Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram sednicu Četrnaestog vanrednog zasedanja Narodne Skupštine Republike Srbije u 2015. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 138 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 158 narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? (Da.) Reč ima narodni posolanik Enis Imamović. Izvolite.
Hvala, uvažena predsedavajuća. Koristim pravo da od Poverenika za zaštitu informacija od javnog značaja, u skladu sa njegovim ovlašćenjima, zatražim zvanične izveštaje o slučaju oružanog upada u službene prostorije SDA Sandžaka i pokušaja ubistva predsednika stranke dr Sulejmana Ugljanina, koji je tada bio ministar u Vladi Republike Srbije, a slučaj se desio 17. januara 2009. godine. Nebrojeno puta do sada smo pokušavali, što na sednicama Vlade, što putem Narodne skupštine preko poslaničkih pitanja, da dođemo do ovih informacija. Međutim, do danas, nakon punih šest godina od ovog zločina, mi i dalje nemamo odgovor na pitanje ko su naoružana lica koja su upala u službene prostorije jedne parlamentarne stranke. Ko su nalogodavci ovog zločina? Ko su sve lica koja su pucala u predsednika jedne parlamentarne stranke i tadašnjeg ministra u Vladi Republike Srbije, najpre bacanjem teških predmeta na glavu, a potom i sa više hitaca iz više komada vatrenog oružja, a sve to u službenim prostorijama naše stranke? I pored obaveze da mi kao narodnom poslaniku u roku dostave odgovore, do danas ni ja kao narodni poslanik, ni dr Ugljanin kao ministar nismo dobili odgovore ni na jedno od ovih pitanja. Čak je i jedan od odgovora na pitanje dr Ugljanina dao bivši premijer i ministar policije, kada je rekao da i on sam već dve godine pokušava da dođe do ovih izveštaja, međutim neuspešno. Smatram da je važno da obavestim i Poverenika i javnost da je SDA Sandžak od Opštinskog suda u Novom Pazaru dobila presudu da je ovim upadom povređeno pravo državine, odnosno pravo nepovredivosti stana nad ovim prostorijama, a informaciju o svemu tome sam tražio, kao što smo rekli, od bivšeg premijera, ministra policije, od sadašnjeg premijera Aleksandra Vučića i sadašnjeg ministra policije Nebojše Stefanovića. Umesto odgovora na poslaničko pitanje, od ministra Stefanovića sam dobio neki cenzurisan dokument, koji je on potpisao i naslovio kao obaveštenje, u kome on ignoriše sva pitanja koja sam postavio i dostavlja mi delove nekog navodnog policijskog izveštaja, koji je očigledno pisan sa namerom da nakon punih šest godina prikrije detalje ovog zločina, da sakrije izvršioce, nalogodavce i njihove pomagače, kojih očigledno, sudeći prema svemu ovome, ali i prema ovom izveštaju, ima i u policiji, ali i u drugim državnim organima. U obaveštenju, koje je potpisao ministar Stefanović, uopšte se ne govori o događajima unutar službenih prostorija naše stranke, pa se čak ni ne konstatuje da je bilo pucanje u ministra, već se samo kaže da je nađeno nekoliko čaura. Međutim, nije rečeno kako su te čaure tu dospele. Očigledno je da se ovde radi o jednoj zlonamernoj i vrlo opasnoj zameni teza, jer se u ovom izveštaju policije ne spominju nijednom rečju napadi i pucnji na jednog ministra u Vladi, na predsednika i rukovodstvo SDA Sandžaka, niti se u izveštaju spominje nijedno jedino ime uhapšenih ljudi, direktnih izvršioca ovih zločina, pa čak ni inicijali ljudi za koje je utvrđeno da su pucali. Iz svega ovoga sejasno vidi da se radi o dobro smišljenom i organizovanom kriminalnom delu i da nedvosmisleno postoji sprega između izvršioca, nalogodavaca i pojedinih državnih organa. Neshvatljivo je to da je nakon punih šest godina prosto nemoguće doći do odgovora ko je upao u naše službene prostorije i ko je pokušao ubistvo ministra u Vladi ove države i članova rukovodstva jedne parlamentarne stranke u ovom parlamentu u kojem mi danas sedimo. Zbog svega ovoga, smatram da je izuzetno važno da sve ove informacije vezano za ovaj zločin budu dostupne javnosti, kako bi se sprečilo da se nešto slično opet ponovi. Ovde se radi o napadu na jednu parlamentarnu stranku i pokušaj ubistva jednog manjinskog ministra u Vladi ove države. Informacije o ovom slučaju se ne smeju kriti ni šest minuta, a kamoli šest godina, kao što je to ovde slučaj. I opet ponavljam, ukoliko se nastavi ova praksa, da državni organi opstruišu pravdu, mi ćemo biti prinuđeni da se obratimo i međunarodnim institucijama. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Olena Papuga. Izvolite.
Hvala, predsednice. Pitanje postavljam ministru unutrašnjih poslova, Nebojši Stefanoviću. Moje pitanje se odnosi na polaganje „B“ i „F“ kategorije. Pitam, da li će se menjati Zakon o bezbednosti saobraćaja na putevima, ili će se možda doneti neka uredba da bi se olakšalo mladim ljudima koji žive na selu polaganje vozačkog ispita za traktore, odnosno za „F“ kategoriju? Navodno, u manjim mestima u Vojvodini, a mislim da je tako i u ostalim delovima Srbije, nemaju sve auto škole u određenim opštinama na određenim teritorijama i mogućnost da se polaže za traktor, odnosno za „F“ kategoriju. Tako da, poneki mladi ljudi koji hoće da polože za vožnju traktora, tu „F“ kategoriju, moraju da putuju i do sto kilometara da bi na neki način položili vozački ispit i da bi mogli da upravljaju traktorima, odnosno da bi stekli tu „F“ kategoriju. Nekada, u starom Zakonu o bezbednosti saobraćaja na putevima, ko je položio „V“ kategoriju mogao je i da upravlja traktorima, što je bilo i dobro. Jednostavno, polagali su se testovi, polagala se probna vožnja, prva pomoć i šta sve ide, i mogli su ljudi da upravljaju i traktorima ako su već položili „B“ kategoriju. Sada po novom zakonu to nije moguće. Kažem, otežavajuća okolnost je što nemaju sve auto-škole mogućnost da se izvrši obuka za „F“ kategoriju. Putovanje puno košta u neke druge opštine. Treće, zašto mladi ljudi koji, eto, hoće da žive na selu, a polože tu „B“ kategoriju, jednostavno ne mogu da upravljaju traktorima? Zašto mora ponovo da se polaže prva pomoć? Pružanje prve pomoći na putevima nije isto i ako već ima položenu „B“ kategoriju, ali to mora ponovo da se polaže i u sticanju „F“ kategorije. Ponovo mladi ljudi ili oni koji hoće da polažu za traktor moraju da idu na lekarsko uverenje. Da li osoba koja već ima položenu „B“ kategoriju i ima lekarsko uverenje da je sposobna da upravlja motornim vozilom iz te kategorije „B“ mora ponovo da ide na lekarsko uverenje da bi to priložila i kod polaganja „F“ kategorije, odnosno za traktore? Dakle, to je po meni jedan dodatak više mladim ljudima i na onako osiromašeni paorski budžet i jednostavno mislim da to nije dobro. Ako Vlada Republike Srbije u svom ekspozeu, u svom nekom programu ima taj zadatak da oživi sela, da na neki način natera mlade ljude da se vrate na sela ili da žive na selima, jednostavno zašto ne da tu mogućnost da se uz tu položenu „B“ kategoriju mogu voziti traktori? Sada postoji mogućnost da se može voziti neka dozvoljena masa. Dozvoljena masa prevoznog sredstva ne može biti veća od tri i po hiljade kilograma. Kažu da su to bageri, a ne znam ko na selu vozi bager. Tako da, pitam Vladu i pitam ministra unutrašnjih poslova da li možda razmišlja o mogućnosti da se uvede opet ta mogućnost koja je nekada postojala, da se uz „B“ kategoriju uvrsti i „F“ kategorija, odnosno upravljanje traktorima?
