Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Osmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 88narodnih poslanik. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika, čije su identifikacione kartice u elektronskom sistemu za glasanje,molimvas da ih ubacite u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Izvolite. Konstatujem da je u elektronskom sistemu prisutno 90 narodnih poslanika, i da je određeni broj narodnih poslanika prisutan i u sali, tako da imamo uslove za rad predviđene odredbama Poslovnika Narodne skupštine. Obaveštenje o odsutnosti narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: narodni poslanik Srđan Spasojević, narodna poslanica Aleksandra Janković, narodni poslanik Mladen Grujić i narodni poslanik Milan Dimitrijević. Obaveštenje o pozvani na sednicu. Obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić-Dejanović, saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine pozvala da pored predstavnika predlagača Zorana Stankovića, ministra zdravlja, da sednici prisustvuje i Elizabet Paunović, državna sekretarka u Ministarstvu zdravlja, Dubravka Šaranović-Radić, pomoćnica ministra zdravlja i Zorica Pavlović, pomoćnica ministra zdravlja. Nastavljamo rad i prelazimo na pretres u pojedinostima 3. tačke dnevnog reda – PREDLOGA ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O ZDRAVSTVENOJ ZAŠTITI. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Gordana Paunović-Milosavljević, Donka Banović, Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić, Dragan Šormaz, Filip Stojanović, Nikola Lazić, Miloš Aligrudić, Milica Vojić-Marković, Simo Vuković, Petar Jojić, Zlata Đerić, Miroslav Markićević, Aleksandra Ilić, Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga, Radovan Radovanović, Dušanka Plećević, Paja Momčilov, Lidija Dimitrijević, Gordana Rankov, Milorad Buha i Dragan Stevanović, kao i amandmane Odbora za zdravlje i porodicu. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora i Odbora za zdravlje i porodicu, kao i mišljenje Vlade o amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanica Gordana Paunović-Milosavljević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovani ministre i gospodo saradnici, u ime SRS podnela sam amandman na član 1, a inače član 1. se odnosi na član 11. prethodnog još važećeg zakona i ovaj član 11. precizira kojim licima pod jednakim uslovima država omogućuje odnosno obezbeđuje zdravstvenu zaštitu. Mi smo zbog toga ovu tačku 5) u članu 1. stav 2. promenili i ona glasi: "Lica koja boluju od HIV infekcije i drugih zaraznih bolesti koje su utvrđene posebnim zakonom kojim se uređuje oblast zaštite stanovništva zaraznih bolesti, malignih bolesti, šećerne bolesti, psihoze, epilepsije, multipleskleroze, lica u terminolus fazi hronične bubrežne insuficijencije, reumatske groznice, bolesti zavisnosti, obolela, odnosno povređena lica, u vezi sa pružanjem hitne medicinske pomoći, lica obolela od retkih bolesti, kao i zdravstvenu zaštitu u vezi sa davanjem i primanjem tkiva i organa". Kao što se vidi, mi smo iz ovog člana 11. amandmanskim rešenje, za koje smatramo da je celishodnije, izbrisali reči: "hemofilija, cistična fibroza i sistemske autoimune bolesti", jer pomenute bolesti spadaju u grupu retkih bolesti, pa smo na taj način izbegli, s jedne strane, pleonazam. Po članu 34. jedinstvenog metodološkog pravila za izradu propisa, upućuje da se sve nepotrebne duplirane formulacije u zakonima brišu, pa smo zbog toga i mi ove tri bolesti izbrisali i one spadaju u retke bolesti. Ono što je novina u ovom predlogu zakona, u krug lica kojima država obezbeđuje zdravstvenu zaštitu, obuhvaćena su i lica koja su obolela od retkih bolesti. Vlada nije prihvatila naš amandman sa sledećim obrazloženjem. Neću čitati ceo tekst, pročitaću samo ono što smatram da nije u redu i da se na ovaj način neće rešiti problem obolelih od retkih bolesti. Vlada kaže: "Takođe, u postupku donošenja zakona, odnosno saradnje sa udruženjima obolelih od retkih bolesti, istaknut je zahtev da se navedene retke bolesti u članu 11. tačka 5) Zakona o zdravstvenoj zaštiti ne brišu, obzirom da bi se na taj način mogla stvoriti eventualna nedoumica da li se pravo te kategorije lica obolelih od navedenih retkih bolesti ukida ili ne. Iz tog razloga, postignut je dogovor da se, pored navedenih retkih oboljenja, unesu i reči: lica obolela od retkih bolesti". Mi ovde ne vidimo zbog čega bi se stvorila nedoumica, jer znamo da ove bolestipotpadaju pod grupu retkih bolesti i na ovaj način ste napravili nejednakost između obolelih od retkih bolesti. Retke bolesti su oboljenja koja pogađaju mali broj ljudi u poređenju sa opštom populacijom i posebni problemi se javljaju zbog njihove niske učestalosti. Do sada je otkriveno šest do sedam hiljada retkih bolesti, a vi u Predlogu zakona izdvajate samo tri najčešće ove bolesti, što ostale obolele od retkih bolesti čini psihološki, socijalno, ekonomski, kulturološki više ranjivim i diskriminisanim. Predloženim amandmanom se izjednačuju svi oboleli od retkih bolesti, otklanjaju se problemi koji se javljaju kada je u pitanju pristup zdravstvenoj zaštiti, sveobuhvatnoj socijalnoj i medicinskoj podršci i povećava se nezavisnosti svih obolelih, a ne po nečijem izboru da neko može, a neko ne može da se leči od retkih bolesti, tim pre jer, imajući u vidu specifičnost ovih oboljenja, kao i činjenicu da se za određene vrste retkih bolesti moraju obezbediti finansijska sredstva u iznosu od 180 hiljada evrado 350 hiljada evra u toku jedne kalendarske godine po jednom pacijentu. Zbog toga smatramo da ste trebali da prihvatite ovaj amandman. Tako bi na taj način poboljšali kvalitet života. Takođe sam htela da pitam ministra zdravlja da li će ovaj zakon da se primenjuje i na području AP KiM i na koji način ćete u ovoj kriznoj situaciji koja je sada primenjivati, ukoliko usvojite ovaj zakon? Hvala.
Iskorišćeno je četiri minuta od vremena poslaničke grupe. Pre nego što dam reč ministru, na osnovu člana 90. Podsećam Narodnu skupštinu da su ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa, a po ove dve tačke dnevnog reda za pojedine poslaničke grupe: za PUPS Nikola Krpić, za poslaničku grupu Manjina Arpad Fremond, za LDP Judita Popović, za poslaničku grupu SPS-JS Zoran Bortić, za poslaničku grupu DSS Nikola Lazić, za poslaničku grupu Napred Srbijo Milan Knežević, za poslaničku grupu Ujedinjeni regioni Srbije Simo Vuković, za poslaničku grupu SRS Paja Momčilov i za poslaničku grupu ZES Dušan Milisavljević. Reč ima ministar zdravlja Zoran Stanković, izvolite.
Uvaženi poslanici, zbog aktuelne teme samo ću odgovoriti na prvo pitanje, a kao prošlog pitanja na kraju ću dati odgovore na sva pitanja koja budu postavljena. Tačno je da će se ovaj zakon primenjivati na teritoriji cele Republike Srbije. Ono što vi ovde navodite, ove bolesti, moram da vam kažem da se te bolesti leče i Republički fond za zdravstveno osiguranje snosi troškove za lečenje ovih bolesti koje ste naveli, a ovo su neke bolesti koje ne potpadaju pod tu kategoriju i Republički fond ne plaća sve namene, pa smo zbog toga i ovako definisali ovaj član. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, uvaženi gospodine ministre i članovi ministarstva. Samo bih nadovezujući se na ovo što je narodna poslanica dr Paunović ispred poslaničke grupe SRS rekla, da vas pozivam na član 34. Poslovnika o pisanju pravila za izradu propisa, Zakonodavni odbor Narodne skupštine Republike Srbije na sednici održanoj 30. marta 2010. godine je ovo doneo. Odredba u tom članu prvog stava glasi: "Odredba propisa treba da sadrži norme pisane preciznim, jasnim, sažetim stilom, bez suvišnih reči i na način koji isključuje svaku dvosmislenost". Onim odgovorom koji ste vi nama dali mi nismo apsolutno zadovoljni. Rekli smo vam da bolesti koje vi posebno pobrajate pripadaju kontigentu retkih bolesti i nepotrebno je onda posebno ih izdvajati, tim pre što ih ima između šest i osam hiljada. Ako je bila intencija, ono što ste vi nama objašnjavali na odboru, da obolelim licima garantujete da oni neće biti sada isključeni, onda ste trebali kazati – a posebno, pa nabrojali ove bolesti i to se jasno zakonom reguliše i rešava. Koristim ovu priliku, koristim vreme ovlašćenog predstavnika. Rekli smo na prethodnom zasedanju da smatramo da treba povući zakonske akte. Nakon rasprave na odboru u pojedinostima još smo više ubeđeni da ovaj zakon nema svrhu da zaštiti interes građana Srbije, da nije dobar i da ga treba povući. Samo ću ukratko da kažem, da podsetim zbog čega smo to rekli. Rekli smo da četiri osnovna elementa, to su istorijat, Poslovnik koji nije ispoštovan, mada mi je rečeno da ne razumem Poslovnik, voleo bih da mi neko objasni i možda da ga istumači, pa da ga onda razumem na drugačiji način. Nije bilo javne rasprave i ono što je posebno isplivalo u onoj raspravi je da je ovaj zakon pisan pod patronatom stranaca i da su se oni direktno mešali u donošenje ovih zakonskih propisa, što smatramo da je nedozvoljeno, čak i sa principa EU. EU donosi direktive, a nikada se ne meša u konkretnu zakonsku regulativu zemlje pojedinačno, a mi čak nismo ni članica te EU da imamo neku takvu obavezu. Prema tome, apsolutno smatramo da u ovakvoj situaciji na ovakav način donošenje sistemskog zakona, kada smo mi tek jutros dobili mišljenje Vlade koje naravno nismo mogli da pročitamo, jer se radi o 104 člana, apsolutno ne služi na čas ni onom ko je taj zakon predložio, a ni Narodnoj skupštini koja će ga usvojiti. Suočeni smo sa radom u parlamentu non-stop, paralelo donosimo druge zakone i vodimo raspravu i u načelu i u pojedinostima o drugim zakonskim propisima koji takođe obavezuju narodne poslanike da budu prisutni u ovoj sali. Svedoci smo dramatičnih događaja na KiM. Mi smo građani ove zemlje i mi ne možemo mirno da preko toga prelazimo kao preko alaj begove slame. Dodatno smo uznemireni, poslanici SRS, i stvarno niste omogućili ni minimum uslova da možemo kvalitetno da radimo. Na stranu to što naš parlament uopšte problem koji se događa dole na KiM ne interesuje. Hvala lepo.
Iskorišćeno je četiri minuta od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Donka Banović. Da li neko želi reč? (Da.)
Ovo se odnosi na član 1. Predloga zakona gde mi tražimo da se tačka 11, da stoji da: "lica koja zbog načina života nemaju prebivalište, odnosno boravište u Republici Srbiji, da imaju obezbeđenu zdravstvenu zaštitu. U vašem predlogu, odnosno u sadašnjem zakonu piše da "lica Romske nacionalnosti koja zbog tradicionalnog načina života menjaju mesto boravka, da im je obezbeđena zdravstvena zaštita". Ovim amandmanom htela sam da se izostavi odrednica "lica Romske nacionalnosti", pa "zbog tradicionalnog načina života". Dali ste mi jedno dugo obrazloženje i rekli da je to bilo veliko opterećenje za budžet i za zdravstvenu zaštitu. Ono što sam ovim amandmanom htela da vam pokažem jeste da je ta tačka besmislena, pre svega što vi tu navodite lica romske nacionalnosti, da je to njihov tradicionalni način života, odnosno da se sele iz mesta u mesto i da nemaju stalno mesto prebivališta. To, prosto, nije tačno. Znam mnogo lica romske nacionalnosti kojima to nije tradicionalni način života, a znam druge ljude koji nisu romske nacionalnosti, koji povremeno znaju da promene… Dakle, to je nešto individualno i ne može se vezivati samo za jedan narod, a da ne kažem da je to diskriminacija. Kako ćete vi da odredite kada neko dođe a nema stalno mesto prebivališta i vi hoćete da mu pružite medicinsku negu, odnosno da ima zaštitu, kako ćete vi da procenite da li je neko romske nacionalnosti i da je to stalno seljenje njegov tradicionalni način života? Na koji način ćete to da utvrdite? Da li ćete da tražite izvod iz biračkog spiska, odnosno iz posebnog biračkog spiska? Ova tačka je prava diskriminacija. Smatramo da to treba promeniti.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Predrag Mijatović.
Gospođo potpredsednice, gospodine ministre, moram pre nego što budem obrazlagao amandman samo da kažem da smo, što se tiče SNS, vrlo nezadovoljni ovim zakonom. Mislimo da je više kozmetičke promene, da ima mnogo nelogičnosti, nedorečenosti, čak i nekih stvari koje su netačne, koje smo i na Odboru za zdravlje ukazali i diskutovali o tome. Međutim, naravno, ništa od svega toga nije uvaženo. Smatrali smo i da taj zakon treba povući, s obzirom da on ide u proceduru po hitnom postupku, iako će se neke odrednice tek za godinu dana primenjivati. No, normalno, na to nismo naišli na razumevanje i zakon je i dalje u proceduri. Što se tiče našeg amandmana, naš amandman i obrazloženje je vrlo slično koje je gospođa Banović malopre iznela, a to je da ovim amandmanom tražimo da se u članu 1. stav 3. tačka 11) promeni i da lica koja zbog tradicionalnog načina života nemaju stalno prebivalište u Republici Srbiji. Smatramo da ga treba apsolutno promeniti i dodati ovaj deo, jer prvenstveno će doći do diskriminacije romske nacionalnosti, što se i kosi sa Zakonom o diskriminaciji, jer nemaju, na kraju krajeva, samo Romi tradicionalan, znači takav način života, nomadski način života, ima i određenih delova i drugih naroda koji isto tako često menjaju prebivališta i zbog toga im onemogućiti zdravstvenu zaštitu smatramo da nije u redu i da to treba preciznije urediti zakonom, jer, na kraju krajeva, svi građani Srbije treba, ne po osnovu nacionalnosti, nego po drugoj osnovi, o kojoj ćemo kasnije govoriti, trebaju da imaju zdravstvenu zaštitu. Smatramo da ovo treba promeniti jer u ovom slučaju su ta grupa ljudi koju, na kraju krajeva, najviše čine Romi, jer se stavljaju u podređen položaj, a to je u direktnom sukobu sa Zakonom o diskriminaciji. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Filip Stojanović.
Poštovani narodni poslanici, poštovani ministre, na osnovu člana 161. Poslovnika Narodne skupštine podneo sam u ime SRS amandman na Predlog zakona o izmenama i dopunama zakona o zdravstvenoj zaštiti. U članu 2. stav 1. menja se i glasi: U članu 18. stav 1. tačka 7) menja se i glasi – hitnu medicinsku pomoć svim osobama koje se nalaze na teritoriji Srbije, predloženi stav 2, 3. i 4. brišu se. Predlaže se jednostavnije i preciznije normiranje u skladu sa članom 34. jedinstvenog metodološkog pravila za izradu propisa. Nije dozvoljeno dodatno centralizovanje nabavki i opreme i materijala i ta ovlašćenja nikako ne treba dati Ministarstvu zdravlja već zdravstvenim ustanovama. Tačkom 19. su već obuhvaćene obaveze Republike prema Zavodu za medicinu rada, budući da je njegov osnivač Republika Srbija. Hitna medicinska pomoć mora biti dostupna svim licima na teritoriji Srbije bez ikakve diskriminacije. Ona najčešće podrazumeva borbu za nečiji život, a pravo na život i zdravstvenu zaštitu garantovani su najvišim međunarodnim i nacionalnim aktima. Hitna medicinska pomoć ne sme da se uslovljava ničim i ne sme da se uskraćuje nikom. Tako nešto bilo bi anticivilizacijski čin. Iz tih razloga ova moja formulacija koju danas predlažem mnogo je jasnija i preciznija od one koju nude predlagači. Zato smatram da treba da prihvatite moj amandman. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Koristim vreme poslaničke grupe. Vidite kako je predvideo zakonodavac, kaže ovako: "Hitnu medicinsku pomoć osobama nepoznatog prebivališta, kao i drugim licima koja pravo na hitnu medicinsku pomoć ne ostvaruju na drugi način u skladu sa zakonom", a mi smo kazali jednostavnije: "Hitnu medicinsku pomoć svim o sobama koje se nalaze na teritoriji Srbije". Valjda je to jasno. Predlažemo nešto što je opštije, celishodnije, što uključuje i strane građane, pa se vi pozivate u odgovoru da u nekom drugom članu su lekari obavezni da pružaju i tu pomoć strancima, a mi ovde jednostavno vam kažemo da treba, na kraju krajeva, ako ćete i direktive EU da poštujete to takođe morate da napišete, a ne da specificirate ovu grupu na nekog ko nema boravište, pa onda na nekog drugog ko nije predviđen drugim, što je opet nejasno i ne prihvatate ni ovo. Prema tome, nema ni malo dobre volje kod vas kada želimo da zakon uskladimo sa propisima za dovođenje zakona, gde se kaže da norme moraju biti jasne, precizne i da ne dovode u nedoumicu nekoga kada vi ovde tu grupu podelite nepotrebno na dve i onda možemo da razmišljamo ko gde pripada i to je nepotrebno. Ono što je takođe rečeno jeste zadatak Republike u ovom članu takođe da obezbedi sredstva, da ih ne nabrajamo sva, ali ne bi trebao da bude zadatak Republike da ona bude i onaj ko će biti trgovac, koja će se baviti nabavkom opreme i sredstava. Ako govorimo o decentralizaciji, treba to prepustiti zdravstvenim ustanovama, a mehanizmi da se to obavi zakonski i društveno opravdan način, postoje u zakonu. Prema tome, ovo je apsolutno nepotrebno uvođenje još jedne nadležnosti Ministarstvu zdravlja koje to ne treba da ima. Naravno, ovo treće što je rekao gospodin Filip Stojanović ispred SRS, odjedanput se pozivate u članu, recimo, 5. na nešto što je skroz negde pozadi. Valjda treba da sledi ova zakonska norma i rešenja i neku hronologiju i logiku. Ono što je rekao kolega Stojanović, to je suštinski, sve je to već predviđeno pošto je Republika, pošto sada nabrajate da Republika treba da obezbedi sredstva, pošto u prvom stavu člana gde se govori o Zavodu za medicinu rada jasno se kaže da je osnivač Republika, pa kada je osnivač Republika, valjda onda i snosi materijalne troškove za rad ove institucije, kao svih ostalih institucija. Hvala vam.
Iskorišćeno je tri minuta od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Nikola Lazić i Miloš Aligrudić. Odbor za zdravlje i porodicu prihvatio je amandman sa ispravkom. Vlada je prihvatila amandman u osnovnom tekstu, ali se nije izjasnila o ispravci. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u osnovnom tekstu u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, ali se o ispravci nije izjasnio, tako da će se o ovom amandmanu izjašnjavati Narodna skupština u danu za glasanje. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Milica Vojić-Marković. Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković.
Hvala, gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici. Mi smo podneli amandman jer smo stvarno želeli da ukažemo na nešto što je vrlo čudno kada se piše u dokumentima koje poslanici dobijaju na uvid i da na njima rade. Svaki zakon koji nam dolazi sa izmenama i dopunama mi imamo i još jedan dodatak koji se odnosi na pregled odredaba koje se menjaju i dopunjuju. U tom delu, u članu 18. stav 1. tačka 22) piše doslovce ovako: "Obezbeđivanje sredstava za obavljanje poslova iz člana 124. stav 2. tačka 1) do 7) ovog zakona, kao i za postupak utvrđivanja nivoa jonizirajućeg i nejonizirajućeg zračenja u oblasti zdravstvene zaštite od strane Zavoda za medicinu rada, osnovanog za teritoriju Republike Srbije". Na osnovu ovoga, prosto moram da vas pitam – da li vi u Vladi razgovarate o stvarima kao što su zakoni koje treba usvajati i preduzetih zakona? Zato što je ova ista Vlada pre dve godine usvojila dva zakona. Resorno ministarstvo je bilo Ministarstvo životne sredine i prostornog planiranja, Zakon o zaštiti od jonizujućeg zračenja i Zakon o zaštiti od nejonizijućujeg zračenja. Posle toga vidim da ste vi ovde u Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti usvojili to da piše – nivo jonizujućeg i nejonizujućeg zračenja, pa je to u redu, što se nas tiče, ne samo što se nas tiče, nego što se i zdrave logike tiče, jer su takva dva zakona ovde doneta. Ali, prosto vas molim da sledeći put ovo što nama dostavljate kao pregled stvari koje menjate u zakonima, zaista konsultujete te zakone koji su već doneti. Stvarno sam u dilemi, kao i većina narodnih poslanika – da li je jonizujuće ili jonizirajuće zračenje? Volela bih da nam odgovorite. Hvala vam.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Simo Vuković. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu su prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistem, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Petar Jojić ima reč.
Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, u ime SRS podneo sam amandman na član 3. U odnosu na ovaj član, predložili smo da se u stavu 1. reči: "ako se nije izričito protivio" brišu i da predloženi stav 1. treba da postane stav 2. Po našem mišljenju, svaka vrsta protivljenja, a ne samo izričita, mora se poštovati ukoliko je osoba pre svega kritična i pravno sposobna. Cilj ovog amandmana jeste da se poboljša tekst predloženog zakona. Naime, član 32. u stavu 1. važećeg zakona normira – pacijent može dati pristanak na predloženu medicinsku meru izričito usmeno ili pismeno, odnosno prećutno, ako se nije izričito protivio. Mi smatramo da je ova norma gde se govori:"ako se nije izričito protivio" zaista bespotrebna i nju je trebalo iz ovoga zakona eliminisati i brisati. Drugo, gospodine ministre, kada se tiče izjave o usklađenosti propisa sa propisima EU, na strani 69. pod 4. – usklađenost propisa sa EU. Pet, ne postoje odgovarajući propisi EU sa kojima je potrebno obezbediti usklađivanje u oblasti koja se uređuje Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Napominjemo, kažete da se oblast zdravstvene zaštite uređuje nacionalnim propisima država članica EU. Šest, da li su gore navedene norme i izvori prava EU prevedeni na srpski jezik? Nisu. Mi ne znamo šta tamo piše, a trebali bi da znamo, kao poslanici morali bi da znamo, pogotovo ako se teži usklađenosti propisa sa propisima EU, mada nas to apsolutno ništa ni ne obavezuje, jer još uvek nismo članica EU. Da li je Nacrt propisa preveden na neki službeni jezik EU? Tu se kaže da nije. Smatramo da je i ovo trebalo učiniti, ako se teži i želi usklađivati ovaj propis sa propisima EU. Dalje, pod osam, učešće konsultanata u izradi propisa i njihovo mišljenje o usklađenosti, kažete da u izradi Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti nisu konsultovani konsultanti, pa se postavlja pitanje – ko je onda ovo predložio, ove izmene, i zašto se konsultanti ovlašćeni i pre svega nužni ne koriste? Gospodine ministre, dozvolite mi da vas zamolim i da vam postavim pitanje da proverite APV je odredila 50 miliona dinara za Interno odeljenje u Opštoj bolnici u Pančevu. Tih 50 miliona, koje je dala Vlada Vojvodine, ne zna se gde su utrošena. Pa vas molim, nađite vreme da dođete u Pančevo da izvršite ili pošaljite inspekciju, uverićete se. Ne bih voleo da vas ubeđujem previše, jer mi možda nećete verovati, ali ako dođe neko na licu mestu, pogotovo neka dođe vaša inspekcija, utvrdićete haos i jako loše stanje tamo. Ako je Pokrajina dala 50 miliona, gde su te pare utrošene u Pančevu? Molim vas, izvršite proveru. Predložio bih vam, gospodine ministre, da se potrudite da i mi u ovom vremenu dobijemo besplatno zdravstvo, kao što je to nekada bilo, gde smo se svi mi lečili i školovali besplatno. Pokušajte i vi da date inicijativu da se u našoj državi uvede besplatno zdravstvo. Hvala.
Dva minuta i 40 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar zdravlja Zoran Stanković.
Gospodine Jojiću, rekao sam da ću kasnije odgovarati, ali ovo što ste me sada pitali moram da odgovorim zbog moje majke. Ona me je juče zvala i kritikovala zašto vam nisam odgovorio na to pitanje, s obzirom da ste vi juče dva puta to pitanje postavljali. Ako se sećate, mi smo nakon one prve sednice govorili da vi, doktor Momčilov i ja odemo do Pančeva i sagledamo sve one probleme o kojima smo razgovarali, a koje vi navodite. Prema tome, ostajem pri tom stavu. Izvinite što sam morao da upotrebim moju majku zbog ovoga. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Koristim vreme poslaničke grupe. Vidite, gospodin Jojić je jasno rekao da ne može biti manjeg i većeg protivljenja, ne može se praviti izričito protivljenje, srednje izričito i malo. Tim pre, ako gledate prvi stav, kaže se ovako – pacijent može da pristane na predloženu medicinsku meru izričito. Kako sad onda uvodite u istoj rečenici salto mortale i kažete – ako se nije izričito protivio. Pa, ako izričito mora da se saglasi, onda ne može da stoji u istoj rečenici – ako se nije izrazito protivio. Šta to znači prećutno? Znači da nije govorom se služio da bi izrazio svoj stav. Zar je moguće da ne znate situaciju u realnom životu iz prakse svakodnevne da neko skrhan bolom, skrhan depresijom, ne u smislu multipolarne psihoze, neće biti voljan i da razgovara, neće mu biti do priče često, slegnuće vam glavom, kazaće ne i neko će tumačiti da se on izričitonije izjasnio. To je nedozvoljeno. Sve što je dvosmisleno, što nije jasno i precizno ne može. Mi smo na to ukazivali. U vašem odgovoru koji ste nam dali pozivate se na niz konvencija. Sve iz držim ovde ispred sebe. U svakoj od ovih konvencija koji član ste uzeli i pozivate se na njega? Molim precizan odgovor. Sve konvencije držim ispred sebe. Molim vas odgovor - na osnovu kojih članova u ovim konvencijama vi nama ovakav odgovor dajete i odbijate ovaj dobronamerni predlog amandmana? Hvala.
Dva minuta je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podnela narodna poslanica Donka Banović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Miroslav Markićević i Aleksandra Ilić. Da li neko želi reč? Narodna poslanica Zlata Đerić ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, podneli smo amandman na član 4, gde smo tražili amandmanom da se posle reči: "koja se odnosi na njegovo zdravstveno stanje" briše zapeta, kao i reči: "kao i pravno na poverljivost podataka koji se nalaze u medicinskoj dokumentaciji". Naime, da pojasnimo, reč je o dokumentaciji koja se odnosi na lica koja navrše 15 godina života, znači, na maloletna lica. Naše obrazloženje glasi ovako – smatramo da je sa aspekta unapređenja prava deteta dovoljno što se detetu sa navršenih 15 godina života daje pravo da samostalno izvrši uvid u sopstvenu medicinsku dokumentaciju. Međutim, nije logično da to isto dete ima pravo da uskrati roditeljima informaciju o svom zdravstvenom stanju i stoga ovim amandmanom predlažemo ovakvo rešenje, posebno imajući u vidu odredbu člana 36. stav 2. Naime, podržavajući sve ono što se odnosi na prava deteta, a uvek kao neko ko se bavi vaspitavanjem i obrazovanjem dece, smatram da sva prava proizilaze iz obaveza. Zdravstveno stanje što je posebno važno u porodičnom životu, a imajući u vidu i to da smo kao nacija još uvek skloni brojnim predrasudama, razložnim i bez razložnim brigama, mislim da 15-godišnjaci, imajući opet u vidu današnje torbulentne načine života, posebno gradskim sredinama, mogu sebe da dovedu u ozbiljna zdravstvena stanja, recimo neke infekcije za koje znamo kako se šire kao pošasti i da vrlo često budu sputani i strahom od roditelja i strahom od reakcija u porodici i vrlo često su skloni da takvu jednu informaciju o svom zdravstvenom stanju prećute tamo gde će naći prvu podršku i prvu brigu i prvu pomoć kada je u pitanju rešavanje jednog takvog problema. Zbog toga smo smatrali, da zaista deci treba dati pravo da imaju uvid u svoju medicinsku dokumentaciju, ali ne treba dati zakonski, to pravo, da imaju pravo da uskrate najbližima, odnosno roditeljima i starateljima, pravo da imaju takvu vrstu informacija. Hvala vam lepo.
Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Predrag Mijatović, izvolite.
Zahvaljujem, hteo bih povodom ovog amandmana gospođe Đerić. Prvo, želeo bih da ministar širem auditorijumu kasnije kaže, nama je donekle na tu temu i objasnio. Znači, koristim vreme poslaničke grupe. Zašto je granica spuštena na 15 godina? To su ranije bili stariji maloletnici i sada smo dali pravo detetu od 15 godina, pogotovo što u ovom zakonu mešamo maloletno lice i dete, kasnije će biti dete do 18 godina starosti, a sad je maloletno lice. Znači, tu smo ostali neopredeljeni u zakonu. Dozvoljeno mu je pravo da sam odlučuje, odnosno da donosi odluku ukoliko neko profesionalno lice da saglasnost sa tim, znači da je njegovo psihičko stanje zrelo i da on može donositi odluke. Prvo, kako će se to ustanoviti, da li će dete biti poslato kod psihijatra ili kod psihologa koji treba da da mišljenje da je u stanju da donese takvu odluku. Pogotovo, pošto ćemo pasti u zamku, s obzirom da imamo veliki broj dece koji koristi, nažalost opojne droge i to još iz osnovne škole. Inače, već sa 15 godina mi ćemo sprečiti roditelje da dobiju informaciju o njegovom zdravstvenom stanju, da li je dete zaraženo infektivnom bolešću zbog korišćenje droge ili nažalost, možda čak AIDS, baš zato što mu zakon to dozvoljava. Prema tome, samo spuštanje granice, vi govorite o produženom pravu deteta i tako dalje, jedno je povelja drugo je konvencija. Konvencija je obavezujuća, a povelja nije obavezujuća, a vi se pozivate na povelju o pravu deteta. Znači, ne vidimo, ja ne vidim nikakav razlog zašto je ta granica spuštena na 15 godina i zašto smo to, ako je čak i diktat Evrope, bilo bi potpuno besmisleno da to uradimo, jer doći ćemo u situaciju da imamo veći broj obolele dece, a daroditelji ili staratelji nemaju uvid u njihovo zdravstveno stanje. Hvala.
Dva minuta iskorišćeno od poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Govorim o amandmanu vrlo kratko. Dakle, polemičnosti radi i zbog argumentacije, naravno uvažavam sve amandmane koji su podneti, ali ovde moram da izreknem nekoliko činjenica u koje sam duboko uveren. Deca sa 15 godina u mnogim državama, uključujući i našu imaju pravo da rade, da privređuju. Deca sa 15 godina svakako su već daleko u fazi u kojoj mogu u slučaju razvoda njihovih roditelja da se odluče kod koga će da budu. Oni imaju pravo da odlučuju u dobrom delu o svojoj sudbini. Ovo što govorim je u skladu sa odgovarajućim međunarodnim konvencijama koje je naša država prihvatila, a kad pogledamo stavove Saveta Evrope u tom pogledu oni se tu bitno ne razlikuju. Čak u Savetu Evrope i u samoj parlamentarnoj skupštini Saveta Evrope ide se čak korak dalje, pa se predviđa nešto što u konstitucionalnom smislu u državama članicama Saveta Evrope, još uvek nije moguće, niti će biti duže vreme, ali je izrečeno kao politički stav, a to je da je možda dobra ideja da se licima koja su čak i mlađa od 18 godina, u određenim slučajevima omogući pravo glasa. Tako da angažovanje na taj način mladih u društvenom sistemu ne treba nipodaštavati, a ova oblast, kada je reč, pre svega, o nažalost, toj kategoriji lica koja će ovde biti tretirani praktično kao pacijenti, kao ljudi koji su oboleli. U tom smislu, ne treba im pravo da odlučuju o svojoj sudbini na taj način. Dakle, uz svo uvažavanje amandmana naravno, pogotovo što sam iz opozicione stranke i što nema nikakvog razloga da se ljudima suprotstavljam, prosto sam morao da izreknem ovaj stav koji je malo, malo drugačiji nego stav koji naš uvaženi kolega izneo. Hvala.
Da li još neko želi reč? Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nikola Lazić i Milica Vojić - Marković. Vlada i odbor za zdravlje i porodicu prihvatili su amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakon. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Nikola Lazić, izvolite.
