuiziranjem mnogih tema. Tako kao što je, kao pored ovih, privatizacije i loših posljedica privatizacije, određenoga načina življenja, djelovanja pa i slobode da se o svemu tome piše i droga je došla i pokazala se da doista ona nije mimoišla niti Hrvatsku. A određeni događaji iz nedavne naše povijesti, prošlosti su upravo pogodovali da droga doista postane jedan od onih temeljnih zla koji potresa ovo društvo. Mi sad doista možemo govoriti i jednostavno reći da taj problem se nije moguće osvijetliti samo sa jedne razine, nego da očito, da je on kudikamo kompleksniji, da je problem beznađa, depresije, besperspektivnosti, da veliki broj mladih ljudi posebice ne osjeća, ne vidi nikakvu budućnost. Da sve zapravo to pogoduje da imamo ovu situaciju u Hrvatskoj koju imamo. I ja isto, a isto također čini mi se kad ovako isto analiziram, kad se prisjećam svih ovih naših rasprava moramo i mi priznati da smo činili određene ovako greške i da smo poneki puta nismo ni shvatili koliko neki puta naše rasprave su bile izvan vremena i prostora i nisu pogađale pravu bit stvari. Ja se prisjećam rasprave kolege Ivaniša, čini mi se prije 2, 3 godine kada je on isto također kao čovjek koji ipak dolazi iz ovoga svijeta medicine bio upozorio da nikako, da je najopasnija upravo jedna od tih podjela na lake i teške droge. Ona jest statistički uzrok postoji pa se ona nešto smatra lakim, a nešto se smatra teškim, ali koliko se, ne mogu sada točno citirati kolegu Ivaniša, ali on je bio već onda rekao da svaki put do teških droga vodi preko lakih droga i nitko ne krene sa teškim drogama nego upravo taj put ide upravo od lakih prema teškim. A poneki puta ove naše rasprave gotovo kao da su na neki način amnestirale upravo činjenicu da su i lake droge prisutne na našim tržištima. I upravo zato što je situacija sve teža i dramatičnija nedavno smo u Gradskoj upravi Grada Osijeka zapravo bili napravili jedan susret između politike, Gradske uprave, Policije i Centra za, odnosno stručnjaka koji rade u Centru za ovisnost. I da vidimo i da pokušamo zapravo isto promaći sa ove svoje lokalne razine određene odgovore na ono što nam se u društvu događa. Od ovih, gdje ta tragična statistika za koju mnogi kažu da je tek samo zapravo vrh sante leda, da je situacija još kudikamo dramatičnija. I činjenica doista da droga već kuca i u osnovnim školama, u srednjim školama, da ova populacija između 14 do 18 godina, znači, da je najprisutnija u tim statističkim uzrocima i da se nešto treba sa svoje strane učiniti. Onaj što se meni čini, to je upravo jedan veliki prostor koji postoji, to je upravo taj naš školski sustav. I već kad budemo i radili te naše neke nove strategije obrazovanja, da svakako školi možemo posvetiti jednu veliku pozornost koja bi na neki način, da li je to neki predlažu predmet što možda ne bi bilo loše. Ali isto također profesori i nastavnici su često više sa našom djecom od samih roditelja. To oni također isto mogu primijetiti i prvi neki način konstatirati, detektirati da se događa nešto što nije u redu i da, ali svakako sada uvijek primamo taj i motiviranost i obučenost i ta educiranost. Upravo mislim, znači, umjesto represivnih metoda da bi ovaj edukativni pristup bio kudikamo optimalniji i da bi donio svakako bolje rezultate, ali to se ne može, kažem, upravo ostaviti na volju, u prostoru slobodne volje da li će to netko htjeti da na devijantno ponašanje reagira ili neće. Mi smo sad imali i ove zimske praznike školske i onda isto mi se čini koliko sam upoznat sa tim što se u školama događa, da su ti, da su bili neki rađene neke radionice koje su se bavile jako passe temama koji rade isto tako pomalo neki čudni ljudi iz nekih čudnih udruga dolaze i imaju certifikat ministarstva pa da tamo, ne znam, mogu govoriti o nasilju ili o nekim drugim stvarima. A da recimo upravo ova tema, tema droge još očito da nije naše ministarstvo da nije previše impresioniralo i da se opet po starom dobrom običaju, kažem, bavimo nekim, teme su ozbiljne, ali oni koji su te teme trebali apsolvirati svakako prije svega pripadaju jednom ridikuloznom svijetu, a ne svijetu koji bi danas bio na razini Hrvatskoga školstva u 21. stoljeću. I ono što je zapravo na tim sastancima bilo potpuno jasno, a o čemu smo mi već nekoliko puta i upozorili. Znate, ako se u svijetu droga, ako se pretpostavlja, a i to se kaže da je podcijenjena brojka kreće oko 200-tinjak ako ne i više milijuna eura. Da to se okreće, da se okreće. A mi pokušavamo to rješavati …ispraviti čini mi se 12, 13, 15 milijuna kuna, onda doista je rat unaprijed izgubljen. Onda doista mi ćemo tako opet naći možda za koji mjesec ili koju godinu i ponovo ćemo konstatirati upravo ove poražavajuće statističke podatke koji će nas zabrinuti, mi ćemo ovdje protestirati. A bojim se dok doista to ne bude kuna na kunu ili euro na euro da onda doista nema šanse. I mislim upravo te centre za ovisnosti njih treba poticati, njima treba osposobljavati, treba unutar škole doista uvesti taj određeni stimulans koji će profesore, nastavnike, menadžment škola na neki način također motivirati da prate što im se sa učenicima događa. I ovi ljudi, stručnjaci su mi govorili da su veliki rezultate, odnosno dobre rezultate dali upravo ova, sam nagovještaj testiranja. Pa kažu, ne znam u Osijeku ima običaj da svaka školska ekskurzija koja ide onako u neke zemlje gdje se zna da se do droge lako dolazi da se kaže da će biti testirani prije i poslije povratka. Da onda kada se to doista i dogodi da se pokazuje da onda, da sama ta činjenica da ćete biti testirani na neki način djeluje preventivno i ipak mladi ljudi odustaju od činjenice da budu detektirani kao uživaoci droge. I normalno ono što, gdje se isto također pokazalo jedan veliki problem to je odnos između policije i pravosuđa, da policija neke stvari konstatira, ali onda u ovom našem svijetu, mehanizmu pravosudnima da zapravo one krupne ribe jednostavno iz toga budu izuzete, a da cijela stvar zapravo se lomi na mladim ljudima koji vrlo često to doista … [[govornik se ne razumije]] radoznalosti, ili iz upravo iz jednog depresivnog stanja. Znači, ajde da napravimo taj korak dalje, da vidimo što se to još ta nacionalna strategija može sadržavati, da se malo više oslobodimo ovih nepotrebnih medijskih prepucavanja koja zavaravaju i krive zapravo prezentacije cijelog ovog problema, a da eto pokušamo pronaći prave mehanizme. Hvala.