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Čotrić.
Poštovana gospođo predsednice, dame i gospodo narodne poslanice i narodni poslanici, istražni i sudski postupci koji se vode u Nemačkoj i Belgiji u vezi sa ubistvima političkih emigranata iz tadašnje Jugoslavije, Envera Hadrija 1990. godine u Briselu i Stjepana Đurekovića 1983. godine u Minhenu, ukazuju da zemlje EU nastoje da budu rasvetljena ubistva koja je počinila tajna jugoslovenska policija. Mislim da i mi u našoj zemlji, u nastojanju da ispunimo uslove da postanemo punopravna članica EU moramo da otvorimo dosijee tajnih službi bezbednosti, da u ovom domu donesemo deklaraciju o osudi zločina komunističkog totalitarnog režima. Zato postavljam pitanje Ministarstvu unutrašnjih poslova - da li su otvoreni istražni i sudski postupci? Ako jesu, u kojoj su fazi u vezi sa ubistvima nekoliko desetina srpskih političkih emigranata, koja su počinjena od 50-tih godina, pa sve do kraja 90-tih godina, uglavnom u zemljama zapadne Evrope gde su se nalazili politički emigranti iz Srbije. To su uglavnom bili državljani naše zemlje ili građani srpskog porekla. Dakle, interesuje me konkretan odgovor MUP-a da li ima bilo kakva saznanja o ubistvu potpukovnika Siniše Ocokoljića, koji je bio komandant Mlavskog korpusa, koji je kidnapovan u Austriji 16. oktobra 1954. godine? Tajno je prebačen u našu zemlju i ubijen je u Beogradu u zatvoru, a da mu nije ni bilo suđeno. Kapetan Andrija Andra Lončarić, koji je bio oficir za vezu između generala Dragoljuba Mihajlovića i jugoslovenske vlade u Kairu je izdržao kaznu zatvora od 14 godina u našoj zemlji, zatim je emigrirao. Ubijen je u Parizu 6. marta 1969. godine i ovo ubistvo do danas nije rasvetljeno. Zatim, poručnik Bora Blagojević, koji je bio komandant Štabne čete Drinskog korpusa. Posle rata je živeo u Belgiji, u Briselu. Bio je vlasnik restorana. Ubijen je ispred svog stana 8. marta 1975. godine. Da napomenem da je Bora Blagojević bio odlikovan Karađorđevom zvezdom sa mačevima, srebrnom i zlatnom medaljom Miloša Obilića za hrabrost. Ni ovo ubistvo nije rasvetljeno. Petar Valić je bio novinar. Tokom Drugog svetskog rata bio je urednik dnevnog lista „Vidovdan“ koji je izdavala šumadijska grupa korpusa Jugoslovenske vojske u otadžbini i bio je urednik lista „Oplenac“ koji je izdavala gorska garda, zatim lista „Šumadija“, šumadijske grupe korpusa. On je u emigraciji nastavio da se bavi uredničkim poslom i novinarstvom i ubijen je 13. maja 1976. godine u Briselu. Takođe, ubijen je i Miodrag Bošković, pripadnik Ravnogorskog pokreta. Posle rata se u Briselu, takođe u Belgiji, bavio privredom i ugostiteljstvom. On je ubijen u svom hotelu 6. avgusta 1976. godine, a sa njim je život izgubio i student Uroš Milićević. Bogdan Mamula, koji je bio pripadnik Organizacije srpskih četnika „Ravna gora“, ubijen je u noći između 17. i 18. avgusta 1977. godine u Geriju, u državi Indijana u SAD, i to prilikom povratka kući. Rade Panić, pripadnik Organizacije srpskih četnika „Ravna gora“, ubijen je 28. avgusta 1977. godine u Torontu, u Kanadi. Od te iste eksplozije poginuli su i Petar Bunjevac i Petar Kljajić. Ratko Obradović je ubijen 17. aprila 1967. godine u Minhenu. Bio pripadnik Jugoslovenskog pokreta „Zbor“, kao i Jakov Ljotić koji je ubijen takođe u Minhenu 8. jula 1974. godine. Dragiša Kašiković je bio književnik, slikar, prevodilac, bio je glavni urednik lista „Sloboda“, lista srpske narodne odbrane za SAD. Ubijen je 19. avgusta 1977. godine u Čikagu, u redakciji lista. Sa njim je život izgubila i njegova poćerka Ivanka Milošević, koja je imala samo devet godina. Ni ovo ubistvo do danas nije rasvetljeno, a osnovano se sumnja da su ga počinili pripadnici jugoslovenske komunističke policije. Hvala.
