Mødet er åbnet. I dag er der følgende anmeldelser: Justitsministeren (Søren Pape Poulsen): Lovforslag nr. L 117 (Forslag til lov om ændring af lov om indsamling m.v. og lov om fonde og visse foreninger. Udlændinge- og integrationsministeren (Inger Støjberg): Lovforslag nr. L 118 (Forslag til lov om ændring af udlændingeloven og lov om dansk indfødsret. Søren Søndergaard (EL) m.fl.: Beslutningsforslag nr. B 52 (Forslag til folketingsbeslutning om en folkeafstemning om dansk tilslutning til bankunionen). Titlerne på de anmeldte sager vil fremgå af www.folketingstidende.dk (jf. ovenfor): Jeg skal gøre opmærksom på, at efter at dagsordenen er offentliggjort, er spørgsmål nr. S 268 til økonomi- og indenrigsministeren rykket op som spørgsmål nr. 1 i dagens spørgsmålsrækkefølge. Grupperne og spørgeren er orienteret om dette.
Vi går i gang med spørgsmål nr. 1 3 på dagsordenen, jf. formandens meddelelse ovenfor) Søren Egge Rasmussen fra Enhedslisten.
Jeg giver ordet til spørgeren for oplæsning. Værsgo.
Tak. Er ministeren klar til at tage ansvar for, at beslutningen om at rykke Det Miljøøkonomiske Råd til Horsens har betydet, at vi mister al miljøekspertise i rådet, og at næste års miljørapport bliver forsinket, formindsket og antagelig markant forringet?
Ministeren.
Tak for spørgsmålet. Overordnet set vil jeg sige, at jeg sådan set har tillid til, at Det Miljøøkonomiske Råd kan løfte sine opgaver, også selv om Det Økonomiske Råds sekretariat flytter til Horsens. Lad mig begynde med at gøre en ting klart: Det er nemlig sekretariatet, der flytter til Horsens; det er ikke vismændene; det er ikke Det Økonomiske Råd; det er ikke Det Miljøøkonomiske Råd. Det har været en del af regeringens politik, at der skal være statslige arbejdspladser i hele landet, og derfor har regeringen besluttet, at sekretariatet, der betjener vismændene, skal flytte til Horsens. Det Miljøøkonomiske Råds opgave er ifølge loven at belyse samspillet mellem økonomi og miljø, ligesom rådet skal belyse effektiviteten i miljøindsatsen. Rådet blev oprettet i 2007 i forbindelse med en revision af loven om de økonomiske råd. Rådet består af et formandskab – kaldet vismændene – og yderligere op til 16 medlemmer, der repræsenterer arbejdsmarkedets parter, erhvervsorganisationer, miljøorganisationer samt regeringen. Derudover sidder der fire personer, der er særlig kyndige i samspillet mellem økonomi og miljø, altså samlet set 24 medlemmer. Det er væsentligt at holde sig for øje, at hverken sammensætningen eller rådets opgaver ændres, fordi vi flytter sekretariatet fra København til Horsens. Der vil altså stadig være den samme miljøekspertise til stede i rådet, og formandskabet vil fortsat sætte rammerne for analyser og have ansvaret for dem.
Spørgeren.
Det, som har været omtalt, er, at i alt seks miljøøkonomer har sagt op, hvilket er alle fagmedarbejdere i sekretariatets miljøøkonomiske analyseenhed. Det er det, der har været fremført i pressen, og det er sådan set det, som jeg har valgt at forholde mig til. Altså, i Enhedslisten er vi mere interesseret i at skabe arbejdspladser end at flytte rundt på de eksisterende. Og når SKAT f.eks. planlægger at oprette flere arbejdspladser, synes vi det er helt naturligt, at man der overvejer, om der er nogle af de arbejdspladser, som kan oprettes i provinsen. Men ellers har vi jo oplevet nogle udflytninger, hvor man kan sige, at det nogle gange har mindre betydning. Jeg tror f.eks., at når man flytter Jagtmuseet til Djursland, så vil der nok i en periode blive formidlet lidt mindre om den historiske jagtudvikling i Danmark. Det kan vi leve med. Men når man udflytter Det Økonomiske Råds miljøsekretariat til Horsens, og alle rådets miljømedarbejdere ikke vil flytte de 250 km med deres arbejdsplads, så medfører det jo, at næste miljørapport bliver kortere end normalt, samt at vi har udsigt til, at rådets arbejde også bliver forringet i 2019 og 2020, som det har været fremme i pressen. Og det synes vi er et væsentligt problem. Vi har et meget stærkt behov for anbefalinger af, hvordan vi bedst og billigst når frem til CO 2 I den sidste rapport var der gode anbefalinger om, at hvis man skulle jagte de reduktioner, så var det altså nemmere og billigere at gøre det i landbruget end at gøre det ved at reducere i personbiltransporten. Det er jo den slags analyser, som vi har brug for, og det er jo det, som regeringen har fravalgt i sit eget udkast til klimaudspil og varm luft-udspil. Det er jo så tegn på, at man ikke har læst den rapport grundigt nok. Jeg vil godt spørge ministeren, om det giver bedre balance, at samfundet taber faglig ekspertise på miljøområdet, i en tidsalder hvor prioritering af de billigste CO 2
Ministeren.
Regeringen går meget op i at sørge for, at vi reducerer CO 2 Det er jo sådan set det bedste – ikke alene for klima og miljø, men også for økonomien. Og det arbejder vi jo også med i nogle af de udspil, som vi er kommet med i forhold til både klima og spørgsmålet om luftforurening, som spørgeren også henviser til. Jeg vil bare lige gøre et par ting klart: Der er ingen krav om, hvor mange kapitler der skal være i rapporterne fra de økonomiske råd. Der er krav om, hvor mange der skal komme, nemlig en for miljø og to for økonomi, men hverken om antallet af kapitler eller datoen på året, de skal udkomme. Så man må jo så tage med, at det kan være lidt forandret i en udflytningsproces.
Spørgeren.
Jo, men det kan godt være, at der så er det samme antal kapitler, men der er en risiko for, at kvaliteten, indholdet i den rapport, bliver ringere end det, vi hidtil har set. Jeg synes, det har været tankevækkende, at der er kommet noget, som er, hvad skal man sige, anderledes end mainstream, og jeg synes også, det er tankevækkende, at regeringen ikke rigtig har taget det med, når man forholder sig til klimaindsatsen og udspillet, der kommer fremover. Jeg kunne godt tænke mig at høre, om det næste bliver, at man vil flytte Klimarådet 250 km væk for at slippe for kritik, eller om man bare vil nøjes med at udskifte en sagligt funderet regeringskritisk formand.
Ministeren.
For det første synes jeg, det er nogle usaglige betragtninger, der er i forhold til den ganske almindelige udpegning, der er af formænd for forskellige råd, nævn osv. Det synes jeg ikke er på sin plads her, og det er i øvrigt heller ikke under mit ressort, så det ville være mærkeligt, hvis jeg skulle gå dybt ind i det. Det, der hører under mit ressort, er Det Økonomiske Råd, og Det Miljøøkonomiske Råd, og jeg er sådan set meget optaget af, at de selvfølgelig har nogle gode betingelser for at udføre det vigtige arbejde, som de laver. Derfor er jeg glad for at have fået oplyst, at det er sådan, at man stadig kan udgive de rapporter, som man skal. Det kan være, de udkommer på lidt andre datoer, det kan være, at der i en overgangsperiode vil være et kapitel mindre, men en af konsekvenserne af at ønske en politik om at udflytte arbejdspladser er, at der i en midlertidig periode vil være et produktionstab i forhold til de institutioner og organisationer, som udflyttes, og det tror jeg da bare man skal være åben omkring, for der er jo ikke grund til andet.
Spørgeren.
Det vil sige, at ministeren tager det fulde ansvar for, at vi nu går ind i en periode, hvor det arbejde, der udføres af Det Miljøøkonomiske Råd, og de anbefalinger, der måtte komme til det politiske niveau, i en periode bliver ringere. Det synes jeg er dybt skuffende i en tidsalder, hvor vi måske har 10 år til at rette op på de faretruende klimaforandringer, som vi står over for, og hvor det sådan set er nødvendigt at prioritere noget, så vi får mest får pengene. Det er jo det, regeringen undergraver ved den udflytning til Horsens. Kan ministeren ikke se det?
Ministeren.
Nej, jeg synes, det er en fuldstændig usaglig kritik. Jeg står fuldstændig på mål for det arbejde, der bliver udført, og at der er nogle ordentlige betingelser for det. Man kan udgive det antal rapporter, man hidtil har gjort. Vil der være en udskiftning blandt nogle medarbejdere, når man udflytter nogle arbejdspladser? Selvfølgelig vil der være det. Det, der er det afgørende, er, at kvaliteten er i orden, og det tror jeg sådan set ikke der er nogen grund til at ytre kritik af eller sætte spørgsmålstegn ved, og derfor synes jeg, at det er en ordentlig måde, vi gør det på. Hvis man vil stille folk i udsigt, at man kan udflytte arbejdspladser fra hovedstaden til andre dele af Danmark, uden at der vil være et midlertidigt produktionstab, vil det være forkert. Så enten går man ind for udflytninger med midlertidigt produktionstab, eller også går man ikke ind for udflytninger. Man må vælge.
Jeg siger tak til spørgeren og til ministeren. Hermed er spørgsmålet afsluttet. Det næste spørgsmål er stillet til justitsministeren af hr. Lars Aslan Rasmussen, Socialdemokratiet.
Værsgo til spørgeren for oplæsning.
Tak. Mener ministeren, at sikkerheden er god nok for folk, der deltager i de såkaldte exitprogrammer eller på anden måde deltager i den offentlige debat om bandekriminalitet?
Ministeren.
Tak for spørgsmålet. Jeg har tilladt mig at gå ud fra, at baggrunden for spørgsmålet er den både triste og meningsløse begivenhed omkring drabet på Nedim Yasar. Politiet efterforsker den sag i øjeblikket for fuld kraft, så det er for tidligt at konkludere noget på nuværende tidspunkt. Jeg tror, at rigtig mange gør sig nogle tanker om, hvad det er, der står bag det her, og i bund og grund ved vi ingenting. Men selvfølgelig gør folk sig tanker, og det forstår jeg jo godt. Det er også naturligt, at sagen så betyder, at vi overvejer, om vi er gode nok til at passe på personer, der har vendt ryggen til bandemiljøet, og af samme grund har jeg indkaldt partierne bag bandepakken, som spørgerens parti også er en del af, til et møde i næste uge, og der får vi lejlighed til at drøfte disse spørgsmål nærmere. Jeg ved, at det er en sag, som ud over så mange andre selvfølgelig også har berørt retsordførerne dybt, og jeg ser frem til mødet. Jeg mener bare, at det i hvert fald er for tidligt for mig at kunne konkludere noget med sikkerhed. Jeg anerkender fuldt ud relevansen i spørgsmålet, og jeg har bare svært ved sådan lige at konkludere, om vi gør det godt nok.
Spørgeren.
Det er jeg med på, og det er selvfølgelig også med udgangspunkt i den tragiske sag med Nedim Yasar, og det er jo ikke for på den måde at hænge ministeren ud. Det er jo ikke ministerens ansvar. Det er selvfølgelig dem, der har skudt Nedim, som bærer det fulde ansvar for det. Det er jo meget ømtåleligt med hensyn til bandekriminalitet, og vi vil rigtig gerne som politikere have folk til at stå frem, både for at komme ud af miljøet, men også, hvis de ved noget, at sige det, og der tænker jeg, at ministeren, også før den her tragedie, ligesom er bekendt med, at der er rigtig mange, som ikke tør stå frem af frygt for repressalier. Altså, hvordan sikrer vi – uanset om man er debattør eller deltager i debatten, er politiker eller har en eller anden mening om den her kriminalitet, selv har prøvet afpresning – at det kan man sådan set godt stå frem med, og så er der tilstrækkeligt grundlag i samfundet for, at vi kan passe på dem. Ministeren medgiver, at der er rigtig mange, som simpelt hen er bange, også før det her skete.
Ministeren.
Jeg kan ikke dokumentere det med tal, men jeg tror, at det er en naturlig tanke, når sådan noget som det her sker, at indtil vi i hvert fald ved, hvad baggrunden var for hans død, altså hvad motivet var, vil det jo betyde rigtig meget, i forhold til hvordan vi ellers skal se på hele det der. Det er derfor, jeg er lidt tilbageholdende. Jeg synes, at det er helt naturligt, at vi spørger os selv: Er beskyttelsen god nok for de mennesker, der forlader bandemiljøet? Hvordan fungerer vores exitprogrammer? Og det siger jeg, selv om Nedim jo ikke var i exit længere, men det er da noget af det, vi skal have undersøgt, for det er jo godt, at vi lige bruger den her sag til at tænke os rigtig godt om, med hensyn til hvad vi vil gøre fremadrettet.
Spørgeren.
Jeg vil spørge ministeren om, om det også gælder for radikaliserede unge, for et er selvfølgelig exitprogrammerne for bandemiljøet, det er en del af det, men noget andet er, om vi også har exitprogrammer for radikaliserede unge, altså folk, der har været med i Hizb ut-Tahrir, syrienskrigere. Nu er der ikke så mange af dem, der sådan offentligt står frem, men er det også en gruppe, ministeren medtænker? For der er det også vigtigt at have en beskyttelse for dem, fordi de kan også have nogle tidligere – i gåseøjne – venner, som kunne være ude efter dem. Vi har selvfølgelig både kriminelle, men vi har også folk, der er radikaliserede, som deltager i vores exitprogrammer. Er det også en gruppe, ministeren vil være særlig opmærksom på?
Ministeren.
Jeg mener sådan set, at vi, uanset hvem det er, der forlader kriminelle miljøer, radikaliserede miljøer, skal sikre os, at det, vi tilbyder, er godt nok, og det kan faktisk godt være meget af det, vi tilbyder med bandepakke III; jeg ved godt, at det er den af bandepakkerne, hvor vi faktisk har gjort noget mere på exitområdet. Det kan godt ske, at vi sådan set gør rigtig meget godt, og at det er, som det skal være, og nu har vi så en sag, som er dybt ulykkelig, men som så er den dybt ulykkelige sag, og det ved vi ikke helt endnu. Men jeg tager det dybt alvorligt, og det er også derfor, at jeg har indkaldt partierne bag aftalen, for jeg synes faktisk, det er vigtigt, at vi lige holder os selv skarpe på det her hele tiden og stiller os selv det spørgsmål: Gør vi det godt nok? Jeg har bare ikke lige svaret nu.
Spørgeren.
Det er jeg også glad for. Når ministeren tager fat i, om vi gør det godt nok i forhold til folk, der forlader bandemiljøet, vil ministeren så også love at medtænke de folk, som jo ikke er en del af bandemiljøet, men som f.eks. har en forretning, det kunne være på Nørrebro, hvor de bliver afpresset og ligesom skal kunne føle sikkerhed, i forhold til hvis de offentligt står frem og fortæller, at deres butik er blevet smadret af bandemedlemmer, eller at de bliver truet og skal betale penge – ministeren ved jo godt, de her ting forekommer, men det er jo ganske få, der står frem – og at vi også ligesom sørger for at skabe en tryghed hos dem, altså erhvervsdrivende og andre, som bor i de områder, i forhold til at selvfølgelig kan de gå til politiet, og de kan også godt stå offentligt frem? Der skal vi sikre, at de også kan føle sig beskyttet og være trygge.
Ministeren.
Det mener jeg bestemt vi skal have et stærkt fokus på. Nu er vi så ovre i noget lidt andet, men jeg er jo enig i, at det her med at kunne true sig til noget aldrig må kunne betale sig. Der har vi heldigvis nogle gode bestemmelser i straffeloven, som kan bruges til at komme efter folk, der truer, og hvis de så truer folk, der anmelder bagefter, klapper fælden jo endnu hårdere i forhold til strafmængden. Men selvfølgelig skal man føle sig tryg, og jeg vil bare opfordre enhver, der er udsat for det, som spørgeren lige nævnte der, til at gå til politiet, for selvfølgelig synes jeg, der er mange måder, vi kan hjælpe dem på.
Hermed er spørgsmål afsluttet. Jeg siger tak til spørgeren. Det næste spørgsmål er stillet til justitsministeren af hr. Peter Kofod fra Dansk Folkeparti.
Værsgo til oplæsning
Tak for det, formand. Vil ministeren forholde sig til ventetiden hos politiet for udstedelse af kørekort, og om han mener, at ventetider i op til flere måneder er tilfredsstillende?
Ministeren.
