Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Treću sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 105 narodnih poslanika. Podsećam vas da je članom 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine prilikom utvrđivanja dnevnog reda, postoji ako je na sednici prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 138 narodnih poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine, u smislu člana 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Miroslav Markićević, Momo Čolaković, Milena Ćirilović, Branka Ćurović, Milorad Mijatović, Meho Omerović i Borislav Kovačević. Saglasno članu 86. stav 2. i članu 87. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvao u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 86. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, izuzetno za ponedeljak, dakle mimo dana utvrđenih u članu 87. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri predloge akata iz predloženog dnevnog reda sednice. U sazivu ove sednice, koji vam je dostavljen, sadržan je predlog dnevnog reda sednice. Pre utvrđivanja dnevnog reda sednice, saglasno članu 92. stav 2. i član 93. Poslovnika Narodne skupštine, potrebno je da Narodna skupština odluči o predlozima za stavljanje na dnevni red akata po hitnom postupku, predlogu za dopunu predloženog dnevnog reda i predlogu za spajanje rasprave. Poslanička grupa Socijalistička partija Srbije (SPS) predložila je da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red – Predlog odluke o izmena odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela Narodnoj skupštini 8. oktobra 2014. godine, tačka 6. predloženog dnevnog reda. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 138, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 20 od ukupno prisutnih 158 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Generalni sekretar Narodne skupštine Jana Ljubičić predložila je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog za imenovanje zamenika generalnog sekretara Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela Narodnoj skupštini 10. oktobra 2014. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 13, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 145 od ukupno prisutnih 158 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik prof. dr Dušan Milisavljević, na osnovu člana 92. stav 2. i 4. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom Predlog zakona o prevenciji i dijagnostici genetičkih bolesti, genetički uslovljenih anomalija i retkih bolesti, koji je podneo Narodnoj skupštini 3. jula 2014. godine. Da li narodni poslanik prof. dr Dušan Milisavljević želi reč? Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovane koleginice i kolege, pred nama je predlog zakona koji ste čuli od predsedavajućeg. Želim da vam kažem da je reč o Zojinom zakonu, zakonu koji je dve godine u skupštinskoj proceduri, zakonu koji nije predlog nijedne političke stranke, nego predlog roditelja koji su izgubili dete koje je bolovalo od Batenove bolesti. Predlog Zojinog zakona je predlog da reguliše sva prava neke nevidljive bolesne dece koja boluju od neke retke bolesti. Zamolio bih za pažnju.
Molim vas dopustite narodnom poslaniku da obrazloži svoj predlog.
Želim da ovaj zakon bude što pre na dnevnom redu i da što pre raspravljamo o njemu zato što on pokriva prava bolesne dece koja boluju od retke bolesti. Ovaj zakon dve godine stoji u skupštinskoj proceduri i on je pisan upravo sa porodicom koja je izgubila devojčicu koja je bolovala od Batenove bolesti. Ovim zakonom se precizira da se deca koja boluju od retkih bolesti, ukoliko ne može da se postavi dijagnoza u Srbiji, nakon šest meseci da o trošku države može njihov uzorak tkiva, mišića, krvi da se šalju u nekih od referentnih laboratorija i da se postavi dijagnoza u svetu. Kada postavite dijagnozu, onda to dete ima pravo da se leči. Ovako su ta deca ne vidljiva, ne postoje u onom čuvenom šifarniku RFZO, oni se odbijaju i lutaju u toj jednoj našoj administrativnoj zavrzlami. Predlog je da se o ovom zakonu priča. Želim da vas obavestim da je ovo zakon života, s obzirom da Zoja koja je izgubila život, na grčkom jeziku znači život. Zoja znači život, a ovaj zakon znači život i mogućnost lečenja za mnoge naše mališane, koji boluju od retke bolesti. Sve zemlje Evrope prema kojima težimo da se ujedinimo su sistemskim putem regulisala prava dece koja boluju od retke bolesti. Moj apel je da se ovaj zakon što pre nađe na dnevnom redu Narodne skupštine i ne stoji više nego kako stoji dve godine u proceduri. Želim da vam kažem da je ovaj zakon pisan sa lekarima, profesorima koji leče decu od retkih bolesti iz Kliničkog centra Srbije, iz Kliničkog centra Vojvodine, iz Kliničkog centra Niša. Želim isto da kažem da je ovaj zakon dobio podršku više od pedesetak nevladinih organizacija dece koja boluju od različitih bolesti i da je dobio podršku mnogih udruženja roditelja teško bolesne dece. Želim da vam kažem da je ovaj zakon dobio podršku i od bivše ministarke zdravlja Slavice Đukić Dejanović, pa su vanredni parlamentarni izbori sprečili da on dođe na dnevni red. Želim da vam kažem da ovaj predlog zakona ima podršku i aktuelnog ministra Zlatibora Lončara i nadam se da će što pre ovaj zakon doći. Borim se za ovaj zakon zato što je ovo zakon koji mora da ujedini sve narodne poslanike zato što se radi o deci koja su trenutno ne vidljiva za našu državu i Republički fond.
Zahvaljujem. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za - 22, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 143 od ukupno prisutnih 165 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Zoran Babić, na osnovu člana 92. stav 2, člana 157. član 2. i člana 170. Poslovnika Narodne skupštine predložio da se obavi zajednički jedinstveni pretres o Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Hrvatske o saradnji i zaštiti prirodnih i drugih katastrofa, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Makedonije o uzajamnom priznavanju vozačkih dozvola, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Rumunije o otvaranju međunarodnog zajedničkog prelaza Vračev Gaj (Republika Srbija) i Sokol (Rumunija) na srpsko-rumunsko državnoj granici i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Rumunije o otvaranju međunarodnog graničnog prelaza Golubac(Republika Srbija) i Nova Moldova (Rumunija) na srpsko-rumunskoj državnoj granici. Da li narodni poslanik Zoran Babić, želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za - 131, protiv – 10, uzdržanih – nema, nije glasalo 24 od ukupno prisutnih 165 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Pošto smo se izjasnili o predlozima, stavljam na dnevni red sednice akata po hitnom postupku, o predlogu dopune predloženog dnevnog reda u predlogu za spajanje rasprave na osnovu člana 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine stavljam na glasanje predlog dnevnog reda u celini. Zaključujem glasanje i saopštavam: za 146, protiv – 10, uzdržanih – nema, nije glasalo 142 od ukupno prisutnih 168 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova utvrdila dnevni red Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. D n e v n ir e d: 1. Predlog zakona o sprečavanju dopinga u sportu, koji je podnela Vlada; 2. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Hrvatske o saradnji u zaštiti od prirodnih i drugih katastrofa, koji je podnela Vlada; 3. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Makedonije o uzajamnom priznavanju vozačkih dozvola, koji je podnela Vlada; 4. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Rumunije o otvaranju međunarodnog graničnog prelaza Vračev Gaj (Republika Srbija) i Sokol (Rumunija) na srpsko-rumunskoj državnoj granici, koji je podnela Vlada; 5. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Rumunije o otvaranju međunarodnog graničnog prelaza Golubac (Republika Srbija) i Nova Moldova (Rumunija) na srpsko-rumunskoj državnoj granici, koji je podnela Vlada; 6. Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela Poslanička grupa Socijalistička partija Srbije. Prelazimo na rad po utvrđenom dnevnom redu. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da sam pored predstavnika predlagača Vanje Udovičić, ministra omladine i sporta, pozvao da sednici prisustvuju i Uroš Zeković, v.d. pomoćnika ministra omladine i sporta i Zorica Nikodijević, sekretar Ministarstva omladine i sporta. Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili ste Izveštaj Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas, prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, da ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da ovo vreme raspoređuje se na poslaničke grupe, srazmerno broju narodnih poslanika i članova poslaničkih grupa. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine otvaram načelni pretres o Predlogu zakona. Da li predstavnik predlagača Vanja Udovičić, ministar omladine i sporta želi reč? (Da.) Izvolite. Reč ima ministar Udovičić.
Hvala vam. Poštovani predsedavajući, poštovani narodni poslanici i narodne poslanice, danas pred vama se nalazi Predlog zakona o sprečavanju dopinga u sportu. Moram reći da danas imam neopisivu tremu, a isto tako i odgovornost kada predstavljam ovaj zakon iz prostog razloga što po prvi put radim ovako odgovornu stvar, po prvi put sam pred vama i predlagač sam zakona i ne može se meriti ova odgovornost i ova tema ni sa jednom koju sam proživeo baveći se aktivno sportom. Baveći se sportom učestvovao sam u velikim rezultatima i upisao sportsku istoriju Republike Srbije. Danas sam u mogućnosti da se upišem i u pravnu istoriju Republike Srbije, da se uredi jedna oblast koja sve više uzima maha na međunarodnom nivou, jedna negativna pojava koja se pokazala kao sve više prisutna i pojava sa kojom treba ozbiljno da se pozabavimo. Sport pre 10 godina kada je donesen ovaj aktuelni zakon i danas se u mnogoj meri se promenio. Sport tada nije imao potrebe za ovako detaljnim zakonom i za zakonom koji se ovako detaljno bavio sprečavanjem dopinga u sportu. Svi smo svedoci da gledajući sport pre 10 godina i danas vidi se drastična razlika. Danas je sport mnogo aktivniji, brži, dinamičniji i to je nešto što krasi današnji sport, ali se medicina isto tako razvija u oblasti sporta u onoj meri u kojoj se razvija i sam sport. Zbog postizanja većih rezultata sami sportisti podležu uzimanjem nekih od nedozvoljenih doping supstanci, najviše iz neznanja. Ovaj zakon se u mnogoj meri bavi edukacijom sportista, u mnogoj meri propisuje obaveze svih onih činioca u oblasti sporta, da bismo prvenstveno edukovali same sportiste, kasnije izvršili sve one kaznene odredbe koje propisuje ovaj zakon. Srbija je jedna od zemalja koja je potpisnik Međunarodne konvencije o sprečavanju dopinga u sportu i sama kao potpisnik imamo neke obaveze koje jesu preuzete, ali koliko god da su uslov za same sportiste, toliko smatramo i da smo mi i te kako odgovorni i da te kako odgovorno moramo da se pozabavimo ovom oblašću i da i te kako edukujemo naše sportiste i ne samo u sportskim rezultatima, da budemo prepoznatljivi u svetu, već i po zakonskim merama koje donosi ova Skupština i celokupna Vlada Republike Srbije. Ovim zakonom se uređuju mere i aktivnosti za sprečavanje dopinga u sportu. Doping je nedozvoljen. Kasnije ću objasniti zbog čega je štetan i nedozvoljen. Povreda antidoping pravila koje propisuje ovaj zakon u mnogoj meri se proširuju u onoj oblasti, gde se sada obuhvata i na lica u oblasti sporta. Do sada ih je bilo osam u aktuelnom zakonu. Novi zakon propisuje dve nove povrede antidoping pravila. Povreda antidoping pravila su prisustvo nedozvoljene doping supstance, odbijanje izvršenja antidoping kontrole, imanje nedozvoljene supstance, nepopunjavanje obaveze koju svaki sportista ima da svakodnevno obaveštava Međunarodnu antidoping agenciju i Nacionalnu antidoping agenciju o svom kretanju i svom boravištu, davanje ili pokušaj davanja distribucija nedozvoljenih doping sredstava, ometanje pri izvršenju antidoping kontrole i dve nove povrede antidoping pravila su saučesništvo i udruživanje. Zašto smo ušli sa ove dve nove odredbe? Iz razloga što smo želeli da smanjimo odgovornost sportista. Pokazalo se da nisu samo sportisti glavni krivci za uzimanje nedozvoljenih supstanci, već da u velikoj meri tu nezahvalnu zaslugu, negativni ljudi iz oblasti sporta, ljudi koji su u direktnom kontaktu i ljudi koji pomažu sportisti u njegovom razvijanju. Jedan od primera koji je svima vama poznat je svetski primer sportiste Leomsa Armstronga koji je više puta osvajao sva odličja. Naknadnim ispitivanjem uzorka se uspostavilo da je koristio nedozvoljena doping sredstava, a isto tako glavnu odgovornost su priznali ceo njegov stručni štab tim, direktor njegovog tima zarad postizanja boljih rezultata i potpisivanja boljih marketinških ugovora. Ove dve odredbe se bave baš tom negativnom pojavom. Iskreno, mislim da je jako bitno da se proširi ova delatnost da bismo obuhvatili sve činioce u samom sportu. Pod osobama koje pomažu sportiste smatraju se treneri, vaspitači, direktori, medicinsko osoblje, fizioterapeuti i druge osobe koje su u neposrednom kontaktu sa samim sportistom. Pod ovlašćenom antidoping organizacijom smatra se Antidoping agencija Srbije, Olimpijski komitet Srbije, Sportski savez Srbije, granski nacionalni savezi, Međunarodna antidoping agencija, Međunarodni olimpijski komitet, Međunarodni paraolimpijski komitet i međunarodne sportske organizacije. Ono što je novina u ovom zakonu jesu prava i obaveze Antidoping agencije i direktora Antidoping agencije, prvenstveno koje podatke, na koji način prikuplja te podatke i distribuira, a radi se o podacima ličnosti, tj. o poverenim podacima samog sportiste. Želeli smo da utvrdimo jasnu odgovornost Antidoping agencije i samog direktora, jer se raspolaže poverljivim podacima samog sportiste. Podaci koji se prikupljaju su osnovni lični podaci i zdravstveni podaci. Do sada se nije uzimao nikada jedinstveni matični broj građana, nije bilo potrebe zadirati toliko u privatnost samog sportiste, jer na međunarodnom nivou takva jedna informacija nema značaj. Uzimaju se samo lični i osnovni podaci sportiste i, naravno, zdravstveni podaci. Ono što jeste glavna dilema je objavljivanje samih podataka o ličnosti svakog sportiste. Antidoping agencija je dužna da obavesti nacionalne granske saveze, međunarodne sportske federacije, kao i Međunarodnu antidoping agenciju o povredi jednog ili više antidoping pravila. Pojave o objavljivanju zadatak same Nacionalne agencije je da objavi i na internetu i takva jedna mera se dovodi uvek u pitanje zašto se tako jedan lični podatak stavlja na dostupnost širokoj javnoj masi, ali iz prostog razloga što je neophodno obavestiti sve činioce u sportu o povredi i da bi se zabranilo učešće samog sportiste na takmičenju. Obaveze utvrđene ovim zakonom primenjuju se na sve organizacije u oblasti sporta koje imaju svoje sedište na teritoriji Republike Srbije. Ovaj zakon se primenjuje i na životinje. Životinje kod nas na kojima se vrše testiranja su konji, na međunarodnom nivou su psi i konji, a ostavljena je mogućnost i za neke druge životinje ako u budućem vremenu bude potrebe za tim. Sportisti i drugi učesnici su u obavezi da dozvole neometano sprovođenje antidoping kontrole. Antidoping agencija uređuje način na koji se sprovodi antidoping kontrola. Antidoping kontrolu sprovodi ovlašćeni licencirani antidoping kontrolor koji je neophodno da prođe edukaciju, zvanični ovlašćeni test, nakon toga da, u prisustvu ovlašćenog, antidoping kontrola prisustvuje antidoping kontroli, treći put ima pravo da on sprovodi antidoping kontrolu, ali uz prisustvo ovlašćenog, i tek posle toga, četvrti put može samostalno da sprovodi antidoping kontrolu. U Srbiji ima 36 antidoping kontrolora koji sprovode u ovom trenutku danas antidoping kontrolu. Uzimanjem uzorka urina i krvi sprovodi se antidoping kontrola. Neretko se uzima i ljudska kosa, jer se pokazalo da u dlaki kose najviše ostaju nedozvoljene supstance kao merljivo i kao vidljivo. Neophodno je da postoji ovlašćena, licencirana laboratorija kojoj se šalju uzeti uzorci. U Srbiji ne postoji takva ovlašćena laboratorija. Pokazalo se da je neophodno na godišnjem nivou imati 3.000 pregleda da bi laboratorija se pokazala kao finansijski isplativom. Antidoping agencija Srbije koristi ovlašćenu laboratoriju u Beču u Austriji, naravno, nakon sprovođenja javne nabavke, određene Zakonom o javnim nabavkama Republike Srbije. Ovim zakonom se propisuju i mnogo detaljnije se vodi briga o dužnostima i obavezama samih nacionalnih granskih saveza. Nacionalne granske saveze smatramo kao ravnopravne partnere u sprovođenju svih zakonskih okvira, pa i u ovom, a smatramo njihovu ulogu krucijalnu u onoj meri da je neophodno prvenstveno da obaveste Nacionalnu antidoping agenciju i ministarstvo nadležno za sport, jer su oni u neposrednom kontaktu svakodnevno sa sportistom i najpre mogu da uvide kada sportista koristi nedozvoljeno doping sredstvo ili imaju povredu jednog ili više doping pravila. Osnovne obaveze samih nacionalnih granskih saveza jesu da donesu sportska pravila, da donesu disciplinske mere, da sprovedu disciplinske mere, da obezbede sportistima godišnje lekarske preglede i lekarsko praćenje, da sankcionišu sportistu i oduzmu mu rezultat, da zabrane sportisti rad u oblasti sporta, i ono što smatram jako bitno, da bismo povećali broj pregleda na godišnjem nivou Antidoping agencije, da sprovodi na finalnim i polufinalnim utakmicama nacionalnog prvenstva doping kontrolu. Nacionalni granski savezi koji ne poštuju odredbe ovog člana se izuzimaju iz sredstava javnih prihoda, tj. nemaju mogućnost dobijanja sredstava iz javnih prihoda. Ove odredbe se odnose i na druge sportske saveze, sportska udruženja, sportske organizacije i stručna sportska udruženja. Savez je dužan da svoja sportska pravila dostavi Antidoping agenciji i nadležnom ministarstvu za sport. Ovaj zakon propisuje da Savez može da zatraži vanrednu antidoping kontrolu, baš iz razloga koji sam spomenuo, da je u neposrednom kontaktu sa sportistom i da najpre Savez može da uoči samu povredu antidoping pravila. Antidoping kontrola može se sprovesti i van takmičenja. To je jedna od dilema koja se vodi ne samo u pravnim okvirima, već i u sportu, jer je Antidoping agencija u mogućnosti da dođe i u stan samog sportiste i da sprovede kontrolu. Pokušaću u najkraćim crtama da vam objasnim. Svaki sportista je dužan, iz člana 3. tačke 4, da obaveštava Nacionalnu antidoping agenciju o svom kretanju, svom boravištu. Neophodno je da u toku dana popunjava formular gde će jasno da napiše gde će biti u toku dana, gde se vrše treninzi i obaveznih sat vremena gde će biti. To je uslovljena obaveza, ali sportista sam bira da li želi da popunjava takav formular i da li želi da podleže antidoping kontroli. Niko sportistu ne uslovljava da mora, ali kada prihvati takvu obavezu onda je dužan da radi takvu jednu stvar koja se u svetu sporta ličnom higijenom svakog sportiste. U praksi, sportisti uglavnom stavljaju svoju kućnu adresu, tj. adresu boravišta i stavljaju rane jutarnje sate da bi bili sigurni da će biti tu i da neće povrediti pravila Antidoping agencije. Neke stvari koje imaju veliki odjek u javnosti su i mere koje može da propiše Međunarodna antidoping agencija ili međunarodna sportska organizacija. Neke od mera koje nama nisu bile baš prihvatljive i koje su naišle na veliko negodovanje jeste slučaj Troickog, kada mu je bio zabranjen ulazak u samu „Beogradsku arenu“ na utakmicu finala „Dejvis kupa“. To je odredba koju je propisala sama Međunarodna teniska organizacija. Moram napomenuti, samo su oni to propisali, ni jedna druga međunarodna sportska organizacija nije propisala, a sportista je dužan da primenjuje sva pravila svoje međunarodne organizacije. Napominjem ovo zato što se vodila velika polemika oko ovoga, imalo je veliki odjek u javnosti, ali ovo je jedna od stvari koje sportista sam mora da primenjuje, jer je svestan sankcija koje mogu da budu izrečene u slučaju da se ne primenjuju odredbe. Druge disciplinske mere koje se izriču zbog povreda antidoping pravila jesu diskvalifikacija sportskih rezultata, privremena suspenzija, oduzimanje sportskog rezultata, zabrana učešća na takmičenjima i zabrana obavljanja posla u sistemu sporta. Sportista za vreme trajanja izrečene povrede antidoping pravila gubi pravo na nacionalnu kategorizaciju sportista. Dalje, ovaj zakon propisuje obaveze Antidoping agencije. Antidoping agencija je konstituisana kao ustanova i kao takva ima dva organa: Upravni odbor Antidoping agencije i direktoraAntidoping agencije. Osnovna delatnost Antidoping agencije je da sprovodi antidoping kontrolu. Ono što sam napominjao već par puta jeste i da vrši edukaciju, prevenciju same negativne pojave u sportu, jer se pokazalo, pogotovo moram da istaknem kod nas u Srbiji, da je veliku ulogu imala Antidoping agencija u sprečavanju svih ovih negativnih pojava, jer su naši sportisti, opet ponavljam, iz neznanja uzimali neke supstance i nisu ni bili svesni posledica koje mogu da imaju. Ovom prilikom stvarno moram i da pohvalim Antidoping agenciju Srbije, koja je do sada obavila preko 5.000 pregleda, gde je do sada utvrđeno da je 50 sportista bilo pozitivno na doping testu. Antidoping agencija vrši dva poverena posla, a to je izgled doping fri markice i objavljivanje liste nedozvoljenih doping sredstava. Antidoping agencija je dužna da dva poverena posla objavi i u „Službenom glasniku“. Upravni odbor Antidoping agencije sastavljen je od članova nadležnog ministarstva u oblasti sporta, Olimpijskog komiteta Srbije, Sportskog saveza Srbije, istaknutih stručnjaka u oblasti medicine, farmakologije, veterinarstva i jedan predstavnik Kasacionog suda. Ono što je novina samog zakona, jeste usaglašavanje sa Ustavom iz 2006. godine. Naime, Međunarodna antidoping agencija i sve organizacije u oblasti sporta na međunarodnom nivou zabranjuju prisustvo nacionalnog sudstva u donošenju ovih odluka, pogotovo u donošenju drugostepenih odluka. Da bismo se usaglasili sa Ustavom iz 2006. godine, više se ne zove poveren posao, drugostepeno odlučivanje i postupak, već javno ovlašćenje. Samim tim su se izbegle i nesuglasice, a i ovim zakonom smo u velikoj meri usaglasili terminologiju iz međunarodnih okvira, pa više nije ni tužba, već je prijava, da ne bi asociralo na sam sudski postupak. O obavezama i pravima samog direktora Antidoping agencije sam napomenuo u članu 4, zbog prikupljanja informacija od značaja samog sportiste. To je u najvećoj meri promena u novom zakonu, jer direktno je direktor Antidoping agencije odgovoran za sve informacije od značaja. Ovaj zakon propisuje i nadzor za primenu. Nadzor nad primenom ovog zakona, inspekcijski nadzor vrši nadležno ministarstvo preko sportskih inspektora. Sportski inspektor kontroliše aktivnosti i mere u skladu sa ovim zakonom. Sportski inspektor je ovlašćen da privremeno oduzme evidencije, dokumentaciju i nedozvoljenu doping supstancu, da zabrani sportisti učešće na takmičenju, da zabrani sportisti rad u oblasti sporta, da naredi usaglašavanje zakonskih akata, da zatraži od Antidoping agencije da sprovede antidoping kontrolu i da podnese prijavu za učinjeno krivično delo ili de pokrene prekršajni postupak. Ovim zakonom se ukida jedno krivično delo, a to je upotreba doping sredstva. Na međunarodnom nivou do sada nije bilo moguće utvrditi samo krivično delo, jer nije mogla da se dokaže namera za korišćenje doping sredstva. U praksi to znači da nismo mogli da dokažemo da li je sportista koristio nedozvoljeno doping sredstvo da bi bio bolji sportista, da bi imao bolje rezultate ili je koristio iz svojih ličnih razloga. Kod nas se nije pokrenuo nijedan sudski postupak, a moram reći da na međunarodnom nivou nije doneta nijedna presuda. Ovim zakonom se propisuju dve kaznene odredbe, a to je omogućavanje upotrebe doping sredstva i neovlašćena proizvodnja i stavljanje u promet doping sredstva. Kazne za ova krivična dela su smanjene jer su prilagođene krivičnim delima za narkotike iz Krivičnog zakona, a novčane kazne za prekršaje su povećane i varijabilne su, jer je u aktuelnom zakonu bila fiksna novčana kazne za povredu antidoping pravila. Ovim zakonom se daje mogućnost fleksibilnijeg u nekoj meri kažnjavanja, ali i novčane kazne za prekršaje su usklađene sa aktuelnim Zakonom o sportu. U najkraćem ovo je ono što sam hteo da vam prezentujem nešto što smo radili u prethodnom periodu. Rekao sam da ću vam reći zašto je doping loš za sportiste, zašto je nezakonit i zašto je štetan. Ako pričamo o samom sportu, tri stvari su negativne kada je reč o samom dopingu. Prva stvar, štetan je za zdravlje svakog sportiste. Pokazalo se da sportisti koji koriste doping sredstva u velikoj meri urušavaju svoje zdravlje i samim tim urušavaju izgled celokupnog sporta. Druga stvar zbog čega je loš antidoping jeste fer plej. Sportista koji primenjuje nedozvoljene supstance, koji uzima doping sredstva, nije ravnopravan sa sportistom koji ne uzima i samim tim se urušava osnova etike sporta. Treća stvar, koja je možda i najbitnija, jeste taj socijalni aspekt gde su sportisti, pogotovo za decu i za mlade, sinonim nečeg čistog i velikog. Oni su idoli mladim generacijama, oni su ti na koje se mladi ugledaju. Smatram da je neophodno doneti ovakav zakon baš da bi sprečili urušavanje jedne ideologije i nečega čemu svi zajedno težimo. Zbog čega je još važno da donesemo ovaj zakon? Naši sportisti, počevši od 01.01.2015. godine, neće biti u mogućnosti da se takmiče na međunarodnoj sceni, na međunarodnim takmičenjima u slučaju da se ne izglasa ovaj zakon. Ja sam na raspolaganju da odgovorim na neke nedoumice i na neka pitanja. I te kako sam spreman na kvalitetne sugestije i tu sam iskreno jer mi je u interesu da donesemo ovaj zakon zbog naše dece, zbog zdravlja nacije i zbog svega onoga što sport predstavalja u svetu, jer želimo da budemo ne samo prepoznatljivi u svetu po sportskim rezultatima, mi želimo da budemo prepoznatljivi u svetu i po zakonskim i pravnim okvirima koji krase sport. Hvala vam.
Zahvaljujem ministru Udovičiću. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Žika Gojković.
Poštovani gospodine predsedavajući, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo poslanici, danas govorimo o jednoj izuzetno važnoj temi i sama tema potvrđuje neophodnost onoga o čemu smo do sada nekoliko puta moje kolege i ja govorili iz raznih poslaničkih grupa, a to je neophodnost da se oformi skupštinski odbor za sport i omladinu, koji je nekada jako dobro funkcionisao. Smatram da je ova tema još jedan pokazatelj koliko nam taj odbor nedostaje, jer smatram da bi na tom odboru još kvalitetnije mogli da ukrstimo, da kažem, argumente koje imamo i da samim tim u Skupštini poslanici sami imaju mnogo bolje predloge zakona i mnogo bolju raspravu i mnogo bolja rešenja koja ćemo usvojiti. Posebna mi je čast da kažem, i što kao novoizabrani predsednik Sportskog saveza grada Sombora imam priliku da govorim o sportu u ovom našem velikom zdanju, jer se sport nešto što je ubedljivo najlepše, najbolje i najsrećnije kada je u pitanju Republika Srbija i posebno mi poslanici i političari moramo da imamo razumevanja kada su u pitanju teme iz sporta, jer mnogi sportisti nažalost po nas su učinili mnogo više za ovu zemlju nego što je to učinila politika u poslednjim decenijama. Mi danas govorimo o temi antidopinga, tema koja je izuzetno važna i kao što je sam ministar rekao, antidoping predstavlja set koordinisanih aktivnosti usmerenih ka zaštiti i očuvanju sportskog duha kao i očuvanju unapređenja zdravlja sportista bez obzira da li su u pitanju profesionalci ili amateri. Antidoping se može posmatrati i kao program koji se sastoji iz nekoliko koraka. To su promocije usmerene ka prevenciji, usvajanje pravila ponašanja, usvajanje liste zabranjenih metoda i supstanci, način sprovođenja kontrole, preduzimanje mera i sprovođenje sankcija protiv prekršilaca, obezbeđenje fer uslova za sportiste koji se podvrgavaju kontroli, koordinacija i saradnja i drugih neophodnih mera i koraka. Najpravilnije, ovako ljudski reći, međutim, posmatrati antidoping kao jednu kompleksnu tvorevinu dakle, kao i filozofiju tj. stil života i kao program, odnosno set pravila koji omogućava da se taj stil života sprovede u delo, odnosno da postane stvarnost. Antidoping kao fenomen počiva na ideji olimpijizma, odnosno na ideji da nije bitno da li si pobedio, već je bitno kako si se borio. Antidoping pokret osnovan je od strane pobornika ideja da je pobeda duha nad telom najveća pobeda koja se može ostvariti i ujedno i cilj bavljenja sportom, a ne obratno kako to često biva. Cilj bavljenja sportom jeste očuvanje zdravlja, a korišćenje doping sredstava onemogućava vođenje zdravog života. Smisao antidopinga je povratak vrednosti koje su odbačene. I kada govorimo o svim vrednostima koje smo kao narod odbacili, postavlja se pitanje da li je to moguće? Možda problem leži u jednoj od ljudskih osobina, a to je stalna težnja ka osvajanju novih visina, u nemogućnosti da se zadovoljimo već ostvarenim. Nešto što je toliko poznate, ne samo sportistima već možda i mnogo više nama političarima.Pojedini teoretičari smatraju da su mediji stimulisali primenu dopinga dok je biznis omogućio da se stavi tačka na „i“. Kada govorimo o ključnim činiocima antidoping programa i kampanje, prvo moramo reći da je tu koordinacija i doslednost. Antidoping kao program nema apsolutno nikakav smisao ukoliko se ne sprovodi dosledno. Promocija kao faza omogućava da se antidoping iz sfere sporta prenese u sferu svakodnevnog života, budući da posledice dopinga imaju uticaj ne celokupno društvo, na sve sfere života, a ne samo na jednu, ne samo na sport kao jedno od ljudskih aktivnosti. Koordinacija naravno između ostalog omogućava da dođe do razmene iskustava dok dosledna primena pravila omogućava da se formira jedna jaka struktura koja ima minimum slabih tačaka i koja se stabilno kreće ka ostvarenju željenog cilja. Drugo, možda i najvažnije, a to je da je depolitizacija sporta. Sport je još uvek u pojedinim zemljama pod rukovodstvom koje je nestručno ili nezainteresovano za promenu stanja čime se onemogućava realizacija kvalitetnog sistemskog pristupa. Nažalost, i ni mi nismo otišli daleko. Jedan od problema koji proističe iz svega ovoga izostanak adekvatne zakonske regulative koja bi podpomogla sprovođenje kvalitetnih i delotvornih antidoping mera. Konstantno stručno usavršavanje, naravno, stručno usavršavanje kao i svim sferama života tako i u sportu je od vitalnog značaja. Stalna ulaganja u istraživanje i razvoj, to naravno predstavlja neophodnost kako u cilju prevencije stimulansa i metoda, tako u cilju iznalaženja novih načina uvećanja radnih sposobnosti, sportista koji su bezbedni po zdravlje i koji ne vređaju sportski duh. Postoje i drugi brojni činioci, ali ovi predstavljaju, usudio bih se reći bazu. Ono što je od vitalnog značaja za uspeh jeste fokus, tj. objedinjenost svih ovih funkcija, odnosno elemenata, a ta objedinjenost može se ostvariti samo putem kvalitetnog menadžmenta. Kada govorimo o antidopingu u Srbiji svi znamo da situacija nije sjajna. Upotreba nedozvoljenih stimulansa ne predstavlja nepoznanicu na našim prostorima i slobodno se može reći da ni u kom pogledu, barem kada je upotreba doping metode i sredstava u pitanju ne zaostajem za razvijenim zemljama u ovom slučaju nažalost. Ono što odlikuje primenu doping metoda, sredstava na našim prostorima jeste visoka doza amaterizma što predstavlja bitan faktor rizika. Ovo istovremeno ima negativna uticaj i na perspektivu srpskog sporta kao i na ugled našeg sporta. Problem za startovanje ozbiljnih doping programa i kampanja ne predstavljaju samo interesi, niti činjenica da je sport u nas još uvek visoko politizovana delatnost, već i činjenica da u Srbiji još uvek nije precizno zakonom definisana zabrana upotrebe stimulativnih sredstva. Tek u novom predlogu Zakona o sportu pominje se između ostalog da su sportisti obavezni da dozvole i omoguće obavljanje doping kontrole, a onima koji to dobiju ili izbegnu bila bi izrečena mera povrede antidoping pravila ista kao i da su na antidoping testu bili pozitivni, što smo imali slučaj da vidimo kada su u pitanju neki naši sportisti u proteklom periodu, među njima i naš teniser Viktor Trojicki. Nijedan antidoping program ma koliko dobar bio ne vrede apsolutno ništa bez angažmana ljudskih resursa i to je činjenica. Poseban problem predstavalja i činjenica da ne postoji dovoljan broj stručnih kadrova kao i činjenica da nije unapred pripremljen teren za sprovođenje antidoping kampanja. Posebnu priču predstavlja i činjenica da je u sprovođenja antidoping kampanja i programa veoma skupa, odnosno iziskuje visoke finansijske izdatke, a u našoj zemlji je još uvek na snazi pravilo da se sredstava iz budžeta koja su namenjena finansiranju sportskih društava raspodeljuju ne namenski ili bez osećaja za potrebe i perspektivu konkretnog sporta. Naravno, vredi spomenuti da se i u našim klubovima često ne sprovode ne obavezni zdravstveni predlozi. Imali smo stravičnih slučajeva gde su mladi momci i devojke umirali, a da gotovo nisu ni bili punoletni, što je naravno dodatni faktor rizika i što istovremeno ukazuje na duboku krizu u kojoj se nalazi naš sport. Sve napred navedeno sigurno ima veoma loš uticaj na zdravlje sporta kao i aktivnosti na našim terenima, kao i na ugled našeg sporta u svetu. Novina na našim prostorima predstavlja i to treba pozdraviti, pripreme za uvođenje obavezne antidoping kontrole u Meridijan super ligi, što je do sada bilo nezamislivo. Ono što je važno imati na umu jeste činjenica da je procedura za kontrolu koju propisuje UEFA i FIFA veoma stroga. Primera radi UEFA i FIFA insistiraju na testiranju čak i posle prijateljskih utakmica. Pitanje je da li će ovo svi naši klubovi, ne samo fudbalski, koji znamo kako funkcionišu, uspeti da podnesu tako visoke troškove. Ovo otvara pitanje diskriminacije pojedinih klubova, tačnije onih iz slabo razvijenih sredina kao i da li će u našoj zemlji biti sport privilegija viših slojeva. Koja su moguća rešenja i tu ću biti maksimalno konkretan. Iluzorna je govoriti o nekim basnoslovnim sumama koje bi naša zemlja trebalo da izdvoji kako bi se stanje u sportu u našoj zemlji, bilo u vezi dopinga, ili uopšte, podiglo na jedan viši nivo, ili bolje rečeno na civilizovaniji nivo. Rešenje leži u sferi privatnog kapitala i zainteresovanih i motivisanih investitora. Ovako stanje proističe iz činjenice da retko kada dolazi do isplate originalne sume koja je planirana budžetom, a kamoli do isplate dodatnih suma na koje sportski radnici računaju. Možemo slobodno reći da redosled akcija se nameće sam po sebi i to je da kažem moj konkretan predlog. Pod jedan, čvrsta zakonska regulativa, tj. precizan zakon o sportu. Podzakonska akta vezana za upotrebu stimulansa i metoda. Davanje statusa opojnih i po zdravlje opasnih sredstava svim onim sredstvima koji se koriste radi uvećanja radne i sportske sposobnosti, a koje vređaju sportski duh. Zabrana primene nehumanih i po zdravlje opasnih metoda usmerenih ka uvećanju sposobnosti. Čvrsta interan regulativa u sportskim savezima, društvima i asocijacija. Visoke i stroge kazne, što je jako važno. Koordinacija na svim nivoima kako sva doneta akta ne bi bila mrtvo slovo na papiru. Ponovo depolitizacija sporta. Toga su nam puna usta, ali nikako da napravim konkretne poteze. Prenošenje planiranja sportskih aktivnosti i strategija vezanih za promociju sporta na ona lica koja su kvalifikovana da donese takve planove,a ne favorizovanje političke podobnih stručnjaka. Najteža faza koja se zahvaljujući mentalitetu ovih prostora može okvalifikovati ponekad i terminom utopija. Od vitalnog je značaja, često se postavlja pitanje da li bi ovo možda trebalo da bude prvi korak, pa tek onda donošenje zakonske regulative, međutim najbolje rešenje je doneti pravila, a kasnije će ista ta pravila se prilagođavati promenama. Imenovanje gospodina Udovičića na mesto ministra za sport je nešto što razbija dosadašnju praksu i mislim da svi koji se bave sportom i koji ga vole, ovako nešto moraju podržati. Privatizacija sportskih društava, onda kada se postave okviri treba ići na privatizaciju velikih sportskih društava, kako bi se omogućila zdrava evolucija sporta na ovim prostorima. Naravno, postavlja se pitanje šta sa onim sportskim društvima koja nisu rentabilna, odnosno koja neće moći lako da se unovče kao što svi mislimo. Jedno od rešenja je svakako kreiranje strateškog plana koji bi omogućio da se sredstva prerutiraju da tako kažem ka slabo razvijenim zonama kao i konstantna stimulacija za napredovanje klubova bez perspektive, ne bi parazitirali. Stručno usavršavanje na svim nivoima, kao što smo već rekli, važno je za sve sfere društva, pa tako i za sport, a veoma bitnu ulogu u promociji sporta, kako aktivnosti, tako i sportskog duha, kao kodeksa vrednosti, svakako igra i edukacija. Stručnost svih kadrova je presudna, a stručna edukacija ne trebalo samo da se odnosi na trenere i kadrove koji su usko povezani sa aktivnostima koje se odvijaju na nivou klubova, već i na nastavno osoblje u prosveti, što je izuzetno važno. Takođe, i na lica koja učestvuju u donošenju planova, kreiranju strategije, donošenju odluka vezanih za distribuciju sredstava, jer znanje je ključ donošenja optimalnih rešenja. Istraživanje i razvoj bih stavio na kraju, iako, to jeste izuzetno važna stvar, neodvojivi deo strategije, a promene su dinamične, kako u sferi proizvodnje, otkrića, metode i supstanci, tako i u sferi iznalaženja načina da se prikrije upotreba istih. Ono što je takođe važno i treba dodati po mom ličnom mišljenju, treba imati na umu da je najbolja strategija fleksibilna strategija, kao i da, ma koliko neko rešenje bilo dobro, ne treba po svaku cenu slediti metodu kopi pejst i mehanički preuzimati rešenja iz zemalja koje su uznapredovale po ovom pitanju. Mislim da smo se po tom pitanju nekoliko puta opekli, kada je u pitanju donošenje zakona, koje smo samo prepisivali iz EU. Profesionalni sport, bez dopinga, rekao sam da je neka vrsta utopije. Na osnovu svega navedenog, racionalnom čoveku, ne bi trebalo da predstavlja problem, da konstatuje da bi doping zakonom trebalo strogo zabraniti u svim njegovim pojavnim oblicima, budući da je štetan i besmislen. Ipak, doping je uprkos svim kampanjama, kaznama i pretnjama, oduzimanjem medalja, titula, teškim oboljenjima koja su zadesila najveće legende sporta i dalje aktuelan, i dalje se u razvoj supstanci metoda ulažu ogromne cifre i naravno, na pitanje zašto, niko nema precizan odgovor. Očigledno je da kada čovek teži, ka tome da postigne nemoguće i istovremeno ne želi da se divi osobi koja je nalik njemu samome, osobi koja je sve postigla napornim radom i koja izgleda sasvim normalno, izuzev što ima najbolju kondiciju i najbolje rezultate. To je neodvojiva potreba ljudskog bića i traženje i negovanje super idola kao bića koje je nad, naravno. Od profesionalnog sportiste se očekuje da daje više nego obično ljudsko biće, što obično ljudsko biće može, da postiže nadljudske rezultate, a sve zarad zadovoljstva širokog auditorijuma u cilju generalisanja abnormalni profita. Potrošačko društvo zahteva potrošnu robu koja donosi zabavu, a sport se zahvaljujući, svojim karakteristikama, savršeno uklapa u taj opis i zato, gospodine ministre, bez obzira na vašu dobru volju, da uredite stanje u sportu, nemam baš previše optimizma u smislu da će promena ovog zakona doneti neki značajniji dobitak. Ipak treba nastojati da se stanje promeni, jer ne postoji samo profesionalni sport i nije jedini cilj sporta, generisanje profita, već i zadovoljstvo bavljenje istim. SPO i DHSS cene napore nadležnog ministarstva i ministra koji je na čelu, Ministarstva za sport i omladinu i u danu za glasanje ćemo podržati ovaj predlog zakona, kao i sve dobre ideje koje budu dolazile iz ovog ministarstva.