Želeo sam da ukažem vrlo kratko, ono što je suština, zapravo amandmana koji jeste prihvaćen. Ovim amandmanom poslaničke grupe DSS je predvidela da se, dakle, pravo pacijenta na uvid u medicinsku dokumentaciju mora omogućiti u roku koji nije duži od 15 dana. Pravo na uvid u medicinsku dokumentaciju jeste jedno od osnovnih prava i ono zaista mora poštovati. Taj uvid, mora biti omogućen blaogovremeno kako bi se i smanjio prostor za eventualne manipulacije i zloupotrebe. Dakle, pravo na uvid u medicinsku dokumentaciju svakako mora podrazumevati ono što je evidentirano, dakle i anamnezu i dijagnozu i terapiju kao i preduzete medicinske mere kao i savete koji su dati pacijentu . Dakle, kao što sam rekao, mi smo predvideli da najduži rok u kome je nužno omogućiti pacijentu uvid u medicinsku dokumentaciju bude 15 dana. Zaista postoji niz razloga zbog čega je to tako. Još jedna stvar koju smo želeli ovom prilikom da predložimo ministarstvu a to je da se što pre standardizuje jedna vrsta obrasca na kojem bi pacijent imao mogućnost da podnese zahtev za uvid u medicinsku dokumentaciju, prosto kako bi to bilo i formalno uobličeno. Naravno, ovaj amandman jeste bitan u kontekstu poštovanja i prava i vremena pacijenta. Kada su u pitanju prava pacijenta, mi smo i tokom načelne rasprave rekli, a i sada ćemo ponoviti, da smatramo da je neophodno doneti jedan novi sveobuhvatan zakon o pravima pacijenta. Prosto, kada je u pitanju pravo pacijenata, mi smo takođe i ukazali da samo rešenje zaštitnika prava pacijenta koji sada postoje u zdravstvenim ustanovama nije na dobar način rešeno, jer ta zdravstvena ustanova jeste poslodavac tom zaštitniku prava pacijenata, a pacijenti bi trebalo da se upravo žale na nepravilnosti u radu u toj ustanovi. Hvala.
Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nikola Lazić, Donka Banović i Milica Vojić-Marković. Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković.
Hvala gospođo predsedavajuća. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, član 5. je stari član 37. u ovom zakonu, u stavu stavu 4. vi ste napisali: "Dužnost čuvanja tajnih podataka nadležni zdravstveni radnici i zdravstveni saradnici, kao i druga lica zaposlena kod poslodavaca iz stava 2. ovog člana, mogu biti oslobođeni samo na osnovu pismenog ili drugog jasnog i nedvosmisleno izrečenog pristanka pacijenta ili na osnovu odluke suda". Hajde da ne komentarišemo, jer sa svim zakonom koji se ovde pojavi imamo dilemu da li je, zapravo nemamo dilemu ali predlagač ima dilemu, da li je nešto pisano kao dokument ili je pismeno kao dokument i ovde treba da stoji: "pisanog pristanka". Dakle, mi smo smatrali da treba izostaviti ovo: "nedvosmisleno izrečenog pristanka pacijenta". Šta znači "nedvosmisleno izrečen pristanak"? Mi imamo na jednoj strani pisani pristanak, a šta je sad ovo drugo – nedvosmisleno izrečeni pristanak? To je jezik gestova. Jezik gestova ne razumemo svi na isti način. Mi smo se zaista trudili da pravo pacijenta bude vrlo, vrlo zaštićeno. Problem svih naših zakona koji dolaze u Skupštinu jeste to što mi zapravo sve nešto podrazumevamo u tim zakonima. Moramo da kažemo da pacijent ima pravo samo na pisani pristanak. Vi napravite adekvatan formular, neka on ima sadržaj kakav vam odgovara, ali, pacijent samo uz saglasnost pisanu može da oslobodi zdravstvene radnike, zdravstvene saradnike i druga lica zaposlena kod poslodavca iz stava 2. Naravno, mi podrazumevamo da ostane ova odluka suda. Znači, pisani dokument pacijenta ili može da se dogodi na osnovu suda. Inače, nedvosmisleno izrečeni pristanak pacijenta za nas je nešto što potpuno ne razumemo šta znači. Naravno, možemo da kažemo da će klimanje glavom kod nas značiti da, ali da će u Bugarskoj značiti ne. Ili obrnuto. Prosto, nemojmo podrazumevati stvari. Ja vas molim, ovo je vrlo ozbiljan deo ovog zakona. On jeste usklađen sa međunarodnim konvencijama i pravilima, ali ja vas molim da ga oslobodimo tog tradicionalnog da se podrazumeva. Ne podrazumeva se ništa. Molim vas, neka ostane "pisani" ili "na osnovu odluke suda". Hvala.
Da li još neko želi reč? Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić. Izvolite.
U vremenu moje poslaničke grupe ja ću pokušati da obrazložim amandman kolege Markićevića. Znači, u članu 5. stav 6. menja se i glasi: "Izuzetno od stava 5. ovog člana, nadležni zdravstveni radnik može saopštiti podatke o zdravstvenom stanju pacijenta i u slučaju kada pacijent nije dao pristanak na saopštavanje podataka o svom zdravstvenom stanju, ukoliko proceni da je saopštavanje tih podataka u interesu očuvanja zdravlja šire populacije koje ima prioritet u odnosu na obavezu čuvanja tajnih podataka". Ovim amandmanom se nadležnom zdravstvenom radniku daje pravo da na bazi svog profesionalnog iskustva i medicinske etike, uzimajući u obzir sve okolnosti konkretnog slučaja, proceni neophodnost saopštavanja podataka o zdravstvenom stanju pacijenta, ukoliko je takvo saopštavanje u interesu šire društvene zajednice. Na primer, sprečavanje širenja zaraznih bolesti i tome slično. Dakle, smatrali smo da se ne treba bazirati samo na člana uže porodice koji može biti izložen nečemu, nego, verujući apsolutno u profesionalnu etiku zdravstvenog radnika, da kada se desi slučaj koji prepozna, dijagnosticira kao moguće širenje zaraze, da treba da reaguje i da bude oslobođen obaveze čuvanja tajnosti podataka. Setite se samo slučaja variole vere, svojevremeno, u našoj sad već davnoj istoriji. Hvala lepo.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 5. amandman je podnela narodna poslanica Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite, narodna poslanica Zlata Đerić.
Imam obavezu da obrazložim i svoj amandman. U članu 5. stav 8. posle reči: "koje se odnosi na njegovo zdravstveno stanje" dodaje se zapeta i reči: "kao i pravo na poverljivost podataka koji se nalaze u medicinskoj dokumentaciji" brišu se. Dakle, to je ono što smo već govorili u prethodnom amandmanu. Smatramo da je sa aspekta unapređenja prava deteta dovoljno što se detetu sa 15 navršenih godina života daje pravo da samostalno izvrši uvid u sopstvenu medicinsku dokumentaciju. Zaista smatramo, opet poštujući sve ono što je izrečeno u odbranu ovog stava i od kolege Aligrudića, smatramo da dete od 15 godina nema pravo da uskrati najbližima tu vrstu informacija, odnosno da je potrebno, imajući u obzir i naše istorijsko, kulturno i nacionalno i metalitetsko nasleđe, da porodica, najbliži, staratelji ili roditelji, budu u slučaju nekih eventualnih bolesti koje mogu biti teško preovladive, čak nekad i ne preovladive uopšte, da podeli tu informaciju sa roditeljima, odnosno da ih ne uskrati.
Da li još neko želi reč? Ne. Na član 5. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Aleksandra Ilić i Gordana Paunović – Milosavljević. Da li neko želi reč? Narodna poslanica Gordana Paunović – Milosavljević.
Ovaj amandman se odnosi na član 5. odnosno stav 9. koji glasi – briše se. U obrazloženju smo naveli da ukoliko roditelji imaju starateljske obaveze, važno je da imaju i puno informacija o zdravstvenom stanju svoje dece. U ovom članu nije jasno kom stepenu tajnosti pripadaju podaci o kojima je reč, da li je to interna, poverljiva, strogo poverljiva, državna tajna i po kom zakonu. Da li je po Zakonu o tajnosti podataka iz 2009. godine? Inače, član 5. se odnosi na član 37. još važećeg Zakona, koji se odnosi na prava pacijenata kojima je uređena oblast tajnosti podataka. Vi normalno niste prihvatili ni ovaj amandman, kao nijedan amandman poslanika SRS. U obrazloženju ste, između ostalog, naveli da je predloženo rešenje,koje ste vi predložili, u potpunosti uslađeno sa odredbama Rimske povelje o pravima pacijenta, sa Univerzalnom deklaracijom o bioetici i ljudskim pravima. Sad vas još jednom pitam, kao što vas je pitao i uvaženi kolega Paja Momčilov, koji su ti članovi Povelje ili Konvencije, koji govore o tome da roditelji nemaju pravo da znaju informacije o zdravstvenom stanju svog deteta. Ovde imam ispred sebe Konvenciju o pravima deteta i na osnovu te Konvencije smatramo da je amandmansko rešenje u redu i da ste trebali ovaj amandman da prihvatite, jer više članova ove Konvencije o pravima deteta govore da roditelji imaju obavezu da znaju zdravstveno stanje svoje dece. Navebrojaću vam, to je, na primer, član 5. usmeravanje roditelja na razvojne mogućnosti deteta. Član 18. odgovornosti roditelja i td. S druge strane, svi smo ovde uglavnom roditelji, postavila bih vam još jedno pitanje. Ovde govorite, kažem u vašem predlogu, da zdravstveni radnik samo u slučaju ozbiljne opasnosti po život i zdravlje deteta, i pored zahteva da se informacija o zdravstvenom stanju ne saopšte roditeljima, ima obavezu da saopšti rezultate roditeljima. Međutim, situacija u svakodnevnom životu nisu baš tako drastične,ali mogu da se drastično završe. Navešću vam primer anoreksije, nervoze. Znate da dete postepeno gubi na telesnoj masi, na telesnoj težini i roditelji to svakodnevno gledaju, vide da dete vene, a jednostavno nemaju mogućnost da mu pomognu na taj način što će da dođu do uvida u medicinsku dokumentaciju. Ima hiljadu primera koje bih mogla da vam navedem ovom prilikom, ali navešću vam takođe i jedan banalan primer anemije. Današnja deca i uopšte građani Srbije nemaju tu medicinsku kulturu da idu na preglede, da žele da se leče. Sa jedne strane imaju i strah od belih mantila, imaju strah od saznanja od koje bolesti boluju i kada lekar saopšti detetu od 15 godina, koje nema ni medicinsku edukaciju o tome šta znači to što mu je taj lekar saopštio, on može da upadne u neki oblik psihičkog poremećaja, da ne kažem oblik aksioznosti, panike, depresije i normalno da tada nekim mehanizmom racionalizacije izbegava da uopšte govori o tome, a normalno i da ne želi da kaže roditeljima da ovi ne bi preduzeli neke mere koje su potrebne kako bi dete ozdravilo. Zato smatramo da trebate još jednom da razmislite o ovom predlogu našeg amandmana i da ga usvojite. Hvala.
Iskorišćeno je dva minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Predrag Mijatović.
Zahvaljujem. Hteo bih u okviru ovog člana još nešto da dodam, pa ću preći na amandman. Opet ću iskoristiti vreme poslaničke grupe. Ponukao me je gospodin Aligrudić sa ovim što je rekao. Donekle se slažem, međutim, ima jedna druga stvar. Mi detetu od 15 godine ne dozvoljavamo da vozi automobil, iako bi možda ono bilo sposobno za rasuđivanje i za donošenje odluka. To je licemerno. Pazite, mi mu ne damo jer ga se plašimo na drumu, nismo sigurni da je ono sposobno, ali licemerno je zato što nas se ne tiče da li to dete ima neku ozbiljnu bolest koju bi trebalo da podeli sa svojim roditeljima, nego mu dajemo pravo da on to roditelju ili kaže ili ne kaže. Anoreksija i nervoza, koje je koleginica spomenula, dovode do smrti, to znate. Ako roditelj nema prava da na silu dete dovede, da je dete sposobno da samostalno rasuđuje i kaže hoću da gladujem do smrti, da uđe u tu anoreksiju, mi treba da posmatramo kako umire zato što je sposobno samostalno da rasuđuje. Hoću da kažem da je to stvarno licemerno, dozvoliti detetu od 15 godina da samo odlučuje o sebi, a plašimo ga se na drumu. Dajte mu onda pravo i da vozi automobil, pa se susretnite sa njim na drumu. Zato smatram da to nije u redu i da treba preispitati tu odluku, bez obzira na povelju, konvenciju i tome slično. Na kraju krajeva, živimo u drugom podneblju, ne moramo primenjivati sve što Evropa traži od nas. Što se tiče našeg amandmana, tražili smo da se stav 10. obriše. Šta kaže stav 10? Moram da vam ga pročitam, on kaže – podaci iz medicinske dokumentacije, odnosno izvodi iz tih podataka, kao i kopije medicinske dokumentacije mogu se dati, pazite, organu starateljstva, organizaciji obaveznog zdravstvenog osiguranja i pravnim licima koja obavljaju delatnost dobrovoljnog zdravstvenog osiguranja za obavljanje poslova utvrđenih zakonom, kao i drugim pravnim licima, ako je to propisano zakonom. Zar ne smatrate, gospodine ministre, da je ovo izuzetno široka lepeza mogućnosti, da neko sazna i zna od čega je ko bolestan, kakvim svim tretmanima se neko podvrgao i od čega se sve leči? Ranije smo imali da samo sudski organ može da dobije informaciju zvaničnim zahtevom o zdravstvenom stanju pacijenta. Sada dozvoljavamo i dobrovoljnom zdravstvenom osiguranju. Zašto dobrovoljno zdravstveno osiguranje mora da zna da sam ja bolestan od ovoga ili od onoga, da li sam imao ovu ili onu bolest? Na kraju krajeva, on može da me pita da li jesam, a ja ću pod morlanom i materijalnom odgovornošću reći da ili ne, pa ako se nešto utvrdi mogu da budem kažnjen, ali ne da on unapred zna od čega sam ja bolestan. Znači, to je ekskluzivno, uostalom ekskluzivno pravo svakog čoveka je da svoje zdravstveno stanje podeli sa profesionalcem, tj. sa onim koji se brine o njegovom zdravstvenom stanju, u ovom slučaju sa lekarom, i tačka. Eventualno može da ga podeli sa sveštenikom, to njegovo pravo, ali sveštenik je obavezan na ćutanje, ne sme da iznese, kao i lekar, ono što smo i uneli u zakon, lekar je dužan da čuva profesionalnu tajnu. Kako ćemo mi naterati ove ljude, staratelje, osiguravače i ne znam ni za koga, da čuvaju tajnu o tome da li vi imate tuberkulozu ili nemate, da li imate neku drugu bolest ili nemate? Zašto vam je bila potrebna ovoliko široka lepeza mogućih ljudi ili organizacija koje mogu da saznaju vaše zdravstveno stanje? Zato smo tražili da se ovaj stav izbriše i normalno da samo ostane da sudski organi imaju pravo da dobiju podatke i dokumentaciju o zdravstvenom stanju pacijenta. Hvala.
Iskorišćeno je dva minuta i 15 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima narodni poslanik Milan Knežević.
Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, mi smo podneli amandman na član 6. i pročitaću ga radi javnosti. Tu se opet nadovezuje diskusija na te godine limita za decu, tih 15 godina. Mi smo predložili amandman gde u članu 6. imamo stav 2. koji glasi – izuzetno medicinski ogled može se preduzeti i na maloletnim licima, ali samo radi njegove neposredne koristi i uz pismeni pristanak njegovog zakonskog zastupnika, koji je prethodno obavešten u smislu stava 2. ovog člana. Naš amandman se odnosi na to da se na kraju ovog stava doda nastavak koji glasi – u smislu stava 2. ovog člana, kao i maloletnog lica koje je navršilo 15-tu godinu života i koje je sposobno za rasuđivanje, odnosno za samostalno donošenje odluka. Znači, mi dodajemo opet stav i u ovom stavu rečenicu koja u stvari čini dopunu ovog stava, jer ste i na drugim mestima, do sada se diskutovalo o tome, ponudili rešenja i u članu 4. i u članu 5, gde dajete pravo, moje kolege poslanici su prethodno diskutovali, da dete može da dobije uvid u medicinsku dokumentaciju posle 15-te godine ako je sposobno za rasuđivanje. Mi smo i ovde smatrali da u duhu ponuđenih rešenja od strane vas u ovom zakonu i ovde da postoji ta dopuna. Međutim, naravno, ovaj amandman je odbijen. Amandman je odbijen sa obrazloženjem gde se pozivate, ne samo za odbijanje ovog amandmana, nego i za odbijanje prethodnih amandmana, na Rimsku povelju o pravima pacijenta, onda na univerzalnu Deklaraciju o biotici i ljudskim pravima, na iste te međunarodne neke deklaracije za odbijanje. Ovo je stvarno kontradiktorno, ovamo unosite u stavovima ovih članova da mogu deca maloletna, koja su navršila 15 godina, da dobiju uvod u dokumentaciju, da ne ponavljam ono što su kolege rekle prethodno, a sada u ovom stavu kažete – odbija se zato što nije u saglasnosti. Ono što je značajno, čuli smo obrazloženje oko tog limita 15 godina starosti. Sigurno, rekao je kolega Aligrudić, da u nekim evropskim zemljama čak imaju pravo i da rade. Pa imaju i kod nas, ali to pravo su imali i pre 100 godina, da rade od 12 godina, od 13 godina, od 14 godina i da ne ulazimo u neku istoriju. To je bilo razrešeno i ja poštujem sve to, ali je suština ako uvodimo ovako i dajemo mogućnost da može sa navršenih 15 godina, kako to zakonski da se uredi? Verovatno postoje u Vladi i u drugim institucijama pravnici i treba na odgovarajući način, da li samo razgovor sa psihologom, psihijatrom, koji je to cilj, koja ekipa ljudi? To je stvar koja nije stvar odluke gde će jedno dete da kaže – ja sam sposoban za rasuđivanje. Ta granica ipak, iako živimo u modernom svetu, iako ta deca rastu uz kompjutere, televiziju i sazrevaju sigurno brže u nekim segmentima zbog velikog broja informacija, ipak treba sistemski u državi, ne znam kako je u zapadnim zemljama, urediti ovo, a ne ovako, samo dati konstataciju da je dete posle 15-te godine sposobno za rasuđivanje. Ipak je potrebno da na odgovarajući zakonski način, a shodno svim tim, prirodnim i drugim zakonima koji prate rast i sazrevanje dece,urediti ko je to ko odlučuje da je jedno dete u 16-toj godini sposobno za rasuđivanje, a da ono drugo nije. Nije tu samo nivoa inteligencije, koeficijenta inteligencije itd, ako isključimo te medicinske parametre. Činjenica je da je neko zreliji, neko nije, tako da sam se samo nadovezao na neke diskusije prethodnih kolega, da to ipak zakonski treba da bude razrešeno i da na taj način ove konstatacije, koje ste uneli u ovaj zakon, dobiju i neku pravnu snagu. Ponavljam, kontradiktorno je da vi sada odbijate amandman, a u prethodnim članovima stavljate konstataciju da može maloletno dete koje je sposobno za rasuđivanje da dobije uvid u dokumentaciju i neke druge delove. Sada samo jedna tehnička primedba, gospodine ministre. Imate isti stav i u članu 4. i u članu 6. Da li je to potrebno? "Dete koje je navršilo 15 godina života i koje je sposobno za rasuđivanje, odnosno za samostalno donošenje odluka, ima pravo da na svoj zahtev izvrši uvid u medicinsku dokumentaciju koja se odnosi na njegovo zdravstveno stanje, kao i pravo na poverljivost podataka koji se nalaze u medicinskoj dokumentaciji". Ovo čitam zbog javnosti. U članu 6. je apsolutno isti stav, sa tačkom i zapetom. Jeste da se u članu 4. odnosi na medicinsku dokumentaciju, a sledeći član se odnosi na tajnost podataka ili ranije službenu tajnu. Lično smatram da je apsolutno nepotrebno u dva člana isti član ponavljati od reči do reči, da je to suvišno i nepotrebno je, verovatno je omaška, pa neka bude ili u članu 4. ili članu 6. ali zašto ponavljati identični član u oba člana.
Na član 6. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Izvolite.
Član 6. se menja i glasi: "U članu 6. stav 4. briše se". Obrazloženje: Neetički je vršiti oglede nad maloletnim licima, a najčešće i možda jedino neposredna korist od toga su istraživanja koja obavljaju određena lica, a i poneki put i farmaceutske kuće. Zbog toga smo predložili ovaj amandman kako bi pomogli i deci, kako bi sprečili zloupotrebu dece u ove svrhe i kako bi prava dece poboljšali, odnosno i kvalitet njihovog života. Vi ste takođe odbili ovaj amandman sa objašnjenjima kao i za prethodni član 5, da je predloženo rešenje u skladu sa Rimskom poveljom i sa drugim poveljama, ali smatramo da niste u pravu i da ova obrazloženja nisu baš najtačnija i da bi trebali da nam odgovorite na ovo pitanje, koje smo doktor Paja Momčilov i ja postavili. Koji su to članovi tih pomenutih povelja na koja se pozivate? Ponovo ću da vam kažem o Konvenciji o pravu deteta, gde se ne spominje nigde medicinski ogled. Znači u Konvenciji o pravima deteta ni u jednom članu se ne spominje medicinski ogled koji može da se vrši nad maloletnim detetom. Takođe član 3. ove konvencije kaže da treba da se trudimo i da radimo radi najboljeg interesa deteta. Vi ste u ovom članu 38. napomenuli da izuzetno medicinski ogled može se preduzeti i nad maloletnim licem, ali samo radi njegove neposredne koristi i uz pismeni pristanak njegovog zakonskog zastupnika koji je prethodno obavešten u smislu stava 2. ovog člana. Vi ste u stavu 1. ovog člana 38. napomenuli da medicinski ogled može se preduzimati samo nad punoletnim poslovno sposobnim pacijentima i samo uz njegov pristanak. Ovde ste rekli da to može da se vrši nad maloletnom decom ukoliko je u pitanju neposredna korist, a ja vas i prošli put kad je bila načelna rasprava i sad pitam. Koje su to neposredne koristi za dece kada se nad njim vrši medicinski ogled? Ko određuje koja je to neposredna korist? Ko određuje da li ta korist može da bude veća od štete ili da šteta bude veća od koristi. To su sve etička pitanja koja su veoma važna. Zato smatramo da ovaj predlog člana zakona nije human i nije u najboljem interesu deteta, da ste trebali da prihvatite naš amandman, tako bi na neki način ovo predloženo zakonsko rešenje bolje definisali. Hvala.
Gospodin Paja Momčilov.
Koristim vreme poslaničke grupe. Vidite, mi sada vodimo jednu raspravu, koja stvarno može da se nazove i apsurdnom raspravom, kao što smo u prethodnom slučaju videli. Kad isključite roditeljima pravo, dajete mu obavezu da brinu o deci da znaju nešto o njihovom zdravstvenom stanju, što ne mora biti kritično po njihov život, onda im vi onemogućujete da kompletno ispunjavaju roditeljsku dužnost. Evo jedan banalan primer. Devojčica ima anemiju, roditelj ne zna, neće da kaže, jel tako, ide kod lekara. Kako će da je hrani? Kakav će higijensko-dijetetski režim omogući adekvatan da bi joj bilo dobro. Besmisleno, stvarno. Zašto se držite, kad toga i nema u ovim dokumentima na koje se vi pozivate. I ja vas uporno prozivam. Evo ja ponovo. Kažite. U ovo konvenciji ili povelji, s tim što vodite računa da povelja nije obavezujuća, konvencija bi trebalo da bude obavezujuća, a mi ima gomilu zakona koji, fala bogu, se uopšte ne poštuju. Da ste vi hteli da uredite ovo što je gospođa Paunović vama kazala vi biste onda pošli naravno od Konvencije o zaštiti ljudskih prava i dostojanstva ljudskog bića u pogledu primene biologije u medicini. Znači Konvencija o ljudskim pravima u biomedicini. Onda ako biste pažljivo vi to čitali vi biste apsolutno videli, evo ja vas pozivam da pročitate par tih članova. Član 6. zaštita lica koja nisu sposobna da daju pristanak, pa onda kaže ovako, da pročitate isto vas molim da ja ne bi sada to čitao, član 16. zaštita lica na kojima se obavljaju istraživanja. Znači mora da bude čitav niz preduslova ispunjen, ne samo kad je maloletno lice u pitanju nego i svaka druga osoba. Evo ja vam čitam iz člana 16. – ne postoji alternativa, znači uporedive efikasnosti istraživanja na ljudima. To ste morali napisati. Ne postoji ništa što bi moglo da bude slično tome. Rizici kome se izlaže to lice su nesrazmerni potencijalni koristima od istraživanja. Istraživački projekat je odobrio nadležni organ nakon nezavisnog ispitivanja njegove naučne vrednosti. Nezavisnog ispitivanja. Gde je to u našem zakonu? Vi se na konvencije pozivate, molim vas. Gledajte dalje šta kaže - uključujući važnost cilja istraživanja i multidisciplinarne njegove etičke prihvatljivosti. Multidisciplinarne prihvatljivosti etičke. Nisu lekari etički samo zadužena lica da prosuđuju. Tu su i predstavnici religije, tu su i pravnici, tu su sociolozi, kulturolozi. Ali, toga kod nas nema. To su konvencije i vi nama sad pričate da se vi držite konvencija. Ako odete samo na član 17. iste konvencije, koja je obavezujuća za nas, koju smo ratifikovali, kaže se ovako – istraživanje na licima koja nemaju sposobnost davanja pristanka, kako je predviđeno članom 5, mogu se preduzeti jedino pod uslovima da se ispune svi sledeći uslovi, onda pobraja sve prethodne koje sam ja, a nisam sve pobrojao. Znači, minimum to. Onda kaže – rezultati istraživanja imaju mogućnost proizvođenja stvarne i direktne koristi za njegovo zdravlje. Ne pretpostavljene. Ako imate ogled, onda ne možete da garantujete za ishod. To je potpuno jasno. Ako se pozivate na sve ovo, a ne odgovarate nam, ne znam našto. Mi vas molimo da nam tačno kažete, da nam raspršite sve naše zablude i nerazumevanja, a mi vam čitamo upravo, recimo, Konvenciju koja jasno ovaj problem definiše, a vi niste ni pokušali da zakonskim rešenjima to uradite. Hvala.
Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nikola Lazić i Donka Banović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospođa Donka Banović.
Hvala, gospodine Novakoviću. Ovaj naš amandman se odnosi na naslov iznad postojećeg člana 40. dakle važećeg zakona, gde predlagač, odnosno ministarstvo predlaže da je naslov iznad toga člana "pravo na poštovanje pacijentovog vremena". Mi svojim amandmanom predlažemo da taj naslov zvuči drugačije, odnosno da glasi – pravo na poštovanje vremena pacijenta. U obrazloženju, ministre ja ne znam ko je vama pisao ovo obrazloženje, ali evo kako glasi ovo obrazloženje: "Amandman se ne prihvata iz razloga što isti ne popravlja suštinski karakter predloženog naslova". Naslov je vrlo teško suštinski popraviti, ali jeste tako da narodni poslanici kada vrlo pažljivo čitaju vaše predloge zakona, onda mogu da primete da se neki izraz više koristi, da se nešto drugačije kaže, da je uobičajeno, a da je nešto manje uobičajeno, tako da je ova intervencija, jeste,ona nije suštinskog karaktera niti naslov možete suštinski da promenite, možete samo predlog člana. Smatramo da je bolje reći "poštovanje vremena pacijenta" nego "pacijentovog vremena". Osoba koja je pisala ova obrazloženja smatrala je da na taj način odbija ovaj amandman. Međutim, ono što mi zameramo to je što vi niste suštinski promenili taj član iz sadašnjeg važećeg zakona. Ova vaša izmena gde dodajete praktično dva nova stava u postojeći član, ti stavovi ne menjaju ništa suštinski kada je u pitanju poštovanje vremena pacijenta. Zbog građana ću pročitati šta vi ovde u stvari uvodite kao novinu i to nije suštinska promena niti će doprineti rešenju problema nepoštovanja vremena pacijenta. Kažete, dakle to je taj novi stav: "pacijent ima pravo na zakazivanje pregleda, dijagnostičkih procedura, kao i drugih medicinskih mera i postupaka radi očuvanja i unapređenja zdravstvenog stanja koji se obavljaju u zdravstvenoj ustanovi, odnosno privatnoj praksi, odnosno kod drugog pravnog lica koje obavlja zdravstvenu delatnost u skladu sa zakonom radi ostvarivanja zdravstvene zaštite". Šta ste vi ovde uradili? Vi ste ovde samo rekli pacijentima da oni imaju pravo da zakažu pregled. Koliko ja znam, njima je to pravo poznato bilo i do sada, nego je mnogo veći problem kako se to njihovo vreme poštuje. Za razliku od ovog amandmana za koji vi kažete da je površan, a jeste površan, jer govori samo o naslovu, podneli smo još jedan amandman koji suštinski menja ovaj vaš predlog, a to je da smatramo da ministar kroz podzakonske akte, pravilnike, itd, treba da odredi i rokove. Kada odredi te rokove onda će se zaista poštovati vreme pacijenta. Ovako, ovo je jedna kozmetička izmena samo da se kaže da se vi sada odjednom brinete za poštovanje prava pacijenta. Ovaj član ili vaš predlog člana otvara čitav jedan drugi problem, a to je problem nepostojanja zakona o zaštiti prava pacijenata. Čula sam od mojih kolega koji su bili na Odboru za zdravlje da je predstavnik Ministarstva koji je prisustvovao tom odboru, mislim da to nije bio gospodin ministar, da je predstavnik iz ministarstva rekao da je taj zakon apsolutno nepotreban i kako su sva prava naših pacijenata u Srbiji regulisana kroz neka druga zakonska rešenja. Ne sporim da je to tačno. Međutim, za svakog pacijenta i građanina Srbije bi bilo jako dobro da na jednom mestu stoje sva njegova prava. Ako mislite da je to neobično, podsetiću vas i sve moje kolege da smo mi pre nekoliko meseci upravo usvojili Zakon o zaštiti potrošača. Isto su tako ljudi iz Ministarstva za trgovinu mogli da kažu – zašto bismo mi nekim posebnim zakonom štitili prava potrošača kada je to kroz čitav niz drugih zakona i propisa regulisano? Smatramo da zaista treba doneti pravi, jedan jedini zakon koji bi govorio o zaštiti prava pacijenata. To je jedna stvar. Druga stvar, vi sada ćete mene verovatno podsetiti na to da većina naših zdravstvenihustanova ima osobe koje su zaposlene u tim zdravstvenim ustanovama, dakle to je institucija za zaštitu prava pacijenata. Većina zdravstvenih ustanova ima te ljude zaposlene. Ono što je nesreća kod tog, nazvaću to eksperimentom, eksperimenta je nesreća što su ti ljudi potpuno zavisni, odnosno oni nisu nezavisni. Zašto? Zato što dobijaju platu u toj ustanovi i oni su apsolutno u sukobu interesa. Zar mislite vi da će neko ustanovu u kojoj prima platu ozbiljno optužiti da krši prava pacijenata? To se i u praksi pokazalo kao jedan apsolutno neuspeo eksperiment. Juče je u novinama, i to ide kao dobra vest iz Srbije, novinar napisao da se u Valjevu u Gradskoj upravi počeo sa radom savetnik za prava pacijenata. Tu se Gradska uprava Valjevo hvali kako oni sada imaju osobu koja se zove savetnik za prava pacijenata. Dakle, malo je što imamo ljude u zdravstvenim ustanovama koji su plaćeni za to, nego će sada i lokalne samouprave plaćati osobe koje se zovu savetnici. Oni takođe obaveštavaju građane Valjeva da ti ljudi rade tri puta nedeljno, da su im na raspolaganju i to je za one koji ne znaju kako da ostvare pojedina prava ili smatraju da su im ona uskraćena. Molim vas, ovo je zaista trošenje kada govorimo o nekakvoj štednji. Vi, pored svih tih zaštitnika u zdravstvenim ustanovama u Valjevu, uvodite osobu koja će sada Gradskoj upravi biti savetnik pacijenata. Hvala.
Reč ima gospodin Paja Momčilov, pa gospodin Milan Dimitrijević koga pozdravljam ovom prilikom. Izvolite gospodine Momčilov.
Potpuno podržavam kolege i njihov amandman i zaista sam začuđen sa odgovorom Vlade da je površan amandman. Kakav ste dali član i predložili, takav ste dobili amandman. Vaš predlog ovog člana je površan. Vi kažete pravo na poštovanje pacijentovog vremena i govorite samo o zakazivanju. Kako vi tu gomilate nepotrebne reči, kažete – pacijent ima pravo na zakazivanje, pregled dijagnostičkih procedura, kao i drugih medicinskih mera i postupaka radi očuvanja i unapređenja zdravstvenog stanja. To se valjda podrazumeva. Zašto to pišete? Pozivate se na povelje. Evo šta kaže Rimska povelja – pravo poštovanja pacijentovog vremena. svaki pojedinac ima pravo da dobije neophodan tretman brzog i planiranog vremena. Ovo pravo se odnosi na svaku fazu rada, ne na zakazivanje. Vi ste nešto napisali, što apsolutno ne može da korespondira sa činjenicom da će nekom biti ispoštovano vreme na način koji je potreban. Samo toliko.
Hvala. Gospodine Dimitrijeviću, izvolite.