Tak for spørgsmålet. Der har i en periode været alt for lange sagsbehandlingstider i de kørekortsager, der behandles af politiet. Det gælder særlig i de sager, hvor der er anmærkninger i borgerens lægeattest, og hvor det derfor er nødvendigt at forelægge sagen for sundhedsmyndighederne, inden der træffes afgørelse. Det er selvfølgelig ikke tilfredsstillende – langtfra – og derfor bad jeg før sommerferien Rigspolitiet om at udarbejde en plan for nedbringelse af sagsbehandlingstiderne. Politiet har som følge heraf iværksat en række initiativer på området. Der er bl.a. tilført flere ressourcer til kørekortområdet, ligesom der arbejdes på at styrke samarbejdet med kommunerne og Styrelsen for Patientsikkerhed. Den fulde effekt af initiativerne er ikke slået igennem endnu, men det går i den rigtige retning. Rigspolitiet har oplyst, at antallet af verserende sager på kørekortområdet er næsten halveret siden juli, ligesom den gennemsnitlige sagsbehandlingstid på kørekortområdet er på vej ned. Så vi er ikke i mål endnu. Den gennemsnitlige sagsbehandlingstid er stadig for lang, men det er Rigspolitiets forventning, at den gennemsnitlige sagsbehandlingstid vil falde endnu mere inden årets udgang. Både Rigspolitiet og Justitsministeriet følger udviklingen i sagsbehandlingstiden tæt, og vi overvejer selvfølgelig hele tiden, om der er behov for yderligere tiltag for at nedbringe sagsbehandlingstiderne.
Spørgeren.
Tak for besvarelsen til justitsministeren. Når jeg har taget det her op i dag, er det, fordi jeg har fået en hel del borgerhenvendelser, typisk fra ældre mennesker, der har skullet have deres kørekort fornyet. Det har taget månedsvis. Jeg tror endda, at jeg har et eksempel, hvor det har taget op imod et halvt år, før man har modtaget det her permanente kørekort. Og det har nogle konsekvenser, som jeg egentlig synes man skal ridse op. Man kan godt få et midlertidigt kørekort. Det er sådan et stykke papir med et stempel på, hvor der er nogen, der har skrevet under osv. Det kan man godt klare sig med i Danmark. Udfordringen er, at hvis man vil uden for landets grænser, er der meget få lande, der vil acceptere den løsning som kørekort. Det vil sige, at det er sværere for folk at tage på ferie, hvis man ønsker at køre selv. Der er masser af danskere, der kan lide at tage på campingferie, og som jo altså ikke har den mulighed, at de kan få lov til at forlade landet, hvis de vil sydpå med sådan et midlertidig udstedt et kørekort. Det er selvfølgelig utrolig træls for de mennesker, der havde set frem til det, og som synes, at det er en ren formssag, hvad det jo også burde være, altså at man får et nyt plastikkort. Det burde ikke være noget, der sådan trak ud. Så jeg er meget optaget af det her, og jeg er meget optaget af, hvordan vi kan få styr på det, så folk ikke skal have en eller anden følelse af, at det skal tage halve år, før de kan få et kørekort, så de kan forlade landet. Så jeg vil høre ministeren – det kom ministeren ikke ind på – om, hvad den sådan gennemsnitlige ventetid er i dag. Der findes mange tal rundt omkring på internettet, men kan ministeren sådan rent faktuelt oplyse, hvad den konkrete ventetid i gennemsnit er, og vil han også forholde sig til, om der er behov for, at man tager nye initiativer for at bringe den yderligere ned.
Ministeren.
Jeg tror, at det bedste, jeg kan sige lige nu, er, som jeg også sagde i min tale, at man faktisk har taget nogle yderligere tiltag for at skubbe sagsbehandlingstiden i den rigtige retning. Udfordringen er lidt, at der også er noget forskellig kompleksitet i de her sager. Det siger jeg ikke, fordi jeg synes, jeg skal forsvare det i dag, for jeg har lige stået og sagt, at det skal blive bedre, men der er også en kompleksitet. Der er nogle sager, hvor man f.eks. skal bede om at tale med sundhedsmyndighederne, altså speciallægeerklæringer og andre ting. Det kan være sådan noget, der trækker tiden ud. Jeg kan lige så godt bare være ærlig og tilstå her, at jeg lige på stående fod ikke kan give tallet for den gennemsnitlige sagsbehandlingstid. Jeg ved bare, at det er aftalt med Rigspolitiet, at den i løbet af 2019 ikke må overstige 50 dage.
Spørgeren.
Det er fair nok. Jeg spørger om sagsbehandlingstiden på skrift, og så får jeg et svar der. Den må ikke overstige 50 dage i løbet af 2019, det er sådan i runde tal halvanden måned. Har ministeren noget indtryk af, om Rigspolitiet kan levere på det her, eller om Rigspolitiet får behov for, at der skal tilføres et eller andet eller gøres noget på en anden måde? Er der behov for, at politiforligskredsen kommer ind over og træffer foranstaltninger, der gør, at man kan nå det?
Ministeren.
Altså, man har taget nogle initiativer inden for Rigspolitiet, der gør, at man jo mener man kan nå det. Jeg har bare sagt, at hvis der skal andre ting til, må vi jo kigge på det. Og hvis man ikke mener, at man kan nå det, så må vi jo være helt enige og tage det i politiforligskredsen, hvis der er noget, der skal gøres. Man har sådan nogle interne servicemål for de her dage, og det dækker jo over – det behøver vi ikke at forklare – at når det skal være gennemsnitlig 50 dage, er der nogle sager, der går hurtigt, og så vil vi få nogle sager indimellem, der tager lang tid, fordi der kan være brug for nogle særlige speciallægeerklæringer. Men jeg følger det tæt, og jeg vil også godt give spørgeren den garanti, at hvis vi kan se, at de initiativer ikke hjælper, så kommer jeg til forligskredsen og beder om hjælp.
Spørgeren.
Jamen så tror jeg bare, jeg vil holde mig til, at jeg ser frem til at have ministeren i spørgetiden om sådan lidt tid igen om det her spørgsmål for at finde ud af, om man kan levere på det her. For os er det en vigtig prioritet, at man ikke skal vente i månedsvis på at få udstedt et nyt kørekort. Sådan skal det ikke være. Så jeg kan bare se frem til, at vi kommer til at drøfte det her både i forligskredsen og på et senere tidspunkt også i Folketingssalen igen.
Ministeren.
Jeg glæder mig usigeligt over spørgerens forventning til regeringens levetid.
Hermed er spørgsmålet afsluttet. Jeg siger tak til justitsministeren. Vi går videre til det næste spørgsmål, som er stillet til udlændinge- og integrationsministeren af hr. Peter Kofod, Dansk Folkeparti.
Værsgo til spørgeren for oplæsning.
Tak for det. Vil ministeren svare på, om det er rimeligt, at kommunerne i grænseområdet skal afholde udgifterne til indlogering af migranter, som det f.eks. er sket for Aabenraa Kommune, der er pålagt en regning på omkring 0,5 mio. kr. i forbindelse med den ekstraordinære migrantsituation i september 2015?
Ministeren.
De danske grænsekommuner og resten af Danmark blev jo i 2015 stillet over for en utrolig stor opgave. Danmark oplevede pludselig, at et stort antal flygtninge krydsede de danske grænser, på ganske kort tid vel at mærke. Derfor er det også vigtigt for mig at starte med lige at sige, at kommunerne gjorde en meget, meget stor og flot indsats og heriblandt også Aabenraa Kommune. Det var en ekstraordinær situation, og det krævede, at der blev taget ekstraordinære midler i brug. I løbet af 2015 var der mere end 21.000, der søgte asyl i Danmark, og vi åbnede derfor også en række asylcentre, da det var på sit højeste. Og da det var på sit allerhøjeste, var der faktisk 98 asylcentre placeret i mere end 40 kommuner. Regeringen har bl.a. på baggrund af det, som vi jo så i andet halvår af 2015, gennemført en lang række stramninger på udlændingeområdet, godt bakket op af Dansk Folkeparti. Og stramningerne har sammen med en fælles europæisk indsats bidraget til, at vi jo nu har styr på antallet af de asylansøgere, der kommer til Danmark. For Aabenraa Kommune betyder det helt konkret, at kommunen er gået fra at få visiteret 132 flygtninge i 2015 til 4 flygtninge i 2017. Det synes jeg jo er en markant forskel, og det er også en forskel, som man kan mærke i alle kommuner i Danmark. Det er en udvikling, som vi kan være meget tilfredse med, men jeg anerkender fuldt ud, at der var store og uforudsete udgifter forbundet med både indkvartering, mandskab og forplejning i den periode, som der henvises til. Netop på grund af situationens usædvanlige karakter kontaktede Udlændinge- og Integrationsministeriet Kommunernes Landsforening den 28. september 2015, og i den henvendelse beskrives ansvarsfordelingen mellem statslige myndigheder og kommunerne. I forbindelse med henvendelsen til Kommunernes Landsforening oplyste Beredskabsstyrelsen, at det kommunale redningsberedskab skal kunne modtage, indkvartere og også forpleje f.eks. evakuerede og andre nødstedte. Det kommunale redningsberedskab skal altså i henhold til beredskabsloven være dimensioneret til at kunne håndtere en opgave som den, vi så i 2015. For så vidt angår Udlændinge- og Integrationsministeriet, kan jeg oplyse, at ministeriet ikke har den bevillingsmæssige hjemmel til at afholde udgifter til et kommunalt beredskab. Det ændrer selvfølgelig ikke ved, at flygtningekrisen pålagde især grænsekommuner, herunder Aabenraa Kommune, en stor udgift, og det anerkender vi fuldt ud fra regeringens side. Og det er jo også derfor, vi har gennemført de stramninger sammen – for netop at undgå, at man igen skal komme i en situation som den, man var i i 2015.
Spørgeren.
Ja, vi har gennemført stramninger og gjort mange gode ting på udlændingeområdet, fordi vi ville bringe tilstrømningen ned. Men det ændrer ikke på, at der var en helt vild situation tilbage i 2015, hvor Danmark jo i hvert fald i grænseområderne gik i stå. Altså gik fysisk i stå, man kunne ikke bevæge sig, vejene var lukket, motorvejene var lukket, togene kørte ikke. På et tidspunkt var lufthavnen også lukket ned. Jeg mener ikke, at det er Aabenraa Kommune eller andre grænsekommuners skyld, at den danske udlændingepolitik i nogle perioder har sejlet og der ikke har været styr på situationen. Det mener jeg ikke man skal betale for og tage penge op til af egen lomme, som ellers kunne være gået til kommunal kernevelfærd. Det synes jeg simpelt hen er urimeligt, altså at man er endt i den situation, delvis fordi man jo ligger, hvor man ligger. Det mener jeg ikke kan være skatteborgerne i Aabenraa Kommunes skyld, eller de folk, der ellers skulle have nydt godt af kommunale velfærdsgoder. Jeg synes, det er dybt, dybt urimeligt. Så kan ministeren ikke se ... eller hvordan skal jeg stille det her spørgsmål: Vil ministeren ikke tage initiativ til at lave om på det her system, altså sørge for, at de kommuner, der har lagt penge ud, på en eller anden måde kan kompenseres? Jeg siger ikke, at det nødvendigvis skal være udlændingeministerens ressort. Jeg synes bare, det er så urimeligt, at en kommune, der faktisk arbejdede sammen med Udlændingeministeriet i den her meget vanskelige situation, man stod i – det var der jo mange kommuner, der gjorde – så bagefter bliver parkeret med en regning. Det synes jeg er dybt urimeligt.
Ministeren.
Altså, der er jo ligesom to dele af det her. Der er den del, der handler om, når man så har fået et asylcenter, og det er jo så den ene del af det. Den anden del er selve beredskabsdelen, og det er jo egentlig den, vi diskuterer her. Jeg kan forstå, at Aabenraa Kommune har stillet et krav om, at politiet skal finansiere og dermed dække de udgifter, som blev afholdt fra kommunens side i forbindelse med indkvarteringen og også forplejningen i sin tid, da man så den her meget store flygtningestrøm. Og det synes jeg egentlig altid er lidt af en uskik, men jeg bliver nødt til ligesom at henvise til justitsministeren, for det ligger jo hos ham. Det er politiet, man ligesom har stillet det her krav til.
Spørgeren.
Jeg ved ikke, hvortil kravet skal stiles. Jeg mener i udgangspunktet ikke, at det er politiet, der skal betale for det her. Men jeg mener heller ikke, at det er en kommune, som jo ikke kan kontrollere udlændingepolitikken, og som bare ligger, hvor den nu engang ligger – lige ved grænsen og er Danmarks første forpost, kan man sige, og bliver ramt af den her helt vanvittige situation tilbage i 2015 – der skal punge ud. Men lad mig spørge ministeren om en anden ting. For jeg har jo hørt alle mulige på venstrefløjen sige, at indvandring fra Mellemøsten og Afrika jo simpelt hen er noget, hvor vi bare er heldige, altså, hvis bare vi kunne få noget mere af det, fordi der ville være økonomisk ræson i det. Kunne man ikke sende regningen til Venligboerne og alle dem, der har gjort alt, hvad de kunne, for at øge indvandringen til Danmark?
Ministeren.
Altså, jeg er ikke helt sikker på, at Venligboerne og resten af venstrefløjen på den måde vil finansiere den udgift, som Aabenraa Kommune havde i sin tid. Når det er sagt, er jeg faktisk enig i, at kommunikation omkring de her ting betyder rigtig meget. Og det er klart, at når hele venstrefløjen i Danmark på den måde jo altså har gjort alt, synes jeg – både for at føre en slap politik, men også for at kommunikere, at man ønske en meget slap udlændingepolitik – så har det en betydning. Og det er jo sådan set også derfor, jeg er så glad for det samarbejde, vi har med Dansk Folkeparti.
Sidste omgang til spørgeren.
Sådan er det så pudsigt med venstrefløjen engang imellem: Man kan godt sige, at man vil være næstekærlig og tage imod med åbne arme – bare indtil det koster en selv noget. Så er det pludselig en ganske anden sag. Jeg vil spørge ministeren til sidst: Er det tænkeligt, at ministeren på nogen måde vil bære det her, altså den problemstilling, som jo ramte Aabenraa Kommune, videre i regeringen? Altså ved at sige, at man er nødt til at finde på en anden løsning, hvis det her – hvad jeg ikke håber – nogensinde skulle opstå igen. For det kan efter min mening i hvert fald ikke være tjenligt, at man ender i sådan en situation.
Ministeren.
Jeg kan faktisk godt forstå den bekymring og den udfordring, som især grænsekommunerne stod over for i den periode. For det var ikke nemt. Altså, det var jo ikke nemt for nogen og i hvert fald slet ikke for de grænsekommuner, der var tale om. Men som sagt er den her del noget, som ligger i beredskabslovgivningen. Og hvis det skal ændres, er det ligesom den vej igennem, man skal gå, og det kan man jo også tage en drøftelse med Dansk Folkeparti om, hvad ved jeg. Men det er i hvert fald der, det skal ændres, og dermed er det ikke rigtig noget, jeg som udlændingeminister kan gå ind og ændre på som sådan.
Med det siger vi tak til hr. Peter Kofod. Vi beholder ministeren på banen, idet næste spørgsmål er til samme minister, nemlig udlændinge- og integrationsministeren. Og det er af hr. Andreas Steenberg, Det Radikale Venstre.
Værsgo.
Tak for det. Hvad tænker ministeren om, at danskere er bedre beskyttet af EU’s lovgivning end af Danmarks i sagen om udviste børn, hvor danske familier for en periode må tage bopæl i et andet EU-land for at få adgang til at kunne bo sammen i Danmark?
Ministeren.