Reč ima ovlašćeni predstavnik, narodni poslanik Velimir Stanojević.
Uvaženi predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, upotreba nedozvoljenih sredstava, odnosno korišćenje dopinga od strane sportista, takmičara, predstavlja na žalost rasprostranjenu pojavu na globalnom nivou. Dakle, toliko rasprostranjenu, da su sve relevantne međunarodne, sportske i druge institucije već duži niz godina unazad uključene u borbi protiv dopingovanja i svih aktivnosti u vezi sa tim, a među njima i Međunarodni olimpijski komitet, Svetska antidoping agencija, UNESKO, kao i Savet Evrope, kao pokrovitelj najvažnijih međunarodnih konvencija o sprečavanju dopinga u sportu. Moramo priznati da u eri opšte komercijalizacije, moderni sport je odavno prevazišlo ono olimpijsko geslo – važno je učestvovati i transformisao se u nešto, što bismo slobodno mogli nazvati – pobednici se pamte, a borbena sportska borilišta sve više podsećaju na gladijatorske arene, gde se vrlo često koriste i nedozvoljena sredstva. Imajući u vidu činjenicu da sve države u svetu, bez izuzetaka, prepoznaju uspeh na sportskom polju, kao stvar prestiža, bez obzir na prirodu političkog režima, društveno-ekonomsko uređenje, ekonomski i socijalni status stanovništva, zaista i nije neobično da se doping koristi, na žalost, u nekim slučajevima, i uz blagoslov samih nacionalnih sportskih saveza. Brojni su i poznati slučajevi u praksi, čak i na najvišem nivou gde je dolazilo do upotrebe nedozvoljenih sredstava, sa ciljem postizanja uspeha na takmičenju, a neki od njih su dokazani i naravno, adekvatno procesuirani, a neki ni do danas nisu dokazani i nad postignutim rezultatima i uspesima, ostala je večita senka sumnji. Neki od nas sigurno pamte period 70-tih i 80-tih godina prošlog veka, kada je tadašnja hladnoratovska dimenzija, politička dimenzija, pre svega, možda najbolje manifestovana bila na sportskom polju i svakako je kulminirala recipročnim bojkotom, letnjih olimpijskih igara 1980. godine i 1984. godine. Može se reći da tadašnja Demokratska Republika Nemačka, predstavlja je pravi sinonim za, ni do danas u potpunosti dokazanu upotrebu dopinga, i to praktično na državnom nivou, a sve u cilju supremacije nad svojim zapadnim susedom, kao i uopšte, kapitalističkim društvenim uređenjem. Naravno, da se pri tom nije vodilo računa o zdravlju sportista, i važno je bilo da se himna što češće čuje, na najvećim sportskim takmičenjima. Akcenat je tada stavljen, pre svega na bazne sportove, na atletiku i plivanje, a smatralo se da su u to vreme istočno nemačke, farmaceutske i hemijske laboratorije otišleubedljivo najdalje na ovom polju. I posle nekoliko decenija, imamo važeće svetske rekorde, npr. u atletici na 400 i 800 metara, za žene. Zanimljivo je npr. razmišljanje jedne čuvene plivačice,80- tih godina i rekla je – tačno je da sam bila dopingovana, kada sam postavila svetski rekord i bilo je to početkom 80-tih godina, a priznala je 20 godina kasnije, ali mislim da ga ipak ne bi trebalo brisati. Naime, u to vreme praktično sve plivačice su bile dopingovane, a ja sam bila najbrža, jer sam trenirala više od njih, pa se na neki način može reći da sam ga oborila u ravnopravnoj borbi. Sama ova izjava ide u prilog činjenici da je doping u to vreme bio, maltene uobičajena pojava i da se samo postavljalo pitanje da li će to biti otkriveno ili ne. Možda još jedan upečatljiviji primer, Olimpijske igre u Seulu 1988. godine, kanadski sprinter, Ben Džonson, obara svetski rekord na 100 metara, sopstveni svetski rekord, star godinu dana, ali ubrzo on bude brisan, jer je dokazano da je koristio steroide nekoliko godina unazad. Još jedna frapantan podatak za tu čuvenu trku iz 1988. godine, čak 6 od 8 učesnika je u jednom trenutku, dokazano da su u toku svoje karijere koristili nedozvoljena sredstva. Naravno, na kraju, i ono što ste vi, gospodine ministre pomenuli, jedan svežiji primer, sedmostruki i uzastopni pobednik Tur de Fransa, Levs Armstrong, koga je američka antidoping agencija, na osnovu kodeksa Svetske antidoping agencije, kaznila doživotno, zabranom bavljenja svim sportskim aktivnostima, oduzela mu svih sedam titula Tur de Fransa, navodeći da je – osmislio, pripremio i sproveo najprofesionalniji i najuspešniji program, koji je svet ikada video. Kada se navedeni primeri imaju u vidu, a oni predstavljaju samo, da kažem, vrh ledenog brega sasvim je opravdano što i naš aktuelni zakon, kao i ovaj predlog o kome danas raspravljamo predviđaju veoma oštre sankcije protiv onih koji krše, inače taksativno nabrojana anti doping pravila. Raduje, naravno i saznanje da je Anti doping agencija Republike Srbije priznata kao jedna od najpriznatijih te vrste u svetu, kao i činjenica da smo veoma ažurni u praćenju svih promena u ovoj oblasti. Pre svega, edukacija svih učesnika u trenažnom procesu je prepoznata kao veoma važna i zato mislim da se radi o članu 10. On precizira da nadležni sportski savez je dužan da u saradnji sa Anti doping agencijom obezbedi da se članovi saveza, a posebno sportski stručnjaci i registrovani sportisti svih uzrasta, neprekidno, a najmanje jednom godišnje, obaveštavaju i edukuju o važećim propisima koji se odnose na doping u sportu, a posebno o štetnim posledicama po zdravlje usled upotrebe doping sredstava. Što se tiče člana 10, takođe mislim da je sasvim na mestu i propisana finansijska sankcija Sportskom savezu koji ne poštuje propisane obaveze u ovoj oblasti, tako što mu se ukida priliv sredstava iz budžeta, kao i obaveza samog Saveza da u potpunosti uskrati finansiranje sportista koji ne poštuju važeća anti doping pravila. Takođe, naravno da je opravdana i odredba iz člana 17. stav 2. koja predviđa da lice kome je izrečena mera zbog povrede anti doping pravila ne može za vreme dok je mera na snazi obavljati bilo kakav posao u oblasti sporta u Republici Srbiji. U tom smislu smatram da su predložene novčane kazne adekvatne po svojoj visini, kako za sportske organizacije, tako i za fizička lica koja povrede anti doping pravila. Naime, propisana su Predlogom ovog zakona nova krivična dela, i zaprećene adekvatne kazne zatvora i to za omogućavanje upotrebe doping sredstva sportisti, kao i neovlašćena proizvodnja i stavljanje u promet doping sredstava. Na samom kraju, imajući u vidu opravdanost potrebe usaglašavanja našeg nacionalnog zakonodavstva sa međunarodnim propisima u ovoj oblasti, kao i činjenicu da je sport naravno bio i ostao jedan od naših najvećih aduta, kada je u pitanju promocija države Srbije, i da su naravno, sportisti u pravom smislu te reči, ambasadori naše zemlje na svim meridijanima, poslanička grupa Nove Srbije će u danu za glasanje bezrezervno podržati ovakav predlog zakona. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem, gospodine Stanojeviću. Reč ima narodni poslanik Petar Petrović.
Gospodine potpredsedniče Skupštine, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, odmah na početku želim da istaknem da će poslanička grupa JS podržati Predlog zakona za sprečavanje dopinga u sportu, u načelu, a siguran sam i u pojedinostima, iz dva razloga. Prvi je formalne prirode, da tako kažem, a to je što postojeći zakon koji sada imamo i koji je trenutno na snazi donet je davne 2005. godine. U međuvremenu je Srbija, kao što je poznato, ratifikovala međunarodnu Konvenciju o sprečavanju dopinga u sportu 2009. godine. Pored toga od strane Svetske anti doping agencije usvojeni su određeni kodeksi kao i drugih međunarodnih organizacija, koji moraju da budu sankcionisani zakonima, nacionalnih saveza, odnosno država, da bi, kao što je i ministar rekao, naši sportisti od 1. januara 2015. godine nesmetano da se takmiče na određenim takmičenjima za koja se spremaju i za koje se prijave. Takođe, kao stranka koja je uvek podržavala napore ove države da što pre uđe u EU i donošenje ovakvog zakona i usklađivanje sa drugim propisima EU i svetskih propisa koji regulišu materiju, mi moramo da podržimo i usvojimo novi zakon o sprečavanju dopinga u sportu. Međutim, za nas iz poslaničkog kluba JS, mnogo su bitni oni drugi praktični razlozi za podržavanje ovog zakona, a to je da želimo da glasanjem za ovaj zakon i usvajanjem ovog zakona sprečimo mlade ljude i one koji su oko njih da se bave nekim nečasnim, nezakonitim, nemoralnim stvarima da bi postigli određeni rezultat u sportu, već da te mlade ljude i njihovu energiju usmerimo na zdravo bavljenje sportom, na zdrav trening, na zdravu ishranu i da stvarno talenat i rad na treninzima i na sportskim terenima bude jedino merilo za postizanje određenih evropskih i svetskih rezultata. Poznato je da stranka kojoj pripadam ulaže mnogo sredstava tamo gde ima mogućnosti da mlade ljude odvojimo od kafića, od droge, od alkohola, da se bave sportom, a donošenjem ovog zakona sprečićemo ih da koriste neke supstance koje mogu da štete njihovom zdravlju ako žele da se bave sportom. Nije novo reći da nisu uvek krivi sportisti kada se utvrdi da su koristili neko sredstvo ili neku supstancu da bi postigli neki bolji rezultat ili u pojedinačnom ili u ekipnom sportu i s toga posebno kao poslanička grupa JS pozdravljamo član 30. Predloga zakona koji predviđa oštre kazne za sve one koji proizvode ili stavljaju u promet te supstance koji štete, moramo reći, zdravlju sportista, ali na neki način pomognu da se postigne neki bolji rezultat nego što trenutne mogućnosti tog sportiste mu daju da može da postigne neki rezultat. Tako da primenom ovih sankcija, kao i primenom novčanih kazni za sve one koji se ogreše o ta sportska pravila, ja bih rekao ne samo sportska, nego i moralna, etička pravila u sportu, treba da daju primer drugima da se ne bave time, nego da samo talenat i rad na treninzima, kao što sam rekao, bude jedini putokaz za ostvarivanje dobrog rezultata u sportu. S druge strane, gospodine ministre, kao poslanički klub bi vam preporučili, ako je to moguće, da sve eventualne kazne novčane koje se prikupe od strane onih koji na bilo koji način se ogreše u primeni ovog zakona i koriste nedozvoljena sredstva za postizanje boljih rezultata, da se usmere na izgradnju novih sportskih terena, hala, bazena, itd, i da tamo treniraju oni mladi ljudi koji žele da se časno, pošteno i sportski bave sportom i da učestvuju na sportskim takmičenjima i da u skladu sa svojim mogućnostima postignu dobar rezultat. Ove kazne koje su predviđene, odnosno koje se predviđaju članom 39. za one, kao što sam rekao, koji stavljaju u promet ili proizvode ove supstance, treba da se primene najrigoroznije, jer ljudi koji se time bave nekada i dovedu sportistu u zabludu da postigne neki rezultat preko koga ostvari i neka materijalna dobra, finansijska dobra, u stvari ne zaslužuje to svojim mogućnostima, svojim trenutnim zdravim, ako bi bili zdravi, sposobnostima ispoljenim na terenu bilo kom i u bilo kojoj vrsti sporta. Iz tog razloga ne bih dužio mnogo, pozdravljamo napore ministarstva da ovu oblast reguliše na jedan adekvatan način, da sprečimo sve one koji i pomisle da mogu koristeći određena nedozvoljena sredstva, nedozvoljene supstance, da daju sebi mogućnost da postignu neki rezultat koji realno u datom trenutku ne mogu da postignu. Ne radi se ovde samo o pojedinačnim sportovima i u ekipnim sportovima nažalost ima mnogo pojedinaca koji koriste nedozvoljene supstance da bi njihova ekipa postigla bolji rezultat. Nekada ostanu nekažnjeni zbog toga jer je nemoguće, ako je to u pitanju neki sportski tim koji broji kao fudbal 11 igrača i sa rezervama 20 igrača, ili, ne znam, rukomet, košarka itd, da svi odu na antidoping kontrolu. S druge strane ima sigurno sportista koji se časno i, na svu našu sreću, to je većina, pošteno u granicama svojih sportskih i fizičkih mogućnostima bore da ostvare dobar rezultat. Iz tog razloga mislimo da treba ove kazne u buduće primenjivati strogo, da bismo sprečili svaku pomisao da neko na nečastan, nemoralan, nezakonit način ostvari, prvo sportski rezultat, a taj sportski rezultat daje mogućnost dobijanje određenih drugih društvenih, materijalnih i bilo kakvih drugih priznanja. Zato istrajte, gospodine ministre, u primeni ovog zakona. Od strane poslaničkog kluba JS imaćete punu podršku, jer mi se borimo i želimo samo da teren i trening pre izlaska na teren bude jedino merilo gde će sportista postići neki rezultat, a ne koristeći neka druga sredstva. Dakle, samo časno, sportski i na zakonit način da se postigne rezultat i da se na taj način ostvare određene privilegije koje društvo pruža. Hvala lepo.
Zahvaljujem, gospodine Petroviću. Reč ima narodni poslanik dr Blagoje Bradić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, evo ja ću pokušati u par minuta da kažem neko svoje viđenje i viđenje naše poslaničke grupe o Predlogu zakona o kome danas raspravljamo, a to je Zakon o sprečavanju dopinga u sportu. Pre svega, želeo bih samo par reči da uputim gospodinu ministru, jer za ovo vreme od kada je ovaj skupštinski saziv, mi smo raspravljali oko 70 i nešto zakona, 60 i nešto zakona je bilo po hitnom postupku i ja čestitam vama i vašem ministarstvu što ste dali zakon Skupštini koji ide po zakonu i propisanoj proceduri gde je bila javna rasprava, gde su svi relevantni mogli da daju svoj sud i gde smo mi na vreme dobili ovaj zakon, pa one koje je interesovalo mogli su da pročitaju, da se konsultuju i da, sem pohvala, kažu i nešto što je neko njihovo mišljanje i razmišljanje u vezi ovog zakona i onoga šta on implicira i koje posledice vuče. Ono što je moja zamerka je što Izveštaj o javnoj raspravi je vrlo teško naći. Verujte, to treba čovek da se baš razume u kompjuter i da hakuje da bi našao ovaj izveštaj. U izveštaju nema dovoljno podataka, koje su sugestije bile sportskih saveza, Olimpijskog komiteta. Vrlo je šturo to objašnjeno. Rečeno je da se samo radi o tehničkim pitanjima. Trebali ste ipak nama koje zanima ta materija i koji želimo da pročitamo, da bar vidimo o čemu se radi, ne da budu konkletni zapisnici. Nadam se da ćete u buduće te izveštaje dati u kompletu. Druga sugestija, po Rezoluciji o zakonodavnoj politici je predviđeno da uz zakon je potrebno podnošenje i modela podzakonskih akata kako bismo videli na koji način ćete vi primeniti ovaj zakon i kako će on zaživeti i kako će imati svoje pozitivne efekte zbog kojih je u krajnjoj liniji i donešen.Očekujem da ćete u narednom periodu to dostavljati i Narodnoj skupštini, mada je to u principu jedan manir svih ovih zakona koji su do sada došli u skupštinsku proceduru. Nismo videli podzakonske akte, što je vrlo bitno, jer sam zakon bez podzakonskog akta ništa ne znači. Može da bude mrtvo slovo na papiru. Malo ću kasnije o tome, jer zakon iz 2005. godine verovatno nije imao kvalitetna podzakonska akta i inplicira sve ono što se dešavalo od 2005. do 2014. godine u odnosu s jedne strane agencije i ministarstva, a s druge strane, Saveza naših sportista u Srbiji. Ne bih pričao konkretno o članovima zakona, jer o tome ćemo pričati kada budemo pričali u danu kada raspravljamo u pojedinostima, nego bih par napomena u vezi izveštaja, ja sam to tako doživeo, za period od 2005. do 2014. godine. O razlozima donošenja ovog zakona dosta mojih kolega je iscrpno elaboriralo, te ne bih na to gubio vreme. Evidentno je da mi moramo, ako želimo da i dalje imamo učešće u međunarodnim takmičenjima, da usvojimo ovaj zakon ovakav kakav jeste ili uz neku izmenu u ova dva dana, da bi sprečili moguću diskvalifikaciju naših predstavnika u sportu na međunarodnim takmičenjima. Ono što je mene zaintrigiralo i pokušaću da pročitam, pošto nemam mnogo vremena, da bih upoznao moje kolege i građane šta je to što mi je zaparalo uši dok sam čitao u izveštaju: U proteklom periodu od preko 100 nacionalnih saveza u Republici Srbiji, 56 nacionalnih sportskih asocijacija je izvršilo obavezu iz člana 10. Zakona o sprečavanju dopinga u sportu. Radi podsećanja naših gledalaca, član 10. se odnosi na nadležnosti sportskih saveza koji su dužni da: 1) sportskim pravilima utvrde disciplinske mere i urede postupke njihovog izricanja u slučajevima utvrđene potvrde antidoping pravila u skladu sa ovim zakonom i da obezbede da se u postupku izricanja mera licima odgovornim za doping poštuje njihova ličnost i pravo na odgovarajuću pravnu zaštitu; 2) da obezbedi u okvirima nadležnosti Saveza da sportistima, sportskim stručnjacima i drugim osobama za koje je utvrđena odgovornost za dopingbude izrečena odgovarajuća disciplinska mera u skladu sa ovim zakonom i pravilima nadležne andidoping organizacije; 3) da ne prizna sportski rezultat u čijem postizanju je učestvovao dopingovani sportista; 4) da ne dozvoli učešće na sportskoj priredbi sportiste, sportskom stručnjaku i drugom licu u ingerenciji Nacionalnog sportskog saveza kome je izrečena mera zbog dopinga ili izrečena u skladu sa ovim zakonom; 5) da donese program antidoping delovanja; 6) da obezbedi stalno individualno medicinsko praćnje kategorisanih sportista i u tom cilju donese potrebna akta i preduzme konkretne mere; 7) da sportskim pravilima i u saradnji sa Antidoping agencijom obezbedi da se članovi saveza, posebno sportski stručnjaci i registrovani sportisti svih uzrasnih kategorija neprekidno, a najmanje jedanput godišnje, obaveštavaju i edukuju o važećim propisima koji se odnose na doping u sportu i štetnim posledicama po zdravlje upotreba dopinga, što maltene ni jedan nacionalni sportski savez nije uvrstio u svoju godišnju aktivnost i delatnost, što je vrlo bitno. Složićete se samnom da sem represivnih mera koje predlaže ovaj zakon, ovde ima dosta članova koji govore o obavezi sportskih saveza da edukuju sportiste. Znači, nije nama suština donošenje zakona, da nekog kažnjavamo i udaljavamo sa borilišta, nego da u cilju zaštite sporta, zaštite fer pleja, zaštite zdravlja sportista sprečimo korišćenje nedozvoljenih sredstava. O tome šta je sada sve sredstvo koje se računa kao doping sredstvo je jedna široka lepeza. Sem onih klasičnih anabolika i steroida, ima dosta hemijskih sredstava i preparata koji se računaju kao doping sredstva, a ljudi ih koriste u normalnoj svakodnevnoj ishrani. Ta edukacija je izuzetno bitna i to vi, gospodine ministre, sa Agencijom bi trebalo u narednom periodu maksimalno da se angažujete na sprovođenje ovog zakona. Ono što je vrlo bitno i zašto su potrebna ova podzakonska akta je poražavajuća činjenica da u proteklih devet godina je 56 nacionalnih sportskih saveza primenilo deo propisa, tj. deo uputstava koje je predlagao Zakon iz 2005. godine, a ostali su se oglušili. Mislim da ćete imati ozbiljnih problema sa sportskim savezima koji su veliki sportski savezi u Srbiji, da ih ne licitiram i da ih ne navodim, oni su svima nama poznati, jer njih ubediti i uplašiti ukidanjem dotacija od Republičkog budžeta je, po meni, do sada bilo nesvrsishodno, neefikasno. Sam podatak da oni u proteklih devet godina nisu primenili instrukcije Agencije za borbu protiv korišćenja nedozvoljenih sredstava i Ministarstva zdravlja govori o njihovom odnosu prema onome što kao akta potpisuje i prihvata Republika Srbija. To će vama biti osnovni problem. Stoga mislim da podzakonska akta koja se budu naslanjala na zakon koji ćemo usvojiti po ovoj dinamici prekosutra, treba vrlo ozbiljno da shvatite i da na njima, uz saradnju sa vašim stručnim timom, koji je, kao što sam već rekao, vrlo kvalitetno obradio i predložio ovaj zakon, sa svim objašnjenjima i pratećom dokumentacijom, morati da uradite vrlo kvalitetno u odnosu na podzakonska akta koja su eventualno bila doneta 2005. godine, kažem eventualno jer ovde ne vidimo da li su uopšte postojala. Ima nas koji smo narodni poslanici od ove godine, pa bi trebalo bar da se kaže koja su akta doneta i šta menjamo. Što se tiče kaznenih odredbi, to je, ja mislim, kvalitetno urađeno. O ostalim članovima ćemo, kao što sam rekao, razgovarati kada budemo diskutovali amandmane koje smo podneli na ovaj Predlog zakona. Nadam se da ćete ih izanalizirati i sve ono što smatrate da je dobro prihvatiti. Predložili smo ih iz želje da ovaj zakon učinimo još kvalitetnijim, a ponavljam, vrlo je bitno kakve ćete podzakonske akte doneti, jer iz ovoga što se vidi, iz ovog Predloga zakona i objašnjenja Predloga zakona se vidi da je zakon iz 2005. godine bio parcijalno primenjivan, da kao posledica toga, ne samo što nije poštovan zakon od strane Saveza, nego imamo veliku neinformisanost naših sportista o primeni doping sredstava, što kažem i ponavljam, je osnovna uloga prvo da edukuje, a tek posle da kazni. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem. Reč ima ministar u Vladi Vanja Udovičić. Izvolite.
Zahvaljujem se na sugestijama i na pohvalama. Prva vaša kritika u odnosu na nedostavljanje izveštaja o javnoj raspravi, moram da kažem da od Olimpijskog komiteta Srbije i Sportskog saveza Srbije nije bilo nikakvih sugestija. Uvažili smo sve sugestije sa javnih rasprava, obavili detaljnu i široku javnu raspravu. Prisustvovao sam lično na pojedinim, baš iz razloga što sam želeo i da dam na značaju ovoj temi, a i da čujem direktno savete sa terena od ljudi na koje se direktno primenjuju ove zakonske odredbe. Dostaviću vam sve ono, ali moram da priznam da nije bilo mnogo i nije bilo baš nekih konstruktivnih ideja. Sama javna rasprava je trajala kratko, baš iz tog razloga što je malo specifična tema o kojoj se raspravlja. Uglavnom su bila neka pitanja vezana za ispitivanje životinja, tj. sprovođenje dopinga nad životinjama, pošto je to jedna nova oblast, oblast koja nije bliska svima, pa je najviše pitanja bilo i iz svega toga, ali ćemo preuzeti obavezu i poslaćemo vam, da ne biste tražili, jer stvarno nije u redu. Što se tiče podzakonskih akata, njih donosi Antidoping agencija. Ima ih šest. Biće doneti i naravno da ćemo vam poslati. Neki od tih su liste nedozvoljenih supstanci, tj. dve liste. Jedna je za sportiste, a jedna je za životinje, obaveze sportista, terapeutsko izuzeće, posebni pravilnici i utvrđivanje odgovornosti i sportista. Naravno da će Antidoping agencija u naredna dva meseca doneti te podzakonske akte i dostaviti kako Ministarstvu, tako i vama narodnim poslanicima. Pitanje u vezi člana 10. i utvrđivanja direktnih i konkretnih obaveza samih saveza, naravno, baš zato što smo sami uočili te nedostatke, podelili sa vama te informacije, zato smo i ušli u konkretnije obaveze samih saveza. Naravno da smatramo da je edukacija najbolji vid prevencije. Kao što sam rekao, to se i pokazalo. Konstantna edukacija se pokazala kao dobra i zato i lekari koji do sada možda nisu ni bili upućeni, ne znaju, pokušavamo da podignemo odgovornost i samih lekara, da sam sportista u razgovoru sa lekarom ima obavezu da ga obavesti da je kategorisani sportista i da se nad njim sprovodi antidoping kontrola. U mnogome se išlo šire, ovaj zakon, da bi direktno utvrdili obaveze i prava samih saveza i lekara i svih onih činioca koji učestvuju u radu sportista i jesmo detaljno ušli. Zato smo predložili novi zakon, jer smatramo da se mnogo toga promenilo u odnosu na Zakon iz 2005. godine. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ovlašćeni predstavnik SPS narodni poslanik Đorđe Milićević.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Poštovani ministre, poštovani predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, na samom početku, složio bih se sa vašom malopređašnjom konstatacijom. Mnogo toga se promenilo u periodu od 2005. godine, kada je usvojen Zakon o sprečavanju dopinga u sportu do danas. Razmatrajući odredbe aktuelnog zakona, dobro je da niste predložili izmene i dopune zakona, već ste u celosti izašli sa novim zakonskim predlogom. Takođe, na početku svog izlaganja, želim da napravim jednu hronologiju kada je reč o donošenju svih važnih akata kojima se reguliše ovo izuzetno važno i značajno pitanje u oblasti sporta. Kao što ste i sami rekli, aktuelni Zakon o sprečavanju dopinga u sportu jeste usvojen 2005. godine i on u trenutku usvajanje jeste bio u skladu sa Evropskom konvencijom o sprečavanju dopinga u sportu Saveta Evrope i sa Svetskim antidoping kodeksom, koji je usvojen, čini mi se, 2003. godine. Godine 2009. Narodna skupština Republike Srbije je ratifikovala Međunarodnu konvenciju o sprečavanju dopinga u sportu. Shodno toj konvenciji, Srbija je kao potpisnik preuzela jednu vrstu obaveze i to je najvažnije, da ojača, osnaži borbu za sprečavanje dopinga u sportu. Ta Međunarodna konvencija propisuje i definiše da potpisnici Konvencije moraju jedinstveno primenjivati one osnovne odredbe kada je reč o Svetskom antidoping kodeksu. Već sam rekao, Svetski antidoping kodeks je usvojen, čini mi se, 2003. godine, stupio na snagu 2004. godine, pretrpeo određene izmene, da bi stupio na snagu 2009. godine. Godine 2013. je ponovo pretrpeo određene izmene i sa takvim izmenama će stupiti na snagu 1. januara 2015. godine. Kada je reč o zakonskom predlogu o kojem danas govorimo, naravno da će poslanički klub SPS podržati ovaj zakonski predlog, to se ne dovodi u pitanje, to apsolutno nije sporno. Podržavajući predlog o kojem danas govorimo, mi zapravo želimo da podržimo dva suštinska cilja koja se žele postići usvajanjem ovog zakonskog predloga. Prvi je da se unapredi, ojača i osnaži borba u sprečavanju dopinga u sportu i drugi je da se ova oblast uskladi sa svim onim promenama koje su se u međuvremenu desile, kada je reč o međunarodnim dokumentima. Tačno je, vi ste to rekli, usvajanje ovog zakonskog predloga na neki način jeste i međunarodna obaveza. Usvajanjem ovog zakonskog predloga Srbija ispunjava svoju međunarodnu obavezu. Tačno je i da je važno usvojiti ovaj zakonski predlog kako bi našu pravnu regulativu usaglasili sa Svetskim antidoping kodeksom, koji sam maločas pomenuo, i sa međunarodnim standardima. Tačno je i važno da dobijemo tu potvrdu usaglašenosti naših pravila sa pravilima Svetskog antidoping kodeksa. Ali, u potpunosti ću se složiti sa vama. Neke stvari, a naročito kada je reč o sportu, mi treba da činimo i radimo zbog nas samih. Kada je reč o konkretnom zakonskom predlogu, ovo činimo i radimo pre svega zbog svih onih mladih koji se u ovom trenutku na teritoriji Republike Srbije bave sportom, a na našu veliku sreću, njih je zaista puno. Oni će, želimo da verujemo, biti predstavnici vrhunskog sporta, oni će učestvovati na međunarodnim takmičenjima i ubeđeni smo, kao i vi, nekada postizati zapažene rezultate u interesu svoje države. Doping je, pored ostalih problema koji danas postoje u sportu, jedan od najvećih problema u sportu i što se tiče poslaničkog kluba SPS borba za sprečavanje dopinga u sportu je za nas strateški cilj. Usvajanjem ovog zakonskog predloga mi hoćemo omogućiti našim vrhunskim sportistima da učestvuju na međunarodnim takmičenjima, jer države koje ne usaglase svoja antidoping pravila sa pravilima Svetskog antidoping kodeksa neće imati pravo učešća. Sa druge strane, i o tome ste govorili, usvajanjem ovog zakonskog predloga Srbija će ispuniti i onaj jedan od osnovnih preduslova da bi mogla da bude organizator međunarodnih takmičenja. Ako bi napravili poređenje aktuelnog zakona, koji je usvojen 2005. godine, sa zakonskim predlogom o kome danas govorimo, mislim da je nekoliko ključnih rešenja koji su od izuzetne važnosti. Pre svega, definisanje povrede antidoping pravila i to u skladu sa Svetskim antidoping kodeksom, određivanje da sankcije za povrede antidoping pravila mogu izricati i Antidoping agencije organizacije u Srbiji, naravno u skladu sa pravilima Svetskog antidoping kodeksa i u skladu sa pravilima međunarodnih sportskih saveza. Ono što je takođe važno, definisana su prava i obaveze Antidoping agencije Republike Srbije i složiću se i u vašoj konstataciji da je Antidoping agencija odigrala izuzetno važnu ulogu u regulisanju ovog pitanja na teritoriji Republike Srbije, ali regulisana su i prava i obaveze u delovanju i sportskih inspektora i nacionalnih sportskih saveza. Kada je reč o kaznenim odredbama, o čemu je čini mi se i kolega maločas govorio, usklađivanje krivično-pravne kaznene politike sa uporedo pravnim rešenjima, kao i sa uporedivim krivičnim delima iz Krivičnog zakonika Republike Srbije, usklađivanje prekršajnih kazni sa prekršajnim kaznama iz Zakona o sportu i, kada već pominjemo Zakon o sportu, terminološko usklađivanje zakonskog predloga o kome danas govorimo sa Zakonom o sportu koji je usvojen 2011. godine. To je potpuno logično, obzirom da je aktuelni Zakon o sprečavanju dopinga u sportu usvojen 2005. godine. Usvajanjem ovog zakonskog predloga, mi zaista hoćemo još jednom, kao država, po ko zna koji put poslati poruku da sprečavanje dopinga u sportu ima važno mesto i važnu ulogu u razvoju sporta u Srbiji. Mi zaista u tom pogledu jesmo, rekao bih, lider u ispunjavanju onih svetskih antidoping standarda. Već sam rekao, između ostalih problema koji danas postoje u sportu,jedan od najvećih problema u sportu jeste i doping. Zaista, mi kao poslanički klub smatramo da borba u sprečavanju dopinga u sportu za nas jeste strateški cilj. Da bi taj strateški cilj u celosti bio realizovan na teritoriji Republike Srbije, svako ko je učesnik u sportu mora da preuzme jedan deo odgovornosti i jedan deo obaveza. Kada kažem svako, mislim i na nacionalne sportske saveze i na sportske radnike i na sportske organizacije i na sve sportiste. Podaci Antidoping agencije Republike Srbije, o kojima je maločas bilo reči i koji se tiču perioda od čini mi se 2006. do 2013. godine, nažalost govore da korišćenje nedozvoljenih supstanci za Srbiju nije nepoznata tema i da su nepoznate supstance nažalost prisutne u našem sportu. Svakako da doping ima uticaj i na perspektivu, kao i na ugled srpskog sporta. Međutim, ono o čemu govorimo i kada govorimo o Zakonu o sprečavanju dopinga u sportu i između ostalog i u Izveštaju Agencije za antidoping Republike Srbije, uglavnom se pažnja posvećuje vrhunskom sportu. Izveštaj Agencije, čini mi se, da se odnosi na nacionalna takmičenja. Međutim, podsetiću vas, Zakon o sportu je vrlo jasan i kaže da sportisti jesu svi oni koji se bave organizovanom fizičkom aktivnošću, bez obzira da li se takmiče ili ne. Dakle, sportisti jesu i oni rekreativci koji se na organizovan način bave sportom u prostoru koji je za to predviđen. Mislim da je to, takođe, važno pitanje i vrlo važna definicija kada govorimo o sprečavanju dopinga u sportu. Zašto? Postavlja se jedno, za nas takođe važno i ključno pitanje, jedno od ključnih pitanja. Imali smo dakle, prilike da sagledamo u obrazloženju ovoj zakonskog predloga izveštaj Antidoping agencije Republike Srbije, ali kada je reč o nacionalnim takmičenjima. Da li postoje u ovom trenutku podaci i da li je nekada sprovedena kontrola dopinga na ovima koji se na neprofesionalan način bave sportom i na onim mladim ljudima, a mnogo ih je danas u Srbiji, koji se rekreativno bave sportom? Ako nije sprovedena, ključno pitanje za nas je šta je to što Srbija može i treba da učini da bi takav vid kontrole bio sprovodljiv i kod nas? Recimo,primera radi, najpoznatiji slučaj gde se antidoping kontrola sprovodi i u fitnes klubovima je Minhen. Gradske vlasti u Minhenu su rešile da svoje klube, sportske i fitnes centre, sportske klubove pročiste i oslobode od tih nedozvoljenih supstanci i u kontinuitetu imaju takav vid kontrole. Propisi koji zabranjuju korišćenje dopinga vrhunskim sportistima mislim da neće zaštiti zdravlje svih sportista i neće u celosti rešiti problem i pitanje o kojem danas govorimo. Izuzetno važno i značajno pitanje o kojem danas govorimo, jer čini mi se da postoje indicije da se i oni ne profesionalni sportisti i oni koji se rekreativno bave sportom da su podložni i da možda koriste ne dozvoljene supstance koje se mogu definisati kao doping. Naravno, mi kao poslanički klub podržavamo rigorozno sankcionisanje i kažnjavanje, svako ko prekrši odredbe ovog zakona mora biti rigorozno kažnjen, pre svega zbog mladih i budućih generacija, kao što sam maločas rekao, koje se bave sportom. Isto tako, čini mi se da samo kažnjavanje neće u celosti rešiti problem i pitanje o kojem danas govorimo. Pored čvrste i jasne zakonske regulative koja je krajnje neophodna, koja je neminovna, koja predstavlja prvi i važan korak, moramo ulagati u stručno usavršavanje, to je ono o čemu ste maločas govorili, moramo ulagati u istraživanje, u razvoj. Moramo ulagati u preventivno delovanje, a ključnu ulogu u okviru preventivnog delovanja mora i treba da ima edukacija, edukativni rad o uticaju dopinga na zdravlje. Čini mi se da i želja za pobedom i želja za dominacijom jesu neki od razloga zašto sportisti koriste nedozvoljena sredstva, ali ubeđen sam da je tako. Jedan od ključnih razloga jeste upravo neinformisanost i neznanje i sportista, ali nažalost i brojnih sportskih radnika na teritoriji Republike Srbije. Dakle, ovo za nas kao poslanički klub nije političko pitanje. Prosto kada govorimo o sportu, smatramo da pre svega treba da imamo na umu sve mlade ljude koji se u ovom trenutku bave sportom na teritoriji Republike Srbije, sve što učinimo za sport, svako ulaganje u sport jesu ulaganje u budućnost, ulaganje u perspektivu, ulaganje u mlađe generacije. To kažem iz prostog razloga zato što sam ubeđen da se u danu za glasanje, bar po ovom zakonskom predlogu nećemo deliti na poziciju i opoziciju i da će ovaj zakonski predlog dobiti najširu moguću podršku u republičkom parlamentu. Takođe, ubeđen sam da naredni put kada dođete u republički parlament da ćemo imati prilike da o važnim i značajnim pitanjima u oblasti sporta konačno zaista razgovaramo i u okviru Odbora za omladinu i sport, pre nego što zakonski predlozi koje izradi vaše ministarstvo, uđu i započnu plenarno zasedanje. Mislim da je mnogo tema o kojima treba da razgovaramo. Mi smo kao poslanički klub i u prethodnom sazivu, vi to dosta dobro znate, 20. oktobra 2013. godine smo podneli inicijativu i u ovom sazivu smo podneli inicijativu za izmene i dopune Poslovnika o radu Narodne skupštine Republike Srbije sa samo jednim ciljem, da se definiše i osnuje još jedan odbor koji će se isključivo baviti mladima, odnosno odbor za omladinu i sport. Nekako, nije logično da pored svih ostalih obaveza uz dužno poštovanje kolegama koje jesu u Odboru za obrazovanje, prosvetu, nauku, tehnološki razvoj, informatički razvoj, ali uz sve obaveze koje imaju, da se na sednicama Odbora bave i Predlogom zakona u sprečavanju dopinga u sportu. Nije nemoguće, ali mislim da nije logično i nije prirodno. Dakle, imamo u okviru Vlade Republike Srbije resorno ministarstvo koje se bavi omladinom i sportom. Logično je da unutar Republičkog parlamenta imamo i resorni odbor koji će se baviti ovim važnim pitanjima. Mnogo je tema o kojima treba da razgovaramo. Mi smo usvoji Zakon o mladima 2011. godine, Zakon o sportu. Mislim da je pred nama vreme kada treba da razgovaramo na temu i efekata primene ova dva vrlo važna zakona, krovna zakona kada je reč o mladima u Srbiji i kada je reč o sportu. Znam da u ovoj inicijativi imamo vašu podršku kao ministra za omladinu i sport. Zahvalan sam vam na tome. Očekujem da ćemo u narednom vremenskom periodu imati i podršku ostalih kolega iz poslaničkih klubova. Zahvaljujem.