Hvala lijepa. Na redu je gospodin zastupnik Željko Pavlic, izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, evo dopustite da se ja ukratko osvrnem na ovo prezentirano dakle izvješće o provedbi strategije, dakle ne o strategiji, nego o provedbi strategije borbe protiv ovisnosti. Pa ono što je iz ove strategije nažalost možemo iščitati najbitnije da stanje nejde na bolje, nego na gore, i o tome nam govore različiti podaci, različite varijable nam govore o rastu broja ovisnika, da se smanje prosječna dob ovisnika, da ima sve veći broj umrlih od predoziranja, isto tako da je iz godine u godinu bilježeno sve veći broj trudnica koje su ovisnice i zbog čijeg je dakle stanja posljedice snose njihovi potomci, tj. djeca. No, ono što bih prvo htio skrenuti je pozornost je to da se dakle slažem s onima koji su ukazivali na izuzetno važnost ili dakle na prvom mjestu stavljaju prevenciju, dakle ovoj borbi protiv ovisnosti. Ja se slažem, dakle s njima. I prava šteta što ovdje nema nikoga iz Ministarstva prosvjete i školstva, dakle znanosti, da i oni prihvate, dakle upute nekakve savjete i ove naše današnje rasprave, a puno tih savjeta upravo išlo u tom smislu da se u nastavni plan i program dakle uključi tj. uvede poseban predmet koji obrađuje ovu temu. Sada je prava prilika za to, jer znamo, dakle da je u postupku izrada kataloga znanja o ministarstvu i na ovaj način također ministarstvo je moglo dakle dobiti jedan savjet kako da taj katalog znanja dopuni ili promjeni. Također vezano uz Ministarstvo prosvjete isto i proces rasterećenja koje također može bitno djelovati na možda potencijalno smanjenje broja ovisnika. Jer znamo da ovakav sustav obrazovanja koji itekako opterećuje učenike osnovnim i srednjim školama to kod njih izaziva svakodnevne frustracije što u njihovoj toj osjetljivoj psihološkoj dobi, u dobi adolescencije može dovesti dakle i do krivih koraka. Što se tiče, dakle školstva tu moramo napomenuti da nam podaci govore da iz godine u godinu raste broj učenika koji koriste, dakle ili probaju opojna sredstva, tj. smanjuje se kronološka dob kada oni prvi puta dolaze u dodir s sredstvom koja izazivaju ovisnost. Pa tako i u samom izvješću, evo prvi put se pojavljuje, dakle da je granica koja registrirana to je 14 godina. Do sad je to bilo 16, sad je 14 godina. I ovdje čak imamo podatak u stavku koji govori o spolu i dobi liječenih ovisnika. Da je mlađih od 14 godina takvih liječenih ovisnika bilo 10. Mislim da je to itekako zabrinjavajući podatak, dakle da treba i u tom dijelu puno toga napraviti. Podatak je također da je do 24 godine skoro u toj skupini je skoro 50% ovisnika. Što se tiče prevencije. Ovdje bi također trebalo isto napomenuti da je više od 51% ovisnika liječenih u bolnici 2003. godine onih koji spadaju u skupinu nezaposlenih ili koji imaju povremeni posao, dakle to isto nezaposlenost je jedan isto izvor frustracija koji bi trebalo dakle svi zajedno napravit, dakle osigurati jedan snažniji gospodarski rast kako bi takvih nezaposlenih i potencijalnih dakle korisnika ili ovisnika bilo što manje. Osim dakle tog prvog dijela koje je vezano uz Ministarstvo prosvjete i školstva, to je dakle drugi dio koji je jako bitan, treći dio kaznena politika ili represija koji dakle sva tri moraju biti usklađeni. Drugi dio to je tretman ovisnika koji spada eto pod Ministarstvo zdravstva. Tu bih upozorio na dvije stvari, dakle što se tiče samog tretmana bitna je kontrola, dakle praćenje tih ovisnika koje mislim da nije dobra, dakle nije provedena na pravilan način, jer što imamo, imamo velik porast umrlih dakle od predoziranja, u 98. godini je bilo 37 smrtnih slučajeva, 99. 61, u 2000. 74, u 2001. 77., 2002. 86, a 2003. čak 95 smrtna slučaja je dakle bilo od droge. Tu upozoravam, dakle da je glavni uzrok smrti kod predoziranja bio dakle predoziranje heroinom od 52%, a ono što je posebno zanimljivo, na što bi trebalo posebno ministarstvo obratiti pažnju, to je dakle pojava da je smrtni slučajeva u visini od 40% bilo izazvano metadonom, dakle metadonom to je terapija pomoću lijeka terapija odvikavanja pomoću lijeka. Dakle, možemo zaključiti da dolazi do sve veće zlouporabe metadona, kao i potreba za algoritmom izdavanja metadona, dakle da to stavimo pod kontrolu da ti ovisnici imaju od tog metadona koristi, a ne da im on izaziva smrtne slučajeve, to su podaci iz ovog izvješća. Treći dakle dio to je kaznena politika ili represija. Tu mislim također da nije u provedbi onako kako bi trebalo biti. I slažem se s ovima koji se zalažu za dekriminalizaciju, dakle posjedovanja opojne droge, na taj način zagušuje se pravosudni sustav. Dok upravo oni koji se udružuju radi zarađivanja, dakle na raspršćavanju droge ostaju većim dijelom van kažnjavanja. O tome nam govore i podaci iz tablice, gdje je dakle prema članku 173. stavku 4. koji govori, zapravo stavku 3. koji govori o udruživanju, prema tom članku bilo je prijavljeno 113 počinitelja, optuženo 94 a osuđeno samo 29. Dakle, mali broj onih koji su bili za nešto krivi bili su i osuđeni. A isto tako, tu je i stavak 6. koji govori o davanju droge djetetu ili maloljetnoj osobi, od prijavljenih 114 osuđeno ih je 49. Već sam na početku dakle govorio o tome da moramo itekako paziti što se dešava oko naših škola. Evo, danas sam isto našao jedan članak koji govori o tome da osuđeni nekoliko tih dilera u Splitu. Oni su osuđeni na ukupno njih nekoliko, ukupna kazna im je bila 6 godina i 3 mjeseca. Kazna je bila od 2 godine pojedinačno pa do godine i pol a ono što je zanimljivo, evo pročitat ću "dilerima s Brda sudilo se jer su u travnju prošle godine od nepoznate osobe nabavili drogu i skrivali je na narko punktu kod osnovne škole Brda". Dakle, to nam sve govori dakle gdje se naši narko punktovi i očito da to sud nije uzeo kao otegotnu okolnost. Po meni upravo oni bi morali dobiti itekako teške kazne a oni su dobili male kazne i pušteni su na slobodu do pravomoćnosti presude. Mislim da je to također isto jedna poruka, negativna poruka koju možemo iščitati na različite načine ali mislim da na takav način naše pravosuđe ne radi dobro. Evo, i na kraju dakle samo usklađenim radom ovih sviju tri sastavnica tog programa možemo se efikasno boriti dakle protiv ovisnosti koja itekako opterećuje naše društvo. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Imamo dvije replika. Prvo gospodin Frano Matušić. Izvolite!
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolega Pavlic je u svom govoru istaknuo jednu korelaciju, zapravo vezu između opterećenosti u školskim programima replicirajući na način da, barem onako kako sam ja to shvatio, dovedući to na način da će rasterećenje školskog programa možda pozitivno utjecati na same učenike i na mogućnost da se konzumacija droge u toj populaciji smanji. Ja bi zapravo zauzeo suprotan stav temeljem svog iskustva u radu iz škole. Bio sam ravnatelj jedne škole koja se zapravo temelji na sklonosti učenika prema glazbi, dakle bio sam ravnatelj umjetničke škole. I moram reći da ta djeca koja pohađaju tjedno preko 50 sati jer vrlo često idu paralelno u dvije škole. Ja mislim da je među njima doista najmanji problem konzumacija droge. Ako to usporedimo još i sa sportašima koji također imaju sportske gimnazije, koji i dva puta dnevno treniraju plus pohađaju redovitu nastavu, dakle nemaju uopće zapravo slobodnog vremena jer se isključivo bave sa onim što vole onda doista možemo reći da zapravo ta djeca su najmanje sklona ovakvom ponašanju odnosno najmanje su sklona drogama. Dakle, jednim kontroliranim ponašanjem u slobodnom vremenu puno je bolje nego nekontrolirano slobodno vrijeme. To doista ostavlja za razmišljanje prije svega roditeljima na koji način će upućivati svoju djecu, kojim aktivnostima će se baviti, s čime će se oni baviti u životu, koji hobiji itd. Dakle, mislim da je upravo suprotno od tog vašeg stava opterećenje djece u jednom pozitivnom smislu opterećenje sa onim što oni vole zapravo će dati sigurno puno bolje rezultate nego da ih se ostavi same sebi sa slobodnim vremenom koje oni ne znaju ispuniti.
Hvala. Odgovor gospodin Pavlic. Izvolite!
Upravo sam ja na to i mislio. Kad govorim o rasterećenju mislim na rasterećenje onih programa u kojoj djeca zapravo ne žele učiti. Dapače da njima treba pružiti i priliku da rade ono što njima pričinjava zadovoljstvo a ne ono dakle što oni ne prihvaćaju i što oni odbacuju a moraju provoditi puno vremena da bi obradili neki nastavni plan i program.
Hvala lijepa. Replika gospodin Šime Lučin. Izvolite!
Hvala lijepo. Meni stvarno nije jasno ovaj podatak da je ovoliki postotak smrtnosti od overdoze izazvan Metadonima. Tu očito se lako može utvrditi odgovornost zašto je to tako. Ja ne znam kakva je sada praksa, ja nisam stručnjak i ulaziti u to da li Metadon da ili ne ali ja se sjećam kad sam se nekada davno bavio s ovisnicima zapravo kad bi on došao u ambulantu i samo me tada on mogao primiti u ambulantu, onda bi ja bio s njim. Sestra bi mu ga stavila u usta, on bi ga popio, onda bi ona pregledala da ga nije sakrio ispod jezika itd. Prema tome, meni uopće nije jasno kako se Metadon, dakle liječnici koji provode metadonsku terapiju očito ne poštuju pravila struke i možda ne bi bilo loše da nam i tajnik, državni tajnik nešto o tome kaže.
Hvala lijepa. Odgovor gospodin Željko Pavlic. Izvolite!
Odgovor je to da su ti podaci koje sam ja iznio točni. U 2002. godini uzrok smrti prema vrsti droge dakle Metadon je 36,4% a u 2003. je 39,4%. Na ovaj problem upozorava se već dugo, nažalost na taj problem, rješenje ovog problema nisu pokrenuti nikakvi konkretni koraci i on još dan danas dakle izaziva eto takve negativne posljedice.
Hvala lijepa. Na redu je gospodin zastupnik Jure Bitunjac. Izvolite!