Spørgsmålet går vel igen, kan man sige, på, om regeringen vil ændre integrationskravet, men nu bare ud fra en anden præmis, nemlig at danskere må tage bopæl i et andet EU-land for at få adgang til at bo i Danmark med deres familier. Jeg har jo tidligere redegjort for, hvorfor regeringen ikke har i sinde at afskaffe integrationskravet. Reglerne om fri bevægelighed er som bekendt bindende for Danmark, og retten til fri bevægelighed står i traktaten og er nærmere reguleret i opholdsdirektivet. Danmark kan som bekendt ikke ensidigt ændre eller ophæve hverken traktaten eller direktivet. Jeg mener derfor også, at det er en forkert præmis, som spørgeren opstiller. Udlændingelovens regler gælder som udgangspunkt for alle udlændinge. Fri bevægelighed er for unionsborgere, der ønsker at gøre nytte af den fri bevægelighed. Reglerne gælder i den situation, som man kalder primær fri bevægelighed, hvor f.eks. en unionsborger fra Tyskland er rejst til Danmark som arbejdstager. I så fald må tyskerens familiemedlemmer jo så følge med til Danmark. EU-Domstolen har fastslået, at de samme regler finder tilsvarende anvendelse i den situation, som man kalder sekundær fri bevægelighed, hvor en unionsborger efter at have udøvet den fri bevægelighed vender tilbage til sin egen medlemsstat. I den situation må danskerens familiemedlemmer følge med til Danmark. Denne adgang til familiesammenføring er ikke betingelsesløs. Der er et krav om, at danskeren skal have benyttet den fri bevægelighed i en anden medlemsstat som f.eks. arbejdstager, og det betyder, at danskeren skal have haft et reelt og faktisk ophold i den anden medlemsstat. Det er også et krav, at danskeren og familiemedlemmet har haft et reelt samliv i den medlemsstat, hvor danskeren har udøvet retten til fri bevægelighed, og at familiemedlemmet har opholdt sig der i samme periode. Det er således en konsekvens af reglerne om fri bevægelighed, at familiemedlemmer må følge med en unionsborger, også den hjemvendte dansker. Det faktum kan man have forskellige holdninger til, men det giver ikke regeringen anledning til at ændre de danske regler om integrationsvurderinger.
Tak til ministeren. Der bliver jo rig lejlighed til at svare igen og igen, for nu får spørgeren nemlig ordet.
Det ligger både ministeren og mig meget på sinde, og derfor kan man godt komme til at bruge taletiden fuldt ud. Vi står jo bare i den, synes jeg, meget absurde situation, at danske statsborgere faktisk er ringere stillet i forhold til at have deres familie i Danmark, end f.eks. EU-borgere og flygtninge er, i hvert fald i nogle tilfælde. Jeg står her med nogle af de artikler, B.T. bragte i mandags, hvor B.T. har talt med to danskere, nemlig Kjeld Gaard-Frederiksen og Heini Bøgelund Andersen. Nu vil jeg bare læse et citat op af Kjeld Gaard-Frederiksen: »Jeg synes, jeg som dansk statsborger bør have de bedste rettigheder og ikke skal være dårligere stillet end andre. Jeg føler, det er uretfærdigt, at jeg er diskrimineret i forhold til en EU-borger. Jeg føler, det er krænkende, at jeg skal have sværere vilkår til at leve med min udenlandske familie i Danmark end en EU-borger, som kommer til Danmark.« Jeg kan jo godt forstå, at man kan have den følelse, at det er mærkeligt, at man ikke må bo i Danmark med sin familie, men hvis man flytter fra Flensborg til Danmark, så må man gerne. Derfor er der jo mange danskere, der flytter til Flensborg eller Malmø eller en by i et helt tredje EU-land og bor dér i en periode og så flytter hjem. Så kan jeg jo ikke lade være med at tænke: Hvorfor kunne vi ikke sidestille danske statsborgere med EU-borgere og give dem de samme rettigheder? For hvis man alligevel kommer ind ved at lave det, som jeg tror B.T. kaldte Flensborgfinten – og som tidligere fodbolddommer kan jeg sige, at det ikke er en finte, jeg har hørt om før – altså, hvis man alligevel kan få lov at komme ind ved at lave det krumspring at flytte via et andet EU-land, hvorfor kan vi så ikke sidestille danske statsborgere med EU-borgere og så netop også stille de krav, som ministeren gennemgår? For det er jo ikke bare en blankocheck med den fri bevægelighed. Der er også krav dér. Skulle vi ikke tage at gøre det?
Ministeren.
Jeg skal prøve at gøre det kortere nu, og så kan jeg vel udligne lidt i forhold til den ekstra tid, jeg brugte i første runde, hvor jeg netop redegjorde for reglerne og sagde, at vi jo ikke bare lige kan træde ud af traktaten eller direktivet. Og hvis der er nogle, der plejer at bakke op om EU, så er det da godt nok Det Radikale Venstre og dermed også hr. Andreas Steenberg.
Tak. Så er det spørgeren.
Jeg er jo ikke interesseret i, at vi skal træde ud af traktaten; jeg er interesseret i, at danske statsborgere kan få de samme rettigheder som EU-borgere og have lov til at have deres familie her, og så skal der selvfølgelig være nogle krav til, at når familierne kommer hertil, skal de opføre sig ordentligt og integrere sig. Hvad synes ministeren og regeringen om, at udlændinge sådan set er bedre stillet end danske statsborgere i Danmark?
Ministeren.
Jamen som jeg også sagde i min indledning, mener jeg, det er en fuldstændig skæv sammenligning, hr. Andreas Steenberg laver her, for det er to vidt forskellige ting, vi taler om. Og ja, vi er uenige om udlændingepolitikken, hr. Andreas Steenberg, og det er vi på mange fronter. Jeg er uenig i langt hovedparten af de 45 lempelser, som den daværende regering gennemførte, og den meget, meget slappe udlændingepolitik, som man førte. Men det nytter jo bare ikke noget at prøve at blande æbler og pærer og så bare lige hive fat i et eller andet EU-direktiv og sige: Kunne man så ikke lige ... Det kan man ikke, hr. Andreas Steenberg. Så hr. Andreas Steenberg bliver ligesom nødt til at sige det, som det er, nemlig at hr. Andreas Steenberg er uenig i den udlændingelovgivning, vi har i Danmark, og det tror jeg rettelig også at hr. Andreas Steenberg er og også står ved at han er. Men at lave den her skæve sammenligning synes jeg faktisk ikke tjener et særlig godt formål.
Så er det hr. Andreas Steenberg for sidste omgang.
Jeg kan bekræfte, at vi er uenige – det er helt rigtigt. Men jeg synes ikke, at sammenligningen er skæv, fordi for de her mennesker er det jo virkeligheden, at man ved at flytte til Flensborg i en periode lige pludselig kan få lov. Og det er også lidt interessant, at Tyskland i det her tilfælde gerne vil lade danskere bo i Tyskland med deres familie, mens Danmark ikke vil. Så for dem er det jo en helt reel sammenligning. Vi kommer det nok ikke nærmere, men det er jo altså trist, at danskere er nødt til at flygte til andre lande for at kunne være sammen med deres familie og for efterfølgende at kunne være sammen med deres familie i Danmark.
Ministeren.
Jeg må sige, at jeg synes, at det er meget, meget forkert at bruge ordet flygte. Det må jeg sige. At flygte er noget, man gør fra krig og ufred. Når det er sagt, er de her familier – og det tror jeg vi alle sammen er enige om – jo i en trist situation. Der er jo ikke nogen, der ikke godt kan forstå de her familier. Havde de bare taget deres børn med til Danmark fra f.eks. Thailand fra begyndelsen, så havde vi aldrig stået med de her problemer, og det er også derfor, at vi bl.a. vil gøre mere ud af at vejlede, for problemet er, at man lod barnet blive i f.eks. Thailand i 3, 5 eller 7 år, inden man tog barnet med hertil.
Med det siger vi tak til hr. Andreas Steenberg. Vi holder stadig væk på udlændinge- og integrationsministeren, for nu er det nemlig hr. Christian Langballe, Dansk Folkeparti, der ønsker at oplæse sit spørgsmål til ministeren.
Værsgo.
Tak. Spørgsmålet er som følger: Ved at underskrive FN's migrationspagt forpligter landene sig til ikke at understøtte medier, der fremmer intolerance, xenofobi og racisme, og hvordan vil regeringen i givet fald leve op til denne del, når den jo ønsker at underskrive pagten?
Så er det ministeren.
Målsætning 17 i aftalen indeholder et politisk tilsagn om, at staterne vil arbejde for at eliminere og imødegå alle former for diskrimination, vold eller xenofobi over for migranter i overensstemmelse med de internationale menneskerettigheder. Der er derimod intet i aftalen, som forpligter landene til ikke at understøtte medier, der fremmer bestemte synspunkter. Tværtimod fremgår det klart af aftalen, at staterne skal beskytte ytringsfriheden netop i overensstemmelse med international lov, i erkendelse af at en åben og fri debat bidrager til en fuldstændig forståelse af alle aspekter af migration. Det er rigtigt, at der i den del af aftalen, som ikke er politisk forpligtende og jo heller ikke juridisk bindende, står, at staterne kan Men dette er i aftalen blot nævnt som et eksempel på tiltag, som lande kan overveje at gøre brug af. Der er altså ikke tale om et politisk tilsagn, men om noget, som landene kan overveje at gøre under samtidig respekt for mediernes pressefrihed. Jeg vil gerne understrege, at det var regeringens helt klare indstilling, selvfølgelig, at mediernes frihed skal sikres, også på udlændingeområdet. Jeg tror rent faktisk på, at en fri og åben debat er en af de allerbedste måder overhovedet at have en ordentlig og oplyst debat på, og at det jo netop er det, der skal være styrende, når det handler om dansk presse. Det, der må gælde, er jo, om ytringerne holder sig inden for den lovgivning, som vi har, når det handler om ytringer. Så jeg kan kun gentage, at det er min og regeringens indstilling, at mediernes presse- og ytringsfrihed selvfølgelig skal sikres, hvilket der jo også lægges op til i den her aftale, og at aftaleteksten netop understreger, at staterne forpligter sig til at beskytte ytringsfriheden i overensstemmelse med international ret og anerkender, at en fri og åben debat bidrager til en bedre debat og en bedre forståelse af alle aspekter, når det kommer til migration, også de negative.
Tak. Så er det hr. Christian Langballe.
Jeg synes, det er et tyndt svar. Jeg vil også spørge: Hvem ved egentlig i øvrigt, hvad man forpligter sig til og ikke forpligter sig til i den her aftale? Regeringen siger, at man ikke forpligter sig til noget, samtidig med at regeringen siger, at de lande, som skal tage deres borgere tilbage – altså dem, som er kommet her – forpligter man til at tage deres borgere tilbage. Det vil sige, at det er sådan lidt dobbelt, ikke? Hvad er det egentlig lige, man forpligter sig til i den her aftale? Jeg vil i hvert fald sige, at man moralsk forpligter sig til at overholde den her aftale, som man tilslutter sig og underskriver. Det er deri, jeg ser et problem. Og den her passus står der altså, som en del af det: at man ikke skal understøtte medier, som fremmer intolerance. Hvad er så intolerance? Altså, jeg vil godt have regeringen til at forholde sig mere substantielt til det, der faktisk står i den her FN-migrationspagt, for det synes jeg ikke regeringen gør. Man siger på den ene side, at det ikke er juridisk forpligtende, og på den anden side mener man så åbenbart, det er forpligtende i forhold til nogle bestemte lande, som man gerne vil have til at gøre noget bestemt. Begge dele kan ikke være rigtige. Jeg synes bare, det er sørgeligt, at vi er kommet ind i det her spor, hvor man beslutter sig for at underskrive en migrationspagt, der går stik imod den politik, vi forsøger at føre i Danmark – herunder også adresserer, at medierne skal spille med på den vogn. Det synes jeg bare er ringe; jeg synes, det er dårligt. Hvis jeg så fik den idé, at jeg godt kunne tænke mig at vælte regeringen på det her spørgsmål, så ville der komme en ny regering med Mette Frederiksen, som ville sige præcis det samme og underskrive det her. Jeg synes bare, det er på tide, at vi begynder at konfrontere de problemer, der er, med den her parallelverden af FN-resolutioner og -pagter og alt muligt andet, som går stik imod den virkelighed, der er i Europa.
Tak. Så er det ministeren.
Jeg vil i hvert fald sige, at det er derfor, det er afgørende, at vi også bidrager med vores stemmeforklaring, altså hvad det er, vi lægger vægt på i den her aftale, og det kommer vi til. Det kan jeg sige er noget af det, vi sidder og skriver på i øjeblikket. Når det er sagt, vil jeg gerne igen understrege, at jeg om nogen går ind for ytringsfrihed – det tror jeg heller ikke der er nogen der kan være i tvivl om. Og om nogen går jeg også ind for en fri og åben debat. Jeg benytter mig også selv af den. Jeg mener rent faktisk, helt ærligt, at vores udlændingepolitik i Danmark og det politiske klima i Danmark er sundt på den måde, at vi netop altid har kunnet diskutere det her åbent og frit – måske ikke altid, men i hvert fald igennem de seneste år – og det skal vi blive ved med. Og det kommer vi til at blive ved med. Så det ændrer det her på ingen måder på.
Spørgeren.
Nej, men det, som er min tilgang til det her, er, at jeg godt ved, at skiftende regeringer gennem årtier har underskrevet alt, hvad der kom fra FN, fordi det har været sådan en parallel verden. Nu står vi så faktisk bare med en FN-pagt, som går stik imod den politik, som vi ønsker at føre, og som også er til gavn for Europa, nemlig at få stoppet den indvandring til Europa, som har været overvældende, og som vi ikke kan håndtere. Samtidig med at vi står og diskuterer det her, kommer der en FN-pagt, som overhovedet ikke forholder sig til problemet, og som endda begynder at komme med sådan patetiske, åndssvage opfordringer til, at nu skal man også så at sige lade være med at understøtte medier, som kunne ytre noget, der var kritisk i forhold til intolerance og alt muligt andet, altså, xenofobi og hele den diskussion, som vi har haft i Danmark. Vi har jo haft den diskussion, og derfor synes jeg bare, at det er på tide at sige nej til det her cirkus.
Ministeren.
Men det er jo også derfor, at vores stemmeforklaring er så afgørende, og det er også derfor, at det er afgørende, at vi nu får det skrevet så klart, at det ikke er sådan noget floromvunden snak, men at man netop kan forstå, hvad det er, vi nu lægger vægt på i den her aftale. Når alt kommer til alt, handler den her aftale altså også om, at de afrikanske lande skal tage deres borgere tilbage, hvis de er illegale migranter. Og jeg mener altså, at det er rigtig godt, at vi får dem til at bekræfte det. Det er faktisk første gang, at man får dem til på den måde at sætte pen til papir på det. Men der er ingen som helst tvivl om, at jeg om nogen bakker op om både ytringsfrihed og dermed jo også en fri og åben debat, også på udlændingeområdet. Og sådan skal det blive ved med at være, og det mener jeg vi har en sund politisk kultur om i Danmark.
Det sidste spørgsmål til hr. Christian Langballe.
Mit spørgsmål er så bare: Hvis det er sådan, at ministeren og regeringen mener, at man nu har fået et tilsagn fra de afrikanske lande om at tage deres borgere tilbage, hvad er det så for et tilsagn, som Danmark giver ved at underskrive den her erklæring? For tilsagnet må jo vende begge veje, og det er jo så et tilsagn til, at man ikke understøtter medier, der fremmer intolerance osv. Det vil sige, at det jo må gælde gensidigt, altså at det, som én part forpligter sig på, forpligter den anden part sig også på. Ellers hører alting op, og det er da derfor, jeg synes, at argumentationen er ret dårlig. Jeg synes, minister, at argumentationen er dårlig, og jeg kan ikke forstå, hvorfor man skriver under. Jeg ved så, at hvis ikke den her regering skriver under, vil der være en anden regering, der gør det. For vi er det eneste parti i Folketinget, der problematiserer det her.
Ministeren.
Men det ændrer ikke på, at det, vi bl.a. kommer til at lægge vægt på, er, at vi også fortsat skal have en fri og åben debat i Danmark. Det er vi kendte for, og det mener jeg er et rigtig vigtigt grundlag for den politiske debat i Danmark. Og jeg er faktisk stolt over, at vi i hvert fald igennem de seneste år har kunnet føre en både fri og åben og kritisk debat, også når det handler om udlændingepolitik. For det har vi gjort, og det skal vi selvfølgelig på ingen måder give køb på.
Med det siger vi tak til såvel ministeren som spørgeren. Så skifter vi ud på bænkene og pladsen, og spørgsmålet er til energi-, forsynings- og klimaministeren, og spørgeren er hr. Bjarne Laustsen, Socialdemokratiet.
Hr. Bjarne Laustsen får nu ordet for oplæsning af spørgsmålet. Værsgo.
Tusind tak, hr. formand. Spørgsmålet lyder: Hvis ikke regeringens omstilling er andet end varm luft, støtter ministeren så, at der bliver opstillet havvindmøller mellem Frederikshavn og Hirsholmene – det er jo ministeren, der i sidste ende skal godkende projektet?
Så er det ministeren.