Gospodine potpredsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, čovek mora da bude iznenađen obrazloženjem za ne prihvatanje ovog amandmana, pogotovo znajući stanje u oblasti prava pacijenta u Republici Srbiji. Potkrepiću to dokazima Svetske banke iz juna 2007. godine. Republika Srbija je svrstana na vrlo visoko četvrto mesto rangirano po korupciji u zdravstvu. Iznad Srbije su Tadžikistan, Moldavija i Maroko, a da ne čitam šta je to ispod tog četvrtog, vrlo visokog mesta. Dakle, prava pacijenta u Srbiji su jedan privid. Privid zato što taj institut stvarno postoji, a taj institut je, ogleda se, što je Zaštitnik prava pacijenta osoba koja je zaposlena u toj zdravstvenoj ustanovi i prosto pitanje koje se nameće – čija će prava da štiti taj Zaštitnik prava pacijenta? Štitiće prava onoga od koga prima platu. To je elementarna logika, a prava pacijenta štititi neće. Zašto se godinama u Srbiji od 2000. godine govori o neophodnosti donošenja zakona o zaštiti prava pacijenta a to se ne radi. Ne radi se upravo zato što ovi pokazatelji pokazuju stepen korumpiranosti u zdravstvu, da to nije interes da donesu prava pacijenta. Sa druge strane, izmene i dopune ova dva zakona su vrlo ozbiljne u nekim segmentima. Svakako je da je to zahtevalo da se sprovede jedna ozbiljna javna rasprava. Neprihvatljivo je da izmene u ovom obimu ova dva zakona, koja spada u najznačajnije zakone u oblasti zdravstva stignu u petak, u dane vikenda, bez saznanja o javnoj raspravi, a da ono što je gorući problem u srpskom zdravstvu ono što bruji kako domaća i svetska javnost bude skrenuta u neke druge koloseke. Dakle, govorim gospodine ministre o članu 199. Zakona o zdravstvenoj zaštiti, govorim o dopunskom radu, govorim o koruptivnom zakonu, o tome da je omogućeno da neko sa državnim resursom, u koji je ulagano decenijama, neko koristi da bi stekao dodatni prihod. Gospodine ministre, da li to znači da pilot JAT aviona, kada završi radno vreme, može da sedne u avion i da kaže – ovo sada radim kao dodatnu delatnost? Da li to znači da sudija kada završi radno vreme kaže – e sada radim kao dopunsku delatnost? Da li to znači da vozač gradskog autobusa ili tramvaja posle radnog vremena kaže – e sada vozim autobus kao dodatnu delatnost zato što je gužva? Osnovno pitanje koje je postavljano ovde i bivšem ministru i vama je da li je sistem sposoban da odgovori zahtevima stanovništva. Ako jeste sposoban, čemu onda liste čekanja i u okviru tih listi čekanja preskakanje i koruptivnost? Takav je slučaj bio u Sremskoj Kamenici, Institut za onkologiju. Ko je taj ko može da odlučuje o dužini njegovog života i da ga stavi na listu čekanja? Šta kaže Zakon o zdravstvenom osiguranju? Da je to obavezan vid zdravstvenog osiguranja. Kako je moguće da postoji lista čekanja? Kako je moguće da postoji krivična odgovornost? U izmenama i dopunama Zakona predviđate da se uvede institut otkaza onom ko naplaćuje usluge osnovnog zdravstvenog osiguranja. Da li je to kazna za onog ko se bavi time? Šta je sa krivičnom odgovornošću? To ne postoji? Pa, ne postoji zato što nije promenjen Zakon o zdravstvenoj zaštiti, zato što je ostavljen koruptivni član, zato što je legalizovana korupcija. To je trebalo da bude osnovni cilj promene zakona. Bez tih promena ne može se govoriti unapred. Još postoje neke stvari, gospodine ministre, ali o tim stvarima ćemo pričati kada budu došli na red određeni članovi zakona, ali ovo ne spada u ozbiljnu promenu oba sistemska zakona.
Hvala. Na član 7. amandman je podnela narodni poslanik Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, naslov iznad člana 40a glasi: "Pravo na poštovanje pacijentovog vremena". Opet ulazimo u onaj domen da li se kaže pacijentovog vremena ili vremena pacijenta ili je ovo samo prevod sa nekog drugog jezika koji bi ovako odgovarao – pacijentovog vremena. Šta je suštinsko? Ubacili ste novi član i taj član glasi: "Pacijent ima pravo na zakazivanje pregleda, dijagnostičkih procedura, kao i drugih medicinskih mera i postupaka radi očuvanja i unapređenja zdravstvenog stanja koje se obavlja u zdravstvenoj ustanovi, odnosno u privatnoj praksi, odnosno kod drugog pravnog lica koje obavlja zdravstvenu delatnost u skladu sa zakonom radi ostvarivanja zdravstvene zaštite. U redu je, pacijent ima pravo na sva ova zakazivanja, ali šta će on sa tim pravom? Pročitala sam mnogo vaših intervjua posle postavljenja na mesto ministra i svesni ste kako izgleda to njegovo pravo. To njegovo pravo se sastoji na listama čekanja, na sve ono od čega zavisi njegov život. Na ovu čuvenu protezu kolena treba da čeka do 2024. godine ukoliko želi da se operiše u Kragujevcu. Znate, ima pravo na to, ali treba samo malo da sačeka, nekih 12-13 godina i onda će sve biti u redu i da doživi sve to. Ne bih da govorim o ovim listama čekanja na onkološke preglede, na onkološke operacije itd, što je spomenuo kolega Dimitrijević, što je zapravo preskakanje određenih lista čekanja kao uvod u korupciju i sve ostalo. Ne samo uvod, nego i mnogo više od uvoda u korupciju. Razumeli smo da zaista imate ideju i da zaista želite da menjate ovaj zakon i zato smo vam pomogli time što smo doneli novi stav u članu 40. koji kaže – rokovi za zakazivanje pregleda, dijagnostičkih procedura, kao i drugih medicinskih mera i postupaka radi očuvanja i unapređenja zdravstvenog stanja pacijenta propisuje ministar podzakonskim aktom. Šta smo želeli da postignemo? Želeli smo da postignemo da propišete nekim aktom koji su to rokovi na koje pacijent treba da čeka, da li su ti rokovi 12 godina, šest meseci ili mesec dana. Gospodine ministre, morate znati da se za jedan običan kontrolni pregled u Srbiji danas čeka od tri do šest meseci. Sada kada biste pozvali telefonom, to je pravo pacijenata, kažu vam – znate, još uvek nismo otvorili listu, pa kada pozovete za dva dana oni kažu – baš smo sada zatvorili listu, pa se javite idućeg meseca pa ćemo opet da čekamo da otvorimo listu i da zatvorimo listu. Molila bih vas da slušate pošto mislim da je ovo suštinski važan amandman. Odgovor koji sam dobila je ponižavajući za nekog ko je želeo nešto da promeni u ovom sistemu, a odgovor glasi ovako: "amandman se ne prihvata iz razloga što je predloženi član 40a Predloga zakona u potpunosti usklađen sa Rimskom poveljom o pravima pacijenata". Da li se u toj Rimskoj povelji u drugim zemljama takođe čeka 12 godina i 13. godina na neku najobičniju operaciju? Pored toga, način i postupak ostvarivanja prava odnosno rokovi zakazivanja pregleda, dijagnostičkih procedura i drugo, bliže se uređuju propisima iz oblasti obaveznog zdravstvenog osiguranja, Pravilnika o načina postupka ostvarivanja prava iz obaveznog zdravstvenog osiguranja. Kako ih uređuju? Da li ih uređuju na način kako sam navela? Ono što smo svi želeli da čujemo od vas, to smo čuli. Rekli ste – sistem ne odgovara, sistem nije u redu, a verujte, kao što znate vi, kao što znaju vaši saradnici, kao što znaju ljudi koji rade u zdravstvu, tako znaju i pacijenti da sistem ne valja. Ako najobičniju operaciju od koje nečiji život zavisi treba neko da plati da bi preskočio listu čekanja od šest godina, onda sistem ne valja. Ako kada si bolestan ne možeš onog trenutka da se lečiš nego treba da ideš na neku listu čekanja, sistem ne valja. Ne govorim dalje o korupciji i o drugim stvarima. Zaista smo odgovorno pristupili ovom pravu pacijenta i tražili smo da kažete koji su to rokovi u kojima neko može da zakaže pregled i da se manete obrazloženja ovih koji su pisali ovo. Mi smo od vas, gospodine ministre, čuli da hoćete da menjate sistem. Ti što sede pored vas neće da ga menjaju, u to sam sigurna jer sedeli su i pored bivšeg ministra. Molim vas da odgovorite vi zato što ste vi nama obećali da ćete menjati sistem. Vi ste predložili izmene i dopune zakona. Hvala vam.
Zahvaljujem. Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Dušanka Plećević, koja ima reč. Izvolite, gospođo Plećević.
Ovaj član izmene i dopune zakona se odnosi na procene zdravstvenih tehnologije koje se koriste u cilju unapređenja zdravlja ljudi kroz prevenciju, dijagnostiku, lečenje i rehabilitaciju. Amandmanom se predlaže brisanje stava 8. koji se dodaje posle stava 7. i u članu 67. Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Taj stav glasi – bliže uslove, kao i način vršenja procene zdravstvenih tehnologija, davanje mišljenja u skladu sa ovim zakonom, kao i druga pitanja kojima se bliže uređuje rad i funkcionisanje Komisije za procenu zdravstvenih tehnologija propisuje ministar. Ministar u ovom zakonu ima 38 raznih ovlašćenja, što znači da on u skladu sa svojim mnogobrojnim ovlašćenjima može da menja ovaj zakon naknadnim propisima. Mislim da je nepotrebno davanje dodatnih ovlašćenja ministru koji u krajnjem slučaju ne mora biti u dovoljnoj meri stručan za probleme procene medicinske tehnologije. Sasvim je dovoljno postojeće rešenje u zakonu da to radi Komisija za procenu zdravstvenih tehnologija, koja je obrazovana kao stručno telo za taj posao. Mi u Vladi imamo ministra poljoprivrede, trgovine, šumarstva i vodoprivrede koji je pravnik po struci i ministra životne sredine, rudarstva i prostornog planiranja koji je lekar po struci. Zamislite da pravnik Dušan Petrović propisuje način rada i funkcionisanje meliorizacije, na primer, ili Olivera Dulića da propisuje koje će se tehnologije koristiti u jamskoj eksploataciji bakra. Može se desiti da u narednoj Vladi, ako bi je nedaj bože opet sačinjavala ista koalicija, da ministar zdravlja bude neko ko je po struci profesor književnosti ili balerina, na primer, pa da oni propisuju bliže uslove, kao i način vršenja procene zdravstvenih tehnologija i uređuju rad i funkcionisanje Komisije za procenu zdravstvenih tehnologija. Zbog toga što SRS ide u susret događajima koje nije teško predvideti, s obzirom na iskustva sa raznim koalicijama u proteklom periodu sačinjenih i od minornih stranaka velikog ucenjivačkog kapaciteta i apetita prema određenim ministarstvima i mogućnošću da i profesor književnosti ili balerina mogu da budu ministar zdravlja, a ministar prosvete, na primer, pilot predlažemo brisanje ovog člana izmena i dopuna Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Nema potrebe za ovakvim ulagivanjem ministru, osim ako se ministar odvaži da ukaže na one propuste Komisije vezane za provereno nebezbednu stomatološku tehnologiju o stomatološkim mašinama starim 40 do 50 godina koje su još u upotrebi. Na primer, na svom radnom mestu radim u državnom zdravstvu u zdravstvenom centru Bor, to je istočna Srbija, sa jednom takvom "doriot" mašinom iz 60-ih godina prošlog veka. Za one koji nisu stomatolozi da pojasnim, to je ona mašina koja vrti kanap iznad moje glave i glave mojih pacijenata, dece, koja može svakog časa da nas skalpira, a za koju više ne mogu da se nađu rezervni delovi, čak ni na buvljaku. Neki poslanici vladajuće većine su tvrdili da kod nas poslanika opozicije postoji tabu tema u uvođenju novih tehnologija u zdravstvu, da ne razumemo potrebu da se uvode nove tehnologije u vidu elektronske kartice i elektronskih zdravstvenih kartona. Odlično razumemo svu problematiku u zdravstvu i za nas nema tabu tema. Jedva čekamo da javnost sazna koliko je novca namenjeno uvođenju novih tehnologija u zdravstvu, pokradeno kroz nameštene tendere, kroz ugovore o delu, kroz dilovanje sa farmako mafijom, kao epilog svega toga. Tek onda možemo na pravi i stručan način možemo govoriti o novim i proverenim bezbednim tehnologijama u lečenju, o elektroničkom praćenju pacijenata, elektroničkom povezivanju zdravstvenih ustanova i ostalim problemima zdravstva. To će biti onda kada se oslobodimo kvazi eksperata i njihovih mentora. Više od 10 godina tražim nove tehnologije u svom radu, ali ih ne dobijam. Dotrajala i višestruko izraubovana oprema kojom mučimo i sebe i naše pacijente je tabu tema u našem zdravstvu, a ne elektronske novine jer mi nismo izašli ni iz prošlog veka, s obzirom na tehnologiju koja je u opticaju u našem zdravstvu. U načelnoj raspravi ste, gospodine ministre, posebno apostrofirali proširenje prava pacijenata na stomatološku zdravstvenu zaštitu. Lično mislim da je to neznatno poboljšanje, kap u okeanu problema u tom sektoru zdravstva i reformskih eksperimenata od 2005. godine, kada je desetkovana i osakaćena stomatološka zdravstvena zaštita, sektor zdravstva koji nije u stanju da formira ponovo svoje strukovno udruženje Stomatološku komoru i posle izmena Zakona o komorama koje smo imali i posle dva neuspela pokušaja da se izvrši izbor novih organa Komore, posle tih izmena. Pri tom je još prošao rok upravnog nadzora nad Komorom. Ako imate iskrenu nameru da se taj problem reši, onda ne možete ići sa istim onim ljudima ili onima koji su bliski njima, koji su označeni kao glavni krivci za neuspeh u radu dotične komore u proteklom periodu i to po treći put, kao članovima odbora za sprovođenje izbora. Zbog toga mi nismo ni imali stav Stomatološke komore izmenama ovih zakona. Čuli smo na Odboru za zdravlje i porodicu stavove prisutnih predstavnika Lekarske komore, Farmaceutske komore, Komore biohemičara, itd, koji su izjavili da su neke njihove sugestije uvažene. Da li je namera da se prolongiraju izbori za organe Stomatološke komore, kako se iz tog strukovnog udruženja ne bi mogle čuti sve one primedbe koje su vezane za funkcionisanje stomatološke zaštite građana? Verujem da nije, ali ako ne možete da rešite korupciju sami kao ministarstvo, već tražite pomoć drugih državnih organa, za ovaj problem vam to nije neophodno. Potrebna je samo iskrena namera i dobra volja u Ministarstvu zdravlja.
Zahvaljujem se. Izvinjavam se gospodinu Predragu Mijatoviću, dajem reč, ali po prethodnom amandmanu, jer je bio neki nesporazum. Izvolite.
Zahvaljujem. Hteo sam povodom amandmana poslaničke grupe DSS o poštovanju pacijentovog vremena. Tužno je da u ovoj zemlji mi poštujemo pacijentovo vreme onda kada pacijent to potkrepi određenom količinom novca. Tu je osnovni problem, gospodine ministre. Kad su nastale liste čekanja? Liste čekanja su nastale onda kad je bivši ministar uveo dopunski rad. Onda su nastale i liste čekanja. Do tog vremena su pacijenti nekako uspevali da se operišu u razumnom roku, da dobiju medicinsku pomoć u razumnom roku. Onog momenta kada je uveden dopunski rad, vi ste, više ne na mala nego na velika vrata, odnosno ministarstvo je na velika vrata uvelo kriminal u zdravstvu. To je možda nepopularno reći, ali, ministarstvo je dozvolilo, a neće to da promeni kao što ni vi nećete to da promenite, dopunski rad nego istrajavate u tome i dalje. Jer, šta se dešava? Dozvolili ste ljudima, odnosno lekarima da operišu u dopunskom, vampirskoj klinici, noću, recimo, u dva, tri, četiri ujutru, ne bi li poboljšali svoje materijalno stanje. Normalno je da se onda pravi lista čekanja – nećemo operisati njih šestoro danas pre podne, nego ćemo sa pauzom operisati troje, a ostalo ćemo prebaciti na listu čekanja ili, izvolite, ne morate na listu čekanja nego možete da dođete vampirski u tri sata noću, prekosutra, pa ćete biti operisani. To smo im dozvolili. Dozvolili samo im i u matičnoj ustanovi, a dozvolili smo im i da rade u drugim, privatnim ordinacijama i privatnim operacionim salama, gde takođe nema liste čekanja, jednostavno zato što je to potkrepljeno novcem. Uveli smo novac u zdravstvo kao osnovno merilo vrednosti pomoći pacijentu. Rekao sam to i na Odboru za zdravlje, vi ako hoćete da se iskupite i da ostanete upamćeni, da operete ljagu koju imamo svi lekari, ukinuti koruptivni zakon, ukinite dopunski rad. Nećete više imati listu čekanja, nećete imati one silne afere po novinama koje smo imali i koje imamo i jednostavno pooštrite kontrolu. Ali, dopunski rad morate da ukinete jer je to najkorumptivniji zakon u zdravstvu. Hvala lepo.
Hvala gospodine Mijatoviću. Na član 9. amandman je podnela narodni poslanik Dušanka Plećević. Da li neko želi reč? (Da) Ima reč gospođa Plećević.
Ovaj član izmena i dopuna je u vezi zdravstvenih tehnologija, odnosno nadležnosti komisije za procenu zdravstvenih tehnologija. Vi ovim izmenama predlažete da komisija za procenu zdravstvenih tehnologija može, radi procene i davanja mišljenja u skladu sa ovim zakonom, da zatraži stručni stav od nadležne republičke stručne komisije, nadležnih zdravstvenih ustanova odgovarajućeg fakulteta, naučno-istraživačkih ustanova, javnih agencija i drugih organa, odnosno organizacija, kao i od istaknutih stručnjaka po pitanju iz nadležnosti komisije. Mi iz SRS tražimo brisanje ovog člana, pošto je komisija stručno telo i nije svrsishodno da traži stručni stav nadležne republičke stručne komisije. Vi ste ovom izmenom izbrisali i tačku 6, koja glasi da: "Komisija za procenu zdravstvenih tehnologija daje mišljenje o određivanju prioriteta za nabavku medicinske opreme, kao i za investiciona ulaganja u zdravstvenoj ustanovi iz plana mreže". Ne znam šta je bio razlog da izbrišete ovu tačku iz člana 68. zakona, kada je ovo stručno telo najkompetentnije za ovaj posao i svako mišljenje o prioritetima daje se na osnovu sagledavanja potreba, analiza, upoređivanja itd. Na osnovu dosadašnjeg rada Vlade i ministarstva, sve odluke se donose u skladu sa političkim interesima koji se retko poklapaju sa interesima građana, osim ignorisanja stavova stručne javnosti po pitanju donošenja izmena i dopuna ovih zakona, vi se odričete i mišljenja komisije koju ste sami osnovali, brisanjem tačke 6. Obrazloženje zašto ste to uradili dobili smo na Odboru za zdravlje, kada nam je rečeno da je to jedna antikorupcijska mera. Ako ste hteli da u vezi ovih poslova komisija traži stručni stav od fakulteta, istaknutih stručnjaka, organizacija i svih drugih koje ste naveli, čemu onda stručna komisija? Podrazumeva se da niko od navedenih potencijalnih davalaca stručnih stavova neće to učiniti besplatno, a i zašto bi? Gde je tu onda antikorupcijska mera? Tako je vaš slogan – Stručnost ispred politike odavno preinačen u interes ispred struke. U obrazloženju ovog člana kažete da su precizirane odredbe koje se odnose na pribavljanje stručnog stava pojedinih institucija i organizacija. U Članu 68. kroz sedam tačaka ste nabrojali šta sve ova komisija radi, a način na koji će ona pribaviti potreban stručni stav je stav njenog plana rada i nije potrebno preciziranje kroz ovaj zakon. Zato smatramo da je ovo nepotrebno i da treba brisati ovaj član Predloga zakona.
Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, Odbor za zdravlje i porodicu podneo je amandman na član 140. Da li neko želi reč? (Da) Gospodin Mučenski.
Zahvaljujem. Mi smo kao Odbor podneli amandman na član 10, kojim smo praktično samo proširili listu onih koje će Ministarstvo zdravlja obaveštavati o novim zdravstvenim tehnologijama, gde se postojećim ustanovama koje se bave time, Agenciji za akreditaciju zdravstvenih ustanova Srbije i Institutu za javno zdravlje osnovano za teritoriju Republike dodaje i Institut za javno zdravlje osnovan za teritoriju AP Vojvodine za zdravstvene ustanove osnovane na teritoriji AP iz jednog prostog razloga – radi bolje i brže koordinacije i širenja informacija o donetim odlukama. Zahvaljujemo se ministarstvu da su imali razumevanja i da su prihvatili ovaj amandman.
Na član 12. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima dr Mileta Poskurica.
Zahvaljujem. U ovom članu mi smo hteli da napravimo određenu izmenu u vezi sa načinom donošenja jednog dokumenta koji je bitan za farmaceutsku struku, koji jednostavno treba da predstavlja sublimaciju njihovih aktivnosti, limite u radu, postavljanje osnova koji su bitni za funkcionisanje struke na različitim nivoima, počev od toga šta rade u samim neposrednim mestima za distribuciju lekova, dakle, u samim apotekama ili apotekarskim ustanovama, konačno do onoga što se preporučuje kao standardi u radu. Dakle, tu dobru apotekarsku praksu kako smo je mi shvatili trebalo bi da radi neko ko je zaista najkompetentniji, jedan određeni krug ljudi koji se uslovno rečeno, budući da komora objedinjuje sve farmaceute može naći u komori. Diskutabilno je bilo samo kroz koje telo i koje je realna zainteresovanost komore kad ona u svom opisu autohtonog posla nema predviđeno da donosi baš ovakvu vrstu akata, pa smo mislili da to ojačamo i drugim strukovnim udruženjima. Ono što smo dobili kao odgovor je mogućnost da se i udruženje koje smo mi predložili Savet tek preformisanog Društva farmaceuta Srbije u Savez farmaceutskog udruženja, nijedostatno udruženje građana iako se može videti zaista razuđeno i ima supspecijalnost i različitih vrsta. Dakle, ljude koji bi mogli da budu od koristi, skoro uzev, ako su oni kao svi članovi komore onda bi oni bili članovi komore, ali sigurno da li će oni doći kao članovi komore u nekakvu radnu grupu ili ne, nije ista verovatnoća njihovog uticaja kao kada ispred toga društva daje odrećeni predlog. Šire gledano to bi moglo da padne i na farmaceutske fakultete, na profesore, na katedre, ako tako gledamo. Zašto se u ovom stavu 3. ignoriše potreba koju smo stavili da se uzmu iskustva, recimo u svetu oko toga. Nigde ovde u zakonskom predlogu koji dajete za izmenu ne stoji domaće iskustvo, e sad vi, za rad toga, mi nećemo vaš amandman jer vi ignogrišete domaće. Ne, kako je napisano to je podrazumevajuće, naši zakoni i jedni i drugi i treći itd, na sve se to oslanjamo, na naše osiguranje i na iskustva koja su u svetu. Nemoguće je ovo, pa mi ne možemo farmakopeju da donesemo da ne znamo evropsku farmakopeju, da se ravnamo prema njoj. Nemoguće je ovo autohtono ući u farmaceutsku industriju, farmaceutske potrebe i zahtevnosti, tako ozbiljne struke, a da ne znamo kako je šta u svetu regulisano. Dakle, najmoćnije zemlje sveta, konačno vode dobre kliničke prakse i ostale koje smo koristili, nije izmisila Komora zdravstvenih radnika, odnsno Lekarska komora. To je nešto što je u startu bilo dobijeno i prevedeno, ili koristimo engleske verzije za specijalističku ispitivanje lekova. Dakle, nije imalo potrebe da se pobegne od toga da nam neko u tom radu još pomogne, da ne svalimo na komoru nadležnost od koje ona možda i beži. Znate, komore su zainteresovane da uzmu profit, da uzmu novac, da učestvuju negde u KME, da možda negde budu eventualno i korisnici dela tog novca, Stomatološka komora može da napravi sturčne skupove, silne pare mogu da dobiju za bodove, za KME. Ne znam koliko je za njih čuveno to KME, ali ako su uzme da je sat, od prilike jedan bod vredi hiljadu dinara. Znači,24 boda, pa puta broj lekara, to je ogroman profit, gde naravno deo vuče organizator, vićete i sami za vrlo benevolentne poslove koje obavljaju u toku organizacije, pitanje dela sredstava koja se od toga dobija, te hoću reći, da ne bi ni Farmaceutska komora i sigurno neće biti izuzeta od toga, a uvek će imati dobrog pokrovitelja, dobrog sponzora, farmaceutske kuće će sigurno njima neizostavno pomoći u svemu, ali možda ne i u cilju donošenja ovog kodeksa. Ne mislimo dakle, da je donošenje ovoga vodiča, apotekarske prakse, ovog pisanog akta, opšteg regulatora njihovog ponašanja, nešto iz čega izuzeti danas najšire udruženje kakvo jeste Savez farmaceuta, ako jednom prestanu da postoje vodič je donet, onda ćemo zakonom brisati ili ćemo naći drugo rešenje, ali bar neka učestvuju u prvom donošenju dobre apotekarske prakse za potrebe naše zdravstvene delatnosti. Zahvaljujem.
Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Reč ima gospodin Momčilov.
Dame i gospodo, pa evo mi raspravljamo i dan danas u ovoj dosta neizvesnoj atmosferi za građane Republike Srbije, na Kosovu i Metohiji, izgleda da to Skupštinu ne brine mnogo, ali šta je tu je. Idemo dalje. Naime, ovim svojim amandmanom hteo da pokušam da utičem na predlagača, da možda razume bolje materiju o kojoj je hteo da normira stvari. Šta je nama predlagač predložio? On je nama predložio govoreći o farmaceutskoj delatnosti, da postoji termin dobre apotekarske prakse i onda ona mora da bude usklađena sa ovim zakonom, kao i zakonom kojim se uređuje oblast lekova i medicinskih sredstava, zakonom kojim se uređuje zdravstveno osiguranje, i u skladu sa savremenim, profesionalnim dostignućima farmaceutske struke. Ona treba da bude usklađena, hoću da kažem treba da bude obrnuto. Pokušao sam da im objasnim, a evo sada ću zbog građana da to i kažem gde nalazim uporište za ovo svoje mišljenje. Znači, ne može dobra farmaceutska praksa da zavisi od bilo kog zakona, jer je to stvar koja se tiče isključivo stručnog promišljanja i delatnosti struke. Da pođemo samo na sajt Farmaceutske komore i da vidimo definiciju, dobra apotekarska praksa se može okarakterisati kao opis zahteva koji omogućavaju farmaceutu da pruži odgovarajući kvalitet usluge svakom pacijentu ili kupcu, bilo u javnoj ili bolničkoj apoteci. Šta podrazumeva? Snabdevanje građana lekovima, medicinskim sredstvima i drugim proizvodima značajnim za zdravlje ljudi, pružanjem usluga i davanjem saveta i uputstava o pravilnoj upotrebi lekova i organskih proizvoda, gde će zakon da se bavi uputstvima o pravilnom davanju lekova. Neželjenim efektima, mogućim interakcijama lekova, kako će zakon da se bavi ovim, pa onda da bude znači, farmaceutska praksa u skladu sa zakonom. Biće da je obrnuto potpuno, bar se meni to tako čini. Ako gledate sam principe, njih je četiri. Prva i osnovna dužnost farmaceuta je dobrobit pacijenta, što nije sporno. Suština i to neće zakon da naloži, popravi i devastira. Suština farmaceutske delatnosti je snabdevanje lekovima i drugim proizvodima dokazanog, bezbednog kvaliteta. Ko će to dokazivati? To može samo struka. Pružanje odgovarajućih informacija i saveta pacijentu, kao i praćenje efekata upotrebljenih lekova. Integralni deo farmaceutskog doprinosa Zakon o zaštiti i unapređenju racionalnog i ekonomičnog propisivanja lekova i pravilne upotrebe lekova. To je ono što čini sadržinu, kao i cilj je svakog elementa farmaceutske usluge je relevantna za pacijenta, jasno je definisan i efikasnom komunikacijom prezentiran svima koji su uključeni. Da završim, ali to neće biti znak dovoljno našim predlagačima. Da bi su se ispunili ovi zahtevi, neophodni su određeni preduslovi. Suština apotekarske prakse mora da bude profesionalizam. Iako je prihvaćeno da su važni i ekonomski faktori. Ne može zakoni koje ste pobrojali da diktiraju dobroj farmaceutskoj praksi, koja isključivo zavisi od struke. No, međutim, u našim zakonima sve može, jer naši savetnici koji pomažu našim ministrima sebi dozvoljavaju svašta, da ne razumevajući ništa arbitriraju u stvarima koje su apsolutno nekompetentni. Hvala lepo.
Na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Za reč se ne javlja niko. Na član 13. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima dr Predrag Mijatović.
Zahvaljujem. Mi smo ovaj stav 2. hteli samo delimično amandmanski da izmenimo. U ovakvom izvornom obliku – u okviru Centra za retke bolesti obavljaju se poslovi. Sad, tu smo hteli da se ubaci – poslovi evidencije i obolelih od retkih bolesti. Znači, naša amandmanska intervencija je da se samo ubica ovo – evidencije. Zašto? Ta predložena izmena ukazuje na potrebu da se u Centru za retke bolesti, pre svega, uradi evidencija lista tzv. retkih bolesti, da bi se tačno znalo koje sve bolesti spadaju u tu kategoriju, a pre svega, koje se od postojećih registrovanih mogu očekivati na ovim prostorima. To svakako ne bi bila konačna lista, ali bi predstavljala osnov za laboratorijsko i drugo opremanje neophodnog za postavljanje dijagnoze, kao i planiranje sredstava za lečenje. Zahvaljujem.
Na član 16. amandman je podnela narodni poslanik Dušanka Plećević. Izvolite gospođo Plećević.
Član 16. se odnosi na član 101. Zakona o zdravstvenoj zaštiti, kojim brišete stavove 4. i 5. Dobro je što brišete stav 5. da ministar propisuje dobru apotekarsku praksu, a naročito ako budući ministar nije iz te struke. To sam objasnila da se može desiti, kad sam govorila o članu 8. izmena i dopuna ovog zakona. Dobru apotekarsku praksu treba da utvrđuje Farmaceutska komora u saglasnosti ministra nadležnog za poslove zdravlja, kako ste predložili ovim izmenama. Ne treba brisati stav 4. Predstavlja sveobuhvatnije i preciznije rešenje. To je da se u apoteci obavlja farmaceutska zdravstvena delatnost u skladu sa dobro apotekarskom praksom, odnosno u skladu sa smernicama dobre laboratorijske prakse, dobre prakse u distribuciji, dobre proizvođačke prakse za izradu galenskih lekova, koja ima elemente industrijske proizvodnje u skladu sa zakonom kojim je uređena oblast sa lekovima i medicinskih sredstava. Sve te dobre prakse su prepisani iz zakona EU kad su se donosile neke od prethodnih izmena i dopuna o zdravstvenoj zaštiti. Zameriće vam se vaši briselski Evropljani zbog toga, pa moramo mi, radikali, da vas branimo da i to ne postane jednog dana uslov nad uslovima za ulazak u EU. Stav 4. Zakona o zdravstvenoj zaštiti preciznije određuje šta sve spada u dobru apotekarsku praksu. U obrazloženju navodite da se pitanjem ovih članova vrši pravno tehničko usklađivanje sa odredbama člana 12. ovog zakona. Pošto je poslanička grupa SRS tražila brisanje iz člana 12. i ako se predomislite i usvojite ga, onda je predlog ovog amandmana logičan sled u izmenama i dopunama. Vi ste gospodine ministre rekli da će se ovaj zakon primenjivati na Kosovu i Metohiji, ali pitam – kako, s obzirom na aktuelnu situacija koja se sad dešava u našoj pokrajini, gde tamo ginu naši ljudi, pod kuršumima šiptarske tzv. policije. Da li su tamo preduzete neke mere iz vaše nadležnosti i iz nadležnosti Ministarstva zdravlja da se tamo zaštite naši građani i da im se pruži adekvatna medicinska pomoć?
Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Izvolite gospodine Momčilov.