Hvala, gospodine potpredsjedniče. Poštovani državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici! Izvješće o provedbi Nacionalne strategije suzbijanja zlouporabe opojnih droga u Republici Hrvatskoj za 2002. i 2003. godinu za mene je više jedan statistički prikaz, jedan statistički izvještaj nego samo izvješće, poglavito ako smo a vjerujem da smo svi ovdje prisutni pročitali zaključak samog izvješća gdje sam na neki način ja osobno očekivao određene smjernice koje bi ukazale za iznalaženje novih puteva u prevenciji, liječenju ovisnika o drogama. Dopustite mi da kažem samo nekoliko riječi, da iznesem nekoliko svojih misli. Droga razara pojedinca, ona razara njegovu osobnost, njegovu ličnost. Na neki način temeljne vrijednosti na kojima je mladić ili djevojka do tada koji su ga nosili u sebi, koje su prenesene od njihovih roditelja na njih budu apsolutno upitne i defacto oni odustaju od svih onih tradicionalnih, univerzalnih vrijednosti koje su kroz odgoj u školi i društvu stekli. Na taj način umanjuju šansu pojedinca ali umanjuju i šansu tog pojedinca da sutra bude na neki način koristan član društvene zajednice, da bude član obitelji, da stvara obitelj i prema tome to je jedan veliki problem koji se nameće i u kojem su sve socijalne skupine, sve sredine na neki način podložne i mi ovdje koji smo u Saboru s obzirom da smo svi ili roditelji, ili ćemo biti ili smo u potenciji da budemo, one pogađaju znači i one uspješne i one koji nisu imali šansu ili koji nisu znali na neki način iskoristiti pravu životnu priliku za afirmirati sebe kao osobu. Još bih spomenuo da smo svjedoci ponekad bili da je u tisku pa mogu reći da se vode određena politička prepucavanja po pitanju droga, njihove legalizacije, prevencije itd. a i one osobe, one pojedince koji rade na prevenciji i svaki na svoj način s obzirom da imaju različite metode onda dođemo u jednu situaciju da čitamo u tisku da jedni drugima nešto prigovaraju ili osporavaju drugim riječima. Mogu slobodno reći da na neki način svatko svoju teoriju po ovom pitanju nastoji prikazati optimalnom, boljom u odnosu na neku drugu. To nije čest slučaj ali ja sam svjedok i to sam pratio kroz tisak i čitao dosta u novinama. Zasmetalo mu je slušajući sve ove diskusije gdje se pripadnici oružanih snaga Hrvatske vojske na neki način pokušavaju staviti u neki kontekstu premda u samom izvješću koje je tu evidentno je da droga danas kada je riječ o hrvatskoj vojsci prisutna je samo u ročnim centrima. Naime tamo dolaze mladići na služene koji sa sobom nose određen e svoje navike, određene svoje frustracije i to je to. Uloga nevladinih udruga ovdje je spomenuta i ja bih također istakao njihovu ulogu prevenciji. Međutim ono što nije spomenuto a možda to nije ni mjesto u izvješću da se spominje, jeste posebna i uloga crkve u prevenciji. To je razumljivo na neki način budući da Katolička crkva ali i druge konfesionalne zajednici promiču opće univerzalne trajne vrijednosti i upravo takvim jednim podučavanjem ja bih rekao i afirmiranjem općeg dobra pomažu pojedinci poglavito mladim čovjeku da nađe svoj smisao života i na neki način da se okrene sebi da se okrene nečemu univerzalnom onom što ljude spaja a da drogu alkohol i druge stvari slične stvari pokuša odbaciti i napustiti. Po meni svakako da uloga ministarstava uloga ovoga Sabora treba biti daleko značajnija i veća da tu još ima dovoljno prostora i kroz državni proračun i na druge načine uključiti se i na neki način izraditi samo strategiju provesti u djelo. Poglavito bih naglasio potrebu uvođenja preventivnih programa u nastavne planove srednjih škola i završnih razreda osnovnog školstva. Kao što su to učinile a to je i u samom izvješću spomenuto Irska, Grčka, Španjolska i neke druge zemlje. I mislim da bi to bilo na neki način od velike koristi u prevenciji kada je riječ o drogi. Svakako da policija, državno odvjetništvo i inače Ministarstvo pravosuđa može u samom suzbijanju biti i efikasnije premda moramo biti svjesni da živimo u vremenu da živimo u prostoru gdje bez obzira koliko policija zapljeni droge da ona opet tamo gdje se proizvodi, odakle se proizvodi da opet dolazi. I da će ona doći A onda se to kasnije odražava na eventualno cijenu droge na tržištu. Samo odvikavanje i uopće liječenje smatram da treba biti apsolutno pod ingerencijom Ministarstva zdravstva, jer je to jedina garancija trajnog stabilnost i dugoročnog rješenja ovoga pitanja. Smatram da bi inače u vraćanju u život u resocijalizaciju na neki način trebalo pomoći svim udrugama pojedincima pa i tvrtkama koje zapošljavaju te ljude koji su se odvikli. Hvala bogu da treba sačuvati kada je to potrebito njihovu anonimnost. U svakom slučaju smatram da izazovi koji su pred nama da su po ovom pitanju da su veliki da na njih mi kao saborski zastupnici a i Vlada da moramo dati prave odgovore. I pokušati na neki način to zlo držati pod kontrolom. Hvala Bogu da bi svima nama bila drago da ga totalno i u cijelosti iskorijenimo. Međutim pitanje opijata ono seže još u stari vijek prema tome to će pitanje ostati trajno prisutno a protiv njega se an neki način treba svim sredstvima i mehanizmima boriti. Evo toliko gospodine predsjedniče, Kolegice i kolege hvala.
Hvala lijepa. Na redu je gospodin zastupnik Frano Piplović. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege, gospodine državni tajniče. Između broja listova ovoga izvješća o provedbi strategije suzbijanja zlouporabe opojnih droga u Republici Hrvatskoj, u razdoblju 2002., 2003 .godina i broja konzumenata droge u istom razdoblju postoji jedna pozitivna korelacija. Što je više stranica njih jedno 151. čini mi se, to su izgleda da je to više samih konzumenata droge .To bi se od prilike onda moglo protumačiti na način da smo probleme u ovom proteklom razdoblju više-manje opisivali a da ih nismo rješavali. U prošlom tjednu smo ovdje u Saboru raspravljali o jednom značajnoj bolesti socijalnoj bolesti, društvenoj bolesti o korupciji. I osobno sam u svojoj raspravi rekao da je Hrvatska da je Hrvatskoj od strane korupcije objevljen interni rat, tajni rat, zapravo Hrvatska iznutra napadnuta. I taj neprijatelj je poprilično opasan zato što je nevidljiv i lako se može sakriti, metatamorfozirati i tako dalje. Analogno tome možemo reći da je kada uzmemo drogu kao također kao jednu, znači konzumiranje droge kao jedne od socijalnih uvjetovanih bolesti možemo reći da opet imamo jedna napad na društvo na Hrvatsku kojem možemo nazvati da je i iznutra napadnuta ali napadnuta i sa strane onih koji plasiraju drogu na području Hrvatske a s druge strane i sami oni konzumenti droge oni su ti nositelji toga unutrašnjega napada. Znači droga je opasno ugrozila i ugrožava suvremeno hrvatsko društvo, ugrožava obitelji, ugrožava pojedinca. I zapravo već su davno počela zvoniti zvona na opću opasnost. Postavlja se pitanje da nakon 8 godina znači mi 8 godina imamo nacionalnu strategiju suzbijanja zlouporabe opojnih droga, što ja ta Nacionalna strategija polučila, kakve rezultate je dala. Čovjek se isto tako pita budući da imamo Nacionalnu strategiju imamo li mi i kakav nam je taj sustav provedbe te Nacionalne strategije. Temeljno je pitanje zašto se u Hrvatskoj galopirajuće širi broj ovisnika o drogi. Čini mi se da na to ova rasprava i sve druge rasprave moraju dati odgovor. Kada se bude otkrilo žarište i razlog zbog čega je droga tako prisutna u našem društvu, u našim obiteljima kod pojedinaca u različitim dijelovima onda ćemo moći i lakše propisati recepturu i liječenje. Glavne elementi ove naše Nacionalne strategije su se oslanjaju znači to je stvaranje zakonskih okvira, razvijanje mreže državnih institucija, razvijanje mreže civilnih institucija odnosno, udruga, te programi prevencije ovisnosti. Svaki od ovih elemenata ima svoju težinu ima svoje nositelje, međutim u ovom izvješću mi zapravo ne vidimo kakva je veza između svih ovih elemenata. Dali postoji kakve kvalitete je ta veza, čini mi se da tu treba tražiti razloge nedovoljne učinkovitosti koju želimo postići u borbi protiv same droge na ovim našim prostorima. To su elementi strategije međutim što kaže sama analiza. U analizi ćete ako pomno pratite vidjeti da u ovom promatranom razdoblju imamo stalni rast broja ovisnika o drogi. Nadalje, da su po dobi najbrojniji oni ovisnici između 16 i 30 godina, zapravo znači svijet naše mladosti tu je njih najviše koji koriste, koji drogu. Nadalje, po radnom statusu su na prvom mjestu nezaposleni oni čine čini 50% onih koji konzumiraju drogu. Zapravo između porasta droge i porasta nezaposlenosti također jedna je pozitivna korelacija. Sljedeći po rangu po brojnosti prema radnom statusu su zaposleni njih je 20% dok učenici čine 13, studenti 6,5% od prilike 20% otpada na ovu učeničko studentsku populaciju što je zaista zabrinjavajući podatak. Iz svega ovoga iz sljedećih je razloga, možemo zapravo vidjeti daje droga velikim dijelom socijalno, odnosno društveno uvjetovana i zbog toga ona ima tu tendenciju širenja i rasta u ovim našim prostorima. Sljedeća karakteristika i koju čitamo iz ove analize da su muškarci tri i po puta veći konzumenti, brojniji konzumenti droge nego što su same žene. Nadalje u promatranom