Tak til hr. Bjarne Laustsen for spørgsmålet. Først og fremmest vil jeg gerne slå fast, at denne regering står helt bag den grønne omstilling, og at det er en af de vigtigste prioriteter i årene frem. Jeg vil samtidig også gerne understrege meget klart, at jeg til fulde forstår de frustrationer, som de kystnære havvindmøller i Danmark skaber. Jeg mener, at havvindmøller generelt hører til langt ude på havet. Jeg kan frygte, at opførelsen af flere kystnære møller kan medføre en generel folkelig modstand mod vindmøller. Den modstand kan i værste fald blive en trussel for den grønne omstilling. Det bliver vi nødt til at tage alvorligt. Derfor indførte vi sammen med jer og resten af Folketinget den kommunale indsigelsesret, så vi kan være sikre på, at der er en lokal opbakning til kystnære projekter som f.eks. det ved Frederikshavn. Det betyder, at en kommune kan gøre indsigelse imod opførelsen af havvindmøller, der stilles op inden for 8 km fra kysten og efter sommeren 2019 inden for 15 km fra kysten. Jeg afventer lige nu svar fra Frederikshavn Kommune i den konkrete sag. Hvis de ikke gør brug af deres indsigelsesret, forventer jeg at godkende forundersøgelsesansøgningen, da ansøgningen lever op til alle andre krav. Så for at svare kort: Jeg støtter projektet, hvis kommunen ikke gør indsigelse.
Tak. Så er det spørgeren.
Tak for besvarelsen af spørgsmålet. Jeg er jo glad for at høre, at der ikke er tvivl om, at regeringen vil Det har der ellers været udtrykt tvivl nok om på det seneste, bl.a. på baggrund af Klimarådets rapport osv. Men hvad er det, ministeren siger her? Har han en frustration over, at man kan lave kystnære møller, og at de skal ud på havet. Er så bare det, at der er én person, der siger, at man er meget ked af at se på nogle møller fra strandkanten, nok til, at ministeren vil sige, at så dropper vi det, fordi han er bange for, at den folkelige modstand imod nogle få kystnære møller kan få hele læsset til at tippe? Derfor er det jo meget vigtigt at sige, hvad det præcis er, ministeren vil lægge vægt på. Ministeren har sikkert, ligesom jeg selv har, fulgt, at der har været en række møder i Frederikshavn, hvor borgerne har haft mulighed for at komme med indsigelse. Der er en frist, indtil man kan komme med de her bemærkninger, og kommunen har så sagt, at de vil behandle det på deres decembermøde, og så kommer de indsigelser til ministerens kendskab. Det er jo sådan, proceduren er. Men det er jo ikke nok at sige, at man støtter den grønne omstilling. Det, som jeg er interesseret i, og som jeg spørger helt konkret til, er de møller, som man påtænker heroppe, for det har ministeren behændigt undgået, selv om han har skrevet flere læserbreve om det. Så præcis: Støtter ministeren de møller, der er foreslået? Det er jo en gammel sag, hvor man kører videre på en gammel tilladelse osv. Så det er helt vigtigt at få det at vide. For er det ikke korrekt, at det er sådan, at det er ministeren, der i den sidste ende skal sige ja eller nej til, om det projekt kan lade sig gøre? Det er ikke et folketingsflertal, det er ikke Energiudvalget, det er ikke Frederikshavn Kommune. Er det ikke ministeren i den sidste ende? Det er derfor, jeg synes, det er relevant, at jeg spørger her og forsøger at få et svar ud af ministeren på, om han er så interesseret i de møller, at han vil sørge for, at de kommer op, eller om han allerede har besluttet sig for, at bare der kommer en enkelt klage, så bliver det ikke til noget. Hvad er ministerens holdning?
Ministeren.
Det kan jeg svare meget kort på: Jeg støtter projektet, hvis det er, at kommunen ikke gør indsigelser. Det er kommunen, der har muligheden for at gøre indsigelse. Det er også korrekt, hvad spørgeren siger, om, at hvis kommunen gør indsigelse, skal det forelægges Folketingets Energi-, Forsynings- og Klimaudvalg, og efter at det så har været derovre og de har vurderet projektet, er det i sidste ende ministeren, som skal træffe endelig beslutning, hvis og såfremt der ligger en kommunal indsigelse. For mig er det helt afgørende, at der er opbakning til den grønne omstilling, og det er også helt afgørende, at kommunerne er opmærksomme på, at de har en indsigelsesret for nuværende op til 8 km, og jeg kan kun opfordre kommunerne til, at man behandler det her seriøst og gør sig sine overvejelser om de her projekter. Og viser det sig, at der er kommunal opbakning bag projektet og kommunen ikke bruger indsigelsesretten, så vil projektet blive godkendt.
Så er det spørgeren.
Tak. Men nu er det jo meget vigtigt, og jeg går ud fra, at man i et demokrati kan have en dialog om nogle ting, og ministeren kan jo også se, at man allerede har været ude at sige, at det ikke behøver at være seks møller. Man kan godt fjerne en, så der er fem tilbage, og der kan være forskellige forhold, hvor man ændrer på opstillingen, så alle parter så alligevel synes, det kan være en god idé. Så derfor er det i forhold til en indsigelse og en mulighed for at udtale sig interessant at vide. Hvis Frederikshavn Byråd behandler den her sag og de kommer med et svar til ministeren, så er det vel også afgørende, hvad det er, de siger – og jeg skal jo ikke blande mig i, hvad de siger – og i givet fald, hvordan det kan påvirke ministerens holdning til sagen.
Ministeren.
Tak for det. Jeg vil lytte til Frederikshavn Kommune, og det vil sige, at hvis Frederikshavn Kommune kommer og siger, at de synes, det er en rigtig god idé, de har fået det her projekt rettet til sammen med den pågældende virksomhed, som ønsker og har planer om at gennemføre de her havvindmøller, så vil jeg bakke projektet op. Men det forudsætter jo så også, at man ligesom lige gør sig de overvejelser lokalt, og hvis der er en blank anbefaling fra Frederikshavn Kommune, vil projektet også, efter at det har været til høring i Folketingets Energi-, Forsynings- og Klimaudvalg, blive godkendt.
Så er det hr. Bjarne Laustsen.
Man kan vel næppe forestille sig, at der kommer en blank side, hvor de siger: Det var så det, vi mente ingenting. Jeg tror da, som jeg kan læse ud af avisreferaterne, at der både er folk, der synes, at vindmøller, uanset om de står på land eller til havs, er en dårlig ting, og at der også er folk, der rigtig gerne vil have vindmøllerne. Så jeg tror ikke, ministerens ønske om at få en blank side kommer til at holde stik i virkeligheden, og derfor kommer der jo sandsynligvis – ja, sådan forestiller jeg mig det scenarie – nogle ting, som ministeren må forholde sig til. Betyder det så, at hvis der bare står, at man er nødt til at ændre lidt i det her, så vil ministeren trække kortet og sige, at det ikke bliver til noget?
Ministeren.
Tak for det igen. Jeg vil lytte til kommunalbestyrelsen. Det er jo kommunalbestyrelsen i sidste ende i den måde, som vi har opbygget vores demokrati på. Så er det jo klart, at hvis der er en enkelt borger, der gør indsigelse, er det den indstilling, der kommer fra kommunalbestyrelsen, som jeg vil forholde mig til. Og det er jo et spørgsmål om, hvorvidt de gør brug af den kommunale indsigelsesret. Hvis de ikke gør brug af den, så kan projektet jo gennemføres, hvis det ellers lever op til de forskellige VVM osv. Og det er det alt der tyder på at det her projekt gør.
Med det siger vi tak til både minister og spørger i det her spørgsmål. Men det var ikke nok for hr. Bjarne Laustsen, så derfor er der yderligere et spørgsmål til samme minister fra hr. Bjarne Laustsen.
Værsgo.
Tak, hr. formand. Spørgsmålet lyder: Hvilke aktive handlinger har ministeren, ministerens embedsmænd og menige gruppefæller fra Venstre taget for at så tvivl og indirekte opfordre til indsigelser mod opførelsen af havvindmøller, som ministeren kan læne sig op ad, for så i næste ombæring at fortælle, hvor grøn regeringen er?
Ministeren.
Tak for spørgsmålet. Det er vigtigt at have respekt for den modstand mod kystnære havvindmøller, som vi møder rundtomkring i Danmark. Jeg er bekymret for, om modstanden vil gå ud over befolkningens opbakning til den grønne omstilling. Det er vigtigt for regeringen, at udbygningen med vedvarende energi sker med kommunens opbakning, ikke mindst, når det gælder kystnær havvind. Jeg går ud fra, at spørgsmålet henviser til det brev, jeg sendte til Frederikshavn Kommune den 11. oktober, hvori jeg gjorde kommunen opmærksom på deres indsigelsesret. Jeg vurderede, at det var hensigtsmæssigt at gøre kommunen opmærksom på den ansøgning, der var indkommet, da ministeriet ikke havde hørt andet fra kommunen end to linjer om miljøtekniske krav. Da jeg igen intet hørte fra kommunen, talte min særlige rådgiver med et lokalt byrådsmedlem for at forhøre sig om, hvad der er op og ned i sagen. Mine embedsmænd har været i dialog med embedsmænd i kommunen med henblik på at aftale tidsfrister og gøre dem opmærksom på processen. Da vi kunne forstå, at den første tidsfrist var for stram for kommunen, sørgede vi for en forlængelse frem til den 17. december
Så er det spørgeren.
Tak. Og tak for besvarelsen. Der er rigtig mange ting, jeg ikke forstår i den her sag. Har ministeren en særlig rådgiver, der kontakter et bestemt byrådsmedlem i en kommune for at gøre dem opmærksom på, hvordan kommunerne skal ledes, og hvordan man skal træffe beslutninger? Jeg er simpelt hen målløs. Jeg ved jo, at man, som ministeren også har redegjort for her, har sendt to breve, og når man så ikke hører noget, tænker man: Vi må hellere tage fat med andre midler. Det kan simpelt hen ikke passe, at de ikke vil protestere. Det skal man gøre, og man kan få forlænget fristen. Det er meget, meget vigtigt, at der kommer sådan nogle tilkendegivelser, for så kan ministeren sige: Jamen folk vil jo ikke have de der møller, og så behøver vi ikke at have dem, og derfor kan vi ikke leve op til de krav, vi selv stiller, om, at vi skal have en grøn omstilling. Jeg synes, det er en bemærkelsesværdig måde. Derfor tænker jeg i forhold til den særlige rådgiver, hvis det er det, man bruger en særlig rådgiver til, altså til at ringe til et navngivet kommunalbestyrelsesmedlem, at så vil jeg jo synes, at hvis man vil henvende sig til kommunen, må det være borgmesteren, som den særlige rådgiver ringer til, hvis man ikke selv har tid til at ringe. For hvad er det, man vil i forhold til at ringe til et bestemt byrådsmedlem? Hvad er det, man vil opnå? Jeg vil selvfølgelig også gerne høre, og jeg spørger direkte: Har nogen af embedsmændene ringet til journalister, bestemte redaktioner? Har nogen af Venstres menige medlemmer ringet på vegne af ministeren – og jeg skal nok lade være med at bruge ord, der ikke er pæne – altså har ministeren ad den vej skubbet på for at få den lokale presse eller andre til at interessere sig for det her spørgsmål for ligesom at piske en stemning op? For det er jo det, jeg kan se, at der er kommet ud af det. Jeg ved jo ikke – men det ved ministeren sikkert – hvad der er skrevet, og hvad der er ført af samtaler osv. Så derfor synes jeg, det er væsentligt i det billede her at vide, om man spiller på to heste – altså at man på den ene side fortæller, hvor grøn man er, og på den anden side fortæller: I skal bare gøre sådan der, og så skal vi nok forhindre, at de møller kommer op at stå. Tak.
Ministeren.
Jeg havde intet hørt fra Frederikshavn Kommune. Der var tilgået ministeriet et par bemærkninger, et par linjer om nogle tekniske udfordringer i forhold til projektet. For mig var det meget vigtigt, at kommunen var opmærksom på, at der var mulighed for at gøre indsigelse. Og på den baggrund var det også naturligt, at min særlige rådgiver var i kontakt med Venstres bagland, herunder også kommunalbestyrelsesmedlemmer. Det synes jeg kun er naturligt, altså at man kontakter kommunalbestyrelsesmedlemmer for at spørge ind til: Hvordan har processen kørt i forbindelse med de her kystnære vindmøller? Har I hørt om det? Er I opmærksomme på, at der er mulighed for at gøre indsigelse i forhold til det her projekt? Det er helt afgørende for regeringen og for mig, at der er folkelig opbakning til de her projekter. Jeg oplever en række steder i landet, helt aktuelt ved Lillebælt og ved den jyske vestkyst, hvordan nogle af de her projekter giver enorm folkelig modstand, og hvordan det faktisk har alvorlige konsekvenser i forhold til befolkningens opbakning til den grønne omstilling.
Så er det hr. Bjarne Laustsen.
Men det er jo sniksnak. Altså, jeg spørger helt kontant. Nu siger man så, at det er den særlige rådgiver, der så lige særligt har udvalgt Venstres bagland, og al respekt for Venstres bagland og kommunalbestyrelsesmedlemmer i Frederikshavn. Men jeg spørger bare, hvorfor man ikke gik direkte til borgmesteren og bad om at høre, hvorfor de ikke har skrevet, og hvorfor de ikke har gjort dit og dat. Der tegner sig jo et mønster, og kan ministeren benægte, at embedsmænd også har kontaktet lokale pressefolk for at spørge ind til den her sag, og kan han benægte, at også lokale menige medlemmer af Venstres folketingsgruppe på samme måde har sendt ting til redaktioner om, at de skulle være opmærksomme på den her sag?
Så er det ministeren.
Tak for det. Jeg skrev til borgmesteren, det er korrekt. Min særlige rådgiver kontaktede medlemmer af Venstres byrådsgruppe i Frederikshavn, det er også korrekt. Og mine embedsmænd i ministeriet har alene drøftet nogle tekniske ting omkring den ansøgning, der har ligget, og har ikke på den måde formidlet kontakt. Det er muligt, at min særlige rådgiver har været i kontakt med lokale medier, det vil jeg ikke afvise. Min særlige rådgiver er jo løbende i kontakt med både sociale medier, aviser, dagblade osv. Og i forhold til Venstres medlemmer generelt set, folketingskandidater og andre, lever vi heldigvis i et demokrati, og hvordan de agerer, kan jeg ikke tage ansvaret for.
Så er det hr. Bjarne Laustsen.
Jeg vil gerne så her til sidst spørge ministeren, hvornår jeg i de nordjyske medier ser, hvad ministeren mener. Mener han virkelig noget med den grønne omstilling? Mener han også noget med møllerne? For det har han behændigt indtil nu undgået at melde ud, selv om han er blevet spurgt. Hvad mener ministeren, skal de der møller op, ja eller nej? Og er det ikke meningen, at ministeren så på den måde vil argumentere for, hvorfor den grønne omstilling er vigtig? Hvis alle siger nej til møller og siger, at de skal stå et andet sted, så bliver der jo ingen møller. Det er derfor. Man kan jo ikke begge dele, altså både ville have møllerne og så ikke ville have dem alligevel. Men jeg medgiver meget gerne, at det er en smart fidus, ministeren har fået ved at få pisket en stemning op, således at han på den baggrund kan sige: Jamen vi ville jo gerne, men folket vil jo ikke. Hvis det er det, der er formålet, synes jeg, at ministeren skylder os en rigtig god forklaring.
Tak, så er det ministeren.
Tak for det. Jamen de møller kommer op, hvis der er kommunal opbakning. Det har jeg faktisk i sinde, og for mig er det meget, meget vigtigt, at der er kommunal opbakning og også, at man ikke kommer efterfølgende og siger: Jamen vi var ikke opmærksomme på, at vi rent faktisk havde mulighed for at gøre indsigelse. Jeg synes, det er vigtigt, at både kommunalbestyrelsen og også borgerne i Frederikshavn er opmærksomme på, at der rent faktisk er en mulighed for, at kommunalbestyrelsen kan gøre indsigelse i forhold til det her projekt. Hvis kommunalbestyrelsen ikke gør indsigelse, bliver projektet gennemført.
Med det siger vi tak til hr. Bjarne Laustsen, som så bliver afløst af hr. Jens Joel fra samme parti, og det er til den samme minister.
Værsgo for en oplæsning af spørgsmålet.
Tak for det. Spørgsmålet lyder: Er ministeren enig i, at det er på kant med sandheden at påstå, at »ingen regering før har været så ambitiøs på klimaets vegne«, når regeringens egen klimarådgiver, Klimarådet, netop har påvist, at regeringens politik fører til en alarmerende opbremsning i Danmarks klimaindsats?