Ovde se moramo zaustaviti. Vidite, predlagač zakona uvodi u stari zakon umesto Zavoda za gerontologiju novu tvorevinu, Zavod za gerontologiju i palijativno zbrinjavanje. To je nešto što je apsolutno nedozvoljeno. Moraću zbog građana sada da kažem da se ovakav gulaš u zakonu ne sme dozvoliti, zbog građana Srbije. Da pođemo od kratke definicije šta je to palijativno zbrinjavanje, kako ga definiše Svetska zdravstvena organizacija. To je aktivna sveobuhvatna briga o pacijentima čija je bolest neizlečiva, kontrola bola i drugih simptoma bolesti, kao i psiholoških i socijalnih i duhovnih problema pacijenata i njihovih porodica i od vrhunskog značaja. Znači, palijacija uključuje pacijente koji boluju od neizlečivih bolesti, uključuje njihove porodice i uključuje u jednu društveno, da tako kažem, nadgrađenu sferu odnosa sa civilnim sektorom, nevladinim organizacijama, volonterima, predstavnicima duhovnog spiritualnog života, religijom. Čudim se poslaničkoj grupi penzionera što je pristala da se ovako nešto napiše. Šta bi ovo značilo ako bi prihvatili? Prihvatili bi samo da je nešto što se zove starost, što nije bolest, predmet palijacije, a predmet palijacije nažalost mogu biti i najmanja dečica. Često nam se daju obrazloženja o usklađenosti sa međunarodnim dokumentima. Stavlja nam se i primedba ponekad od nekih neupućenih – kako vi sad, vi ste protiv ulaska u EU? Naravno da jesmo i jasno nam je zašto. Onda se pozivate na evropske principe? Naravno, mi se pozivamo na civilizacijske, evropske i svetske principe, a ne na principe EU isključivo. Dve deklaracije se tiču ovog problema. Evropska deklaracija o pravima pacijenata kaže – pacijenti imaju pravo na ublažavanje bola u saglasnosti sa postojećim i bolom saznanja u ovoj oblasti i pacijenti imaju pravo na humano zbrinjavanje u terminalnoj fazi neizlečenih bolesti i pravo da umru dostojanstveno. Preporuka Saveta Evrope, koju ćete i vi negde možda citirati, 1418 iz 1999. godine kaže – svaki pojedinac sa neizlečivom bolešću u zemljama članicama treba da ima podjednako pravo na kvalitetno palijativno zbrinjavanje. Ovako definisanje u zemlji Srbiji ne postoji. Vi i dalje odustajete od ovoga što je rekao Savet Evrope, a to je za nas merodavno. Mi priznajemo Savet Evrope kao instituciju čiji smo član. Kod nas se nit zna koliko pacijenata boluje i umire od tih bolesti. Ono što je interesantno, interesantna je jedna istorija, ali da krenem od današnjice. Ako odete na sajt, "Zdravoskop" se zove, onda imate članak: "palijativno zbrinjavanje – slaba tačka zdravstvene zaštite u Srbiji". Kaže se ovako – delegacija EU u Srbiji predstavlja u javnosti projekat razvoja palijativnog zbrinjavanja u Srbiji, koju EU finansira sa 3,5 miliona evra. Znači, pare u pitanju i projekat. Neko će kazati – aha, možemo da povučemo zašto ova veza postoji. Šta je problem? Institucija hospisa je institucija koja treba da zbrinjava i da pomaže, kako tim obolelim ljudima, tako i porodicama da lakše prebrode ove muke, a kod nas apsolutno nije zaživela. O tome se priča i mi imamo i strategiju koju smo doneli još 2005. godine. Deset naših predstavnika, neki predstavnici Ministarstva zdravlja su putovali u Ameriku pre par godina, neki su išli u Englesku, posećivali hospise iz Ministarstva zdravlja, a od toga naravno ništa. Ali nije ništa, u Srbiji postoji nevladina organizacija privatna "Belhospis", koja ima i specijalistu palijativne medicine, koja je organizovala i školu, koja insistira na onome što su principi palijativne nege i zbrinjavanja i koja se trudi da u granicama svojim mogućnosti ostvari te zadatke. Ona insistira na dve stvari traži od zakonodavca da ova zaštita mora biti potpuno besplatna, kako bolesnim, tako i porodici. Isto tako traži već godinama da se omogući način da specijalisti palijativne medicine, gle sad, oni su iz privatnog sektora, ali to mi ne gledamo sa simpatijama, bar kad je zakonodavac u pitanju, imaju pravo da prepisuju analgetike prvenstveno, a ima tu i drugih lekova koji su neophodni ovim pacijentima. Od onih silnih obećanja godinama, koja se ponavljaju, kako ćemo mi stvoriti timove koji će ići po terenu, koji će ići po kućama, iz domova zdravlja, 88 domova zdravlja, pa ćemo imati u ustanovama određen broj postelja gde će se ti pacijenti moći zbrinuti, ostale su prazne priče. U ovom zakonu ovo je samo jedno nakaradno predstavljanje problema palijacije, gerontologija može da bude delić palijacije, ali palijacija ne može da bude delić gerontologije. Mi vas molimo, nemojte ovo raditi, ovo nije u interesu građana Srbije, ovo je samo da se opravdaju putovanja i sredstva. Ovde je i Savet Evrope držao pre par godina, koliko se sećam, baš tematsku konferenciju vezano za ovu temu, a ništa nije urađeno. Ako samo gledate novinske natpise iz 2005, 2006, 2008. godine, ja ih neću čitati, prema tome, ne radi se ovo ovako i ovo je još jedan dokaz koliko je ovaj zakon loš, površan i neprimenjiv. Hvala.
Reč ima doktor Dušan Milisavljević.
Hvala puno. Poštovani predsedavajući, drage koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani ministre, i na Odboru za zdravlje sam se javio povodom ove teme i svakako podržao da o temi palijative moramo mnogo više i ozbiljnije da razgovaramo, nego to što radimo do sada. Kao hirurg glave i vrata, imam pacijente koji su u jako lošem stanju, ne samo ja, nego svi hirurzi koji se bore protiv tumora bilo gde, na bilo kom organu i imaju situacije da se sreću sa pacijentima kada se iscrpe sve mogućnosti hirurškog i medicinskog lečenja i kada su ti pacijenti prepušteni sami sebi tj. svojim porodicama koje ne znaju kako da se ponašaju sa vrlo teškim stanjima u organizmu njihovog najbližeg. Gledaju kako ti pacijenti umiru u najstrašnijim mukama, jer uglavnom kada više medicinski tretman zataji, kada više mi kao hirurzi ne možemo ništa uraditi, to govori da je pacijent sa metastazama, sa nemogućnošću govora, nemogućnošću ishrane, nemogućnošću pokretanja. Mislim da kao socijalno demokratske orijentacije DS će se zalagati da palijativna medicina zaživi u Srbiji. Svakako, imajući u vidu jako lošu ekonomsku situaciju u svetu, pa i u našoj državi, to sada svakako da Ministarstvo zdravlja nije u situaciji da ispuni i ja to razumem kao narodni poslanik, a kao lekar ću se truditi da palijativa ima posebne bolnice u Srbiji i da je nemoguće takve pacijente lečiti u gerontološkim centrima ili putem domova zdravlja. Trebate imati specijalizovane ekipe i ko god se nije sreo sa takvim teškim pacijentima mislim da nema prava da govori kako to možemo na neki drugi način da lečimo. To su pacijenti koji iziskuju puno ljubavi, brige i nege, kao i zdravstvenih radnika, a ne da ih prepuštamo na milost i nemilost praktično sudbini, koja je već i onako njima poznata i da rodbinu i prijatelje, koji su njih imali u nekim lepim uspomenama, da te zadnje trenutke oni preživljavaju te teške sate i te teške dane. Mislim da kao odgovorna država moramo da smognemo snage da barem u većim gradovima, a što ne reći i u unistetskim kliničkim centrima, imamo po jednu od bolnica koje će se baviti ovako teškim pacijentima. To građani Srbije koji se nađu u takvim situacijama zaslužuju od nas. Hvala vam puno.
Hvala, doktore Milisavljeviću. Na član 18. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Imate reč, gospođo Dimitrijević.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman na član 18. je logičan sled amandmana koji je na član 17. podneo dr Momčilov. Čuli smo već dovoljno argumenata zašto je potrebno da Zavod za palijativno zbrinjavanje osnovati kao posebnu ustanovu. Pokušaću samo da još neke od argumenata iznesem. Koliko je ozbiljan problem govori i sama strategija za palijativno zbrinjavanje koju je donela Vlada. Podaci u njoj su, u svakom smislu, zabrinjavajući, može se slobodno reći zastrašujući. Pored tih podataka u samoj strategiji, predlog organizacije palijativnog zbrinjavanja nije adekvatan aktuelnoj situaciji u Republici Srbiji koja je, takođe, opisana u strategiji i koja kaže – da su osnovne karakteristike stanovništva u Republici Srbiji održavanje trenda niskog nataliteta i starenje stanovništva, uz povećanje opštih stopa smrtnosti. Stopa smrtnosti je porasla sa 8,2 u 1986. godini na 13,9 umrlih osoba na 1.000 stanovnika u 2006. godini.Ovo su podaci bez podataka za AP KiM. Takođe su u strategiji taksativno navedene grupe bolesti i stanja koje dovode do potrebe za palijativnim zbrinjavanjem. Tu kaže da maligni tumori su u 2006. godini imali učešće 19,7% u svim uzrocima smrti i bili su drugi uzrok umiranja u Republici Srbiji. Naravno, opet podaci bez podataka za AP KiM. U odnosu na druge evropske narode, ovi podaci su nas 2006. godine svrstali u red srednjeg rizika umiranja od malignih bolesti. Inače, muškarci su najviše oboljevali i umirali od raka pluća, kolona i rektuma, prostate, želuca, a žene od raka dojke, pluća, kolona, rektuma, grlića materice i želuca. Sledeća grupa bolesti srca i krvnih sudova imaju učešće 57,3% u svim uzrocima smrti u 2006. i, takođe, ovo su podaci bez AP KiM. Stopa umiranja od bolesti srca i krvnih sudova od 2001. do 2006. porasle su za 10,6% kod žena i kod muškaraca za 7,2%. Sledeća grupa – dijabetes, to je peti vodeći uzrok smrtnosti od svih uzroka smrti i poeti uzrok opterećenja bolešću. Broj obolelih od dijabetesa već duži niz godina raste. Podaci su opet dati bez podataka za AP KiM i kažu da je stopa mortaliteta, od 23,2 na 100.000 stanovnika, našu zemlju odvela u grupu evropskih zemalja sa najvišom stopom umiranja od ove bolesti. Procene su, ovde se kaže "danas", a da li se misli na 2006. ili na 2009. godinu, kada je rađena strategija, ne mogu tačno da kažem, ali je bilo pola miliona ljudi obolelih od dijabetesa. Sledeća grupa – opstruktivne bolesti pluća, one su četvrti uzrok umiranja u Republici Srbiji. Zatim, infekcija HIV. U Republici Srbiji, takođe podaci bez AP KiM, od 1985. do 2006. godine prijavljeno je 1.352 lica koja su obolela, a 905 ih je umrlo. Znači 67% umrlih. U 2006. godini je registrovano 51 novoobolelo lice, umrlo 24. Sledeća grupa – saobraćajne nesreće i traumatizam. Ovde su navedeni podaci za 2006. godinu, gde se kaže da je povređeno 18.411 lica, od kojih je 4.778 lica ili 25,9% sa teškim telesnim povredama koje dovode do funkcionalne onesposobljenosti za obavljanje aktivnosti u svakodnevnom životu i zahtevaju pomoć drugog lica. Činjenica je da najveći procenat stanovništva koje je bez pomoći drugog lica ne može da obavlja aktivnosti vezane za ličnu negu, jesu lica starosti od 65 do 74 godine. Međutim, veliki je problem i kod mlađih osoba. Ne mislim samo na poslednje dve grupe – oboleli od HIV infekcije i povređeni u saobraćajnim nesrećama, već na sve ove grupe pacijenata. To je razlog zbog čega smo mi podneli ove amandmane. Zbog toga je naš stav da palijacija ne može biti samo deo gerontologije. Ovom prilikom samo hoću još kratko da kažem nekoliko reči o amandmanu koji je na član 18. podnela i gospođa Rajkov, koji takođe nije prihvaćen, a odnosi se na zbrinjavanje lica sa invaliditetom, mlađih od 65 godina. To se odnosi na ona lica koja ne mogu samostalno da žive. Hoću ovom prilikom još nešto o čemu sam ranije govorila, kada su donošeni neki drugi zakoni. Naime, radi se o licima sa invaliditetom koja mogu da rade. I danas invalidna lica iz DES-a, samo na nekoliko stotina metara od Skupštine,štrajkuju ispred Ministarstva ekonomije. To ne služi na čast nijednom ministarstvu, niti Vladi, ali o tome ćemo nešto više kada budemo govorili o amandmanima na Zakon ozdravstvenom osiguranju. Zahvaljujem.
Gospodin Paja Momčilov ima reč.
Ako čitate ono što je predlagač rekao, a on je rekao da je Zavod za gerontologiju i palijativno zbrinjavanje zdravstvena ustanova u kojoj se obavlja zdravstvena zaštita starih lica i sprovode mere za očuvanje i unapređenje zdravlja i prevenciju bolesti ove populacione grupe. Kako kad su oni već bolesni i to od terminalnih bolesti? Ovo je cinizam. Prevenciju bolesti ćete da radite u Zavodu? Možda mislite na neke druge bolesti, ali to uopšte iz ovoga kako ste napisali ne proizilazi. Ako ste već napravili jedan svojevrstan nedozvoljeni medicinski, neću da kažem gaf, ne znam koju pravu reč da upotrebim, da vam u Zavodu zajedno leži neko ko je u terminalnoj bolesti od HIV sa nekim našim starim građaninom koji ima alchajmera i nekim detencetom koje ima neko drugo oboljenje, a da vam to ne smeta, a da niste uradili ono što ste obećali, da vam sada ne čitam: 88 centara, koliko postelja koje ste obećali pre više godina i kad ne dozvoljavate privatnoj nevladinoj organizaciji da pomoću zakona ostvaruje svoje aktivnosti, nemojte ni ovo da radite. Ovo je sramota, ovo vređa dostojanstvo građana Srbije. Nedopušteno, nehumano. Jasno je nama zašto vi nećete civilnom sektoru da dozvolite pravo mesto u svim ovim aktivnostima. Zato što počiva njihova aktivnost u svetu na donacijama. Pare su u pitanju. Gde god su pare, tu je vaša regulativa i tu ste vi da to ščepate i grabite. Da je drugačije, vi biste zakonskim rešenjima, kad već u ovoj oblasti pod moranjem, zbog para Evrope pišete ovakve nesuvisle odredbe zakona, njih predvideli i regulisali njihovu delatnost. Hvala.
Na član 18. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Rajkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Paja Momčilov i grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? Da, gospodin Momčilov. Izvolite.
Rekli ste da je amandman podnela i grupa od 21 narodnog poslanika, pa sam očekivao da će kolege da se jave prvo. Pošto se nisu javili za reč, javljam se ja za reč. O čemu se radi? Mi smo predložili da se ovaj član briše. Većina naših intervencija kada su u pitanju zakonski predlozi koji se danas nalaze na dnevnom redu sadrže ovu odredbu. Zašto? Upravo zato što mi time želimo da kažemo da ovaj zakon ni ne može da se popravi i da su neka rešenja u starom zakonu čak bolja od ovih, navrat-nanos, nepromišljeno donetih zakonskih rešenja. Nismo mi iz formalnih razloga pričali da ne znamo odakle će se nabaviti sredstva kad se enormno proširuju prava u zemlji gde se ne ostvaruju ni ona koja su zacrtana kao obavezna prava. Ne možete vi danas ostaviti u Vojvodini 3.500 građana i ne lečiti zato što nemate dovoljno aparata za zračenje. Ne možete vi danas, otvorite kardio salu u Valjevu, pa onda angio salu i onda tamo omogućite da se ugrađuju stentovi, pa na potrebe Valjeva, koji vam isporuči sumu, recimo, od nekih osam miliona dinara pošaljete tri miliona, pa kažete - lečite. Ne biva i ne lečite sad vitalno ugrožene građane Srbije u ovom momentu. No, da se ostavim toga. O tome smo pričali, da se uhvatim malo više ovog interesantnog člana. Šta je zakonodavac želeo? Uvodi potpuno novu upravu. Pazite, nije dovoljan sektor u Ministarstvu zdravlja, sad ćemo upravu sa direktorima, sa pomoćnicima direktora, hajde da pređemo i preko toga. Kažu – mi ćemo to iz naših redova. Vaše redove smo videli ovih osam godina, upoznali, mislim da vam se treba zahvaliti na trudu koji ste uložili, najverovatnije iz najboljih i najplemenitijih pobuda. Međutim, rezultati vašeg truda su katastrofalni po zdravlje građana Srbije. Kada neko sada uređuje na ovakav način ovu oblast skrininga i sebi hoće da stavi ova zaduženja, mi smo ne samo konstenirani i zgranuti, nego najenergičnije smo spremni da protestvujemo. Šta kažete vi? Vi dodajete jedan tročlan, pazite, mesto člana 129. ide 129a, pa ide b, pa ide d, a norme treba da su jasne, kratke, precizne. Ne, vi mesto jednog člana tri člana. Hajde da ih čitamo – predlaže donošenje, ta uprava, posebnih skrining programa zdravstvene zaštite, odnosno njihovu izmenu i dopune, predlaže donošenje standarda za sprovođenje skrining programa, predlaže donošenje stručno metodoloških uputstava za sprovođenje skrining programa. Ne može to uprava da radi, a pogotovu vi koji danas tamo sedite. To može samo struka da donosi, strukovne organizacije svuda u svetu, čak ni ne profesionalne organizacije treba ovim da se bave. Ima li neko od nadležnih u državi da nije nevladin sektor, što će reći strukovne organizacije, koji je za ovo nadležan? Naravno da ima. Batut, Institut za javno zdravlje. Ovo su problemi par ekselans javne zdravstvene politike. U Batutu ste i napravili kancelarije koje ne žive. Neću sada da vam čitam, ovde ispred sebe imam šta niste ostvarili od projekata i koliko ste potrošili do sada za skrining projekte. Neću da pričam o centrima za preventivu koji ne žive, jer nisu opremljeni, niste ih ni materijalno opremili, a kamoli kadrovski da mogu da rade normalno. Vi sada opet, da bi zamaglili stvar, ponovo, ali naravno u stilu obećanja jedne partije koje smo se naslušali za ovih 10 godina, jedanput ću vam i pročitati sva ta obećanja da se malo podsetimo, da se malo zabavimo, možda ako stignem i danas, opet građanima ulivate lažne nade nečim što je apsolutno nepotrebno i neće zaživeti, a što je najtragičnije, nikakve rezultate neće dati, kao što ni do sada nije dalo. Zašto smo mi ovako oštri u svojoj kritici? Upravo zbog toga što rezultati smrtnosti od malignih bolesti, koje pretežno treba da budu predmet ove uprave, su katastrofalni i nepodnošljivi za Srbiju koja ima i dugu tradiciju u organizaciji zdravstvene službe i ovako nešto je zbog toga nedopustivo. Mi smo protiv uvođenja ovako nakaradno zamišljene uprave. Hvala.
Reč ima dr Mileta Poskurica.
Hteo bih naravno da sve što smo čuli o ovome u potpunosti se sa tim složim. Naši razlozi su bili otprilike na istom tragu. Formiranje jedne nove institucije, novih direktora, novih direktorskih mesta, novog poslovnog prostora, novog plaćanja, sve ono što je u nivou primarne zdravstvene zaštite, nešto što zaista može da radi i Batut i njegova organizaciona jedinica po Republici Srbiji, zavodi za javno zdravlje, ako to tako treba zvati, potpuno je nepotrebno i nismo očekivali u pokušaju reforme koju je nagoveštavao ministar i nekog otklona u odnosu na ono ranije, ali ne samo otklon – neka utvrdi policija i neka utvrde inspektori šta se nije radilo ili finansijski stručnjaci, nego generalno da se ostavi utisak da konceptualno želite da napravite otklon prema toj megalomaniji i uvođenje svega i svačega – agencija, uprava, uopšte institucija u kojima će neko raditi i biti plaćen debelo još preko onoga što radi. Ne znamo tačno koliko će ljudi raditi, koliko će sve to da košta, koliko je sve to prethodno već osmišljeno. Znamo za pokušaje, za ove skrining programe koje je u delu finansirala i Međunarodna zajednica koji se na terenu sprovode, i dojka i grlić itd. To se radi i sada se javljaju ogromni problemi u hodu. Sada ovi ljudi treba da regulišu iz uprave, pazite, da regulišu način, sprovođenje, organizaciju i šemu. To je već razrađeno na terenu, to će samo neko da uzme pare za novi projekat, da kaže – e, to će da bude tako što će lokalna samouprava da piše pozive. A kako ćete da naterate građane da odu? Danas na ginekološke preglede dve trećine žena se ne javi, iako se radi i subotom i nedeljom po selima, ide se u susret pacijentima, mobilni mamograf zvrči po Srbiji itd. Ima načina da to nije do kraja rešeno, ne verujem da će uprava moći, a nije ni bila potrebna, stručne zdravstvene komisije postoje na nivou Ministarstva za sve i svašta, čak za nivo određene grupe leka u određenoj usko stručnoj oblasti. Tu rade lekari koji za to su naravno manje ili više plaćeni. Batut bi to mogao dobro da organizuje. Ne vidimo razloga da se ovo uvodi, ne vidimo nikakvog objašnjenja kako ćemo imati komplijantnog pacijenta. Šta sad – ovi će iz uprave to da reše? Postaviće nekog šefa, ne znam ni ja, da ne govorim imena, ljudi koji su kolorektalno, itd, on će biti šef te parade i sada će on nekim svojim autoritetom naterati stvari na lekaru opšte prakse i ginekologu kao izabranim lekarima i volji pacijenata na te skrining preglede da dolaze. Jedne treba edukovati, ali ne ništa specijalno edukovati, uzeti neke pare za projekte edukacije, kad se zna – traženje okutnog krvarenja i pobrojanje simptoma koje student medicine zna da pobroji, a ovo drugo – ginekološki pregledi, koji su inače redovni, inače periodični, inače dat starosni raspon, intervali dve – tri godine. Samo ginekolog da shvati da to jednostavno mora da vodi evidenciju koja postoji za ove vrste skrining pregleda, da mu se u kapitaciji nađe mesto da mu se i to plati i tu je stvar rešena, bez velikih para, bez velike buke konačno svi izabrani lekari na tom nivou su dužni da obavljaju preventivnu delatnost. Nemoguće je da krenete na posao i kažete – danas moram da radim preventivu, danas moram preventivu. Prosto se bojiš od toga da li si dovoljno te preventive uradio. Ali, jednostavno se nešto događa u hodu. Kao što lekar opšte prakse ne zna da li će ga sačekati danas neko zapaljenje pluća ili nekakva respiratorna infekcija ili digestivna infekcija i mora da radi i na terenu prevencije. On mora raditi sve, tako da ovih lekari to rade, staviti akcenat na to, a ovo – propagandni materijali, ovo što će ići na televiziji, što će se štampati, to je samo izvor pranja novca u referentnim kućama koje će to da štampaju. Već se tu zna i ko će šta da radi, ko će da pravi kitove za tri uzorka za pregled stolice. Verujem da je to sve uređeno kao i kada smo radili ove tablice, ko će izdati tablice, ko će dozvole, ko će prvu pomoć. Mislim da otprilike radite na tragu već viđenog i nepotrebno umnažate ono što je u opisu posla vazda bilo u ovoj Srbiji. Dobro je napraviti ministarstvo za prevenciju, možda biste bili originali u evropskoj praksi. Zahvaljujem.
Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Paja Momčilov.
Vidite kako ide ova naša rasprava. Gospodine Buha zbog rođaka koje ima na Kosovu, sada mora da trči između telefona i da se informiše o stanju svojih najbližih i ne može da brani amandman koji bi normalno i branio. Da se dotaknem i samog amandmana. Šta je predloženo ovim amandmanom? Predložili smo opet da se član 23. briše. Šta taj stav predviđa koji smo mi smatrali da treba brisati? U članu 130. kaže se: "Organi zdravstvene ustanove po isteku mandata nastavljaju da obavljaju poslove u skladu sa zakonom i statutom zdravstvene ustanove do dana imenovanja novih, odnosno privremenih organa". U članu 134. istog zakona, kada je direktor u pitanju, kaže se: "imenuje osnivač vršioca dužnosti". Zašto ne važi isti princip, šta se iza ovoga krije, kakvo to jedinstveno pravno rešenje? Za jednog jedno u istoj instituciji i ustanovi, a za članove nadzornog i upravnog odbora drugo. Kako to može? Valjda smo svi pred zakonom ravnopravni i jednaki. Šta se ovde događa? Ovde se događa da se na ovaj način na mala vrata, znamo mi kako stvari kod nas funkcionišu i kako se primenjuju zakoni, uvodi derogacija izbora i reizbora. Znači, može ovo trajati, upravljanje i nadziranje, do u beskraj teoretski, nadam se, u praksi ne daj Bože da je to moguće. Hvala.
Na član 23. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima dr Milan Knežević.
Mi smo na ovaj član 23, koji je inače ranije bio član 130, podneli amandman. U tom članu 23. nabrajaju se organi zdravstvene ustanove da su to direktor, upravni odbor i nadzorni odbor i onda se nabraja koje od ovih organa upravljana bi bira Vlada, koje postavlja i razrešava ministar i u predzadnjem stavu se nabrajaju lica koja ne mogu da obavljaju te funkcije da bi se rešio sukob javnog i privatnog interesa. Na kraju, dodat je ovaj stav koji je pročitao kolega Paja Momčilov, da ga ne čitam, gde sada se daje mogućnost da organi zdravstvene ustanove po isteku mandata nastavljaju da obavljaju poslove u skladu sa zakonom do imenovanja novih organa. Prvo, po nama, apsolutno ovaj stav ne pripada ovom članu. Ako se ovde nabrajaju samo funkcije onda nema potrebe ovaj stav da stoji u ovom članu, treba da stoji u članu koji se bavi pitanjem dužine mandata kako direktora tako i članova upravnih i nadležnih odbora, tako da mesto ovog stava sigurno ne pripada ovom članu nego članu koji definiše mandata organa upravljanja. Pošto je ovde ovaj stav dodat, mi smo našim amandmanom, da ga ne čitam u potpunosti, dodali umesto tog stava 6, stav 7, 8. i 9. i suština tih stavova jeste da se organi biraju i imenuju na osnovu javnog konkursa koji treba da bude raspisan šest meseca pre isteka mandata. U sledećem stavu smo rekli da ti organi upravljanja zdravstvene ustanove kojima istekne mandat, ako nije izabran novi, da je osnivač dužan da imenuje privremeni organ, ali da u tom sastavu privremenog organa ne mogu da budu članovi koji su u prethodnom periodu bili. Zašto? Pa, svesni smo da je dosta raširena pojava da se iz raznoraznih razloga, govorim o zdravstvenim institucijama po Srbiji, ili ne blagovremeno raspisuju konkursi ili se ti konkursi kod izbora direktora razvuku više od zakonskog vremena i na taj način pojedini ljudi, a oni su članovi stranaka vladajuće koalicije, legalno produžavaju mandat. Ovim se još pojačava zakonski da se mandat pojedinim ljudima koji iz raznoraznih razloga ili zato što ne mogu da budu birani ponovo i koji na mnoge načine pokušavaju da produžavaju izbor direktora. Ministar verovatno zna u koliko zdravstvenih ustanova ili opštih bolnica u Srbiji postoje vršioci dužnosti. Znam jedan zdravstveni centar gde je vršilac dužnosti tog zdravstvenog centra već četiri godine vršilac dužnosti iz, da ne ulazimo u to, obrazloženja različite vrste. Ovaj stav protiv koga smo mi smo baš zbog toga da nešto što je nažalost postalo u praksi primenjivo, da se pojedini direktori i članovi upravnih i nadležnih odbora, koji su pripadnici vladajuće koalicije, na ovaj način ostaju znatno duže na tim funkcijama nego što je trebalo. Sada, pošto smo u tim stavovima ograničili i trudili se da na pravi način razrešimo, da se konkurs našim amandmanom na vreme raspisuje, da se na odgovarajući način imenuju privremeni organi. Odgovor Vlade je da se amandman odbija jer se kaže da zakon o zdravstvenoj zaštiti i postupak biranja direktora bira na osnovu javnog konkursa koji je definisan na identičan način, kako smo dali, ali u članovima od 132 pa do 136. Dobro, pa i mi smo to znali, ali smo morali da odreagujemo na ovaj stav i zbog loše prakse koja je prisutna u pojedinim zdravstvenim ustanovama. Drugi razlog za odbijanje je to što ste rekli da je rok od šest meseci predug. Zašto je predug? Zašto ne uzmemo analizu pojedinih konkurs pojedinih zdravstvenih ustanova? Zašto želite da produžite mandat onima koji nisu izabrani do okončanja konkursa? Bolje je krenuti ranije i šest meseci, pa će u šest meseci da se završi izbor, nego da se završi izbor u tri meseca. Zna se, na fakultetima izbori odnosno ponovni izbori se raspisuju šest meseci ranije iz raznoraznih razloga, tehničkih i administrativnih. Bolje je da bude i duži period izbora. Obrazloženje da je šest meseci predug period nije dobro zato što u praksi imamo mnogo vršilaca dužnosti koji baš imenuje ministarstvo. Smatramo da je ovaj naš amandman adekvatan i adekvatno postavljen, s obzirom na član u ovom stavu gde ste ga stavili. U suštini, ovo je veoma jasno. Jasno je da ovim želite da ojačate zakonsku regulativu, gde ćete svojim izabranim kadrovima omogućiti, kad je potrebno, a možda nemate adekvatnu zamenu ili se nisu koalicioni partneri dogovorili, da produžavaju mandat i da to sve bude jasno i da se kaže da je to po zakonu. Cilj ovog stava i suština je ono što sam malo pre rekao. Hvala.
Gospodine Kneževiću, od vremena ovlašćenog predstavnika? Hvala. Na član 27. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nikola Lazić, Donka Banović, Milica Vojić-Marković. Reč ima gospodin Tomić Željko.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, na član 27. smo podneli amandman sledeći svoju intenciju odnosno nameru i u proteklom periodu od nekoliko godina, gde smo primetili da Vlada često spominje AP u jednini, ne misleći na autonomne pokrajine, a znamo da u Ustavu Republike Srbije država Srbija ima dve autonomne pokrajine. Konkretno, reči: "Autonomna pokrajina odnosno jedinica lokalne samouprave" mi predlažemo da se menjaju rečima: "Autonomne pokrajine odnosno jedinice lokalnih samouprava". Vi ste u obrazloženju odbili ovaj amandman, kako ste rekli – iz razloga što se istim ne poboljšava tekst zakona odnosno s obzirom da isti nema suštinski karakter. Nije svaki amandman suštinskog karaktera i ne mora da bude. Može da bude i tehničke prirode. Malo je to neprincipijelno, a čak bih rekao i nekorektno. Naime, uobičajena normativna praksa u skladu sa metodologijom za izradu propisa podrazumeva da se imenice iskazuju u jednini i bez obzira na činjenicu da se određena pravna situacija koja se reguliše odnosi na veći broj subjekata, a demantujete sami sebe zato što ste u članu 158. o kome je malo pre bila vođena rasprava se baš u množini spominju zdravstvene ustanove, stručna udruženja, komore, visokoškolske ustanove itd. Zašto ne bismo sledili ustavni princip da Srbija ima dve pokrajine? Samo u protekla dva dana se moglo dogoditi da zaista potpuno uverenje steknemo da se ova vlast odrekla jedne pokrajine. Jer ako kažete, kao što znamo, pregovori o Kosovu teku, odnosno sada su prekinuti, a glavni pregovarač Stefanović nas obaveštava da su oni pozitivni za Srbe, e, koliko su pozitivni videlo se u prethodna dva dana. Ono što poslanička grupa DSS apsolutno želi to jeste rasprava o KiM u Narodnoj skupštini Republike Srbije… (Predsedavajući: Ali, sada raspravljamo o zakonu o zdravstvenoj zaštiti, molim vas. Upozoravam vas da se držite teme dnevnog reda, prvi put.) Gospodine Novakoviću, u tom zakonu piše da postoji samo jedna pokrajina u sastavu Srbije. Ja u to ime govorim i želimo i ovom prilikom da podstaknemo sve narodne poslanike i javnost da se ta rasprava o KiM takođe ovde održava. Dokle god piše… (Predsedavajući: Drugi put vas upozoravam da se vratite na temu koja se odnosi na zdravstvenu zaštitu.) Da, ali ovde piše – Autonomna pokrajina, a ne autonomne pokrajine. Velika je razlika. I naravno da mi daje za pravo, i ne samo meni nego i svakom građaninu Srbije, da se pita – dokle će više zakonski predlozi ove vlade da postoje sa jednom autonomnom pokrajinom, misleći na Vojvodinu. Šta je sa drugom autonomnom pokrajinom? Zato mi tražimo raspravu, baš da je ne bi bilo na Brnjaku ili na Jarinjama, nego da bude ovde rasprava. Zato apelujem da se prihvati ovaj amandman, jer sam vam pokazao i dokazao da ste pisali za mnoge stvari u množini i da taj princip niste prihvatili, a mi tražimo samo da princip bude – ako Srbija ima dve pokrajine, da to piše u svakom vladinom predlogu zakona. Hvala vam.
Ustav kaže – lokalna samouprava. Na član 28. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima dr Mileta Poskurica.