Vreme. Hvala. Reč ima narodni poslanik dr Blagoje Bradić.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Uvažene koleginice i kolege, poštovani građani Srbije, moje pitanje prvo upućujem predsedniku Vlade gospodinu Aleksandru Vučiću. O čemu se radi? Pre par meseci podneo sam Predlog izmene Zakona o zdravstvenom osiguranju, gde sam predložio da se u delu koji se tiče stomatologije i stomatološke zdravstvene zaštite izmeni član Zakona i omogući svim građanima Srbije, osiguranicima Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje da imaju kao nekad što su imali pravo na besplatnu popravku zuba i lečenje svih oboljenja aparata usta i zuba na teret Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje. Znate da to sada nije slučaj, da radno sposobno stanovništvo plaća kod privatnika popravke zuba, dok određene kategorije, trudnice, pacijenti za palijativno zbrinjavanje, da sad ne nabrajam, imaju pravo da te usluge dobiju preko Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje. Jedan od osnovnih razloga koji mi je dao nadu da će republička Skupština prihvatiti moj predlog, normalno, i Vlada Republike Srbije je što budžet Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje koji u delu stomatologije ima neraspoređenih preko 340 miliona dinara, znači, podmirenje svih ugovora sa ustanovama primarnog zdravstva gde imate stomatološku i zdravstvenu službu, postoji višak od 340 miliona dinara, bar što se tiče pozicije Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje koji plaća sve ono što radi državno zdravstvo u Republici Srbiji. Drugo uveravanje je bilo, ako se sećate, pre više od godinu kada smo 2% doprinosa sa pozicije Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje prebacili na penzioni fond, uz obrazloženje tadašnjeg ministra finansija i predsednika Vlade da postoji velika ušteda na poziciji Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje i da se taj novac prebaci na penzioni fond i da neće biti nikakvih problema u lečenju pacijenata u Srbiji, što se tiče finansiranja, ili im je bio još jedan argument da će skupštinska većina i Vlada prihvatiti moj predlog. Zamislite, pre par dana sam dobio mišljenje Vlade koje kaže, da vam ne čitam ceo tekst, da je ideja dobra, da to treba da se uradi, ali da trenutno to nije izvodljivo jer ne postoje slobodna sredstva. Pitam sad predsednika Vlade gospodina Aleksandra Vučića – da li ima novaca u budžetu ili nema novaca? Gledajući papire i ono što su svakodnevne izjave u medijima i ono što piše u budžetu Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje, postoji neraspoređenih 340 miliona dinara. Znamo svi da rebalans u Republičkom fondu nije bio do sada. Pitam se, zbog čega taj novac se ne aktivira, ako svi ovde u ovoj sali želimo dobrobit građanima Srbije, a ovo je jedan od bitnih faktora? Znamo u kakvom su stanju usta u zubi građana Srbije jer je velika kriza, ljudi nemaju novaca za finansiranje privatnih stomatologa, kako bi sređivali zube. Molim gospodina Vučića da mi odgovori – da li novaca ima ili nema u budžetu? Drugo pitanje postavljam gospodinu Aleksandru Vučiću, predsedniku Vlade, i ministru zdravlja. U medijima slušamo da je stanje u srpskom zdravstvu idealno, da se svakodnevno renoviraju odeljenja u zdravstvenim ustanovama širom Srbije u državnom zdravstvu, da se kupuju novi aparati, da se smanjuju liste čekanja. Ono što me je nagnalo da postavim pitanje ovde u ovom visokom domu predsedniku Vlade i ministru zdravlja su svakodnevni kontakti pacijenata niškog kliničkog centra, a verujem da je i u drugim gradovima slična situacija, da postoji nestašica lekova i sanitetskog materijala i da su pacijenti prinuđeni sami da kupuju lekove i sanitetski materijal, kako bi im se pružila zdravstvena zaštita, tj. medicinska usluga. Podsećam vas da je Zakonom o zdravstvenoj zaštiti zabranjeno da lekari iz plana mreže primaju sanitetski materijal i lekove donesene sa strane mimo tendera i javnih nabavki u kliničkom centru jer se ne zna da li je to isteklim rokom, kako je čuvano i sada da ne objašnjavam ono što je svima vama dobro poznato. Pitam predsednika Vlade – da li je tačno da u zdravstvenim ustanovama, ovo što kažu pacijenti, nije uredno snabdevanje, da je problem u centralnim tenderima i da je problem u skraćenju lista čekanja, naročito za onkološke bolesnike, jer obećanje je bilo da će te liste biti smanjene? Liste su, kažu ljudi, sve duže i duže, aparata je sve manje i manje. Ja vam se zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Pitanje u istovetnom tekstu postavljam ministru Željku Sertiću, ministru Dušanu Vujoviću i guvernerki Narodne banke Srbije Jorgovanki Tabaković.Pitanje je jednostavno i nadam se da ću imati vrlo kratak odgovor, a glasi – da li je obavezna upotreba pečata za firme, preduzetnike, pravna lica u platnom prometu i u drugim situacijama kada preduzetnik, firma upotrebljava svoja dokumenta? Može da se odgovori sa da ili sa ne, a razlog zašto postavljam ovo pitanje je situacija koju preduzetnici raznih struktura imaju pri otvaranju platnog prometa i pri kontaktu sa raznim službama iz administracije, iz državne uprave, gde se nekima tražio pečat neizostavno, nekima ne, u čemu je izgleda problem. U Zakonu o privrednim društvima, u članu 25. jasno kaže da društvo nije dužno da upotrebljava pečat u poslovnim pismima i drugim dokumentima društva ako zakonom nije drugačije određeno. U Zakonu o platnom prometu Narodna banka kaže da se način na koji se utvrđuju obaveze i procedure za račun za obavljanje platnog prometa utvrđuju odlukom. Narodna banka je donela odluku koja kaže da u tački 13. odluke Narodne banke Srbije, koja glasi sa rubrumom otvaranja i gašenja računa kod banke, Narodna banka u Zakonu iz 2009. godine, dok je Zakon o privrednim društvima od 2012. godine, kaže – zahtev pravnih i fizičkih lica koja obavljaju delatnost za otvaranje računa kod banke sadrži: naziv podnosioca zahteva, mesto sedišta, adresu, telefon, predmet poslovanja, delatnost, matični broj podnosioca zahteva, pečat i potpis lica ovlašćenog za zastupanje. Poslednjih dokument zbog kojih je u mom pitanju i ministar Dušan Vujović je – postojanje objašnjenja njegovo, kojim je Ministarstvo finansija obavestilo Poresku upravu da pečat firme nije obavezan. Ja molim ako može da zajedno sednu i da mi odgovore da li je važno šta piše u Odluci, ako u Zakonu o privrednim društvima kaže da se upotreba pečata propisuje zakonom, da li će status preduzetnika, vlasnika firmi malih i srednjih preduzeća, pravni lica pred bankama i pred državom zavisiti od toga da li neka banka tumači odluku Narodne banke, ili neka druga banka tumači zakon. I, da li možemo svi zajedno da jednom za svagda, pogotovo što istovremeno sada i neka,dobro što je tako, u toku proces i plaćanja računa bez otvaranja tekućih računa. Dakle, imamo potpunu jednu nelogičnost u pravilima poslovanja koja se postavljaju pred preduzetnike, s jedne strane ćemo imati plaćanje bez tekućeg računa, a sa druge strane imamo preduzetnike kojima se traži pečat zato što tako piše u Odluci Narodne banke. Ako smo svi na rečima za pomoć preduzetnicima, za prijateljsku atmosferu, za prijateljsko okruženje za sve one koji hoće da se bave privatnim biznisom, molim ministra Vujovića, ministra Sertića i guvernerku Tabaković da sednu i da se dogovore treba li pečata ili ne treba pečat? Ako treba da se menja odluka, neka je menja Narodna banka, ako treba da se menja zakon, neka se pojave pred Skupštinom, ali da jednom pokažemo da razumemo koju muku ima preduzetnik koji čita jedan propis, a u banci ili u poreskoj upravi doživljava nešto sasvim drugom. Mislim da bi zajednički dogovor troje nadležnih za upotrebu pečata bio od koristi za sve nas. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite.