Zahvaljujem gospodine Milićeviću. Za reč se javio ministar u Vladi, gospodin Vanja Udovičić. Izvolite.
Hvala vam na sugestijama gospodine Milićeviću. Moram isto da naglasim da se i te kako vodilo računa o Predlogu zakona o sprečavanju dopinga u sportu da bude usaglašen sa konvencijama. Naravno da nam je i te kako briga da budemo usaglašeni sa međunarodnim aktima, da je to naša dužnost. Moram da napomenem da sam danas ovde da predlažem zakone ne zato što nas neko uslovljava, već zato što smatram da odgovorno moramo da se ponašamo u svim aspektima i sferama života, pa i u ovom i da ovo mi radimo zbog nas samih i ne zato što nas neko uslovljava. To je na prvom mestu. Zato sam rekao na kraju, kao jedan od razloga zašto je neophodno doneti, jeste zato što je i to jedan uslov, ali prvenstveno pokazalo se u prethodnom periodu da je i te kako bitno da se na najvišem mogućem nivou vodi briga o nedozvoljenim supstancama u samom sportu. Postavili ste pitanje u vezi profesionalnih sportista, rekreativaca, da li ima izveštaj o sprovedenim antidoping kontrolama. Antidoping kontrola se sprovodi na sve učesnike u oblasti sporta, da li je on zvanično najbolji na svetu ili je rekreativac u onoj meri gde u trenutku kada trinira je prijavljeni član jednog kluba. Tada on postaje sportista koji podleže doping kontroli i nije bilo do sada i u prethodnih deset godina urađeno je 5.000 doping kontrola. Doping kontrola iziskuje i određena novčana sredstva da bi se sprovela. Jedna doping kontrola košta oko 400 eura, tako da trudili smo se da povećamo mogućnost sprovođenja antidoping kontrole. Lično sam ove godine za 50%, tj. za 100% povećao doping kontrolu u Republici Srbiji. Ove godine smo imali oko 1.000 pregleda naših sportista, što je tendencija da se svake godine povećao broj baš iz razloga zabrinutosti prema našim sportistima i prvenstvenoj edukaciji. Da, utičemo, najviše idemo ka edukaciji sa manjim novčanim sredstvima, podležemo svim alternativnim mogućnostima da bi nadomestili nemogućnost a i pokazalo se iskreno u praksi da to ima i te takvog značaja kada je reč o samom sportisti. Hvala vam mnogo još jednom na podršci ihvala na sugestijama.
Zahvaljujem se gospodine Udovičiću. Da li još neko od predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Da.) Reč ima mr Jovan Marković, izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, poštovane kolege poslanici, danas raspravljamo o jednom od najvažnijih zakona koji se do sada pojavio u skupštinskoj proceduri i za razliku od nekih mojih kolega zbog značaja ovog zakona imam primedbe na javnu raspravu koja je vođena u prethodnom periodu. Pokušao sam kao i neke druge kolege da dobijem informacije o javnoj raspravi koja je vođena i osim informacije da je javna rasprava bila 30.6. ove godine nisam našao druge podatke. Takođe imam ozbiljnu primedbu i na to kakva je uloga bila nacionalnih organizacija u toj javnoj raspravi. Očekivao sam, opet kažem, zbog značaja ove teme da i Olimpijski komitet, Sportski savet i druge asocijacije daju svoje mišljenje i da pre svega vama i vašim saradnicima pomognu u izradi ovog značajnog zakona. Drugo pitanje jeste pitanje zbog čega je ovo poseban zakon? Ako se u obrazlaganju razloga donošenja ovog zakona negde navodi da je postojeća Agencija za borbu protiv dopinga radila dobro od 2005. godine na ovamo, podrazumeva se da je i postojeći bio adekvatan i da je u ovom trenutku bilo važno doneti neke nove mere i uvrstiti ga u stari zakon, ali mislim da to nije centralno pitanje. Rekli ste, poštovani ministre, u uvodu da je Predlog zakona usaglašen sa Međunarodnom konvencijom o antidopingu iz 2005. godine, da je usaglašen i sa Svetskim antidoping kodeksom iz 2009. godine, da je ovo pokušaj da se zakon usaglasi i sa našim Zakonom o sportu iz 2011. godine i da se usaglasi sa Ustavom. Smatram da verovatno nema nijednog poslanika u ovoj sali koji će naći primedbe na ove osnovne ciljeve. Ono što mislim da je izuzetno važno, a što nije dovoljno naglašeno u Predlogu zakona jeste ovaj osvrt o kome je kolega prethodno govorio, na član 10. Zakona koji očigledno i dalje ostaje sporan, a radi se o tome da smo kroz iskustvo koje postoji od 2005. do 2013. godine utvrdili da od preko 100 nacionalnih organizacija, saveza, asocijacija i udruženja, koje postoje danas u Srbiji, samo 56 organizacija je poštovalo zakon, donosili su svoje akte u skladu sa zakonom, utvrđivali pravilnike, procedure itd. To govori ne samo o tome što je kolega govorio da oni nisu ispoštovali proceduru vezanu za boravak, prebavilište, informacije, nego su prosto bili van sistema, odnosno zakon se u nekom trenutku i nije bukvalno odnosio na njih, što govori o velikom prostoru koji postoji. Smatram da je jedna od centralnih obaveza ovog predloga zakona bila upravo da se aktiviraju svi potencijali koji postoje u tom smislu i da se kroz predviđena zakonska rešenja dođe do toga da apsolutno sve nacionalne organizacije, savezi i udruženja poštuju ovaj zakon, da budu uključeni u sistem kako bismo kao društvo, kao sistem i država mogli adekvatno da ga primenimo. Prema tome, u amandmanima koje smo predložili kao poslanička grupa poseban osvrt dajemo na tu vezu koja postoji u poštovanju zakona sa delom koji se odnosi na kaznene odredbe. Smatramo da je dobro da se podigne taj stepen kazni koje ste ovde predvideli, ali sam predlog u nekim svojim članovima je kontradiktoran. ` Ukazujem na tu vezu člana 10, o kojoj je kolega pričao, sa članovima zakona koji tretiraju taj deo oko prekršaja gde imate da član 39, koji govori o usklađivanju ovog zakona sa Krivičnim zakonom, predviđa zakonske kazne, odnosno izvršavanje kazne zatvora za počinioce koji se ovde opisuju u trajanju od tri do 12 godina. Ministar je u uvodu rekao da u ovom periodu od 2005. godine, odnosno 2006. godine do 2013. godine ne postoji primer da je neko krivično odgovarao za učinjena dela i to negde povezujem sa tim da možda upravo zbog ovako velikih kazni ljudi koji procenjuju stepen i odgovornost učinjenog dela lakše pribegavaju ili donose odluke da se to delo svrsta u prekršaj. Naš predlog će biti da se razmisli o tome, to smo podneli kao amandman, da se u članu 40. tačka 2. briše jer ona je potpuno sadržana u članu 39, odnosno neke stvari se ponavljaju, da li je u pitanju prodaja ili distribucija, proizvodnja itd. Znači, dolazimo u situaciju da za isto delo čovek može da odgovara krivično i dobije zatvor od tri godine ili u ovom članu 40. da dobije novčanu kaznu u iznosu od 400.000. Dalje, u članu 42. ide se sa usklađivanjem ovog zakona sa Zakonom o sportu gde se za gotovo iste stvari, odnosno ista dela predviđa kazna u iznosu od 50.000 do 150.000. Znači, mislim da je taj raspon od 12 godina zatvora do kazne od 50.000 dinara ili obrnuto izuzetno veliki raspon koji daje veliki prostor za subjektivna tumačenja. Mislim da, ako je intencija bila da se ovaj zakon uskladi sa Krivičnim zakonom i sa međunarodnim aktima, da bi o ovome trebalo da se povede računa ili da se poveća ova kazna koja je za prekršaje po Zakonu o sportu 50.000 do 150.000 ili da se smanji ovaj predlog koji je vezan za Krivični zakon, odnosno izdržavanje kazne zatvora od tri do 12 godina. Takođe, želeo bih da skrenem pažnju pošto smo i taj amandman predložili, o njemu ćemo pričati, da se razmisli o tome da se u članu 40. tačka 8) precizira upravo ovo o čemu je kolega pričao - obaveze saveza Nacionalnih saveza koji proističu iz ovog zakona i, u ovom slučaju po ovoj tački, rok od 15 dana usklađivanje akata i dostavljanje tih akata nadležnom Ministarstvu sporta. Po ovom predlogu, kako ste vi ministre obrazložili, znači, ispada da je jedna od mera ministarstva koje se ovde planiraju da se nadležne asocijacije, savezi, itd, izuzmu iz plaćanja, odnosno da država Srbija zbog neispunjavanja tih obaveza, ako sam dobro razumeo, njih izuzme iz plaćanja iz budžeta. Međutim, tačka 40) ovog zakona predviđa kaznu od 400.000 do 1.000.000 dinara za neispunjavanje tih obaveza, ali nigde se ne pominje da oni neće dobijati pare, odnosno novac iz budžeta, pa onda tražimo obrazloženje da li je to predviđeno u ovom zakonu ili je to neka posebna odluka Vlade. Ono što mislim da ministar kao jednu posebnu dilemu duguje u obrazloženju ovog predloga jeste i član 3. tačka 4) o kojoj ste malo pričali. Pomenuli ste je, ali meni ostaje kao nejasna i mislim da je važno za poslanike i javnost da se ona razjasni. U njoj se govori o tri vezana neispunjavanja obaveza Saveza, sportista itd, ona se direktno kasnije preliva i prenosi na član 41. tačka 3) istog ovog predloga zakona koji predviđa kaznu od 50.000 do 150.000 dinara. Kolega je pomenuo, a i vi ste pomenuli da taj član pre svega podrazumeva - ako sportista tri puta vezano ne kaže Savezu, nadležnoj organizaciji, instituciji, itd, mesto prebivališta, ne prijavi tog dana boravak i tako dalje. Međutim, u nastavku tog člana ne stoji samo tema koja je vezana za prebivalište, nego se kaže da on, ako propusti tri puta testiranje izvan takmičenja, što podrazumeva da jedan sportista dva puta može ispoštovani zakon, treći put ako ne dođe na testiranje on neće biti kažnjen. Znači, primenjuje se princip 2 - 1 svaki put i on izbegava mogućnost da bude kažnjen. To mislim da jeste važno pitanje i nisam baš siguran da je ovo tačka o kojoj se možemo negde dogovoriti za glasanje. Naš predlog će biti da jedno ispunjavanje tih obaveza u stvari znači činjenje prekršaja i za sobom povlači određene mere. Sledeća tema o kojoj ministar treba podrobnije da upozna i javnost i poslanike jeste agencija. Smatram da ste gospodine ministre propustili šansu da upravo u formiranju Upravnog odbora agencije smanjite broj ljudi koji su u tom upravnom odboru. Imajući u vidu da je ova agencija radila sa 15 članova, imajući u vidu intenciju ove Vlade o smanjenju troškova, imajući u vidu velika obećanja koja je ova Vlada dala javnosti u tom smislu da će od postojećih 140 agencija mnoge biti ukinute, a ukinute su samo dve, onda bi bilo dobro da ste na ovom primeru bar pokazali dobru volju i da se smanji broj ljudi i u upravnom odboru. Mislim da je posebno važno, a da nije u Predlogu zakona dat značaj toj temi, to je tema maloletnika i dopinga maloletnika. Imajući u vidu usklađivanje sa Krivičnim zakonom, gde ste predložili kaznu zatvora od dve do deset godina, to stoji samo u jednoj formulaciju u članu 38, mislim da je to pitanje, imajući u vidu iskustva koja su postojala, o kojima je kolega iz Nove Srbije govorio u prethodnom periodu, imajući iskustva i u poslednjem nekom periodu, takođe bila je važna tema kako bi se deca zaštitila od zloupotreba da li su u pitanju roditelji, treneri, sistem itd, ali u tom smislu, mislim da je ovaj zakon trebao da da podrobnije odgovore, odnosno da predvidi mnoge situacije koje se tiču zaštite dece koja se aktivno bave sportom. Znate da se danas deca već u 12, 13,14 godini bave vrhunskim sportom, i u gimnastici i u plivanju i u nekim drugim disciplinama. Mislim da su oni izloženi velikim pritiscima, pa samim tim i zloupotrebama. Sledeća stvar koja je ostala nerazjašnjena i koja je dilema za mene jeste ingerencija agencije u smislu raspisivanja tendera za opremu, gde se preuzima obaveza i javne nabavke i raspolaganja opremom itd. Raspisuje se tender, traži se korisnik za tu opremu. Mislim da je tu veliki prostor za zloupotrebe i za korupciju. Zbog čega se nije išlo u tom smislu da javne nabavke i tenderi budu sveobuhvatni, odnosno da oni ljudi koji preuzmu odgovornost da se bave tim poslovima, odnosno tim sistemima preuzmu obavezu i održavanja i nabavke opreme, a ne da Ministarstvo daje novac, odgovara za opremu, a neko drugi sa njim da raspolaže. Još jedno pitanje koje se tiče kazne za one koji ne ispunjavaju po članu 10. svoje obaveze Saveza. Mislim da je to centralno pitanje, odnosno centralna tema, da li ćemo u narednom periodu upravo i kroz kaznenu politiku, ali i edukaciju doći do toga da se ovih 50% organizacije koji su trenutno u sistemu i koji poštuju zakon, da taj nivo podignemo i da ovaj zakon, na kraju krajeva, ima svoju svrhu, upravo zbog toga što smo neke svoje specifičnosti na neki način uskladili sa primenom ovog zakona, odnosno sa međunarodnim standardima? Što se tiče glasanja poslaničke grupe DS, zaista smo spremni da, uz uvažavanje svih razloga za odbijanje ili prihvatanje amandmana, podržimo ovaj predlog, ali zavisno od rasprave i zavisno od toga kako ćete se izjasniti o našim amandmanima. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Markoviću. Reč ima ministar u Vladi gospodin Vanja Udovičić. Izvolite.
Hvala na sugestijama i sigurno ćemo preispitati neke stavke iz Predloga zakona o sprečavanju dopinga u sportu. Naveli ste nekoliko nedoumica i pitanja, pa ću pokušati da vam odgovorim na neke. Naravno da se zakon sprovodi, ne možemo reći da se ne sprovodi. Zato što smo uočili nepravilnosti, zato smo i zatražili od Nacionalnih granskih saveza da poštuju svoja prava i obaveze i da dostavljaju sportska pravila koja se ubacuju po novom zakonu nadležnom ministarstvu i Antidoping agenciji. Znači, sada je Savez dužan da obavesti nadležno ministarstvo da je doneo svoja sportska pravila. U slučaju da ne donese sportska pravila, sleduju mu sankcije nedobijanja sredstava iz javnih prihoda. Pojačava se ovim zakonom i inspekcijski nadzor, zato se jasno utvrđuju prava i obaveze sportskog inspektora, ali baš iz tog konkretnog razloga. Pošto se dala veća odgovornost Nacionalnim granskim savezima, samim tim želja jeste da inspektor po dubini uđe i da iskontroliše da li nacionalni granski savezi poštuju svoje obaveze ili ne. To su neke stvari koje smo ovim zakonom dodali baš iz razloga što smo uvideli neke nepravilnosti u ranijem radu, ali ne možemo reći da se zakon nije sprovodio, jer je nemoguće da se zakon ne sprovodi ili se sankcionišu oni savezi koji ne sprovode svoj zakon. U svom uvodnom izlaganju sam rekao da po krivičnom delu upotreba doping sredstva nije izrečena kazna. Samo za to jedno krivično delo, ne za ostala dva. Bilo ih je tri, sad su dva, jedno se izbacuje na međunarodnom nivou jer je bilo nemoguće dokazati nameru za korišćenje doping sredstva. Za to krivično delo nije donešena ni jedna presuda. Zbog toga se izbacuje na međunarodno i sve zemlje iz svojih zakona izbacuju to krivično delo. Spominjali ste član 40, oko kaznenih odredbi. Član 40. je ako neko podnese prijavu, a u članu 10. je ako ne izvrši obavezu i to se konstatuje u nadzoru. Tu je ta razlika u ove dve stvari koje su malo nejasne, ali sam zato spreman da preispitamo neke stvari i da razgovaramo, pogotovo kada je reč o amandmanima. Spomenuli ste sportistu koji tri puta ne popunjava svoju obavezu da obaveštava Nacionalnu agenciju antidoping. Objasniću vam na klasičnom primeru, pošto sam lično proživljavao taj član ili tu odredbu i svetskog antidoping kodeksa i samog Zakona o sprečavanju dopinga u sportu. U praksi se dešava da je sportista dužan svakog dana da popuni mesto boravka, gde je mesto gde trenira i koji vremenski period će trenirati i obaveznih sat vremena gde antidoping kontrolor može da ga nađe. Pošto sam lično to doživljavao, iskreno vam kažem, ujutru od šest do sedam sam stavljao da na mojoj adresi može da me pronađe doping kontrolor, da treniram na toj i toj adresi u toliko i toliko sati i ceo dan se nalazim u tom gradu i to je moja obaveza. Tri prekršaja su u slučaju da se dokaže ili da Nacionalna doping agencija ili Međunarodna doping agencija utvrdi da nisam ispunio svoju obavezu popunjavanja dobijam jedan minus. Data je mogućnost nesankcionisanja povrede antidoping pravila istog trenutka kada sportista nije obavestio, jer se dešavalo u praksi da iznenada mora da se putuje, da se otkažu letovi, da popunite unapred gde ćete biti, a da se promeni plan putovanja, da se promeni hotel. Imali smo na ličnom primeru da smo menjali u jednom danu u Kanadi zbog poplava tri hotel. Zamislite sada neko da popunjava tri puta gde se nalazi. Uglavnom je tu i na međunarodnom nivou fleksibilan stav i pokušava da se razume i uvaži svaka argumentacija sportiste. Zato i jesu tri puta ako sportista ne popuni svoju obavezu, tada ima povredu tog člana, tj. povredu antidoping pravila. Rekli ste o Upravnom odboru i tendenciji da se smanjuju članovi Upravnog odbora. Upravni odbor Antidoping agencije zaseda dva puta godišnje i plaćen je po zasedanju, nije tokom cele godine. Može da se traži zasedanje i više od dva puta na zahtev nadležnog ministra za sport, ali u praksi je to stvarno dva puta godišnje, kada se utvrđuju liste nedozvoljenih supstanci. Laboratorija, tj. raspisivanje tendera javne nabavke za samu laboratoriju. Mi smo izabrali laboratoriju u poslednjih par godina u Beču, u Austriji, zato što je licencirana da ima homogenizaciju i za krv i za urin. U regionu ne postoje takve laboratorije. Postoje neke koje su bliže nego Austrija, ali koje samo testiraju urin, a ne i krv. Ja bih iskreno voleo da mi u Republici Srbiji imamo ovlašćenu licenciranu laboratoriju, jer bi time podigli i lestvicu u ovoj oblasti i time bi pokazali odgovorniji pristup ovom problemu, ali, kao što sam rekao u uvodnom izlaganju, neophodno je imati 3.000 pregleda u toku godine da bi se isplatila takva laboratorija. Donekle se kupila neka aparatura, ona postoji, ali kada se ušlo po dubini, kada se videlo koliko je stvarno potrebno sredstava da bi opstala jedna laboratorija, onda se odustalo od toga dok se ne steknu uslovi u Republici Srbiji da postoji mogućnost 3.000 pregleda u toku godine, onda ćemo aktivirati laboratoriju koja se nalazi u Beogradu. To je u suštini to. U mnogome želimo da povećamo inspekcijski nadzor i zbog toga direktno utvrđujemo rad i odgovornost sportskih inspektora, baš da bi bila jasna primena samog zakona i da bi svi shvatili koliko je neophodno da se pridržavaju ovog zakona, tj. sada Predloga zakona o sprečavanju dopinga. Hvala vam i, kao što sam rekao, spreman sam da saslušam konkretne sugestije i, naravno, da preispitamo sve ove stvari koje ste rekli i da zajedničkim naporom, jer mi stvarno jeste do tendencija, dođemo do što kvalitetnijeg zakona.
Zahvaljujem se, gospodine ministre. Reč ima ovlašćeni predstavnik SNS, narodni poslanik Aleksandar Jovičić. Gospodine Markoviću, nemate mogućnost sada u ovom trenutku, imate vreme koje vam je ostalo i na kraju ćete moći da se obratite. (Jovan Marković, s mesta: Mislim da je u temi i da je važno i za ministra da čuje. Samo ću dva minuta da obrazložim.) Izvolite, gospodine Markoviću.
Hvala. Poštovani ministre, što se tiče ove dileme koja se odnosi na sankcije, koje se odnose na nacionalne organizacije, asocijacije i udruženja itd. koja ne ispune svoje obaveze po članu 10. zakona, predviđena je u članu 40. novčana kazna u iznosu od 400.000 dinara do milion dinara. To je predlog koji stoji u zakonu. Pošto ste više puta pomenuli, nekoliko puta ste rekli da u slučaju da oni ne budu ispunjavali te obaveze, onda će se primeniti druga mera, a to je ukidanje prihoda iz budžeta Republike Srbije, ja hoću samo da vam skrenem pažnju da u tom slučaju imate problem, taj predlog verovatno neće moći da prođe Zakon o budžetskom sistemu. Mislim da treba da se razradi onda ovaj član 40. i da se kroz to pokuša na neki način da se podigne broj organizacija koje će poštovati ovaj zakon. O tome sam posebno govorio, jer smatram da je to suštinski važan razlog za donošenje ovog zakona, na koji treba više da se da akcenat. Druga stvar koja se odnosi na ovaj član 3. tačka 4) koji je predviđen u članu 41. tačka 3), da oni koji ne poštuju ove odredbe dobijaju novčanu kaznu od 50.000 do 150.000 dinara. Razumem vaše obrazloženje i motive zbog čega ste na ovakav način kroz ovu formulaciju obrazložili ovaj slučaj, ali ono što hoću da vam kažem, to je ono što je meni nedoumica i zbog čega sam podneo taj amandman, jeste nastavak te rečenice. Vi kažete – ako sportista iz registrovane test grupe tri vezana puta ne ispuni obaveze utvrđene pravilima ovlašćene antidoping organizacije u pogledu dostupnosti za testiranje izvan takmičenja ili ne pruži podatke o boravištu, pa u nastavku – ili propusti objavljeno testiranje izvan takmičenja. Znači, dva puta se ponavlja ovaj deo oko boravišta, što mislim da je suvišno. Drugi deo je – ili propusti objavljeno testiranje izvan takmičenja. To podrazumeva po mom tumačenju opet ovaj princip – dva puta će ispoštovati, jedanputa neće, pa opet dva puta hoće ili jednom neće, ali nikada neće doći u prostor da bude kažnjen zbog toga što ne poštuje zakon i što ne poštuje ovo pravilo. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Markoviću. Reč ima ministar Vanja Udovičić.
Želim samo da vam približim iskreno pošto sam, opet ponavljam, lično imao jedan propust, jedan minus zato što smo krenuli ujutru. Ja sam stavio od šest do sedam da sam kod kuće, a avion je poleteo rano za Minhen, onaj jutarnji u šest sati. Kada je došao kontrolor u šest sati nije zatekao nikoga na adresi i dobio sam jedan minus, kako oni to nazivaju. Posle toga sam popunjavao i nisam imao više minusa. Ne potire se ako su vas dva-tri puta našli i izvršili antidoping kontrolu, ne potire se taj minus, već vam on ostaje sve vreme upisan. Imam kolegu koji je imao dva minusa, gde smo se svi zajedno iz kolegijalnosti trudili da više ne pravi te greške. Čak je i trener želeo da ima pristup, da mu trener popunjava gde je, jer nije želeo da njegov igrač bude sankcionisan, tj. da ima povredu antidoping prava. Moram reći, u praksi jeste to, zato i jesam rekao u uvodnom izlaganju nešto što ima mnogo nedoumica, mnogo pitanja, neusaglašenosti najviše iz neznanja, a to je opet jedna obaveza koju svako od nas prihvata. Svestan sam ako ne popunim tri puta šta će se dogoditi. Ja sam svestan unapred i svesno ulazim u taj rizik, ako ne popunim i ako me nađu na adresi, a moram reći da su meni dolazili na kućnu adresu jedno četiri, pet puta ukupno, pogotovo u poslednje dve tri godine, jer svi znate, onda kreću one priče, šalju neke druge reprezentacije. Pokušaji jesu ovakvi, ali pokušavam stvarno da vam približim u svetu sporta, u praksi šta se događa. Znači, nije to sada nešto što je novo ili nešto što sada uvodimo što je revolucionarno, već je ovo sastavna obaveza sportiste, propisano Zakonom o sprečavanju dopinga u sportu. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Reč ima ovlašćeni predstavnik SNS, narodni poslanik Aleksandar Jovičić. Izvolite, gospodine Jovičić.
Hvala, uvaženi gospodine predsedavajući. Uvaženi ministre, narodni poslanici, na samom početku voleo bih da predsedavajući reagujete na ovu kafe pauzu, u redovima DS. Smatram to, i na samom početku krši dostojanstvo parlamenta, jer mislim da ovde treba da razgovaramo o ozbiljnim zakonima, na jedan odgovoran način, pa bih zamolio da reagujete po tom pitanju. Ako je potrebna pauza, sačekaćemo.
Kasno sam video, i primetio da je gospodin Balša uneo neke lanč pakete, pa bi ga zamolio samo da to nije u redu.) (Dragan Šutanovac, s mesta: Što je problem kafa? I ministar pije kafu?) Gospodine Šutanovac, vi imate praksu da u zadnje vreme stalno dobacujete sa mesta. Zamolio bih vas da to ne radite, jer to nije u redu prema ostalim narodnim poslanicima, koji to ne rade. Ali, gospodin Balša je uneo veliku količinu lanč paketa, i mislim da to nije primereno ovom domu. (Balša Božović, s mesta: Molim vas, da li mogu po Poslovniku?) Ne možete gospodine Balša, samo bih vas zamolio da to ne radite više, to nije po pravilima parlamenta. Nastavite gospodine Jovičiću.
Hvala, predsedavajući. Na samom početku želeo bih da pozdravim ministra Udovičića, i smatram da je njegova uloga dvostruko teška u ovoj situaciji, s obzirom da ste vi vrhunski sportista. Hoćete molim vas da poslanike umirite i ako žele da saslušaju. Molim vas ako možete vreme da mi vratite, jer na ovoj kafe pauzi sam potrošio dva minuta, već zaista….
Gospodine Jovičiću, vi u okviru vašeg izlaganja ne možete da ukazujete na povredu Poslovnika, možete samo da pomenete to u govoru što ste i učinili. Molim vas nastavite samo.
Samo bih molio da mi omogućite da nesmetano mogu da govorim.
Izvolite.
Hvala. Kao što sam rekao ministar ima dvostruko tešku ulogu u smislu da je i vrhunski sportista sa jedne strane, koji je ostvario neverovatne rezultate za našu zemlju, veliki broj medalja, i ovim putem mu čestitam, s jedne strane, a s druge strane i ministar u odgovornoj Vladi, koja zaista želi da sprovede i temeljite reforme kada govorimo o celokupnoj situaciji u zemlji, a i u oblasti koju vi, gospodine Udovičiću predvodite, što se tiče Ministarstva omladine i sporta. Takođe vih vas podsetio da ste vi ministar sporta i omladine, i smatram da dobro radite posao na oba koloseka, ali je važno da svi zajedno sa vama u narednom periodu sprovedemo strategiju za mlade, odnosno da damo svu moguću podršku kako bi mladi osetili da su deo društva i da učestvuju u celokupnom našem društvu. Što se tiče zakona, čuli smo dosta stvari danas, ne bih se ponavljao, ali želim da napomenem da razlozi za donošenje zakona svakako jesu važni. Usklađivanje sa svetskim antidoping kodeksom je zaista važno za Srbiju, jer da to nismo uradili u ovom momentu, smatram da naši predstavnici, naši vrhunski sportisti ne bi mogli da učestvuju na svetskim arenama, kao i na domaćim terenima, iz prostog razloga što naše institucije ne bi imale mandat da reaguju i da sprovedu sve igre koje se dešavaju na našoj teritoriji i preko granice. Uočeni nedostaci prethodnog zakonskog rešenja, nisu se poštovali određeni kodeksi, imali smo otprilike analizu 4347 kontrola antidopinga, od toga je pronađeno 48 sportista koji su uzimali određene supstance. Smatram da u tom prostoru ima još onih koji su možda na neki način, pod nečijim pritiskom koristili određene supstance koje nisu smeli, a da mi nismo imali zakon koji je to na jedan pravi, odgovoran način definisao. Takođe ključne izmene zakona koje se meni posebno sviđaju jeste udruživanja i saučesništvo. To znači, da postoje dve moguće povrede propisa, a to je da nije sportista jedini koji može prekršiti određeni kodeks, nego su to i ljudi koji možda vrše uticaj na sportistu da on uzme određenu supstancu koju ne bi smeo, a to može poteći od trenera, od menadžera kluba, ili nekog trećeg lica. Smatram da ovim izmenama, tačnije ovim zakonom, ovom dopunom, ćemo eliminisati takve slučajeve i preventivno reagovati da do toga ne dođe. Fleksibilniji sistem propisivanja kazni koji više nije fiksni, nego postoje određene institucije, postoji agencija, postoji država koja propisuje određene kazne koje će biti klizeće, a ne više fiksne. Smatram da je to takođe važno. Briše se i krivično delo, što je takođe važno, kada govorimo o upotrebi doping sredstava, jer ona ne postoji ni u međunarodnim propisima. Ovde imamo nekoliko članova koji su mnogo važni kada govorimo o ovom zakonu i neke ću pomenuti. Član 7. uređuje nadležnosti antidoping agencije Republike Srbije, članovi 8. i 9. određuju ko sme da vrši antidoping kontrolu i što je najvažnije imamo definisano ponašanje i postupanje, odnosno ovlašćenja inspektora u sportskom svetu, što je zaista važno da znamo koja je njihova moć u odlučivanju i šta oni to smeju ili ne smeju da rade. Takođe član 15. uređuje se kada je moguće koristiti sredstva koja inače potpadaju pod doping, ako je u pitanju bolest sportiste, povreda ili nešto treće. Mislim da je to zaista važno kako bismo definisali ove zakone. Takođe, član 10. i član 38. i član 42. da navođenje maloletnika na korišćenje nedozvoljenih supstanci je kazna od dve do deset godina. Smatram da je to jako važno jer generacije koje dolaze, mlad svet u našoj zemlji koji želimo da nas predstavalja u budućnosti na svim sportskim manifestacijama moramo sačuvati od tog zla, a to možemo uraditi ovakvim zakonima da neko ko pomisli da bilo koga navede na nešto što nije u skladu sa zakonom, a da tajneko pri tome ima manje od 18 godina, trpi konsekvence koje su u skladu sa zakonom i propisane kazne. Mislim da je to zaista važno. S druge strane, gospodine Udovičiću, meni je drago što ste danas ovde, ne samo zbog ovog zakona, zakona koji reguliše antidoping, smatram da ste vi ministar koji dobro radi u Vladi Republike Srbije, kada govorimo o oblasti sporta i omladine. Naveo bih da je omladina važan faktor naše zemlje. Mladi su pokretač našeg društva. Zamolio bih vas da date sve od sebe, zajedno sa svima nama, da u narednom periodu kroz razne promocije, prevencije, uputimo jasnu poruku mladim ljudima, da im nije mesto na ulici, nije ime mesto, a država će se boriti protiv takvih koji ih truju u školskim dvorištima, da im je mesto u sportskim salama. Jer, podatak koji kaže da 39% mladih se ne bavi sportom u Srbiji, mora da upali lampicu svih nas. Mora da upali, jer želimo da mladi ljudi budu u salama. Pet sati nedeljno prosečan srednjoškolaca ili osnovac provede na sportskim igralištima. Mi to moramo promeniti. Moramo promeniti zbog zdravih generacija koje dolaze, koje će nas predstavljati u svetu, koje će sutra voditi ovu zemlju i koja će biti uzor naše zdrave nacije. Samo 15% mladih ljudi ima neki hobi. Takođe, kroz vaše ministarstvo, kroz ovu skupštinu koja je izabrala Vladu Republike Srbije, u kojoj ste vi član, ima taj zadata da to u narednih nekoliko godina, ali ne nekoliko desetina, nego dve ili tri godine promeni, i da imamo bolje rezultate. Moramo se truditi da imamo bolju sportsku ponudu, da odvajamo sredstva za sport, da odvajamo sredstva za zdravlje, za našu naciju. Nekoliko nas problema čeka na tom putu, a najveći problem jesu alkoholizam, pušenje, konzumiranje narkotika u bilo kom delu gradu, u školama, iza škola, u dvorištima itd. Smatram da kroz jednu određenu kampanju koju možemo svi zajedno sprovesti, to takođe mora biti vaš zadatak, jer ste vi s jedne strane i vrhunski sportista koji je odoleo svim iskušenjima do vaše, ne znam 30 i neke godine koliko ih imate, a s druge strane predstavljate i Vladu Republike Srbije, predstavljate i premijera Aleksandra Vučića koji se bori da mladi u našoj zemlji ne budu samo slovo na papiru, da mladi u našoj zemlji budu nosioci reformi koje smo započeli zajedno i vi i ja i ovi narodni poslanici u našoj Skupštini kako bismo za nekoliko godina stali uspravno i rekli sa smo uradili nešto za naše mlade ljude koji će imati i posao s jedne strane, a i ostvarivati velike rezultate na takmičenjima kao što ste to radili vi. Još jednom želim da vas pozdravim i čestitam za sve ono što ste uradili u prethodnom periodu, dobro predstavljate vaše ministarstvo, SNS će ovaj zakon podržati, ali se nadam da ćemo u narednom periodu usvojiti sijaset zakona koji će definisati i oblast, kada govorimo ne samo o sportu nego i o mladim ljudima o omladini naše države, jer nećemo imati ni dobar sport ukoliko nemamo zdravu naciju mlade, zdrave ljude koji će sutra uraditi baš ono što ste vi, a to je najbolji i na najbolji mogući način predstavljati našu zemlju. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospodine Jovičiću. Povreda Poslovnika Balša Božović, ako zloupotrebite, oduzeću vam od vremena poslaničke grupe.