Så er det ministeren.
Først og fremmest tak for spørgsmålet. Med energiaftalen for 2018 vil vores elproduktion være hundrede procent baseret på vedvarende energi i 2030, og varmeproduktionen går i samme retning. Der vil altså nærmest ikke blive gjort brug af fossile brændsler i el- og varmeenergisektoren i 2030. Når der næsten ikke er fossile brændsler tilbage i energisektoren, kan vi ikke reducere meget mere i den sektor. Det er logik. Det er derfor ikke meningsfuldt at anklage regeringen for manglende ambitioner på den baggrund, det er alene et useriøst politisk benspænd. Men det bliver endnu værre. Regeringen har offentliggjort et klima- og luftudspil, der gør noget ved de sektorer, som oppositionen aldrig har gjort noget ved for alvor, nemlig transport og landbrug. Det kan være, at den manglende handling har betydet manglende viden på de to områder fra oppositionens side, for der hersker åbenbart en opfattelse af, at fordi det giver store reduktioner at putte biomasse i kulkraftværkerne frem til 2020, så kan man lave noget tilsvarende i transportsektoren og i landbruget, der giver hurtige og meget store reduktioner. Det er ikke tilfældet. Spillebanen for den næste fase af klimaomstillingen er en helt anden. De grønne teknologier inden for transport og landbrug er nemlig endnu ikke modne, eller også er de ret dyre. Men regeringen tager udfordringen op. Regeringens målsætning om stop for salg af benzin- og dieselbiler fra 2030 betyder, at personbilernes udledninger på sigt forsvinder helt. På samme vis fører forskningsindsatsen inden for landbruget på sigt til reduktioner her. Jeg ved godt, at der snart er valg, men klimaet venter altså ikke, mens oppositionen laver det her lille mediestunt. Kom nu ind i kampen frem for at lukke varm luft ud, det har vi nok af.
Så er det spørgeren.
Tak for det. Så vågnede ministeren da op til dåd. Det er jo sådan set positivt på mange måder. Hvis klimaet også får noget ud af det, er vi mange, der er glade. Nu har jeg jo faktisk ikke startet en polemik om, hvad der er politisk rigtigt i den her sammenhæng. Jeg har startet en polemik, og ministeren og jeg var også på TV 2 News i fredags og diskutere det. Og der sagde ministeren noget, da jeg henviste til, at Klimarådet i den her rapport viser, at vi får en langsommere reduktion i CO 2 Studieværten spurgte også ind til det, og da sagde ministeren, at det anerkender jeg ikke. Så er det jo, vi kommer ind et sted, hvor det ikke længere handler om politik, men hvor det handler om at beklikke den troværdighed, som et uafhængigt organ, nemlig Klimarådet, har. Og jeg så også, at ministeren var citeret på Ritzau og andre steder i fredags for at sige om den seneste anbefaling fra de uafhængige eksperter fra Klimarådet, at deres konklusioner var forvrøvlede. Altså, med al respekt synes jeg faktisk, at det er ministeren, der prøver at politisere, og ikke over for oppositionen, men han prøver at angribe de uafhængige eksperter i Klimarådet, som gør et seriøst stykke arbejde for både at kigge magthaverne efter i kortene, men jo også for at anvise en vej til, hvordan vi faktisk kan komme i mål med vores klimaambitioner. Så jeg kunne godt tænke mig at høre ministeren, om han bestrider, som han gjorde på landsdækkende tv, de beregninger, der ligger fra Klimarådet, som jo i parentes bemærket er baseret på regeringens egne tal. Så det er det første. Vil ministeren benægte de beregningers rigtighed? Det andet er, hvordan ministeren vil forsvare, at man går ud og angriber uafhængige eksperter ved at kalde deres konklusioner for forvrøvlede. Klæder det den politiske debat, og hjælper det klimadiskussionen fremadrettet?
Så er det ministeren.
Jeg betvivler sådan set ikke, at beregningerne kan være rigtige nok, men der, hvor jeg går ind i diskussionen, er, når nogle påstår, at der bliver skruet ned for blusset, i forhold til hvad der er sket i perioden fra 2010 til 2020, og hvad der så sker i perioden fra 2020 til 2030. Det gælder også, når jeg går ind og kigger på, hvad der rent faktisk sker af reduktioner. Så man kan sige, at den gamle energiaftale fra 2012 og frem mod 2020 medførte en reduktion af CO 2 t. Det gør den nye energiaftale såmænd også. Den repræsenterer cirka den samme størrelsesorden, altså mellem 10-11 mio. t, og dertil skal jo så lægges det, der er resultatet af regeringens klimaudspil, som reducerer udledningerne med op imod 32 mio. t. For mig at se er det jo en langt større reduktion, der er tale om i perioden fra 2020 til 2030, end der er tale om i forhold til den energiaftale, der blev gennemført i 2012, og som dækker perioden frem mod 2020.
Tak, så er det spørgeren.
Det, ministeren gør nu, er sådan set ikke det, ministeren gjorde i weekenden, altså angriber beregningerne, men han synes stadig væk, at regeringen fører en ambitiøs politik. Nu vil jeg sige, at ministeren har lov til at have sin egen politik, men har bare ikke lov til at have sine egne fakta i den her diskussion. Derfor er der jo noget at komme efter i forhold til at diskutere, om man skal gå ud og skyde på de uafhængige eksperter, som faktisk prøver at fortælle sandheden om regeringens politik, eller om man skal tage det til efterretning og så i øvrigt diskutere, hvilken politisk indsats man vil have. I den forbindelse er det jo påfaldende, at ministeren udsender en pressemeddelelse og siger, at der er for meget mudderkastning og polemik, når ministeren selv angriber uafhængige eksperter. Er det godt og klædeligt for klimadebatten, og er det værdigt for en minister at angribe Klimarådet på dets faglige integritet frem for at diskutere den politik, man står på mål for?
Så er det ministeren.
Tak for det. Det, jeg forholder mig til, er, at når Klimarådet siger, at der bliver skruet ned for ambitionsniveauet. Så vil jeg bare sige, at det kan jeg ikke genkende, og den kritik, som jeg har forholdt mig til fra Klimarådets side, er spørgsmålet om, om der er skruet ned for ambitionsniveauet, eller om der ikke er skruet ned for ambitionsniveauet. Og der kan jeg bare sige, at både med energiaftalen og efterfølgende med det udspil, regeringen er kommet med på klimaområdet, er der skruet markant op for ambitionsniveauet.
Så er der en lille variation i det, idet vi har muligheden for at have en medspørger. Det er fru Lea Wermelin, der er medspørger på samme spørgsmål til den samme minister. Værsgo.
Tak for det. Jeg har taget to avisartikler med her i dag. Den ene er fra CNN, hvor Donald Trump er citeret i forhold til den klimarapport, der kom for nylig, og han siger, at jeg tror ikke på det. Og den anden er så vores danske klimaminister, som siger, at det er volapyk at påstå, at regeringen reducerer tempoet i den grønne omstilling. Altså, der er jo et fundamentalt problem i, at vi har en minister, som ikke anerkender det arbejde, som et uafhængigt Klimaråd laver. Kan ministeren ikke godt forstå, at det er problematisk, at ministeren er med til at politisere de konklusioner, som Klimarådet kommer med? Det er klart, at man jo sagtens kan være politisk uenige om, hvad der skal til, men den tilgang, som ministeren har, er med til at så tvivl om hele det faktuelle grundlag.
Ministeren.
Jeg forstod ikke helt sammenligningen i forhold til den rapport, der er kommet i USA. Rapporten i USA handler jo først og fremmest om, at parlamentarikerne derovre har bedt om en undersøgelse af, hvad konsekvenserne vil være, hvis man ikke gør noget i USA. Der vil jeg så sige, at der er jeg lodret uenig med den amerikanske præsident, og det er også baggrunden for, at vi har bedt Europa-Kommissionen om at regne på, hvad konsekvenserne vil være, hvis EU ikke gør noget. Så vil jeg til spørgsmålet sige, at jeg lytter til Klimarådet. Jeg synes, der er kommet mange gode anbefalinger, men jeg har også ret til at have en politisk vurdering i forhold til de anbefalinger, der kommer fra Klimarådet, og jeg har også ret til at sige Klimarådet imod, hvis der er konklusioner fra Klimarådets side, som jeg ikke er enig i. Og jeg er ikke enig i Klimarådets udtalelse om, at vi har skruet ned for ambitionsniveauet.
Tak. Så er det fru Lea Wermelin.
Selvfølgelig har ministeren ret til at have en politisk holdning, men det, som vi jo er ærgerlige over, er, at ministeren er med til at beklikke den troværdighed, der ligger i Klimarådet, altså de eksperter, som har siddet og regnet på det her. Man kommer jo også til at spekulere, når det er sådan, at vi har en formand for Klimarådet, som fremlægger en rapport, hvori der er nogle meget kritiske konklusioner på regeringens politik, og kort tid efter har den formand ikke længere noget job. Kan ministeren ikke godt forstå, at ministeren er med til at så tvivl om uafhængigheden fremadrettet, for hvad med den kommende formand? Skal man så være bange for at miste sin formandspost, hvis man er kritisk over for regeringens politik?
Så er det ministeren.
Der skal i allerhøjeste grad være plads til kritik af regeringens politik. Det er også en af de opgaver, som Klimarådet er sat i verden til, altså løbende at lave vurderinger af de ting og forslag, der kommer fra regering og Folketing. Men der skal også være plads til at være lodret uenig, når jeg og regeringen er af den opfattelse, at vi gerne vil diskutere nogle af de konklusioner, som Klimarådet når frem til, især i forhold til det med ambitionsniveauet. I forhold til Klimarådets formand vil jeg sige, at den formand, der er for nuværende, har gjort det fortrinligt, et godt stykke arbejde. For et stykke tid siden vurderede vi det her, og vi vurderede, at vi ønsker, at der skal nye øjne til. Klimarådets formand har siddet på opgaven i 4 år. Ansættelsesperioden udløber den 1. december, og når den gør det, er det en oplagt mulighed for at vurdere, om der skal nye kræfter til på posten. Og vi har udpeget en ny professorer, Peter Mølgaard, som har stor indsigt i klimaforhold. Han er tidligere professorer på CBS, prorektor på universitetet i Maastricht og har stor indsigt i både energi- og klimaspørgsmål.
Så siger vi tak til fru Lea Wermelin, og så vender vi tilbage til hovedspørgeren, nemlig hr. Jens Joel, for det sidste spørgsmål til ministeren. Værsgo.
Jeg må sige, at jeg sådan set er meget bekymret for, hvad det her gør ved uafhængigheden, og hvad det gør ved den diskussion, vi har, og ved den mulighed, som uafhængige eksperter har for at kigge magthaverne efter i kortene. Men når nu ministeren også har sagt, at det her er en for vigtig debat til mudderkastning, kunne jeg godt tænke mig til sidst helt konkret at spørge om lige præcis den her pressemeddelelse fra ministeren, der hedder »Lad os få klimadebatten tilbage på rette spor«. Den fornemmer jeg retter sig mod Klimarådet, og der står, at det skal være slut med mudderkastning og polemik. Er det ministerens opfattelse, at Klimarådet bedriver mudderkastning og polemik?
Så er det ministeren.
Det er min opfattelse, at der på det seneste i noget af den klimadebat, der har været, har været lidt tendenser til mudderkastning. Det synes jeg faktisk at klimadebatten er for vigtig til.
Så er det spørgsmål udtømt. Vi går videre til det næste spørgsmål, og det er til den samme minister, og det er igen fra hr. Jens Joel, Socialdemokratiet.
Værsgo til oplæsning af spørgsmålet.
Tak. Spørgsmålet lyder: Hvad er ministerens kommentar til, at regeringens egen klimarådgiver, Klimarådet, advarer mod at forhøje iblandingskravet, som regeringen foreslår, fordi det vil føre til et øget forbrug af biodiesel, som i forhold til fossilt diesel ofte medfører lige så høje – og i nogle tilfælde højere – udledninger af drivhusgasser?
Så er det ministeren.
Tak til hr. Jens Joel for spørgsmålet. Som ansvarlig regering vil vi sikre, at vi lever op til EU's krav om 10 pct. vedvarende energi i transportsektoren i 2020. Regeringen ser ikke andre mulige veje til at opfylde dette mål end at forhøje iblandingskravet for biobrændstoffer. Jeg synes i øvrigt ikke, at vi her er så uenige med Klimarådet. De fremhæver også, at et øget forbrug af biobrændstoffer vil være nødvendigt for at nå målet. Jeg er derimod ikke enig i præmissen for spørgsmålet, som bliver stillet her. Iblandingskravet forventes primært opfyldt ved at øge iblandingen af biobrændstoffer i benzin. Det medfører et forhøjet forbrug af førstegenerationsbioætanol, der faktisk har nogle fornuftige klimaeffekter sammenlignet med benzin – også set i et vugge til grav-perspektiv – hvilket Klimarådet også påpeger. Forbruget af førstegenerationsbiodiesel, der ofte beskyldes for at have en tvivlsom klimaeffekt i et globalt perspektiv, forventes derimod ikke at stige. Oliebranchen vil i øvrigt kunne bekræfte, at iblandingskravet ikke forventes at medføre øget anvendelse af biodiesel. De biobrændstoffer, der anvendes i Danmark, skal i øvrigt opfylde EU's bæredygtighedskrav.
Så er det spørgeren.
Så lad mig gøre det ultrakort: Vil regeringen så lave et forbud mod, at det bliver biodiesel, der bliver blandet i?
Så er det ministeren.
Vi vil i hvert fald gøre alt, hvad vi overhovedet kan, for at sikre, at det bliver førstegenerationsbioætanol, som jo ikke har de alvorlige konsekvenser, som biodiesel har. Det vil vi arbejde for. Om der er brug for lovgivning, må vi drøfte i en anden sammenhæng, men det er i hvert fald helt klart det mål, vi har. Det handler de drøftelser, vi har haft med oliebranchen, om fremdrift i Danmark også om, altså hvordan vi håndterer den her udfordring, der er. Der er der et klart signal om, at den måde, hvorpå vi skal nå målet, vil være ved hjælp af førstegenerationsbioætanol.
Hr. Jens Joel.
Vi kan jo godt tage en diskussion om første- og andengenerationsbioætanol, og det vil vi sådan set også gøre i forhandlingslokalet. Men jeg er simpelt hen nødt til at spørge igen, for jeg bliver mere forvirret: Altså, vil ministeren sørge for, at det ikke bliver biodiesel – ja eller nej?
Ministeren.
Jeg vil gøre, hvad jeg kan, for at det bliver bioætanol. Jeg er ikke for nuværende opmærksom på, hvilke muligheder vi så har for at kræve, at det så præcis er det, og at hele mængden er det, men det er min klare vurdering, at størstedelen – det hele forhåbentlig, stort set i hvert fald – bliver bioætanol. Dertil kommer jo også, og det ved spørgeren jo så ganske udmærket, ved jeg, at det også skal opfylde EU's bæredygtighedskrav.
Så er det hr. Jens Joel for sidste omgang.
Okay, så vi er i en situation, hvor regeringen siger, at der ikke er andre mulige veje til at leve op til målet end at åbne for det her? Men regeringen har ikke gjort sig den overvejelse og det hjemmearbejde at tjekke, om man faktisk kan komme i en situation, hvor vi ender med, at klimaet er dårligere stillet, end hvis vi ikke havde lavet målet. Det må jeg sige at jeg simpelt hen ikke forstår at regeringen ikke har tænkt over. Og hvis ministeren ikke ved, hvordan han skal gøre det, så må ministeren da i det mindste kunne bekræfte her, at vi selvfølgelig ikke kommer til at have en regering, som stiller et krav om et mål, som i virkeligheden kan ende med at give negativ effekt for klimaet.
Så er det ministeren.
Det mål skal have en positiv effekt for klimaet. Det er jo det, der er hele hensigten med 10 pct. vedvarende energi i transportsektoren i 2020. Jeg er optaget af, at vi gør det her på en måde, så vi rent faktisk også får nogle CO 2 vedvarende energi inden for transport i 2020. Efter de drøftelser, vi har haft med branchen, er det helt klart min overbevisning, at det, der vil blive satset allerallermest på i den her sammenhæng, vil være bioætanol, som ud fra en CO 2
Med det siger vi tak til hr. Jens Joel som spørger. Det er stadig væk energi-, forsynings- og klimaministeren, der stilles spørgsmål til, og det er nu af fru Lea Wermelin.
Værsgo til at oplæse spørgsmålet.