Ovim amandmanom mi smo hteli da na određeni način, kako god da se to shvatilo, stavimo pod zaštitu stručne konsultante koji iz inostranstva dolaze da pružaju zdravstvene usluge građanima Srbije. Da li će to biti samo baš žiteljima Srbije ili će u Srbiju doći neko iz neke druge susedne republike, bivše Jugoslavije, sasvim je svejedno. Veliki stručnjaci koji često donose i opremu sa sobom ulažu rad, vrlo često, bar tako mislimo i tako se govori, rade volonterski, iz najboljih namera, a mnogo puta oni koji su bogatiji, viđeniji i dobronamerniji tu opremu, ako nije preterano skupa, ostavljaju našim zdravstvenim ustanovama. Učiniti nešto da se takvome čoveku pod upit i pod lupu stavi njegova stručnost, njegova kvalifikacija, time što će biti nateran da ide u Lekarsku komoru Srbije i da traži tromesečnu, šestomesečnu dozvolu za rad, a u principu doći će tad i ko zna kada ponovo, smatramo da je ipak besmisleno, da je nepotrebno. I do sada se bez toga funkcionisalo. Jer, neko tako ugledan ne dolazi iz sredine u kojoj nema licencu. Dugo ni naša država nije imala licence, od skoro smo ih uveli, Evropa je imala pre toga, Amerika ih ima. Dakle, teško je zamisliti da postoji država u kojoj sada nema licence, da se bavi ozbiljnom medicinskom strukom i da će neko takav biti konsultant u našem zdravstvenom sistemu. Ona bi možda imala opravdanja za one koji nemaju licencu u svojoj državi. Ali pošto u stavu 2, u tačkama koje ste pobrojali predviđate da takav mora imati licencu matične države, potpuno je neosnovano da se ona ovde traži i procedura dolaska i angažovanja čoveka odlaže. Hoćemo li stvari da postavimo malo obrnuto? Da li mi znamo kakva je validnost i licenca onoga ko operiše naše kardio-hirurške bolesnike u Turskoj? Da li taj Turčin kad tamo operiše našeg bolesnika, našeg osiguranika, pa dođe da to isto ovde radi u nekim noćnim klinikama, privatnim itd, tamo jeste kompetentan, ima licencu, ovde mora za licencu da se bori. Ma koliko mi znamo da će se oni koji pozivaju, a mislim, ako je nešto trebalo da se menja u zakonu, možda pojačati odgovornost zdravstvene ustanove koja poziva stranca da radi, da zaista onaj ko poziva bude odgovoran koga je pozvao i da li je to zaista ekspert i stručnjak. Možda je na to trebalo staviti akcenat, ali prosto nije moglo amandmanski da se utiče na takvu jednu ideju i taj pristup, ali da mi te ljude zaista, da li će raditi nekoliko sati ili jedan ili dva dana, prođu proceduru, iako tu radi sekretarica direktora koji je pozvao neko drugi, ili ne on sam lično, da se potuca po Komori. Znamo mi ipak da postoji kodeks među lekarima i da će oni jedni za druge uraditi to. Nisam čuo, nisam imao kad ni da se raspitam, zbog ovog "hitnog" zakona sa elementima delovanja 2013. godine, da pitam kolege koji idu po inostranstvu da li sad neko njima baš svuda traži da imaju licencu, da je tamo otvaraju, ili je licenca koju imaju dovoljna. Mnoge lekare koji nisu imali licencu u vreme kad nisu imali nismo otpoštovali, otišli su u druge republike, druge države, a sada su vrhunski kardio-hirurzi i dobro rade, a mi ovde narod operišemo u Turskoj ili negde tražimo neke noćne i privatne klinike. Dakle, ovo je bilo sasvim logično prihvatiti amandman, jer mi zapravo ništa specijalno ne tražimo, nego stanje kakvo je bilo. Možda pojačate i odgovornost onih koji pozivaju, ako baš hoćemo ne znam od kakve uočene opasnosti da se štitimo, da onaj ko zove, zove čoveka sa licencom, zove istaknutog stručnjaka, pa možda to na neki način se formalizuje. Ovo zaista nema smisla jer veoma, veoma često je reč o vrhunskim stručnjacima, pa kako god da mu vi kažete – dajte mi broj vaše licence, osetiće se čovek neprijatno, a da mu sve drugo završi sekretarica direktora klinke. Ipak je to neprijatna procedura i mnogi se ćeupitati ima li smisla da dolaze kad već rade džabe, ulažu džabe, još i da se ovde proveravaju po našim lekarskim komorama. Ako postoji međunarodna saradnja, na sajtu to postoji. Lako je steći uvid neko da ima licencu i da je tu sve u redu sa tim čovekom. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Aligrudić Miloš. Izvolite.
Povreda Poslovnika, član 27. Nadam se, predsedavajući, da ćete, za razliku od jedne vaše koleginice, barem saslušati obrazloženje u čemu se povreda sastoji, jer tek kad ga izreknem do kraja, imaće smisla da mi kažete da li ona postoji ili ne postoji, po vama. Dakle, pozivam se na povredu člana 27. To je načelna odredba o predsedavanju i poštovanju Poslovnika od strane predsedavajućeg, a sad je ovo obrazloženje, a u vezi primene člana 106. od strane predsedavajućeg tokom sednice. U prvom stavu jasno stoji da govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Naravno da je dužnost predsedavajućeg da opomene narodnog poslanika kad god poslanik ne govori o dnevnom redu, tj. o tački o kojoj se vodi pretres. Međutim, u parlamentarizmu, u političkom delovanju u parlamentu, kako unašoj državi, a tim pre i u demokratijama širom zapadne Evrope koja treba da nam bude neki uzor u smislu parlamentarne demokratije, jasna je stvar da striktan govor o tački dnevnog reda ne podrazumeva tako usku oblast. Ako vi imate recimo jedan član zakona kao što je prethodnih iz DSS.a Željko Tomić pokušao da objasni u kome postoje izrazi autonomna pokrajina, odnosno, a mi predlažemo autonomne pokrajine, u množini, da bi se došlo opisa događaja, do objašnjenja zbog čega se amandman predlaže, u čemu je suština? Naravno da će se otići u političku priču i o Kosovu i Metohiji, zato što je ona direktno vezana za pitanje jednine ili množine u tom zakonu. Moje tumačenje je bilo, kada sam to slušao, da narodni poslanik striktno poštujući temu o kojoj se raspravlja i konkretan predlog amandmana koji ima ove političke implikacije, to je bilo njegovo objašnjenje. Naravno, da je u objašnjenju govorio i o događajima, ali to nije razlog da se on prekine. Da se o ovome izjasnimo u danu za glasanje, ako mislite da niste pogrešili.
Potpuno sam razumeo povredu koju mi implicirate, ali moram da vas podsetim da ja nijednim jedinim gestom nisam prekinuo poslanika u njegovom izlaganju, osim kada zaluta na teren, koji nije predmet ni amandmana, ni teme upozorio da se vrati na temu. Dakle, koliko se ne pominje Kosovo u istoj toj političkoj i pravnoj dimenziji se ne pominje ni Vojvodina. Kako je on prepoznao da se ne radi o jednom, a radi o drugom, ili obrnuto, to je pitanje njegovog pristupa i tumačenja. Zato ga nisam prekidao. Prema tome, povreda na koju se vi pozivate, ne stoji, možete konsultovati stenogram, da vidite kako je tekao vaš dijalog, dakle izuzev moje obaveze iz člana 106. n ništa drugo nisam uradio. Ako niste zadovoljni naravno, da će se Skupština u danu za glasanje o ovome izjasniti. Niste zadovoljni, Skupština će se u danu za glasanje izjasniti o povredi koju ste mi sada implicirali. Reč ima gospodin Martinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da ste vi gospodine Novakoviću, naravno ne sa, verovatno namerama da ste povredili dostojanstvo Narodne skupštine, jer ste maločas skrenuli pažnju, što nije vaš posao, niti je na kraju krajeva vaš posao da vi budete ovde politički advokat Autonomne Pokrajine Vojvodine, dakle nije bio vaš posao da tražite na kraju izlaganja gospodina Željka Tomića, kada on već više nije mogao da vam odgovori, da se u Ustavu pominje lokalna samouprava. Gospodine Novakoviću, lokalna samouprava nije isto što jedinica lokalne. Lokalna samouprava je … (Predsedavajući: Gospodine Martinoviću, bilo kakvo spominjanje Ustava u ovom cenjenom domu, ne može nikad biti povreda Poslovnika. Prema tome zahvaljujem vam na pokušaju da vi mene edukujetei da me naučite nešto o Ustavu… Završite. Izvolite.) Dakle, lokalna samouprava gospodine Novakoviću nije isto što i jedinica lokalne samouprave. Lokalna samouprava je po Zakonu o lokalnoj samoupravi pravo građana da upravljaju poslovima od lokalnog značaja, a jedinica lokalne samouprave, određena teritorijalna jedinica u Republici Srbiji, opština ili grad u kojoj se ostvaruje pravo na lokalnu samoupravu. Kako je gospodin Željko Tomić izvukao zaključak da Vlada Republike Srbije time što je upotrebila reč, odnosno reči AP u jednini, je baš htela da izbriše Kosovo i Metohiju, to vidimo iz izjave Borisa Tadića. Gospodine ministre, juče je Boris Tadić, ako mi verujete dobio nagradu za razvoj države…
To ne može da povredi Poslovnik Narodne skupštine, ne sumnjam u vašu stručnost u pogledu poznavanja Ustava, upravnog i drugih postupaka. Prihvatam da sam možda pogrešio u definisanju, a Skupština će se u danu za glasanje izjasniti o povredi Poslovnika. Povredu Poslovnika reklamira gospodin Miloš Aligrudić.
Da ne bi bilo zabune, reklamiram povredu Poslovnika koju ste upravo počinili, takođe pogrešnim postupanjem po članu 127, ali po potpuno drugačijem sadržaju povrede u odnosu na onu koju sam ukazao i sada ću to obrazložiti…
Zahvaljujem. To smo malopre čuli. (Miloš Aligrudić: Niste čuli, druga je povreda u pitanju, nije isto.) Ne ne možete se pozivati na isti član iz dva puta, uostalom obrazloženje sam uputio gospodinu Martinoviću i o tome će se Skupština u danu za glasanje izjasniti i molim vas da ne dobacujete. Član 107. je bio predmet rasprave, upravo završene,oko povrede, ako nemate neki novi član nemojte. Izvolite gospodine Aligrudiću.
Dakle, ovako, ovaj način vođenja povrede dostojanstva Narodne skupštine koju možete počiniti svako od nas upravo je činite vi i obrazložiću vam kako. Dakle, ne možete vi tumačiti vašu obavezu i pravo da predsedavate sednicu i da rukovodite ovim procesom kao pravo na samovolju. Vi to upravo sada radite u direktnom prenosu što mogu da slušaju i građani. Znači, javim se da vam reklamiram povredu Poslovnika, ovo je opis događaja, na član 107. javim se da vam reklamiram povredu Poslovnika i da obrazložim u čemu se ona sastoji, a vi mi kažete da je to isto ono što maločas, a može da se uzme stenogram ovog našeg razgovora, da se vidi da ja jednu nisam progovorio da bih objasnio u čemu se povreda sastoji… (Predsedavajući: Opet se pozivate na član 107.) … pa zato što me vređa vaše ponašanje, vređa dostojanstvo ovog doma, mene i birače DSS i nemate pravo da se tako ponašate. Sram vas bilo.
Zahvaljujem. Imali još neko da se javi na reč. Na član 29. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika, poslaničke grupe "Napred Srbijo". Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Predrag Mijatović, izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsedniče, mi smo na ovaj član 29. uložili jednu izmenu odnosno dopunu tog člana, koji kaže da je zabranjeno pružanje zdravstvene zaštite od strane doktora medicine, doktora stomatologije, diplomiranog farmaceuta, odnosno diplomiranog farmaceuta medicinskog biohemičara, na osnovu koje stiče dobit, odnosno bilo koju drugu vrstu imovinske ili ne imovinske koristi van zdravstvene ustanove, odnosno privatne prakse koja obavlja delatnost u skladu sa ovim zakonom, osim, i tu je naša izmena koju smo tražili, osim kod humanitarnog i volonterskog rada. Smatramo da se ovaj, ova odrednica neizostavno mora naći u ovom zakonu, jer ovako bi ostalo u ovom obliku ispalo bi da neko ko se bavi volonterskim ili humanitarnim radom mogao da bude proglašen da se bavi ne dozvoljenim radom na neki način i mogao bi da dođe pod udar zakona tj. da mu bude oduzeta licenca. Ne vidim razlog zašto ta stvar ne bi, zašto ova odrednica ne bi ušla u zakon, da se tačno i precizno zna ko može, a ko ne može, jer ovakvo tumačenje dosta je rastegljivo. Objašnjenje koje ste vi dali, kojim odbijate ovaj amandman SNS, moram da priznam da je meni, dosta nesuvislo i nejasno. Voleo bih i zbog građana i zbog vas da vam pročitam, zašto ste rekli da ova odrednica volonterskog i humanitarnog rada ne može da se nađe u ovom članu zakona. Kaže: " Ne može se prihvatiti predlog iznet u amandmanu, da se od ove zabrane izuzme humanitarni i volonterski rad zdravstvenih radnika s obzirom da bi se na taj način derogirala predložena odredba." Mislim da je to besmisleno. Odnosno da bi se svaki rad koji se obavlja bez dozvole ministarstva nadležnog za poslove zdravlja. Šta to znači, da vi treba da date dozvolu i za humanitarni i volonterski rad koji se ne obavlja kao dopunski rad u skladu sa zakonom radi prikrivanja njegove namene mogao proglasiti za humanitarni i volonterski rad, prihvatanjem predloženog amandmana stvorili bi se određeni uslovi za određene zloupotrebe u o ovoj oblasti. Mislim, objašnjenje je radi objašnjenja. Objašnjenje koje ne objašnjava ništa i objašnjenje koje ne brani vaš stav da ne prihvatite naš amandman jer vi na ovaj način ćete, pod udar ovog zakon može da dođe volonterski i humanitarni rad a ne dolazi pod udar zakona vaš dopunski rad i vanperske klinike koje trenutno imamo, znači rad u 12,13 ili u 2 noći, u tri noću itd. Zašto ne prihvatate, jer ovo vaše objašnjenje u opšte ne stoji, ali mislim da bi trebalo da revidirate svoj stav i da dozvolite da u ovaj Predlog zakona uđe i volonterski i humanitarni rad. Zahvaljujem.
Na član 29. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Nikola Lazić, Milica Vojić-Marković i Miloš Aligrudić. Reč ima gospođa Banović.
Hvala gospodine Novakoviću. Dakle, ovaj naš amandman je veoma sličan, malo drugačiji od amandmana koje su podnele kolege iz SNS, odnosno vi ovde izmenom postojećeg člana 173. kažete kada je zabranjeno pružanje zdravstvene zaštite od strane doktora itd, pa onda kažete da je zabranjena ona delatnost na osnovu koje stiče dobit, odnosno bilo koju drugu vrstu imovinske ili neimovinske koristi van zdravstvene ustanove itd. Tu dajete samo jedan izuzetak, osim u slučaju pružanja hitne medicinske pomoći u skladu sa zakonom. Naš amandman predlaže da u ovom poslednjem delu rečenice stoji "osim u slučaju humanitarnih akcija i pružanja hitne medicinske pomoći u skladu sa zakonom". Dakle, vaša namera da malo, da kažem, pooštrite pružanje zdravstvene zaštite van zdravstvene ustanove nije jasno. Međutim, ne i tako da isključujete svaku akciju i pružanje medicinske pomoći osim ukoliko je u pitanju hitna medicinska pomoć. Tu niste uopšte, dakle, predvideli. Mi smatramo da je trebalo da se uvedu osim u slučaju humanitarnih akcija, a kolege su imale i malo šire i volonterske akcije. Smatramo da je trebalo da prihvatite naš amandman. Ispričaću, recimo, jedno sveže sećanje od pre mesec dana kada sam kao poslanik u grupi poslanika imala, mogu slobodno da kažem, tu čast da posetim kasarnu u Vranju i našu vojnu bazu Jug, koja se nalazi svega nekoliko kilometara od administrativne linije sa KiM. Recimo, u ovoj sali je i dr Nikola Krpić, zajedno smo bili u toj grupi. Nama su u samoj bazi pričali o tome, a i pokazali čitav film o aktivnostima lekara iz te kasarne i te naše baze kako obilaze okolno stanovništvo i sela i gde ljudima koji su stari, nemoćni pružaju te neke osnovne medicinske usluge. Tako što im izmere pritisak, možda donesu poneki lek. Naravno to su nam prikazali kao dobru praksu koju neguje ta kasarna i baza. Korist naravno da nije niti novčana, vi ovde kažete ni imovinska, ali je neimovinska korist, a tako što se gradi poverenje između okolnog stanovništva. Konkretno kada je reč o toj bazi, vi znate da su tu i sela u kojima živi albansko stanovništvo i selo u kojima živi i srpsko stanovništvo i da ne vlada tako visok stepen poverenja između albanskog stanovništa i naše vojske u tom delu, tako da to jeste korist, ali neimovinska korist. Mene baš sad zanima, da li ćete kada usvojite ovu izmenu, neki od tih vojnih doktora koji to radi doći na udar Komore i da će biti u nekoj situaciji da mu se oduzmelicenca. Hvala.
Hvala gospođo Banović. Ovim je vreme predviđeno za raspravu poslaničke grupe iskorišćeno. Ostalo je desetak sekundi. Reč ima gospodin Aligrudić, pa gospodin Momčilov.
Hajde da probam u deset sekundi. Dakle, mislim da je ovo rešenje licemerno, jer ako ste, s jedne strane, dozvolili, legalizovali, davno legalizovano, to nije izmenjeno, dopunski rad koji je praktično izvor svakojake korupcije. S druge strane, dajete jedno vrlo usko tumačenje kad je reč o volonterskoj praksi u humanitarne svrhe. To je prosto neshvatljivo. Zašto ne prihvatite ovaj amandman?
Zahvaljujem. Gospodin Momčilov ima reč.
Naravno, ja trošim vreme poslaničke grupe čitavo vreme, to je jasno. Predlozi kolega prethodnih su vrlo racionalni i praktični. Hajde sad da vidimo šta će da se desi kad tumačimo ova pravila da moram samo da u zdravstvenoj ustanovi iliu privatnoj praksi pružam mere dijagnostike i lečenja. Ponoć, moja ćerka ima 39 temperaturu, ja ne smem da joj pregledam grlo, ne sme da prepišem antibiotik. Da li ću ja imati od svoje ćerke materijalne koristi ako to uradim? Neću siguran sam. Da li ću imati nematerijalnu? Pa ako joj pomognem i ako je izlečim, biće mi zahvalna sasvim sigurno. Da ostavimo ćerku. Da uzmemo komšiju. Pozove te komšija, jao, vidiš sneg je danas, da ne idem kod doktora, red, liste čekanja, zakazivanje, nemam telefon, ne mogu da platim račun, hajde izmeri mi sinko pritisak. Ne smem ja, morate vi da idete komšinice tamo i tamo. Ovo je jedan mentalni sklop na koji način razmišlja Ministarstvo zdravlja, na jedan nehuman, prema građanima, način. Sad vi vidite, sva obrazloženja dobijete i onda dobijete i onda dobijete neke odgovore koji baš nemaju veze sa realnim životom. Hvala.
Hvala vama. Na član 31. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nikola Lazić, Donka Banović i Milica Vojić – Marković. Dr Lazić, izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Ovaj član 31. između ostalog, govori o pravu ministra da na osnovu mišljenja Zavoda za javno zdravlje donese odluku u oblastima medicine, stomatologije i farmacije, koje su deficitarne kako bi se omogućile specijalizacije radi popunjavanja nedostatka usko specijalizovanih kadrova. Mislim da je to sasvim u redu. Nedostatak kadrova jeste ozbiljan problem i o tome smo mi, kao poslanička grupa, govorili u načelnoj raspravi. Posebno smo apostrofirali problem nedostatka anesteziologa, kojih nedostaje oko 300 i naveli smo i činjenicu da oko 2000 nezaposlenih lekara je trenutno na tržištu rada. Takođe, bitno je navesti činjenicu zbog razloga kojima smo obrazložili neke delove ovog amandmana, da je u poslednjih deset godina otišlo iz zemlje oko 20% anesteziologa. Takođe, treba imati u vidu činjenicu koliko dugo traje proces obrazovanja ovakvih kadrova. Takođe pored anesteziologa deficitarni su i kadro hirurzi, a i prethodnih dana smo imali prilike da vidimo da sve veći broj specijalista medicine rada napušta svoja radna mesta u potrazi za boljom zaradom. Ovim amandmanom poslanička grupa DSS predvidela je volonterske specijalizacije, koje bi u skladu sa kapacitetima države ti lekari obavljali o sopstvenom trošku. To ni na koji način ne bi opteretilo državu, s jedne strane, a povećalo bi se školovanje usko specijalizovanih kadrova. Mislim da samo obrazloženje ne odgovara onom što je bila intencija amandmana. Mislim da onaj koji je pisao obrazloženje nije razumeo ni suštinu amandmana, a bojim se da ne razume u potpunosti suštinu problema sa kojom se mi suočavamo. Sadću citirati ono što je rečeno u obrazloženju za odbijanje ovog amandmana, a to je da se – uvođenjem volonterske specijalizacije ne doprinosi organizaciji zdravstvene službe, odnosno boljoj zdravstvenoj zaštiti građana, već samo povećava broj doktora medicine, specijalista za određenu oblast, a što nije u skladu sa Strategijom razvoja održivog zdravstvenog sistema. Lepo je to što će neko u toj strategiji razvoja na jedan birokratski način videti potrebe zdravstvenog sistema. Šta će se desiti kad Nemačka otvori novi konkurs za određene specijaliste, pa vam nekoliko desetina ili stotina lekara ode tamo? Šta će se desiti kad Slovenija raspiše konkurs za usko specijalizovane kadrove, pa mnogi specijalisti odu tamo? Mislim da postoji problem u tome da se neomogući jedna vrsta volonterske specijalizacije i da to ide u susret jednoj viziji, i tako integrisati deo privatnog sektora u državni.Govorili smo i o tome da postoji deficit kardio hirurga. Sa druge strane imamo prilike a slušamo poslednjih godina i meseci o problemima sa dugim listama čekanja za kardiološke operacije. Zbog nedostatka kvalifikovanih kadrova mnogi se pacijenti šalju u Tursku na lečenje, kao da ne postoje infrastrukturni kapaciteti kod nas. Na žalost, mnogi kadrovi nedostaju jer odlaze u potragu za boljom zaradom i boljim statusom u svom društvu. Takođe, mislim da je još jednu stvar bitno pomenuti, a to je da li je odbijanje ovog amandmana u skladu sa članom 71. Ustava Srbije, koji definiše pravo na obrazovanje. Citiraću sada tu odredbu koja kaže – svi građani imaju pod jednakim uslovima pristup visokoškolskom obrazovanju. Republika Srbija omogućuje uspešnim i nadarenim učenicima itd. Dakle, ovo što sam malo pre naveo mislim da upravo govori u prilog amandmana poslaničke grupe DSS i apelujem na vas, gospodine ministre, da ovaj amandman prihvatite. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 33. amandman je podnela grupa od 21 narodnog … Po ovom amandmanu ste se javili? (Da.) Izvinjavam se, promaklo mi je, reč ima gospodin Momčilov po prethodnom amandmanu.
Gospodine predsedavajući, naravno, idemo dosta brzim tempom i dosta je ovih članova, a dosta smo i mi svi psihički potreseni raznim drugim stvarima koje se događaju u Srbiji, pa onda je i ovo moguće. Potpuno su u redu primedbe naših kolega koji su uložili ovaj amandman. Mi se sad ponašamo na jedan autističan način i uopšte ne razmišljamo da smo deo, celina jednog prostora globalnog, gde postoji velika fluktuacija zdravstvene radne snage. Neću o tome pričati, kolege su to lepo obrazložile. Međutim, mi nismo na sve nebuloze koje ovaj zakon sa sobom donosi želeli da ulažemo amandmane. Govorim da postoje neki šaljivi članovi novog predloženog zakona i izmena. U istom tom članu vi imate, recimo, nešto što je stvarno zadivljujuće, da zdravstveni radnik, odnosno da je zdravstveni saradnik dužan da u zdravstvenim ustanovama iz plana mreže provede u radnom odnosu dvostruko duži period od perioda trajanja specijalizacije, odnosno uže specijalizacije. Čovek bi mogao da kaže – dobro, hajde, vidiš da hoće nešto da preciziraju, ali lepo se u prethodnom stavu govori da svako ko dobije od ustanove specijalizaciju sklapa ugovor gde se preciziraju precizno odnosi. Šta onda ovo sad ukazuje? Ukazuje na dve stvari. To ne važi za privatnu praksu, naravno, to važi samo za državnu praksu. Ako je izjednačena državna sa privatnom, onda bi moralo da važi i tamo. Naravno, ono što je suština, to je taj opasan mentalitet u Ministarstvu zdravlja, naredbodavni, koji želi sve da kontroliše, sankcioniše i na ovaj način se najgrublje krše autonomna prava lekara. Vi ćete kazati – da, ti samo kritikuješ i vi radikali, to je najlakše, to svako može, a šta bi vi radili? Lepo bi kazali da kada ste već onaj prethodni stav napisali da je ovaj potpuno nepotreban i na liniji je žandarmerijskog poimanja posla našeg. Može čovek lepo da kaže u tom ugovoru – vratićeš troškove, odredićeš cenu ekonomsku koliko to košta, pa se može namiriti. Eto, samo toliko. Molio bih vas, gospodine Novakoviću, koliko nam je vremena ostalo kao poslaničkoj grupi, ako vam nije teško?
Poslaničkoj grupi je ostalo 16 minuta, a vama 11 minuta. Poslanička grupa Napred Srbijo, ovlašćeni predstavnik ima još 4,5 minuta i poslanička grupa 10 minuta i 30 sekundi, a poslanička grupa Vojislav Koštunica, gospodin Nikola Lazić kao ovlašćeni predstavnik ima 14 minuta. Reč ima dr Krpić Nikola po istom amandmanu.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, duboko svesni činjenice da kao pripadnici poslaničke grupe PUPS, koja je deo koalicije u vlasti, nosimo odgovornost za prihvatanje predloga ovog zakona o zdravstvenoj zaštiti, kao i njegovoj nameni i primeni. Iz oblasti medicinske edukacije kadrova, koji treba da nose medicinsku i stomatološku zdravstvenu zaštitu, neophodno je ukloniti sve administrativne prepreke koje se postavljaju pred fakultete zdravstvene struke u sistemu funkcionisanja zdravstvene delatnosti. Administrativne prepreke postavljene su onemogućavanjem fakultetima da obavljaju sva tri vida zdravstvene zaštite, zanemarujući pri tome da se na fakultetima obavljaju ne samo edukacije studenata, već i specijalističke studije, staž i druge aktivnosti suštinski važne za funkcionisanje zdravstvene zaštite Republike Srbije. U želji da PUPS pomogne svojim predlozima za poboljšanje vidljivih problema, predlažemo da se volonterskim specijalizacijama da isto pravo koje bi prema planu mreže Republičkog zavoda za zaštitu zdravlja bile urađene. Hvala lepo.
Zahvaljujem gospodine Krpiću. Na član 33. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima gospodin Milan Knežević.
Pre nego što bih komentarisao naš amandman, prokomentarisao bih i podržao ovaj amandman kolega iz DSS. Trebalo je prihvatiti taj amandman. Zašto? Ministar je nov, ali je u medicini veoma dugo. Ako ova država pokušava strateški da razreši problem deficitarnih specijalizacija, pomenuti su neki od aneseziloga, tu su i patolozi, da ne pričam o tome, onda nije dovoljno samo da se skraćivanjem vremena dobijanje specijalizacije reši problem. Ako računamo i fluktuaciju kadrova koju su kolege pominjale, onda samo Ministarstvo zdravlja i Vlada trebaju da razreše problem. Da kažem još jednu stvar, dobijanjem specijaliste i diplome specijalističke čeka svakog mladog specijalistu posao, sve nas je čekao, bar još četiri, pet godina da malo još više uđemo u problematiku kvalitetno te specijalizacije. Ministarstvo i Vlada što se tiče deficitarnih zanimanja i specijalizacija, u odgovoru što je rečeno da će da se stvori višak lekara lako može da definiše koje su deficitarne specijalizacije i strateški da se ponude dva načina rešenja. Možda postoji još neki način rešenja. Izuzev ovog skraćivanja vremena specijalizacije, koje ste pomenuli, dajte mogućnost i volonterskih specijalizacija, definisanih tačno za grane koje su deficitarne. U odgovoru gde kažete da bi trebalo da se uskladi sa brojem stanovništva, vi to možete da uradite, da koristite evropske i svetske standarde, recimo, broj anesteziologa, broj radiologa na broj stanovnika, pa na osnovu toga da izgradite i kažete – odobrićemo 12 ili 25 volonterskih specijalizacija mimo ovih regularnih državnih. Iako ste odbili amandman koji je koristan, razmislite o tome, pa možda na neki drugi način u planu razmišljajte da pokušate da date uske deficitarne grane koje su potrebne kliničkim centrima, bolnicama i uopšte, da zdravstvo razrešite bar na ova dva načina, jer je za to, kada se krene, potrebno nekoliko godina da bi se bar malo broj tih deficitarnih specijalista smanjio. Nađite način da to strateški razrešite. Amandman po kome sam se javio, to je amandman na član 33. U tom članu 33, da ne čitam, samo ukratko da kažem radi javnosti, pominje se kontinuirana edukacija, šta ona podrazumeva i akreditacije, zaduženost, koje su ustanove i da kontinuirana edukacija mora da bude akreditovana, takva je suština tog člana. Pošto je suština tog člana koji se odnosi na kontinuiranu edukaciju, mi smo podneli isto amandman iz dva razloga. Prvi razlog, u uvodnomdelu sam govorio da nam je smetao izraz "kontinuirana medicinska edukacija". Naravno, znam da je moja diskusija uzaludna, a i onda sam rekao i ponavljaćemo je stalno ispred SNS, da mi imamo naše domaće izraze, a to je stručno usavršavanje ili stalno stručno usavršavanje, bilo koje, u ovom trenutku govorimo o medicini. Osnovni cilj amandmana je da se koristi srpski jezik. Već sa pomenuo, za sebe mogu da kažem, nažalost, da je ušlo u rečnik i medicinskih fakulteta i svih tih institucija koje obavljaju stručno usavršavanje - kontinuirana medicinska edukacija sa skraćenicom, neću onako, nego KME. Meni to smeta, a mislim da smeta i mnogim našim kolegama, ali je to kroz zakon, koji je donet, o lekarskim komorama uvedeno. Ponavljam, treba neke stvari, izrazi, u duhu našeg jezika zakonski da se promene. Mi smo ovde stavili da iznad ovog naslova, gde se pominje kontinuirana edukacija, stoji "stalno stručno usavršavanje", s tim što smo mi sada u stavovima obrazložili i naveli šta to podrazumeva, odnosno gde se sprovodi. Smatramo da je to mnogo jasnije u našem amandmanu rečeno, iako je Vlada u odbijanju rekla da pitanje kontinuirane edukacije je edukacija koja se odnosi na Zakon o zdravstvenoj zaštiti, odnosno lekarskim komorama. Znamo mi to, ali kada ste vi već stavili ovde član, gde postoji definicija kontinuirane medicinske edukacije, mi smo odreagovali, što ste vi to onda stavljali tu, kada je rešeno Zakonom o zdravstvenoj zaštiti? Naša primedba je da naš amandman na mnogo jednostavniji način prepakuje vašu ovu kontinuiranu edukaciju koju ste pomenuli u članu 33. Druga stvar, ponavljam, cilj je bio da se koriste reči koje su primerene našem jeziku, našem maternjem jeziku i da ponovo kroz to apelujemo da u budućnosti bilo kakvi izrazi, da li se odnosi na medicinu, ekonomiju, prava ili bilo koje oblasti, da ne koristimo engleske, anglosaksonske izraze, kada imamo u našem jeziku odgovarajuće reči koje su razumljive, ne samo za ljude koji rade u medicini, nego i običnim ljudima koji nemaju veze sa medicinom. Predlažem da prihvatite ovaj amandman, a predlažem, ponavljam ono sa početka, da nađete način da amandman koji su podnele kolege, a odnosi se na volontersku specijalizaciju, ako ga ne prihvatite, bar nađete način i da razmišljate da pomognete razrešavanje deficitarnih kadrova raznih specijalnosti u medicini. Hvala.
Zahvaljujem. Potrošili ste vreme ovlašćenog predstavnika. Na član 34. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević, koja želi reč.
Član 34. je član gde je dat pravni osnov za izradavanje, obnavljanje, odnosno oduzimanje odobrenja za samostalni rad, odnosno, kako vi to kažete licence za zdravstvene saradnike. U obrazloženju smo naveli da nismo protiv izdavanja licenci za zdravstvene saradnike, ali smatramo da licenciranje zdravstvenih saradnika treba da se odvija kao i licenciranje zdravstvenih radnika, odnosno u okviru profesionalnog nezavisnog regulatornog tela, kao što su komore koje postoje u zdravstvu od 2005. godine, komora lekara, farmaceuta, stomatologa, medicinskih tehničara i sestara, biohemičara itd. Međutim, odbili ste predlog našeg amandmana, gde smo mi predložili da se član 34. briše, iz više razloga. Jedan razlog koji ste vi u obrazloženju naveli je da ovde ne postoje posebna profesionalna tela. Međutim, svi mi koji radimo u zdravstvu znamo da postoje veoma jaka udruženja, možda to nisu regulatorna tela, ali postoje jaka udruženja stručnih saradnika, postoji Udruženje psihologa, Udruženje logopeda, Udruženje defektologa. Svi znamo da oni zdravstveni saradnici koji počnu da rade u zdravstvu od početka do kraja svoje profesionalne karijere, tu i završavaju. Ova udruženja su sigurno dovoljno jaka da bi mogla da osnuju svoju komoru i to je trebalo sa njima da vidite. Na ovaj način ste dali prevelike nadležnosti ministarstvu, odnosno ministar može da odlučuje o oduzimanju, davanju licenci. Sa druge strane, zdravstveni saradnici na ovaj način nisu zaštićeni. Kako ćete rešiti problem koji, npr. u Komori može da se desi, kada postoji sukob između zdravstvenog radnika i pacijenta. To se rešava na sudu časti. Vi ovde nemate sud časti. Vi kao ministar imate mogućnost da oduzmete zdravstvenom saradniku licencu, iz više razloga koje ste nabrojali u predloženom članu zakona, ali nemate mogućnost da zdravstveni saradnik bude zaštićen. Zato smatramo da je trebalo da prihvatite naše amandmansko rešenje, odnosno da i zdravstveni saradnici, kao i zdravstveni radnici, koji veoma humano obavljaju svoju delatnost u okviru zdravstvene zaštite, treba da imaju svoja strukovna profesionalna udruženja, gde će imati svoje obaveze, ali takođe i mogućnost da budu zaštićeni prilikom svog rada. Hvala.
Na član 34. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nikola Lazić, Donka Banović i Milica Vojić-Marković.