Zahvaljujem, gospodine Bečiću. Teško da mogu da zloupotrebim povredu Poslovnika, pošto ste vi načinili povredu u članu 107. i ugrozili dostojanstvo ovog doma. Iz prostog razloga što ste malopre…
Gospodine Balša Božoviću, da li sam ja ugrozio ili vi koji ste unosili pakete, ja ne razumem?
Da li mogu da završim? Javio sam se po Poslovniku, da li mogu da završim? Nije na vama da ocenjujete da li sam ja neistinito uneo pakete ili čaj, zato što neko prehlađen dolazi na ovu sednicu da sluša zakon za koji misli da je važan.
Sada hoćete da mi kažete da svi vaši koji su dobili pakete su prehlađeni? Gospodine Božoviću, neću da polemišem. Da li želite da se Skupština izjasni u Danu za glasanje? (Da.) Koji član je povređen? Član 107. Izvolite, povreda Poslovnika, magistar Aleksandra Jerkov.
Zahvaljujem gospodine potpredsedniče, nadam se da vam je jasno, ne možete da polemišete sa narodnim poslanicima u momentu kada oni pokušavaju da obrazlože zbog čega smatraju da ste povredili bilo koju odredbu Poslovnika, reklamiram član 103. Poslovnika. Ono što ste uradili sada u potpuno neprimerenoj komunikaciji sa poslanikom Božovićem, nije neka praksa koju smo mi do sada imali. Narodni poslanik koji reklamira povredu Poslovnika, ima priliku da obrazloži zašto smatra da je Poslovnik povređen i u čemu se sastoji povreda, a vi gospodinu Božoviću, niste pružili čak ni tu priliku, na stranu to što Poslovnik jasno kaže da se iste odredbe odnose na sve učesnike u sednici. Koliko je nama poznato, za predsedavajućim stolom osoblje iz skupštinskog restorana donose kafe, čajeve, sokove i ostala pića, a ministar i njegovi saradnici koji sede u ovoj sali isto tako imaju priliku da popiju kafu ili čaj. To što vi pokušavate da primenite druga pravila na različite učesnike u raspravi, u zavisnosti od toga kojoj opciji pripadaju, jeste vaše pravo, ali ne možete da uskraćujete mimo onoga što vam Poslovnik propisuje, gospodinu Božoviću ili bilo kom drugom poslaniku, pravo da obrazloži zbog čega smatra da je Poslovnik povređen. Tražim da se Skupština izjasni o ovome u Danu za glasanje, zbog toga što nema objašnjenja za ovo što ste malopre uradili, a koje može da zadovolji bilo kog poslanika.
Gospođice Jerkov, ipak sam dužan da vam dam objašnjenje. Prvo, ministar koga ste pomenuli je gost u Narodnoj skupštini, obrazlaže zakon koji je dostavljen od strane Vlade i sigurno, ako sedi ovde ceo dan i sluša, a vi kao narodni poslanici možete da izađete i da popijete kafu u skupštinskom restoranu, a ministar to ne može. Ministar to ne može da učini i zato je neka praksa da se ministru koji je ovlašćen predstavnik Vlade, da se unese kafa u toku rasprave. Toliko o tome da poštujemo goste koji dođu u Narodnu skupštinu. Za predsedavajućim stolom nemate nijednu kafu, a primedbu je imao govornik koji je u tom trenutku dobio reč, da ne može da nastavi da govori, jer u tom trenutku se ulazilo u salu sa većom količinom kafe, a ne čaja. Mi smo to svi imali priliku u ovoj sali da vidimo i ne možete nas ubediti da je sada cela poslanička grupa prehlađena, pa da mora da se unese čaj. Mislim da ne stoji vaša primedba, gospođice Jerkov. Ne želim da polemišem sa vama, vi ste kao poslanička grupa navikli da polemišete sa predsedavajućim iz klupe, a ja ne želim na takav način da radim sa vama. Vi kada zatražite reč, vi ćete je i dobiti. Izvolite, ponovo povreda Poslovnika. Reč ima magistar Aleksandra Jerkov, koji član Poslovnika?
Član 103.
Ne možete opet isti član. (Isključen je mikrofon, narodnoj poslanici Aleksandri Jerkov.) Prelazim na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč u načelnom pretresu. (Narodni poslanik Aleksandra Jerkov s mesta: Javljam se za drugu povredu Poslovnika, ja ne znam kako da vam objasnim sve ovo…) Ne možete u istom trenutku da se ponovo javite po istom članu. Ne možete po istom članu istovremeno oba puta da se javite zaredom. Ne vredi sa vama da polemišem. Prelazim na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč u načelnom pretresu o Predlogu zakona. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović.
Uvaženi ministre, predstavnici Ministarstva, onako kao što je od strane ovlašćenog predstavnika, poslaničke grupe SPS rečeno, tačno je da će poslanička grupa SPS u Danu za glasanje podržati ovaj zakon, kako iz razloga koji su izneti, tako i iz razloga koji je i vama i nama suštinski jasan, a to je borba protiv jedne izuzetno opasne i devijantne pojave, kao što je doping i to pojave koja u slučaju da nemamo ovakve mehanizme borbe, može da predstavlja karcinom, koji može da metastazira i ugrozi jednu i te kako značajnu društvenu oblast, odnosno ono što podrazumeva afirmaciju mladih sportista. Sa druge strane, ova pojava, zbog čega poslanička grupa SPS reaguje na ovakav način jeste i poštovanje određenih Ustavom garantovanih prava, ali ne samo Ustavom, već i međunarodnim dokumentima, pre svega, univerzalnom deklaracijom o ljudskim pravima, a to je pravo na život i pravo na zdravlje. Nesumnjivo je da u ovom smislu, pre svega oni na koje se ovaj zakon odnosi, a to su sportisti, ta prava moraju da imaju kao apsolutno zagarantovana i ta prava moraju biti poštovana. Ne želim kao što su neke kolege danas tokom trajanje ove rasprave, da komentarišem pojedine odredbe ovog zakona, ali želim da izvučem nešto što je za poslaničku grupu SPS, a siguran sam i za sve nas, predstavlja značajan deo zakona, a to je pre svega, da ste vi gospodine ministre, uspeli sa ovim predlogom zakona, za koji sam siguran da će biti usvojen, da obezbedite transparentnost u radu i organa i tela i institucija, koje su ovim zakonom sistematizovane i to je za veliku pohvalu i u tom pravcu SPS daje snažnu podršku u tom delu, naročito kada govorimo o ovlašćenjima, odnosno nadležnostima antidoping agencija. Ovim zakonom je učinjen jedan korak napred, imajući u vidu da se ovim zakonom još više trasira put ka članstvu EU. Zašto? Polazimo od činjenice da svetski anti doping kodeks koji će biti u primeni od 1. januara 2015. godine sadrži odredbe koje su, doduše, u određenim formulacijama već implementirane u odredbe predloženog zakona. Ono što je suštinski iz samog kodeksa preneseno u zakon, a esencijalni je deo zakona jesu njegovi ciljevi. Prvi cilj je da se zaštite osnovna prava sportista. Rekao sam da su garantovana i Ustavom i međunarodnim dokumentacijama, pre svega pravo na zdravlje. Drugi cilj je da se obezbedi, odnosno usaglasi i koordiniše jedan delotvoran anti doping program koji će faktički omogućiti da seprevenira, dakle da se učini prevencija kako se ne bi dešavale pojave na koje ovaj zakon ukazuje i gde se ovaj zakon mora nesumnjivo primeniti. Zaista, usaglašenost sa svetskim anti doping programom je učinjen i kroz samu suštinu odnosno sadržinu ovog zakona. Moram da ukažem, pre svega zbog građana, kako se taj svetski anti doping program afirmiše, kroz tri modaliteta, pre svega izradu kodeksa o kome sam sad govorio, drugi je prihvatanje internacionalnih standarda, a treći je usaglašavanje modela kao najboljih rešenja i smernica da se anti doping kontrola postigne, odnosno učini najefikasnijim. Mislim da smo mi dosta učinili u ovom pravcu i da se upravo kroz ovaj zakon sva ova tri modaliteta mogu i videti i da se oni pojavljuju kao nešto što će u smislu mehanizama, odnosno delovanja u praktičnoj primeni zakona dati puni efekat. Smatram da, za razliku od nekih kolega koji su izneli kao kritiku, gospodine ministre, ovde nema neusaglašenosti i nerazumevanja kada su u pitanju krivična dela. Kao pravnik i kao advokat, a posle ću nešto reći i kao sportista, pre svega podržavam, apsolutno podržavam kriminalizaciju krivičnih dela koja ste ovde obuhvatili. Lično mislim da bi bilo dobro da ova ista krivična dela budu obuhvaćena i Krivičnim zakonikom, što bi trebalo da bude u nadležnosti Ministarstva pravde i nadam se da će uskoro i Krivični zakonik biti dopunjen nečim što ste vi sjajno uradili, a to je kriminalizacija dva krivična dela od kojih se jedno pojavljuje kao i te kako i te kako značajno. To je sprečavanje organizovanja u krivično-pravnom smislu reči, radi protivpravnog delovanja koje podrazumeva stavljanje u promet supstanci koje podrazumevaju zabranjene supstance, bez obzira da li su to suplementi ili neke druge supstance. Zašto ovo govorim? Zbog toga što je već rasprostranjena pojava, drage kolege narodni poslanici, da se na bazi komercijalnih aspekata, komercijalnih načina delovanja, ostvarenja profita, sve više i više puštaju u promet suplementi i na taj način pokušava ostvariti enormna zarada, a s druge strane ko su žrtve? Žrtve su sportisti, žrtve su mladi, bez obzira kako su sportisti rangirani, da li kao profesionalni sportisti ili kao amateri. Zbog toga kriminalizacija ovog krivičnog dela je nesumnjivo bila potrebna i nesumnjivo je da je ovo ogroman pomak u krivično-pravnom smislu reči. Ono što ni vi, a ni mi, pre svega u poslaničkoj grupi SPS nećemo prihvatiti, jeste da je zakon navodno uveo konfuziju kada su u pitanju odnos između prekršaja i krivičnih dela. Nije. Nije niti može biti konfuzno i kontradiktorno bilo šta, pre svega i sa stanovišta krivičnog zakonodavstva niko ne može biti kažnjen dva puta za isto protiv-pravno delo, što znači, da ako je neko vek kažnjen za prekršaj, gde su vrlo jasno precizirani i definisani elementi prekršaja, neće biti krivično gonjen za krivično delo i suprotno. Dakle, sa te strane i vi a i narodni poslanici, naročito građani i sportisti na koje se ovaj zakon direktno donosi mogu da budu relaksirani da ovde u praktičnoj primeni nema apsolutno nikakvih apsurda, nema nelogičnosti i nema kontradiktornosti. Ono što je takođe važno istaći jeste činjenica da s obzirom da sam pomenuo kodeks, da mi je poznato da je vaše ministarstvo, sa vama na čelu učinilo značajne korake kako bi se sprovele edukacije. Zašto edukacije? Edukacije u odnosu na sve sportske organizacije odnosno na sportske kolektive u odnosu na klubove, jer nesumnjivo je da nema dovoljno novčanih sredstava da bi se sprovodile anti doping kontrole. Sami ste pomenuli koliko košta jedna anti doping kontrola. Sada, kada bi se krenulo u jednu akciju sprovođenja anti doping kontrole, a to bi bilo izuzetno skupo, i zbog toga, bez obzira što se moraju sprovesti radi uštede budžeta Republike Srbije, smatram, a i poslanička grupa SPS stoji na tom stanovištu da je neophodno potrebno prevenirati, da je neophodno potrebno da ta prevencija bude sprovedena kroz edukacije, da se sportisti edukuju u onom smislu u kome je to neophodno jer na taj način štite sebe, štite svoje zdravlje a na kraju krajeva svoje živote i ono što je najvažnije u sportu na taj način ostaju ono što jesu, a to je pobornici fer-plej takmičenja i fer-plej borbi. Imajući u vidu da sam 35 godina vezan za sport i kao međunarodni sudija sa svetskim sertifikatom u karate sportu, jednostavno dužan sam da kao svetao primer, ali zaista svetao primer pomenem upravo Karate federaciju Srbije kao organizaciju koja je uspela da već sada afirmiše sve ovo što je u zakonu o kome danas raspravaljamo predviđen. Nacionalni granski savet koji se zove Karate federacija Srbije, postoji već 50 godina i prepoznata je od Sportskog saveta odnosno Saveza Srbije, Olimpijskog komiteta i zaista to je jedini nacionalni savez iz ove grane sporta preko koga država Srbija ostvaruje svoje interese kada je karate sport u pitanju. Podsetiću da je 2010. godine Karate federacija Srbija upravo ovde u Gradu Beogradu, našem glavnom gradu organizovala svetsko prvenstvo gde su tada postignuti najzapaženiji i najznačajniji rezultati, čak tri zlate medalje, jedna bronzana, pri čemu je i jedna zlatna medalja bila u ekipnoj konkurenciji. U ovoj grani sporta je prisutno preko 50.000 sportista i gospodine ministre, sigurno je da znate, ali zbog građana želim da napomenem da se u ovoj grani sporta posebna pažnja posvećuje životu sportista, gde postoji izuzetno uspešna saradnja sa Republičkim zavodom za sport, sa Anti doping agencijom Republike Srbije i sa ponosom se može konstatovati da do sada ovaj sport nikada nije imao dopingovane sportiste. Čak moram da istaknem da su naši najkvalitetniji sportisti, naši reprezentativci koji su već međunarodno priznati po svom sportskom kvalitetu, čak dve godine bili testirani kada su u pitanju anti doping kontrole, da se apsolutno u tom pravcu ništa nije moglo ni pronaći i zaista je to jedan pozitivan i svetao primer kako treba delovati i kako jedna organizacija treba da se ponaša u tom smislu. Ovo sam rekao zbog toga što je karate sport marginalan sport iako je masovan, izuzetno masovan, a marginalan zbog toga što mu se ne posvećuje neka medijska pažnja, ali na našu sreću, sreću karatista, ljudi koji se bave ovim sportom, posvećuje mu se pažnja ministarstva, vas koji predstavljate ministarstvo, i posvećuje mu se pažnja u onom smislu u kome taj sport treba da bude afirmisan, znatno više nego što je do sada. To znatno više jednostavno stoji i utemeljeno je na činjenici da rezultati karatista i sportista u karate sportu opravdavaju ulaganje u karate sport. To ulaganje još uvek nije, bar po nekom mom mišljenju, a nećete mi zameriti što ću ga izneti kao lični stav, nije na onom nivou na kome bi bilo potrebno, da i oni koji dolaze, jer uvek imamo podmlatke, uvek imamo talente, uvek imamo nadarene u svim oblastima sporta, ne samo u karateu, ali u karateu posebno, to apostrofiram i smatram da u njih i treba ulagati. Na kraju, mislim da bi bilo značajno da ovde postignemo jedan opšti konsenzus. Oko ovog zakona ne sme da bude političkih podela. Nema razloga se na bilo koji način dovodi pod sumnju bilo šta što se ovim zakonom afirmiše, jer radimo u interesu zdravlja, u interesu života, u interesu mladih, u interesu onih na kojima svet ostaje, u interesu onih koji će veličati i verovatno ovenčati slavom ovu državu, našu Republiku Srbiju. Socijalistička partija Srbije i poslanička grupa Socijalističke partije Srbije će iz svih ovih razloga, kao i razloga koje je izneo ovlašćeni predstavnik Socijalističke partije Srbije na ovoj raspravi, sigurno glasati za ovaj predlog zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar u Vladi, gospodin Vanja Udovičić. Izvolite.
Želim da vam se zahvalim na sugestijama, ali i da vam dam jedan kratak odgovor. Član 3. ovog zakona prepisan je direktno iz Svetskog antidoping kodeksa i, kao takav, ne može se menjati na nacionalnom nivou. Prekršaji su nezavisni i oni upravo idu po prijavi, tako da se sportista, po članu 3. po Svetskom antidoping kodeksu, kažnjava tako što se ne može baviti sportom za vreme trajanja izrečene kazne. To je jedino ona paralela što sam hteo da vam objasnim. U svakom slučaju, hvala na podršci i na sugestiji.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Reč ima narodna poslanica Marija Jevđić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, ministre, kolege narodni poslanici i građani Srbije, na samom početku svog izlaganja želim da naglasim da će poslanička grupa Jedinstvene Srbije u danu za glasanje podržati Predlog zakona o sprečavanju dopinga u sportu. Svi znamo da je odavno u sportu prestala da važi parola kako je samo važno učestvovati. Da je tako, ne bi se u sportu na svim nivoima vladala tolika sredstva i sa značajnih mesta u različitim ekipama smenjivali oni koji ne ostvaruju očekivane rezultate. Iz ovoga izvodimo zaključak da je više od učešća važna pobeda, pre svega da bi se opravdalo sve ono što je uloženo u sport. Ako je tako, onda se ne biraju sredstva da se dođe do pobede, a način da se do nje dođe je i korišćenje stimulativnih sredstava, sve češće i onih zabranjenih. Doping je tema o kojoj se malo priča, ali se čini da je najveći broj običnih ljudi, a što je porazno i sportista, o tome vrlo malo i zna. Iako se pod ovim pojmom prvobitno smatralo samo poboljšanje učinka na nekom takmičenju, korišćenjem stimulativnih i narkotičkih sredstava tokom vremena je doping dobio mnogo šire značenje, pa ga je i Međunarodni olimpijski komitet definisao kao korišćenje, uzimanje i davanje ljudskom organizmu stranih supstanci ili veće količine supstanci koje organizam normalno sadrži sa ciljem da se na veštački način stimulišu, odnosno povećaju takmičarske sposobnosti, što je u suprotnosti sa sportskom etikom, fizičkim i mentalnim integritetom sportiste. Prvi podaci o dopingu u sportu potiču iz antičke Grčke, gde su stari Grci u vreme olimpijskih igara koristili određene vrste gljiva da poboljšaju fizičke performanse, a Asteci su u iste u svrhe konzumirali ljudsko srce. Doping su, navodno, koristile neke vojske u ratovima, da bi na veštački način podigle hrabrost i izdržljivost svojih vojnika. Korišćenje doping sredstava i metoda za povećanje izdržljivosti je prisutno među vrhunskim sportistima, ali i kod amatera i rekreativaca. Posebno razočaravajuće deluje saznanje da je prisutno i kod sve mlađe populacije. U sportu se koristi i sve veći broj različitih supstanci sa ciljem da se poboljšaju rezultati, smanji nervna napetost, poveća mišićna snaga i masa, gubitak težine, otkloni umor i ostvari brži oporavak ili zamaskira neka druga supstanca prilikom testiranja. Posebno je zabrinjavajuće što sportisti uzimaju doping sredstva čak i po cenu vlastitog zdravlja, a zbog težnje za samodokazivanjem zbog uticaja roditelja, trenera ili drugih činilaca, a sve u cilju sticanja slave i novca. Da bi se sprečilo negativno dejstvo ovih supstanci po organizam, međunarodna organizacija, vlade gotovo svih zemalja, nacionalne i sportske federacije i MOK su se mobilisali da stanu na kraj ovom poroku. U tom cilju je osnovana i Svetska antidoping agencija u cilju popularizacije sporta bez dopinga i zaštite sportista od neželjenih posledica. Napravljena je i lista zabranjenih supstanci i pronađeni postupci za njihovo otkrivanje posebnim hemijsko-tehnološkim laboratorijskim ispitivanjima. Predloženi zakon precizira disciplinske mere koje podrazumevaju diskvalifikaciju sportskih rezultata, privremenu suspenziju, zabranu učešća na takmičenju, zabranu obavljanja poslova u oblasti sporta. U kaznenim odredbama piše da će onaj ko sportisti da ili propiše, izda ili na sportisti primeni doping sredstvo, navede ga, pomogne mu ili mu na drugi način omogući da upotrebi doping sredstvo, biti kažnjen zatvorom od šest meseci do pet godina. Ako je sportista maloletnik ili je reč o više lica ili je to izazvalo naročito teške posledice, učinilac će biti kažnjen zatvorom od dve do deset godina. Sve ovo, kao i mnoge druge odredbe su u redu samo ako se obezbedi poštovanje zakona. Posebno želim da naglasim i poručim svim sportistima i mladim ljudima koji žele da se bave sportom, a iz ugla sportiste koji je već 20 godina u sportu, da se vrhunski rezultati postižu samo vrednim radom, treningom, zdravim razumom i hrabrim srcem. Na kraju, kao što sam i rekla, poslanička grupa JS će podržati predloženi zakon, uz napomenu da je potrebna mobilizacija celokupne zajednice i svih koji se bave sportom i mladima da kod njih razviju sportski duh u punom smislu tih reči i da ih uče da se do vrhunskih rezultata dolazi samo mukotrpnim radom i odricanjem, a ne korišćenjem stimulativnih sredstava, jer su onda rezultati trenutni, a posledice, nažalost, trajne. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Balša Božović. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Bečiću. Uvaženi građani, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, osnovni ciljevi donošenja ovog zakona su potpuno jasni i sa njima se mi slažemo. Oni su u redu. Iskreno, nama je veoma krivo što je vašem ministarstvu i vama lično trebalo oko dve godine da predložite ovaj zakon. Imamo tu situaciju da sedite u Vladi čiji je premijer i sinoć govorio o munjevitim reformama, a već dve godine se čeka na donošenje jednog zakona u kome, da se razumemo, nema zaista ništa spektakularnog, sem onog što ste i vi rekli, da se usklađuje sa svetskim antidoping normama, što je pohvalno i što ćemo mi u danu za glasanje pozitivno oceniti. Ono što je nama sporno, odnosi se na nekoliko stvari o kojima je govorio inaš ovlašćeni predstavnik, jeste kada je u pitanju direktor Antidoping agencije. Po našem mišljenju, on ne može obavljati drugu funkciju sem te, ukoliko ona eventualno nije edukatorska, iz prostog razloga što jedna tako važna funkcija ili pojedinac ili pojedinka na tako važnoj javnoj funkciji ne mogu biti u bilo kakvom sukobu interesa. Takođe smo u nekoliko navrata govorili o tome kako su kazne, po našem mišljenju, veoma blage i ovom prilikom bih pročitao i u samom predlogu da se u članu 39. Predloga zakona kaže sledeće: „Ko neovlašćeno u cilju dopinga u sportu proizvodi i prerađuje, prodaje ili nudina prodaju ili radi prodaje kupuje, drži ili prenosi ili posreduje u prodaji ili kupovini doping sredstava ili na drugi način neovlašćeno stavlja u promet doping sredstva kazniće se zatvorom od tri do 12 godina“. Ono što nas buni jeste što se zatim kod prekršaja u drugom delu u članu 40. takođe govori o prodaji i o sličnim elementima prestupa, ali se ovde predviđa novčana kazna od 400 hiljada do milion dinara. Takođe, u čl. 41. i 42. se predviđaju opet za isto delo različito stepenovanje od 50 do 150 hiljada ili od određenog broja do maksimum 150 hiljada dinara. Ono što nas buni jeste da se nedovoljno razgraničila prekršajna od krivične odgovornosti i da se sasvim široko stavlja na tumačenje šta u kom trenutku može biti prekršajna, a šta krivična odgovornost. To nije jasno definisano i tu ćemo kroz amandmane vama predložiti da na jedan jasniji način uredimo ovu oblast. Gospodin Jova Marković je govorio da su preblage kazne koje predviđaju i prekršaje, da svaki sportista na bilo kom nivou takmičenja, naravno, koji je svestan posledica korišćenja doping sredstava, koje mogu da nanesu veliku štetu njegovoj karijeri, da se u Predlogu zakona predviđa da svaki sportista ima pravo na tri vezana neispunjavanja obaveza prema antidoping organizaciji. Dakle, smatramo da je to suviše blago i da svako neispunjavanje obaveze mora biti sankcionisano momentalno. Vi ste imali priliku da objasnite i da to obrazložite. Mi i dalje smatramo da je ovo način koji treba rešiti do kraja i ovaj deo Predloga zakona. Takođe, dr Mileta Poskurica, koji je član Zakonodavnog odbora, ako se ne varam, on je nekada bio uvaženi član Srpske radikalne stranke, danas Srpske napredne stranke, skrenuo je pažnju da ovaj Predlog zakona ima jednu vrstu, mogao bih je nazvati, korupcije i najave. Evo, obrazložiću zbog čega. Antidoping agencija, po ovom Predlogu zakona, raspisuje tender koja laboratorija će vršiti antidoping kontrolu. Zatim, u daljem obrazloženju se govori da će Agencija nabaviti potrebnu opremu laboratoriji koja pobedi na tenderu. To nije do kraja jasno, zašto bi iz budžeta Agencija plaćala nekome ko je već pobedio na tenderu dodatnu opremu i pitanje je da li ljudi koji rade na toj dodatnoj opremi, da li onda imaju iskustva, s obzirom da je nisu imali do tada i da li se dodatno plaćaju troškovi, zato što se radi o ljudima koji nemaju iskustva na određenoj opremi? Takođe je veoma konfuzna stvar zato što se iz nekoliko primera potencijalno može javiti primer korupcije u najavi i zato je ovo još jednom molba poslaničkog kluba Demokratske stranke, s obzirom da je esencija politike Vlade borba protiv antikorupcije da se ovakve stvari mnogo jasnije regulišu nego što su predložene samim Predlogom zakona. Da se razumemo, ne moramo da znači da je nekome ovo i bila namera. Ja uopšte ne govorim da je to slučaj. Samo predlažem da se samo malo jasnije ova oblast uredi iz prostog razloga što se na osnovu ovog primera mogu javiti neke stvari koje bi u nekoj najavi mogle da znače i postojanje određene korupcije. Hvala.
Zahvaljujem se, gospodine Božoviću. Reč ima ministar u Vladi gospodin Vanja Udovičić. Izvolite.
Neću dužiti, pokušaću samo da objasnim u vezi ove opreme za koje se raspisuje javna nabavka i sama laboratorija. Andidoping agencija raspisuje javnu nabavku za opremu koju koristi u sprovođenju antidoping kontrole. Radi se o takozvanim kitovima, gde se stavlja supstanca uzeta od sportiste i dalje taj kit se transportuje tako upakovan na specijalan način, da ne bi došlo do zloupotrebe u ovlašćenoj laboratoriji. U svetu postoje samo dve kompanije koje proizvode te kitove. Znači, nema ih mnogo. Ima ih samo dve i raspisuje se javna nabavka za te dve kompanije. Kao što sam i rekao u uvodnom izlaganju, laboratorija ima dosta, u Evropi oko dvadesetak. Ona koja ispunjava sve obaveze je ova u Beču, da se ne bih ponavljao, ali nema nikakve veze sa opremom da mi našim sredstvima kupujemo bilo kakvu opremu za laboratoriju. Znači, radi se o kitovima koji odu u laboratoriju, u čemu se transportuju supstance i onda se… Mogu da vam objasnim kako to sve izgleda, pošto sam to radio bezbroj puta, ali to je jedan poseban način, da ne zamaram sada sve poslanike, ali je to konkretan odgovor na vaše pitanje. Smatram da ćemo kroz amandmane razgovarati i o drugim sugestijama koje ste izneli. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Gospodine ministre, zadovoljstvo je nas kao narodnih poslanika da na čelu Ministarstva stoji neko čija je sportska karijera obeležena vrhunskim rezultatima. Na čelu Ministarstva imamo osobu koja je na najbolji način, u svakom smislu, kao sportista reprezentovao svoju zemlju, a mi očekujemo da na kraju vašeg mandata takvu ocenu damo i u pogledu rada vašeg Ministarstva. Na tom putu vam neće biti teško, posebno u pogledu privatizacije velikih sportskih klubova i svega što nam neophodno sledi. Zakon o kome danas pričamo je upravo promovisanje zdravlja, one stare latinske sentence Mens sana in corpore sano ili U zdravom telu zdrav duh. Doping je način na koji sportisti zloupotrebom hemijskih sredstava, ali i drugim vrstama medicinskih intervencija, npr. zamenom krvi, pokušavaju da nadmaše u rezultatima ostale sportiste ili sopstvene rezultate na štetu sopstvenog zdravlja. To nije nova pojava modernog sporta, bez obzira što većina misli i takav je utisak u javnostida je to pojava koja nastaje sa razvojem farmakologije. To je stara pojava. Još su antički sportisti koristili nedozvoljene supstance u želji da postignu što bolje rezultate ili da pobede na takmičenjima. Doping ili nedozvoljena sredstva su koristile i mnoge armije vojske kroz ljudsku istoriju, a poznato je i u našem narodu odomaćeno mišljenje – kad Turci beru mak, da se sprema veliki vojni udar. Sa obnovom olimpijskih igara obnavljaju se i nova sredstva. Sa razvojem sporta, medicine, postižu se i značajniji rezultati, tako da, recimo, danas jedan prosečni sportista može postići rezultat kakav je postigao olimpijski pobednik pre 40, 50 ili 60 godina. Starosne granice se pomeraju. Sećam se da se pre samo 20 i nešto godina sportista koji je imao 27, 28 godina u javnosti zvao veteran. Danas se za tog sportistu smatra da tek treba da postigne vrhunske rezultate. Starosne granice se pomeraju. Naša fudbalska legenda Dragan Džajić se oprostio od fudbala u 31. godini, Kićanović isto, a danas u 31. godini nikome na pamet da okači kopačke o klin, ali to je neka druga tema, ali je vezana za razvoj sportske medicine, za unapređenje zdravlja i uporedo i sa razvojem opasnosti koje urušavaju zdravlje sportista i zdravlje nacije, a to je korišćenje nedozvoljenih sredstava. Primera radi, Lens Armstrong, njemu je 2012. godine oduzeto čak sedam titula pobednika „Tour de France“, a doping je danas bukvalno redovna pojava u ekstremnom sportu, naročito u biciklizmu. Mi tu možemo da se pohvalimo, s obzirom da je na ovih, ako se ne varam, 5.000 pregledanih sportista, samo 50 bilo pozitivno. To je negde oko 1%. Zbog čega je to bitno? Zbog toga što doping sredstva utiču na povećanje fizičkih i psihičkih sposobnosti sportista, više na pogoršanje psihičkih sposobnosti, negde do 10%, ali i fizičkih od 3 do 5%. Mnogi bi rekli da je to zanemarljivo, ali nije zanemarljivo jer povećanje fizičkih sposobnosti samo za 1% upravo čini tu prelomnu tačku da se postigne taj vrhunski rezultat, jer zamislite šta kada recimo u trci na sto metara jedna stotinka odluči pobednika, a vi podignete sa korišćenjem nedozvoljenih sredstava svoju psihofizičku formu za 1%. Zbog čega je uopšte u promovisanju ne samo zdravlja sportista, nego svih onih koji se bave i amaterskim i profesionalnim sportom bitno da se bude u stalnoj kampanji? Mi ne očekujemo da će ovaj zakon rešiti sve probleme i podzakonske akte, jer je to nemoguće. Mislimo da će tu dominantan uticaj imati zakonska osnova uz vođenje stalne kampanje, pre svega vezano za štetnost po zdravlje, jer recimo, različiti podaci govore da mnogi bodibilderi ne prežive 50. godinu upravo zbog korišćenja nedozvoljenih sredstava u želji da postignu najbolje rezultate. Na godišnjem nivou, pričam o javnom zdravlju, izgubi se zbog neredovne ili odsustva umerene fizičke aktivnosti više života nego što se izgubi u saobraćajnim nesrećama kod prekomerne upotrebe narkotika, duvana ili alkohola. Nedostatak fizičkih aktivnosti kao faktor rizika izjednačio se u mnogim svojim segmentima i sa bolestima kardio-vaskularnog sistema i kao uzrok izjednačio se u potpunosti sa holesterolom, povišenim krvnim pritiskom i ostalim rizicima koji su na tabeli smrtnosti među glavnim rizicima. Kod finansijske koristi bavljenja sportom, jedna analiza UN pokazuje da ušteda troškova zdravstvene zaštite i podizanja nivoa javnog zdravlja je velika. Zatim, to utiče na povećanje produktivnosti, onda, prevenciju nasilničkog ponašanja i maloletničke delikvencije i o obezbeđuje zdraviju životnu sredinu. S druge strane, treba se baviti zaštitom zdravlja sportista, što je osnovni cilj ovog zakona, pored preventivne zaštite, rada timskih lekara, medicinskog osoblja na takmičenjima itd, borba protiv dopinga. Zbog čega sportisti koriste doping? Zato što skraćuje vreme oporavka, odmora, donosi bolji fizički i psihički učinka i povećanje učinka o kome sam pričao od 5 do 10%, što se tiče fizičkih i psihičkih aktivnosti. Vi ste promovisali ovde ministre nešto sa čim se mi u potpunosti slažemo. Sportisti su idoli mladih generacija. Od ponašanja sportiste, od toga na koji način je došao do vrhunskog sportskog rezultata to će u velikoj meri uticati i na ponašanje mladih kojima su sportisti idoli. Ne postoji ovde, čini mi se, narodni poslanik ili narodna poslanica koji nije imao nekog vrhunskog sportistu u klubu za koji navija ili reprezentaciju koji mu je u svoje vreme bio vrhunski idol. Prema tome, velika je odgovornost i na samim sportistima i na timovima koji upravljaju sportskim društvima, sportskim savezima, klubovima, reprezentacijama, ali i onima koji se bave amaterskim sportom da stalno vrše edukaciju. Pošto mi vreme ističe, ja ću samo reći da se u potpunosti slažem i zalažem da se obnovi rad skupštinskog odbora za omladinu i sport, da po ovim pitanjima treba edukativno i preventivno delovati. Zalažem se da se u potpunosti izvrši depolitizacija sporta, privatizacija velikih sportskih klubova i posebno da se što manje iz budžeta i lokalnih samouprava…
Vreme.
… završavam, i republičkog budžeta ulaže u ljude, više da se ulaže u infrastrukturu, jer kad imamo dobro infrastrukturu to je najbolja osnova za razvoj sporta. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović, neka se pripremi narodna poslanica Jovana Jovanović.