Jeg læser spørgsmålet op: Vil ministeren på baggrund af de alarmerende konklusioner i Klimarådets rapport »Status for Danmarks klimamålsætninger og -forpligtelser 2018« tage initiativ til yderligere indsatser på klimaområdet?
Ministeren.
Tak til fru Lea Wermelin for spørgsmålet. Lad os være seriøse om, hvad det er for en fælles udfordring, vi står over for. Energisektoren er intet mindre end revolutioneret, og vi reducerer CO 2 Med energiaftalen vil vores elproduktion være et hundrede procent baseret på vedvarende energi i 2030, og varmeproduktionen går helt i samme retning. Den næste fase, vi står over for i klimaindsatsen, er de sektorer, der er sværere at omstille, som landbrug og transport. Det er alt andet lige lettere at skabe reduktioner ved at skifte kullene ud med biomasse på et stort kraftværk, men regeringen har taget handsken op i forhold til de sektorer på en måde, som ingen tidligere regering har gjort. Regeringens målsætning om stop for salg af nye benzin- og dieselbiler fra 2030 vil betyde, at udfordringen med personbilerne på sigt forsvinder helt, men det tager tid at skifte en hel bilpark ud. Det må vi kunne blive enige om. På samme vis fører regeringens igangsatte klimaforskningsindsats inden for landbruget på sigt til reduktioner. På landbrugsområdet har vi i dag ikke en løsning, der kan det samme, som vindmøllen kan for energisektoren. Det må vi også kunne blive enige om. Vi er langtfra i mål med klimaindsatsen endnu. Regeringens indsats stopper ikke med energiaftalen og klima- og luftudspillet. Vi har lagt faste stoptjek ind for klimaindsatsen frem mod 2030, og vi sætter yderligere midler af til klimaindsatsen fremover. Jeg håber, at Folketingets øvrige partier erkender den svære udfordring, vi står over for, og vil være med til at løse den.
Tak. Så er det spørgeren.
Vi anerkender bestemt udfordringen, og det er sådan set også derfor, vi står her i dag, for som vi lige har diskuteret, har regeringens eget nedsatte klimaråd jo lige dumpet den plan, som regeringen er kommet med: Den betyder ikke er Det var sådan set også det, mit spørgsmål gik på, for en ting er det, der så er blevet lagt frem, men problemet er jo, at Klimarådet helt klart siger, at hvis vi skal nå i mål i 2030, skal der yderligere initiativer på bordet. Derfor går mit spørgsmål egentlig på det: Vil regeringen lægge yderligere initiativer på bordet ud over det klima- og luftudspil, der er kommet? For det er ikke nok, hvis vi skal sørge for, at vi rent faktisk er forrest i den grønne omstilling, og sørge for, at vi får reduceret vores CO 2 Så er ministeren enig med Klimarådet i, at der er behov for yderligere initiativer?
Ministeren.
Jeg er faktisk ikke enig med spørgeren i, at vi ikke når i mål. Nu er det svært at sige helt præcist, hvor stor mankoen er, men vurderingen er jo for øjeblikket med de beregninger, der er, at den ligger et sted mellem 32 og 37 mio. t i perioden fra 2020-2030. Med regeringens udspil, hvis vi tager transportdelen med, når vi en reduktion på 32 mio. t i 2030. Der er usikkerhed om nogle af elementerne, og der er også usikkerhed om, hvor stor mankoen er. Med det udspil, der ligger, løser vi den her opgave, 2 år før vi skal i gang med opgaven, og 12 år før vi skal være nået i mål. Det synes jeg faktisk er ganske godt. Men det er også klart, at der løbende bliver brug for flere initiativer, og derfor ligger der også i regeringens klimaudspil, at vi både i 2022, 2024 og 2027 skal lave det, der hedder stoptjek, hvor vi skal vurdere, hvor langt vi er kommet, hvor stor udfordringen er, og om der er brug for yderligere initiativer. Og bliver der brug for yderligere initiativer, vil vi ikke holde os tilbage med at komme med dem.
Så er det spørgeren.
Men nu bliver vi lige nødt til at få noget helt på det rene. Jeg står her med en side fra Klimarådets rapport, og der kan man jo tydeligt under den søjle, der hedder yderligere tiltag, se, at det er der behov for, hvis vi skal nå i mål i forhold til reduktionsbehovet. Det skriver Klimarådet jo selv i deres rapport. Før sagde ministeren, at man ikke var uenig i de beregninger, der lå til grund for Klimarådets rapport, så er ministeren enig med Klimarådet, i forhold til om der er behov for yderligere initiativer, eller er ministeren ikke enig med Klimarådet? Og hvis der er behov for yderligere initiativer, hvorfor kan vi så ikke få at vide, hvad de skal være? Hvorfor skal det være en eller anden form for skuffeplan?
Ministeren.
Jeg er ikke enig med Klimarådet i, at vi ikke når i mål i 2030 med det udspil, der ligger fra regeringen – alt afhængigt af mankoens størrelse selvfølgelig, om den er 32 eller 37 mio. t, når vi når frem til 2030. Vi når i mål med de ting, der er her. Der er en vis usikkerhed, og det kan vise sig, at der er brug for yderligere initiativer. Og det bliver der givet, for jeg har da også en forventning om, at vi sagtens kan komme i en situation, hvor det mål, som EU fastsætter for 2030 – altså i de institutioner, der p.t. er, også i Rådet og i Europa-Parlamentet og i Kommissionen osv. 2 datacentre og andre, der kommer til, og dermed af det samlede energiforbrug. Der kan være mange udfordringer frem mod 2030. Men med det udspil, der ligger fra regeringen, leverer vi på, hvad vi skal nå for at nå målet i 2030.
Så er det spørgeren for sidste omgang for det spørgsmål. Værsgo.
Men nu har jeg jo også læst ministerens udspil, altså klima- og luftplanen. Der skriver man jo selv sort på hvidt, at den bidrager med 26 mio. t, og det er jo langt fra de 32-37 mio. t, som ministeren taler om. Det er så, fordi man indregner nogle målsætninger, altså noget, som ministeren håber på man kommer i mål med. Men kan ministeren ikke bekræfte, at man ikke har anvist de konkrete værktøjer til at nå i mål? Det er jo det, der er hele problemet. Det er også derfor, ministerens eget Klimaråd dumper ministerens indsats på det her område.
Så er det ministeren.
Tak for det. Hvis transport tælles med, og det skal det, og det, der ligger i forhold til udfasning af benzin- og dieselbiler – så når vi op på 32 mio. t i 2030. Hvis det ikke tages med, og hvis vi kigger på de andre initiativer, der er, så når vi 26 mio. t. Men det er da min helt klare overbevisning, at det jo selvfølgelig lykkes at gøre noget i forhold til transport. Med de målsætninger, der er sat her – som jo er de mest markante og langt mere ambitiøse end det, vi har set fra spørgerens parti, på transportområdet med hensyn til antallet af elbiler og lavemissionsbiler i 2030 – jamen så når vi det her mål, og så er det en regering, som er langt mere ambitiøs end det, vi har set fra Socialdemokratiets side. Det, vi er kommet med her, er jo superambitiøst, og vi har overhalet jer med mileskridt, i forhold til hvad I har spillet ud med.
Med det siger vi tak til såvel spørgeren som ministeren. Nu går vi så videre i rækken af ministre, nemlig til miljø- og fødevareministeren.
Det er hr. Søren Egge Rasmussen, Enhedslisten, for oplæsning af spørgsmålet. Værsgo.
Tak. Hvordan forholder ministeren sig til, at regeringen er med til at understøtte en udvikling, hvor der er stigende antal sprøjtegifte i vores fødevarer?
Ministeren.
Tak for spørgsmålet. Der er ikke et stigende antal pesticider i vores fødevarer. Det er så sandelig heller ikke en udvikling, som regeringen ville understøtte, såfremt det var tilfældet. Når pesticider tillades til nye afgrøder, fastsættes der i EU en grænseværdi for de maksimalt tilladte rester af pesticidet i den pågældende afgrøde. Det sker for at beskytte forbrugerne. Det er ikke noget nyt, og det er godt.
Så er det spørgeren.
Anledningen til, at vi spørger her, er ikke den årlige fødevarekontrol. Det er sådan set to komitésager, som Folketingets partier skulle forholde sig til i sidste uge. Vi havde egentlig indsendt et langt længere spørgsmål, hvor det kunne være hundrede procent præcist for ministeren, hvad det var, vi henviste til. Det er så blevet reduceret til det her korte spørgsmål, og det synes jeg ikke er rimeligt over for ministeren. For det, som man kunne se i de to komitésager, var jo, at der var nogle maksimalværdier, som blev hævet, og Folketingets partier skulle forholde sig til, om vi sådan set støttede, at de maksimale værdier blev hævet. Jeg synes, det er dybt bekymrende, når man ligesom ser på, at det er en lang række basisfødevarer, hvor der nu er udsigt til, når det bliver vedtaget nede i EU, at man hæver maksimalgrænserne. Så vil vi opleve, at fødevarekontrollen skal kontrollere efter pesticider, og så er det et højere tal, man måler efter, end det har været hidtil. Når regeringen i EU støtter den udvikling, støtter man jo sådan set, at der er nogle højere grænseværdier, og det synes jeg absolut ikke er hensigtsmæssigt, især ikke, når vi ser, at de her fødevarer er kartofler og jordbær, rødbeder, en masse frisk frugt, rodfrugter, tørrede bælgfrugter, druer, forskellige nødder, citrusfrugter, forskellige kornsorter, ris og en række frø. Altså, det er basisfødevarer, hvor man sådan set åbner op for, at der kan være et højere pesticidindhold. Det er selvfølgelig ærgerligt, hvis ministeren har forberedt sig, ud fra at jeg henviste til fødevarekontrollen og den rapport, og hvad den arbejder ud fra. Men det er sådan set ud fra de to komitésager, som vi blev forelagt i sidste uge, og hvor der er en såkaldt demokratisk proces, som er meget kortfattet, hvor partier har mulighed for at gøre indsigelse. Det gjorde Enhedslisten, og det blev bakket op af et par andre partier. Men der er jo egentlig for lidt tid til debat, og det er derfor, jeg rejser den her. Er ministeren bekendt med, at grænseværdierne blev hævet i de to komitésager?
Ministeren.
Det var også det spørgsmål, jeg svarede på; jeg forstod godt spørgsmålet. Men jeg er ikke sikker på, at spørgeren forstår problemstillingen, og derfor tillader jeg mig lige at forklare den. Det er sådan, når man bruger de her grænseværdier, og hvis man har en afgrøde, som ikke bruger det pågældende produkt, så fastsætter man grænseværdien til detektionsgrænsen. For hvis ikke man må bruge det pågældende aktivstof på den her afgrøde, må der selvfølgelig ikke være nogen rester overhovedet. Hvis man så finder ud af, at det kan være hensigtsmæssigt at anvende denne eller hin pesticid på en bestemt afgrøde, f.eks. fordi det kan fjerne en mere skadelig pesticid, en mere sundhedsrisikofyldt pesticid, går man ind og siger: Hvor fastsætter vi så tolerancetærsklen for det her? Det er klart, at det, der først og fremmest betyder noget her, jo er: Hvad udgør det pågældende aktivstof af sundhedsrisici? For det må man aldrig nogen sinde sætte over styr. Men man går også ind og ser på: Hvis man anvender det her aktivstof med almindeligt godt landmandskab, hvad kan vi så forlange, hvis man ikke bruger for meget og ikke bruger for lidt? Det er de to parametre, man så fastsætter den her grænse ud fra. Men det er klart, at hvis udgangspunktet var, at der ikke må være noget overhovedet, så bliver grænseværdien jo selvfølgelig sat op. Så verden er lidt mere kompliceret, end Enhedslisten ser den, også her.
Så er det spørgeren.
Verden kan være meget kompliceret, og jeg har også noteret mig, at man i de her sager så har valgt, at DTU Fødevareinstituttet skulle være anmodet om en vurdering af forslaget. Der kommer de så frem til en overslagsmæssig vurdering af det, og når jeg ser sådan nogle ord, bliver jeg lidt bekymret. For det, som vi har at gøre med her, er jo noget, hvor der er en masse vurderinger inde i det, og har den der overslagsmæssige vurdering så udgangspunkt i, hvad en normaldansker spiser? Og hvad gør vi så, hvis der er nogle danskere, der spiser forholdsvis mange appelsiner eller drikker forholdsvis meget konventionel rødvin? Så er vi ude i noget, hvor man ikke bare kan sige, at der sådan er et gennemsnit, der ligesom er gældende for alle. Det er det, der sådan set bekymrer os.
Ministeren.
Det kan jeg godt forstå, og det er en helt legitim bekymring at have. Vi har en meget restriktiv tilgang til brugen af pesticider i Danmark, og det skal vi også have, det er en del af pesticidaftalen, som Enhedslisten så har valgt ikke at være en del af. Vi har en restriktiv tilgang til det her, og når vi godkender nye pesticider, er udgangspunktet jo ikke, at man kan risikere at komme i nærheden af en anelse af det. Vi ser jo på, hvad det er for en risiko man reelt kan løbe for at støde ind i det pågældende produkt, sammenligner det med almindeligt godt solidt landmandskab, og så siger vi: Hvad er rimeligt her? For menneskene skal ikke udsættes for en risiko i forbindelse med de her pesticider. Det er derfor, grænseværdierne sættes der, hvor de sættes. En anden udfordring er jo de kombinationsmuligheder eller cocktaileffekter, der kan være, som vi også forsøger at se på efter bedste evne. Jeg kan se, at formanden rejser sig.
Tak for det. Så er det spørgeren for sidste omgang til det her spørgsmål. Værsgo.
Enhedslisten er ikke med i pesticidaftalen, fordi den jo medførte, at man seksdoblede den mængde pesticider, der kan være i drikkevand, man må drikke. Det var jo derfor, vi ikke var med. Hvis man er parat til at ville ændre det til de forhold, der var tidligere, så vil vi da gerne tage en drøftelse om det. Jeg bliver jo bekymret, når vi får sådan nogle komitésager, og der så står: En vedtagelse vurderes at betyde et uændret beskyttelsesniveau. Altså, vi er inde i noget her, som ikke er eksakt videnskab, og hvor vi jo ikke ved, hvad de her cocktaileffekter medfører. Vi ved ikke med sikkerhed, hvad det er, og mennesker er ikke lige eksponeret for den gift, man indtager, og nogle børn og gravide er jo sådan set eksponeret med en større risiko. Jeg synes, at ministeren skulle tage det her meget mere alvorligt, og at det skulle være mere restriktivt i de sager, som vi får forelagt.
Ministeren.
Jeg kan berolige spørgeren med, at jeg tager det her meget alvorligt, faktisk så alvorligt, at jeg har sat mig ind i, hvordan den her godkendelsesproces foregår, hvilket hr. Søren Egge Rasmussen jo ikke havde gjort eller også godt vidste det, men bare ville bilde folk noget andet ind. Vi har Vores kemiindsats smider mange kræfter i forskning og udvikling, når det handler om de her kombinationseffekter, fordi kombinationsmulighederne er uendelige. Så det skal vi forske i for at sikre, at vi imødegår de risici bedst muligt. Men hvis ens udgangspunkt er, at der ikke må anvendes pesticider, punktum – og i den forbindelse kan jeg nævne et udmærket pesticid, der hedder salt, som jeg nogle gange bruger på mit æg om morgen – så er det klart, at vi nok ikke bliver enige. Så er det nok meget godt, at I ikke er med i pesticidaftalen.
Dermed siger vi tak til spørgeren og til ministeren og konstaterer, at spørgetiden er slut for i dag.
Vi åbner forhandlingen, og den første er hr. Kaare Dybvad, Socialdemokratiet. Værsgo.