razdoblju vidimo da je porastao broj umrlih od droge, da svake godine znači da raste taj broj umrlih. To su već kolege ovdje spomenule tijekom rasprave. Vrlo značajan podatak je da smo u provedbi nacionalne strategije u ovom promatranju utrošili 35 milijuna kuna. To je veliki novac kolegice i kolege, i opravdano se pitamo da li je ovaj novac na jedan pravilan način potrošen, da li se s ovim novcem moglo puno toga više postići nego što se postiglo. U provedbi ove strategije imamo nekoliko čimbenika na kojima se ona zapravo zasniva, a to je policija. Čini mi se, a to su ovdje i kolege rekle da je policija kao jedan čimbenik u sprečavanju, plasiranju droge na ovom području, da je ona najviše napravila. Imamo mnoga izvješća koja pokazuju to da su velike količine droge zaplijenjene. Čovjek se pita koliko je tek onoga što nije otkriveno. Sudovi su ti koji su sudili, škole, ustanove, obitelj, crkva i sve ostale ustanove koje sam spomenuo ovdje na početku kao neki socijalni okvir, socijalna institucije koje bi trebale nositi programe prevencije. Ne vidi se koliko su one bile u svemu tome, u svemu tome efikasne. Zapravo svi ovi pokazatelji govore da nešto nije u redu sa našom strategijom. Da bi trebalo dobro protresti da li je to mjesto ovdje sada u Saboru ili neko drugo mjesto, ali čini mi se da nam treba bolja, učinkovitija strategija nego što je ova do sada. I još jedno pitanje koje se nameće kad se o svemu ovome raspravlja i kada vidite koliko je tih novaca tu potrošeno, znači 35 milijuna kuna, postavlja se pitanje da li smo mi sa ovim osnivanjem centara za resocijalizaciju, za razno-razne socijalne potpore, prihvatilišta, osnivanja klubova, da li smo sa ovim centrima zapravo riješili dio nezaposlenih, da smo zaposlili neke ljude, ili smo dobili ljude koji imaju znanja i volju, htijenje i programe da to provedu u djelo i da zapravo na takav način značajnije utječu na samu prevenciju. Ćini mi se da je problem u nedostatku kvalitetnih programa, jer ti kvalitetni programi će odvući ljude od droge, odvući će njihovu pozornost na neke druge činjenice. U stranci koju zastupam, u Demokratskom centru držimo da društvo i vlast još uvijek nemaju potpunu spoznaju o stvarnim razmjerima i problemima droge. Posebno smo zabrinuti činjenicom da je droga već ušla u osnovne i srednje škole. To svakodnevno svjedočimo kroz porast broja konzumenata droge i porastu nasilja u školama i oko škola, kao i na samim ulicama. Nažalost u zloupotrebi droga i nasilju prednjače mladi ljudi. Od 2000. godine broj novih ovisnika o drogama, liječenih u sustavu zdravstva se stalno povećava za više od 2 tisuće novih ovisnika godišnje. Do sada je u registru za praćenje ovisnika o drogama zabilježeno 18 tisuća 476 ovisnika. Broj smrtnih slučajeva je od predoziranja drogom od kada se u Hrvatskoj vodi takva evidencija više je nego udvostručeno, unatoč nacionalnoj strategiji suzbijanja zloupotrebe opojnih droga koja se provodi već 8 godina problem ovisnosti o drogama se ne smanjuje nego povećava. Znači opet, uvijek iza toga, ta konstatacija opravdano se postavlja pitanje kakvi su efekti te nacionalne strategije. Ono što se može recimo reći da je kvalitetno da ipak konačno imamo neku kvalitetnu evidenciju ovisnika, potencijalnih ovisnika, ne znam zbog same statistike nego zbog preventivnih mjera rehabilitacije, odnosno pravilne resocijalizacije u društvenu zajednicu. I na kraju u ime Demokratskog centra predlažem jedan zaključak da Vlada Republike Hrvatske, vi ste ga dobili tu na stolovima, da žurno razmotri mogućnost uvođenja obveznog predmeta u osnovnim i srednje škole pod nazivom "Naše zdravlje" u kojem bi se obrađivala problematika ovisnosti o drogama, alkoholu, pušenju kao i spolnom odgoju. U svakom slučaju to je jedna nova mogućnost, jedna nova prilika da edukacijom roditelja, djece kroz razno razne radionice, seminare upoznamo zapravo cijelu naciju o razmjeru tih problema. Hvala.
Hvala lijepa. Nemamo još dovoljno vremena za još jednog zastupnika. Još su ostala trojica, gospodin Šišljagić, gospodin Peruško i gospodin Brdarić, pa ćemo nastaviti u 9 i 30. Zaključujem današnju raspravu i nastavljamo sutra u 9 i 30. Hvala lijepo.
Gospođe i gospodo zastupnici nastavljamo sa sjednicom. Poštovani zastupnik Vladimir Šišljagić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Uvaženi državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Vijeće Europske unije još je 99. godine donijelo temeljne principe strategije suzbijanja droge za razdoblje od četiri godine, a koji se sažimaju u opće prihvaćenom zaključku da je potrebito osigurati da problem droga bude glavni prioritet unutarnje i vanjske akcije Europske unije sa glavnim ciljem smanjiti ponudu i potražnju droge. U Republici Hrvatskoj zloporaba opojnih droga poprimila je velike razmjere nakon Domovinskog rata, a od 95. godine dolazi do prave epidemije ovisnosti. Stopa ovisnika o drogama porasla je sa 0,9 90-te godine na 2,7 u 99. godini kada se porast broja ovisnika donekle stabilizirao na godišnjoj razini od 1500 novih slučajeva. Potražnja i ponuda droge na tržištu droge globalni je fenomen, znakovit, univerzalan za sve države, a poglavito izražen u tranzicijskim zemljama. Na rast ponude droga utjecala je moralna kriza hrvatskog društva, poremećen sustav vrijednosti, problematična gospodarska situacija koja generira visoku stopu nezaposlenosti, ali činjenica i nedostatno funkcioniranje pravne države. Na drugoj strani s razlogom nezadovoljna frustrirana i u problem slabo upućena mladež iz godine u godinu povećava potražnju za drogom. Državna politika pravodobno je uočila potrebu da se o ovom ozbiljnom problemu pristupi sustavno, a struka je predložila konkretne provedive i specifične mjere u borbi protiv ovisnosti, odnosno protiv zloporabe droga. Na tom tragu Hrvatski sabor 96. godine usvojio je nacionalnu strategiju suzbijanja zloporaba droga u Republici Hrvatskoj. Dakle još prije nepunih devet godina stručna, znanstvena i politička javnost bila je itekako senzibilizirana i svjesna problema rastuće zloporabe droge u Republici Hrvatskoj i potrebe da se ovom problemu suprotstavi na jedan sustavan i organiziran način. Represivnim mjerama sa ciljem smanjenja ponude i sustavnim tretmanom u dijelu prevencije liječenja i resocijalizacije ovisnika. Kvalitetna provedba nacionalne strategije nije moguća bez odgovarajuće potpore politike institucija pravnog sustava represivnog aparata i institucija zdravstvenog i socijalnog sustava. U proteklom razdoblju ova potpora iako velikim dijelom, a to je mislim nužno upozoriti na verbalnoj razini nije bila upitna. Istina s vremena na vrijeme bilo je dvojbi pa i povremenih burnih polemika u političkom pokušaju dekriminalizacije tzv. lakših droga. Od javnog zagovaranja da lake droge nisu štetne do izjava istaknutih javnih pa i političkih osoba da su u mladosti i sami kušali drogu. Želim ovdje naglasiti svoje osobno stajalište. Za mene kao liječnika svaka droga je podjednako opasna. Za mene nema lakih i teških droga, ne pravim razliku glede štetnosti marihuane, heroina, kokaina ili stimulirajućih sredstava poput ekstazija. Bio sam inicijator osnutka centra za prevenciju izvanbolničko liječenje ovisnosti u Osječko-baranjskoj županiji, razgovarao sa brojnim ovisnicima koji su svoj križni put započeli upravo lakim, tzv. lakim drogama eksperimentirajući sa ekstazijem pa sa marihuanom pa onda prelazili na heroin, odnosno kokain dovodeći sebe u stanje samouništenja, a svoju obitelj u stanje socijalne propasti. Prema prosudbi relevantnih institucija sustav organiziranog kriminala u Republici Hrvatskoj godišnje prikupi oko milijardu kuna. Ovom iznosu svakako treba pribrojiti štetu pričinjenu sekundarnim kriminalu samih ovisnika kroz krađu i preprodaju droge, smanjenje produktivnosti rada u tisućama obitelji čija su djeca ovisnici, cijenu represivnog aparata i cijenu samog sustava za … ovisnika. Sa druge strane iz današnjeg izvješća vidljivo je da je za programe prevencije i suzbijanja zloporabe opojnih droga u okviru provedbe nacionalne strategije utrošeno sveukupno 12,7 milijuna u 2002. odnosno 23 milijuna u 2003. godini što je zapravo zanemariv iznos u odnosu na ostvareni promet na hrvatskom ilegalnom tržištu droge. U svakom slučaju djelotvorna provedba nacionalne strategije zahtjeva daleko veća financijska sredstva, a da je tome tako govore iskustva iz razvijenih zemalja koja su se s problemom zloporabe droga suočili znatno ranije. Vlada Sjedinjenih Država godišnje izdvaja preko 17 milijardi dolara u programe sprječavanja ovisnosti pri čemu se rukovodi izračunom da svaki uloženi dolar u tretman ovisnika donosi uštedu od 10 do 12 dolara, a upravo u tretmanu ovisnika prisutni su najveći problemi. Mreža za organizirani tretman nije na zadovoljavajućoj potrebitoj razini. Pravni ustroj u zdravstveni i socijalni sustav još uvijek nije do kraja proveden. Županijski centri za prevenciju i izvanbolničko liječenje ovisnosti su temelj provedbe nacionalne strategije, te je od izuzetnog značenja žurno definirati njihovu ekipiranost, djelokrug i način njihova rada. Od osobitog je značenja razriješiti njihovo kontinuirano i sigurno financiranje. Iz