Hvala uvažena predsedavajuća. Uvaženi gospodine ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, moje današnje pitanje se odnosi, odnosno upućeno je Ministarstvu za državnu upravu i lokalnu samoupravu, ali i Ministarstvo pravde jer tretira između ostalog i Odluku Upravnog suda. Moje pitanje glasi – ko će i na koji način odgovarati i ko će nadoknaditi materijalnu štetu građanima Vračara zbog nezakonite odluke Skupštine gradske opštine Vračar? Da li su to predsednik Skupštine gradske opštine Vračar Aleksandar Ivanović, da li predsednica opštine, gospođa Tijana Dragojević ili bivši predsednik opštine Vračar, gospodin Branimir Kuzmanović koji je insistirao na ovakvoj odluci? Naime dana 30. juna ove godine uprkos na više načina ispaljenih upozorenja Skupština gradske opštine Vračar je donela nezakonitu odluku koju je Upravni sud poništio i naložio novu sednicu na kojoj će biti doneta odluka u skladu sa zakonom. Ova nova sednica će prouzrokovati značajne, a nepotrebne troškove za građane Vračara i pitanje je ko će snositi konsekvence za ovakvo bahato ponašanje vlasti na Vračaru. Kao šef odborničke grupe SNS u Skupštini gradske opštine Vračar podneo sam žalbu Upravnom sudu koji je moju žalbu usvojio a rešenje Skupštine gradske opštine Vračar poništio ocenjujući da nije u skladu sa zakonom. Ovo je još jedan u nizu primera kakva je priroda vlasti DS na Vračaru. Kako čelnici opštine Vračar doživljavaju vlast u ovoj opštini i na koji način oni uopšte shvataju pojam opštinske uprave. Mislim da to nije samo pitanje jedne gradske opštine, mislim da to nije samo pitanje jednog grada, jedne lokalne samouprave, mislim da je to slučaju svakom mestu gde vlast vrši ono što je ostalo od DS. Njima je važno i to smo pokazali nebrojano puta isključivo da nađu način kako će po svaku cenu da opstanu na vlasti ne birajući sredstva i potpuno zanemarujući interese građana. Podsetiću na još nešto. Podsetiću da je doskorašnji predsednik gradske opštine Vračar Branimir Kuzmanović bio prinuđen da podnese ostavku zbog preporuke nadležnog organa, zbog preporuke Agencije za borbu protiv korupcije gde se našao u sukobu interesa što je nedvosmisleno utvrđeno, odnosno dokazano. Podsetiću na čitav niz drugih afera koje su godinama potresale ovu beogradsku opštinu, ali i dan danas potresaju. Podsetiću i na izveštaj DRI koji je pokazao ogroman broj propusta i nepravilnosti u radu ove gradske opštine, a uzgred očekujemo uskoro i informaciju o tome dokle se stiglo i kakav je ishod krivične prijave koju je podnela, ponoviću, dakle, DRI, kao i više prekršajnih prijava podnetih od strane istog organa. Ovom prilikom podsetiću i na još neke zloupotrebe kao na primer zloupotrebe prilikom postavljenja pomoćnika predsednika Gradske opštine Vračar kada je utvrđeno da je u jednoj kalendarskoj godini imenovano čak 16 različitih osoba na funkciju pomoćnika predsednika Gradske opštine Vračar čime je značajno oštećen budžet Gradske opštine Vračar. Dakle, to nije sve, podsetiću da kriminalno stanje u javnim preduzećima i ustanovama čiji je osnivač Skupština opštine Vračar, podsetiću na bahato ponašanje opštinske vlasti, na sve ono što se dešava u periodu od dve sednice Skupštine gradske opštine Vračar. Dobra vest za građane Vračara je da smo blizu, rekao bih, na korak od lokalnih izbora koji će biti u decembru mesecu ove godine i da će građani konačno imati priliku da kazne adekvatno bahatu i neodgovornu vlast DS na Vračaru. Hvala vam.
Hvala. Pošto se više niko ne javlja za reč nastavljamo sa radom. Obaveštavamo vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Dragan Šutanovac, Jovana Jovanović, Vesna Martinović, Milena Ćorilić, Branko Ružić, Đorđe Čaparkaba, Aida Ćorović i prof. dr Vesna Besarović. Saglasno članu 86. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da je ova sednica sazvana u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 86. stav 1. Poslovnika zbog potrebe da se razmotre predlozi akata iz dnevnog reda koji je utvrđen na zahtev Vlade za održavanje vanrednog zasedanja. Dostavljeni su vam zapisnici sednica Jedanaestog i Dvanaestog vanrednog zasedanja kao i Četvrte posebne sednice Narodne skupštine Republike Srbije u 2015. godini. Prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Zapisnik sa sednica Jedanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2015. godini, održane 26. i 29. juna 2015. godine. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 154, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo – 29, od ukupno 183 prisutna narodna poslanika. Konstatujem da je Skupština usvojila Zapisnik sednice Jedanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2015. godini. Stavljam na glasanje Zapisnik sa sednice Dvanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2015. godini, održane 2, 6. i 7.jula 2015. godine. Molim vas da glasate. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 158, protiv – niko, uzdržanih – nema, nisu glasala – 23, od ukupno prisutno 181 narodnog poslanika. Konstatujem da je Skupština usvojila Zapisnik sednice Dvanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2015. godini. Stavljam na glasanje Zapisnik Četvrte posebne sednice Narodne skupštine Republike Srbije u 2015. godini, održane 13. jula 2015. godine. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 160, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasao – 21, od ukupno prisutno 181 narodnog poslanika. Konstatujem da je Skupština usvojila Zapisnik Četvrte posebne sednice Narodne skupštine Republike Srbije u 2015. godini. Poštovane dame i gospodo poslanici uz saziv sednice Četrnaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine koja je sazvana na zahtev Vlade, saglasno članu 106. stav 3. Ustava i člana 48. stav 3. Zakona o Narodnoj skupštini i članom 249. Poslovnika dostavljen vam je i zahtev za održavanje vanrednog zasedanja sa određenim dnevnim redom. Kao što ste mogli da vidite određen je sledeći dnevni red D n e v n ir e d: 1. Predlog zakona o istraživanju nesreća u vazdušnom, železničkom i vodnom saobraćaju, 2. Predlog zakona o izmenama Zakona o obligacionim i osnovama svojinsko - pravnih odnosa u vazdušnom saobraćaju, 3. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o vazdušnom saobraćaju između Vlade Republike Srbije i Vlade SAD, 4. Predlog zakona o potvrđivanju ugovora između Republike Srbije i Republike Turske o izručenju, 5. Predlog Zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Republike Turske o uzajamnojpravnoj pomoći u krivičnim stvarima, 6. Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Republike Turske o uzajamnoj pravnoj pomoći u građanskim i trgovačkim stvarima, i 7. Predlog odluke o izboru republičkog javnog tužioca. Izvolite. Reč ima narodni poslanik Vladimir Pavićević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo Mihajlović, poštovane gošće i gosti iz Ministarstva, poštovana predsednice Narodne skupštine gospođo Gojković ja smatram da je povređen član 87. našeg Poslovnika Narodne skupštine, gospođo Gojković, u čijem stavu 1. piše – sednice Narodne skupštine po pravilu održavaju se utorkom, sredom i četvrtkom od 10.00 do 18.00 časova sa pauzom od jednog časa. Gospođo Gojković naša sednica Narodne skupštine danas počinje, kao što svi svedočimo ovde u 13.00 sati poštovana gospodo, mimo ovog pravila koje je zapisano u članu 87. Poslovnika Narodne skupštine. Smatram da je bila dužnost i predsednice Gojković da nas obavesti danas ovde zašto naša Skupština danas nije počela da radi. Gospođo Gojković, u 10.00 sati kao što piše u članu 87. Poslovnika Narodne skupštine, nego počinjemo, poštovana gospodo sa zakašnjenjem od tri sata. Nužno je bilo, ja mislim, da se da obrazloženje zašto danas kasnimo tri sata. Poštovana gospodo, gospođo Gojković, mislim da je veoma važno da se i ovim povodom podsetimo da je naša Narodna skupština centralna politička institucija u našem ustavnom sistemu, da građani očekuju da mi ovde, narodni poslanici budemo primer, gospođo Gojković, u poštovanju onoga što nazivamo pravilima, u poštovanju zakona, da drugi ljudi kada posmatraju naš rad ovde kažu, vidi kako se u Skupštini pridržavaju pravila, a ne umesto toga da prekršimo jedno pravilo i da uzgred, gospođo Gojković, ne dobijemo obrazloženje zašto je to bilo neophodno.