Gospođo predsednice, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, podneli smo amandman na član 34. stav 4. Posle ovog što ste vi napisali dodali smo jednu rečenicu, koja glasi: "o izdatim obnovljenim, odnosno oduzetim licencama zdravstvenih saradnika Ministarstvo vodi evidencije", a mi smo smatrali da treba dodati: "i o tome obaveštava resorni odbor Narodne skupštine bar jednom godišnje". Zbog čega smo to smatrali? Zbog toga što će tako resorni odbor i članovi odbora imati uvid u one licence koje su na preispitivanju ili one licence koje su na neki način oduzete. Nama se obraćaju građani koji su nezadovoljni, koji su oštećeni pred sistemom i ne mogu da nađu rešenje. Bilo bi sasvim uputno da narodni poslanici koji su članovi Odbora za zdravlje i porodicu imaju uvid u ovako nešto. Ono što je skaradno je vaš odgovor. Stvarno se pitam ko je mogao da piše ovakve odgovore? Mi u amandmanu tražimo jednu stvar, a u odgovorima piše nešto sasvim drugo. Vi nama sugerišete da ste izveštaji dostavljaju zbirno Vladi, dostavljaju ministarstva, pa onda ona zbirno Skupštini, što nije istina. Dostavlja resorno ministarstvo resornom odboru, ali to nije tema ovoga što smo mi napisali. Prosto, ako ne možete da protumačite običan amandman, mi smo spremni da vam ga obrazložimo, ali nema smisla pisati ovako i vređati inteligenciju narodnih poslanika. Hvala.
Na član 40. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? Da, narodni poslanik Mileta Poskurica.
U okviru ove amandmanske izmene, mi smo umesto licence, uverenja o akreditaciji, u nameri da promenimo taj naziv, ali suština intervencije je bila u tome da pokušamo da utvrdimo da agencija nekoj zdravstvenoj ustanovi može uzeti licencu na kraći, na duži rok, zbog dela njene delatnosti ili kompletne delatnosti. Jeste da ste u obrazloženju ponekad u pravu kad nešto odbijete. Ovde je spomenut inspekcijski nadzor kao jedan od osnova kako se može pokrenuti put da agencija to uradi. Kad temeljnije gledate, u vršenju eksterne i interne kontrole, u redovnim i vanrednim proverama kvaliteta, vi imate neku vrstu nadzornika i inspekcijski nadzor. Teško je naći elemente gde se to neće preklopiti. Daću vam jedan konkretan primer. Ako dođe nadzornik da utvrdi da li je bilo u redu postupanje kod bolesnika kome je rađena interventna kardioiloška nehirurška procedura i bolesnik zbog toga ima određene publikacije hirurške prirode, ta ustanova nema kardiohirurga. Dakle, moraće da pošalje inspekcijski nadzor da utvrdi opremu, kadar i sve, a ovaj nadzornik koga je imenovalo Ministarstvo, on će da kaže – taj posao je legalno urađen, to je uobičajena i očekivana komplikacija u intervenciji. Sad imate i jednu i drugu okolnost. Dakle, ako ste prepoznali ideju da hoćemo selektivno da zaštitimo zdravstvenu ustanovu ili privatnu praksu u delu njenog delovanja, za uskraćivanje prava na rad u samoograničenom obimu delatnosti ili u celosti, to je bila svrha amandmana. Moglo se, kad ima dobre volje, tehnički i u naknadnim intervencijama na samom odboru, imali smo predstavnika, ovo uraditi, jer bi to, čini mi se, doprinelo nekom osećaju sigurnosti rada zdravstvenih ustanova, zbog neke loše volje ili nekada nezadovoljnog pacijenta koji može da pokrene lanac vanredne kontrole. Nekome možda plati neka ustanova i neradom i gubitkom prava da radi i, konačno, to sve inplicira i druge troškove, proširenje rang liste itd. upravo to je bila svrha intervencije, pa ako je nešto ovde i prošlo možda nedovoljno precizno, moglo je to da se reši. Obrazloženje, kao što ste ga vi dali, sasvim jasno govorim da je vrlo isprepletena nadležnost i nadzornog organa i nadzornika, onoga koga kontroliše i inspekcije, kada se javi problem u zdravstvu i to dođe do ministra on angažuje sve raspoložive mehanizme da utvrdi gde je zapravo greška, da li je u opremi, proceduri, u kadru, itd. Zahvaljujem.
Na član 43. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nikola Lazić, Donka Banović i Milica Vojić – Marković. Narodna poslanica Donka Banović ima reč, izvolite.
Ovde smo prešli na članove koji govore o kaznenim odredbama. Menja se član 256. u tom članu su pobrojani razni prekršaji i ovde predlagač predviđa izmenom da će se kazniti za prekršaj zdravstvena ustanova od 300 do milion dinara kazne. Mi tu povećavamo gornju granicu na milion i 200 dinara, to je jedan deo amandmana. Drugi deo se odnosi na to da osim toga što će zdravstvena u stanova platiti određenu kaznu, da 10% od te kazne plaća i rukovodilac zdravstvene ustanove. Zašto? Zato što kod ovih kazni inače u svim našim zakonima kažnjava se ustanova, pa onda onaj ko rukovodi tom ustanovom i ne osećam da je on odgovora, a za rad ustanove i za prekršaj je odgovoran pre svega onaj koji je na čelu te ustanove. Ovo je neki pokušaj da se i direktori, odnosno rukovodioci zdravstvenih ustanova, da i oni plaćaju određene novčane kazne. Kada plaća ustanova onda tu ispada da nikoga nije briga ni kada se na sudovima plaćaju velike kazne. Ovako ako bude, pa i lično, odgovornost u obliku kazne, onda mislim da ima smisla.
Na član 43. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Miroslav Markićević i Aleksandra Ilić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 46. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre ponovio bih stav SRS koja je i u načelnoj, a i u današnjoj raspravi izneo gospodin Paja Momčilov, a to je da mi smatramo da ne postoje razlozi da se ovaj zakon usvaja po hitnom postupku, a boga mi, nismo baš čuli adekvatne i argumentovane razloge koje ste vi kao predstavnik ministarstva ili vaši saradnici izneli da bi ste nas u opravdanost ovakvog jednog poduhvata ubedili. Ako otvorite Poslovnik Skupštine Republike Srbije videćete šta su razlozi i pod kojim se uslovima usvajaju zakoni po hitnom postupku. Prihvatio sam činjenicu, radikali su prihvatili činjenicu da ste oba poslali u proceduru po hitnom postupku i videli smo u zakonu šta su vaši saradnici, pretpostavljam da ste vi niste bavili, napisali šta su razlozi za donošenje zakona po hitnom postupku. Tu gospodine ministre piše, prva rečenica je: "radi što hitnije primene odredaba ovogzakona koji se odnose" itd, "neophodno je da se po hitnom postupku donese zakon". Onda dođete do člana 46, za koji sam ja predložio da se briše, i vidite da obavezujete sebe i svoje saradnike da podzakonske akte donesete za godinu dana. Gde je tu hitnost? Ne pričamo mi o ovom zato što imamo pozitivno iskustvo sa Vladom u koju ste vi ušli pre par meseci ili par nedelja, sasvim je sve jedno, mi znamo igrače. Ova skupština je 2009. godine usvojila zakon na koji vaše kolege iz Vlade još uvek nisu donele podzakonske akte. Šta ste vi napisali u obrazloženju, vi ili vaši saradnici, sasvim je sve jedno? Kažete da se amandman ne prihvata, onda se nastavlja: "međutim, to ne sprečava Ministarstvo zdravlja da i u kraćem roku donese podzakonske akte potrebne za sprovođenje ovog zakona (što će ministarstvo i uraditi)". Mogli su da stave zarez, pa da napišu – majke mi. To ima toliku težinu. Ne kažemo da vas nešto sprečava, ali je ovde problem što vas ništa ne obavezuje da to donesete u roku kraćem od godinu dana. Vi nas ubeđujete gospodo iz ministarstva, iz jedne političke stranke koja učestvuje u vlasti, da ćete se posle letnje pauze baviti zakonom i podzakonskim aktima? Pa, kampanju ste već počeli, koga briga za ovo posle ove pauze. Pogledajte dokle ste otišli u sledećem zakonu, o kome će se kasnije raspravljati. Ovde piše da će Republički fond uskladiti statut i doneti podzakonske akte do 1. januara 2013. godine. Vi ste ovo po hitnom postupku poslali u proceduru? Ja vam kažem, u 2009. Kažem vam, od 2009. godine određeni zakoni čekaju na podzakonske akte da bi se primenjivali. Gospođo, pošto se ceo dan tu smeškate, pretpostavljam da vam je smešno. Kad se niste smejali, onda ste sa gađenjem gledali i slušali pojedine poslanike, a mi bismo zaista voleli da ste se tako odnosili prema aferama koje se vezuju za vaše ministarstvo, za bivše ministre i kolege, od citostatika pa do vakcina za svinjski grip. Da ste se tamo malo više tako rigorozno i sa gađenjem odnosili prema pojedincima, verovatno danas u Srbiji, dok se vi iz ministarstva smejete, ne bi kukali pacijenti, ne bi kukali lekari i ne bi kukao budžet Republike Srbije. Šta ste stavili u stavu 2. ovog člana koji se tiče na sledeći zakon, a vezan je za ovu temu o kojoj govorim? "Donošenje propisa iz stava ovog člana, do donošenja propisa primenjivaće se propisi koji su važili do dana stupanja na snagu ovog zakona, ako nisu u suprotnosti sa ovim zakonom". Šta će biti ako su u suprotnosti? Koji će se propisi do 2013. godine primenjivati? Pokušao sam, gospodine ministre, da budem slikovit, na šta ste pristali, u kakvo društvo da uđete. Ali, u ovoj državi je sve moguće, gospodine ministre. Moguće je, gospodine ministre, da šiptarski teroristi pucaju na Srbe na severu Kosova, da u sred Srbije, uz pomoć NATO pakta i EU pokušavaju da uspostave granicu i carinu, a mi, gospodine ministre, u Skupštini po hitnom postupku raspravljamo o zakonu kojim će muškarci postajati žene, žene postajati muškarci i to o trošku države. Kako reče jedna koleginica malo pre – skaradno. Zahvaljujem.
Na član 47. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić, koji želi reč. Izvolite. Imate još 11 minuta.
Gospođo predsedniče, gospodine ministre, kada je u pitanju zdravstvo Srbije, ja moram reći da je za poslednjih 10 godina zdravstvo Srbije urušeno i razoreno i unakaženo. Za poslednjih 10 godina u oblasti zdravstva, prema informacijama, a verujem da vi imate i preciznije informacije, utrošeno je oko 15 milijardi evra. Možda nisam u pravu, možda vi imate bolje podatke, ali, ovo što sam ja čuo možda nisu najprecizniji podaci. U tom delu možete i da me ispravite. U proteklih 10 godina u zdravstvu Srbije vršeni su brojni neuspešni eksperimenti. Posledica tih eksperimenata jeste bila ta što je na čelu zdravstva u Republici Srbiji postavljen čovek koji nije dao željene rezultate, a on je bio ministar zdravlja 10 godina. Kada pogledate član 53. i nadležnosti ministarstva i nadležnosti inspekcije zdravstvene, ono o čemu sam ja vas podsećao ovih dana, gde očekuje javnost i očekuju građani, s obzirom na vašu ozbiljnost, na vaše iskustvo, da ćete izvršiti određene, i to brojne, promene u zdravstvu. Vidite, u članu 53. stav 1. tačka 1: "Zdravstvena ustanova ako ne ispunjava uslove, Ministarstvo donosi rešenje o privremenoj zabrani rada ili o privremenoj zabrani obavljanja određenih poslova zdravstvene delatnosti ako: zdravstvena ustanova ne ispunjava uslove propisane zakonom u pogledu kadra, opreme, prostorija i lekova". Ovo sam želeo ponovo da vas zamolim, jer građani Pančeva mnogo očekuju od vas – da razrešite onu dramu i onaj slučaj u Pančevu i da zdravstvena inspekcija kojoj vi možete izdati nalog, ali bi najbolje bilo da se vi na licu mesta uverite, s obzirom da ste po vašoj profesiji bili profesionalac i operativac, vama neće biti teško da dođete u Pančevo i da se uverite. Što se tiče dopunskog rada, naš predlog je da taj dopunski rad ukinete i da predložite zakon da se izmeni, s obzirom da se u toj oblasti najviše odražava i izražava korupcija u zdravstvu. Hvala vam.
Gospodin ministar ima reč. Izvolite.
Gospodine Jojiću, mi se dogovorismo da idemo u Pančevo, nećemo ceo dan pričati o poseti Pančevu. Prema tome, to je na početku dogovoreno i idemo za Pančevo. Drugo, koristim priliku, pošto je ovde bilo diskusija vezanih za to šta je to što mi radimo ili da li uopšte nešto radimo imajući u vidu nastalu situaciju na Kosovu, moram da vam kažem da je Ministarstvo zdravlja već od trenutka kada se pojavio određeni problem vezan za događaje na Kosovu i kad su se pojavile ove agresije prema stanovnicima, sve svoje resurse angažovalo na obezbeđenju lekova i drugog medicinskog potrebnog materijala za enklave na Kosovu i da se tim enklavama dostave ove medicinske potrebe, da ne dođemo u situaciju kao u neko prethodno vreme, da boce sa kiseonikom čekaju jedan duži vremenski period na graničnom prelazu. Uveravam vas da su te aktivnosti ministarstva veoma obimne, sveobuhvatne i da, imajući u vidu sve ovo što sam danas rekao, te aktivnosti već traju i pre nego što su ovde pomenute. Dužan sam jedno obaveštenje građanima ove zemlje. Na sva ova pitanja i sve ove diskusije koje su date u okviru današnjeg zasedanja Skupštine, dati su i odgovori i obrazloženja koja su sadržana i koja poslanici imaju. Međutim, i pored toga se postavljaju određena pitanja, iako su dati precizni i jasni odgovori. Pre svega želim da kažem kolegi iz Surdulice, šta nas obavezuje da ispunimo ovo obećanje pred vama i ovo što nas obavezuje ovde. Obavezuje nas to što smo ove obećanje dali i što možete u svakom odgovoru na svakoj sledećoj skupštini da nas pitate šta ste odradili da nas kritikujete, ali nemojte da nas kritikujete pre nego što ispunimo obećanje ili je to ustaljeni manir, da se kritikujemo pre nego što krenemo u realizaciju. Bilo je ovde dosta kritika oko uvođenja uprave za skrining. Gospodo poslanici, pet strana je dato na obrazloženju zašto se uvodi Uprava za skrining. Dato je i obrazloženje da to ne podrazumeva novi prijem osoblja. Dato je obrazloženje detaljno. Neki su čak ovo obrazloženje okarakterisali kao da su to zakonski predlozi sa tri strana, što nije tačno. Na kraju smo dali obrazloženje i odgovorio sam na onoj sednici koja je bila u petak – zašto 2013. godina i ovde se to ponovo potencira, zakon se primenjuje od 2013. godine. Mi još u ovoj fazi, u zajednici sa ljudima koji sami finansiraju skrining, jer u zajednici sa institucijama koje će se time baviti radimo na obuci kadrova koji će raditi na ovim veoma složenim zahvatima i pokušati da smanjimo broj obolelih od malignih oboljenja, ali definitivno se to radi, ali to ćemo definitivno 2013. godinepreuzeti sami, s obzirom da sada sa stručnjacima iz međunarodne zajednice radimo na osposobljavanju kadrova koji će raditi ovaj skrining. Sve konvencije koje su ovde su pitanje šta je sa konvencijama, da li poštovati ili ne poštovati konvencije. Činjenica je da tu ne postoji dilema. Konvencija je, kao što i sami znate, moraju da se poštuju, međunarodne. Međutim, sve konvencije koje je Srbija ratifikovala, a sve koje su navedene u ovim predlozima zakona su ratifikovane i usvojila ih je Skupština, te konvencije postaju automatski deo pravnog sistema Republike Srbije i direktno se mogu primenjivati u pravni sistem Republike Srbije, kao što je u konkretnom slučaju rađeno. Veliki broj diskusija je bilo na aspekte prava deteta i šta po tom osnovu treba uvesti, šta treba izbaciti. Hoću da vam kažem -Skupština je dostavila ove materijale UNICEFU. Viđenje UNICEFAglasi – sa aspekta prava deteta, predlozi o izmenama i dopunama ova dva zakona sadrže sledeće veoma važne izmene: pod jedan, povećanje obuhvata obaveznu zdravstvenu zaštitu dece do 18 godina. Ovim članom se zakon usklađuje sa Konvencijom o pravima deteta i Ustavom koji garantuje najviši standard zdravstvene zaštite za svu decu. Ovom odlukom se dodatno osnažuje obaveza zaštite prava deteta. Ova odluka će smanjiti uskraćivanje zdravstvene zaštite dece od 15 do 18 godina, koja zbog administrativnih teškoća nisu uspela da zdravstveno osiguranje obezbede po drugim osnovama. Ovo je posebno važno za decu iz ugroženih populacionih grupa kojima je zdravstvena zaštita najpotrebnija, a za koje je ispunjenje administrativnih zahteva za obezbeđivanje zdravstvenog osiguranja postavljenih u aktuelnoj vezi zakonom i najproblematičniji. Ova odluka neće finansijski dodatno opteretiti budžet. Deca se pokrivaju stomatološkom zdravstvenom zaštitom. Pravo na privatnost, s obzirom da je to bilo najčešća primedba koju sam ovde danas slušao, pravo na privatnost, uvid u medicinsku dokumentaciju, postojećim zakonom detetu starijem od 15 godina, ali sposobnom za rasuđivanje, dato je pravo davanja pristanka na medicinsku intervenciju. Ohrabrivanja adolescenata od 15 do 18 godina da u proces odlučivanja o pristanku uključi i roditelje, porodicu, sastavni je deo dobre prakse, osim ako nije suprotno najboljem interesu adolescenta ili se samadolescent tome protivi. Izmenom zakona predviđa se usklađivanje ovog člana sa članom koji govori o poverljivosti podataka, odnosno uvida u medicinsku dokumentaciju. Izmene obezbeđuju privatnost i poverljivost podataka, koja može i mora biti narušena u slučaju životne ugroženosti adolescenta ili ako je odlučivanje adolescenta protivno njegovom, njenom najboljem interesu, čime se dovodi u sumnju sposobnost samoga adolescenta, pa je roditeljski pristanak, odnosno upisivanje roditelja, staratelja svakako neophodno. Ovaj član veoma je važan za ostvarivanje zdravstvene zaštite adolescenata u domenu reproduktivnog i mentalnog zdravlja adolescenta i rešava dosadašnje nedoumice vezane za špijuniranje adolescenata. Istovremeno se osnažuje uloga zdravstvenog radnika u podsticanju odnosa adolescenata i roditelja koji je zasnovan na uzajamnom poverenju i podršci uz dozu privatnosti koja nije suprotna najboljem interesu deteta i negovanju njegovog zdravstvenog stanja. Četiri,deci se daje pravo učešća u medicinskim ogledima ako predstavljaju neposrednu korist za dete, uz obavezan pristanak roditelja ili staratelja. To je viđenje UNICEFA koje je sadržano u ovim izmenama zakona koje ste ove imali. Kada je u pitanju, pošto smo dobili prigovor, amandman o članu 16, poslednji stav, Vlada je odbila ovaj amandman. Međutim, Odbor za zdravstvo Skupštine Srbije ga je usvojio i to je stvar dogovora, tj. glasanja u parlamentu. Onako kako se izglasa, tako ćemo mi postupiti. U pravnim propisima kada se govori o jednini i množini, malo je teško da ja kao čovek koji potiče sa jednog prostora govori o gramatici i upotrebi jednine i množine, imajući u vidu da sam iz okoline Vranja, tj. iz jednog sela pored Vladičinog Hana, vi svi znate da se u pravnim propisima imenice stavljaju u jedninu. Zato je samo Zakon o autonomnoj pokrajini, znači, ne priča se o zdravstvenim ustanovama, nego zdravstvena ustanova. Da više ne ulazim u detalje, mislim da to razumete i da zbog toga niko ne ukida autonomnu pokrajinu, nego je to osnova na osnovu koje se pišu zakoni. Član 7. Predloga zakona odnosi se na zakazivanje, a ne odnosi se na listu čekanja. Neko mora da pravi razliku šta je to zakazivanje pregleda, a šta je lista čekanja. One su posledica nedostatka sredstava i one su poznate svih zemljama, pa i najrazvijenijim. Imate ih u Engleskoj, Italiji, uzmite i pogledajte. Dok dovoljno nemamo sredstava, postojaće lista čekanja. Mi bismo najsrećniji bili da ih nema. Međutim, uvešće se mere izvršenja koje su pre jedne godine ukinute i to će biti osnov da se kontrolišu liste čekanja i dopunski rad. Sledeće što se ovde pričalo to je volonterska specijalizacija. One ne predstavljaju narušavanje ustavnog prava na dostignutost obrazovanja. Ovaj princip može da se aktivira, u stvari volonterske specijalizacije su dodatno stručno usavršavanje i one se obavljaju u svim razvijenim zemljama, kao što su EU, Amerika, itd. Prema tome, kada govorimo o volonterskim specijalizacijama ima određenih rešenja koja su neprihvatljiva za ovakav vid vršenja specijalizacije. Mi smo u prethodnom periodu imali tu mogućnost, kao što i sami znate i znate kako je sve to prošlo u našoj sredini, kako se sve to manifestovalo i koliko je bilo dobrobiti od tih volonterskih specijalizacija. Mi ćemo ovim izmenama omogućiti da jedan broj ljudi krene na te prevremene ili da se ne čeka ono vreme od dve godine za početak specijalizacije, ali ćemo imati i jednu analizu koje su te specijalizacije, koliko treba ljudi i kada treba da počinju sa specijalizacijom. Kada je u pitanju strategija za palijatalno zbrinjavanje, usvojena je 2009. godine i do sada je edukovano 476 zdravstvenih radnika. Obrazovana je u 88 domova zdravlja služba kućnog lečenja koju po kućama obavljaju lekari. U zbrinjavanju obolelih učestvuju psiholozi, psihijatri, volonteri Crvenog krsta, sveštenici, ako pacijent želi, tim čine lekar i medicinska sestra. U bolnicama od 27 opredeljeno je 300 postelja u Srbiji, zovu se jedinice za palijatalno zbrinjavanje i to su naši potpisi. Normativ je evropski za broj postelja. Gradski zavod za gerontologiju i palijatalno zbrinjavanje, poseta u kući pacijenata koji su bez porodice i koja su samačka domaćinstva, oni nemaju postelje, to je samo kućno lečenje. Za adaptaciju jedinice u bolnicama Vlada Srbije je izdvojila 600.000 evra koje se sada troše za te namene. Nacionalni koordinator u IPA projektu, razvoj palijatalnog zbrinjavanja koji je ovde pominjan u jednom kontekstu koji treba pratiti je upravo doktor, kako vi govorite, iz Belhospisa koji je partner Ministarstva zdravlja u projektu. Znači, ono što je govoreno da nemamo zajedničkih aktivnosti, upravo se ta doktorka zajedno sa nama bavi ovim projektima. Ne želim više da ulazim u neke detalje. Nadam se da smo odgovorili na najveći deo onih pitanja. Nismo ulazili u neke detalje, s obzirom da smatramo da je ovo dovoljno za razumevanje i za razumevanje svega onoga na šta je trebalo odgovoriti. Hvala vam na saradnji u ovom prvom delu sednice.
Narodni poslanik Dragan Stevanović je prijavljen u elektronskom sistemu. Želite repliku? Dva minuta.
Gospodine Stankoviću, evo vezano za ovaj, pošto ste se samo meni lično obratili, pretpostavljam, zato što smo zemljaci, drago mi je naravno zbog toga, al i rekli ste nešto gde su naši maniri kritika. Naša obaveza je da ovde pravimo kritiku, bez dobre kritike, pretpostavljamo treba da se izradi i smisleni zakon. Ovde su maniri obećanja nekih drugih, odnosno obećanja maniri nekih drugih, a kako i Srbija i svi mi u Skupštini prolazimo sa njihovim obećanjima i poštovanjima tih obećanja koje su davali građanima od akcija pa na dalje to i vi i ja dobro znamo. Što se tiče obećanja, to kad izađemo napolje možete da mi obećate da ćete da dođete na jug Srbije u vaš kraj i u moju Surdulicu i da obiđete tu jad i čemer i da vidite kakva je situacija u zdravstvu dole i da pomognete ako zaista hoćete. Nemojte da nam obećavate da ćete da sprovodite zakon, zakoni se sprovode zato što napišete jasno i precizne norme. Znači, normativni deo teksta zakona mora da bude kvalitetan, to je nama garancija da ćete da sprovodite. A to što ste spremni da nam narativno obećate zašto niste bili spremni da ugradite u zakon. Zašto u zakonu niste napisali da ćete za dva meseca doneti pod zakonske akte? Što je bilo problem ako ste toliko sigurni u primeni i pisanju tih pod zakonskih akata. Niste bili sigurni i mi imamo prava da sumnjamo i iz tih sumnji rađa se naša obaveza prema kritici i kritikujemo vas zbog toga i kritika je bila na mestu. Prema tome, nema ništa od obećanja nego jasne norme koje su garancija sprovođenja i primene zakona i donošenja pod zakonskih akata koji će obezbediti adekvatnu zdravstvenu zaštitu u Srbiji. Hvala.
Reč ima ministar Zoran Stanković.
Ne, ja sam mislio da mi koji smo iz jednog kraja možemo da verujemo jedni drugima i da jedne druge, pre nego što vidimo kako rade, na neki način obaveže reč. Rekao sam, znači, da ta reč koju sam dao ili ljudi koji su dali je podložna kritici za vremenski period kada se ne odradi ovo o čemu vi govorite. Prema tome, kao što ja vama verujem, a vi meni ne verujete, to je stvar ličnog senzibiliteta, odnosa prema ljudima itd. U svakom slučaju, imao sam neki razgovor pre neki dan i u prolazi shvatio kao veoma ozbiljan i mislim da će u tom pravcu slediti naša saradnja. To što sad neko stalno ima neku sumnju u nešto da neko nije spreman da odradi, to je stvar o kojoj ja ne bih govorio, nego ćemo mi to zajedno da uradimo. Hvala.
Narodni poslanik Paja Momčilov je prijavljen. Izvolite.
Gospodine ministre, vidite, vi ste nama sada dali odgovore koji su doduše, čini mi se, zakasneli i nismo mogli u isto vreme kada smo mi naše primedbe vama dostavljali da vi nama uzvratite. Neke stvari apsolutno ne stoje koje ste kazali. Vi kažete da sam ja rekao kao da upravu na tri stranice donosite, tri člana imate. Umesto jednog, vi sada tri člana, a,b, v, a isto tako neke druge sitnice. Kažete mi kritikujemo liste čekanja. Ne, mi smo to samo navodili kao ilustraciju do čega dovodi ova tobož dobra intencija da se ne čeka, da se pacijentima štedi vreme. Ne štedi se na taj način vreme ako im samo zakazujete. Ovo smo samo nabrajali kao ilustraciju nečega šta ih čeka. Prema tome, apsolutno poštujemo ono što ste kazali i pozdravljamo da ste angažovali sredstva Ministarstva zdravlja da se pomogne našim građanima na KiM. Sada znamo da je tamo vanredna situacija. Mi smo ozbiljno zabrinuti i pozdravljamo te vaše aktivnosti i zahtevamo da one budu i veće ukoliko bude potrebno, očekujući da će i država svoje uraditi sa svim svojim potencijalima. Hvala.
Pošto smo završili pretres o amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Pre nego što odredim pauzu, kao kraj današnjeg prepodnevnog dela sednice, na osnovu člana 90. i člana 87. obaveštavam Narodnu skupštinu da ćemo danas raditi i posle 18,00 časova a do završetka pretresa u pojedinostima 4. tačke dnevnog reda, odnosno Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenom osiguranju i to je tačka sa kojom ćemo početi rad u popodnevnom delu u 15,15 časova. Zahvaljujem ministru i učesnicima sednice i nastavljamo rad u 15,15 časova. [[Posle pauze.]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom u popodnevnom delu zasedanja. Pre nego što otvorimo pretres u pojedinostima, odnosno raspravu o amandmanima na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenom osiguranju, kratko podsećanje na vreme koje je na raspolaganju, kako predsednicima ili ovlašćenim predstavnicima, tako i poslaničkim grupama. Ovlašćeni predstavnici Partija ujedinjenih penzionera Srbije ima na raspolaganju celokupno vreme, poslanička grupa Manjina takođe, Nova Srbija takođe, LDP takođe na raspolaganju sve vreme za ovlašćenog predstavnika, kao i SPS-JS, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DSS ima raspolaganju 10 minuta i 30 sekundi, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Napred Srbijo iskoristio je svoje vreme, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Ujedinjeni regioni Srbije imaju na raspolaganju sve vreme, ovlašćeni predstavnik SRS 11 minuta na raspolaganju, a poslanička grupa devet minuta i 30 sekundi, dok poslanička grupa ZES ima na raspolaganju sve vreme za ovlašćenog predstavnika i 91 minut za poslaničku grupu, poslanička grupa Ujedinjeni regioni Srbije ima na raspolaganju svo vreme, poslanička grupa Napred Srbijo je iskoristila svoje vreme, poslanička grupa DSS takođe iskoristili su svoje vreme, poslanička grupa Napred Srbijo ima osam minuta i 30 sekundi, dok je poslanička grupa DSS iskoristila celokupno vreme. Poslanička grupa SPS-JS, poslanička grupa LDP, poslanička grupa Nova Srbija i poslanička grupa Manjina kao i poslanička grupa PUPS imaju na raspolaganju svo vreme poslaničke grupe. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenom osiguranju. Primili ste amandmane koji su na predlog zakona podneli narodni poslanici Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić, Dragan Šormaz, Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga, Radovan Radovanović, Paja Momčilov, Filip Stojanović, Arpad Fremond, Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač, Nikola Lazić, Donka Banović, Miloš Aligrudić, Milica Vojić-Marković, Judita Popović, Marija Bugarčić, Simo Vuković, Lidija Dimitrijević, Dušanka Plećević, Dejan Mirović, Gordana Paunović-Milosavljević, Dragan Stevanović i narodni poslanik Aleksandar Martinović. Primili ste izveštaje Odbora za zdravlje i porodicu i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine otvaram pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Paja Momčilov.
Dame i gospodo, evo jedan stvarno ovako egzemplar. Na šta smo mi ukazali? Mi naime smatramo da uopšte ne treba menjati dosadašnji termin kojim se označavao Zavod za zdravstvenu zaštitu za osiguranje novim terminom fond. Upravo insistiramo na propisima koji nam se nalažu da koristimo srpske reči. Ovde ja imam šest primeraka rečnika srpskog jezika "Matice srpske", da ne idem dalje, Akademije nauka gde svuda jasno kažu da je fond količina novca namenjena u određene svrhe, a gde zavod je institucija određena društvena. Meni se u odgovoru kaže se, pa kaže se u našem navodno Ustavu u članu 68. zdravstveno osiguranje, zdravstvena zaštita i osnivanje zdravstvenih fondova uređuje se zakonom. Naravno, kad to kaže Ustav misli na pluralitet fondova, javnih, društvenih i privatnih. To je potpuno jasno. Neverovatno je da vi dajete ovakva obrazloženja i odgovore. Služite se, izmišljate, a još gore je to bilo sa onim zakonom, prvobitnim aktom, kad ste uveli potpuno nepotrebni Zavod za javno zdravlje umesto onog starog dobrog termina – narodno zdravlje. Niste slušali struku ,nauku, nikog, a to ste tako uradili. Ono što hoću još da kažem i o narednom članu. Da ste vi ovo prihvatili, mi bismo vas spasili, jer ovim izmenama morate da intervenišete preko 50 članova i da ih menjate, a onda vam jasno i kažu i nalažu propozicije da morate nov zakon da donesete. Hvala vam.
Da li još neko želi reč? Ne. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? Ne. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Da li neko želi reč? Ne. Na član 3. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Arpad Fremond, Laslo Varga, Balint Pastor i Elvira Kovač. Narodni poslanik Arpad Fremond.
Poštovana predsedavajuća, poštovano predsedništvo, gospodine ministre, poštovani saradnici, dame i gospodo narodni poslanici, u obrazloženju stoji da se ne prihvata amandman iz razloga što se njime predlaže definicija poljoprivrednika osiguranika u obaveznom zdravstvenom osiguranju, koja nije usaglašena sa uspostavljenom definicijom u drugom sistemu obaveznog socijalnog osiguranja. Ono što je za nas važno, gospodine ministre, da mi upravo se protivimo da iz Zakona o PIO pređe i da se napravi isto tako, da se pređu rešenja u Zakon o zdravstvenom osiguranju. Zbog toga želimo da prihvatite naš amandman. Poreska uprava i Fond, ako sad u ovakvoj formi se prihvata Zakon, Poreska uprava i Fond po službenoj dužnosti će tražiti od svakog poljoprivrednog poljoprivrednog proizvođača da plati i PIO i zdravstveno osiguranje, PIO iznosi 42. 818, 00 dinara, a zdravstveno osiguranje jednog građana iznosi, poljoprivrednog proizvođača iznosi oko 25.000,00 dinara. Kakvo je sad trenutno stanje? Izračunao sam kako živi jedno poljoprivredno gazdinstvo. Ako jedno poljoprivredno gazdinstvo ima tri člana i gazduje na dva hektara, on sad ima prihoda oko 300.000 dinara. Ako je sad prodao, na primer, pšenicu, od toga ima 100.000 dinara izdatka. Znači, možemo da izračunamo da ostaje oko 200.000 dinara. Po osobi u toj porodici to je 70.000. Ako to podelimo na godinu dana, to je svega 6.000 dinara za jednog običnog poljoprivrednog proizvođača. Ako gledamo na to da od toga mesečno za penzijsko-invalidsko osiguranje jedan poljoprivredni proizvođač treba da izdvoji 3.500 dinara, a za zdravstveno osiguranje oko 2.000 dinara, onda mu samo ostaje oko 500 dinara što, siguran sam, a i verovatno se slažete da je to izuzetno mala suma. U ovakvoj formi ne možemo da prihvatimo Predlog zakona, zato što smatramo da ćemo mala poljoprivredna gazdinstva dovesti do bankrota. Ovo je nemoguća misija. Smatramo da ipak treba da prihvatite naš amandman. Ono što je za nas izuzetno važno, prvi amandman koji smo podneli, preko tog amandmana želeli smo da samo plaća jedan član poljoprivrednog gazdinstva zdravstveno osiguranje. Druga star je da dete koje ima 15 godina ne bude obavezno da plati penzijsko i zdravstveno osiguranje. Treća stvar je bilo da barem svako u poljoprivrednom gazdinstvu ima više od pola hektara zemlje, znači, ne porodica ukupno, nego svako posebno. Ono što je važno za nas, jednostavno želim da podvučem da mi poslanici SVM smatramo da je ovo nemoguća misija i članovi malih poljoprivrednih gazdinstava nemaju iz čega da isplate toliko sredstava na godišnjem nivou. Nažalost, nismo došli do dogovora. Znači, nismo imali dogovor i zbog toga smo predali ispravku amandmana, a tom ispravkom tražimo da se povuče ovaj član 3. i sve da ostane po starom. Ono što je važno da biste vi sada, gospodine ministre, sa prihvatanjem ovog našeg amandmana omogućili da zajedno promenimo Zakon o penzijskom i invalidskom osiguranju poljoprivrednih proizvođača. Naravno, niste samo vi, gospodine ministre, nadležni za to, nego tu je i gospodin Ljajić, gospodin Krkobabić, tu je i gospodin Cvetković, kao i gospodin Petrović, i svi mi treba zajedno da sednemo, da vidimo i da rešimo penzijsko i invalidsko osiguranje poljoprivrednih proizvođača i zdravstveno osiguranje poljoprivrednih proizvođača nakon toga. Molimo vas, gospodine ministre, još jednom da prihvatite ovaj amandman iz navedenih razloga i tražimo od vas da zajedno pomažemo naše poljoprivrednike. Hvala.