podnesenog izvješća vidljivo je da je primjerice centar u Osječko-baranjskoj županiji tijekom 2002. i 2003. godine financiran sa po sveukupno 150 tisuća kuna. To je apsolutno nedostatno, čak nije pokrivalo niti za plaće djelatnika. Slična je situacija i sa ostalim županijskim centrima. S obzirom da su u nacionalnoj strategiji upravo županijski centri okosnica i temelj njene provedbe, očito je da su u proteklim godinama aktivnosti centara bile ograničene malim financijskim sredstvima, a time i značajno reducirani programi prevencije i tretmana ovisnika. Uključenje županijskih centara u sustav javnog zdravstva što se upravo provodi, trebalo bi razriješiti dosadašnju statusno-pravnu i organizacijsku nedorečenost, a prije svega osigurati stalne i redovite izvore financiranja kako u okviru županijskih zavoda za javno zdravstvo tako i sa razine Ministarstva zdravstva, Ureda za suzbijanje zloporabe opojnih droga Vlade Republike Hrvatske i jedinica lokalne samouprave i uprave. Svakako da je u sustavu liječenja i resocijalizacije potrebito i zakonski definirati pravni, stručni i socijalni status terapijskih zajednica. Nakon osam godina njene provedbe očito da je sazrjelo vrijeme i za cjelovitu reviziju nacionalne strategije suzbijanja zloporabe droga, ali i potrebu njenog usklađenja s europskom strategijom o drogama i europskom praksom suzbijanja zloporabe droga. Unatoč brojnim primjedbama, kritikama i nezadovoljstvu glede polučenih rezultata, a iskazano u jučerašnjoj raspravi, mislim da nacionalna strategija uz određene nadopune i usklađenja daje dobar okvir za djelotvorno suzbijanje zloporabe opojnih droga. Ali neovisno koliko je jedna strategija kvalitetna, stručna i znanstveno utemeljena, rezultati će izostati ako se ona u cijelosti ne provodi uz punu i stvarnu potporu politike, represivnog zdravstvenog i socijalnog sustava i dakako uz znatno više materijalnog financijskog ulaganja. I na kraju tijekom jučerašnje rasprave imali smo prigodu saslušati ocjene između ostalog i današnje opozicije koji sami ocjenjuju kvalitetu provedbe nacionalne strategije tijekom 2002. i 2003. godine, dakle, u vrijeme kada su obnašali vlast na državnoj razini, citiram: "pa ovi jezivi podaci pozivaju nas na akciju. Nadalje, izvješće ukazuje na porazne rezultate", pa onda, "zar je to uspjeh policije, uspjeh pravosuđa", pa onda "gdje je POA, koga su oni otkrili, gdje su narko bosovi". Ja se slažem sa kolegama iz opozicije, Izvješće o provedbi nacionalne strategije u 2002. i 2003. godini ukazuje na zabrinjavajuće i porazne rezultate. Pridružujem se onima koji su nezadovoljni njenom provedbom u razdoblju o kojem govori ovo Izvješće i zbog toga kod glasovanja ga neću podržati. Hvala lijepo.
Poštovani zastupnik Anton Peruško.
Hvala, gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Pitanje zlouporabe opojnih droga je globalno pitanje i globalni problem od kojega nažalost nije imuno ni hrvatsko društvo. Dapače, prema uvodnom izlaganju gospodina državnog tajnika razvidno je da se naše društvo na neslavnoj ljestvici od sredine penje prema vrhu i time ne možemo i ne smijemo biti zadovoljni. Pokazatelji kojim se komparira stanje 2002. i 2003. kao što je državni tajnik i rekao je produkt različitog metodološkog pristupa, a ne stvarnog smanjenja zlouporabe opojnih droga. Siguran sam da je to problem s kojim se bakču svi narodi svijeta. Evo, ovih dana imamo slučaj da se u Meksiku narko mafija prijeti Predsjedniku države. Ne kažem da je situacija u Hrvatskoj takova, međutim, jedno ispitivanje javnog mijenja na području Istarske županije iz koje dolazim, uza sve probleme s kojima se naši građani susreću, na pitanje koji najveći problem građani Istre doživljavaju na svom području i pored lošeg socijalnog statusa određenih kategorija građana, pored velikog broja nezaposlenih kao produkt pretvorbe i privatizacije na hrvatski način, građani Istre nedvojbeno na prvo mjesto kao problem ističu upravo zlouporabu opojnih droga. Rasprava o ovom pitanju u ovoj sabornici koja je jučer trajala puna 4 sata i koja se, eto, i danas nastavlja nedvojbeno govori u to da smo svjesni problema s kojim se susrećemo i da svi mi zastupnici bez obzira na političku opciju iz koje dolazimo uviđamo problem koji razara stabilnost hrvatskog društva. Samo je pitanje našeg pristupa, poimanja u odnosu na korisnike opojnih droga. Jedni to smatramo kao bolest, bolest koju treba liječiti, a drugi pak misle da to treba represivnim mjerama suzbijati. Ja, obzirom da je rasprava, kažem, trajala preko 4 sata i da je u toj raspravi puno toga rečenoga, želim u svojoj kratkoj raspravi u nekoliko riječi se osvrnuti samo na problem preventive, kurative i kaznenog zakonodavstva. Preventiva mislim da je ključno pitanje s kojim se moramo uhvatiti u koštac. Mislim da je ključno da mi u Hrvatskoj zaustavimo porast broja korisnika opijata. Mislim, tek zaustavljanje tog broja, onda se može ići na one druge postupke koji će dati rezultate u smislu evidentiranja, odnosno u smislu stvarnog broja korisnika. Preventiva je najznačajnije pitanje i njemu treba posvetiti posebnu pažnju. Uvažavajući sve metode koje su i ovdje iznešene i koje se koriste u hrvatskom društvu u smislu preventive želim upozoriti na nešto što je svojstveno mladom čovjeku. Mladi čovjek mora imati takve programe u kojima će on biti subjekt događanja, u kojem će on biti u centru pažnje, u centru interesa javnosti. Mora biti uključen u takve programe gdje će on biti zaista u središtu pažnje, gdje će on biti subjekt događanja i pored svih edukativnih metoda od naobrazbe, itd., mislim da tu glavnu ulogu mora odigrati sport. Sport je taj koji okupira mladog čovjeka, daje mu obveze u njegovo slobodno radno vrijeme i moram reći, najkonkretnije, da npr., 15 tisuća aktivno registriranih sportaša na području Istarske županije, među njima nema korisnika opijata ili ako ne daj Bože ima onda se može raditi eventualno o jednom pojedinačnom slučaju. I mislim da na toj preventivi kroz sport, kroz sport koji će imati ono mjesto u društvu koje zaslužuje, možemo najviše pridonijeti u prevenciji suzbijanja opojnih droga. U ovoj sabornici ima dosta aktivnih i bivših sportaša i nas sportskih radnika. Vrlo skoro se očekuje i rasprava o Zakonu o sportu pa ćemo tada vidjeti kako ćemo se kod tog pitanja naći obzirom na razlike, na različite političke opcije iz kojih dolazimo. Ako prevenciji damo prioritet iza toga tek dolazi kurativa. Kurativa, liječenje onoga što je bolest, a ja to smatram kao bolest. Prema tome, tu dakako su potrebne sve najsuvremenije metoda pa i kroz terapijske zajednice i sve ono o čemu smo jučer govorili. A kao što kaže moja kolegica Marija Lugarić u proračunu kroz 2004. i 2005. kad su u pitanju materijalna sredstva za ove namjene nismo se iskazali. Za očekivati je da će to biti u Proračunu za 2006. I treće, kod Kaznenog zakonodavstva mislim da je raspačavanje opojnih droga jedan prljavi biznis na kojima se stvaraju bogatstva na ljudskim tragedijama, na tragediji čovjeka kao pojedinca, na tragediji obitelji i na tragediji društva općenito i nije dobro zavaravat se statističkim pokazateljima koji govore, npr., da od preko, da je otkriveno preko 6 tisuća kaznenih djela iz ove domene. A kad drugi podatak govori da 77,2% se odnosi na konzumente. Radi se zapravo o otkrivanju bolesti, a ne, bolesti koju treba liječiti, a ne dijela kojega treba penalizirati. I u tom smislu ja zajedno sa većinom članova Kluba SDP-a zalažem se za takvo Kazneno zakonodavstvo u kojem će biti sankcionirani oni koji profite stvaraju na tragedijama čovjeka. A propos toga jedan konkretni prijedlog. Prekjučer je u Istarskom narodnom kazalištu u Puli predstavljen jedan film kojega, bila je projekcija jednog dokumentarnog filma kojega je autor jedan novinar, bivši ovisnik koji se uspješno izliječio od tih pošasti i kojemu ja čestitam na upornosti. On je snimio jedan film, dokumentarac simboličnog naziva "Ostavljeni", koji taj novinar, autor toga filma, bivši ovisnik je inače i član Stručnog savjeta Vlade Republike, Vladina ureda za suzbijanje ovisnosti. Film "Ostavljeni" govori o osjetljivoj temi umiranja zbog predoziranja. Svjetske statistike, tako kaže autor, a nema razloga da mu ne vjerujem, pokazuju da se u 75% slučajeva uz predoziranog nalazi u trenutku predoziranja i neka druga osoba. Međutim, hitna pomoć, također prema svjetskim statistikama, poziva se u samo 10-ak posto slučajeva, a jedini razlog je strah od kaznenog progona, kaže autor ovoga filma. I on kaže da će od saborskih zastupnika tražiti promjenu kaznenog zakonodavstva tako da se da imunitet osobama koje u slučaju predoziranja njihovog kolege pozovu hitnu pomoć, odnosno da se ih izuzme od kaznenog progona. Izmjenom zakona kaže autor mogli bi se spasiti mnogi životi i nema razloga da mu ne vjerujem. Ovo je bila moja inicijativa i u odnosu prema državnom tajniku u smislu kod buduće izmjene kaznenog zakonodavstva da se i ovim činjenicama, ja se nadam da su točne vodi računa. I glasajući za ovo izvješće koje, o kojem smo danas i jučer raspravljali glasat ću za ne iz zadovoljstva tim izvješćem, već zbog namjere da nešto učinimo da se ova pošast spriječi. Hvala.