Hvala. Dragoceno je bilo da čujemo vaše mišljenje. Znači, piše, po pravilu, to je jedno, po pravilu. Drugo je, od 10.00 časova. Znači, 13.00 časova se potpuno uklapa, a nismo kasnili, nego je zakazana za 13.00 časova, radi preciznosti. Znači, počeli smo skoro na vreme, sa četiri ili pet minuta zakašnjenja. Član 87. ničim nije povređen, a sada ćemo i produžiti rad uskoro, pa neće biti do 18.00 časova, nego će biti duže. Hoćemo glasati za povredu? (Ne) Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, povreda Poslovnika.
Povreda Poslovnika, član 107. stav 1. gospođo predsednice i neću tražiti da se o toj povredi Poslovnika glasa, samo što ću se složiti sa prethodnim govornikom da je Narodna skupština Republike Srbije centralna politička institucija i da je treba poštovati, poštovati prisustvom, ali i poštovati onda kada nismo prisutni, da se javimo predsednici Narodne skupštine, da nismo u mogućnosti da prisustvujemo sednicama Narodne skupštine. Prošle nedelje je bila sednica Narodne skupštine i prošle nedelje smo radili u punom sazivu i punom kapacitetu i malopre, kada se javio gospodin Pavićević, ja sam očekivao da će uputiti izvinjenje, jer za svoje odsustvovanje sa Narodne skupštine, bar je mogao da obavesti predsednicu da će odsustvovati, bar je mogao da nas obavesti da će odmarati dok smo mi ovde radili, ali umesto izvinjenja, sada mu ne odgovara što počinjemo u 13.00 časova, a radićemo dok ne završimo. Zbog toga mislim da je Narodnu skupštinu neophodno poštovati marljivim radom i odnosom prema poslu koji nam je poveren, ali time što će se poštovati Poslovnik od prvog do poslednjeg člana, a jedan od tih članova određuje da se javimo kada nismo u mogućnosti da prisustvujemo sednici Narodne skupštine. To gospodin Pavićević prošle nedelje nije uradio i sada u najmanju ruku što mogu da očekujem da se javi po Poslovniku ili po nekom drugom osnovu i da nam na ime toga uputi izvinjenje, a ne da nam čita ovde zbog čega se radi od 13.00 časova, a radićemo dok ne završimo, kao što ćemo raditi i glasati i o njegovim amandmanima i onda kada on nije prisutan u sali.
Hvala. Znači, ne glasamo? (Ne) Hvala. Povreda Poslovnika, Vladimir Pavićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo Mihajlović, poštovane gošće i gosti iz Ministarstva, poštovana Narodne skupštine, gospođo Gojković, ja sada reklamiram povredu člana 103. našeg Poslovnika, kojim se definiše pravo narodnog poslanika da usmeno ukaže na povredu u postupanju predsednika Narodne skupštine. Gospođo Gojković, gospodin Babić se sada prijavio po povredi Poslovnika, reklamirao član 107. i nije objasnio kako je povređen Poslovnik Narodne skupštine, nego je gospođo Gojković, meni zamerio što se nisam javio za odsustvovanje vama prošle nedelje. Dve stvari moram da kažem vama, gospođo Gojković i svim narodnim poslanicima, ja sam se uredno prijavio, poštovana gospodo, prošle nedelje da ću biti odsutan sa prošle sednice i ovde je pročitano da ću ja biti odsutan sa sednice poštovana gospodo i to može ovde da se proveri, građani koji su slušali prenos, sigurno su čuli da ja neću biti tu, poštovana gospodo, a očigledno da gospodin Babić nije bio ovde i nije slušao i sada govori nešto što nije istina. Druga stvar, gospođo Gojković, ja sam prošle nedelje bio u Nemačkoj, učestvovao kao član jedne delegacije u potpisivanju Sporazuma, poštovana gospodo, između Univerziteta u Konstancu, na kojem je jednu godinu studirao i dr Zoran Đinđić i Univerziteta u Beogradu, Fakulteta političkih nauka, kojim se obezbeđuje, poštovana gospodo, da svake godine osam naših studenata Fakulteta političkih nauka može bez ulaganja jednog dinara i jednog centa, jedan ceo semestar da provede na Univerzitetu u Konstancu, da se usavršavaju, da uče i da se vrate u svoju zemlju da nastave studiranje, poštovana gospodo.
Poslaniče, hvala vam, ovo nema veze sa povredom Poslovnika
To sam ja radio u Nemačkoj celu nedelju.