Iskorišćeno je dva minuta i 35 sekundi od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Poslanici SRS potpuno prihvataju argumentaciju kolege koja je izneta i potpuno podržavamo njihove zahteve. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nikola Lazić, Donka Banović, Miloš Aligrudić i Milica Vojić-Marković. Narodna poslanica Milica Vojić-Marković ima reč.
Hvala gospođo predsedavajuća. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, prešli smo na drugi zakon, a to je Zakon o zdravstvenom osiguranju. Na član 6. DSS je podnela novi amandman i mi uvodimo novi stav. Pre nego što kažem kako glasi taj stav, prosto da obrazložim samo o čemu se radi. Ovde se u članu 22. starog zakona govori ko su to osiguranici, odnosno kojim grupacijama stanovništva pripadaju osiguranici. Mi smo izvršili amandmansku izmenu u vezi sa grupacijom koja se zove žene. S obzirom na ono što moja stranka govori već duže vreme, o tome da demografska obnova Srbije mora da se pokrene i mora da ima jedan zaista veliki i širok društveni konsenzus, mi smo podneli amandman u vezi sa tim. Zapravo smo uveli novi stav 2. koji glasi – lica u vezi sa planiranjem porodice, dijagnostikom i lečenjem steriliteta, kao i žene u toku trudnoće, porođaja i materinstva do 12 meseci nakon porođaja. Ovim smo izvršili i izmenu redosleda stavova, pa stav 3, koji ste vi dali, postao je stav 4. Mi smo zaista vrlo ozbiljno napravili kao stranka jedan vrlo ozbiljan program demografske obnove Srbije. Primetili ste već da kad god je reč o ovoj temi mi imamo amandmane u vezi sa tim. Mi moramo da pođemo od nekoliko činjenica, a to je da 30 hiljada stanovnika Srbija ima svake godine manje, da od 1992. godine Srbija beleži negativan prirodni priraštaj po tom osnovu i da smo u 18 poslednjih godina izgubili otprilike 377 hiljada građana. Takođe su činjenice da Srbija spada među najstarije narode u Evrope, da se po bračnom paru u Srbiji rodi 0,81 dete, da se izvrši oko 200 hiljada abortusa godišnje. Mi mislimo da zaista naš amandman, koji je napravljen u vezi sa tim, treba usvojiti. U protivnom, zaista ne mogu da razumem onda zalaganja za populaciju žena, za ravnopravnost žena na svim poljima, ne mogu da razumem vaše priče o tome da se zalažete za decu, za porodicu i za porodične vrednosti, a naročito za belu kugu. Hvala vam.
Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanica Judita Popović i Marija Bugarčić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođa potpredsednica Popović i Marija Bugarčić. Najpre potpredsednica Popović.
Hvala lepo gospođo predsednice. Poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji smo podnele nas dve članice LDP nije usvojen od strane Vlade. Iz obrazloženja zašto to nije urađeno proizilazi da to rešenje ponuđeno u amandmanu ne odgovara standardima Svetske zdravstvene organizacije pri UN. Ovim obrazloženjem nije jasno, pre svega, da li se mislilo pri tom da su limiti Svetske zdravstvene organizacije preniski ili previsoki za ovo rešenje koje smo mi amandmanom predložili. Naime, amandman LDP predlaže da se u zakonskom rešenju ove problematike ostavi, između ostalog, i preporuka, odnosno obaveza da se kao povreda pri dolasku, odnosno povratku sa posla smatra povreda na radu. Nažalost, članom 10. predloženih izmena i dopuna zakona predviđeno je da se ove povrede pri dolasku i odlasku sa posla ne smatraju povredama koje su se desile na radu. Morala bih da vam posebno napomenem da u obrazloženju zakona stoji, između ostalog, i to da se unapređuju određena prava iz zdravstvenog osiguranja, što je dobro rešenje. Međutim, očigledno da ovim zakonskim rešenjem u drastičnoj meri sužavate i smanjujete prava radnika, dakle, zaposlenih lica. Zašto je to loše po privredu, po građane, po društvo, mogla bih da vam obrazlažem na viš načina, ali bih vam skrenula pažnju na činjenicu da imamo jako veliki procenat nezaposlenih lica, a to je preko 20%, da imamo veoma nisku prosečnu mesečnu zaradu koja je među najnižim u regionu, samo još Makedonija ima nižu prosečnu zaradu od Srbije, da mi trenutno imamo skoro milion nezaposlenih ljudi, što je zaista drastično po ovu privredu koja treba da nosi i tranziciju i razvoj i u stvari da finansira zdravstveno osiguranje. Dakle, mi sužavamo prava onima koji bi u stvari trebali da stvaraju novu vrednost, dakle, onima od kojih zavisi rast i "Dž-D-P", a ne možemo da očekujemo rast bruto društvenog proizvoda, niti možemo da očekujemo stvaranje novih vrednosti ukoliko prava tih ljudi na ovaj način marginalizumemo. Podsetila bih vas na to da ipak tržišna privreda, između ostalog, pretpostavlja i slobodan protok robe i usluga i radne snage. Srbija je poznata kao visoko centralizovana država, a koncentracija kapitalanekako se nekako sprovela na taj način da su najveći gradovi i najveća mesta u Srbiji ona koja raspolažu sa dovoljnim sredstvima i dovoljnim kapitalom da i privredu finansiraju. Šta to znači? Znači to da, ukoliko želite da se zaposlite, morate da odete u neko veće mesto u Srbiji, a često vi ne možete na drugi način da rešite svoju egzistenciju tako što ćete se i preseliti u to veće mesto, nego ćete putovati do tog svog radnog mesta. Ukoliko želite da putujete do tog radnog mesta, to je normalno skopčano sa određenom problematikom i rizicima, pa ti rizici predviđaju, između ostalog i to da se dese određene povrede. Ukoliko se dese te određene povrede, ovim novim zakonskim rešenjem te povrede se neće kategorizovati kao povreda na radnom mestu, pa i na taj način se ugrožava pravo tih zaposlenih lica. Šta to znači? To opet znači da ljudi koji se zapošljavaju čak i za minimalac ili za veoma nisku zaradu, pri tom, nemaju baš neke veoma dobre uslove za rad, jer uglavnom se zapošljavaju u privatnom sektoru, a kod nas je privatizacija uglavnom i završena pa se, u stvari, najviše posla i nudi od strane privatnog sektora, a pri tom javni sektor baš ne može posebno da se istakne sa visokim zaradama. Suština je ta da su oni koji se zapošljavaju kod privatnika u daleko lošijoj situaciji što se finansija tiče. Dakle, ta loša finansijska situacija se dodatno može iskomplikovati i otežati ukoliko se desi neka povreda prilikom dolaska, odnosno odlaska sa posla. Dakle, umesto da još više unapredimo odnos prema tim ljudima koji rade, koji plaćaju porez, koji pune budžet, pa time finansiraju i zdravstveno osiguranje, mi im uskraćujemo ta prava time što jedan segment njihovih prava, koji proizilaze iz njihovog prava na rad, minimalizujemo, marginalizujemo, u ovom slučaju i otklanjamo. Zaista ne vidim koji su razlozi bili ti koji su odlučili predlagača zakona da ovo rešenje uvrsti u zakonski predlog, jer iz obrazloženja odbijanja amandmana ne može da se shvati koja je to bila namera. Kažem, nije zaista adekvatno obrazloženje da se Vlada poziva na standarde STO, jer zakoni u Srbiji se pišu i donose za dobrobit građana koji žive u Srbiji, a normalno da ti zakoni moraju da odgovaraju određenim svetskim i evropskim standardima u pozitivnom smislu. Svetska zdravstvena organizacija nije tog mišljenja, niti to može bilo gde da se pročita i sazna, da je povreda na radu, kako se to u Srbiji radilo i ukoliko se povreda desi tokom dolaska, odnosno povratka sa posla, nešto što odudara i što je negativno u odnosu na svetski prihvaćene standarde. Dakle, nigde ne stoji da je to loš standard, nigde ne stoji da Srbija ne može, shodno svojoj politici i shodno potrebama svojih građana, da to pravo ostavi i dalje egzistira u njenim propisima, u njenom zakonodavstvu. Dakle, ne možemo da se pozivamo na neke standarde ukoliko mi važeće standarde, koji su odgovarajući, koji su kvalitetni, koji su pozitivne po naše građane, po naše zaposlene, ugrožavamo. Ovo rešenje iz člana 10. i te kako ugrožava prava građana, jer je i te kako bitno da taj zaposleni bude na neki način zaštićen kada odlazi, odnosno kada se vraća sa posla. Ne možemo da prihvatimo da se na taj način ugrožava neki svetski standard, da se na taj način ugrožava privreda, da se na taj način ugrožava egzistencija zdravstvenog osiguranja, jer ukoliko mi na kvalitetan način unapređujemo zdravstveno osiguranje, proširivanjem onih koji će imati određene benefite i povećanjem pozicija koje će predstavljati razvoj za korišćenje tih benefita zdravstvenog osiguranja, ne vidim zašto to pravo ukidamo jednom delu društva koje bi trebalo da bude nosilac razvoja tog društva, a to su ti zaposleni od čijeg rada, u stvari, zavisi opstanak i dalji razvoj Srbije i punjenje budžeta, u krajnjem slučaju. Dakle, nema opravdanja da se to pravo iz postojećeg Zakona o zdravstvenom osiguranju mimoiđe, odnosno briše.
Zahvaljujem. Dajem reč narodnoj poslanici Mariji Bugarčić.
Uvažena predsednice, poštovani ministre, poštovane dame i gospodo, kada je bila rasprava u načelu u ovom zakonu, mi smo dosta toga rekli i čak smo rekli da je ovo pozitivan pomak kada su u pitanju izmene i dopune Zakona o zdravstvenom osiguranju. Pohvalili smo i proširenje prava i na stomatološke usluge i proširenje prava na žrtve porodičnog nasilja, žrtve trgovine ljudima. To su svakako pozitivni pomaci u ovom zakonu. Ono što smo rekli tada, rekla sam da ću obrazložiti kada bude rasprava po amandmanima, pre svega bih htela da izrazim žaljenje zašto nije amandman LDP prihvaćen, to je amandman na član 10. Mi smo, pre svega, hteli da ovim amandmanom ukažemo da su i odlazak i povratak na posao sastavni deo procesa rada. Ovim amandmanom smo hteli da pod povredom na radu, u smislu člana 4. ovog zakona, ne podrazumevaju se profesionalna oboljenja. To smo hteli da kažemo ovim amandmanom. Navedenim članom nije predviđeno da se pod povredom na radu u smislu člana 4. podrazumevaju i povrede prilikom odlaska i dolaska na posao. Predloženo rešenje nije u duhu unapređivanja ostvarivanja određenih prava iz obaveznog osiguranja, odnosno ovo se ne odnosi na proširena prava koja smo toliko puta pominjali u našoj raspravi. Dolazak i povratak na posao su svakako sastavni delovi procesa rada i svakako su povezani sa obavezama i pravima koji proizilaze iz statusa zaposlenog lica. Prema tome, mislimo da ste trebali da imate malo više sluha i da usvojite amandman LDP. Obrazloženje koje ste nam dali, koje kaže da je naš amandman u suprotnosti sa definicijom koju je usvojila Svetska zdravstvena organizacija, mi smatramo da to naprosto nije istina, jer Svetska zdravstvena organizacija nije nikakva zatvorena organizacija, već sve zemlje članice UN su i članice Svetske zdravstvene organizacije. Na kraju, u obrazloženju zakona ne piše da mi ove izmene i dopune radimo zbog Svetske zdravstvene organizacije, već mi ove izmene i dopune Zakona o zdravstvenom osiguranju radimo najpre zbog građana Srbije.
Zahvaljujem. Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nikola Lazić, Donka Banović, Miloš Aligrudić i Milica Vojić-Marković. Gospođa Donka Banović ima reč.
Hvala. U ovom članu je reč o osiguranim licima i o određenim merama koje se sprovode radi očuvanja, unapređenja zdravlja, sprečavanja i suzbijanja ranog otkrivanja bolesti itd, i ovde imamo nabrojan čitav niz mera. To je i u predlogu tako. Međutim, ono što se nama ne dopada, to je što se neke mere o kojima govorite, kao što je zdravstveno vaspitanje, sprovode organizovanjem posebnih predavanja itd, odnosno vi prepoznajete značaj zdravstvenog vaspitanja. Međutim, to je ostavljeno ovako, odnosno generalno je iskazano. Mi dodajemo reč: "obavezno", govorim o prvom stavu, znači, "obavezno zdravstveno vaspitanje koje se u saradnji sa ministarstvom nadležnim za poslove obrazovanja i vaspitanja sprovodi organizovanjem posebnih predavanja" itd. Znači, tu se sastoji naša intervencija. Vi meni odgovarate da vi kroz ovaj zakon ne možete da se mešate u poslove ministarstva nadležnog za poslove obrazovanja i vaspitanja. Ja se sa vama ne slažem, zato što ste vi ministarstvo koje ima obavezu da vodi računa o zdravlju svih građana Republike Srbije. Ovde govorite o veoma ozbiljnim skrining programima itd, znači, vi možete da primetite one bolesti i da ukažete i Ministarstvu prosvete da je obavezno zdravstveno vaspitanje, ali ne u smislu uvođenja posebnog predmeta. I danas postoji predmet koji se zove izborno zdravstveno vaspitanje. Imate čak i u programima odeljenske zajednice čitave blokove koji su predviđeni upravo za zdravstveno vaspitanje, neke škole da, neke ne, a one koje rade to one veoma dobro sarađuju sa zdravstvenim ustanovama u svojim gradovima i realizuju te programe. Međutim, to ne treba da bude ostavljeno na volju, na primer, direktoru škole ili razrednom starešini. Ali, ako vi zakonom kažete da je to obavezno, onda će se i naći model i način da to zaista dopre do najmlađih stanovnika.
Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Simo Vuković. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Lidija Dimitrijević, koja želi reč. Izvolite, gospođo Dimitrijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas negde oko 14 časova imali smo prilike da od gospodina ministra čujemo da konvencije koju je Republika Srbija ratifikovala moraju da se poštuju. Takav stav predlagača videli smo i u članu 6, gde se pravo na zdravstvenu zaštitu priznaje licima, tj. deci do 18 godina života. Međutim, kada poslanički klub SRS podnese amandman na član 12, gde smo predložili da se pravo na pratioca proširi na decu do 18 godina života, mi onda dobijamo odgovor da se konvencije mogu poštovati parcijalno. Znači, bilo je dovoljno priznati da se pod detetom smatra lice do navršenih 18 godina života, a ostalo će se uređivati prema mogućnostima zemlje. Takođe, u obrazloženju zašto se ovaj naš amandman ne prihvata, stoji da deca od 15. do 18. godine života koja borave u zdravstvenim ustanovama za vreme lečenja imaju potpunu zdravstvenu zaštitu i negu od strane zdravstvenih radnika. To stoji i svaka čast zdravstvenim radnicima, naročito onima koji leče i neguju decu. Ali, problemi koji se dešavaju u praksi govore da je u nekim slučajevima ipak potrebno da pratioc ostane i posle navršene 15. godine života deteta, a da se ne radi o licu kod koga je došlo do gubitka pojedinih telesnih ili psihičkih funkcija, uključujući i slepa, slabovida i gluva lica. Neka deca se dugo leče. Moram da pomenem dečaka koji se na Institutu leči od leukemije od 2001. godine i koji je početkom ove godine napunio 15 godina. Problemi sa kojima su se roditelji susretali zaista su strašni. Nešto više o tome ću reći povodom narednog amandmana na član 14, pošto vreme predviđeno Poslovnikom od dva minuta za obrazlaganje amandmana ističe. Zahvaljujem.
Na član 13. amandman je podnela narodni poslanik Dušanka Plećević. Da li neko želi reč? (Da)
Predložila sam da se u članu 13. Predloga zakona stav 1. menja i da glasi: "U članu 41. tačka 1. menja se i glasi: "Pregled i lečenje bolesti usta i zuba kod dece i mladih do navršenih 30 godina života, starijih lica koji su teško telesno ili duševno ometena u razvoju, kao i lica sa težim urođenim ili stečenim deformitetom lica i vilice, uključujući i protetske nadoknade lica i vilice i fiksne ortodonske aparate". Lečenje usta i zuba za navedene kategorije mora da bude obezbeđeno u ambulantno-polikliničkim stacionarnim uslovima. Ovim amandmanom se proširuje pravo na pružanje stomatološkog lečenja na životno doba do navršenih 30 godina. Već sam u načelnoj raspravi govorila o tome da je Skupština nedavno usvojila Zakon o mladima koji obuhvata mlade od 15. do 30. godine života. Tom prilikom smo mi iz SRS govorili da u tekst zakona mora da se ugradi deo koji je obavezujući za zdravstvenu zaštitu za navedeni uzrast. Dakle, imamo Zakon o mladima koji nikoga ne obavezuje. Ne obavezuje ni Ministarstvo zdravlja da se mladima do 30. godine života pruža zdravstvena zaštita, u ovom slučaju stomatološka, bez obzira da li su ili nisu obveznici zdravstvenog osiguranja. Na primeru Zakona o mladima se vidi sva besmislenost besomučnog donošenja zakona koji se ne žele primeniti u praksi, već se donose iz formalnih razloga, kako bi se popunio broj proevropskih zakona neophodnih za prikazivanje vašim prijateljima iz Brisela. Ovim amandmanom se takođe daje pravni osnov da se obezbedi protetsko i ortodonsko zbrinjavanje lica sa stečenim i urođenim deformitetima lica i vilica za navedeni uzrast. Ti deformiteti, kada su urođeni, a pri tome mislim na rascepe lista i usta u sklopu nekih sindroma, su veoma teški, ne samo u funkcionalnom već i u estetskom i u psihološkom smislu i zahtevaju dugogodišnje lečenje i rehabilitaciju tih osoba. Ovo se naročito odnosi na ortodonske pacijente kojima je neophodan fiksni ortodonski aparat kako bi se njihovo lečenje završilo. Po sadašnjem zakonu takva lica, ako su starija od 18 godina i ne nalaze se na daljem školovanju do 26. godine, a imamo takvih slučajeva, nemaju pravo na ovu vrstu lečenja koje je obuhvaćeno obaveznim vidom zdravstvenog osiguranja. Stečeni deformiteti nastaju kao posledica obimnih resekcija vilice usled povrede ili tumoroznih procesa, najčešće malignih, i sve više se javljaju i kod mlađih osoba, u mlađem životnom dobu. Oni moraju da se zbrinjavaju protetskim nadoknadama koje će biti finansirane iz fonda zdravstvenog osiguranja. Takvih pacijenata nema puno i nisu potrebna mnogo veća sredstva, kako ste naveli u obrazloženju za neprihvatanje ovog amandmana.
Narodni poslanik Nikola Krpić ima reč.
Prava su prethodnim zakonskim rešenjem bila značajno smanjena i dobro je što je ministarstvo danas konačno imalo sluha za ovu oblast koja je poslužila u prethodnom periodu kao eksperimentalna u ne baš uspešnoj reformi zdravstva. Treba reći da je Ministarstvo zdravlja sa ovim predlogom zakona zaista učinilo dosta na humanizaciji i razvoju stomatološke zaštite u Srbiji. Takođe, treba reći da postoje još mnogi nedostaci u stomatologiji, a prvenstveno podela usluga po nivoima, pa je unela opštu pometnju i u zdravstvenim ustanovama i među inspekcijskim službama. Jer, takva podela ne postoji za stomatologiju ni u jednom evropskom komparativnom zakonodavstvu. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 13. amandman je podnela grupa 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Narodni poslanik Mileta Poskurica, ima reč.
Zahvaljujem. Naravno, još jednom bih u ime naše poslaničke grupe pozvao ministra da razmisli da li u povrede na radu spadaju i osobe koje su to doživele putujući na posao, ili sa posla, da 50 godina dugu tradiciju ne kvarimo i da se ne vadimo na to šta je Svetska zdravstvena organizacija propisala. Ako to uradimo niti će nas bombardovati, uvesti u sankcije, niti kazniti samo ćemo pomoći našem narodu i izbeći utisak da smo bili pod dejstvom možda nekih tajkuna koji nude radne odnose po drugim okolnostima. Dakle, taman i da zatrudniš, gubiš radno mesto. Znate o čemu pričam. U vezi sa ovim amandmanom, prosto smo hteli da proširimo nadležnosti stomatološke službe u pogledu pružanja zaštite građanima Srbije. Ona je bila ekskomunicirana, bila jeni na nebu ni na zemlji. Loše je bilo zakonsko rešenje, koje smo ranije imali, sada se tu nešto popravlja. Ponovo je stomatolog izabrani lekar za većinu stanovnika. Eto, malo smo hteli te nadležnosti, ta prava osiguranika da proširimo amandmanom. Niste usvojili, ali ako išta ima da je pozitivno urađeno u ovom zakonu, taj pomak koji je urađen je, recimo, pozitivan u vezi stomatologije, iako trošim svoje vreme zbog građana koji zovu i zainteresovani su za banjskog lečilišta rehabilitacionog centra "Zlatar", pitanje statusa njihovog nije jasno i dokle je komisija Ministarstva stigla u proceni njihovog statusa, budući da ste raspoloženi da dajete komentare i izjave, odgovore. Poslanici, iako nije pravi trenutak, ljudi koji to gledaju ne znaju naše vremenske limitacije, kada pitanja možemo da postavimo, učinite jedan napor, pa nam o tome nešto recite tokom sednice. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nikola Lazić, Donka Banović, Miloš Aligrudić i Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Nikola Lazić ima reč.
Zahvaljujem. Poslanička grupa Demokratske stranke Srbije je pozdravila što se u ovom predlogu zakona omogućava lečenje zuba i usta za studentsku populaciju. Takođe je tokom načelne rasprave naša poslanička grupa je ukazala na jednu činjenicu da je stomatologija na nekritički način, praktično, skoro u potpunosti ugašena u državnom sektoru, osim nešto preventive i urgentne stomatologije. Takođe smo tokom načelne rasprave ukazali na problem nefunkcionisanja Stomatološke komore i samim tim i o znatno smanjenih nemogućnosti da se vlast struke čuje u ovom smislu. Smatramo da nam je potreban jedan održiv i realan koncept stomatološke zaštite, u suprotnom dugoročno mislim da će stanje usta i zuba naše nacije biti katastrofalno. Ovim amandmanom poslanička grupa DSS je predložila da se dobrovoljnim davaocima krvi koji su to činili više od deset puta obezbedi lečenje usta i zuba. Mislim da je obrazloženje koje se navodi za odbijanje ovog amandmana neprimereno. Pokazuje da onaj ko je pisao odgovore ili potpuno promašio temu o kojoj se govori, ne čitajući navedene razloge u predloženom amandmanu ili je na jedan zlonameran način tumačio amandman sa ko zna kojim ciljem. Odgovor koji smo dobili je – amandman se ne prihvata iz razloga što se na način predložen amandmanom uvodi sistem plaćanja dobrovoljnog davalaštva krvi, a što je u suprotnosti sa standardima i sa direktivom EU, kojim se zastupa princip nenagrađenog dobrovoljnog davalaštva krvi. Mislim da onaj ko je ovo pisao nije shvatio da se ova direktiva, na koju se poziva, govori o sprečavanju korupcije i trgovine krvlju, a ne govori se o samim beneficijama koje država može na neki način obezbediti za davaoce krvi. Postavlja se pitanje ko uopšte govori da je neophodno plaćati ovim ljudima davalaštvo krvi? Mislim da je to uvreda i za njih same, jer niko od tih ljudi ne čini to iz materijalnih pobuda, već isključivo iz humanih razloga i razloga solidarnosti. Ono što je poslanička grupa DSS predvidela, da se ljudima, koji su više od deset puta davaoci krvi, obezbedi lečenje usta i zuba upravo iz razloga da davaoci krvi moraju biti dobrog zdravlja. Svi smo svesni da ukoliko se zapuste usta i zubi to može dovesti do ozbiljnih zdravstvenih komplikacija u celom organizmu. Takođe smatramo da država obzbeđivanjem lečenja usta i zuba za dobrovoljne davaoce krvi demonstrira svoj odnos prema dobrovoljnom davalaštvu krvi u celini, jer kada bi se to smatralo za jednu vrstu nadoknade, kako bismo onda tumačili činjenicu da su dobrovoljni davaoci krvi oslobođeni plaćanja participacije za zdravstvene usluge? To oslobađanje od participacije je slučaj i u Hrvatskoj i u BiH itd. Kako bismo tumačili da je, na primer, manifestacija "Noć muzeja" dala 30 karata kao simboličan poklon dobrovoljnim davaocima krvi? Podsetiću vas na činjenicu da je u Srbiji neophodno da svakog dana 350 ljudi da krv. Postavlja se takođe pitanje kako se naziva kada su građani prinuđeni da daju krv za svog člana porodice. Inače, kada se već spominje trgovina krvlju itd, mislim da je ova vlada dovela građane u tako tešku bezizlaznu situaciju, da je nivo frustracije jako visok, pa smo sve češće svedoci da ljudi zaista posežu za nekim očajničkim potezima, kao što je pokušaj prodavanja organa putem oglasa u medijima. Zato apelujem na ministra da prihvati predloženi amandman.
Na član 14. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Lidija Dimitrijević.
Amandman na član 14. isti je kao i na član 12, s tim što se sada odnosi na medicinsku rehabilitaciju u slučaju bolesti i povreda. Znači, pratilac detetu predlagač priznaje do 15 godina, a mi smo predložili da to bude do 18 godine, kao i kod prethodnog člana 12, koji se odnosi na pratioca prilikom pregleda i lečenja u slučaju bolesti i povrede. Završiću ono što sam počela, s obzirom da se radi o istoj suštini. Odvajanje od roditelja deci koja su zdrava nije nikakav problem. Naprotiv, čak im i prija. Za decu koja se dugo lečei najveći deo lečenja provode u bolnici odvajanje predstavlja separacioni strah i stres za koji neuropsihijatar dr Gordana Paunović-Milosavljević kaže da je jedan od najtežih oblika stresova kod dece. Teško je pominjati konkretne slučajeve, ali maločas sam govorila o detetu koje se od 2001. godine, od svoje pete godine, leči na institutu. To dete je početkom ove godine napunilo 15 godina u bolnici i zaista se njegovo stanje toliko pogoršalo da su analize pokazale užasan porast šećera u krvi i porast krvnog pritiska. Prihvatanjem ovog amandmana, kao i amandmana na član 12. koji je SRS podnela, ovakve posledice koje su i te kako štetne za zdravlje dece, bar kod ovakvih teških bolesti, bile bi malo umanjene. Zahvaljujem
Na član 16. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nikola Lazić, Donka Banović, Miloš Aligrudić i Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Statistički podaci govore da je u Srbiji za 30% stopa rađanja ispod one koja je prihvatljiva za obnavljanje stanovništva. To su tačni podaci. Ako znamo to i znamo da se suočavamo sa belom kugom u ovom trenutku, onda je zaista prosto ne shvatljivo da već duže vreme, mesecima u zakonu ove države ne postoji nešto što je prioritet sve vreme, a to je borba protiv te bele kuge. Kako je moguće da tek u nekoj posebnoj kategoriji zdravstvene zaštite, sa svega 65% bude dijagnostika i lečenje steriliteta? To je za našu državu i za naše uslove apsolutno neprihvatljivo. Iskoristili smo ovu priliku da ovim amandmanom, koristeći činjenicu da je već predlagač zakona intervenisao u članu 16. da mi ovde dodatno intervenišemo i premestimo tu kategoriju iz poslednje grupe, od 65% osiguranja na 100% osiguranja u prvu grupu jer to vuče za sobom određene reperkusije u samom fondu i načinu na koji se prava njihova akta i načini na koji će se kasnije ti problemi tretirati, uključujući i ono što proističe iz toga, a to su eventualne veštačke oplodnje ili drugi načini produžetka vrste. To je ono što je za nas jako važno i zato smo podneli ovaj amandman. Voleli bi smo da imate razumevanje za to, kao što ste imali razumevanja da se u zdravstveno osiguranje ubaci i neophodna promena pola, pa valjda možete da ubacite i ovakvu stvar koja je bitan za opstanak stanovništva.
Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović, koji želi reč. Izvinite, Vladimir Milentijević po prethodnom? Najpre gospodin Mirović. Izvolite.
Dame i gospodo, ovo je taj amandman koji je izazvao najviše polemike na Odboru za zdravstvo raspravom o amandmanima. Moram da priznam da su kolege iz DS, G17, PUPS i SPS ispale korektne i glasale su za ovaj amandman koji smo mi predložili zato što u suštini ovog amandmana je jedna humana potreba da se poštuje Konvencija o pravima deteta. Moram da izrazim u tom smislu jedno čuđenje kako vi, kao priznati humanista, jednostavno ne iskoristite svoje pravo da prihvatite ovaj amandman. Mislim da ako u Odboru za zdravstvo postoji jedna vrsta slaganja da je ovaj amandman veoma potreban u ovom momentu, ne vidim razlog da se to i od vaše strane ne prihvati. Mislim da nije prikladno opravdanje da treba sačekati dan za glasanje. Šta nas je konkretno podstaklo da podnesemo ovaj amandman? Veliki skandal, gospodine ministre, da 200 dece koja se već godinama leče u Institutu za patologiju su odlukom gospodina Aleksandra Vuksanovića, direktora RZZO, ostali bez sredstava za lečenje i u suštini posle 20 godina prvi put taj Institut za patologiju neće biti finansiran od strane RZZO, ili je to neki hir, ne znam kako to da objasnim, gospodina Vuksanovića. Da bi bio potpuno konkretan i da bi gledaoci i svi u sali razumeli o čemu se radi, RZZO ima dve milijarde evra budžeta. Finansiranje ovog instituta gde se leči 200 dece koja imaju simptome autizma i poremećaje govora je0,001% od te gomile para od dve milijarde evra. Ako to nije humanitarna potreba, ako to nije briga za decu, ne znam šta više treba reći.Jednostavno nema nikakvog opravdanja za takvo postupanje gospodina Vuksanovića. Opet apelujem na vas da pokažete jednu vrstu humanosti. Navešću vam još nekoliko primera koji pokazuju da jednostavno stvari mogu da dođu do toga da imate demonstracije ispred Zavoda za zdravstveno osiguranje, gde će vam doći roditelji, deca i imaćete jedan skandal neviđenih razmera koji sigurno neće ostati u okvirima Republike Srbije. Dokle ide takvo bahato ponašanje, daću vam konkretan primer i to je nešto što smo čuli od roditelja ove dece. Tri puta, u januaru, u februaru i martu, roditelji su tražili prijem kod gospodina Vuksanovića upravo zbog ovog problema i on nije našao vremena, niti im je pismeno odgovorio. Mislim da ćete se složiti da se radi o jednom svojevrsnom skandalu, o jednom nečuvenom postupanju i da je ovo pravi momenat da pokažete jednu dobru volju i da usvojite ovaj amandman koji upravo pokazuje da država zbog nedovoljnog kapaciteta u državnim ustanovama treba i mora da finansira i tretman privatnim ustanovama jer, priznaćete, jedanput mesečno ili jedanput u 15 dana nije dovoljno za takvu vrstu problema. Da budem potpuno konkretan, svesno ili nesvesno, nadam se nesvesno, ako se ne usvoji ovaj amandman, desiće se da će negde oko 200 dece izgubiti šansu da se istrgne iz kandži autizma, upravo zbog jedne bahatosti, a ne možete reći da ne postoji dovoljno sredstava jer ipak, priznaćete, dve milijarde evra je ogromna suma, ne za Republiku Srbiju, nego i za mnogo veću zemlju. Prema tome, opet kažem, apelujem na vas da prikažete jednu vrstu profesionalizma, humanosti, kao što su pokazale kolege iz Odbora za zdravstvo. U protivnom, ispašće da je Odbor za zdravstvo jedna institucija koja nema nikakav uticaj i to je, priznaćete, čudno ako je došlo do usvajanja tog amandmana na Odboru za zdravstvo. Dakle, radi se o jednom problemu koji može da eskalira i apelujem opet na vas da pokažete jednu vrstu odgovornosti i jednu vrstu humanosti u skladu sa Konvencijom o pravima deteta. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Vladimir Milentijević ima reč.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po članu Poslovnika 71, citiraću, gde se kaže da predsednik odbora je dužan da sednicu odbora sazove na zahtev najmanje trećine od ukupnog broja članova odbora ili na zahtev predsednika Narodne skupštine. Pre sat vremena sam došao sa teritorije KiM gde sam proveo sa građanima prethodne dve noći i jučerašnji dan. Situacija na KiM je vrlo alarmantna i iz časa u čas eskalira. Verovali ili ne, Srbi na KiM su u ratu, bez obzira što niko ne želi rat, ne želi ne Republika Srbija, ali moramo se malo pozvati na razum. Neshvatljivo je da je jučerašnjim danom na Srbe na KiM otvorena vatra gde je došlo do oružanog sukoba. Neverovatan je odnos Republike Srbije i vlasti na jučerašnji događaj, bar kada je reakcija u pitanju, a neshvatljivo je da ni predsednik Odbora za KiM i članovi odbora, koji imaju pravo po ovom Poslovniku, ne sazovu makar Odbor za KiM da se raspravlja o teškoj situaciji na KiM, ako to već nije dozvoljeno u Narodnoj skupštini. Gospođo predsedniče, molim vas da vi pod hitno prekinete ovu sednicu. Ako ne, da zakažete sednicu Narodne skupštine gde ćemo raspravljati i doneti neke zajedničke zaključke po toj temi, a Srbi su zajednički 99% zauzeli stav da ne prihvate institucije nezavisne države Kosovo, da bar pozovete šefove poslaničkih grupa, da se dogovorite i pre nego što krenete na godišnji odmor, na koji užurbano žurite, učinite nešto da nas ne ostavite u pasjim zubima. U suprotnom, jedino ako to ne bude moguće, molim sve poslaničke grupe koje ne prihvataju takav moj apel da bar u znak podrške napuste današnji rad, pa da nastavimo sutra da radimo, da bar znamo o čemu se radi. Hvala.