Tak for det, formand. I Socialdemokratiet mener vi, at boliger uden bopælspligt er en uheldig tendens, som spreder sig, i takt med at nye boligområder bliver opført. Man får ikke registreret cpr-numre på adresserne. Man har i nogle tilfælde lavet lokalplaner, hvor man ikke har stillet krav om det. Man har fra tidligere tider haft boligområder, som er opført på et tidspunkt, hvor en kommune, eksempelvis København Kommune, ikke var i en så fordelagtig økonomisk position, som kommunen er i i dag, men var nødt til at tilbyde investorer boliger uden bopælspligt for rent faktisk at kunne få bygget noget. Nu skal man jo dømme beslutninger ud fra den tid, som de er truffet i, og det ville være forkert at bedømme Københavns byudvikling i 1990'erne og 00'erne ud fra situationen i dag, men så meget desto mere bifalder vi det her lovforslag, som giver mulighed for at lave en langt strengere kontrol af boliger uden bopælspligt og sørge for, at den lovgivning, der rent faktisk er, bliver overholdt, og at man også skærper de sanktioner, der er. Vi hæfter os særlig ved tre elementer. Det er for det første, at man får mulighed for at samkøre registre, så man får bedre mulighed for at have overblik over, hvem der rent faktisk bor de forskellige steder. For det andet får man mulighed for at lave kontrolbesøg – ikke inde i folks hjem, men ved dørtærsklen, ligesom det eksempelvis sker ved licensopkrævning. Og for det tredje får man mulighed for at inddrage oplysninger fra forsyningsselskaber, altså oplysninger om, hvor meget el, vand osv. folk bruger. Det siger jo ret meget om, om man kan forvente, at der rent faktisk bor nogen på de adresser, som man registrerer. Og oven i det er der skærpede sanktioner, når man overtræder de her regler. Samlet set mener vi, at man her er nået et godt stykke ad vejen i forhold til at sikre, at der er så få boliger som muligt, særlig i det centrale hovedstadsområde, som ikke er beboet af nogen, og som endda ikke er beboet af nogen, selv om de måske burde være det. Der er stadig samlet set omkring 2.700 boliger i Københavns Kommune, som er uden bopælspligt, og selv om mange af dem tjener et anerkendelsesværdigt formål, eksempelvis boligerne til de folketingsmedlemmer, der er bosat i provinsen, er der stadig en vis mængde, hvor der ikke er nogen god begrundelse. Det er Socialdemokratiets ønske, at der er så få boliger som overhovedet muligt, der ikke er omfattet af bopælspligten, eller hvor der bliver snydt med bopælspligten, for vi ønsker os, at de boliger, der er i vores hovedstad, bliver brugt til, at folk kan bo i dem, så der er så mange som muligt, der har mulighed for at bo i hovedstadsområdet. Det vil samtidig sørge for, at det samlede prisniveau falder, i takt med at udbuddet stiger. Så overordnet set kan vi tilslutte os det her lovforslag.
Tak. Der er en kort bemærkning fra hr. Søren Egge Rasmussen, Enhedslisten.
Tak. Jeg vil godt gøre opmærksom på, at vi jo havde et fælles beslutningsforslag tilbage i folketingssamlingen 2016/17, som lød som følger: Folketinget pålægger regeringen i indeværende folketingssamling at tage initiativ til at ændre boligreguleringslovens § 50, stk. 1, og eventuelt anden relevant lovgivning, så nyopførte boliger bliver omfattet af kravet om helårsbeboelse i de lokalplaner, hvor kommunen kræver helårsbeboelse. Det var jo et beslutningsforslag, som Socialdemokratiet, Dansk Folkeparti, Enhedslisten, SF og Alternativet stod bag. Vi havde en proces, og det endte med, at det ikke blev vedtaget, fordi boligministeren sagde, at han gerne ville forsøge at gøre noget. Jeg betragter det lovforslag, der er her i dag, fra ministerens side som et forsøg på at gøre noget. Men det løser jo ikke det problem med det nyopførte i de kommuner, der ønsker en bopælspligt og bedre redskaber. Jeg vil godt høre ordføreren, om ordføreren vil være med til at kigge på, om dette kunne være et ændringsforslag, så vi skærper indsatsen, hvad angår nyopførte boliger.
Ordføreren.
Det vil vi gerne, men jeg tror også, det er vigtigt, at vi skelner mellem, at der kan være tilfælde, hvor en kommune af alle mulige forskellige årsager i en lokalplan har tilladt, at der ikke skulle være bopælspligt til en bolig. Det er jo tilfældet i bl.a. Københavns Kommune og sikkert mange andre steder. Det er jo svært at forhindre det, hvis kommunen ønsker, at man har tomme boliger, som bebos af folk, der bor i udlandet, en måned om året, eller hvor meget det kan være. Så må kommunen jo godt planlægge på den måde. Men hvis det handler om at sige, at kommunen i sin lokalplan har efterspurgt, at der skal bo folk, så skal vi gøre alt, hvad vi kan herfra, for at sikre, at det også bliver efterlevet.
Hr. Søren Egge Rasmussen.
Jamen vores fælles beslutningsforslag gik jo netop på, at det er de steder, hvor kommunerne kræver helårsbeboelse i lokalplanerne, og det vil sige, at det i realiteten mest er København. Men med den byudvikling, der sker i andre kommuner, kunne det også være andre steder, man vil kunne anvende sådan en. Der opstår altså også tomme boliger i Aarhus og Odense. Så skal jeg forstå ordførerens respons på mit spørgsmål sådan, at det er noget, ordføreren gerne vil have, at vi kigger videre på i udvalgsbehandlingen for at se, om vi skal stramme op?
Ordføreren.
Jamen vi vil gerne kigge videre på, hvilke muligheder der er for at sikre, at kommunernes beslutning om, hvorvidt der skal være bopælspligt eller ej, bliver efterlevet. Jeg kan ikke heroppefra sige, om det kan lade sig gøre helt teknisk, men vi går da selvfølgelig ind i den diskussion.
Tak til den socialdemokratiske ordfører. Så går vi videre til Dansk Folkeparti, og det er Merete Dea Larsen. Værsgo.
Tak. Det er efterhånden en rum tid siden, at vi satte os sammen og skulle se på udlejning via bl.a. airbnb. Dansk Folkeparti har længe haft det fokus, at begrebet deleøkonomi ikke længere blev anvendt som en reel deleøkonomi, hvor man bytter huse og lejligheder og udnytter boligmassen bedst muligt. Efterhånden er deleøkonomien i nogle tilfælde blevet en pengemaskine, som handler om indtjening og ren udlejningsvirksomhed. Det er der som sådan ikke noget galt i, altså udlejningsvirksomhed. Vi mener, at det er rigtig godt, at der bliver skabt forretning, og at borgere formår at skabe noget stort og tjene penge på det. Men problemet opstår, når man reelt laver udlejningsvirksomhed og ikke følger den lovgivning, der følger med at leje ud – så taler vi pludselig om en skævvridning af konkurrencevilkårene. Det er baggrunden for den aftale, som er blevet indgået vedrørende airbnb. Men det var vigtigt for Dansk Folkeparti, at aftalen ikke kunne stå alene. Der skulle en række muligheder for kontrol med i forhold til de her boliger. Kommuner, i særdeleshed de store kommuner, oplever nemlig udfordringer med at skulle kontrollere og dokumentere, når de har en fornemmelse af, at lejligheder købes alene med det mål for øje at leje ud via airbnb; eller hvor der lejes ud i et omfang, at det må betegnes som en reel udlejningsvirksomhed. Med lovforslaget bliver det muligt at samkøre registre, som kan afsløre, om en bolig med bopælspligt ikke anvendes som primær bolig, og det bliver muligt for kommuner, hvis der er en konkret mistanke, at indhente oplysninger fra forsyningsselskaber om en husstands forbrug. Jeg er rigtig glad for, at det nu bliver lettere for kommunerne at sikre, at boligerne i deres by bliver anvendt efter intentionen. Skulle det vise sig, at der stadig er udfordringer med at kunne dokumentere, at boliger ikke anvendes efter intentionen, vil Dansk Folkeparti være åben over for at se på yderligere kontrol og sanktionsmuligheder. Men vi tror på, at den her aftale vil bringe os langt.
Tak. Der er en kort bemærkning fra hr. Søren Egge Rasmussen, Enhedslisten. Værsgo.
Nu kan der jo sådan være forskel på, hvad man betragter som forhistorien. Jeg betragter så forhistorien til det her lovforslag i dag sådan, at vi jo havde et fælles beslutningsforslag, der ligesom henvendte sig til kommuner, som vedtog lokalplaner, hvor de ønskede en bopælspligt; så ville vi godt frem til, at de så kunne håndhæve det. Og der kan man sige, at det element jo ikke er med i lovforslaget her. Jeg forstod, at dengang, vi havde processen, ønskede ordføreren, at boligministeren skulle have muligheden for ligesom at finde ud af, hvor langt man kunne komme. Jeg betragter så det her lovforslag som en udløber af det, og jeg ser så muligheden for, at vi også får vendt, hvordan vi kan sikre, at den bopælspligt, der er i forhold til nyopførte boliger i kommuner, som vedtager lokalplaner, hvor man ønsker en bopælspligt, bliver overholdt fra starten af, for det problem løser lovforslaget jo ikke. Jeg kunne godt tænke mig at høre ordføreren, om den opstramning er noget, ordføreren vil være åben over for at drøfte i en udvalgsbehandling
Ordføreren.
Rigtig mange sager har jo flere ben at gå på, og der er flere årsager til, at man bringer tingene op i diverse sammenhænge. Så man kan sige, at der jo er to årsager til, at det her er kommet på banen, for det er jo selvfølgelig et problem, som også er blevet belyst tidligere, som hr. Søren Egge Rasmussen også beskriver. Med hensyn til nyopførte boliger vil jeg stadig væk mene, at det her også går ind og kan afhjælpe der, for problemet er jo netop, at det skal afhjælpe, så snart der er en bopælspligt. Så snart man laver en lokalplan med en bopælspligt, skal kommunerne jo have den her mulighed for kontrol. Jeg er ikke vidende om, at nyopførte boliger ikke skulle være omfattet af den kontrol, som vi her skal vedtage på et tidspunkt.
Så er det hr. Søren Egge Rasmussen.
Jamen så er der noget at drøfte – det var da dejligt. Så må vi have afklaret det via en udvalgsbehandling, for jeg tror ikke, at det her lovforslag giver kommunerne bedre mulighed for at føre kontrol med en nyopført bolig, hvor der ikke er nogen, der flytter ind fra starten. Så vil det først være, når der måske efter nogle år er en, der flytter ind, at man vil kunne bruge de redskaber, der er i loven. Så der er sådan et hul, hvor jeg synes vi skal stramme op, og det ser jeg meget frem til vi får drøftet.
Ordføreren.
Det er faktisk helt korrekt, og nu kan jeg pludselig huske problemstillingen, som ordføreren også redegør for. Jeg synes absolut, at vi skal kigge nærmere på det i udvalgsbehandlingen.
Tak til Dansk Folkepartis ordfører. Så er det Venstres ordfører, og det er hr. Thomas Danielsen. Værsgo.
Tak for det, formand. Jeg taler også på vegne af Det Konservative Folkeparti. I Venstre støtter vi helt grundlæggende den dele- og platformsøkonomiske udvikling, vi ser i samfundet. Den sikrer både en god udnyttelse af samfundets ressourcer og åbner op for helt nye typer job og forretningsmodeller. Der kommer dog sammen med alle de nye muligheder også en række udfordringer, som vi med dette lovforslag forsøger at tage hånd om. Vi mener ikke, at man skal kunne erhverve sig et hus eller en lejlighed med det ene mål for øje at leje det ud alle årets dage gennem tjenester som Airbnb, for konsekvensen heraf kan, som vi har set i andre europæiske storbyer, være, at man forvandler beboelsesejendomme til udlejningsejendomme. Derfor vil vi sikre, at helårsboliger kun benyttes til korttidsudlejning. Håndhævelsen af disse regler ligger hos de enkelte kommuner, og vi ønsker derfor at styrke deres kontrol- og sanktionsmuligheder. Helt konkret vil det sige, at kommunerne skal have adgang til at samkøre CPR-, BBR- og ESR-registeret. Derudover skal kommunerne have mulighed for at opsøge udvalgte husstande og indhente informationer vedrørende forbrug hos forsyningsselskaberne, hvis der foreligger en konkret mistanke om, at reglerne om bopælspligt ikke overholdes. Kommunerne vil så være godt klædt på til at kunne sikre, at lovgivningen om korttidsudlejning bliver overholdt. Det mener vi i Venstre er sund fornuft, hvorfor vi naturligvis stemmer for forslaget. I forhold til hr. Søren Egge Rasmussens bekymringer og spørgsmål: Ja, det er noget, vi kan drøfte under udvalgsbehandlingen og måske også få det præciseret, sådan at den tvivl, som hr. Søren Egge Rasmussen har, kan blive manet i jorden. Men det ændrer ikke på – der er ca. 300 boliger i Københavns Kommune, som er uden bopælspligt – at den enkelte kommune via lokalplanen skal sikre, at der ønskes bopælspligt på ejendommene, også inden man har den første registrerede lejer. De værktøjer, som vi får med den her lovgivning, er jo så, at hvis kommunen kan observere, at der f.eks. er kommet et forbrug, inden der er en, der er registreret til at have sin bolig der, kan kommunen ved at indskrive tingene i lokalplanen gå ind og lave en kontrol af boligen. Lovforslaget giver en lang række gode værktøjer, hvorfor vi stemmer for forslaget.
Tak til Venstres ordfører. Og så er det hr. Søren Egge Rasmussen fra Enhedslisten. Værsgo.
Tak. Det bliver jo spændende med den her udvalgsbehandling, og hvad der kan komme ud af den. Jeg synes i hvert fald, det vil være væsentligt at få frem, hvad det er for nogle tomme boliger, der er i København – er det 300, eller er det 2.700, som der kunne bo nogle mennesker i, altså de nyere boliger, som er opført, og hvor man i kommunens lokalplaner har ønsket, at der skal være en bopælspligt, og hvor man må konstatere, at der ikke bor nogen? Så jeg synes, det bliver overordentlig spændende, om vi kan komme frem til at lave et ændringsforslag – og jeg er også lidt spændt på, om man kan lave et så vidtgående ændringsforslag til et lovforslag – så vi kunne sikre, at der blev præciseret noget, som gav muligheden for at håndhæve en bopælspligt, hvis der i en kommune opføres nye boliger i en lokalplan, som siger, at der skal være bopælspligt. Det ville jeg synes var rimeligt at få præciseret. Vi går ind for lovforslaget sådan overordnet set – altså, vi går også ind for små skridt fremad. Når man ser de her ting omkring at indhente data fra forsyningsselskaber, får jeg umiddelbart den tanke, at det er jeg ret sikker på at Liberal Alliance ville have gået hårdt imod, hvis det var sådan, at det var en rød regering, der var kommet med det lovforslag. Det er da godt nok udvidet dyneløfteri, man her åbner op for, og det kommer så fra en minister fra Liberal Alliance. Jeg synes, det vil være væsentligt at få foldet lidt ud, om det er nogle rettigheder, man også kunne dele med borgene. For hvis man f.eks. ser på vores elforsyningsregler, er det på nuværende tidspunkt meget svært for et netselskab at stille data til rådighed for forbrugeren – for det kunne være, at forbrugeren gerne ville se på: Hvordan er mit forbrug egentlig, og kan jeg gøre noget ved det? Det har forsyningsselskaber svært ved at få lov til. Men det er da godt nok specielt, hvis man så i sådan et lovforslag her kan give en kommune bemyndigelse til at gå ind og løfte på dynerne og se, hvornår der bliver lavet morgenkaffe, og hvor stort forbruget samlet set er. Det kommer så altså fra en liberal minister. Det synes jeg er lidt tankevækkende. Så kan man også spørge sig selv, om man vil komme frem til, at man så får nogle data, som man kan bruge. For der kan jo godt være en bolig, hvor der officielt ikke bor nogen, og hvor der så alligevel er et vist forbrug, fordi vedkommende låner den ud til nogen eller lejer den ud til nogen. Og hvad er det så for et forbrug, man kan registrere der? Det kunne også være en, der har en lejlighed og har et arbejde i et andet land, og som dermed har et ret unormalt forbrug. Jeg synes, der er grund til sådan med de juridiske øjne at få kigget lidt nøjere på de dele af lovforslaget. Altså, hvis de liberale ikke vil beskytte det enkelte menneskes frihed, må vi røde jo gøre det. Med hensyn til hvor meget det her løser, kunne jeg godt tænke mig at få en konkret vurdering af tre forhold. Jeg er blevet gjort bekendt med, at boliger, hvor helårsanvendelsen ikke kan dokumenteres ved folkeregistertilmelding, herunder også i nybyggeri, hvor der endnu ikke er bopælsregistreret på adressen, stadig ikke vil kunne kontrolleres bedre. Årsagen er, at disse boliger uden bopælspligt kan forblive uden for boligreguleringslovens kontrolmulighed. Det ville være rart at få præciseret, om det udsagn er korrekt. Videre siges det, at for boliger uden bopælspligt , og jeg citerer, er det springende punkt, at påbud mod planstridig anvendelse kun kan ske, hvis den forkerte anvendelse kan bevises. Kommunen får med lovforslaget ikke redskaber til at etablere disse beviser. Forbrugsoplysninger og kontrolbesøg kan ikke i sig selv bevise, hvordan en bolig anvendes. Og som det tredje: Den foreslåede lovgivning giver ikke kommunerne tilstrækkelig frist i forhold til anvisning af en lejer. Denne sanktionsmulighed er derfor i praksis svær at realisere og vanskeliggør derfor kommunens mulighed for at fastholde en bopælspligt i boligen. Hvis det sidste er korrekt, er der god grund til at kigge på, om der skulle være nogle tidsfrister, som skulle være lidt længere, før en kommune kan anvise en borger til den tomme bolig. Vi er sådan set for de her fremskridt, men med lidt betænkelighed omkring det liberale dyneløfteri for at finde ud af, hvornår der laves kaffe på en bestemt adresse. Men vi synes, der er virkelig god baggrund for, at vi kan få en god udvalgsbehandling og få klarlagt, om vi kunne gå et skridt videre til at sikre, at bopælspligten overholdes i nyopførte boliger i de kommuner, som måtte ønske det.