Hvala. Poštovana zastupnica Ljubica Brdarić.
Hvala gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Rasprava je zaista bila dugotrajna svi smo se u načelu složili oko toga da je to veliko zlo s kojim se treba boriti svim sredstvima. Čitajući ovo izvješće nitko ne može osjetiti ništa osim duboke zabrinutosti, ako ste uz to roditelj i istinske zebnje. A zašto? Iz razloga što je u vrijeme kad je meni bilo 16, 18 ili 20 godina, drogu bilo moguće naći u Zagrebu, Rijeci ili Splitu. Danas tomu nije tako. Gospodo, drogu možete naći u svakom školskom dvorištu, u kafiću, diskoteci, u vojarnama, u zatvorima, bukvalno na ulici. Da je to tako, govori i novinsko izvješće od prije godinu ili dvije kako je unuku u jednom selu Županjske Posavine svojoj baki od 80-tak godina ostavio par kalenica zasađenih marihuanom koje je ona sirota uredno zalijevala ne znajući o čemu se radi. Mislim da je zaista opravdan naš strah i briga i želja da se svim mogućim sredstvima, a prvenstveno novčanim uhvatimo u koštac s ovim zlom. Jer ako zatražite od vrhunskog kuhara, pa bio on i Jamie Oliver da vam napravi gastronomsko čudo, a ne date mu potrebne sastojke, on neće uspjeti. Ja sam jučer čula kako za borbu sa drogom u školskim programima nisu baš nužna novčana sredstva, da je tu dostatna i dobra volja, nažalost tomu nije tako. I čula sam još nešto što me i ožalostilo, kako bismo mi od profesora naše djece trebali saznati da li je došlo do promjena u njihovom ponašanju, da li se s njima ništa događa i da li ih nešto muči. Ako to doživimo gospodo znači da smo zakazali kao roditelji. Ne znači da smo loše osobe, ali znači da svoju roditeljsku dužnost nismo obavili dobro. I pri tome se ne možemo opravdavati količinom vremena provedenog s našom djecom, jer te stvari ne ovise isključivo o količini vremena, ovisi o kvaliteti vremena provedenog s djetetom. Ukoliko mu pokažete da ga volite, da vam je stalo i da vam znači ono što govori, što ga tereti i što mu je u životu problem, možda ćemo izbjeći jedan od razloga zbog kojih oni posežu za drogom. Čula sam i mišljenje kako je to bolest, ovisnost s čime se slažem, a li bolest koja je svjesno izabrana, s čime se ne mogu složiti, jer ne možete očekivati od 16-godišnjaka da bude svjestan što on čini onog trenutka kada prvi put uzima drogu. A htjela bih se pozvati i na svoje kolege koji su jučer spominjali u više navrata problem alkohola koji je daleko širi i teži i zapravo mislim da narkomanija kod naše djece ne počinje uzimanjem lakih droga, gospodo ona počinje uzimanjem alkohola još u osnovnoj školi, zatim u srednjoj, a kad ste pod utjecajem alkohola puno ćete se lakše usuditi uzeti bilo koju drogu koju će vam netko ponuditi, a čuli smo da ima svuda. Postavilo se i pitanje uzroka širenja narkomanije. Kao kad bismo znali zbog čega se to događa i zašto, lakše bismo se s time nosili. Pa meni se čini da odgovor i nije tako težak. Narkomanija se širi upravo iz razloga što je droga sve prisutna, lako dostupna i jeftina s jedne strane. A sa druge strane imamo dobro organiziran narkobiznis koji je visoko profitabilan i ne samo kod nas, nego svuda u svijetu i to je jedan od razloga iz kojeg ćemo se mi s ovim problemom jako teško izboriti, radi se o … poslu, ja bih to tako nazvala. Ali, ako uspijemo da izliječimo makar jednog ovisnika i uklopimo ga ponovo u društvu. Ako spasimo jednu osobu da ne posegne za tim zlom s kojim se kasnije teško izboriti, već smo nešto napravili. Mislim da zapravo i obitelj preko vrtića, sa školom, osnovnom, srednjom, fakultetima, društvom u cjelini mora ozbiljno shvatiti ovaj problem i uključit se u rješenje, jer kad čitam ovo izvješće u kojem je vidljivo koliki je u nas broj registriranih narkomana, a činjenica je da ih ima nekoliko puta više, onda ne razmišljam o brojevima, nego o tome da se iza svakog broja krije nesretna osoba, članovi njene obitelji i šteta koja je nanesena društvu u cjelini. Upravo je to razlog zbog kojeg moramo nastojati da do ovoga zla ne dođe. Bolje je spriječiti, nego liječiti. I želim reći onima koji su jučer rekli da bi se ovo možda moglo pretvoriti u formalnu raspravu o još jednom izvješću iza koje se neće dogoditi ništa. Kolegice i kolege, to je moguće. Ali je jednako tako moguće ako zaista ozbiljno shvaćamo problem, da učinimo i neke konkretne poteze o kojima je govorio kolega Lučin, pa da ovo ne bude još jedna jalova rasprava bez rezultata. Ako nam je zaista stalo pokažimo to većim izdvajanjem novčanih sredstava, jer ne možete se vi boriti goloruki protiv tako dobro organiziranog kriminalnog miljea. Htjela bih još upozoriti na to da se onoga trenutka kad čovjek postane ovisnik, on zaista mora smatrati bolesnikom u punom smislu te riječi, a ne smatrati da je njegova ovisnost možda u neku ruku i kazna za njegovo nepromišljeno ponašanje. Danas se to dogodilo susjedovom djetetu, sutra može vašem ili mom. Strašno jest upravo to što nema pravila, što ne postoji apsolutna sigurnost, što vi kada i dobro odradite svoj roditeljski posao usmjerite svoje dijete, još uvijek niste sto posto sigurni da se on sa tim zlom neće susresti i možda pokleknuti, jer mladi ljudi imaju strahovitu potrebu da se uklope u društvo, da pripadaju grupi, da se dokažu na bilo koji način, pa neki puta i na ove loše negativne. Upravo stoga shvatimo da se ne radi o sramoti, da se ne radi ni o kakvoj kazni, nego da se radi o ozbiljnom problemu, o pravoj bolesti koju kao takvu treba i tretirati i odlučimo se konačno da li ćemo proganjati ovisnike, bolesnike, dakle simptome bolesti ili ćemo se konačno odlučiti da liječimo uzrok bolesti, znači one dobro organizirane, beskrupulozne, koji na nesreći naše djece i svih nas dobro zarađuju bez imalo grižnje savjesti. Hvala.