Hvala, hvala. Nadam se da smo završili. Jesmo. Hoćemo da glasamo? (Vladimir Pavićević, s mesta: Da.) Da. Hvala. Poštovani poslanici, saglasno članu 27. i članu 87, stavovi 2. i 3. Poslovnika, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18 časova, zbog potrebe da donesemo akte iz dnevnog reda ove sednice. Narodni poslanik Zoran Babić, predložio je da se u skladu sa odredbama Poslovnika obavi zajednički načelni jedinstveni pretres o Predlogu zakona o istraživanju o nesreći u vazdušnom, železničkom i vodnom saobraćaju, Predlogu zakona o izmenama Zakona o obligacionim i osnovama svojinsko-pravnih odnosa u vazdušnom saobraćaju i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o vazdušnom saobraćaju između Vlade Republike Srbije i Vlade Sjedinjenih Američkih Država i zajednički jedinstveni pretres o Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Republike Turske o izručenju, Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Republike Turske o uzajamnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima i Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Republike Turske o uzajamnoj pravnoj pomoći u građanskim i trgovačkim stvarima. Da li narodni poslanik Zoran Babić želi reč povodom ovoga? (Ne) Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 148, protiv – niko, uzdržanih nema, nije glasalo 33 od ukupno prisutno 181 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog i prelazimo na rad po dnevnom redu. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam pozvala da današnjoj sednici prisustvuju prof. dr Zorana Mihajlović, potpredsednik Vlade i ministar građevinarstva, saobraćaja i infrastrukture; Miodrag Poledica, državni sekretar u Ministarstvu građevinarstva, saobraćaja i infrastrukture, Zoran Ilić, Nena Tomović i Leposava Sojić, vršioci dužnosti pomoćnika ministra građevinarstva, saobraćaja i infrastrukture i Mirjana Čizmarov, direktor Direktorata civilnog vazduhoplovstva Republike Srbije. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 2. i članu 170. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni i jedinstveni pretres o Predlogu zakona o istraživanju o nesreći u vazdušnom, železničkom i vodnom saobraćaju, Predlogu zakona o izmenama Zakona o obligacionim i osnovama svojinsko-pravnih odnosa u vazdušnom saobraćaju i Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o vazdušnom saobraćaju između Vlade Republike Srbije i Vlade Sjedinjenih Američkih Država. Da li predstavnik predlagača, prof. dr Zorana Mihajlović želi reč? Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana predsednice, drage poslanice i poslanici, ispred vas su danas tri važna zakona, jedno je Sporazum o vazdušnom saobraćaju sa SAD. Usvajanjem ovakvog jednog Sporazuma u parlamentu mi zaista stičemo pravo da obezbedimo direktne letove na relaciji Srbije i SAD. Poslednji takav let je bio maja 1992. godine, bio je još jedan pokušaj 2003. godine, ali taj sistem nije na najbolji način uspostavljen. Tako da, Sporazum o vazdušnom saobraćaju sa SAD je dobar sporazum i nadam se da ćemo u raspravi to i potvrditi, ne samo privredno i ekonomski, nego pre svega i politički. Drugi zakon ispred vas jeste zakon o izmenama Zakona o obligacionim i svojinsko-pravnim odnosima u vazdušnom saobraćaju, kojim smo pokušali da još bolje utvrdimo terminologiju iz postojećeg zakona koji ima oko 180 članova. Ovde se menja 11 članova u ovoj izmeni, da se naravno uskladimo dodatno sa direktivama EU, a sve u cilju da u stvari prava putnika uvek budu na prvom mestu i da to bude prioritet i u ovom zakonu. Direktorat će biti telo, jeste telo koje je nadležno za sprovođenje ovog zakona. Treći, veoma važan zakon po prvi put u Srbiji jeste Predlog zakona o istraživanju nesreće u železničkom, vazdušnom i vodnom saobraćaju. Pitanje istraživanja nesreća u ova tri vida saobraćaja možemo pronaći u nekoliko zakona. Ovo je prvi put da je to sada objedinjeno u jednom zakonu i nadam se da u jednoj kvalitetnoj raspravi koju ćemo imati poslanici će ovaj zakon, odnosno predlog zakona prihvatiti. Između ostalog, prihvatanjem ovakvog zakona, predloga zakona koji možemo zajedno ovde unaprediti, završava se i prva faza sporazuma o jedinstvenom vazdušnom području. Na taj način Srbija je jedina zemlja u regionu koja će tu svoju prvu fazu ispuniti, jer je to sporazum koji se pravi, odnosno uspostavlja između EU i zemalja regiona. Ono što je značajno za ovaj zakon, što bih ja posebno naglasila, jeste cilj zašto to radimo jednim zakonom i šta se to sve uspostavlja ovim zakonom. Pre svega, ovaj zakon, predlog zakona treba da nam omogući da utvrdimo jasne uzroke kada dođe do nesreća, bilo da su to nesreće u vazdušnom, železničkom ili vodnom saobraćaju, da na osnovu toga utvrdimo i određene preporuke šta je to sve potrebno uraditi kako do takvih nesreća više ne bi došlo, odnosno kako bi smo povećali bezbednost pre svega putnika, a sa druge strane kako bi smo svakako uticali i na smanjenje određenih troškova. Za vašu informaciju, poslednje tri i po godine bilo je ukupno 2.180 raznih događaja, nezgoda ili udesa, stradalo je 150 ljudi kada govorimo o ova tri vida saobraćaja, a najveći naravno, najveći udarac za sve nas jeste gubitak ljudskog života, ali jednako, odnosno ne jednako nego dodatno uz to jesu i određeni troškovi koji se javljaju, a to je gubitak za Srbiju za ove tri i po godine u iznosu od 271 milion evra. Ovaj zakon treba da, ovim zakonom i usvajanjem ovog zakona uspostaviće se centar za istraživanje nesreća i udesa, upravo centar koji će objediniti istraživanje za sva tri vida saobraćaja. Dakle, kao što sam rekla i za vazdušni i vodni saobraćaj i za železnički. U nekim zemljama EU postoje posebni centri za svaki od ovih vidova, znači za istraživanje nesreća. Mi smo se vodili idejom da možemo da budemo dovoljno ekonomični i efikasni da možemo da damo rezultat i ako imamo jedan centar, tako da je predlogom zakona predviđeno formiranje jednog centra za istraživanje nesreća i udesa. Nadam se da ćemo danas i naravno kroz amandmane ako je moguće još i unaprediti ovaj zakon. Pretpostavljam da ćemo i u načelu i po amandmanima razgovarati o detaljima zakona, ali se isto tako nadam da će poslanici u ova naredna dva dana imati prilike da se ne samo detaljnije još upoznaju sa zakonom, dobiju odgovore od svih nas i nakon toga, naravno, ove zakone nadam se da će poslanici i usvojiti. Hvala.
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne) Da li se neko javlja od ovlašćenih, od šefova poslaničkih grupa da li se neko javlja ili da pređem na listu? Reč ima Mirko Čikiriz.