Hvala uvaženi predsedavajući. Pred nama je veoma važan zakon. Izuzetno važan zato što u mnogo čemu može da poboljša neki naš odnos prema samoj omladini. Zašto o ovome govorim? Pre svega, mi smo gospodine Udovičiću, a nadam se da i vi to uviđate i vidim da ste neke lepe korake pokrenuli u Ministarstvu sporta, potpuno smo uništili generacije i generacije time što smo sport počeli da shvatamo isključivo kao sredstvo da se zaradi novac. Treneri su sve više postali radnici menadžera, a ne pedagozi. Naravno tu ima i krivice roditelja i čitavog društva, zato što mnogi roditelji već kako vide da mu dete raste, pa je malo talentovano odmah smatraju da mu je dete ili Đoković ili novi Mesi, ili ne znam neki od vrhunskih sportista. Onda se zapostavlja škola, zapostavlja se obrazovanje, daju se ogromna sredstva, inače danas je jako skupo upisati dete da trenira, daju se ogromna sredstva, ulaže se u dete, dolazi naravno do potpunog uništenja zdravlja samog deteta, zato što dete dok raste ne možete mu takve napore davati i onda ono propada i postane i čak beskoristan član društva zato što nije ni školu završio, a propao je u sportu. Pozivam vas da pogledate od naših mladih košarkaša koliko njih je nažalost svoje karijere upropastilo tako što imaju ukrštene ligamente, tako što su im potpuno upropašćena leđa, tako što gomila njih ima velikih problema sa samim mišićima, neki imaju i srčane mane. Imali smo nekoliko situacija na našim fudbalskim terenima na treningu da fudbaler padne na samom treningu, jer ne može napore više da izdrži, padne u nesvest. Imali smo i smrtni slučaj čak pre nekoliko godina. Nažalost takve stvari se zbivaju i zbivaju se upravo zato što se koriste razno razna nedozvoljena sredstva. Ovo je dobar zakon zato što će to sprečiti, ali ovo nije naravno dovoljno. Vi morate pre svega da vratite struku u sport. Struka je potpuno uništena u sportu i razno razni privatni fakulteti koji se navodno bave sportom mislim da su tome dosta doprineli, zato što se stalno gleda kako da se negde ostvari profit, a recimo onaj ko je završio DIF i koji se obrazovao za tako nešto danas nema ni posla, niti može i da radi, zato što jednostavno nije poželjan, jer ne želi da neko dete ubije, nego prosto želi da ga stvori dobrim sportistom. Naravno, to ne odgovara raznim menadžerima, ne odgovara raznim klubovima koji otprilike su počeli igrače i mlade sportiste sve više da shvataju kao roblje, a ne kao ljude koji bi zaista trebali da stasaju u vrhunske sportiste. Razumem, to je ta bitka u nekom kapitalističkom društvu, za koje se inače lično zalažem, ali pogledajmo naravno i u Nemačkoj i u Francuskoj i u Velikoj Britaniji i svim drugim državama i te kako se vodi računa o zdravlju sportista. Kod nas je nažalost postao sistem dajte do šesnaeste, sedamnaeste godine da od njega nešto napravimo pa da ga prodamo, a to kakve igrače sve prodajemo, posebno recimo, u fudbalu, najbolji vam je pokazatelj što neretko naši klubovi dobijaju packe za inostranstvo upravo od klubova gde smo nekog igrača prodali zato što dođe bolestan, odnosno dođe sa ukrštenim ligamentima ili sa uništenim leđima, sa oštećenim zglobovima itd. Za početak bih vas pozvao, ono što je suštinski, što mi u našem sportu moramo da uvedemo, a to je da se vrati fizička kultura. Znači, ne samo čas fizičkog u školi kao čas fizičkog, nego prosto mora da postoji fizička kultura da se dete obrazuje, šta je to zapravo bavljenje sportom? To je ono što nama nedostaje. Nedavno sam bio u Rusiji i tamo su u svim školama vratili sovjetski sistem obrazovanja u sportu i uopšte sovjetski sistem u školovanju zato što se pokazao kao dobar. Tamo svaka škola mora da ima bazen, mora da ima izvanrednu rukometnu salu, mora da ima izvanrendan fudbalski teren. Ja znam da je to skupo ovde kod nas da se izvede, ali neke stvari u tom segmentu moramo da popravimo da bismo dobili naravno zdravu decu. Između ostalog, nadam se da ćete to uraditi. Što se tiče same struke, zamolio bih vas da se povede računa da treneri u buduće budu pre svega, pedagozi. I vi ste nekada bili sportista i ja sam bio sportista. Prva stvar koju je trener kada me je posmatrao kako se razvija neki sportista, prvo gleda kakve su vam ocene u školi, jer ne možete da imate dobro dete, odnosno dobrog sportistu ako je on u školi potpuno sve zapostavio, ima jedinice, beži sa časova itd. To nažalost danas treneri više ne rade. Zato što su stvoreni isključivo da stvore nekog igrača da bi se ostvario profit za klub. Zamolio bih da se tu pre svega povede računa, da trener mora da bude pedagog. Morate da imate apsolutno pravilo da u svim sportskim klubovima treneri pre svega moraju da nauče, kada već govorimo o dopingu, da nauči to dete šta je nešto što je nedozvoljeno i da imate predavanja. Nije samo smisao treniranja trčati, nabijati kondiciju, nego morate da imate i određeno predavanje, šta je to doping, šta je to što je nedozvoljeno, da se ne bi dogodilo da dete to uzme i da na taj način postiže neki rezultat. Dakle, pre svega, predavanja o dopingu moraju da se uvedu u našim klubovima. Što se tiče samog zakona, zaista je dobar zakon. Nema nikakvih prigovora. Jedino što bih voleo, a to ste i naveli ovde, u članu 4, ovo je poražavajuće što mora da se uvede, ali kaže – Antidoping agencija objavljuje na svom veb sajtu identitet sportiste ili drugog lica, osim ukoliko je u pitanju maloletno lice, za koje prvostepenom ili konačnom odlukom je utvrđeno da je počinilo povredu antidoping prava.Strašno je uopšte moramo da definišemo da postoji ta mogućnost da maloletno lice uzima doping. To mi je potpuno neshvatljivo. Gde smo došli kao društvo i uopšte čitavo čovečanstvo, kada maloletna lica uzimaju tako nešto da bi ostvarili neki rezultat i da bi se negde prodali? Ono što moram da vas pitam, vezano je za samu definiciju dopinga. Na početku zakona, slažem se, kaže se da je zabranjen doping u sportu, sve je to u redu, ali kada se definiše doping u sportu, kaže se - u smislu ovog zakona jeste postojanje jedne ili više povreda antidoping pravila utvrđenih članom 3. ne bih se u potpunosti složio sa ovim. Član 3. između ostalog, propisuje, da je nedozvoljeno uzimanje određenih supstanci itd, ali recimo, povreda je i ako ne želite da se kontrolišete. To ne može da bude doping. Doping je ako sam uzimao nedozvoljenu supstancu, a kršenje antidoping pravila je nešto drugo i mislim da treba to razdvojiti, da se definiše tačno šta je doping, a šta je kršenje antidoping pravila. Mislim da bi bilo mnogo korisnije, ovako mi se čini da se stvara mala konfuzija i lično sam protivnik, ali naravno to je na vama da vidite. U članu 20. tačka 2. gde se kaže kako može da se antidoping agencija, koja će se formirati kako bi mogla da se finansira, kaže se – iz budžeta, što podržavam. Ali drugu tačku bih celu obrisao, zato se kaže da se može finansirati iz donacija, priloga i sponzorstva domaćih, stranih, pravnih i fizičkih lica. Nemam ništa protiv, ovo donacije i prolozi još i nekako, ali da nekosponzoriše jednu javnu službu kao što je antidoping agencija, mislim da nije dobro, jer kada nekoga sponzorišete, tražite protiv uslugu. U ovoj situaciji to može da bude jako komplikovano. Ne kažem, postoje zakonom definisano i kako se primaju donacije i kako se prima prilog, ali stvara se neki sistem mogućnosti zloupotrebe jer jednostavno će doći neko i kazaće – daćemo novac da sponzorišemo Antidoping agenciju, ali kao uslugu tražimo da našem igraču skinete to i to da može da koristi recimo neku supstancu. Recimo, može neka menadžerska firma da kaže hoću da sponzorišem Antidoping agenciju i potpuno je to u redu, ali kaže – skinite nam ovo da bi mogao da ostvari neki određeni rezultat. Kolege sugerišu da to jeste malo teže. To u svetu ne bi prošlo, ali kod nas da bi ostvario neki rezultat, da bi se prikazao negde na strani može da bude jako veliki problem i ako bi možda moglo da se povede računa da se to nekako drugačije preformuliše ili makar to sponzorstvo da se izbaci u red donacija, priloga. Potpuno razumem to, ali sponzorstvo mi je jako sporno i mislim da bi to možda trebalo izostaviti. Što se tiče ostalog dela zakona, posebno mi je drago što se ovo uvodi kao krivično delo, da svi oni koji bi omogućavali upotrebu doping sredstava i te kako krivično odgovaraju. Vidim da je predviđena prilično rigidna kazna od dve do deset godina. Potpuno se slažem sa tim jer ti koji inače tako nešto omogućavaju uništavaju generacije i generacije i potpuno podržavam Vladu RS što je ovako nešto predložila. U danu za glasanje naravno da ću i ja kao i svi poslanici SNS sa velikim zadovoljstvom glasati za ovaj zakon. Hvala vam.
Reč ima ministar u Vladi, gospodin Vanja Udovičić.
Pošto ste postavili direktno pitanje definicije dopinga, definicija dopinga je prepisana iz Svetskog antidoping kodeksa i kao takva ne može se menjati. Moram da napomenem da smo imali u nekim stvarima kada smo prevodili Antidoping kodeks svetski kako ga usaglasiti sa srpskim rečnikom i tu dolazi do nerazumevanja, ali ovo je u prevodu bilo jedino moguće da se na ovaj način prevede a da bude primenjivo i da bude usklađeno sa svim drugim zakonima i podzakonskim aktima. Donacije i sponzorstvo je regulisano po opštem režimu i zloupotrebe se rešavaju po opštem režimu, ali sam na raspolaganju da razmotrimo još jednom i pokušamo zajednički da nađemo neko idejno rešenje. Nekako smo donekle ograničeni u menjanju ovih oblasti jer nešto jesmo usvojili, a većinu nismo i neke stvari su apsolutno uslovljene. Opet kažem, na raspolaganju smo da razgovaramo na tu temu. Hvala vam predsedavajući.
Reč ima narodna poslanica Jovana Jovanović, a neka se pripremi narodni poslanik Aleksandar Marković.
Uvaženi predsedavajući, ministre, koleginice i kolege poslanici, ovaj zakon, kao što su neke moje kolege pomenule, mogao je da bude primer dobre prakse. Pred narodne poslanike nije došao po hitnom postupku. Bila je javna rasprava i jedino gde smo mogli negde da vidimo rezultate toka te javne rasprave. Neću sada govoriti o dopingu kao pošasti savremenog doba jer razne vrste prirodnih dopinga kao stimulativne supstance postoje još pre 2000 godina, pa imamo primere dopingovanja konja još iz 1666. godine arsenom u Engleskoj. Krajem 19. veka počinje ozbiljnije korišćenje dopinga, kako bi sredinom i u drugoj polovini 20. veka već korišćenje dopinga u sportu primilo ozbiljnije razmere sa ozbiljno štetnim dejstvom po zdravlje i život sportista, pa čak za poslednjih 100 godina imamo 115 slučajeva smrtnih ishoda usled korišćenja ovih supstanci i veliki broj zdravstvenih poremećaja opet usled korišćenja istih. Dakle, doping postoji i doping se koristi odavno. Ima suviše loših i iznova novih slučajeva, kako bismo danas mogli da kažemo da znamo sve o dopingu. Sa napredovanjem i sa razvojem masovnih medija, sa razvojem tehnologije i sa razvojem medicine dolazimo do toga da se javljaju nove supstance i traže se novi načini korišćenja novih doping sredstava. Šta je naš zadatak? Pošto međunarodna zajednica vodi oštru pravnu borbu protiv korišćenja dopinga u sportu, naš zadatak je da pratimo međunarodne korake, da ove konvencije usklađujemo sa međunarodnim i da podržavamo Antidoping agenciju. Šta smo uradili? Godine 2005. smo doneli Antidoping zakon koji je baziran na Evropskoj konvenciji o sprečavanju dopinga u sportu i Svetskom antidoping kodeksu. Godine 2005. smo ratifikovali Međunarodnu konvenciju o dopingu, a 2011. godine smo usvojili Zakon o sportu i tu smo nekako stali. Iako je Svetski antidoping kodeks donet još 2007. godine, počeo je da se primenjuje tek 2009. godine i imamo novi Svetski antidoping kodeks koji je, čini mi se, donet krajem 2013. godine i da ste vi ministre bili prisutni kada je on bio donošen. On počinje da se primenjuje 1. januara 2015. godine, pa smo opet došli do takve situacije da se nalazimo u cajtnotu, da za samo dva meseca počinje primenjivanje tog kodeksa, a mi još uvek nismo uskladili naš ni sa ovim iz 2009. godine. To je ono na šta sam želela u svom obraćanju da skrenem pažnju. Ovaj zakon usvajamo sada jer naši sportisti neće moći da učestvuju na međunarodnim takmičenjima u slučaju da on ne bude usvojen i koliko sam razumela, nećemo moći ni da organizujemo neka takmičenja. To što se sada zakon donosi u cajtnotu nije u neku ruku ni zbog naših sportista ni zbog njihovih rezultata, već zbog toga što opet imamo kašnjenja i opet imamo rokove. Vi ste nekih 400 dana ministar ovog ministarstva, pa smatram i želim da vas pitam – da li su ti zakoni mogli da se donesu ranije 2013. godine ili ranije 2014. godine? Glavna moja zamerka se odnosila na neaktivnost ministarstva, inertnost. Kada govorim o ministarstvu u vašem portfoliju Ministarstva omladine i sporta se nalaze velike teme, pozicija mladih u našem društvu, nezaposlenost mladih ljudi, edukacija, imamo podatak da čak 70% mladih smatraju nasilje korisnim instrumentom u rešavanju problema, a jedan od načina na koji možemo rešiti taj problem jeste uključivanje mladih u bavljenje sportom kako profesionalno, tako i rekreativno, odnosno amaterski. Još neke od mojih zamerki idu u pravcu neaktivnosti u smislu edukacije. To je ujedno i zamerka Antidoping agenciji u odnosu na saveze. To je i zakonska obaveza, član 10. stav 7. je vrlo precizan u odnosu na ovu potrebnu edukaciju. Izvukla sam neke podatke koji govore o tome da su naši sportisti veoma upoznati sa tim kolika je štetnost prilikom dopingovanja. Međutim, mali procenat sportista je upoznat sa tim. Mislim da 50% njih ne zna koje su to zabranjene supstance i čak 60% sportista nije upoznato sa ovim zakonom koji danas donosimo i onim zakonom koji je važio do sada. Mislim da je neophodno skrenuti pažnju i obratiti pažnju na one koji se rekreativno bave sportom jer i oni često da bi postigli svoje rezultate posežu za nedozvoljenim supstancama. Te nedozvoljene supstance se vrlo često mogu naći gotovo u svakoj teretani i dostupne su svima. Neophodno je edukovati mlade ljude o štetnosti ovih sredstava sa kojima oni dolaze u kontakt. Jako je bitno da vodimo inteligentnu borbu protiv dopinga u sportu jer on nekada može imati mnogo bolje rezultate nego neke druge stvari, jer kada gledamo samo zakon i restriktivne mere u svemu tome uvek se nađe nekog prostora za rad ispod žita i očekujem da vi vašim autoritetom kao ministar i vašim planom edukacije gradite svest o borbi protiv dopinga.
Zahvaljujem gospođice Jovanović. Za reč se javio ministar u Vladi, gospodin Vanja Udovičić.
U pravu ste da smo ovde možda prekasno pred vama sa Predlogom zakona o sprečavanju dopinga. Javna rasprava i rad na ovom zakonu rađen je pre konstituisanja nove Vlade, rađena je javna rasprava za vreme same tehničke Vlade i zbog toga se ponovila ponovo celokupna javna rasprava. Baš zato što smo želeli da ne idemo po ubrzanom postupku, išli smo normalnim putem, i zato danas smo pred vama sa zakonom koji jeste prošao opštu javnu raspravu. Nije bilo mnogo sugestija ni prvi ni drugi put. Znači, dva puta sam obavljao de fakto istu javnu raspravu sa istim ljudima, pozivali smo sve relevantne stručnjake iz oblasti sporta da se priključe. Drugi put smatrali su da nemaju šta novo da kažu na Predlog zakona, smatrali su da je zakon dobar takav kakav jeste napisan i zbog toga, ponavljam, procedura je cela ispoštovana, od objavljivanja do sprovođenja. Slažem se sa vama, kao što sam rekao, i drugim narodnim poslanicima, poslaćemo izveštaj sa javne rasprave da se ljudi ne bi mučili tražili, ali opet je jako šturo štivo koje uopšte piše o samoj javnoj raspravi, to je zbog inercije samog ministarstva. Ali, opet kažem, ovo je bio jedini moguću rok da se nađemo u Skupštini. Čak smo insistirali da što pre dođemo pred vas, narodne poslanike,i pred građane Republike Srbije da bismo što pre pokrenuli, da bi mogli da usaglasimo i podzakonske akte, da ne bismo probijali nikakve rokove i bili na štetu naših sportista. Posle ću vam odgovoriti na rekreativce. Sportisti su i te kako upoznati sa ovim zakonom, možda sa listom nedozvoljenih supstanci ne verujem da jesu, jer ni ne mogu da izgovore te supstance koje su na toj listi. Zato i postoji Antidoping agencija koja pomaže svim sportistima, na raspolaganju je svim sportistima, dostupna je, moram reći, 24 sata svim sportistima, baš da bi se otklonile sve nedoumice. Mislim da mnogi od nas sada da pročitamo, ne znamo šta u suštini znači ta supstanca. Ono što nisam rekao u uvodnom izlaganju, sportista može da traži u jednom trenutku izuzimanje neke od supstanci zbog same terapije. On je dužan da obavesti lekara da je profesionalni sportista i lekar je dužan da prilagodi terapiju ka njemu, ali ako imate dijabetičara i asmatičara, on ceo život mora da sprovodi svoju terapiju u kojoj se nalaze određene dozvoljene doping supstance. Ta licenca se obavlja svake godine od strane Nacionalne antidoping agencije ili međunarodne sportske organizacije. Što se tiče rekreativaca, mislim da u ovom trenutku sa ovim brojem ljudi koji se bave ovom temom smo u maksimumu aktivni po svim tačkama ovog zakona. Što se tiče same edukacije rekreativaca, ne možemo dopreti do nekog ako on ne želi da prihvati edukaciju. Dešavalo se na terenu da rekreativci odbijaju, prvo, da popune informator, da popune neke opšte informacije koje dajemo da bi videli koliko su uopšte upoznati sa ovim problemom, sa ovom negativnom pojavom. Ne možemo uticati ni na koga da protiv njegove volje se on edukuje. Možemo raditi razne kampanje, možemo pričati o tome. To se radi, možda u nedovoljnoj meri. Potrudićemo se u narednom periodu da pojačamo aktivnost i na tom planu, ali sada nam je trenutno fokus grupa sportisti, ne samo profesionalni sportisti, o kojima se ovde najviše govori, kada se priča o sportistima svi misle o profesionalnim sportistima, ne, nego svaki sportista koji je u sistemu sporta, svaki sportista koji se takmiči i koji je u sistemu koji je prepoznala Republika Srbija. Zato nam je jako teško i iskreno tražim i od vas pomoć da bismo edukovali sve građane, svako u onoj meri u kojoj može da edukuje, da prenese svoje znanje da bismo sprečili ovakve pojave, jer smatram da je ovo od opšteg značaja i da je pomoć neophodna da bismo uspeli. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković, a neka se pripremi narodna poslanica Adrijana Anastasov. Izvolite gospodine Marković.
Hvala uvaženi predsedavajući. Poštovani ministre, poštovani predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što pređemo na zakon želeo bih da se složim sa mojim dragim kolegom koji sedi preko puta mene, da postoje poslanici koji prehlađeni dolaze na sednice Narodne skupštine zato što je tema važna, zato što su zakoni važni. Jeste, i ja sam danas došao prehlađen na ovu sednicu Narodne skupštine zato što smatram da je važan ovaj zakon, ali mi pristojnost ne dozvoljava da donosim ni lanč pakete, ni hranu, ni piće, ni ostale stvari. Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je važan predlog zakona, Predlog zakona o sprečavanju dopinga u sportu. Ono što bih odmah na početku svog učešća u načelnoj raspravi voleo da istaknem to je da je za Srbiju kao zemlju sporta, kao zemlju izvanrednih svetski priznatih sportskih radnika koji su i u individualnom, ali i u kolektivnom sportu osvajali najprestižnija svetska znamenja, ovaj zakon istinski važan, istinski, jer su rezultati koje smo postigli u ovoj oblasti postavili Srbiju veoma visoko na karti sveta. I ako nismo zemlja koja se svojom veličinom, koja se svojim brojem stanovnika i snagom svoje ekonomije može takmičiti, upravo zahvaljujući sportu Srbija ima pravo da se u nekom aspektu nazove svetskom silom. Sve ove činjenice ostavile su značajan trag na izgradnji karaktera celog naroda. Ponosni na svoje sportiste i pomenute rezultate, postali smo društvo koje visoko ceni fer plej i poštenu kompeticiju. Zato je za nas veoma važan ovaj zakon, zakon koji regulišete upravo one pojave koje se sa ovim vrednostima kose. Za Srbijuje ova oblast važna i zato što se odnosi na onu sferu u kojoj se na najbolji način predstavljamo svetu, ali i zbog toga što najbolje oslikava sistem vrednosti kome težimo. Usvajanjem predloženog zakona višestruko ćemo pomoći upravo sportistima, sportskim radnicima i sportu uopšte. Osim već pomenutog usaglašavanja sa Međunarodnom konvencijom o dopingu i Svetskim antidoping kodeksom, kao i usaglašavanja sa važećim Zakonom o sportu iz 2011. godine, ovaj zakon treba usvojiti kako bi se na najbolji način uredila i unapredila oblast borbe protiv dopinga u sportu u Srbiji, u skladu sa promenama koje su nastale u svim međunarodnim dokumentima koji se odnose na sprečavanje dopinga u sportu. Kada se ovaj zakon uporedi sa Zakonom o sprečavanju dopinga iz 2005. godine, jasno se uočavaju određene izmene koje se ogledaju u jasnijem definisanju povrede antidoping pravila, koja su utvrđena Svetskim antidoping kodeksom, zatim, preciznijem određivanju da sankcije sportistima usled povrede antidoping pravila mogu biti izrečene od strane ovlašćenih antidoping organizacija na način propisan Svetskim antidoping kodeksom, zatim, sveobuhvatnije se utvrđuju obaveze svih sportskih organizacija u sprečavanju dopinga, jasno se definišu pojedine nadležnosti i ovlašćenja Antidoping agencije Republike Srbije, preciznije se regulišu i ovlašćenja sportskih inspektora, što je u ovom slučaju naročito važno, kao i usklađivanje krivične i prekršajne kaznene politike sa Krivičnim zakonom i sa prekršajnim kaznama iz Zakona o sportu. Usvajanjem ovog zakona ulazimo u red država koje su pravno uredile ovu oblast. Imajući u vidu i nove propise Svetskog antidoping kodeksa, koji stupaju na snagu sledeće godine, a što će našim sportistima omogućiti nesmetano učešće na velikim međunarodnim takmičenjima, jer sportisti iz zemalja koje ne usklade svoja antidoping pravila sa odredbama Svetskog antidoping kodeksa neće imati pravo učešća. Želim da vas pozovem da podržimo ovaj predlog zakona i usvojimo isti. Hvala vam najlepše.
Hvala i vama. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stav 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18,00 časova, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese zakon i druga akta iz dnevnog reda ove sednice. Takođe vas obaveštavam da ćemo raditi bez pauze, pa vas molim da svoje lične potrebe usaglasite u međuvremenu u svom nahođenju. Reč ima narodni poslanik Adrijana Anastastov. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, dame i gospodo poslanici, poštovani građani Srbije, ovim Predlogom zakona Vlada Republika Srbije jasno pokazuje svoju brigu, ogromnu brigu o potencijalu ove zemlje, koji se ogleda u uspešnim sportistima u svim sportovima, brigu o mladima, o bavljenju sportom i kvalitetnom provođenju slobodnog vremena dece i mladih svih uzrasta. U našoj zemlji, sa izuzetno turbulentnom istorijom, mladi ljudi su po svaku cenu želeli da postignu neku vrstu uspeha, da odu iz svojih gradova, iz svoje zemlje u neku bolju i lepšu budućnost. Biti uspešan sportista postalo je jako važno i mladi su to želeli po svaku cenu. Želeli su da budu i žele i dalje da budu novi Vanja Udovičić, novi Novak Đoković, nova Ana, Jelena, novi Saša Đorđević. Ogromna želja za uspehom u sportu dovela je do početka korišćenja doping sredstava i u Srbiji. U Srbiji je Zakon o sprečavanju dopinga u sportu donet 2005. godine, a temeljio se na Evropskoj konvenciji o sprečavanju dopinga u sportu Saveta Evrope i Svetskom antidoping kodeksu iz 2003. godine. Srbija je 2009. godine ratifikovala Međunarodnu konvenciju protiv doping u sportu i time preuzela obavezu da preuzme i dalje jača akcije usmerena ka eliminaciji dopinga u sportu. Prema odredbama Svetskog antidoping kodeksa određeni broj odredbi moraju biti preuzete i prihvaćene od svih učesnika u sistemu sporta. U suprotnom sportisti iz tih zemalja ne mogu da učestvuju na velikim međunarodnim takmičenjima sportskim. U tu grupu spadaju i odredbe o tome šta se smatra povredom antidoping pravila i koje su sankcije. Sistem borbe protiv dopinga u sportu u Srbiji temelji se prema Zakonu o sprečavanju dopinga u sportu i na odgovornom odnosu nacionalnih sportskih saveza. Mi smo ovde pričali i o greškama koje su načinjene prilikom rada nekih određenih granskih nacionalnih sportskih saveza, a pre svega bih navela da je u proteklom periodu od preko 100 nacionalnih sportskih saveza samo 56 nacionalnih sportskih saveza izvršilo svoje zakonske obaveze koje se tiču donošenja opštih akata u vezi sa antidoping borbom, donošenja programa antidoping delovanja, utvrđivanja mera i postupaka u slučaju utvrđenog dopingovanja sportiste itd. Cilj ovog zakona jeste unapređivanje borbe protiv dopinga u sportu i usklađivanje sa promenama koje su u međuvremenu učinjene u međunarodnim dokumentima. Osnovne suštinske izmene tiču se definisanja povrede antidoping pravila, određivanja da se sankcije sportistima zbog povrede antidoping pravila izriču od strane ovlašćenih antidoping agencija i organizacija u Republici Srbiji, jasnije utvrđivanje obaveza svih organizacija u oblasti sporta, preciziranje nadležnosti i ovlašćenja Antidoping agencije Republike Srbije, usklađivanje krivično-pravne kaznene politike sa uporedno-pravnim rešenjima i usklađivanje prekršajnih kazni sa prekršajnim kaznama iz Zakona o sportu. Većina uspešnih sportista u Srbiji bi vam reklo da se uspeh i rezultati postižu samo velikim radom i trudom. Stalno upozoravanje, podizanje svesti i informisanje sportista je neophodno za njihov zdrav razvoj. Promovisanje sportskog duha predstavlja proslavu ljudskog duha, tela i uma. Karakteriše ga etika, fer plej, poštenje, zdravlje, izuzetna dostignuća, timski rad, posvećenost, poštovanje pravila i zakona, poštovanje sebe i drugih učesnika, hrabrost, zajedništvo i solidarnost. Zbog toga pozivam sve poslanike da glasaju za ovaj Predlog zakona, jer ćemo samo tako nastaviti borbu protiv dopinga u sportu i podržati uspešne sportiste, koji se tu nalaze samo zahvaljujući svom ogromnom radu i trudu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Ninoslav Girić, a neka se pripremi Ljubica Mrdaković Todorović. Izvolite, Giriću.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, članovi Ministarstva, koleginice i kolege narodni poslanici, pred nama poslanicima je predlog zaista kvalitetnog zakona, pre svega sveobuhvatnog i vrlo preciznog, o sprečavanju dopinga u sportu. Kvalitetan je u svim segmentima, od antidoping pravila, odnosno vrlo je jasno naznačeno kada je nastala povreda antidoping pravila, do kaznenih odredbi koje obuhvataju sve učesnike u kršenju antidoping pravila. Da se podsetimo da je Republika Srbija 2005. godine donela Zakon o sprečavanju dopinga u sportu, ali je 2009. i 2013. godine donet Svetski antidoping kodeks i Srbija je prihvatila UNESKO-vu Međunarodnu konvenciju protiv dopinga u sportu. Godine 2009. je ova konvencija ratifikovana usvajanjem Zakona o potvrđivanju Međunarodne konvencije protiv dopinga u sportu. Dakle, ovaj zakon ima za zadatak da ukloni razlike koje postoje u Zakonu od 2005. godine, koje ste vi, ministre, vrlo jasno objasnili, i Svetskog antidoping kodeksa, koji stupa na snagu 1. januara 2015. godine. Još jednom da kažemo da su ovlašćene organizacije koje se bave antidopingom pre svega Antidoping agencija Republike Srbije, Svetska antidoping agencija i međunarodni i nacionalni savezi. Antidoping agencija, pored ostalog što ima u svom domenu rada, najmanje jednom godišnje utvrđuje listu zabranjenih doping sredstava, koja je u skladu, naravno, sa listom zabranjenih sredstava Svetske antidoping agencije. Pored toga, Antidoping agencija utvrđuje pravila za odobravanje izuzetaka, odnosno kada je u pitanju terapijska upotreba određenih sredstava. U skladu sa tim, lekar koji propiše sportisti sredstvo koje sadrži zabranjene supstance u cilju lečenja, dužan je da o tome obavesti sportistu. Ovo je jako bitno i ja bih dao zaista nepretenciozan primer iz svog iskustva, pre svega bavljenja vrhunskim sportom koji se zove rukomet iz 70-tih i 80-tih godina, kada je ovaj sport bio na jugoslovenskom i svetskom vrhu, a zatim i kao lekar Fudbalskog saveza Jugoslavije i Fudbalskog saveza Srbije i Crne Gore. Radio sam sa svim uzrastima reprezentativaca i potencijalnih reprezentativaca, od škole fudbala do kvalifikacija i učešća na evropskim takmičenjima. Kada je u pitanju korišćenje doping sredstava, osnovni problem je bio u mlađim kategorijama, u mlađim kategorijama fudbalera, ovog puta fudbalera, pogotovo onih koji dolaze iz manjih sredina i manjih klubova. Pojedinci su koristili doping sredstva bez bilo kakvog saznanja sa čime se suočavaju. Naravno, u samim selekcijama se problem rešavao najpre sprečavanjem i oduzimanjem doping supstanci, a zatim i stalnim, odnosno kontinuiranim edukacijama. Ovde je više kolega pričalo o tim edukacijama, ali mislim da to treba pojačati, pogotovo na terenu i pogotovo prema manjim sredinama. Dakle, želim da ukažem na to da danas, u vreme postizanja vrhunskih rezultata u svim sportovima, sportista od prvog dana kada dođe u susret sa sportom, svi akteri, od trenera, zdravstvenog osoblja i ostalih, moraju da rade na ličnoj i edukaciji sportista kada su u pitanju doping supstance. Ovo govorim pre svega da bismo imali zdrave sportiste i da ne ugrozimo učešće na velikim međunarodnim takmičenjima. Pored toga, ovaj Predlog zakona definiše i da nadzor nad primenom zakona i propisa donetih na osnovu zakona vrši ministarstvo nadležno za sport, naravno, preko inspekcijskog nadzora, odnosno sportskih inspektora. Što se tiče kaznenih odredbi, mislim da su sasvim primerene i vrlo je značajno da obuhvataju sve aktere u sportu i oko sporta. S obzirom na kvalitet zakona i zaista veliku preciznost u svim zakonskim odredbama, pozivam sve poslaničke grupe da u Danu za glasanje podrže ovaj zakon. Naravno, poslanička grupa SNS će podržati ovaj zakon. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Ljubica Mrdaković Todorović, a zatim Violeta Lutovac. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Pošto nam ministar nije tu, poštovani saradnici Ministarstva omladine i sporta, koleginice i kolege narodni poslanici, potpuno je jasno da Predlog zakona koji se danas nalazi na dnevnom redu uređuje i normira izuzetno dinamičnu oblast, tako da i nacionalni propisi, ali i propisi na globalnom nivou, koji su posvećeni ovoj temi, zahtevaju stalnu korekciju, dopune i poboljšanja. Upravo danas je naš zadatak da usvajanjem novog Predloga zakona izvršimo usaglašavanje važećeg zakona sa Zakonom o sportu iza 2011. godine, ali i da unapredimo i uskladimo oblast borbe protiv dopinga u sportu sa aktuelnim rešenjima iz međunarodnih propisa. Nova zakonska rešenja regulišu sledeće oblasti i vi ste o tome govorili u svom uvodnom izlaganju, a to su definisanje povrede antidoping pravila na način utvrđen svetskim antidoping kodeksom, način izricanja sankcija sportistima i drugim licima zbog povrede antidoping pravila, regulisanje obaveza svih sportskih organizacija u odnosu na sprečavanje dopinga, nadležnost sportskih inspektora, usklađivanje krivičnih i prekršajnih sankcija. Pre svega, kao lekar i kao humanista, kome je ljudski život i zdravlje prioritet, moram da istaknem sva pogubna dejstva sredstava za doping koji se negativno odražavaju na celokupni zdravstveni sistem korisnika tih sredstava. Danas znamo da postoje različite farmakološke supstance, razni stimulansi, počev od narkotika, anabolika koji su bili jako popularni 70-ih i 80-ih godina prošlog veka, zatim diuretici, lokalni anestetici, koritiko preparati, betablokatori i mnogi drugi, a njihovo pogubno dejstvo se kod korisnika manifestuje kroz oštećenje funkcije jetra, funkcije bubrega, hormonalnog dizbalansa koji kod muškaraca sportista dovodi do dinekomastije, impotencije, erektilne disfunkcije, a kod žena sportskinja dovodi do hipetrofije reproduktivnih organa, nepravilnog menstrualnog ciklusa, sa svim posledičnim konsekvencama, zatim rani prestanak rasta i mnogo toga, i mnogo toga zaista. Osim narušavanja zdravlja, sportista koji koriste doping sredstva doping nije i ne može da bude prihvatljiv ni sa moralnog aspekta, jer nije pošteno prema brojnim sportistima koji ne koriste doping. Kada govorimo o motivima, koji su motivi za korišćenje dopinga. Oni su brojni, pre svega, sama ličnost, nezadovoljstvo rezultatom i napretkom u sportskoj karijeri, želja sportiste da se izbori sa anksioznošću i sa stresom, etičke vrednosti, verovanje da drugi koriste doping, lako potpadanje pod uticaj drugih osoba, nedostatak samopouzdanja i nedostatak znanja o dejstvima nedozvoljenih supstanci. Pored toga, motivi mogu da proističu iz okruženja sportista, a to su vaspitači, treneri, porodica, prijatelji, društvo, navijači, mas-mediji, organizatori, takmičenja, finansijske i materijalne nagrade, ali i nacionalni politički i ideološki razlozi. Sport koji je danas sve više prestao da bude igra, razonoda, rekreacija, postao je profesija, nažalost industrija novca i uključuje u sebe mnogo toga nedozvoljenog i opasnog, što kao krajnji rezultat dovodi do narušavanja zdravlja pojedinca. Zabrinjavajuće je to što se u mlađim selekcijama pojavljuje tendencija upotrebe nedozvoljenih sredstava a sve u cilju postizanja vrhunskih rezultata, a u pozadini svega toga imam utisak da je novac koji je dominantan i zbog kojeg mnogi mladi sportisti svoj život stavljaju na kocku, tako da smatram da je doping u sportu smrt sport i da ga u potpunosti treba iskoreniti. Na kraju, htela bih da kažem da spektar načina za doping se svakodnevno uvećava a testovi za otkrivanje nedozvoljenih supstanci u organizmu su ili zastareli ili prevaziđeni, ili su preterano skupi pa samim tim nestandardni. Sve ovo nam nameće obavezu da redovno pratimo trendove u svetu i usaglašavamo naše zakonodavstvo sa rešenjima donetim od strane međunarodnih tela, jer kao izuzetno nadarena sportska nacija ne smemo da zatvaramo vrata našim sportistima da pristupe bilo kom takmičenju ili da organizuju bilo koje takmičenje, tako da će SNS u danu za glasanje podržati ovaj predlog zakona. Lično, apelujem na sve kolege poslanike da takođe podrže ovaj predlog zakona. hvala.