Gospodine poslaniče, pozvali ste se na odredbe Poslovnika u vezi sa načinom zakazivanja i odbora i sednice. Potrebno je da jedna trećina poslanika odbora predsedniku parlamenta podnese inicijativu, pa onda mogu sazvati sednicu odbora, s jedne strane. S druge strane, u periodu vanrednog zasedanja najmanje 84 poslanika ili Vlada može predložiti dnevni red. Dakle, to su nam poslovničke mogućnosti koje stoje na raspolaganju poslanicima. To znači da ću praktično poštovati Poslovnik i sva akta koja nas obavezuju na valjan rad. Narodni poslanik Aleksandar Martinović ima reč.
Ako mi dozvolite, formalno se javljam na osnovu Poslovnika, člana 27. Ne mislim da ste povredili Poslovnik, ali prosto nemam druge mogućnosti da iznesem stav SRS o jednom pitanju koje je važno za Republiku Srbiju u celini i za sve njene građane i, nadam se, za sve političke stranke. Krajnje je nerazumno, to je ono što smo mi hteli da kažemo juče gospođi Čomić, međutim, ona nije htela da prihvati našu argumentaciju, da se mi ponašamo kao čovek koji boluje od autizma, da pričamo o izmenama Zakona o zdravstvenom osiguranju u situaciji kada šiptari, evo, upravo ovog časa pokušavaju da okupiraju Kosovsku Mitrovicu. Po informacijama koje ima SRS, helikopteri KFOR-a sve vreme nadleću teritoriju Kosovske Mitrovice i uopšte čitavog područja severnog Kosova. Moguće je da će sukobi eskalirati. Očigledno je da šiptari uživaju podršku NATO pakta. Juče su, to je na kraju krajeva i vest koju su objavili svi mediji, helikopterima KFOR-a su te tzv. specijalne jedinice kosovske policije dovedene na administrativne prelaze Jarinje i Brnjak. Dakle, ono što vi možete, to je da prekinete ovu sednicu, da sazovete sastanak šefova poslaničkih grupa, odnosno zamenika šefova poslaničkih grupa i da vidimo kako iz cele ove situacije da izađemo. Čak i kad bi svi poslanici SRS i DSS potpisali inicijativu za zakazivanje vanredne sednice to još uvek nije dovoljno da se dođe do magičnog broja 84. Situacija na KiM je takva da moramo da budemo iznad papiroloških odredbi Poslovnika. Dakle, situacija je urgentna. Na kraju krajeva, nije ni predviđena Poslovnikom. Dakle, mi sad moram da se ponašamo kao u jednoj vanrednoj situaciji. Apelujem na zdrav razum rukovodstva Narodne skupštine. Sazovite sednicu šefova poslaničkih grupa i da vidimo kako iz cele ove situacije da izađemo. Što se tiče, naše poslaničke grupe, mi smo juče podneli interpelaciju na Vladu Srbije vezano za odnos Republike Srbije i NATO pakta i danas smo podneli drugu interpelaciju koja se odnosi na odnos Vlade Republike Srbije prema KiM, ali po Ustavu rok je 30 dana. Mi istek tog roka ne možemo da čekamo. Dakle, naš je predlog konstruktivan. Prekinite ovu sednicu. Sve ovo može da sačeka, ali situacija je takva da mora da se reši brzo i efikasno.
Po interpelaciji postupila sam u skladu sa Poslovnikom, što znači dostavila sam je nadležnom odboru koji će ceniti valjanost sadržaja interpelacije. Čim me odbor o tome obavesti, dostaviću interpelaciju predsedniku Vlade, koji je u obavezi da u roku od mesec dana odgovori. Dakle, to su neki rokovi i neka pravila. Ne možemo unositi nikakav ni haos ni anarhiju. Moramo poštovati akta. Ako nema 84 poslanika u ovom momentu za vašu ideju, to znači da većina smatra da država čini sve što može na načine koji su joj na raspolaganju. Nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanika Janko Veselinović.
Predsednice, ja se javljam po Poslovniku, misleći da vi kao predsedavajuća današnje Skupštine činite povredu Poslovnika. Ne mislim da to činite u zloj nameri, dapače imam razumevanje za vas, ali u članu 106. kaže da poslanike može govoriti samo o temi koja je na dnevnom redu. Ne uzimam za zgorega ni gospodinu Martinoviću koga cenim, čije izlaganje sam saslušao u smislu njegove brige za Srbe na Kosovu. Ali, juče i danas poslanici SRS i DSS su predstavili da samo oni brinu o Srbima na Kosovu. Danas, zloupotrebljavajući govornicu, unoseći čak i nemir među stanovništvom, izgovarajući reči kao što je Srbi na Kosovu su u ratu, objavljujući vesti koje nisu sasvim proverene, a iznoseći ih kao proverene, što se juče pokazalo iz reči koje su ovde govorene. Nemojte misliti da poslanici na ovoj strani, odnosno poslanici vladajuće većine ne misle o Srbima na Kosovu i KiM kao srpskoj teritoriji, odnosno teritoriji Republike Srbije i da manje vode brigu. Tamo su predstavnici države Srbije. Juče su tamo bili ljudi koji su trebali da budu i pokušavali da smire situaciju kako ne bi došlo neželjenih posledica, i kako ne bi Srbi morali opet napuštaju svoja vekovna ognjišta. U tom smislu smatram da je zaista ovo korišćenje govornice mimo prava koja daje Poslovnik. Molim vas, da to predsednici ne dozvole. Hvala.
Zahvaljujem gospodine poslaniče. Htela bih samo da vam kažem da ako ocenjujete da ima povrede Poslovnika možemo se u danu za glasanje izjasniti. Mislim da jeste trenutak takav da inicijative treba da nađu formu u skladu sa Poslovnikom i drugim aktima. Ako ih nema ne možemo se zbog toga ljutiti ni na koga. Niko ovde nema ni manji ni veći stepen brige i odgovornosti i to pitanju se nikako ne smemo deliti. Sasvim je jasno, ja se sa vama slažem da imamo potpuno identičan stepen brige. Demonstriranje brige na ovom pitanju je zloupotreba, zaista politike u neke dnevne potrebe koje i te kako bole ljude kojih se najviše tiče, situacija koja je sada aktuelna na KiM. Povredu Poslovnika je reklamirao i gospodin Aligrudić i gospodin Martinović. Najpre gospodin Martinović.
Gospođo predsednice, evo ja rizikujem i da me kaznite. Naravno ne želim da ulazim u dnevno-političku polemiku ni sa vama ni sa uvaženim gospodinom Veselinovićem. Što se tiče njegovih ocena da sam ja iznosio nešto što, baš kako on kaže nije istina ili ne stoji. Ovo je gospodine Veselinoviću zvanična vest Tanjuga. Tanjugu valjda verujete. Ne morate da verujete meni. Dakle vest je danas od 14,00 odnosno od 14,30 časova. Srbi iz Zubinog Potoka blokirali su oko 14,30 magistralni put Kosovska Mitrovica-Ribariće, kao i najbliži lokalni put koji vodi ka administrativnom punktu Brnjak. Putevi su blokirani balvanima koji potpuno onemogućavaju prolazak vozila od Mitrovice prema Brnjaku. Kako javlja Tanjugov izveštač, helikopteri KFOR-a intezivno nadleću područje. Prethodno su se u Zubinom potoku oko 14 sati čule sirene za uzbunu, a meštani su počeli masovnije da se okupljaju na blokadi. Ovo je gospodine Veselinoviću ratno stanje, dakle, ovde se apsolutno ne radi o tome da mi vodimo više brigu, a vi manje brigu. Ovde je reč o jednoj vanrednoj situaciji, nemoguće je da izmene Zakona o zdravstvenom osiguranju ne mogu da sačekaju, a da možemo da sačekamo tih 30 dana, dok Vlada ne odgovori na našu interpelaciju. Šta će ti ljudi da rade danas, večeras, sutra na Kosovu i Metohiji? Kažete prisutni su predstavnici Vlade, znate ko je prisutan? Prisutan je gospodin Bogdanović, bivši Tačijev ministar i šef pregovaračkog tima Borko Stefanović. Pola Vlade vam je na godišnjem odmoru. Neki dan Dragan Šutanovac, čovek došao preplanuo, kakvo Kosovo i Metohija, njih to ne zanima. Mi pozivamo, smo se vi smejte, mi pozivamo ministre koji su prisutni u Republici Srbiji, a i na kraju krajeva predsednik Republike je juče primao nekakvu nagradu u Pragu, zamislite za razvoj tržišne ekonomije, čovek predsednik države gde ljudi umiru od gladi on prima nagradu za tržišnu ekonomiju.
Dva minuta je prošlo, nemate više reč. Narodni poslanik Miloš Aligrudić reklamira Poslovnik.
Član 107, znate kada je reč o uvažavanju drugih i dostojanstva moramo voditi računa onome šta se izgovori, pa biti pažljiv i pratiti šta drugi kažu, znate predsedavajuća. Kada smo govorili o bilo kakvoj formi u kojoj treba uvažiti realnost pa prekinuti ovo što je u toku zbog te realnosti, onda logiku i svaku elementarnu krše oni koji govore mimo realnosti, a ne mimo dnevnog reda. A kada se govori već o brojkama 84 , biću kratak i završavam sada, 84 kao neki uslov, potpisi i slične stvari, dajte da ne budemo takvi mangupi svi zajedno. Hajde da skupimo tih 84, Skupština ima 250 poslanika, ne biram dame i gospodo s kim ću skupljati te potpise. Meni su i potpisi DS sasvim u redu i SPO, i SPS i SRS i SNS, pa čak i LDP,ako će to doprineti tome da se neka stvar raspravi i da budem ovde. O tome je reč, tako da vas molim da se izvrtanjem onoga što je izrečeno, ne vređaju poslanici i dostojanstvo naše, ovog doma i onih birača koji su birali nape političke stranke. Vrlo dobro znam šta je izgovoreno od strane DSS, a navođenje okolnosti i činjenica koje svi gledaju preko televizije nego ovo naše zasedanje, pitajte malo prijatelje, rođake, ljude koje poznajete, da li gledaju ovo. Ne, nego prate vesti, šta se dešava dole. O tome je reč, nema tu nikakve zloupotrebe i što se mene tiče, mi stvarno u ovome nećemo dalje učestvovati jer nema smisla. Nema smisla, hajte nešto konkretno da uradimo.
Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Simo Vuković. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 19. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nikola Lazić, Donka Banović i Milica Vojić – Marković. Da li neko želi reč? Ne. Na član 20. amandman su zajedno podnelinarodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga, Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? Ne. Na član 23. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović – Milosavljević. Da li neko želi reč? Ne. Na član 23. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Mileta Poskurica.
Mi smo u ovom amandmanu hteli da nekako uvedemo u red ono što možda i nije bilo moguće staviti decidnije nego što jeste, jer se donose dva paralelna zakona, u kome se predviđa u jednom od njih, da će postojati određena institucija. Dakle nekakav centar koji će biti odgovoran za nomenklaturu retkih bolesti, a onda će ministar, pretpostavljam, koristeći njihove informacije, donositi listu neophodnih potreba za dijagnostiku, itd. sredstava kojima se mora platiti lečenje i dijagnostika. Zato smo u amandmanu stavili "instituciju". Iz obrazloženja se vidi da smo upravo mislili na te tercijalne centre i tu organizaciju, koja sada virtuelno zamišlja kao nešto što će biti dislocirano, sasvim logično, nekoliko centara ili nekoliko zdravstvenih ustanova u Srbiji da se bave ovakvim. Zato smo mislili da jednostavno ministar ne treba sam to da radi, po svakoj prilici to i neće. Radiće nekakav stručni tim, verovatno je formiran od ekipe ovih ljudi. Prosto, nije bilo drugačijeg načina da tu ideju pretvorimo u amandman, nego način na koji jesmo. Tako da poruka koju nam šaljete kao odgovor na amandmane, zapravo i ne stoji u toj meri u kojoj ste hteli da nam je pošaljete. Verovatno je vama jasno zbog čega smo to uveli, jer prosto imamo kompilaciju rešenja u dva zakona, koja se oba ovoga časa menjaju. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Dušan Milisavljević ima reč. Izvolite.
Predsednice, poštovani ministre, s obzirom da nisam dobio reč kada je gospodin Dejan obrazlagao svoj amandman, samo želim da kažem da su par neistina izrečene i optužbi na račun direktora republičkog fonda koji, praktično, nije odgovoran za ovo što se desilo ovom institutu. Odgovorni su, praktično, ljudi koji kreiraju zdravstvenu politiku su u Institutu za javno zdravlje "Batut", tako da treba da znamo ko je odgovoran za ukidanje, ili ne ukidanje nečeg. DS će se uvek zalagati za brigu, za decu, pogotovo za decu sa oštećenjem sluha. Ovde kao reagujem i kao profesor na medicinskom fakultetu, upravo koji se bavi otorinom, da ćemo sagledati i ovaj problem rešiti. Znači neke krupne reči nemamo potrebe da ovde upotrebljavamo kao što je gospodin Dejan to iskoristio. Ovde nam politizacije. Ceo republički Odbor za zdravstvo je jednoglasno, sem jednog glasa uzdržanog, glasao je da se ovoj deci nađe rešenje. Iskreno se nadam da će Republički fond zdravstva zajedno sa Ministarstvom zdravlja naći neko rešenje i da ova deca svakako neće ostati nezbrinuta od strane ovog instituta. Mogu reći da u Republici Srbiji imamo dobre terapeute i u drugim praktično republičkim ustanovama, kao što je Klinički centar Srbije, kao što je Klinički centar u Nišu, Novom Sadu, ali svakako Institut za instrumentalnu fonetiku i patologiju govora je jedna starija ustanova koja pomaže u zbrinjavanju ove najmlađe populacije koja je hendikepirana i koja ima strašan problem kad ne može da čuje, onda ne može da govori. To je veliki problem ne samo za njihovu porodicu, nego i za celo društvo. DS praktično obećavamo da ćemo u narednom periodu ovaj problem rešiti. Malo ste konkretno sa formulacijom amandmana izašli u suprotnost sa postojećim zakonom. Gledaćemo da u narednom periodu, vrlo brzom periodu rešimo ovo pitanje, da će deca nastaviti zbrinjavanje i u ovom Institutu. Ono što želim isto da vam kažem, kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe, imam pravo i to da kažem i vremena, da država Srbije jako siromašna sa ekonomijom koja je skromna, odvaja ogromna sredstva upravo za ovu decu. Reći ću vam kao nastavnik koji radi čak i ovu operativu da se uvodi skrining za rano otkrivanje oštećenja sluha kod novorođene dece, a što samo rade najrazvijenije zemlje u Evropi i u Americi, da republičko Ministarstvo zdravlja, iako nije ministar iz DS, pohvaliću ga, iako me ne sluša. Dobra sredstva se odvijaju za veoma skupa pomagala kohlane implante, gde jedan kohleni implant košta od 20 do 70 hiljada evra. Država Srbija je našla mogućnosti i svake godine se više od 50-ak takvih kohlenih implanata ugradi u četiri referentna centra: Novom Sadu, Nišu, Kliničkom centru Srbije i na Zvezdari. Mogu da kažem da su ti napori za poštovanje i da svakako nije bilo zle namere ni od strane Ministarstva, niti Republičkog fonda, da se ovako jedan dobar institut koji se bavi problematikom patologije govora kod dece izbaci sa ove liste. Želim još jedanput da potvrdim da ćemo se potruditi da problem što pre rešimo. Ono što sam ukazivao opet nekoliko puta, ponoviću i sad, oko tendera koji se raspisuju u Srbiji za ta medicinska pomagala, konkretno za slušne aparate, za proteze, za kuk, proteze za govor, za sva pomagala. Zamolio bih vas da centralizujete te tendere, kako ne bi bili u situaciji konkretno za ove velike izdatke koje dajemo konkretno za kohlene implante da se posebni preparati, tj. proizvođači ugrađuju u Novom Sadu, posebni u Nišu, posebni u Beogradu. Želja moja lično, a i DS je da centralizacijom tih tendera omogućite da se jedan preparat praktično dobije i da kroz praktično jedno mogućnost tog preparata, jednog proizvođača, dobijete lakšu evidenciju mogućnosti i njegove ugradnje, reperiranja. Ono što je važnije, da sprečite po kliničkim centrima, da sprečite procente koji idu određenim lekarima za ugradnju tih pomagala. Moj apel je da još jedanput, da centralizujete. Mi nismo toliko bogata zemlja. Zalažem se za decentralizaciju, ali u ovom slučaju kad su pare u pitanju, kad su osetljive stvari, molim vas da malo tu strožije kriterijumeprimenite i konkretnije za proteze bilo koje, da li su za kuk ili za koleno ili za sluh, da budu centralni tenderi. Svakako ćete onda dobiti bolju cenu, jeftiniju cenu, a mnogi lekari neće dobijati svoje procente od 10 do 15 posto, a što mislim da je za ovu našu državu jako bitno da uštedi na nekim stvarima, a ujedno da imamo jedan jedinstveni proizvod na našem tržištu. Ponoviću ponovo, da ne bude jedan proizvod poseban u Novom Sadu, drugi u Beogradu, a treći u Nišu, a što je smešno za našu državu koja je sa skromnom ekonomijom, ogromna sredstva izdvaja za zdravstvo. Moramo malo racionalnije da se ponašamo. Privešću kraju ovo izlaganje, mnoge farmaceutske kuće u Srbiji mogu da kažem, da mešetare i da sve neke svoje proizvode praktično plasiraju na naše tržište tako što sa lekarima lično uspostavljaju neke kontakte i nudeći im neke provizije, zbog kojih oni propisuju određene preparate. Tu bih dao predlog ispred DS da ne Ministarstvo, ali svakako direktori ustanova određuju ko će i kad ići na neka stručna usavršavanja. Daću vam ponovo primer, pošto sva moja izlaganja su kroz primere životne. Zato su jaka. Pre 15-ak dana je bio evropski kongres u Barseloni, ORL i da od 400 lekara ORL koliko imate u Srbiji, 150 ih je bilo u Barseloni. Reći ću vam da je Alkaloid Skoplje bukvalno ceo jedan avion vozio iz Srbije ka Barseloni. Reći ću vam da je to dobra stvar, da lekari iz Srbije putuju i stiču nova znanja. Siguran sam da je ogroman broj tih lekara koji je bio na tim kongresima, ne ORL, nego i kardiološkim, neurološkim, to koristi kao vid turizma, to koristi kao mogućnost da se prošeta van Srbije i da ne donosi neki benefit srpskom zdravstvu. Moja poruka je da direktori klinika određuju ko će ići na te kongrese. Ako farmaceutska kuća plaća, da to zna direktor ustanove, a ne da farmaceutska kuća za pojedincem sklapa neke ugovore koje ne zna direktor kliničkog centra ili osnovne jedinice u sastavu kliničkog centra. Time ćemo omogućiti da dobri lekari idu na te kongrese, da lekari koji imaju svoje radove, koji imaju šta da kažu, idu na te kongrese, a ne da te kongrese koristimo samo kao vid turizma. Da se malo provedemo, da malo vidimo, skupimo možda kao neki poen. Apelovaću i na direktorku Srpske lekarske komore, da skupljanje pasivnih poena ne igra mnogo veliku ulogu, jer imajući u vidu da su svi ovi lekari, koje sam malo pre spomenuo, da od 140 prisutnih lekara, da je samo njih 30-ak imalo radove, a ovi ostali nisu imali radove. Da skupljanje tih kreditnih poena bude skoncentrisano samo sa prijavljenim radovima. Hvala vam puno.
Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice, citiraću član 2. iz Rezolucije Saveta Evrope 1601 – poslanici opozicije će uvažavati slobodu govora i poslanicima opozicije mora biti omogućeno da slobodno izražavaju svoje ideje. Ovo se odnosi na procedure i smernice o pravima i odgovornostima opozicije u demokratskom parlamentu. Pošto vidimo da ovde nemavolje da se ova sednica prekine, nama je i te kako važno da raspravljamo o ovim zakonskim predlozima, ali oni su daleko nebitniji od situacije u kojoj se nalazi srpski narod na KiM, zaista smatramo da više nemamo šta ovde da tražimo i očekujemo od države da bar minimum učini, a od Skupštine naravno, ako ništa drugo, da se oglasi i da kaže našim građanima da smo uz njih i da će imati našu podršku. To je minimum koji se u ovom trenutku traži od svakog građanina Srbije. Ako već nećete da vanredno stanje uvedete u Srbiju, kao što je uvedeno u delu naše teritorije, onda bar prekinite ovu besmislenu sednicu i oglasite se i dajte jasnu poruku građanima na KiM. Hvala.
Na član 25. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Mileta Poskurica ima reč. Izvolite.
To je amandman na član u kojem smo želeli da zadržimo staro rešenje, budući da ovo što se predlaže izmenama, iako u obrazloženju stoji da je preciznije, da malo više određuje raspon rokova u kojima se nekome ko će potencijalno ostvariti zdravstvenu zaštitu u inostranstvu utvrđuje raspon u kome ga izabrani lekar prati da li je bolovao od akutnih ili hroničnih akutizovanih bolesti, koje mogu, kada tamo negde gde je namerio stigne, da ga vežu za bolnički ili vanbolničku zdravstvenu ustanovu, uključujući, naravno, i trudnoću i verovatno porođaj ili komplikacije trudnoće. Ovo je način koji će tražiti veće angažovanje lekara, izabranog lekara, lekara opšte prakse. Tražiće veće obrtanje po dokumentaciji i veću odgovornost, jer će možda neko nekada u superviziji zaključiti da, recimo, neki asmatičar, tako što je promenio lek, u stvari ima akutizaciju hroničnog stanja. Možda će neka hronična druga bolest, druge vrste, recimo Kronova bolest, neki dijabetičar u pogoršanju glikemije, takođe biti akutizovano stanje, a to znači da će neki građani, za razliku od rešenja pređašnjeg, u tako dugom vremenskom periodu retrogradnog bekapa po njegovoj dokumentaciji ostati bez prava na zdravstvenu zaštitu, a to znači neće ni otići u nameravanu destinaciju. Mislimo da je ovo rešenje restriktivnije i zato smo predložili brisanje ove izmene.
Na član 28. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Paputa i Radovan Rdovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 30. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nikola Lazić, Donka Banović i Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 34. amandman, sa ispravkom, podnela je grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nikola Lazić, Donka Banović i Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 46. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 51.amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 52. amandman je podneo narodni poslanik Simo Vuković. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 53. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Gospodine ministre, da li vi želite reč? (Da.) Ministar Zoran Stanković ima reč. Izvolite.
Uvaženi poslanici, malo sam zbunjen ovakvim ponašanjem, s obzirom da se radi o veoma značajnim izmenama Zakona o zdravstvenom osiguranju. Moram da vam kažem da mi je palo na pamet, čitajući neke istorijske romane, u vreme najveće opsade Lenjingrada u ono vreme ili Petrograda, kako god hoćete, zbog loših rezultata u odbrani smenjen je maršal Vorošilov i došao je maršal Žukov i držao je sednicu tog vojnog saveta, vrhovnog saveta za odbranu Lenjingrada. U jednom trenutku uleteo je jedan usplahireni oficir i rekao – probijen je front na tom i tom delu lenjingradskog fronta. Cela komanda odbrane grada Lenjingrada skočila je i izašla napolje, samo je ostao maršal Žukov. Oni su istrčali i kada su videli da on sedi vratili su se jedan po jedan, onako sporo. Pitali su – maršale, mi imamo probijen front, a vi sedite mirno? On njima kaže – gospodo oficiri, na tom delu fronta postoje ljudi koji su zaduženi za funkcionisanje i odbranu tog dela fronta, neka svako radi svoj posao. Prema tome, mi ćemo da radimo svoj posao, oficiri gde je probijen front radiće svoj posao. Prema tome, već sam na početku svog izlaganja u pre podnevnom delu sednice rekao šta mi radimo u konkretnom slučaju. Nadležni državni organi sigurno ne sede skrštenih ruku. Prema tome, ako smo ovde krenuli da nešto radimo, onda hajde da radimo i da radi svako svoj posao. U tom pravcu, ne želeći da širim diskusiju, zahvaljujem se na svemu onome što ste danas predložili, a mi ćemo zajedno sa vama, nadam se, odgovoriti i na ovaj težak zadatak koji je pred nas stavljen u ovih zadnjih par dana. Hvala.
Zahvaljujem gospodine ministre, zahvaljujem vašim saradnicima i vama, kao i svim poslanicima koji su dali doprinos da ove značajne izmene, vezane i za osiguranje i za zdravstvenu zaštitu, budu u obliku koji je u ovom momentu najprihvatljiviji i za naše pacijente i za naše finansijske mogućnosti. Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Poštovani narodni poslanici, pošto je Narodna skupština završila raspravu o svim tačkama dnevnog reda ove sednice, saglasno članu 87. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, određujem 28. jul 2011. godine, sa početkom u 10,00 časova, kao dan za glasanje o svim tačkama dnevnog reda sednice Osmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Dakle, sutra u 10,00 časova. Hvala. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Osmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 104narodna poslanik. Podsećam da je članom 88. stav 5. Poslanika Narodne skupštine predviđeno da kvorum u danu za glasanje postoji ako na sednici Narodnoj skupštini, prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika, pa vas molim da utvrdimo kvorum. Molim vas da ubacite kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema, ustanovljeno da nas ima 126 u sali. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Srđan Spasojević, Aleksandra Janković, Mladen Grujić, Milan Dimitrijević. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje svih tačaka dnevnog reda ove sednice, prelazimo na odlučivanje. Prva tačka dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O ENERGETICI Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog o energetici, u načelu. Od 127 poslanika, za je glasalo svih 127. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona, u načelu. Pošto je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu, pre nego što pređemo na odlučivanje o amandmanima, podsećam vas da su sastavni deo Predloga zakona postali amandmani narodnih poslanika: Vladana Jeremića na član 3, Milorada Buhe na član 3, Siniša Stamenkovića na član 3, grupe od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo na članove 7, 8. i 50, Zlate Đerić, Miroslava Markićevića i Aleksandre Ilić na članove 17, 32, 33, 40, 43, 72, 132, 133, 143. i 157, Arsena Đurića, Milice Vojić – Marković, Milana Lapčevića i Miloša Aligrudića na članove 20, 24. i 32, Srboljuba Živanovića na članove 22. i 42, Nenada Čanka, Bojana Kostreša, Aleksandre Jerkov, Olene Papuge i Radovana Radovanovića na član 27, Aleksandra Martinovića na član 34, i Gorana Mihajlovića na član 127. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na naziv odeljka 2. iznad 2. i član 2. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, jedan za. Amandman nije prihvaćen. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Siniša Stamenković. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, 10 za. Amandman nije prihvaćen. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milan Nikolić. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 4. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, jedan za. Amandman nije prihvaćen. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Arsen Đurić, Milica Vojić-Marković, Milan Lapčević i Miloš Aligrudić. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 5. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za industriju podneo je amandman na član 6. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, za amandman je glasalo 112. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila amandman. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Milan M. Nikolić. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, jedan za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Siniša Stamenković. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, sedam za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Arsen Đurić, Milica Vojić-Marković, Milan Lapčević i Miloš Aligrudić. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 11. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 12. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 13. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Siniša Stamenković. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, jedan za. Amandman nije prihvaćen. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Dobrislav Prelić. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Arsen Đurić, Milica Vojić-Marković, Milan Lapčević i Miloš Aligrudić. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 20. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Stevica Spajić. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, četiri za. Amandman nije prihvaćen. Na član 21. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 23. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić i Arsen Đurić. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 23. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković i Milan Lapčević. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Delić. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Narodni poslanik Siniša Stamenković podneo je amandman kojim predlaže dodavanje novog odeljka 5a. sa dva nova člana 26a. i 26b. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, četiri za. Amandman nije prihvaćen. Na član 27. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 30. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 32. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Delić. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 33. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Arsen Đurić, Milica Vojić-Marković, Milan Lapčević i Miloš Aligrudić. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za industriju podneo je amandman na član 34. Molimda se izjasnimo. Od 127 poslanika, za je glasalo 116. Amandman je prihvaćen. Na član 35. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Arsen Đurić, Milica Vojić-Marković, Milan Lapčević i Miloš Aligrudić. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 35. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Kenan Hajdarević. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, jedan za. Amandman nije prihvaćen. Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 36. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Popović. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 37. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 38. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 39. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 41. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 42. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 43. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 44. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 46. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 46. amandman je podneo narodni poslanik Siniša Stamenković. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, za je glasalo devetoro. Amandman nije prihvaćen. Na član 47. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Arsen Đurić, Milica Vojić-Marković, Milan Lapčević i Miloš Aligrudić. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 47. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 48. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Arsen Đurić, Milica Vojić-Marković, Milan Lapčević i Miloš Aligrudić. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 48. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 49. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 52. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za industriju podneo je amandman na član 52. Molimda se izjasnimo. Od 127 poslanika, za je glasalo 116. Amandman je prihvaćen. Na član 52. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Arsen Đurić, Milica Vojić-Marković, Milan Lapčević i Miloš Aligrudić. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 52. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Popović. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 54. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Arsen Đurić, Milica Vojić-Marković, Milan Lapčević i Miloš Aligrudić. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 56. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Arsen Đurić, Milica Vojić-Marković, Milan Lapčević i Miloš Aligrudić. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za industriju podneo je amandman na član 56. Molimda se izjasnimo. Od 127 poslanika, za je glasalo 115. Amandman je prihvaćen. Na član 56. amandman je podneo narodni poslanik Željko Tomić. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 59. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za industriju podneo je amandman na član 59. Molimda se izjasnimo. Od 127 poslanika, za je glasalo 111. Amandman je prihvaćen. Na član 60. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 64. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Delić. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 70. amandman je podneo narodni poslanik Pavel Marčok. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, za je glasalo 110. Amandman je prihvaćen. Na član 74. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 75. amandman je podneo narodni poslanik Pavel Marčok. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, za je glasalo 111. Amandman je prihvaćen. Na član 80. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za industriju podneo je amandman na član 82. Molimda se izjasnimo. Od 127 poslanika, za je glasalo 110. Amandman je prihvaćen. Na član 96. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 99. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 102. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 103. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 135. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 137. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine Odbor za industriju podneo je amandman na član 140. Od 127 poslanika, 112 za. Amandman je prihvaćen. Na član 158. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na broj naziv glave 18 iznad člana 179. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 179. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 179. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 180. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 180. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, jedan za. Amandman nije prihvaćen. Na član 182. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, sedam za. Amandman nije prihvaćen. Na član 191. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine Odbor za industriju podneo je amandman na član 193. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, 112 za. Amandman je prihvaćen. Na član 193. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Miroslav Markićević i Aleksandra Ilić. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine Odbor za industriju podneo je amandman na član 195. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, 112 za. Amandman je prihvaćen. Na član 199. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine Odbor za industriju podneo je amandman na član 200. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, 116 za. Amandman je prihvaćen. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine Odbor za industriju podneo je amandman na član 203. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, 107 za. Amandman je prihvaćen. Poštovani narodni poslanici dobila sam obaveštenje od Stručne službe Narodne skupštine da je usvajanjem amandmana narodnog poslanika Pavela Marčoka na članove 70. i 75. Predloga zakona nastupila situacija iz člana 165. Poslovnika Narodne skupštine, odnosno da je usled usvajanja tih amandmana nastala potreba da nadležni odbori podnesu novi amandman kojim se vrši usaglašavanje usvojenih amandmana sa tekstom Predloga zakona. Molim da se odmah sastanu, najpre Odbor za industriju, a zatim Zakonodavni odbor i podnesu potreban amandman, odnosno izveštaj i to u sali jedan. Molim vas, da tačno u 11,00 časova nastavimo sa radom.