Hvala. I 5-minutna rasprava. U ime Kluba HSS-a poštovana zastupnica Ljubica Lalić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Pa evo tijekom jučerašnjeg poslijepodneva i današnjeg dana proveli smo raspravu o Izvješću o provedbi nacionalne strategije suzbijanje zlouporabe opojnih droga. Rasprava je po nama bila odgovorna i oslobođena politikantstva i prava je šteta što joj bio nazočan samo državni tajnik u Ministarstvu zdravstva. Šteta što nisu bili nazočni predstavnici Ministarstva obitelji, Ministarstva znanosti, Ministarstva unutarnjih poslova i ostalih ministarstava koji imaju veliku odgovornost u suzbijanju zlouporabe opojnih droga, isto tako kao i predstavnici Ureda za suzbijanje zlouporabe droga. Izvješće sadrži podatke koji su nepromjenjivi. Vidljivo je da su provedene gotovo sve mjere zacrtane u Nacionalnoj strategiji a unatoč tome broj ovisnika raste, raste i broj umrlih. To je jasan pokazatelj da je strategija zastarjela jer je donošena 1996. godine što znači gotovo prije devet godina. Većina nas sudionika u raspravi ukazala je na potrebu usklađivanja s aktualnim stanjem problematike zlouporabe droga. Konstatirano je da je značajnu ulogu u provođenju odvikavanja od ovisnosti, rehabilitacije i društvene reintegracije ovisnika imaju terapijske zajednice a Hrvatska nema zakona o terapijskim zajednicama. Takav zakon je nužan jer upravo terapijske zajednice moraju imati ključnu ulogu u resocijalizaciji i odvikavanju ovisnika. Konstatiran je porast smrtnih slučajeva od Metadona a Hrvatska nema algoritama primjene Metadona. Prije početka rasprave Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke predložio je ovom Saboru zaključke čija osnovanost je potvrđena u svim raspravama a oni glase. Pod jedan, obvezuje se Vlada Republike Hrvatske da žurno uskladi Nacionalnu strategiju suzbijanja zlouporabe opojnih droga u Republici Hrvatskoj s aktualnim stanjem problematike zlouporabe droga i bolesti ovisnosti o drogama u Republici Hrvatskoj, aktualnom europskom praksom suzbijanja zlouporabe droga i europskom strategijom o drogama te u roku od 90 dana prijedlog usklađene strategije dostavi Hrvatskom saboru radi donošenja. Pod dva, obvezuje se Vlada Republike Hrvatske da u roku od 60 dana Hrvatskom saboru dostavi Prijedlog zakona o terapijskim zajednicama. Pod tri, kako bi se omogućilo da se ovisnicima koji su počinili kaznena djela izdržavanje djela ili cijele kazne zatvora zamijeni mjerom odvikavanja u terapijskom zajednici obvezuje se Vlada Republike Hrvatske da u roku od 60 dana Hrvatskom saboru dostavi Prijedlog izmjena i dopuna Kaznenog zakona. Obvezuje se Vlada Republike Hrvatske da u roku od 30 dana donese protokol za primjenu supstitucijskog programa liječenja ovisnika kojim će urediti algoritme primjene Metadona te načine njegove distribucije. Kolegice i kolege, ponovit ću. Prihvatimo zaključke jer su oni doprinos uspješnijoj borbi protiv ovisnosti, lišeni su svih političkih motiva i politikantstva, oni su rezultat straha za vašu, našu i moju djecu. Kolege, ne zatvarajmo oči. Ne stidim se straha za svih svoje troje djece koji ne može umanjiti ni spoznaja da je četvrto dovoljno odraslo i dovoljno snažna osoba te da neće prihvatiti prividne čari koje iz droge proizlazi. Kolege, apeliram ukoliko želimo dati doprinos o suzbijanju ovog velikog zla uistinu nema nikakvog razloga da se zaključci ne bi prihvatili, tim više što su u svim raspravama poduprti. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Klub HSLS-a DC-a pet minutna rasprava poštovani zastupnik Frano Piplović. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege! Pa evo nakon duže rasprave ja vjerujem da smo svi svjesni u kolikoj se opasnosti nalazimo. Međutim, da bi i ubuduće mogli kvalitetnije raspravljati ja bi molio da novo izvješće koje bude ovdje predloženo Hrvatskom saboru da ne mora nositi ovakvu jednu oznaku kašnjenja gotovo od tri godine, tako da to pokazuje i našu ozbiljnost odnosno neozbiljnost koliko se želimo uhvatiti u jedno kvalitetno rješavanje ovih problema. Ja sam jučer pri kraju sjednice u svojoj raspravi predložio jedan zaključak, ja bi opet ponovio, ja bih da hrvatska Vlada zaista ozbiljno razmotri mogućnost uvođenja jednog predmeta u osnovne i srednje škole pod nazivom naše zdravlje. Niti djeca koja su znači vidi se iz ovoga izvješća od 16 do 30 godina, znači mladi su najčešća populacija koja konzumira drogu. Znači, niti su oni svjesni svih tih opasnosti, niti smo mi kao stariji, kao roditelji svjesni dovoljno tih opasnosti. Potrebna nam je svima ta edukacija. Pa bi molio znači da se podrži ovakav jedan zaključak jer nam je to potrebno da u cijelom društvu stvorimo jednu atmosferu da se možemo efikasnije i kvalitetnije boriti protiv ovakvog jednoga zla. I još jednu stvar bih predložio u ovome Saboru, da ovaj Sabor uvede još jedan dan kao jedan čin dobre volje, znači dobre želje da se uspješno možemo boriti protiv ove pošasti, da uvedemo Dan borbe protiv ovisnosti u Hrvatskoj. Riječ je o mnogim ovisnostima. Jučer je ovdje bilo riječi o alkoholizmu koji ćemo vjerojatno dotaknuti kad bude rasprava o sigurnosti Zakona o prometu, da tu ćemo moći reći koliko je zlo rašireno na području Hrvatske. Tu su opijati svih drugih vrsta, tu je pušenje. Zapravo, riječ je i o fizičkom i o duhovnom zdravlju naših građana i nacije. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. I završni osvrt državnog tajnika Veljka Božikova. Izvolite!
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, vrlo cijenjene gospođe zastupnice i gospodo zastupnici! Počet ću s jednom malom povijesnom reminiscencijom da je veliki učitelj narodnog zdravlja, promocije narodnog zdravlja i nalaženja načina liječenja tadašnjih poroka bio je Andrija Štampar koji je gotovo pred 100 godina kao već student izdao publikaciju za narodno prosvjećivanje u kojoj je rekao za to vrijeme, 1909. godina je bila, "U Hrvatskoj vladaju sušica, spolne bolesti, trahom i alkohol te uništavaju iz dana u dan narodnu snagu. Možda će se poboljšati stanje ako se upoznaju neprijatelji. Zato smo istupili u javnost da za ozdravljenje našeg života učinimo nešto po našoj dužnosti." Dakle, rečenica ako izbrišemo bolesti koje su eridicirane ne samo u Hrvatskoj nego u svijetu kao trahom na primjer mi možemo ovdje još samo uvesti ove ovisnosti i ona je aktualna. Tijekom vaših rasprava uočilo se da je alkohol također veliki problem još uvijek u našem narodu pa pokazat ću vam samo čitanku pred 70 godina koju je publicirao Andrija Štampar , dakle problem je bio vrlo aktualan, on i danas još postoji. Mi moramo i na tome poraditi ali tu nije jedina tema ovih rasprava. Primarno je ovisnost jer je tome i posvećena prema svojoj tematici i ako gledamo znanstveno ono što je Hrvatska uključena u jedan projekt … [[Govornik se ne razumije.]] gdje je dokazano slijedeće nažalost da je svaki četvrti učenik u Hrvatskoj 25% u posljednjih trideset dana u dućanu za svoje potrebe kupio pivo, svaki sedmi dan vino a svaki osmi, misli se na učenike, žestoko piće. Međutim, marihuanu smatra lako ili vrlo lako dostupnom čak 46% ispitanika, Extazy 27% ispitanika, LSD 22% ispitanika, Amfetamin 22%, Crack 15% dok je 1999. godine 11% učenika smatralo da je marihuana, da je nju lako nabaviti u školi u 2003. godini to smatra 20% ispitanika oba spola. Znači, puno je više dostupnija. Dakle, u dječaka pijenje, u djevojčica pušenje a u oba spola opijanje i uzimanje marihuane je sve češće u mlađoj dobi. Moje izlaganje jučer odnosno ovog izvješća ogromnog i isto tako vaše rasprave koje su bile vrlo sadržajne, vrlo dobronamjerne jer to je problem koji nas doista svih muči i koji je problem koji je cijelog našeg društva. Problem kreće od obitelji. Čvrsta i snažna obitelj, odatle treba početi. Jer vidite kad dođe već u školu on olako dobiva tu drogu, kad dođe, kad smo gledali jučer one podatke pa smo vidjeli da naša mladež kad mi otkrijemo, to je 4 godine prošlo, šta je radio roditelj? Roditelj je prvi kontakt. Znači