Reč ima narodni poslanik Violeta Lutovac, a neka se pripremi Nikola Jolović.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, poštovane kolege, pred nama je danas rasprava o jednom jako važnom zakonu, Predlogu zakona o zabrani korišćenja doping sredstava u sportu. Na ovaj predlog zakona bi se osvrnula pre svega kao jedna mlada sportski aktivna osoba, sa jedne strane, i kao lekar sa druge strane. Znamo da je težište jednog modernog današnjeg sporta zapravo ko može brže, jače i bolje. Na osnovu ovih teza možemo u stvari i da polemišemo o samim situacijama gde se koriste kod sportista zabranjena sredstva, odnosno doping sredstva. Antidoping mi možemo posmatrati kao jedan stil života. Stil života zdravog mladog sportiste koji pre svega promoviše svoje iskustvo, svoje sposobnosti na zdrav način, sjedne strane. Zatim, promoviše jedan fer plej odnos, poštuje svoje kolege i druge učesnike, samu svoju ličnost. Motivi za korišćenjem zabranjenih supstanci, odnosno doping sredstava mogu biti različiti. Kao lekar istakla bih da je najčešći motiv sama ličnost, nezadovoljstvo samog sportiste u odnosu na nekog kolegu koji se poredi i želja da recimo eliminiše istog iz igre i tome slično. Takođe postoje kao motivi gde sportista poseže za zabranjenim supstancama i vrednosti kao moralne vrednosti, kao i materijalne vrednosti. Najčešće korišćene supstance, zabranjene supstance su anabolički agensi, zatim steroidi, kortekosteoridi, nitrati, beta blokatori i krvni doping. Samo bih rekla da prema odredbama svetskog anti doping kodeksa zapravo postoje neke odredbe i pravila kojih se svaki učesnik u sportu mora pridržavati. Zemlja koja ne usvoji ta pravila i te odredbe nisu u mogućnosti da učestvuju na međunarodnim svetskim takmičenjima. Sama ova činjenica, a ne usvajanjem ovakvog predloga zakona nanosimo veliku štetu našim sportistima, pogotovo ukoliko se osvrnemo na činjenicu da ostvaruju izuzetne rezultate u sportu. Antidoping agencija je od 2006. godine, do 2013. godine sprovela istraživanje, odnosno analiziranje krvnih uzoraka kod sportista gde je moguće pronaći zabranjene supstance ili pak metabolite zabranjenih supstanci i pronađeno je 49 sportista koji su bili doping pozitivni. Najviše sportista je pronađeno u borilačkim veštinama, što je i logično, u rvanju, boksu, zatim bodibildingu i ne mnogo manji broj u rukometu. Zapravo, povreda antidping pravila ne obuhvata samo postojanje samo doping supstanci ili metabolita u krvi sportiste, već i samo učestvovanje sportiste u svim procesima i isporuke ili pak transporta, slanja u svim procesima prodaje zabranjenih supstanci. Zapravo, usvajanjem ovakvog predloga zakona o zabrani korišćenja doping sredstava kod sportista mi štitimo naravno pre svega sportiste, ali i sve mlade ljude koji su zainteresovani za bavljenje sportom, a politika ove Vlade je usmerena u tom pravcu tako da ću ispred SNS u danu za glasanje sa zadovoljstvom podržati ovakav predlog zakona. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Nikola Jolović, a zatim neka se pripremi Cvetanović.
Uvaženi ministre, uvaženi predsedavajući, kolege narodni poslanici. Ceneći društveno prihvaćen stav da se pravo može nazvati sistemom normi ljudskog ponašanja koje propisuje i u slučaju kršenja sankcioniše država, te da pravo za svoje izbore ima u moralu, običajima i etici, a naročito pravdi i uvažavajući činjenicu da naše zakonodavstvo usvaja evropske norme i rešenja iz života, poslovanja i uređenja najsavremenijih država i njenih građana, jasan je razlog i neophodna potreba za donošenje zakona o sprečavanju dopinga u sportu. Sport je razvojem društva postao zapravo profesija a ne rekreacija i aktivnost koja poboljšava život kako pojedinca, tako i zajednice. Ona se sportisti može višestruko isplatiti, doneti mu slavu, naravno sa slavom dolazi i novac. Zbog toga, a uz prisustvo sve veće konkurencije, pojedini sportisti svoje telo izlažu ekstremnim naporima radi postizanja značajnih rezultata i neminovno troše i uništavaju svoje telo. Međutim, neki pojedinci nisu sposobni da dosegnu vrhunske rezultate sa svojim trenutnim fizičkim mogućnostima i posežu za upotrebom zabranjenih stvari i metoda, koji će im omogućiti da značajno premaše limite i potencijale svog tela u pogledu brzine i snage pokreta, zamora mišića i tome slično. Smisao sporta koji je definisan kroz slogan – brže, jače, više, gubi svaki smisao. Nažalost, broj takvih pojedinaca je sve veći i uzrokuje pojavu da se moraju uzimati zabranjene stvari i metode da bi se mogao ostvariti vrhunski rezultat, jer ih je po njima nemoguće postići na prirodan način. Navešću primer dopinga antivitaminima koji nemaju osobine regeneracije tela, već oni umor samo trenutno psihički uklanjaju i blokiraju, tako da dovode zdravlje sportiste u zaista veliku opasnost. Sve veći broj povreda, bolesti i smrtnih slučajeva doveo je do potrebe kontrolisanja stvari koje sportisti uzimaju, tako da je do prvih doping kontrola na velikim sportskim takmičenjima došlo 1968. godine na Letnjim olimpijskim igrama u Meksiku. S obzirom na opšteprihvaćeni stav da je sport zabava, rekreacija i način postizanja zdravlja, te oblik viteškog nadmetanja, ceneći da regularna sportska igra zahteva da svaki sportista mora imati podjednake uslove na sportskim manifestacijama, jer jedino tada sportsko takmičenje ima i svoju svrhu i stvarnog pobednika, nekog sportistu koji u tom trenutku nadmašuje druge učesnike svojim fizičkim predispozicijama i lucidnošću, jasno je da društvo ne želi verovati da se vrši upotreba dopinga u njemu. Sportisti konzumenta dopinga varaju to društvo, jer se predstavljaju zaista nečim što nisu. Sledeći rečeno i ceneći da je ustavni osnov za donošenje zakona o sprečavaju dopinga u sportu sadržan u članu 97. stava 10. Ustava Republike Srbije, kojim je propisano da Republika Srbija uređuje i obezbeđuje sistem u oblasti sporta i znajući da je pod okriljem UNESK-a doneta 2005. godine Međunarodna konvencija protiv dopinga u sportu, koji je Republika Srbija ratifikovala 2009. godine i time preuzela obavezu da preuzme dalje i jače akcije usmerene ka eliminaciji dopinga u sportu, Vlada Republike Srbije je dala ovaj predlog zakona koji je danas pred nama u ovom visokom domu. Međunarodna konvencija o dopingu upućuje na jedinstvenu primenu osnovnih odredbi Svetskog antidoping kodeksa u svim zemljama potpisnicama Konvencije. Svetski antidoping kodeks je pretrpeo značajne izmene 2009. godine, a od 1. januara 2015. godine na snagu će stupiti i sledeći set izmena zakona ovog kodeksa. Prema odredbama Svetskog antidoping kodeksa postoji određeni broj odredbi koje moraju dosledno biti preuzete i prihvaćene od svih učesnika u sistemu sporta u svetu, jer, inače, sportisti zemalja koje ne usklade svoja antidoping pravila sa tim odredbama Kodeksa, ne mogu učestvovati na velikim međunarodnim sportskim takmičenjima. Međunarodna konvencija protiv dopinga u sportu jasno je istakla da javne vlasti i organizacije zadužene za sport imaju komplementarnu odgovornost u sprečavanju i borbi protiv dopinga u sportu, posebno u pogledu obezbeđenja odgovarajućeg toka sportskih manifestacija zasnovanog na principu fer pleja i u zaštiti zdravlja njihovih učesnika. Cilj ovog zakona je da se oblast borbe protiv dopinga u sportu u Republici Srbiji unapredi i uskladi sa promenama koje su u međuvremenu učinjene u međunarodnim dokumentima koji se odnose na sprečavanje dopinga u sportu, uz uzimanje u obzir uporedno pravnih rešenja. Sva osnovna pitanja u ovom predlogu zakona su uređena na način kako je to utvrđeno Svetskim antidoping kodeksom, posebno imajući u vidu da naše organizacije u oblasti sporta moraju doslovno prihvatiti određenje šta se smatra dopingom u sportu iz Svetskog antidoping kodeksa, inače ne mogu učestvovati na međunarodnim sportskim takmičenjima, niti mogu organizovati takva sportska takmičenja u našoj zemlji. U članu 6. Predloga zakona koji zadržava rešenje iz važećeg Zakona o sprečavanju dopinga u sportu, propisane su obaveze sportista u vezi omogućavanja obavljanja doping kontrole i sankcija za njena izbegavanja ili onemogućavanja. Osim toga, u cilju unapređenja preventivnog rada na sprečavanju dopinga u sportu, a imajući u vidu značaj i ulogu sportskih stručnjaka, posebno trenera, za razvoj sportista, precizira se da stručno osposobljavanje i usavršavanje sportskih stručnjaka, koje je inače regulisano Zakonom o sportu, obavezno obuhvata i sadržaje vezane za sprečavanje dopinga u sportu. U članu 13. propisano je ko podleže kontroli izvan takmičenja, kao i da se doping kontrola izvan takmičenja može sprovesti i na obrazloženi predlog sportske organizacije određenog sportiste i nadležne nacionalne sportske asocijacije, uz snošenje troškova sprovođenja doping kontrole, kao i na zahtev ministarstva nadležnog za poslove sporta. Kontroli izvan takmičenja, naravno, podležu i sportisti koji su u statusu olimpijskog kandidata, vrhunski i drugi kategorisani sportisti, sportisti i međunarodnog ranga, sportisti koji žele da nastave sportsku karijeru nakon isteka mere zabrane učešća na takmičenjima zbog dopinga, kao i druge kategorije sportista koje odredi antidoping agencija. Iz svega ovoga jasno vidimo da nema pomilovanih i da su na udaru zakona, pre svega, najuspešniji i najpoznatiji sportisti širom sveta. Predlogom zakona, predviđeno je da se zbog povrede antidoping pravila izriču, pored diskvalifikacija sportskih rezultata i privremene suspenzije, zabrane učešća na takmičenjima, zabrana obavljanja poslova u oblasti sporta i druge disciplinske mere utvrđene Svetskim antidoping kodeksom i sportskim pravilima nadležnih nacionalnih međunarodnih sportskih saveza. Jedan od primera je i novčana kazna za koje su predviđene, pravilima određenih međunarodnih sportskih saveza. Dakle, na osnovu svega iznetog i na osnovu celog obrazloženja, smatram da su ponuđena rešenja u Predlogu zakona o sprečavanju dopinga u sportu veoma korektna, a neophodna sa aspekta usaglašenosti,sa međunarodnim propisima i normama koje definišu ovu oblast, te i usklađivanju sa Krivičnim zakonom u pogledu vrste krivičnog dela i izricanja visine moguće zaprećene kazne, gde smatram da ne postoji nikakva prepreka za usvajanje ovog predloga zakona. U danu za glasanje, SNS će podržati ovaj zakon. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milorad Cvetanović, zatim Mirjana Andrić.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, predstavnici ministarstva, pokušaću da vas ubedim u ovom kratkom izlaganju, u neophodnost prihvatanja i izglasavanja jednog ovakvog zakona, zakona o sprečavanju dopinga u sportu, kao i o njegovoj doslednoj primeni u praksi po njegovom usvajanju. Takođe ću pokušati da vas ubedim i o tankoj niti koja razdvaja doping u sportu i narkotike u narkomaniji. Sve to ću izneti kroz iskustvenu prizmu, kao igrač takmičar, kao diplomirani trener pedagog i kroz menadžment u sportu. U poslednje vreme, uzimanje nedozvoljenih farmakoloških sredstava u sledećoj meri je prisutno kod sportista, a razmatrajući ukratko ovu oblast, pokušaću da obrazložim motive sportista za uzimanje nedozvoljenih sredstava, koja mogu da budu i opasna po život. Definicija dopinga nije u skladu sa savremenim dostignućima u oblasti medicine sporta, ali i pored toga navešćemo neke koje pretenduju to da budu. Nedozvoljeno unošenje farmakoloških stimulativnih sredstava u cilju podizanja psihofizičke sposobnosti, zloupotreba lekova, droga u sportu koje štete humano organizmu i mogu izazvati smrt. Zloupotreba supstanci ili bilo kojih sredstava namenjenih veštačkom povećanju fizičke sposobnosti sportista, a koja mogu da štete zdravlju, kažnjivo uzimanje nekog hemijskog sredstva koje doprinosi nadvladavanju osećaja umora i povećanju izdržljivosti. Motivi koji su vezani za korišćenje dopinga su, možemo ih navesti – etičke vrednosti, verovanje da drugi koriste doping, lako potpadanje pod uticaj drugih osoba, nedostatak samopouzdanja, itd. Pod motivima koja proističu iz okruženja sportista možemo podvesti trenere, porodicu i prijatelje, navijače, organizatore takmičenja, društvo, finansijske, materijalne nagrade i druge ideološke razloge. Sport je danas prestao da bude samo razonoda. Postao je biznis, što podrazumeva mnogo toga nedozvoljenog i opasnog. Anaboličke steroide koji se tokom sedamdesetih i osamdesetih godina ovog veka bili najčešće korišćeni kao doping sredstva u profesionalnom sportu, u ovoj deceniji zamenio je hormon rasta. Upravo tu je jedan od krucijalnih prikrivenih problema. Željni slave, vrhunskih rezultata, prebrzog uspeha, a naveli smo da je sport odavno izašao iz okvira bezbrižne igre i nadmetanja, roditelji, lica koja su uključena u karijeru, rad i praćenje karijere deteta, ne razmišljajući o posledica koje će se najpre odraziti na zdravlje deteta u adolescentnom uzrastu, olako posežu za raznim stimulativnim sredstvima traživši od njih što bržu i bolju fizičku zrelosti, mogućnosti izdržavanja vanserijskih napora, neprimerenih za taj uzrast. Veliki svetski moćnici, vlasnici kapitala u najvećim svetskim i evropskim klubovima, žele po svaku cenu, što pre i što je jeftinije moguće da se dočepaju plena u vidu veoma mladih i perspektivnih igrača, naročito iz ne tako ekonomski razvijenih zemalja, a veoma talentovanih, poput Srbije, Brazila, afričkih zemalja, traživši u njima šansu za sticanje što većeg kapitala, kupujući njihovu mladost, talenat i prerano stečenu fizičku zrelost izazvanu uzimanjem baš ovih zabranjenih supstanci. Ne mareći za njihov uzrast, pa smo i ne tako malo puta bili svedoci umiranjem igrača na terenu u adolescentnom dobu. Ali ko mari za to? Sport kao industrija novca guta sve, melje sve i neverovatnom brzinom nadoknađuje sve izgubljeno. Mi kao ekstremno nadarena zemlja za sport koja je iznedrila mnogo evropskih i svetskih šampiona, nažalost dopuštamo zbog naše, ne baš zavidne ekonomske situacije, prerani odlazak naše dece na svetska i evropska sportska tržišta, veštački razvijena zbog uzimanja nedozvoljenih sredstava, upravo zbog želje onih koji teže što bržem sticanju bogatstva na račun dečijeg zdravlja i to najčešće u periodu od 16 do 18 godine. Nedovoljna edukovanost, preventiva u smislu predavanja po sportskim klubovima, kojih skoro uopšte da nema naročito u omladinskim selekcijama, upozorenje mladim naraštajimada doping sredstva su veoma približna narkoticima i da njihova upotreba ne retko dovodi do veoma tragičnih posledica. Ne bih pričao o zabranjenim supstancama, njih pobrojane možete naći na sajtu Agencije za doping, već o Predlogu zakona o dopingu koji jednostavno mi moramo usvojiti, jer, citiram: „Svetski anti doping kodeks je pretrpeo značajne izmene 2009. godine, a od 1. januara 2015. godine na snagu će stupiti i sledeći set izmena ovog kodeksa. Prema odredbama Svetskog anti doping kodeksa postoji podređeni broj odredbi koje moraju doslovno biti preuzete i prihvaćene od svih učesnika u sistemu sporta u svetu. Inače, sportisti iz zemlje koja ne uskladi svoja anti doping pravila sa tim odredbama kodeksa, ne mogu učestovati na velikim međunarodnim sportskim takmičenjima“. Završen citat. Anti doping agencija Srbije, možemo slobodno reći da se smatra jednom od vodećih agencija u Evropi, ali sam siguran da zbog nedostatka finansijskih sredstava taj rad nije mogao da bude još sveobuhvatniji. Koristim ovu priliku da apelujem na sve stručne službe koje se bave kontrolom, izricanjem mera, istraživačkim radom i svim onim što propisuje da posvete mnogo više prostora edukaciji i predavanjima o štetnosti doping sredstava. Da li slanjem volontera predavača i zaljubljenika u sport ili obraćanjem kroz medije u vidu reklamnih spotova, baš kao što se to radi u suzbijanju narkomanije, jer nije samo dovoljno izricati kaznene mere, već ih preventivno upozoravati o neželjenim efektima oduzimanja istih. Napomenuću sledeće – da je svaki sportista lično odgovoran za prisustvo nedozvoljenih materija u svom organizmu. Dužnost mu je da osigura da nijedna doping supstanca ne uđe u njegovo telo. Preporuka je da se uvek konsultuje Nacionalna anti doping agencija, ukoliko sportista nije siguran u sastav leka. Sistem borbe protiv dopinga u sportu u Republici Srbiji se temelji prema Zakonu o sprečavanju u dopingu u sportu i na odgovornom odnosu nacionalnih sportskih saveza prema ovom problemu, kao i drugih organizacija iz oblasti sporta. Cilj ovog zakona je da se oblast borbe protiv dopinga u sportu u Republici Srbiji unapredi i uskladi sa promenama koje su u međuvremenu sačinjene u međunarodnim dokumentima koji se odnose na sprečavanje dopinga u sportu, uz uzimanje u obzir uporedno pravnih rešenja. Predlogom zakona predviđa se zbog povrede anti doping pravila izricanje pojedine kvalifikacije sportskih rezultata, privremene suspenzije, zabrane učešća na takmičenjima, zabrane obavljanja poslova u oblasti sporta i druge disciplinske mere utvrđene svetski anti doping kodeksom i sportskim pravilima nadležnih nacionalnih međunarodnih sportskih saveza. Tu spadaju na primer novčane kazne koje su predviđene pravilima određenih međunarodnih sportskih saveza. Doping u sportu je smrt sporta i zato ga treba u potpunosti iskoreniti. Kao pedagog, kao vlasnik UEFA trenerske licence, kao diplomirani menadžer u sportu, roditelj skoro profesionalca u našem najmasovnijem sportu, fudbalu, apelujem na nedvojbenu podršku ovom zakonu i na njegovoj doslednoj primeni u praksi i životu uopšte. Hvala.
Reč ima ministar Udovičić. Izvolite.
Hvala. Hteo sam samo na dve-tri stvari koje ste rekli da kažem baš zbog prepoznavanja mnogih problema koje ste naveli, to ovaj zakon direktno uređuje. Kao što ste spomenuli druga lica, ti treneri, vi ste spominjali i roditelje, ali se ovaj zakon odnosi i na lica koja direktno učestvuju u radu samog sportiste i to jesu dve nove povrede anti doping pravila, udruživanje i saučesništvo, jer na primeru Lens Armstronga što svi sada pominju, u prethodnom izlaganju se pokazalo da jeste on odgovoran. Ovde stvarno najveću odgovornost je imao njegov tim i da je tim bio taj koji je sve vreme nagovarao sportistu, gde su to svi ljudi priznali koji su bili u tom timu, počevši od direktora njegovog tima, tj. kluba za koji je nastupao, pa do samog doktora koji je pratio njegovo usavršavanje. Samim zakonom, član 6. propisuje edukaciju i stručnjaka u oblasti sporta baš da bi smo preventivno delovali. Znači sve to što ste vi naveli, da sada ne idem preširoko, ali neke stvari su baš iz tog razloga stavljene ovde, jer prepoznajemo značaj istih. Hvala.
Hvala ministre. Reč ima narodni poslanik Mirjana Andrić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedavajući, poštovani gospodine ministre, cenjene kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije, danas je pred ovim uvaženim domom Predlog zakona o sprečavanju dopinga u sportu o kome ćemo raspravljati u načelu, a koji je usaglašen sa svim međunarodnim propisima i novim svetskim anti doping kodeksom koji će stupiti na snagu u januaru ove godine. Usvajanje ovog zakona olakšaće našim sportistima da učestvuju na svim međunarodnim takmičenjima za koje budu zainteresovani, jer je u poslednje vreme uzimanje doping sredstava u sportu postala sve češća pojava. Doping je ovaj zakon jasno precizirao i sankcionisao. Začeci uzimanja doping sredstava dosežu do samog početka olimpijskih igara u Staroj Grčkoj, kada su sportisti da bi postigli bolje rezultate uzimali razne vrste gljiva koje su im davale veću snagu i izdržljivost. To nije novina. Međutim, danas farmaceutske kuće su toliko usavršile hemijske formule za određene preparate da je vrlo teško identifikovati šta je to doping. Doping su koristile i vojske u ratovima da bi na veštački način podigle hrabrost i izdržljivost svojih vojnika. Iz naše istorije poznato je da je Vojvoda Mišić pred Kolubarsku bitku naredio Intendantskoj službi da oduzme od vojnika svu rakiju i da, zajedno sa armijskom rezervom, skuva tu rakiju i vruću podeli vojnicima pred početak Kolubarske bitke. To je bila jedna vrsta dopinga. Takvih primera u istoriji ima bezbroj. Doping je način na koji sportisti, upotrebom hemijskih sredstava ili drugim vrstama medicinskih intervencija, na primer, zamene krvi, pokušavaju da nadmaše rezultatima ostale sportiste ili sopstvene najbolje rezultate na štetu svog zdravlja. To znači da je uzimanje dopinga, pored štetnosti za zdravlje, nesportski i nemoralan čin, a rezultat koji taj sportista postigne je prevara. Prevara se mora sankcionisati i ovo je jedan od razloga što se donosi ovaj zakon. Doping sredstva su se iz godine u godinu sve više usavršavala, a broj sportista koji koristi postajao je sve veći i veći. Međutim, tek je 1967. godine Međunarodni olimpijski komitet zabranio upotrebu dopinga. Doping sredstva se koriste u svim vrstama sportova, a posebno u bodibildingu, bodifitnesu, rvanju, boksu, biciklizmu, pa čak se dopinguju životinje u raznim vrstama konjičkih sportova i igara. Lens Amstrong je bio ljubimac američke nacije i najbolji biciklista u istoriji ovog sporta. Sedam puta uzastopno osvojio je najprestižniju trku u biciklizmu „Tour de France“. Tokom njegove dugogodišnje karijere optuživali su ga za uzimanje dopinga, ali su tu tek 2012. godine dokazali, pa su mu zabranili dalje takmičenje, a oduzeli su mu svih sedam titula koje je osvojio na „Tour de France“. I u svetu tenisa bilo je brojnih skandala vezanih za doping. Jedan od najboljih nemačkih, a i svetskih tenisera Andre Agasi objavio je u svojoj biografiji da je koristio drogu, ali da je ATP zataškao njegov slučaj. Zakon kaže da je doping u sportu zabranjen i zato jasno definiše povredu antidoping pravila. Sportista je dužan da dozvoli antidoping kontrolu, a onome ko je odbije, ne pristupi joj, izbegne ili ne omogući doping testiranje, biće izrečena mera zbog povrede antidoping pravila, kao da je na doping testu bio pozitivan. U slučaju takvog pokušaja, može mu se izreći i mera zabrane takmičenja na određeni period. Poznat je slučaj našeg tenisera Troickog, koji je odbio da se podvrgne antidoping kontroli. Kažnjen je sa godinu dana ne igranja tenisa. Pre ove kazne bio je među prvih 20 tenisera na svetu, a po povratku na teniski teren pošao je od početka i ušao u prvih 900. Povreda antidoping pravila podrazumeva se i kada sportista nedozvoljeno poseduje doping sredstva, neovlašćeno prodaje, organizujetransport, slanje, isporuku ili distribuciju zabranjene doping supstance ili zapremine doping metoda, fizički ili elektronski ili na neki drugi način. Doping kontrola je, kako kaže zakon, postupak koji uključuje planiranje rasporeda testova, izbor sportista za testiranje, prikupljanje i rukovanje uzorcima, laboratorijsku analizu, vođenje rezultata, pretrese i žalbe. Doping kontrola može biti organizovana na takmičenjima, van takmičenja, može biti najavljena, ali i nenajavljena. Sprovodi se uzimanjem uzoraka urina i krivi ili primenom druge autorizovane tehnike za detektovanje zabranjenih supstanci i metoda. Ovlašćene antidoping organizacije su Antidoping agencija Republike Srbije, Svetska antidoping agencija, nadležni međunarodni nacionalni sportski savezi kao što su Međunarodni olimpijski komitet, Međunarodni paraolimpijski komitete, Međunarodni sportski savez, Olimpijski komitet Srbije, Paraolimpijski komitet Srbije, Sportski savez Srbije i Nacionalni granski sportski savez. Doping kontrolu mogu sprovoditi samo ovlašćena i kvalifikovana lica koja poseduju legitimaciju koju im je izdala Antidoping agencija ili koju je ta agencija priznala kao ekvivalentnu. Kaznene odredbe ovog zakona su dosta rigorozne. Onaj ko sportisti da ili propiše, izda ili na sportisti primeni doping sredstva, navede ga, pomogne mu ili mu na drugi način omogući da upotrebi doping sredstvo biće kažnjen zatvorom od šest meseci do pet godina. Ako je sportista maloletnih ili je reč o više lica ili je to izazvalo naročito teške posledice, učinilac će biti kažnjen kaznom zatvora od dve do 10 godina. Zakon predviđa da se zatvorom od tri do 12 godina kazni onaj ko ne ovlašćeno proizvodi, prerađuje, prodaje ili nudi na prodaju, kupuje radi prodaje, drži, prenosi, posreduje u prodaji ili kupovini doping sredstva i na drugi način neovlašćeno stavlja u promet to sredstvo. Kazna zatvora od šest meseci do pet godina predviđena je i za lica koja prave, nabavljaju, poseduju i daju na upotrebu opremu, materijal ili supstance za koje znaju da su namenjene za proizvodnju ili pripremanje doping sredstva. Kada je reč o prekršajima, novčanu kaznu od 400.000 do 1.000.000 dinara dobiće Nacionalna sportska asocijacija, sportska organizacija i drugo pravno lice ako neovlašćeno ometa ili pokuša ometanje bilo kog dela doping kontrole. Novčanom kaznom od 50.000 do 150.000 dinara za isti prekršaj biće kažnjeno odgovorno lice u Nacionalnoj sportskoj asocijaciji, odnosno sportskoj organizaciji i drugom pravnom licu. Kaznom od 50.000 do 150.000 dinara biće kažnjen sportista koji koristi doping sredstvo, ako odbije ili ne pristupi bez ubedljivog opravdanja davanja uzoraka posle obaveštenja ili izbegavanja davanja uzoraka na drugi način. Novčanom kaznom od 50.000 do 150.000 dinara ili kaznom zatvora do 60 dana kazniće se za prekršaj fizičko lice koje ne ovlašćeno transportuje, šalje, isporučuje ili distribuira zabranjena doping sredstva neposredno ili posredstvom trećeg lica bilo kom licu u oblasti sporta. Takođe, kazniće se i onaj koji na bilo koji način učestvuje u povredi antidoping pravila ili kršenju izrečene mere zabrane učestvovanja u sportu. Nadzor nad poštovanjem jedinstvene svetske antidoping politike sprovodi Svetska antidoping agencija koja daje i potrebne antidoping organizacijama da je njihov rad usklađen sa Svetskim antidoping kodeksom. Naša Antidoping agencija dobila je takvu potvrdu i smatra se jednom od najboljih organizacija u svetu. Novine koje donosi, kao i sveobuhvatno definisanje i sankcionisanje dopinga u sportu, dovoljan su razlog da SNS u danu za glasanje podrži predlog ovog zakona. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Biljana Ilić-Stošić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, poštovani građani Srbije, pred sobom imamo zadatak da kroz izmene i dopune poslednje verzije Zakona o sprečavanju dopinga u sportu, donetog pre devet godina, uskladimo ovaj deo sistemskih propisa sa onim međunarodnim, u skladu sa pravilima koje propisuje Svetska antidoping agencija. S obzirom da najnovija verzija izmenjenog i dopunjenog Antidoping kodeksa stupa na snagu već sa prvim danom predstojeće godine, imamo veoma odgovornu ulogu, da usvojimo kvalitetan dokument koji je odlučujući pravni okvir za nastup naših sportista na međunarodnim sportskim takmičenjima. Ako sam dobro razumela, svaka neusklađenost domaćeg antidoping zakonodavstva bila bi prepreka našim sportistima da svoj trud, rad i talenat verifikuju na međunarodnim sportskim arenama kroz eliminaciju u startu. Otud želim da verujem da su eksperti za ovu oblast sačinili u ovom momentu najkvalitetniji mogući predlog zakona i to u smislu njegovog saglasja sa međunarodnim aktima na čije smo se poštovanje obavezali ratifikacijom. Zato je veoma bitno da prilikom diskusije i amandmana koji bi trebali da poprave ovaj predlog zakona, imperativ njegove pune i sveobuhvatne usaglašenosti sa Međunarodnim antidoping kodeksom. U tom kontekstu, hoću da verujem da ćemo na ovoj temi pokazati visok stepen saglasnosti, odgovornosti i pre svega ekspeditivnosti, kako ne bismo ugrozili pravovremenost i pravnu valjanost nove verzije izmenjenog i dopunjenog zakona. Ovo uverenje temeljim na činjenici da smo svi mi ovde, bez obzira kojoj ideologiji ili kojoj stranci pripadali, podjednako navijači naših sportskih klubova, kada izađu na međunarodnu scenu da odmere snage sa sportistima iz drugih zemalja. Kao što se, u to sam sigurna, možemo u startu složiti da su, a poslednjih godina naročito i sve više, naši sportisti možda najbolji ambasadori naše zemlje širom sveta, uprkos svemu i možda protivno logici da je sport danas uglavnom visokoprofesionalizovana delatnost i da izuzetni rezultati u njemu moraju biti produkt izuzetnih ulaganja u sportiste i u uslove u kojima oni rade i da to manje ili više mora biti i jeste u korelaciji sa visinom nacionalnog dohotka, odnosno stepenom ulaganja u vrhunski sport. Nije tu više reč o političkoj ili drugoj vrsti dobre volje ili odluci da se u sport ulaže. Tu se, nažalost, radi o objektivnim mogućnostima i imperativima prioriteta. Ulaže se kada se i koliko može. Onda nas svako malo naši sportisti obraduju vrhunskim uspesima. Oni osvajaju neko od prvih mesta, medalje, čiji je sjaj obzirom na realnost, okolnosti višestruko blistaviji i za razliku od nekih drugih parametara gde smo u odnosu na ostali svet na nekom od začelja nekada trocifrenih odličnih dvocifrenih mesta, naši sportisti osvajaju tronove. Zato oni i nisu samo naši najbolji ambasadori, nego i pravi kolektivni psihoterapeuti nacije. Oni nam hrane nacionalni ponos i nanovo nas podsećaju koliko možemo da budemo dobri kada se za nešto založimo, čak i onda kada nedostaje uslova i sredstava koji su nam vrlo često bili izgovori za samo nečinjenje i za odustajanje u samom startu. Zalaganje za antidoping takođe jeste u osnovi zalaganje za koncept očuvanja suštinskog karaktera sporta, viteštvo i fer nadmetanje u sportskim veštinama, čije se granice svakodnevno i neslućeno pomeraju, u kojem uz bitan faktor sportske sreće pobeđuje trenutno bolji, pri čemu nije samo cilj, bar ne jedini, puka pobeda, već igra i nadmetanje, u kojem samo jedan može biti pobednik, ali je učesnika mnogo više i gde je najblistavija pobeda trijumf sportskog duha, istinskog i autentičnog, koji može uspešno biti prenet i u druge sfere života, gde smo se neretko već unapred predali i zanemarili sam smisao olimpijskog pokliča – brže, više, jače. Zato je sport mnogo više od granica sportskog borilišta. On je način i filozofija življenja ili nešto prizemnije gledano, jedan od naših najboljih nacionalnih proizvoda, pravi nacionalni brend, pa je dobro zato ugledati se na naše sportiste. Oni su po svemu merljivom bolji deo nas. Zato je podrška ovom predlogu naš mali, skromni znak zahvalnosti za slavu koji naši sportisti pronose svetom i doprinose ugledu zemlje i svakoga od nas. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Milanka Jevtović Vukojičić.
Hvala. Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, kolege poslanici i poslanice, poštovani građani Srbije, pred nama je danas Zakon o sprečavanju dopinga u sportu. Moje kolege iz SNS, odnosno pre svega kolege lekari, dali su medicinsku definiciju dopinga. Ja, što se tiče medicinske definicije, ne bih imala ništa drugo da dodam. U potpunosti se slažem sa njima. Moja koleginica, inače isto lekar, gospođa Mrdaković, u svojoj zadnjoj rečenici je rekla da je doping smrt u sportu. Ja se u potpuno slažem sa tim i mislim da je doping smrt u sportu i da je zato stalni naš zadatak da ga treba iskoreniti. Kako se doping u sportu iskorenjuje? Upravo, jedan od način je i ovaj koji ste vi danas predložili, a to je – kroz pravni okvir, odnosno kroz zakonsku regulativu. Odmah ću navesti prvi član koji smatram da je najznačajniji u ovom predlogu zakona, koji predstavlja kamen temeljac celokupnog zakona iz koga se crpe sve ostale zakonske odredbe, a to je član 2. stav 1. u kome se jasno i nedvosmisleno kaže da je doping u sportu zabranjen. Naravno da su razlozi za donošenje ovog zakona usaglašavanje sa međunarodnim dokumentima i Svetskim antidoping kodeksom, ali isto tako, donošenje ovog zakona proizašlo je iz potrebe svestrane analize prethodnog zakona i uočavanja nedostataka koji su postojali u pomenutom zakonu. Takođe, razlog za donošenje ovog zakona je i usaglašavanje sa Ustavom. Ono što posebno želim da istaknem je transparentnost i javnost koja je prethodila donošenju ovog zakona i na kome ste svakako vi, gospodine ministre, i te kako zaslužni. Transparentnost i javnost, učešće svih segmenata društva u donošenju zakona je i te kako važno sa aspekta efikasnije implementacije zakona. Ono što takođe želim da istaknem, a što ovaj zakon promoviše, to je sportski duh, koji je inače osnova olimpizma, a inače, Međunarodni olimpijski komitet je 1975. godine ustanovio antidoping pravilnik. Sem toga što je sportski duh u osnovi olimpizma, u osnovi olimpizma je i ideja da nije važno ko je pobedio, nego kako se borio. Iz te ideje proističe da je u stvari antidoping filozofija jedan stil života koji promoviše i te kako značajne društvene vrednosti, a to su društvene vrednosti poštenja, društvene vrednosti fer pleja, društvena vrednost zdravlja, solidarnosti, timskog rada, poštovanja i uvažavanja protivnika. Šta je ono što mi u zadnjim decenijama nismo imali? Nismo imali pozitivne društvene vrednosti. Zadatak sportista, jedan od najvećih, a koji se odnosi na taj širi društveni kontekst i na taj socijalni aspekt, svakako jeste taj da doprinose stvaranju pozitivnih društvenih vrednosti upravo iz razloga što njih podržavaju ogroman broj mladih, ogromne mlade generacije i ogromnom broju mladih generacija oni su uzori i idoli, a znamo da mlade generacije imaju potrebu da se identifikuju sa svojim idolima. Identifikujući se sa svojim idolima, oni se identifikuju i sa pozitivnim društvenim vrednostima, što svakako jeste cilj SNS. Što se samog zakona tiče, naravno da postoje antidoping pravila koja su apsolutno preneta iz Svetskog antidoping kodeksa, zatim, sankcije koje se tiču oglušavanja o antidoping pravila takođe su prenete, jer u stvari zakonski moraju da budu prenete u našu pravnu regulativu. Ono što posebno želim da naglasim, to je preventivni, odnosno edukativni karakter, koji negde provejava kroz ovaj zakon i to edukativni karakter ne samo sportskih stručnjaka koji imaju obavezu da kada se usavršavaju, obavezno u toku tog usavršavanja imaju i sadržaje koji se odnose na štetno dejstvo dopinga, ali takođe, obavezu usavršavanja, stalnog informisanja, neprekidnog informisanja imaju sportisti i to sve kategorije sportista, počev od najmlađih. To je negde zacrtano kao neprekidna aktivnost, ali zakon je precizirao da to bude bar jednom godišnje, kako bi se svi registrovani sportisti svih uzrasnih kategorija upoznali sa štetnim dejstvima dopinga i sa antidoping pravilima. Ono što takođe želim da pohvalim to je nadzor nad implementacijom ovog zakona, jer osim toga što zakon treba u osnovi da bude dobar, jako je važno da nadzor, odnosno kontrolu ovog zakona vrše pre svega stručna lica. U ovom Predlogu zakona Ministarstvo je nadzor poverilo sportskim inspektorima, koji su naravno, dužni da povratnu informaciju dostave i Ministarstvu prosvete i sporta. Takođe bih navela ono što je novina, to je obaveza sportskih saveza i sportskih udruženja da umesto ranije sedam dana, sada prijavu za sportsko takmičenje prijavljuju na 21 dan Antidoping agenciji, kako bi se na vreme i u potpunosti pripremila za sportska takmičenja. Takođe stoji i obaveza sportskih udruženja i nacionalnih sportskih saveza da Antidoping agenciji dostavljaju svoja sportska takmičenja na kraju jedne za narednu godinu, kako bi naravno i Agencija svoj plan i program uskladila sa onim što suštinski jeste njen posao a to je uskladila sa sportskim takmičenjima. Što se tiče kaznenih odredbi tu bih navela usaglašavanje sa članom 246. Krivičnog zakonika, i članom 247. Krivičnog zakonika, a odnosi se na izjednačavanje kazne za krivično delo omogućavanje upotrebe dopinga sa krivičnom delom omogućavanje upotrebe opojnih droga i izjednačavanje kazne za krivično delo nedozvoljena proizvodnja i stavljanje u promet dopinga sa krivičnim delom, nedozvoljena proizvodnja i stavljanju u promet opojnih sredstava. Ono što pre kraja želim da vam kažem, poštovani ministre, nesumnjivo da iz ovakvog zakona proizilazi i veliko zalaganje vašeg ministarstva i vas lično. Napočetku vašeg obraćanja nama rekli ste da ste danas imali veću tremu, nego kada ste osvajali sportske rezultate. Ja hoću da verujem da je ta trema u stvari i mislim da je ta trema posledica vaše prevelike odgovornosti, jer vi ste u jednoj Vladi čiji je premijer Aleksandar Vučić, a čija je osnovna crta prevelika odgovornost. Na kraju, htela bih još nešto da kažem, ovaj zakon koji ste vi danaspredložili,je u stvari pravni okvir protiv onih koji varaju, koji varaju u konkretnom slučaju u sportu. Cilj SNS sem borbe protiv kriminala i korupcije jeste i stalna i neprekidna borba protiv svih onih koji u bilo kom segmentu društvenog života varaju. To svakako jeste jedan od razloga zbog čega će SNS u danu za glasanje podržati ovaj predlog zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Goran Vukadinović, a neka se pripremi narodni poslanik Dragan Nikolić. Izvolite, gospodine Vukadinović.