Hvala predsedavajuća. Gospođo ministre, SPO će glasati za zakon o istraživanju nesreća u vazdušnom, železničkom i vodnom saobraćaju i za Sporazum o izmenama Zakona o osnovama svojinsko-pravnih odnosa u vazdušnom saobraćaju i za potvrđivanje Sporazuma o vazdušnom saobraćaju između Vlade Republike Srbije i Vlade SAD, naravno sa DHSS, sa kojima činimo zajednički poslanički klub. Ono što sam ja želeo da istaknem, pored toga što se sa Sporazumom sa SAD promoviše pravo putnika kao pravo broj jedan i razvija se dalja tržišna utakmica i nadmetanje avioprevoznika, onda nadmetanje u davanju što kvalitetnijih usluga sa što nižim cenama, bez diskriminacije, bez dominantnog, odnosno monopolskog položaja, razvijanje novih konkurentnih cena i usluga i najviši stepen bezbednosti prevoza putnika, to su sve nekako glavni temeljni principi SPO, što se tiče mnogih oblasti, jer smatramo da bez svih ovih činilaca, bez jake tržišne konkurencije i bez monopolskog položaja ne možemo doći do ovih željenih efekata. Ono što ste vi nagovestili u jednoj rečenici, to je da ovaj Sporazum ima dobar i politički prizvuk. Srpski pokret obnove je apsolutno svestan činjenice, bez obzira što smo u velikoj meri kao politička stranka i zalažemo se za tešnje odnose sa Ruskom Federacijom i što apsolutno respektujemo tu istorijsku i svaku vezanost Srbije i Ruske Federacije, takođe, apsolutno razumemo odnos snaga u svetu i zbog toga, kada su u pitanju SAD, svesni smo svih onih rana, pre svega zbog NATO bombardovanja 1999. godine, koje su još uvek sveže u našem narodu. S druge strane, apsolutno smo svesni činjenice da moramo okrenuti jednu novu stranicu, da je Republika Srbija okrenula jednu novu stranicu u razvoju odnosa između naše zemlje i SAD i što je u svakom slučaju rezultiralo i dobrim odnosima ove Vlade sa Vladom SAD i veoma uspešnom posetom premijera Vučića SAD. Meni je jedna izjava koju je premijer dao nakon te posete apsolutno optimistična i ključna. Mi nemamo više SAD kao protivnika u svetu. Imamo jedan blag povetarac sa njihove strane, što se obzirom na naše skorašnje događanje i skorašnja iskustva sigurno nešto što je dobro i SPO u potpunosti podržava takvu i spoljnu politiku i sve sporazume koji se zaključuju na nivou vlada dve države. Što se tiče izmena Zakona o osnovama svojinsko-pravnih odnosa u vazdušnom saobraćaju, opet dolazimo do nečeg sličnog. Putnik je taj koji se stavlja na prvo mesto u vazdušnom saobraćaju. Do sada su ta prava putnika bila predviđena na taj način da putnici imaju minimum prava na naknadu štete i pomoć u slučaju uskraćivanja ukrcavanja i otkazivanja letova, kašnjenja letova, ali ne i prava na naknadu štete u slučaju kašnjenja leta. Sada, i da je u pitanju privatno putovanje i da je u pitanju turističko putovanje, putnik u svakom slučaju trpi štetu. Posebna šteta koju putnici trpe u vazdušnom saobraćaju, to je u slučaju otkazivanja letova, a neizvršavanja određenih poslova i velike štete koju pretrpe putnici kao fizička lica ili njihova preduzeća, kompanije koje oni zastupaju i odlaganje ili gubitak bitnog posla. Zbog toga smatramo da je izmena ovih odredbi veoma bitna. Mislim da je dobro što se povećavaju prava lica sa invaliditetom i sa smanjenom pokretljivošću u vazdušnom saobraćaju, jer je to posebno osetljiva kategorija lica koju i ovaj zakon nije zaboravio, bez obzira što su to i direktive EU i usklađivanje sa propisima EU, mislim da bez te vrste usaglašavanja, da država treba da odgovori zahtevima tih lica u najpozitivnijem smislu. Ono što je takođe dobro, da se u registar upisuju uzimanje u zakup vazduhoplova, jer ne zaboravimo da su vazduhoplovi vrlo opasna pokretna sredstva, koja završavaju brojne poslove, ali koja u slučaju nastanka nekih štetnih događaja mogu proizvesti veliku štetu po imovinu i po ljudske živote. Zbog toga je neophodno u registar, gde se upisuju sva svojinska prava, pored prava svojine, da budu upisana i prava zakupa. Dolazimo do Zakona o istraživanju nesreća u vazdušnom, železničkom i vodnom saobraćaju. Verujem da svi oni koji se nisu na taj način bavili saobraćajem, smatraju da ovaj zakon nije nešto posebno bitan i formiranje tog centra, koji je formiran samo za oblast vazduhoplovnog saobraćaja. Budući da sam deset godina radio u osiguranju i sam pratio nastanak saobraćajnih nezgoda u svim vidovima saobraćaja i štete koje su više nego velike u takvim slučajevima, apsolutno sam svestan šta znači postojanje jednog ovakvog centra. Zbog čega? Recimo, u zemljama EU gubitak jednog ljudskog života, pored nemerljivog gubitka, jer najveći gubitak je gubitak ljudskog života, košta osiguravajuće kompanije i državu, zdravstvo, sve službe koje imaju svoje materijalne troškove, oko milion evra. Znači, pored gubitka ljudskog života, na kome ste vi, ministre, potencirali kao najvećem gubitku, ogromni gubici mogu nastati u slučaju prevoza robe velike vrednosti, a obično i železnički i rečni ili pomorski saobraćaj i vazduhoplovni saobraćaj, često se bave prevozom veoma velike vrednosti robe. Zatim, to su prevozna sredstva koja nisu jeftina. Ne postoji jeftin vazduhoplovi, niti jeftin brod, niti jeftina lokomotiva sa vučnim sredstvima, koja eto tek tako učestvuju u saobraćaju. Zbog toga je dobro što je formirano jedno ovakvo telo. U potpunosti sam razumeo da ono treba da ima pre svega i preventivnu funkciju, jer ulaganje u prevenciju, vi ste ovde dali ekonomsku analizu koliko to sve košta, što se tiče zaposlenja šest stručnjaka koji će biti zaposleni u 2016. godini, ali analize svetske pokazuju da svako ulaganje u ovu vrstu preventive višestruko je isplativo. Jedan dinar ulaganja u prevenciju često vam može doneti i deset dinara, što se tiče onoga što ste sprečili da nastane kao saobraćajna nezgoda. Zbog toga i zbog činjenice da će ovo telo davati naredbe, preporuke, obaveštavati sve domaće organizacije, od ministarstva i sve druge relevantne, pa i međunarodne organizacije koje se bave ovom problematikom, ova oblast je zaista veoma, veoma bitna oblast. Drugo, ono što ne opterećuje istražitelje i stručnjake koji utvrđuju uzroke nastanka ovih nezgoda, to je da oni nisu opterećeni ni rezultatom istrage koji sprovode državni organi, u smislu utvrđivanja krivice i kaznenih odredbi, to je jedna druga vrsta istrage i internih istraga koje sprovode odgovarajuće organizacije, kompanije ili neke druge organizacije. Zbog te vrste neopterećenosti, zbog činjenice da mogu i samom ministarstvu dati preporuke kako da se na bolje promeni određeni zakon, kako da se promene podzakonske akte, šta je to što konkretno može biti prepreka, recimo, ako se tiče oko plovidbe Dunavom, bez obzira što postoje mapirane te tzv. crne tačke ili opasne tačke itd, sve je to promenljivo. Danas ne postoje neke crne tačke, ali sutra se mogu pojaviti itd. Znači, tu treba izmeniti dosta propisa, odnosno sve je to živa materija koja se menja iz dana u dan, iz godine u godinu. Zbog toga smatramo da taj minimum ulaganja koji će država iz budžeta imati u postojanje jednog ovakvog centra, apsolutno će imati svoje opravdanje kroz rad jednog centra. Siguran sam da bi samo preventivno sprečavanje nastanka jedne vrste od ove tri nezgode apsolutno opravdalo ulaganje svih sredstava ne samo na godišnjem, nego na višegodišnjem nivou, što se tiče zarada zaposlenih. Ono što je takođe dobro, da se formiraju radne grupe i da stručno osoblje iz centra ima mogućnost da angažuje i druge stručnjake iz različitih oblasti, koji će se baviti i istragama ovih nezgoda i prevencijom oko sprečavanja budućih nezgoda. Treća stvar, znači ta vrsta bezbednosnih preporuka koja daje centra su veoma bitne, od njih će imati koristi i ministarstvo i pravna lica koja se bave ovom vrstom prevoza i fizička lica i zbog tih razloga koji su po našem mišljenju ključni razlozi SPO i DHSS će u Danu za glasanje podržati sve ove zakone. Hvala.
Izvolite. Reč ima narodna poslanica Gordana Čomić.