treba snažiti obitelj i neka bude geslo onog, jedne stručne simpozijuma koji je održan u Puli, u rujnu minule godine gdje je bilo doista borba protiv ovisnosti, borba za zdravu obitelj. Neka bude to naše stalno geslo. Htio bih samo kazati neke male tehničke stvari oko ovog ogromnog izvješća. Moram i pohvaliti, dali su si truda doista zašto je kasnilo, 2002., 2003. pa znate i sadašnja opozicija, ondašnja pozicija. I oni su isto na tome radili puno. Zašto to nije onda napravljeno. Teško je sad meni to odgovoriti, a isto tako nas očekuje ova minula godina 2004. Danas saslušavši sve doista ću prenesti primjedbe onima koji izrađuju ovaj, ovo izvješće i da na tome nešto naučimo. Slažem se kao što je rekao netko jučer, to je mislim bio zastupnik Lučin koji je rekao treba terminologiju. I u medicini ima isto problema. Kad sad radimo neke farmakološke nove knjige itekako imamo problema. Pogotovo mlada država kad gradi svoju terminologiju onda treba doista toga puno uskladiti, naći najbolje termine, ne samo da ih znamo koristiti nego kad stvari uspoređujemo da znamo o čemu se radi. Nadalje, problem je vidite kod djece, jasno krenu male droge. Sad kako to tretirati. Pa nitko nije za to da se djeca kriminaliziraju. Njima treba pomoći odgojno i tako dalje. Ali da ne probaju onda manja je šansa da će biti ovisnik. Kako izbjeći taj, one kontakte, to jadno dijete koje postaje iza toga nesretno dijete, nesretna osoba sa tragičnim završetkom. Nema dana da ne zvoni ono zvono što se kaže u nas mrtvo zvono zbog, zbog gubitka života, zbog predoziranja droga. Jer milje koji nabavlja odnosno ti lanci narkobosova na ovom našem teritoriju koji je prohodnica od istoka prema zapadu, to svašta dolazi, prolazi. Danas je i kemijska industrija koja se može negdje adaptirati u nekoj garaži, proizvodi kao extasy. Extasy je danas jeftiniji nego duhan. To su sve ogromni problemi koji treba sigurno snažati državne, država mora svojim ulogom, svojim aparatom to sprečavati i slažem da se da je posebni odjel, osnažiti odjele koji to rade. Ne štediti tu sredstva, manjkavosti opreme, manjkavosti ljudstva. Mi to zlo doista trebamo što prije iskorijeniti. Način kako liječiti, tu je struka mora reći svoje. Bilo je pitanja da li, zašto to zbog Metadona sve više smrtnosti? Nažalost svaki pacijent, a znači ne samo u ovom slučaju koji je ovisnik, je individualan. I jedan algoritam, jer to je samo jedan okvir, jedan postupnik koji se liječi, ali taj, te ljude treba doista onako liječnički brižno monitorirati njihovo odvikavanje i kao oni pretjeraju, oni umru. Jer i Metadon, to je samo varalica za onaj heroin koji, koji praktički samo njih ako on predozira jednako kao heroina može umrijeti, ne, mislim, zato to svugdje i tu je opasnost. Znači to treba raditi znalački. I upravo da bismo to što bolje riješili taj problem je doneseno zakon gdje se postavlja na razinu svih županija, gdje su ovi, preuzimaju zavodi za javno zdravstvo koji moraju imati ove osposobljene timove i na taj način oni na svakoj, do lokalne samouprave, da oni mogu praktički pomoći u liječenju stručnosti. Teže situacije liječe se u bolnici. Tu imamo sve više novih centara za odvikavanje, detoksikacije i tako dalje i tako dalje. Što nas očekuje? Očekuje nas veća briga u školama i meni je žao da nema ispred prosvjete ovo što ste više puta napomenuli, pitanje, prosvjeta mora biti snažno angažirana u to i doista onaj prijedlog koji, koji kazuje da, da bi trebalo jedan novi predmet dobro zdravlje za škole, unatoč preopterećenosti programa naših đaka potrebito je doista da se počne i u školi, u školama više o tome učiti, ali opet stručno, znalačku suradnju sa školskim medicinarima, tu je jedan proces koji isto ne može nastupiti u jedan dan ili u jednu godinu, ali on se može doista uvesti i da bude učinkovit. Pitanje zajednica koje, ovih komuna za detoksikaciju, slažem se ja isto sa šta je gospođa zastupnik Lalić rekla da treba veću kontrolu. Sve treba kontrolirati, monitorirati ne samo u smislu nekakvih devijacija u financijskom ponašanju nego u stručnom ponašanju. Struka ide dalje, sve treba biti pod stručnim nadzorom. Kvaliteta kontrole u svakom segmentu društva pogotovo u ovome, s time se potpuno slažem. Gospodo zastupnici doista ova rasprava koja je trajala jučer cijelo poslijepodne i danas rano jutarnji dio pokazala je naše jedinstvo, svih zastupnika u tom goručem problemu potrebe snaženja, jačanja svih nas, a isto tako cijelog društva, svih segmenata. Dakle to mora biti multidisciplinarno, a koordinira jasno Vlada preko Ureda za suzbijanje droga i liječenju ovisnosti s tim svojom krovnom institucijom koja treba koordinirati djelatnost na ovom području. Hvala vam na vašoj pozornosti.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Šime Lučin.
Gospodin državni tajnik je rekao da smo mi svi protiv toga da se djeca kriminaliziraju, misleći pri tome iz konteksta dakle koji koriste lake droge. Mi ne možemo biti svi protiv toga. Ja nisam protiv toga barem do onda dok imamo zakone kakve imamo. Prema tome ja se zalažem da mi, dakle tu djecu dekriminaliziramo. Koja je razlika između ovog što ste rekli lakih i teških droga. I točno to, da svak tko dođe do teške droge uglavnom prođe laku drogu, ali u međuvremenu to ne znači da onaj tko je probao laku drogu da obavezno dolazi do teške droge. I dajte napravimo nešto da djeca koja se uhvate sa jointom ili s Extasyjem [[Upadica: Kolega Lučin, kolega Lučin.]] Ne dobiju kaznenu [[Upadica: Sad ste prešli, odmah ste prešli u nešta drugo, a ne u ispravak netočnog navoda.]] Ne dobiju kaznenu evidenciju. Sve je vezano predsjedniče.
Sve je vezano. Zaključujem raspravu. Izvješće o provedbi Nacionalne strategije suzbijanja zlouporabe opojnih droga u Republici Hrvatskoj za 2002. i 2003. godinu. Rasprava je zaključena. Tu ćemo imati zaključak i prihvaćanju i imat ćemo 4 prijedloga zaključka Kluba zastupnika HSS-a i 1 Kluba zastupnika DC-a. Prvo dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Prihvaća se Izvješće o provedbi Nacionalne strategije suzbijanja zlouporabe droga u Republici Hrvatskoj u 2002. i 2003. godini. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Utvrđujem da je sa 100 glasova za, 5 suzdržanih i 1 protiv prihvaćen zaključak kojim se prihvaća ovo Izvješće. Prijedlog zaključka koji je podnio zastupnik Frano Piplović glasi. ... [[Upadica se ne razumije.]] O čem se radi? ... [[Upadica se ne razumije.]] Molim?
Ma znam gospodine predsjedniče, samo sam htjela reći znam za što se bune. Tu je pisalo da je Đapić glasovao, a njega nema. Ali ovaj moj ključ uopće ne radi, ja sam samo htjela njegov ključ probati da vidim je li radi ili ne. Znači, moj ključ uopće ne radi.
A Bože moj, nemojmo s time ...
Ne, samo sam htjela da netko ne misli da ja nešto glupo izvodim.
Dobro, dobro. Hvala lijepa, u redu. Dakle, ovako, idemo dalje. Taj Prijedlog zaključka kolege Piplovića glasi: obvezuje se Vlada Republike Hrvatske da žurno razmotri mogućnost uvođenja obaveznog predmeta u osnovne i srednje škole pod nazivom "Naše zdravlje" u kojem bi se obrađivala problematika ovisnosti o drogama, alkoholu, pušenju, te spolni odgoj. Uključimo se. Možemo glasovati. Tko je za taj zaključak? Rezultat? Zaključak usvojen sa 76 glasova za, 9 suzdržanih i 19 protiv. Sada ćemo prijeći na glasovanje o 4 prijedloga zaključaka Kluba HSS-a vezano za ovo. Zaključak broj jedan, obvezuje se Vlada Republike Hrvatske da žurno uskladi Nacionalnu strategiju suzbijanja zlouporabe opojnih droga u Republici Hrvatskoj sa aktualnim stanjem problematike zlouporabe droga i bolesti, ovisnosti o drogama u Republici Hrvatskoj aktualnom europskom praksom suzbijanja zloporabe droga, europskom strategijom o drogama, te u roku od 90 dana prijedlog usklađene strategije dostavi Hrvatskom saboru radi donošenja. Molim uključimo se. Tko je za ovaj prijedlog zaključka? Za? Protiv? Suzdržan? Možemo glasovati. Rezultat, daj tamo. Utvrđujem da je ovaj zaključak prihvaćen sa 94 glasa za i 10 glasova protiv.