Poštovani predsedavajući Narodne skupštine, poštovani ministre, drage kolege narodni poslanici, danas je na dnevnom redu Zakon o sprečavanju dopinga u sportu koji je sredstvo za ostvarivanje cilja zvanog ne do vrhunskog rezultata po svaku cenu. Problem korišćenja doping sredstava valja razmotriti u dva pravca. Najpre registrovati korišćenje doping sredstava u neprofesionalnom sportu, i to iz lako razumljivih razloga. U ovoj kategoriju sportista je ubedljivo veći broj osoba nego što je to slučaj u profesionalnom sportu. Složićete se samnom, da kontrole doping ponašanja neprofesionalnih sportista imalo malo ili ih gotovo nema. kao objašnjenje najpre se nudi činjenica da nije jasno zašto bi ovi sportisti koristili doping kada njihovi rezultati i dostignuća nemaju za osnovni cilj rezultat i uspeh. Upozorio bih kako je u neprofesionalnom sportu od velikog značaja prevencija, koja najpre podrazumeva što veću i bolju informisanost o vrstama i štetnosti dopinga. Zato su nam potrebni stručnjaci visokih profila u koje ubrajamo trenere, psihologe i lekare. Korišćenje doping sredstava jeste tema koja je više decenija sa pravom u žiži javnosti, jer štetne posledice korišćenja dopinga u sportu, a posebnom u profesionalnom su nemerljive. Postavljam pitanje – šta se dešava sa neprofesionalnim sportistima? Šta je sa ljudima koji se rekreativno bave sportom, sa svima onima koji ne učestvuju u takmičenjima? Da li smemo odluku o korišćenju ne dozvoljenih sredstava prepustiti samo njima ili ćete se složiti samnom da je reč o opasnim sredstvima i da smo dužni da na organizovan i sistematski način, preko stručnih ljudi i institucija svakoj grupaciji sportista jasno predočimo da upotreba dopinga može dovesti do fizičkih, ali i psihičkih poremećaja. Nijedna sportska titula, čak ni ona međunarodnog ranga, nijedan vrhunski rezultat ne sme biti ispred zdravlja. Od vas gospodine ministre, očekujem podršku za moje zalaganje, da lični primerom kao i obraćanje naših vrhunskih sportista, sportskih idola mlađih generacija, pojačate efekat pravilnog informisanja. Kao vrhunski sportista, sa iskustvom menadžera koji je vodio najuspešniji klub juga Srbije, košarkaški klub „Zdravlje“, imam slobodu da preporučim kako tzv. učenje po modelu daje bolji rezultat od drugih. Iskustvo sjajnih asova, neokaljane sportske karijere znači mnogo mlađim izraštajima, a poznata su vam upozorenja naučnih timova koja govore da je najosetljiviji period kod dece uzrasta od 10-15 godina, da ih u tom periodu moramo na valjani način zaštiti da ne postanu korisnici zabranjenih supstanci. Smatram da u tesnoj vezi sa Ministarstvom omladine i sporta mora da bude i formalno obrazovanje, tj. i Ministarstvo prosvete, odnosno da se antidoping sadržaj uvrsti u nastavni plan i program, a da nosioci promocije zdravlja i bezbednog života školaraca budu, pored profesora sporta, psiholozi i pedagozi. Saradnja sa prosvetnim vlastima je po meni od velikog značaja u cilju što bolje promocije programa edukacije nastavnika i pripreme školskog materijala. Ukoliko u takav projekat ne bude uključen veliki broj škola i ne budemo mu pristupili na različitim nivoima nastave, bojim se da se problem korišćenja dopinga u neprofesionalnom sportu neće dovoljno efikasno rešavati. Danas više govorimo o problemima u neprofesionalnom sportu, najpre zbog činjenice da profesionalni sportisti podležu doping kontrola, a ne zato što je reč o manje važnoj grupi mladih ljudi koji koriste nedozvoljena sredstva. Svetska antidoping agencija i Antidoping agencija Republike Srbije nude velike mogućnosti za kvalitetno informisanje o svim problemima dopinga, posebno u profesionalnom sportu i načinima kontrole. U vreme kada se pobedama ostvaruju velike materijalne koristi, pa i astronomske zarade, ali se stiču i mnoge nematerijalne koristi i privilegije, dosta je onih koji bi olako zaključili kako je zarad pobede i zarad opravdanog koristiti nedozvoljena sredstva i to se pri tom pogrešno naglašava, kako je karijera vrhunskog sportiste kratka i da vreme, vrednosti i popularnost treba što pre bolje unovčiti. Tu vidim potrebu da država preko nadležnih institucija poradi na potpunoj informisanosti sportista, kako bi se ukazalo na to da je prevara u sportu i ona koja se tog trenutka ne otkrije. Smatram da učenje o fer pleju nije prevaziđeno, da je ono potrebno sportistima kao recimo, poštenje u poslovanju. Neću prihvatiti uverenje kojim bi priznao da je fer plej pretpostavka i uslov igre i pobede. Pitam vas – smemo li dozvoliti da upotrebom nedozvoljenih sredstava ova temeljna karakteristika sportskog ideala tek tako da se sruši? Uvaženi predsedavajući, gospodine ministre, poštovane kolege narodni poslanici, borba protiv droge traje decenijama i dobro je što se o njoj sve više govori na najvišim forumima. Deo mojih razmišljanja bih pokušao da predstavim vama i vašim saradnicima kao povećanu obavezu za naredni period i to prvo edukativni rad. Biću kratak i daću što veći broj osoba i informacija o supstancama i metoda koje su zabranjene u sportu. Dva - informisanje o zdravim načinima kojim se mogu poboljšati fizičke sposobnosti. Znači, planom zdrave ishrane stići do postavljenih ciljeva, a pri tom izbeći opasnost da se upotreba nedozvoljene i stimulativnih sredstava. Treće – razgovarati na temu izrada individualnog plana treniranja. To znači dobro informisanje o trenažnom procesu, metodama treniranja i načinu izrade plana, treniranje u zavisnosti od sporta i željenih ciljeva. Složićete se da je tema takva da zaslužuje svakodnevno razmatranje, dogovor i akciju. Uz zahvalnost što ste me saslušali, voleo bih da se i pre ulaska u EU što više približimo standardima prevencije i borbe protiv korišćenja dopinga. Zbog toga kao nekadašnji vrhunski sportista u Danu za glasanju ću u potpunosti podržati i donošenje ovakvog zakona. Zahvaljujem se na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dragan Nikolić, a neka se pripremi Ljiljana Malušić. Dragan Nikolić nije tu. Gospođa Malušić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, poštovani gosti iz Ministarstva, poštovane kolege poslanici, pre svega bih da izrazim zadovoljstvo što vidim ovako mladog čoveka kao ministra i da poručim ovoj deci da se rukovode upravo njegovim putem, a šta to znači, zdrav način života, bez dopinga, učenje i posvećenost. Hvala vam. Znam da ste odradili fantastičnu strategiju za mlade što znači skloniti decu sa ulice i posvetiti se pravim ciljevima. Hvala. Danas ćemo govoriti o Predlog zakona o sprečavanju dopinga u sportu. Ovim zakonom se uređuju mere i aktivnosti za sprečavanje dopinga u sportu, zabranjen je doping u sportu. Ustavni osnov za donošenje ovog zakona sadržan je u članu 97. stav 10. Ustava Republike Srbije, kojim je propisano da Republika Srbija uređuje, obezbeđuje sistem oblasti sporta. Godine 2005. Republika Srbija je donela Zakon protiv dopinga u sportu, a ratifikovala ga je 2009. godine na veliko zadovoljstvo svih nas. Šta to znači? Da je RS među vrhunskim, blizu vrha što se tiče kvaliteta i rezultata naših sportista upravo zato jer imamo sprečavanje dopinga u sportu. Godine 2009. je ratifikovan taj sporazum, a i utemeljen na evropskim konvencija. Međutim, od 1. januara 2015. godine stiže nam nov set zakona i pravila. Ko bude prihvatio te zakone moći će da šalje ekipe na međunarodna takmičenja. Naša zemlja zato i ubrzano donosi ovakav zakon. Ko ne bude to odradio i usvojio naravno da će ostati uskraćen za vrhunske rezultate. Što se tiče nadzornog organa, u RS, kao i u svetu, to vrši Antidoping agencija koja je zadužena za više stvari. Pre svega, za zabranu dopinga, zatim za kontrolu dopinga, služi kao organ za edukaciju kako lekara tako i ovlašćenog osoblja. Trenutno u našoj zemlji postoji 36 ovlašćenih ljudi koji vrše kontrolu u dopingu, odnosno da li se vrši doping u RS ili ne. Nažalost, nismo imuni na to. Od 2006. do 2013. godine na ispitanicima sportistima od 4.337 utvrđeno je da je 48 ljudi, odnosno sportista bilo u dopingu. Nažalost, dešava se i to. Nije to veliki procenat, ali se toga treba rešiti. Sigurna sam da ćemo donošenjem ovog zakona uskratiti mogućnost dopinga jer doping direktno vodi decu u smrt. Ono što je najvažnije reći je da naša Antidoping agencija stalno je u interakciji sa MUP, kao i sa tužilaštvom i zato imamo izvanredne rezultate. Nalazimo se u samom vrhu sportista što se tiče antidoping programa. Antidoping program služi, između ostalog, i da edukuje ne samo lekare, nego i sportske klubove, organizacije i udruženja. Samim tim, često se stavlja i na sajt kompletan program šta treba raditi, kako se treba i čime rukovoditi da se ne bi došlo u poziciju da se dogodi da naši vrhunski sportisti dođu do toga da budu dopingovani. Nažalost, ne radi se samo o dopingu među ljudima. Takva vrsta zloupotrebe, radi je čovek, vrši se i u konjičkom sportu. U Americi se vrši čak i nad psima. Od Egzemplara, koji je bio 275 konja, čak 20 nevinih životinja je bilo u dopingu. Šta treba uraditi da bi se ovo sprečilo? Preuzeti kompletan set ovog zakona i biti rigorozan. Nadam se da će naša zemlja vrlo brzo usvojiti… Imamo malo amandmana, nadam se, kako pozicija tako i opozicija imaju odličan odnos prema ovom zakonu i želimo da dopinga više u Srbiji ne bude. Nažalost, imam podatke da je dopinga bilo i u biciklizmu, rukometu, košarci. To su pojedinačni, sporadični slučajevi i sigurna sam da toga više neće biti. Najveći procenat zabranjenih supstanci koje se koriste u RS su anabolički agensi, stereoidi, 18% je kanabinoida, 15% dijauretika, 13% stimulansa, 2% beta blokatora, 2% beta agonisa. Nažalost, to sve vodi u smrt. Molim ovu omladinu da ozbiljno shvati i ako mogu sa sajta da skinu ovaj zakon da prosto budu upućeni do čega mogu da dovedu anabolici koji ih naduvavaju i čine od njih lepotane. Nažalost, to je kratkog veka. Ono što bih još istakla je da je najviše doping pozitivnih bilo u rvačkom sportu, boksu, bodibildingu, bodifitnesu, rukometu i ostalim. Ipak, podvlačim da smo mi zemlja sa malim rizikom što se tiče dopinga, pa sam sigurna da ćemo uvođenjem ovog zakona doping svesti na minimum. Šta još reći? Moje kolege su rekle dosta toga. Možda da su od zemlje do zemlje različite kazne za koje sam ja uvek. Nije poenta kažnjavati ljude, pogotovo ne mlade ljude, nego ih edukovati i na tome radimo stalno. Činjenica je da je potpuno drugačija kazna u Italiji, Francuskoj i SAD. Nadam se da nećemo imati taj problem za koju godinu i da ćemo donositi silne medalje, a ne da se bavimo dopingom. Doping se može ustanoviti putem krvi, urina, čak se, čujem, može ustanoviti i putem kose. Ko zna šta će sve izmisliti, ali je poenta čitave priče da nije poenta pobediti nego učestvovati i nije poenta novac nego viteštvo i dostojanstvo. Zahvaljujem. Sigurna sam, a moja stranka će sigurno glasati i podržati ovaj zakon, a mislim i da će svi poslanici u ovoj Skupštini. Hvala lepo na razumevanju i pažnji.
Zahvaljujem gospođo Malušić. Reč ima narodna poslanica Branka Karavidić, a neka se prijavi prof. dr Vladimir Pavićević.
Zahvaljujem poštovani gospodine predsedavajući. Poštovani gospodine ministre i kolege poslanici, ovaj Predlog zakona nastao je većim delom kao rezultat obaveze RS da u svoje zakonodavstvo ugradi odredbe Međunarodne konvencije protiv dopinga u sportu koji je Srbija ratifikovala 2009. godine. Srbija se time obavezala na jedinstvenu primenu osnovnih odredbi Svetskog antidoping kodeksa. Isti je 2009. godine pretrpeo značajne promene i od 1. janura 2015. godine će stupiti na snagu novi set izmena kodeksa. Odredbama Svetskog antidoping kodeksa predviđeno je da se određeni broj odredbi mora preuzeti doslovno i da bude prihvaćeno od svih učesnika u sistemu sporta. U suprotnom, sportistima iz zemalja koje nisu uskladile svoja antidoping pravila sa tim odredbama biće onemogućeno učešće na velikim međunarodnim sportskim takmičenjima. Te odredbe određuju šta se smatra povredom antidoping pravila i sistem sankcija za povredu tih pravila. Svetska antidoping agencija vrši nadzor nad poštovanjem jedinstvene svetske antidoping politike, te nacionalnim antidoping organizacijama daje potvrdu da je njihov rad usklađen sa Svetskim antidoping kodeksom. Naša Antidoping agencija dobila je takvu potvrdu i smatra se jednom od najboljih Antidoping agencija u svetu. Osim toga što će svoje zakonodavstvo ovom prilikom uskladiti sa Konvencijom i kodeksom, neophodno je bilo i otkloniti uočene nedostatke u primeni važećeg zakona iz 2005. godine. Napominjem da sam i u obrazloženju ovog zakona pročitala da je dobar deo članova postojećeg zakona kao dobar, kao valjan zadržan. U borbi protiv dopinga u sportu u Republici Srbiji, prema zakonu, značajnu ulogu imaju i nacionalni sportski savezi. Tako je propisan čitav niz obaveza za nacionalne sportske saveze, kao recimo utvrđivanje disciplinskih mera, postupak njihovog izricanja, u slučajevima povrede antidoping pravila izriču se disciplinske mere, donosi program antidoping delovanja, prijavljuje takmičenja Agenciji, dostavlja kalendar takmičenja Agenciji, dostavlja planove treninga i priprema vrhunskih sportista itd. U praksi su međutim uočeni značajni problemi u poštovanju tih obaveza od strane nacionalnih sportskih saveza. Nekako su ti problemi u nepoštovanju odredbi zakona od strane nacionalnih sportskih saveza najuočljiviji. U analizi koja je data rečeno je da je u proteklom periodu od preko sto nacionalnih sportskih saveza u Republici Srbiji tek nešto više od polovine, njih 56, izvršio veći deo obaveza iz važećeg zakona. Njih 56 donelo je opšte akte u vezi sa antidoping borbom, utvrdilo mere i postupak u slučajevima utvrđenog dopingovanja sportiste, donelo program antidoping delovanja i odredilo odgovorno lice za nadzor nad sprovođenjem mera za sprečavanje dopinga. Ne postoje podaci o sprovođenju obaveze nacionalnih sportskih asocijacija, a tiču se obezbeđivanja stalnog individualnog medicinskog praćenja vrhunskih sportista. Nacionalne asocijacije sportista nisu donele potrebne akte i preduzele konkretne mere u kojima bi kontrolisale antidoping programe svojih članova. Kako reče predlagač ovog zakona u obrazloženju, znači, citiram – stanje je neodrživo i zahteva potenciranje uloge i odgovornosti nacionalnih sportskih saveza, ali i drugih organizacija u oblasti sporta u odnosu na borbu protiv dopinga. Po Konvenciji jasno je istaknuto da javne vlasti i organizacije su zaduženi za sport, imaju komplementarnu odgovornost u sprečavanju borbi protiv dopinga u sportu. Obzirom da Nacionalni sportski savezi koriste sredstva iz javnih prihoda, članom 10. stavom 2. predviđena je mogućnost da nacionalni sportski savezi koji ne poštuju obaveze iz stava 1. ovog člana ne mogu dobiti sredstva iz javnih prihoda. Obzirom da se najveći deo primedbi uglavnom odnosi na nacionalne sportske saveze i njihovo izbegavanje obaveza propisanih ovim zakonom, pitam vas, gospodine ministre, da li ova mera, odnosno uskraćivanje sredstava može doprineti njihovoj ažurnosti, većoj efikasnosti, mislim na sportske saveze? Drugo pitanje, da li će biti lišeni sredstava ako ne primenjuju sve odredbe ovog člana? Znači, u stavu 2. data je mogućnost da se sportskim savezima koji ne poštuju odredbe stava 1. tog člana onemogući dobijanje sredstava iz javnih prihoda. Interesuje me šta će biti sa onim savezima koji selektivno primenjuju, odnosno selektivno se pridržavaju tog člana 10, odnosno stava 1. člana 10? Da li su odredbe ovog člana, mislim na stav 2, možda samo upozorenje za sve one koji se ne pridržavaju ovih obaveza? Šta je garancija da će se odnos svih saveza prema zakonu promeniti? Mislim da je neophodno da nadležni sportski savezi zajedno sa nadležnim ministarstvom, osim edukacija, javno promovišu mladim generacijama sportista važnost sportske etike, fer-pleja, zdravlja sportista, a štetnost upotrebe doping sredstava, kako po njihovo zdravlje, tako i po njihove sportske karijere, te smo mi kao poslanička grupa predvideli dodatnu tačku 18. koja upravo daje obavezu sportskim savezima da upravo ovo i promovišu. Očigledno je da najviše primedbi ima na član 10. Tako se tačkom 2. istog člana predviđa da su nacionalni sportski savezi dužni da obezbede u okvirima nadležnosti Saveza da sportistima, sportskim stručnjacima i drugim osobama za koje je utvrđena odgovornost za doping budu izrečene odgovarajuće mere. Međutim, u istom članu u stavu 6. kaže se da u slučaju da Nacionalni sportski savez ne izrekne mere iz stava 1. tačka 2. ovog člana u roku od četiri meseca od podnošenja prijave za učinjenu povredu antidoping pravila, odgovornost lica koje je učinilo povredu antidoping pravila utvrđuje Antidoping agencija. Da li je Antidoping agencija u ovom slučaju rezervni igrač? Izvinjavam se na formulaciji. Ukoliko se ovo desi, Savez ne izvrši svoju obavezu, ne izrekne meru u roku od četiri meseca, Agencija preuzme ne sebe tu obavezu, šta će se desiti sa neodgovornim Nacionalnim sportskim savezom, koje su sankcije? Pažljivo sam pogledala i kaznene odredbe ovog zakona i ni jedna se ne odnosi upravo na ovo pitanje, pa bih želela od vas odgovor. Gospodine ministre, možete li mi razjasniti, po mom mišljenju je to jedna nelogičnost, ali moguće je da nisam u pravu. Naime, u članu 31. stav 1. kaže se da je Antidoping agencija nezavisna u svom radu, a zatim se u narednom članu, članu 32. Agenciji nameće obaveza da obavesti ministarstvo nadležno za poslove sporta, u svakom slučaju, planiranog sprovođenja doping kontrole najmanje tri dana pre njenog održavanja. Naravno, moja poslanička grupa je i na ovaj član uložila amandman. Na kraju, ostala je jedna nedoumica. Zašto je zadržana formulacija u nadzoru nad primenom propisa koju vrši ministarstvo nadležno za poslove sporta, ako nadzor poštovanjem jedinstvene svetske antidoping politike sprovodi Svetska antidoping agencija, odnosno Nacionalna antidoping agencija? Interesuje me da li ste možda upoznati sa tim i kakva je praksa u drugim državama upravo po ovom pitanju? Zahvaljujem.
Zahvaljujem gospođo Karavidić. Reč ima ministar u Vladi gospodin Vanja Udovičić.
Hvala. Pokušaću da vam približim nedoumice i pokušam da odgovorim na neka pitanja. Ne može selektivno granski savez da poštuje ili ne poštuje pravila koja su izrečena, tj. propisana ovim zakonom. Ne može jedan da koristi, odnosno da primenjuje, drugi na ne primenjuje, jer granski savez ako ne poštuje bilo koju odredbu iz ovog člana biće sankcionisan tako što neće imati mogućnost da ima sredstva iz javnih prihoda. Bez obzira koju god stvar da ne izvrši od obaveza, to je jedna od sankcija. Uveli smo sportske inspektore, pojačali potrebu za sportskim inspektorima, pokušaću da obuhvatim dva pitanja jednim odgovorom, a to je da sportski inspektor je nadležan da sprovodi primenu ovog zakona, jer je ipak pojačana odgovornost samih saveza. Kao što sam rekao u uvodnom izlaganju, saveze smatramo ravnopravnim partnerima i savez će najpre da uoči neku nepravilnost i da obavesti ne samo Antidoping agenciju nacionalnu, već i nadležno ministarstvo. Baš zbog toga što se pokazalo, kao što su neki narodni poslanici i pričali, da se nisu poštovala pravila, zbog toga i jesmo pojačali inspekcijski nadzor i zbog toga želimo mnogo konkretnije da uđemo u ispravljanje nepravilnosti rada Saveza, prvenstveno zato što izuzetno odgovorno želimo da se posvetimo anuliranjem ove negativne pojave u samoj sferi sporta. Antidoping agencija je dužna da obavesti nadležno ministarstvo, iako je nezavisno u svom radu, ali samo kao informaciju, samo kao obaveštenje i to jeste tri dana. U tom obaveštenju uopšte ne stoji koji će sportista biti testiran i gde će se to odraditi, već se samo navodi - u narednom periodu planiran je toliki broj kontrola i sprovešće se u periodu od pet dana, sedam dana, jer je po ovom zakonu dužnost da tri dana pre nego što urade antidoping kontrolu obaveste nadležno ministarstvo, čime nadležno ministarstvo nema nikakve ingerencije, samo daje saglasnost na obaveštenje, tj. prihvata obaveštenje. Bitno mi je da se shvati koliko je inspekcijski nadzor bitan. Iskreno se nadam da ću u nekom skorijem narednom periodu doći pred vas sa predlogom izmena i dopuna Zakona o sportu. Trenutno u Ministarstvu omladine i sporta postoje samo tri sportska inspektora i smatramo da je mali broj sportskih inspektora u odnosu na broj klubova i broj učesnika u sportu, a i zbog rezultata koji naši sportisti postižu. Zbog toga kroz ovaj zakon želimo da pojačamo inspekcijski nadzor i želimo da stavimo do znanja da smo i te kako odgovorni u svakom pogledu, pa i u otklanjanju ovih negativnih pojava. Želja jeste da sportski inspektori obavljaju svoj posao na onaj način koji svaki građanin ove zemlje očekuje i da obaveštava o svom radu. Pitali ste konkretno pitanje. Pokušavamo da saveze uputimo na pravi put. Pokušavamo da sa savezima radimo. Ne želimo da kroz neodgovornost pojedinaca i saveza eliminišemo tu granu sporta. Jasan je zakon, sada aktuelni Zakon o sportu, gde direktno određujete ovu normu, ali nam je želja prvenstveno preventivno da nastupimo, pa u krajnjoj meri da sankcionišemo. Zato nam je potreba i što većeg broja sportskih inspektora i jasna odgovornost onoga što oni rade, baš da bi bili apsolutno informisani o svemu što se dešava na terenu. Hvala vam na sugestijama. Neke stvari ćemo pogledati i kroz amandmane i razgovaraćemo o njima u narednom periodu, jer možda nije ni loša sugestija da savez bude taj koji informiše. To je za sada rad Antidoping agencije, ali ćemo diskutovati na tu temu. Hvala vam mnogo.
Zahvaljujem ministru Udovičiću. Reč ima prof. dr Vladimir Pavićević. Izvolite, gospodine Pavićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući gospodine Bečiću, poštovani ministre Udovičiću, poštovani gosti iz ministarstva, mi u Novoj stranci smatramo da ste vi u Narodnu skupštinu uputili, načelno govoreći, jedan dobar Predlog zakona o sprečavanju dopinga u sportu. Ipak, imam tri zapažanja, gospodine ministre. Iz tih zapažanja proisteći će i tri pitanja. Mislim da bi bilo veoma važno da vi odgovorite na sva ta tri pitanja kako biste nas uverili do kraja ove rasprave i do dana kada ćemo glasati o ovom predlogu da ovo zaista jeste sadržinski dobar Predlog zakona o sprečavanju dopinga u sportu. Evo, odmah da krenemo sa ovim zapažanjima broj jedan, a onda naravno i pitanja. Vi ste ovde u Predlogu zakona fino napisali – zabranjen je doping u sportu, pa onda kažete – doping u sportu jeste postojanje jedne ili više povreda antidoping pravila utvrđenih članom 3. ovog zakona i onda u članu 3. imamo jednu listu tih pravila. E sad, ja sam smatrao npr. da bi bilo veoma dobro da se mi usaglasimo ovde i oko toga šta je to doping načelno govoreći. Naravno, povreda antidoping pravila, ali ja sam malo istraživao, čitao malo literaturu da se pripremim za ovo i došao sam do sledećeg - doping upotreba hemijski sintetisanih stimulativnih sredstava sa ciljem postizanja boljih rezultata u sportu nezavisno od priprema i treninga. Uz to, za doping, ja mislim, veoma je važno da se zna da se njime ugrožava zdravlje takmičara, odnosno sportiste, a mogli bismo da izvedemo tezu da se ugrožava ili da postoji pretnja javnom zdravlju. Ali, osnovna ideja zbog koje mislim da jeste važno da se usvoji ovakav zakon jeste da se vodi poštena borba u sportu. Drugim rečima, mislim da se vezujemo za jedan termin koji je i u ovoj Narodnoj skupštini veoma važan, a to je čestitost. Meni je drago što ovde imamo jednog ministra koji iz delokruga svojih nadležnosti predlaže zakon koji se temelji na čestitosti, poštenoj borbi u sportu. Šta mi je nejasno? Čini mi se, poštovani gospodine ministre, da iz Vlade Srbije, čiji ste vi član, stižu protivrečne poruke oko ovog principa i oko ovog termina. Evo, npr, ja sam zaključio, pošto sam predlagač jednog predloga zakona o dopunama Zakona o visokom obrazovanju, da se u visokom obrazovanju ovde ne želi čestitost, a u sportu, ja mislim, vi s pravom zagovarate to da čestitosti mora da bude. Vaš kolega ministar Verbić, i molim vas da ga pitate ako ga niste pitali do sada, a ako jeste da mi danas odgovorite, on po mom razumevanju ima razumevanja za doping za doktorate… [[Isključen mikrofon.]]
Nešto sa sistemom nije u redu. Nastavite, molim vas.
Dobro, pošto je sistem blokirao u jednom trenutku, kako kaže gospodin predsedavajući, samo da podsetim gospodina ministra. Dakle, moje je zapažanje bilo da akademska čestitost nama ovde ne treba, a sportska čestitost treba... [[Isključen mikrofon.]] (Vladimir Pavićević, s mesta: Ja vas molim, poštovani gospodine ministre, ako možete da nam pojasnite da li zaista u Vladi Srbije postoji konfuzija ovog principa? To je bilo prvo pitanje. Drugo pitanje…)
Gospodine Pavićeviću, prijavite se da bih mogao da vam dam reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne znam da li sam ja izuzetak u odnosu na pravilo da sistem funkcioniše kada govore svi drugi narodni poslanici, jedino blokira kad ja dobijem pravo da kažem svoj komentar o Predlogu zakona o sprečavanju dopinga u sportu i upravo kada počnem da govorim o čestitosti… [[Isključen mikrofon.]]
Ne znam stvarno, gospodine Pavićeviću. Izvolite.
Ovo je stvarno neverovatno. Da li ide vreme ispočetka kada blokira sistem ili kako?
Pratimo mi kako trošite vreme, samo izvolite.
Dobro. Poštovani ministre, nadam se da je prvo pitanje jasno. Je li u radu? U redu je. Idemo na drugo pitanje povodom Predloga zakona o sprečavanju dopinga u sportu. Na primer, već sam na početku rekao da sam malo čitao i o sankcionisanju dopinga u sportu, pa malo da se uputimo i svi mi koji nismo stručno vezani za tu oblast. Došao sam do sledećeg zapažanja, to je ono drugo zapažanje, ovako kaže – represivni karakter disciplinskih sankcija, gospodine Udovičiću, primenjenih na sportiste koji su koristili doping sredstva u prethodne dve i po decenije u Evropi nije bitnije uticao na smanjenje upotrebe dopinga u sportu. Dakle, disciplinske sankcije, uprkos tome što su postojale i što postoje, nisu bitnije uticale na smanjenje upotrebe dopinga u sportu. Imam drugo pitanje za vas i veoma mi je važno da čujem odgovor. Da li je, poštovani ministre, nužno krivično kažnjavanje sportiste takmičara koji koristi doping sredstva? Posebno sam se vezao za ovo čitajući ovaj predlog zakona, jer mi se čini da tu postoje tačke zakona, odnosno članovi koji omogućavaju, ja mislim, i neku malu promenu. Na primer, kada dolazimo do krivičnih dela, to je ovo poglavlje kaznene odredbe, član 38. kaže – ko sportisti u cilju dopinga u sportu da ili propiše ili izda ili na sportisti primeni doping sredstvo itd, kazniće se zatvorom od šest meseci do pet godina. Onda, ako pređemo na član 41, poštovani ministre, tu piše sledeće – novčanom kaznom, a ne zatvorskom, od 50.000 do 150.000 dinara kazniće se za prekršaj fizičko lice koje je npr, pod tačkom 1, sportista koji koristi doping sredstva. Šta je sada meni bila dilema? Ako je tačno da represivni karakter disciplinskih sankcija u prethodne dve i po decenije u Evropi nije bio dovoljan, zašto onda možda ovim predlogom zakona nismo otišli jedan korak dalje? Plus, imam dodatni argument za ovo pitanje, da je moglo možda drugačije da se reši - Ko će to da odluči o krivičnom gonjenju onoga ko navede sportistu na korišćenje tih sredstava, a ko će da odluči da li nije reč o krivičnom delu onoga ko navodi sportistu, nego je sportista sam odlučio? Drugim rečima, šta će da se desi gospodine ministre, ako imamo situaciju da jedan sportista takmičar koji je ovde zaštićen, koji je sam odlučio na primer da koristi ta sredstva, dođe i kaže – ej, nisam to ja sam, mene je naveo na to ovaj i ovaj. Mislim da je to jedna vrsta nepreciznosti koja bi mogla da se reši time što bismo možda, pitam – šta vi mislite, uveli i krivično kažnjavanje, sportiste koji koristi ta sredstva. To gospodine ministre, bilo drugo pitanje. Evo, ako gospodin predsedavajući Bečić dozvoli, pošto sistem malo, malo pa prestaje da radi, imam još jedno pitanje, da li je u redu gospodine Bečiću?
Samo ako je u duhu ovoga predloženog zakona. Izvolite.
Naravno, ja uvek govorim o onome što je tačka dnevnog reda. Treće pitanje, primetio sam poštovani ministre izvesne nelogičnosti opet povodom nekih članova ovoga Predloga zakona, pa bi bilo dobro možda do dana za glasanje da se vidi da li su te nelogičnosti zaista stvarne, ili sam ja nešto pogrešio. Moguće da sam ja pogrešio. Na primer, u članu 9. govori se o tome i ovde je bilo već reči, ali nisam bio zadovoljan vašim odgovorom. Govori se o tome da Antidoping agencija određuje organizaciju koja će se obaviti analiza doping uzoraka sportista, odnosno životinja koje učestvuju na takmičenjima. Imamo stav 2. malo obimniji sadržinski, i stav 3. kaže – izbor organizacije iz stava 1. ovog člana koji sam pročitao, vrši se u skladu sa zakonom kojim su uređene javne nabavke. Međutim, na strani broj 8, član 21. kaže – Antidoping agencija obavlja sportske delatnosti u vezi sa sprečavanjem dopinga u sportu, pa u tački 3. stoji – stara se o obezbeđenju potrebne opreme za analizu doping uzoraka i potrebnih sredstava za doping kontrolu. Čuo sam već da je bilo reči o tome, na primer gospodin Božović je to pominjao i vi ste to odgovorili, ali nisam zadovoljan tim odgovorom, jer mi imamo obavezu da po Zakonu o javnim nabavkama…
Gospodine Pavićeviću, prošlo je već pet minuta pored svih ovih prekidanja i sada je već izašlo pet minuta, tako da nemam mogućnosti da vam dam reč. (Vladimir Pavićević, s mesta: Da li mogu još jednu rečenicu?) U redu, zato sam vam rekao da završite. Izvolite.
Hvala vam na prilici da u jednoj rečenici završim svoj govor, samo me interesuje ako mi nemamo takvih organizacija koje mogu da ispune uslove konkursa za javnu nabavku zašto onda na neki drugi način ne rešimo ovo pitanje, jer neće biti, kako sam razumeo gospodina ministra malopre tokom rasprave danas, nijedne organizacije koja će da ispuni te uslove i onda moramo da idemo na član 21. Hajde onda da uredimo stvar zakonski tako da nema izuzetaka niti povlašćenih po bilo kom osnovu. To su tri pitanja, gospodine ministre.
Reč ima šef poslaničke grupe SNS Zoran Babić, po Poslovniku. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, povređen je član 106. Razumem da postoji vrlo interesantan link između vas i gospodina Pavićevića, ali ste prekršili više stavki u Poslovniku, niste obraćali pažnju na vreme, da li to postoje neki poslanici i poslaničke grupe prvog i drugog ranga, pa poslanike SNS prekidate posle dve ili tri sekunde posle pređenog vremena. Ovde ste morali da vodite računa kod prethodnog govornika. Nemam ništa protiv toga da neko govori interesantno, ali Poslovnik mora da se poštuje i stavka koja jeste da nezavisni poslanici imaju pet minuta vremena. Ovde se više govorilo i prethodni govornik je više govorio stvari koje su iz domena nekih drugih ministarstava nego što je ova tačka dnevnog reda i po tome ste isto morali da ga opomenete. Da li vam se dopao govor ili ne, to ne znam, to vi niste uradili. Nemam ništa protiv da se govori o čestitosti u bilo kom segmentu našeg društva, ali mislim da bismo morali da krenemo i od političke čestitosti. Samo ljudi koji nemaju političku čestitost mogu da kažu da parada koju će organizovati Ministarstvo odbrane i Vlada Republike Srbije, za nekoliko dana, posle 29 godina zato što ova država, ova vlada Republike Srbije, ovo Ministarstvo odbrane ima šta da pokaže i u okviru namenske industrije, a to nisu sekretarice iz „Krušika“ već ono što smo osvajali na „Lazaru 1“ i na „Lazaru 2“ i sve što smo uradili u Velikoj Plani i u okviru SDPR i u okviru drugih firmi možemo da se pohvalimo svim onim stvarima šta je urađeno u okviru Ministarstva odbrane. Samo oni koji nemaju političku čestitost mogu jedan takav segment našeg društva kao što je Vojska Srbije da omalovažavaju, da kažu da ti ljudi treba da ostanu u kasarnama, da ti ljudi ne mogu da izađu pred građane i to pred one građane koji su ih tamo i poslali, koji ih plaćaju i za čije dobro Vojska Srbije i postoji. Hajdete da pričamo o političkoj čestitosti. Hajde da pre nego što krenemo sa nekim virtualnim temama na koje je odavno stavljena tačka u našem društvu, hajde da počnemo od te političke čestitosti i trivilizacije takvog jednog događaja koji se organizuje u našem društvu posle 29 godina.