Vi siger tak til ordføreren. Der er ikke nogen, der har bedt om yderligere bemærkninger. Dermed går vi videre i talerrækken til hr. Leif Mikkelsen, Liberal Alliance, som ordfører.
Tak for det. Nu har der jo allerede, især fra hr. Søren Egge Rasmussen, været venlige hilsner til liberalt tænkende mennesker i den her sammenhæng. Derfor vil jeg selvfølgelig gerne i forlængelse af det sige, at vi sådan set altid går op i, at retfærdigheden skal ske fyldest. Derfor medvirker vi også til, at kommunerne får mulighed for kontrol og sanktioner i den her sammenhæng. Men vi understreger, at den enkeltes ret og retssikkerhed ikke skal krænkes ved at give kommunerne en udvidet adgang til kontrolbesøg og samkøring af registre. Derfor hæfter vi os ved, at der skal være begrundet mistanke, før en kommune kan samkøre registre eller aflægge kontrolbesøg. Dermed får kommunen hverken adgang til bopæl eller fællesarealer såsom en opgang, hvis beboerne ikke ønsker det. Så vi synes i Liberal Alliance, at der er fundet en god balance. Det er der selvfølgelig, fordi vi har en liberal minister, der gør det med det her lovforslag. Derfor er der på den ene side effektive værktøjer til at kontrollere, at regler efterleves, hvor borgernes retssikkerhed på den anden side ikke lider unødig overlast. Det er så den kombination, der fører frem til, at Liberal Alliance med fin stemmeføring kan støtte forslaget her, som kommer fra en liberal minister. Tak for ordet.
Det medførte ikke ønsker om korte bemærkninger. Vi siger tak til ordføreren. Vi går videre til Alternativets ordfører, hr. Roger Courage Matthisen.
Tak for det. Det er jo et lovforslag, som er fint gennemgået af de tidligere ordførere. Det er en udmøntning af aftale om bedre vilkår for vækst og korrekt skattebetaling i dele- og platformsøkonomien imellem regeringen, DF, S og Radikale Venstre. Intentionen er at sikre en hensigtsmæssig boligmasse i kommunerne. Det er vi enige i. Lovforslaget er blevet revideret ud fra de fremsendte høringssvar, og det synes vi også er ganske fornuftigt. Jeg har et enkelt spørgsmål, og det er måske bare, fordi jeg ikke har læst grundigt nok på lovforslaget, eller fordi vi ikke er en del af aftalekredsen. Men det med, om der foreligger en konkret mistanke om, at bopælspligten ikke opfyldes, kunne jeg godt tænke mig at få uddybet. Men det får vi vel i udvalgsbehandlingen. Så er der en enkelt ting, som jeg egentlig også bare tror vi tager i udvalgsbehandlingen. Så med de ord kan vi godt støtte.
Tak til ordføreren. Det gav ikke anledning til korte bemærkninger. Hr. Rasmus Helveg Petersen, Radikale Venstre, som ordfører. Nu skal ordførerne jo ikke slås om at komme på talerstolen først. Reglerne er således, at det er hr. Rasmus Helveg Petersen, og så får vi SF's ordfører bagefter. Selv om hr. Rasmus Helveg Petersen er en meget galant herre, må vi hellere følge protokollen. Værsgo.
Tak for det. Radikale Venstre tilslutter sig aftalen om bedre vilkår for vækst og korrekt skattebetaling i dele- og platformsøkonomien. L 98, som vi behandler i dag, er jo en lovudmøntning af denne aftale, og det drejer sig om regulering som følge af ny teknologi, kan man grundlæggende sige. Her ønsker vi så at give tilladelse til samkøring af registre, og at kommuner kan opsøge ved dørtærsklen for at undersøge, hvem der rent faktisk bor i en lejlighed, og endda også trække på oplysninger fra forsyningsselskaber. Som sagt er det alt sammen for at give kommunerne mulighed for at undersøge, om bopælspligten overholdes. Radikale Venstre støtter forslaget. Vi forudser, at det ikke bliver sidste gang, at vi skal regulere over for konsekvenserne af en ny teknologi og nye måder at indrette samfundet på. Jeg synes, det er vigtigt, at vi hele tiden i vores regulering følger med og ikke f.eks. pludselig mister muligheden for at opkræve boligskatter eller andet. Vi noterer os, at Københavns Kommune ikke synes, dette er vidtgående nok. Men vi er indstillet på at give det en chance. Vi er også indstillet på at drøfte de spørgsmål i udvalgsbehandlingen, der er blevet rejst af de øvrige ordførere. Tak.
Tak til ordføreren. Der er ikke nogen korte bemærkninger. Dermed kan vi så gå over til fru Kirsten Normann Andersen fra SF. Vær så artig.
Mange tak. Det er ikke sådan at komme til at slås om at få talerstolen her. I SF synes vi bestemt også, at bopælspligten skal overholdes. Det er vi faktisk rigtig interesserede i. Vi bakker derfor også op om ideen om at forbedre kommunernes mulighed for at føre kontrol med helårsboligerne, så de bedre kan sikre, at boligerne faktisk også bliver brugt til det, som de er beregnet til. Vi er interesserede i, at de boliger, der findes i de enkelte kommuner, også udnyttes bedst muligt, og derfor er det også vigtigt at stille krav, når vi har bopælspligt. Det er et problem, hvis kommunerne ikke føler sig godt nok rustet til at foretage den kontrol, og derfor skal vi selvfølgelig også have nogle værktøjer, som gør det muligt at kontrollere helårsboligerne, så kommunalbestyrelsen har mulighed for at sikre sig, at de bliver benyttet til det, de er beregnet til. Spørgsmålet er bare, hvad de værktøjer skal være. I SF er vi bekymrede for den overvågning, der ligger i kontrollen. Vi mener, at det kan være problematisk, at lovforslaget lægger op til, at der gives hjemmel til at samkøre cpr-registeret med BBR-registeret og ESR, ligesom lovforslaget giver mulighed for at opsøge folk på deres bopæl og indhente oplysninger fra forsyningsselskaber om en husstands forbrug. Vi undrer os over, at den form for kontrol med husstandene er forenelig med databeskyttelsesloven og brugen af oplysninger til andre formål end det oprindelige. Derfor vil vi også gerne have stillet nogle spørgsmål til lige præcis det i det udvalgsarbejde, der skal foregå efterfølgende, så vi kan få afklaret, om det her faktisk er i overensstemmelse med databeskyttelsesloven. Der er ingen tvivl om, at vi er meget interesserede i, at vi faktisk skal løse den her opgave, fordi det er et problem, hvis det er sådan, at boliger bliver brugt til noget andet, end de er beregnet til. Vi har i forvejen mangel på boliger, og der er ikke nogen grund til, at vi skal give plads til, at man kan bruge dem til noget, de ikke skal bruges til. Men derfor vil vi gerne have lov til at vente med at tage endelig stilling til forslaget, til vi har fået afklaret vores bekymringer. Men som sagt er vi positivt indstillet over for muligheden.
Det gav ikke anledning til korte bemærkninger, så vi siger tak til ordføreren. Dermed er der ikke flere ordførere, og vi går over til transport-, bygnings- og boligministeren. Værsgo til ministeren.
Tak for det, og tak til ordførerne for den positive modtagelse af lovforslaget. Lovforslaget skal ses i sammenhæng med den politiske aftale mellem regeringen og DF, S og Radikale Venstre af 17. maj 2018 om bedre vilkår for vækst og korrekt skattebetaling i dele- og platformsøkonomien. Den aftale indeholder initiativet om klare rammer for korttidsboligudlejning, og antallet af dage, som danskerne lovligt kan korttidsudleje deres helårsboliger, øges fra 42 dage til mindst 70 dage. Så det er altså en klar liberalisering, som sker i den aftale om dele- og platformsøkonomi. Til gengæld ville partierne gerne sikre sig, at der så også var en kontrol med, at de 70 dage blev overholdt, og det er så det, som det her lovforslag råder bod på. Efter de gældende regler må helårsboliger som udgangspunkt ikke stå tomme eller bruges til midlertidig benyttelse. Ejeren har pligt til at sørge for, at boligen benyttes til helårsbeboelse. Det har vist sig, at det er svært for kommunerne at kontrollere, om bopælspligten overholdes, og at der er brug for flere redskaber i værktøjskassen. Hensigten med forslaget er derfor at give kommunerne nogle bedre kontrolredskaber, så de har mulighed for at opspore de boliger, som bliver brugt i strid med reglerne. Kommunerne får en række redskaber, som tilsammen giver mulighed for en effektiv kontrol med reglerne om bopælspligt. Forslaget indeholder holder tre nye kontrolelementer: For det første får kommunerne direkte hjemmel til at samkøre relevante registre. Det drejer sig om cpr-registeret, BBR-registeret og det fælleskommunale ejendomsstamregister, ESR. For det andet skabes der hjemmel til, at kommunerne kan tage på kontrolbesøg ved boliger, hvor der er en konkret mistanke om, at bopælspligten ikke overholdes. For det tredje vil kommunerne fremover kunne indhente forbrugsoplysninger fra forsyningsselskaberne, hvis der er en konkret mistanke om, at reglerne overtrædes. Endelig indeholder forslaget en tilkendegivelse af at skærpe bødestraffen for at overtræde reglerne om bopælspligten. Samlet set forventer jeg, at forslaget vil medvirke til at sikre den bedste udnyttelse af boligmassen, da kommunerne fremover lettere vil kunne opspore ejere af boliger, som ikke overholder bopælspligtsreglerne. Det er min opfattelse, at lovforslaget er udtryk for en fornuftig afvejning af muligheder og rettigheder, hvor kommunerne netop får en række effektive redskaber til at kontrollere, om bopælspligten overholdes, uden samtidig at belaste lejere og udlejere unødigt. Jeg vil gerne endnu en gang takke for de positive bemærkninger, og jeg ser frem til udvalgsbehandlingen i samme positive ånd.
Der er nogle ønsker om korte bemærkninger til ministeren. Først er det hr. Søren Egge Rasmussen, Enhedslisten.
Jeg vil godt høre ministeren om, hvorfor man har valgt, at det her lovforslag ikke skal gælde for nyopførte boliger i de kommuner, hvor de i lokalplanen har vedtaget, at der skal være en bopælspligt, og hvor især Københavns Kommune har efterspurgt, at der skulle være noget mere i værktøjskassen til at sikre, at den bopælspligt bliver overholdt med det samme. Er det ikke sådan, at det her lovforslag ikke giver kommunen yderligere muligheder med hensyn til at sikre det, men at det mere vedrører adresser, hvor der på et tidspunkt har været en tilmeldt som beboer, og hvor kommunen så får nogle redskaber til at håndhæve det fremadrettet?
Ministeren.
Det her lovforslag omfatter nyopførte boliger såvel som gamle boliger. Der er det specielle ved nyopførte boliger, at boligreguleringsloven først træder i kraft på det tidspunkt, hvor der er en person, der registrerer sin bopæl der ved folkeregisteret. Men ellers omfatter det nyopførte boliger på nøjagtig samme måde. Hvis man ønsker, at der skal udvides kontrolmekanismer i forhold til planloven, som giver kommunerne mulighed for at sige, om et område skal være til helårsbeboelse eller fritidsbeboelse, skal det så ske i planlovgivningen, ved at man ændrer på noget der. Men den her lovgivning, som handler om boligreguleringsloven, gælder fuldt ud for alle boliger, såvel gamle boliger som nyopførte boliger.
Hr. Søren Egge Rasmussen.
Så vi må konstatere, at hvis man skal frem til at sikre det i forhold til nyopførte boliger i København, hvor man ønsker, at der skal være bopælspligt, så kan ejerne af de boliger fortsat lade være med at bebo dem, så længe vi ikke ændrer på planloven. Så ministeren siger, at reglerne gælder, men hvis der er en virkelighed, der gør, at en køber en bolig og lader den stå tom i mange år, inden man flytter ind, så vil man fortsat kunne praktisere det, uden at det her lovforslag giver redskaber, der kan gribe ind over for det?
Ministeren.
Nej, planloven gælder. Det vil sige, at hvis man benytter en bolig i strid med hensigten i planloven, hvor der f.eks. er skrevet i lokalplanen, at det er til helårsbeboelse, og man så ikke benytter den helårs, men alene som en fritidsbolig, så er det i strid med planloven. Så planloven gælder på området.
Der er ønske om en kort bemærkning fra hr. Roger Courage Matthisen.
Tak for det. Også tak til ministeren for uddybning. Jeg har bare et kort spørgsmål, som det kan være at vi afklarer i udvalgsbehandlingen, men det handler om, at såfremt der foreligger en konkret mistanke om, at bopælspligten ikke er overholdt, vil kommunalbestyrelsen kunne indhente oplysninger fra forsyningsselskaber i forhold til det samlede forbrug. Nu har jeg ikke fået læst det helt, tror jeg, eller flere gange nok til at forstå, om vi har en beskrivelse af, hvordan den konkrete mistanke bliver afgjort. Ved ministeren noget om det?
Ministeren.
Præcis hvordan man vil gøre det tror jeg jeg må skylde et skriftligt svar på. Men det er rigtigt, at der skal være en mistanke, før man går i gang med at tjekke forbrugsoplysninger.
Ønsker hr. Roger Courage Matthisen sin anden korte bemærkning? Nej. Så er det værsgo til fru Kirsten Normann Andersen til en kort bemærkning.
Tak for det. Jeg har lige et spørgsmål i forhold til databeskyttelsesloven, som jo netop meget klart prøver at beskytte os, i forhold til de data, som jo er mange, som man indsamler omkring den enkelte, i det her tilfælde om varmeforbrug, elforbrug og vandforbrug, for der siger loven jo sådan set, at man kun kan bruge de her oplysninger til det, som de er indsamlet til. Hvordan tænker ministeren at det her forslag så harmonerer med databeskyttelsesloven, og hvordan har vi fået sikret det?
Ministeren.
Jamen det harmonerer fint, altså, de må bruges til det, de er indsamlet til.
Fru Kirsten Normann Andersen.
De er jo ligesom indsamlet med henblik på at opgøre, hvor meget forbrug jeg har, så jeg kan betale det. Det er det, de er beregnet til oprindelig. Nu vil man så bruge dem til at tjekke, om folk har boet i lejligheden eller i boligen, så det er jo et andet formål lige nu. Jeg synes faktisk, at databeskyttelsesloven er vigtig, den er beregnet til at beskytte os, og derfor er jeg selvfølgelig også optaget af, at vi også overholder loven lige præcis på det her punkt, hvis det er sådan, at man bruger de her data til noget andet end det, der er formålet.
Ministeren.
Der er ikke noget i den her lov, der strider imod anden lovgivning, og det er lovligt at lave en lov, der siger, at man må indsamle oplysninger om forbrug, for at tjekke, om der bor folk i en bolig. Det er der ikke noget ulovligt i. Det er i fuld overensstemmelse med lovgivningen, og det er derfor, vi foreslår det.
Der er ikke flere, der har bedt om korte bemærkninger, så vi siger tak til ministeren. Da der ikke er flere, der har bedt om ordet, er forhandlingen afsluttet. Jeg foreslår, at lovforslaget henvises til Transport-, Bygnings- og Boligudvalget. Hvis der ikke er nogen, der gør indsigelse mod det, betragter jeg det som vedtaget. Det er vedtaget.
Der er ikke mere at foretage i dette møde. Folketingets næste møde afholdes i morgen, torsdag den 29. november 2018, kl. 10.00. Jeg henviser i den forbindelse til den dagsorden, der fremgår af Folketingets hjemmeside.