Zahvaljujem gospodine Babiću. Po Poslovniku, prof. dr Vladimir Pavićević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine Bečiću, poštovani ministre Udovičiću, poštovani gosti iz Ministarstva, sada ovde želim da reklamiram povredu Poslovnika člana 103. Poslovnika Narodne skupštine, jer smatram, poštovani gospodine Bečiću, da je gospodin Babić malopre povredio ovaj član našeg Poslovnika, a da vi njemu niste rekli da je to učinio. Kako je on to uradio? Na dva načina, najpre time što je vama sugerisao da mene upozorite da nisam govorio o nečemu što nije tačka dnevnog reda, a meni se čini, na osnovu ove neke, da kažem neverbalne komunikacije sa ljudima iz Ministarstva odbrane, evo i ministra Udovičića, da je on sada spreman da odgovori na sva moja tri pitanja koja sam ovde postavio. To znači, poštovana gospodo, da sam ja ovde danas u svojih pet minuta koliko imam za svaku tačku dnevnog reda govorio upravo po tački dnevnog reda. Interesuje me, upravo sada, da li će gospodin Udovičić da odgovori na sva tri pitanja koja sam postavio. Druga stvar, na osnovu koje smatram, poštovani gospodine Bečiću, da je gospodin Babić malopre prekršio član 103. jeste insistiranje na tome, a to sam tako razumeo jer se obratio meni, jer sam ja govorio pre njega, da postoje odve narodni poslanici, a razumeo sam da se meni obraća, koji nemaju političku čestitost. Poštovani gospodine Bečiću, to sada nije samo kršenje člana 103. nego i kršenje člana 107. Poslovnika Narodne skupštine koji govori o povredi dostojanstva svakog narodnog poslanika i Narodne skupštine u celosti. Gospodin Babić je, ja mislim, posredno poslao poruku da ja kao jedan od narodnih poslanika ovde nemam političku čestitost i spreman sam, poštovani gospodine Bečiću, izvan ovog dijaloga, u okviru polemike po povredi Poslovnika, sa gospodinom Babićem uvek da raspravljam o tome na osnovu čega je on to tvrdio da ja ovde ne pokazujem političku čestitost. Meni se čini da je upravo reč o suprotnoj stvari. Ako neko ovde insistira na čestitosti, to sam ja i mi iz Nove stranke. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Pavićeviću. Ne mogu da dam ni jedno drugo objašnjenje osim da ja ne mogu sada da znam ko je ako se nekome ne pomene ime, da li govornik misli na jednog ili na drugog od 250 poslanika. Da li vi želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje? (Vladimir Pavićević, s mesta: Da.) Zahvaljujem. Reč ima šef poslaničke grupe SNS Zoran Babić, povreda Poslovnika. Izvolite.
Povređen je član 108, gospodine predsedavajući. To što kolega Pavićević ne poznaje Poslovnik mogu i da razumem, mlad je poslanik, naučiće. Ali, to što vi ne poznajete Poslovnik, to je već problematično. Povredu Poslovnika ne može da učini ni jedan narodni poslanik, prema tome, ja nisam mogao da učinim povredu Poslovnika. Povredu Poslovnika može da učini samo predsednik ili predsedavajući Narodne skupštine. Na to ste morali da opomenete gospodina Pavićevića u toku njegovog nadahnutog govora. Obično se neko ko možda i nije direktno prozvan, kada oseti da je nešto upućeno njemu, sam se i javi. Video sam da se to malopre desilo sa gospodinom Pavićevićem. Nije jedini, ima onih koji se brinu nad penzijama i nad platama u državnoj upravi i to baš oni koji su te plate i te penzije u vladama do 2012. godine i potrošili i igrali se. To su baš oni koji su najodgovorniji što sada moramo svi da stežemo kaiš. Baš ti su se sada pojavili i takvima smetaju mere Vlade Republike Srbije zbog čijeg delovanja ovakve mere se i uvode. Politička čestitost je nešto što oko čega bi mogli da razgovaramo, a nešto što je bilo izrečeno i u ovoj Narodnoj skupštini. Drugi i jedini član Nove stranke je ovde zamerao zašto je Garda u Domu Narodne skupštine. Zašto se peva himna? Zašto je zastava države Srbije? Da li je takvo nešto čestito, a govorili smo o tome u prvom danu redovnog jesenjeg zasedanja? Možemo li da govorimo o čestitosti kada nekome smeta što se organizuje Vojna parada…
Vreme gospodine Babiću.
…zahvaljujem se gospodine na ovih 18 sekundi.
Gospodine Babiću, ja ću ipak morati da dajem duža objašnjenja kada mi se ukaže na povredu Poslovnika. Ni jednog trenutka nisam rekao da ste vi povredili Poslovnik. Samo sam dao objašnjenje gospodinu Pavićeviću da ja ne mogu da znam kada govornik ne pomene ime o kom narodnom poslaniku se govori. Znači, ni jednog trenutka nisam rekao da ste vi povredili Poslovnik. Dajem pauzu tri minuta. [[Posle pauze]] Pošto na listama nema više prijavljenih govornika, pre zaključivanja načelnog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Da) Reč ima narodni poslanik dr Blagoje Bradić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije koji pratite ovaj prenos skupštinskog zasedanja. Pre nego što u par reči budem završio ovo što sam hteo danas da kažem, da vam se zahvalim na odgovoru gospodine ministre i nadam se da ćete nam u nekom razumnom vremenu dostaviti dokumenta koja ste obećali. Nadam se da ćete pomno pratiti primenu ovog zakona, jer kao što smo se svi složili u dosadašnjoj raspravi ovaj zakon ima ulogu da neguje fer plej, da štiti zdravlje naših sportista, a tek onda kada se iscrpe sve mogućnosti i sve obaveze koje zakon nameće sportskim savezima da deluje represivno, kazneno, što bi svi naročito Ministarstvo sporta trebalo da se trudi da svojim radom spreči da dođe do tih završnih odredbi ovog zakona tj. do kažnjavanja sportista i sportski savez. Ono što je vrlo bitno i što je ovaj zakon na osnovu iskustava prethodnog zakona koji je važio od 2005. godine do ovih dana, do ovih izmena imao propust, to je da je imao obavezu da sportski savezi i asocijacije sportskih udruženja u Srbiji imaju obavezu edukacije i informisanja sportista o nedozvoljenim sredstvima, tj. o tim doping sredstvima koje je moguće nabaviti i primeniti i time narušiti, prvo, kodeks sportskog ponašanja, drugo narušiti svoje sopstveno zdravlje. Ono što ovaj zakon nije obuhvatio, a par kolega je to primetilo, to je deo koji mi zovemo „školski sport“, i to je jedan nedostatak koje ministarstvo treba da popuni, jer ako idemo na edukaciju svih sportista šta sme, a šta ne sme da se koristi, šta je štetno za njihovo zdravlje ako agencija izdaje nalepnice koje govore da je doping free proizvod koji je u upotrebi i koje koriste sportisti. Mi tu imamo problem sa svom onom omladinom koja će biti aktivni sportisti, jer ovo se prevashodno odnosi na poluprofesionalne i profesionalne klubove. Imamo problem sa školskim sportom, a neke od kolega su predlagale i govorile o tome da to treba da rade školski psiholozi, da treba da rade profesori fizičkog vaspitanja, ali su propustili jedan vrlo važan segment u komunikaciji sa mladim naraštajima koji se bave sportom, a to su specijalisti sportske medicine, to su ljudi koji pripadaju osnovnoj zdravstvenoj zaštiti po Zakonu o zdravstvenoj zaštiti Republike Srbije i kojima je posao da se brinu o zdravlju sportista koji znaju tu problematiku i koji su prisutni u Republici Srbiji. Osnovni problem kod specijalista sportske medicine, a to bi vaše ministarstvo u saradnji sa Lekarskom komorom Srbije i sa ljudima koji iz te grane medicine tj. specijalistima sportske medicine trebalo da reši dinamiku, način edukacije, predavanja i sve ono što pripada struci, a ide u korist i na obaveštavanje mladih ljudi šta je štetno kod korišćenja ovih stimulansa u sportu, je taj što u dogledno vreme ćemo mi u Republici Srbiji u osnovnom zdravstvu, izgubiti specijaliste sportske medicine iz prostog razloga što u dosadašnjim ugovorima sa Republičkim fondom za zdravstveno osiguranje, unazad više godina se ne prepoznaju sportske povrede kod dece i sistematski pregledi lekara sportske medicine iz okvira svoje oblasti, i prebacuje se sve na pedijatrijsku službu da vas sada ne opterećujem. Samim tim kada ne postoje fakture koje ide prema fondu tj. oni računi pruženih usluga Instituti za javno zdravlje kod dodele specijalizacije ne prepoznaju postojanje lekara sportske medicine i u najskorije vreme će se desiti da u Republici Srbiji izgubimo tu osnovnu sponu koja treba da brine o zdravlju dece koja se bave školskim sportom, a to su specijalisti medicine rada.
Nastavite.
Imam još samo tri minuta, pa ću završiti. Zahvaljujem. Ono što bi vi gospodine ministre mogli svojim autoritetom da uradite, to je da u komunikaciji sa Ministarstvom zdravlja učiniti to da RFZO prepozna ulogu lekara sportske medicine kako bi njih prvo priznavanjem njihovih usluga koje idu prema fondu prepoznali, a na osnovu tih usluga i tih faktura kako bi ih prepoznali instituti za javno zdravlje i dodeljivali specijalizacije sportske medicine i ubuduće. Inače bez toga kada bude prošla moja generacija i malo ljudi mlađih od mene, mi ćemo ostati bez sportske medicine, koja je vrlo bitna, kažem naročito u okviru delovanja ovog zakona i problematike kojom se bavi ovaj zakon, jer neće imati ko da edukuje mlade sportiste koji se regrutuju u školskom sportu, u organizacijama školskog sporta. Nadam se da ćete o ovome razmisliti. Tu su vaši saradnici koji su me pomno pratili. Nadam se da je smisleno ovo što ste čuli od mene kao opozicionog poslanika i da će angažovanjem i tog dela, tj. specijalista sportske medicine, u okviru ovog antidoping zakona zaokružiti celu priču i obuhvatiti sve sportiste koji od najranijeg svog početka bavljenja sportom pa do profesionalne lige, budu obuhvaćeni. Ja vam se zahvaljujem.
Zahvaljujem gospodine Bradiću. Za reč se javio ministar u Vladi, gospodin Vanja Udovičić. Izvolite.
Da odgovorim samo gospodinu Pavićeviću na postavljena tri pitanja. U svetskoj literaturi postoje razne definicije koje ste vi naveli …
Molim poslanike da saslušaju gospodina ministra. Ja sam rekao poslanike nisam naveo nikoga. Molim vas nastavite gospodine ministre.
Kao što sam rekao u svetskoj literaturi postoje razne definicije teme koje ste vi delegirali, ali samo jedna definicija je priznata od Svetskog antidoping kodeksa koja je stavljena u sam zakon i kao takva je neophodno da bude prihvaćene, ovde od strane vas narodnih poslanika. Ne možemo je menjati jer to je na celokupnom međunarodnom nivou prihvaćena kao jedinica definicija u oblasti sprečavanja dopinga u sportu. Na vaše drugo pitanje, ne kažnjava se krivično sportista. Upravo je izbačeno to krivično delo, jer se nije mogla dokazati namena korišćenja, a sportista se kažnjava striktno po povredi pravila a ne krivično. Znači, ono se striktno kažnjava za one stvari koje se tiču njega, a ne može se kažnjavati više krivično. Treće je, da vam objasnim u vezi javnih nabavki za laboratoriju i za opremu koja se koristi za vreme doping kontrole. Ja ću pokušati plastično da vam objasnim. Sportista kada je izabran da podleže antidoping kontroli, može da bira tzv. kitove. To je od stiropora kutija u kojoj se nalaze dve staklene bočice. Birate od više kutija, sami izaberete jednu kutiju, otvorite sami kutiju, otvorite dve bočice, date svoj uzorak, zatvorite bočicu, vi proveravate da li je zatvorena ta bočica na više načina da biste bili sigurni da niko ne može da dođe u dodir ili da otvori, jer svako otvaranje bi slomilo staklenu bočicu. Vi zatvarate taj stiropor i dalje tako zatvoren se distribuira u laboratoriju. Sprovodi se javna nabavka za samu opremu zato što je, kao što sam rekao, pokušaću opet da vam objasnim. Postoje samo dve ustanove koje proizvode na svetu tu opremu i naravno da podleže Zakonu o javnim nabavkama. Što se tiče same laboratorije, isto podleže Zakonu o javnim nabavkama, jer je to usluga koju daje Antidoping agenciji. Kod nas ne postoji takva laboratorija. Izabran je Beč, zato što može da testira i urin i krv, iako u okolini svi testiraju samo urin, bez krvi. Naravno da se sprovodi javna nabavka u odabiru same laboratorije. Smatram da Antidoping agencija sprovodi sve u skladu sa zakonom. Smatram da sam odgovorio sa sva tri pitanja. Izvinjavam se. Da i vama odgovorim na pitanje. Nadam se da ćemo u skorijoj budućnosti razgovarati na temu izmene i dopuna Zakona o sportu, gde ćemo u mnogome uokviriti i lekare sportske medicine. Naravno da nismo prvopozvani da pričamo na temu. Možemo da sugerišemo, možemo da učestvujemo i u edukaciji. Smatramo i lekare sportske medicine ravnopravnim partnerima, jer ovde se radi o jednoj tematici gde je neophodna pomoć svih subjekata, svih nas, jer ovde se radi o zdravlju naše dece. Smatramo da ako se neodgovorno ponašamo, ne možemo ni očekivati da ćemo imati zdravu naciju i da će bilo koji zakonski okvir moći da se primenjuje na bilo koga jer nećemo ni postojati. Zato je danas pred vama Predlog zakona o sprečavanju dopinga u sportu, jer je izuzetno odgovorno želimo da krenemo po svim aspektima da se bavimo aktuelnim temama. Ali, sugestija je apsolutno prihvatljivo. Naravno da ćemo se konsultovati kada dođe ta tema na dnevni red. Hvala vam.
Zahvaljujem se gospodine ministre. Nažalost, gospodine profesore dr Vladimire Pavićeviću, nemate po Poslovniku mogućnost da sada replicirate ministru.
Tražim reč po Poslovniku.
Po Poslovniku? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine Bečiću, poštovani ministre Udovičiću, poštovani gosti iz ministarstva, dozvolite mi da sada objasnim kako je povređen član 104. Poslovnika Narodne skupštine. Ako nakon mog objašnjenja vi, poštovani predsedavajući, zaključite da stvarno nije povređen Poslovnik, onda u redu, prihvatiću, ali ako budete ubeđeni da jeste povređen, molim vas da mi date dva minuta da vodimo razgovor ovde sa ministrima koji brane predloge zakone koje u Skupštinu šalje Vlada. Evo dve stvari kao dokaz za moju tvrdnju da je povređen Poslovnik. Član 104. U članu 104. fino piše da kada se vodi diskusija ovde između svih nas narodnih poslanika, ali i osoba koje brane predloge zakona koje šalje Vlada, postoji mogućnost da neko nekoga pogrešno interpretira, da mu ne odgovori na neko pitanje i onda je obezbeđeno neko vreme na osnovu člana 104. da razjasnimo tu situaciju. Smatram da gospodin Udovičić nije odgovorio na dva od tri pitanja i hoću samo da pojasnimo stvar kako bi smo bili sigurni mi iz nove stranke da ćemo da glasamo za ovaj predlog zakona za koji smo rekli u načelu da je dobar. Druga stvar, poštovani predsedavajući, danas ste u sličnim, identičnim okolnostima, gospodinu Jovanu Markoviću iz DS dali priliku, dodatna dva minuta da vodi dijalog sa ministrom oko nečega što mu nije bilo jasno i ne vidim sada uopšte zašto i meni ne bi ste na osnovu istog pravila, na osnovu istog principa i dali priliku kao što ste gospodinu Markoviću danas da vodimo dijalog sa ljudima koji dolaze iz Vlade, kako bi stvari građanima i svima nama bile jasnije. To je moje obrazloženje i objašnjenje, pa vas molim da mi date dva minuta da razgovaram sa ministrom Udovičićem.
Gospodine Pavićeviću, ja bih vama rado dao mogućnost da razgovarate sa gospodinom ministrom, ali ne znam da li mi Poslovnik to omogućava, ali da objasnim ono što ste postavili pitanje za gospodina Markovića. Marković je imao svog vremena i ja sam mogao da od tog vremena njemu dopustim malo, možda da izađem u susret, i da od njegovog vremena koje mu je preostalo dozvolim da uputi dodatno pitanje gospodinu ministru.
Evo da pitam.
Zato je njemu ostalo samo tih četiri – pet minuta koliko mu je ostalo samo još minut zato što je imao mogućnost u tom trenutku da iskoristi svoje vreme. Vi nažalost nemate vaše vreme i ja nemam mogućnost sada da vam dam, pogotovo što je to moje diskreciono pravo. Ja nisam u izlaganju gospodina ministra ništa protumačio da je on vas na neki način pogrešno protumačio ili ne daj Bože uvredio i samim tim ja nemam mogućnost da vam dam reč.
Nije odgovorio na dva pitanja, poštovani predsedavajući.
nadam se da ako sada nije da će nekom drugom prilikom, mada ja sam video odgovore na vaša pitanja.
ja to nisam čuo.
Reč ima gospođa Čomić po Poslovniku.
Zahvaljujem. Obrazloženjem je prekršen član 27. koji obavezuje svakog predsedavajućeg da u skladu sa Poslovnikom vodi sednice Skupštine. Narodni poslanik Jovan Marković nije mogao u delu kada je već iskoristio svoje pravo kao ovlašćeni predstavnik da koristi dva puta vreme ovlašćenog predstavnika. Poslovnik jasno kaže da predsednik poslaničke grupe ili ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe ima pravo da svoje obraćanje podeli u dva dela, jedno pre početka rasprave po listama prijavljenih govornika, a drugo, ako mu ostane, posle rasprave u kojoj učestvuju svi drugi narodni poslanici. Dakle, ili je narodni poslanik Jovan Marković u prepodnevnom delu dobio pravo na repliku ili ste vi prekršili Poslovnik. Ne može oba. Pravo na repliku je vaše diskreciono pravo i to takođe jasno piše u Poslovniku. Moja intervencija je ne zato da bi narodni poslanik Jovan Marković ili bilo koji drugi narodni poslanik dobio pravo da koristi vreme koje mu je Poslovnikom garantovano, nego da vas zamolim da u buduće, pošto ne sumnjam da savršeno dobro poznajete Poslovnik, u želji da se nekom od drugih narodnih poslanika uskrati eventualno pravo, što je vaše pravo kao predsedavajućeg, da repliku dobije ili ne, da se ne navodi kao primer kršenje Poslovnika. Replika se može dati i u ovom delu sednice. Ne postoji ni jedan član Poslovnika koji bi sprečava da, ukoliko vi smatrate da je to dobro za duh održavanja sednice, narodni poslanik koji repliku traži u razgovoru sa ministrom, repliku i dobije, ali ne može kao ovlašćeni predstavnik da pre početka rasprave po listama prijavljenih govornika za rečdva puta koristi svoje vreme. Ne želim da se izjasnite.
Upravo ste vi rekli ono što sam uradio. Ja sam u duhu ove rasprave i važnosti ove rasprave omogućio narodnom poslaniku, jer sam video da mu je izuzetno važno, a s tim da je imao vreme koje sam na neki način mogao da, ne uskraćujući druge narodne poslanike u raspravi, možda, po vama sam i prekršio Poslovnik, ja sam ipak dao reč gospodinu Markoviću. Narodni poslanik Zoran Babić, povreda Poslovnika. Izvolite.
Član 107, gospodine predsedavajući. Zahvalan sam gospodinu Udovičiću zato što je danas bio izuzetnoaktivan u diskusiji sa narodnim poslanicima. Narodna skupština i služi i postoji da bi se razvila jedna civilizovana demokratska debata, naravno, u okviru Poslovnika. Međutim, vi ste morali malopre da opomenete, gospodine Bečiću, gospodina Pavićevića, koji se pozvao na prekršen član 104. stav 1. Ja ću probati da pročitam član 104. „Ako se narodni poslanik u svom izlaganju na sednici Narodne skupštine uvredljivo izrazi o narodnom poslaniku koji nije član iste poslaničke grupe navodeći njegovo ime i prezime ili funkciju, odnosno pogrešno protumači njegovo izlaganje, narodni poslanik na koga se izlaganje odnosi ima pravo na repliku“. Gde je tu ministar? Gde je u član u104. ministar, na koji se gospodin Pavićević pozvao? (Vladimir Pavićević, s mesta: Evo ga.)
Gospodine Pavićeviću, nemojte, molim vas, da dobacujete s mesta.
Jedan narodni poslanik drugom narodnom poslaniku. Ja ne pravim ovde virtuelne članove Poslovnika. Nemam ništa protiv i podržavam i pozdravljam aktivnost gospodina Udovičića i današnje njegovo učešće u polemici. Mislim da je to odraz čoveka koji je došao siguran u onaj zakon koji je predložio i koji je prošao Vladu, ali nemojte da se pozivamo na članove Poslovnika koji takve stvari ne definišu.
Gospodine Babiću, vi ste potpuno u pravu. I vi ste mi svedoci, kao i ostali narodni poslanici, da sam ja to gospodinu Pavićeviću već nekoliko puta unazad 15 dana pokušao da objasnim i da taj član na takav način, kao što ga vi tumačite, protumačim, ali izgleda da još uvek to gospodin Pavićevićnije shvatio na pravi način. Ja sam odustao od te potrebe da i dalje to tumačim. Molim da još jednom pogledate i pročitate taj član, gde ćete videti nemogućnost da na takav način, kao što ste vi želeli da dobijete reč, dobijete u ovoj raspravi, osim što sam bio tolerantan da u ovom slučaju malo izađem poslaničkoj grupi koja je imala vremena koje je mogla da iskoristi. Gospodin Pavićević, povreda Poslovnika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine Bečiću, poštovani predsedavajući, poštovani ministre Udovičiću, koji niste odgovorili na sva moja pitanja, poštovani gosti iz ministarstva, smatram da je upravo sada povređen član 108. Poslovnika Narodne skupštine u stavu 1. gde piše: „O redu na sednici Narodne skupštine stara se predsednik Narodne Skupštine“. Poštovani gospodine Bečiću, gospođa Čomić vam je vrlo precizno objasnila da smo danas ovde imali identičnu situaciju tokom jutrošnje rasprave i sada malopre, kada sam se ja javio da vodim dijalog sa gospodinom Udovičićem oko Predloga zakona koji u ime Vlade brani. Vi ste u odgovoru gospođi Čomić, a i sada, rekli da ste procenili na osnovu člana 104. ili na osnovu nekog drugog člana Poslovnika da je veoma važno gospodinu Markoviću bilo da još nešto objasni gospodinu ministru Udovičiću. Poštovani gospodine Bečiću, pa i meni je sada važno, kao što je gospodinu Markoviću bilo važno, da objasnim još nešto gospodinu Udovičiću, pre svega da mu objasnim zašto je važno da mi odgovori na sva tri pitanja. [[Isključen mikrofon.]]
Gospodine Pavićeviću, ne vredi da vam govorim treći put. Ja sam mogao da izađem u susret gospodinu Markoviću zato što je još imao raspoloživog vremena. Vi to nemate. Upravo ono što je govorila i gospođa Čomić, ja sam mogao na osnovu Poslovnika i moje je diskreciono pravo da protumačim i da iskoristim to moje pravo da dam gospodinu Markoviću da govori još dva minuta zato što sam procenio da neću da uskratim druge narodne poslanike, jer on ima vreme koje mogu da mu oduzmem, ali zbog vas bih morao da uskratim druge narodne poslanike, jer vi nemate više vreme koje možete da koristite. Za reč se javio gospodin Jovan Marković. Izvolite. (Gordana Čomić, s mesta: Povreda Poslovnika.)
Poštovani ministre, poštovano predsedništvo…
Pošto ne mogu da nastavim da vodim ovu sednicu, ne mogu da dozvolim da narodni poslanik iskoristi vreme koje je dobio, pošto narodni poslanici i dalje insistiraju na onome što je vrlo jasno, dajem pauzu od pet minuta. [[Posle pauze.]] Dame i gospodo, nastavljamo sednicu po utvrđenom dnevnom redu. Šef poslaničke grupe DS me je zamolio da ta pauza bude kraća. Ja sam izašao u susret. Po Poslovniku, narodni poslanik Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Povredu Poslovnika ste učinili kršenjem odredbi člana 103. dok ste slušali obrazloženje koje je narodni poslanik Zoran Babić davao o tome na koga se odredbe ovog Poslovnika odnose tokom sednice. Vaša je dužnost bila i na osnovu člana 103. da ga upozorite da krši član 103. tako da ste vi dužni da mu izreknete opomenu, koliko god to nepopularno bilo, jer član 116. jasno kaže da se odredbe ovog Poslovnika odnose na sve učesnike na sednici. Ovo kršenje Poslovnika ne navodim zato da bi se produžavalo radno vreme sednici, niti zato što smatram da vi ne poznajete Poslovnik, ali reći da ministar zato što je član Vlade ima drugačija prava i obaveze, veća nego narodni poslanici, predstavlja stvar koju nijedan narodni poslanik ne treba da prećuti i zato smatram da pogotovo nijedan predsedavajući ne treba da prećuti kršenje člana 103. koji svakog predsedavajućeg obavezuje da upozori narodnog poslanika koji ja ne verujem u ovom slučaju da ne zna Poslovnik, ali ne može da ga zloupotrebljava. Svaki učesnik sednice mora da poštuje odredbe ovog Poslovnika, tako da i svaki član Vlade ima ista prava i obaveze, osim kada članovima Poslovnika nije izričito drugačije rečeno u odnosu na dužinu trajanja izlaganja ili u odnosu na pravo prvenstva za dobijanje reči, ali to se u svakom slučaju ne odnosi ne izneseno. Ne želim da se izjašnjava Skupština, ali želim da ostane zapisano u stenogramu da ovde narodni poslanici namerno stavljaju članove Vlade potpuno nepotrebno u položaj koji Poslovnikom nije propisan za članove Vlade.
Zahvaljujem, gospođo Čomić. Reč ima gospodin Jovan Marković.
Poštovani ministre, ja sam potpuno uveren da posle današnje rasprave vi imate taj utisak ili ćete imati taj utisak da su poslanici opozicije imali dobru nameru, da smo danas učinili zaista iskorak u tom pravcu, da ovaj zakon o kojem smo se složili da je vrlo važan za ovo društvo dobije što širu podršku. Smatram da je to dobar uvod i u neke druge aktivnosti i vas i vaših saradnika i Ministarstva. Zaista ne bih želeo da se ovaj zadnji utisak koji je ovde stečen na neki način promoviše kao dominantan i ne bih želeo da se ovaj nastup gospodina Bakića, šefa poslaničke grupe SNS, na neki način stavi u prvi plan i da unizi ovu raspravu koju smo danas imali.
Vreme je isteklo. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić.
Ja znam da kada uđem u ovu salu, kao da sam ušao sa crvenom maramom ili nečim da mašem, a zna se ko ide na crvene marame. Unižavanje dostojanstva i Narodne skupštine i građana i Užica je što su imali onakvu vodu, što su imali takvu vlast do 2012. godine i šta su rekli o takvoj vlasti? Od kada je unižavanje Narodne skupštine to što ćete reći o Poslovniku šta mislite i kada je pogrešeno? Od kada je unižavanje Skupštine kada govore predstavnici SNS? Od kada je unižavanje ako govorimo o političkoj korektnosti i o onome što se govori u ovoj sali, ali i u holu ispred. Znam da kada mržnja povuče, kada mržnja zaslepi, kada zaslepi taj vapaj za bivšim režimom i za svim beneficijama bivšeg režima, ali kada to prelijete na ličnu mržnju, kada to prelijete na mržnju prema svojoj državi, to je onda opasno. Ne može da bude opravdanje – to je izrekao u poslednjoj rečenici. Šta ja sada treba da izreknem u poslednjoj rečenici da me ne bi opomenuli? Naravno da me čestitost i poštovanje ovog doma i poštovanje današnje tema na tako nešto neće naterati, ali morate da opomenete gospodu koja su ono što su umeli i znali napravili do 2012. godine, uništili, upropastili, potrošili, zadužili, privatizovali, oteli i zato su građani Republike Srbije jasnu poruku dali i na izborima 2012. godine i 2014. godine.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Jovan Marković, po Poslovniku.
Poštovani predsedavajući, smatram da je prethodni govornik povredio Poslovnik u članu 107. i da je vrlo neprimereno govorio i o meni…
Kao što ste vi, gospodine Markoviću. Obrazložite zašto sam povredio Poslovnik.
Poslovnik je upravo povređen zbog toga što je kvalifikacijama da ja imam ličnu mržnju, da imam i prema svojoj državi i prema građanima ove države, izneo vrlo ozbiljne optužbe na moj račun.
Nažalost, nemam tehničkih mogućnosti da vam dam reč. Određujem pauzu od pet minuta dok sistem ne proradi. [[Posle pauze.]] Nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović, po Poslovniku.
Hvala. Povređen je član 107. i član 104. Gospodin Jovan Marković, poslanik iz moje stranke koji je govorio, nijednog momenta nije pomenuo prezime uvaženog kolege od preko puta, a vi ste njemu dali ne znam po kom osnovu reč, pravo na repliku. Spomenut je izvesni gospodin Bakić, koji nije Jovo Bakić, već neki treći i vi ste dali gospodinu Babiću pravo na reč. Time ste prekršiličlan 104. Član 107, zato što ga niste opomenuli da nije u redu, bez obzira na njegovu ličnu nervozu, koja ne znam odakle dolazi, nije u redu da tako teške kvalifikacije usmerava na poslanike opozicije. Zato ste prinuđeni da zakazujete ili proglašavate nekakve pauze od pet i tri minuta, zato što sami dozvoljavate ili vam je vrat ukočen u levu stranu, možda je to neki fiziološki problem i ne vidite šta radi gospodin Babić… [[Isključen mikrofon.]]
Gospodine Stefanoviću, neću dozvoliti da vređate dostojanstvo Narodne skupštine. Zadnjih 20-ak minuta to uporno radite, ili dobacujete s mesta ili se na takav način pozivate na Poslovnik i pokušavate da vređate dostojanstvo Narodne skupštine i da ovu raspravu koja je bila kvalitetna, da ovu mogućnost gde je ministar dopustio i odgovarao na sva pitanja i bio na raspolaganju čitavo vreme ove rasprave, sada pokušavate na kraju ove kvalitetne rasprave da izazovete... Ne znam šta želite. Gospodine Stefanoviću, gospodinu Babiću nisam dao repliku, nego se on javio po povredi Poslovnika. Imao je mogućnost da obrazloži povredu Poslovnika, kao što vi imate. Mislim da ovo sada ne vodi ničemu. Dajem pauzu od pet minuta i zovem šefove poslaničkih grupa na konsultacije. [[Posle pauze]] Nastavljamo sa radom. Reč ima Aleksandar Jovičić. Izvolite gospodine Jovičiću.
Hvala. Uvaženi predsedavajući, dame i gospodo, naravno poštovani ministre, meni je zaista danas drago što je veći deo današnjeg zasedanja bio zaista konstruktivan i razgovaralo se o ovom zakonu koji je zaista važan za svet sporta kao i sportiste, što smo pričali šta je to što moramo uraditi u narednom periodu i nadam se da ćemo u budućnosti još mnogo zakona usvojiti, koji će definisati ovu oblast na najbolji mogući način i koji će između ostalog kroz vaše ministarstvo poboljšati položaj mladih u našoj zemlji, jer je to naš prioritet, kako bismo imali zdravu naciju, a zatim i kroz sport ostvarivali najbolje rezultate. Žao mi je što smo danas imali priliku da vidimo i žao mi je što nije ovde bio tu šef poslaničke grupe, najveće opozicione grupe, kada su se unosili lanč paketi, oni koji su prehlađeni, zaista mi je žao zato što duže ta prehlada bude trajala, tog poslanika ćemo sve više ovde viđati, jer dok je bio zdrav nikad nije ni dolazio. Ali, ono što je važno, čuli smo ovde optužbe oko čestitosti od onih koji su master diplomu prekvalifikovali u magistraturu što nije čestito kada govorimo o obrazovanju i zaista i pored toga što smo danas čuli dosta neistina od onih koji u oblasti sporta nisu ništa uradili i od onih koji su rekli zašto ste posle dve godine predložili ovaj zakon. To što smo čuli te neistine, postavljam pitanje – zašto se u poslednjih 15 godina nije predložio jedan sličan zakon koji će definisati ovu oblast što nam je zaista važno. Nadam se da ćemo u budućnosti imati kvalitetne rasprave u vidu svih zakona. Veći deo današnjeg dana je zaista bilo konstruktivno. Pozdravljam vas gospodine Udovičiću, što ste danas ovde izneli argumente, što ste odgovarali na pitanja koja nisu u većini slučajeva bila potkrepljena argumentima, nego provociranja i ostale stvari kojima se služe određeni poslanici, naravno uz kaficu i nešto što ide čaj, ili u zavisnosti od toga u kakvom zdravstvenom stanju su određeni poslanici, ali vama svaka čast, nastavite tako da radite. Imate podršku parlamenta, imate podršku 136 poslanika, SNS i naše koalicije, znači preko 150 – 160 poslanika, samo radite i uživajte.
Zahvaljujem. Za reč se javio prof. dr Janko Veselinović. Imate dva minuta i 10 sekundi. Po Poslovniku se javljate?
Uvaženi predsedavajući, javljam se po članu 27. Poslovnika. Smatram da ste napravili povredu Poslovnika. Vi ste napravili pauzu, dali ste pauzu od pet minuta, pozvali ste šefove poslaničkih grupa na sastanak, vi ste ostali na tom mestu. Za to vreme vam je šef poslaničke grupe SNS delio lekcije. Znam da vama nije lako u vođenju sednice. To nije prvi put da i vama i drugim predsedavajućima šef poslaničke grupe deli lekcije. Dakle, nikakvog dogovora nije bilo. Nakon… [[Isključen mikrofon.]]
Sistem ne funkcioniše danas, izgleda. Izvinjavam se, nemam mogućnost da vam dam reč. Sistem ne funkioniše. Pauza pet minuta. [[Posle pauze.]] Nastavljamo sa radom. Moramo da sačekamo da se sistem resetuje. Nastavljamo sa radom. Da li još neko od ovlašćenih predstavnika ko nije iskoristio svoje vreme, želi reč? (Ne.) Da li ovlašćeni predstavnik Vlade želi reč? Reč ima ministar Vanja Udovičić. Izvolite.
Danas smo mnogo puta pričali o razlozima donošenja ovog zakona i koliko je bitan za sve građane Republike Srbije, pogotovo za one najmlađe, za mlade, za decu. Pričali smo o značaju edukacije, pričali smo o sprečavanju svega onoga što negativno se pojavljuje u sportu, svega onoga što može da naruši samu etiku sporta i svega onoga što sport predstavlja. Ne bih hteo da dužim, želim stvarno svima da se zahvalim na kontruktivnim predlozima, na prepoznavanju značaja ovog pitanja i na pruženoj podršci. Hvala i što ste mi omogućili, ovde se nalazim prvi put kada predstavljam i mnogo ste mi olakšali. Stvarno smatram da sa vašim predlozima možemo doći do značajnog zakonskog okvira koji će urediti ovu oblast. Hvala.
Zahvaljujem gospodine ministre. Zaključujem načelni pretres o Predlogu zakona o sprečavanju dopinga u sportu. Nastavljamo sutra sa radom u 10,00 časova, po utvrđenom dnevnom redu. Zahvaljujem narodnim poslanicima. Još jednom se izvinjavam na sistemu. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 101 narodni poslanik. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da su u sali prisutna 93 narodna poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika Narodne skupštine? (Da.) Reč ima prof. dr Janko Veselinović. Izvolite.