Zahvaljujem. Tri zakona Predloga zakona koja su u raspravi, Predlog zakona o istraživanja nesreća u vazduhu i vazdušnom, železničkom i vodnom saobraćaju, Predlog zakona o izmenama Zakona o obligacionim i osnovama svojinsko-pravnih odnosa u vazdušnom saobraćaju, Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o vazdušnom saobraćaju između Vlade Republike Srbije i Vlade SAD su takvi da je najlakše dati svoj glas Sporazumu o vazdušnom saobraćaju između Vlade Srbije i Vlade SAD, uz podsećanje da je sličan sporazum bio na snazi tokom 2003. i 2004. godine i da je dobro da se već prethodni dogovori između Stejt Departmenta i Vlade okončaju i zaokruže da bi se omogućili kako redovni civilni letovi, saradnja sa aviokompanijama, tako nadamo se i dobrih satnica za putnike koji putuju poslovno ili turistički, privatno, kako hoćete, i za preduzetnike koji će naći interese u tome da smo postali potpisnici ovakvog sporazuma. Kod izmenama Zakona o obligacionim i osnovama svojinsko-pravnih odnosa takođe je relativno lako glasati za. Osnovni zakon je donet 2011. godine, predstavljaju potpunu novinu u pravnom sistemu Srbije i bio je predstavljen i trebalo je u primeni da znači garanciju putnicima na sva neposlovna, nepravedna, mimo pravila i zakona ponašanja od strane, pre svega, avioprevoznika. I primena ovog zakona pokazala je da u nekim slučajevima putnici koji su oštećeni time što bez ikakve prethodne najave, avion na nekom od letova za koje je kupljena karta neobjašnjivo kasni, do gubitka konekcije ako putnik sa kartom koji ima transfer na aerodromima do oštećenja imovine nedoličnog ponašanja osoblja avioprevoznika ili zabrane pristupa za pojedina lica. Dakle, to je sve ovaj zakon predvideo da u primeni omogući ljudima da im budu zaštićena prava. Izmene i dopune su relativno male. Jedno jedino pitanje ja imam, koje je bilo postavljeno na Odboru za evropske integracije, uz nekoliko amandmana koje sam podnela zajedno sa kolegama narodnim poslanicima i na ovaj zakon o obligacionim i svojinsko-pravnih odnosa u vazdušnom saobraćaju, kao i na zakon o istraživanju nesreća, a to je da se, na primer, u stavu 8. člana 1. izmena i dopuna Zakona zamenjuju reči „uređuje ugovor o organizaciji putovanja“ zamenjena izrazom ili rečima „uređuju prava i obaveze iz paket aranžmana“. Mi smo sigurni da to treba da ostane u zakonu, ali nije to nešto što je opredeljujuće da li se sa zakon glasa. Važno je da ovaj zakon bude u primeni, jer ove izmene i dopune koje su predložene pojednostavljuju ili pojašnjuju ili na osnovu iskustava za poslednje tri i po godine, koliko je zakon na snazi, šta se dešava sa pravom putnika kome je neposlovnim pristupom aviokompanije načinjena šteta? Šta se dešava sa vraćanjem troškova? Šta se dešava sa hotelskim smeštajem, izdavanjem nove aviokarte, davanjem druge rute, ako je bez svoje krivice, odnosno odgovornošću aviokompanije putnik, putnica, porodica, grupa, kako god, ostala bez mogućnosti stizanja na krajnju destinaciju u vreme čemu mu je, joj je pričinjena šteta, kao i obaveze avioprevoznika kada se pozove na ove članove zakona da se obezbede i obroci i osveženje u vremenu čekanja, da se obezbedi hotelski smeštaj, ako je neophodno, jedno ili više noćenja, ako je neophodno da se ostane duže nego što je putnik planirao i da se obezbedi prevoz od aerodroma do mesta smeštaja? Dobro je da gledamo primenu ovih odredbi, da ih menjamo u odnosu na ono šta smo videli u realnosti da ide teško sa primenom i najvažnije od svega, dobro je da svioni koji koriste aviosaobraćaj, državljani RS da imaju u ovom zakonu garanciju da će sva šteta koja im je naneta neposlovnim postupanjem avioprevoznika biti nadoknađena po unapred poznatoj proceduru. Zaista se nadam da će ovaj zakon rutinski biti u proceduri, kao što je to slučaj sa zemljama gde postoji već duže i gde su se jedan broj avioprevoznika opametili i ne dozvoljava sebi maltretiranje putnika. Nažalost, ovaj zakon ne može da utiče da se menjaju mere bezbednosti. To su nam doneli strah od terorizma, od napada na aerodromima, da ljudi kojima terorizam nije ni u primisli prolaze vrlo često besmislene, maltretirajuće, spore procedure bezbednosnih kontrola, ali svi znamo da se od toga ne može pobeći. Kada me je jednom pitao o tome šta mislim o terorizmu, osim što nema definicije, ja sam rekla da bih ja svake uhapšene i za utvrđeno krivično delo optužene teroriste naterala da svaki dan ceo dan prolaze sigurnosne kontrole na aerodromima beskonačno zbog toga što se to zaista pretvorilo u svojevrsno maltretiranje na raznim aerodromima po sličnim protokolima. Kažem, nije u vezi sa ovim zakonom, ali znam slučajeve da ako i greškom aerodromskih službi, pogrešnom procenom dođe do zadržavanja putnika da po ovom zakonu takođe ima pravo na nadoknadu štete. I zakon koji je nov u našem pravnom sistemu o istraživanju nesreće u vazdušnom, železničkom i vodnom saobraćaju je prvo zakon za koji bih volela da nijedan od njegovih članova bude nikad primenjen jer to znači da se nesreća velikog obima, bez obzira da li je u pitanju vazdušni, železnički ili vodni saobraćaj, nije ni dogodila što je dobra vest za bilo koju državu, ali znamo da se nesreće događaju bez obzira na to šta imbude uzrok. Iskustvo i istorija i avionskih nesreća i vazdušnih, odnosno u vazdušnom saobraćaju, železničkom, i u vodnom večito kažu da je najčešći uzrok čovek, onaj koji ima pristup samom upravljanju, onaj koji prenosi informacije za upravljanje letelicom, plovilom ili vozom ili onaj ko sa nemarom obavlja dužnost upravljanja ili prenosa informacije o toku puta koji se obavlja u vazdušnom, železničkom ili vodnom saobraćaju. Predlog ovog zakona nije o tome kako ćemo sprečiti da ljudi greše i da odvedu u smrt veliki broj ljudi ili da naprave štetu po vlasnika letelice, voza, broda ili da naprave štetu po životnu okolinu, što se isto dešava kao ozbiljna nesreća, kao akcident u raznim slučajevima. Dakle, zadatak ovog zakona je prvo da imamo pripremljene sve bezbednosne procene i sve mere za ova tri slučaja saobraćaja i u tom delu je zakon u većini svojih članova potpuno jasan. Zahteva se naravno formiranjem posebne organizacije i izbor direktora na predlog predsednika Vlade, to je malo neobična mera, nije prvi put, to se pojavilo već ranije da predsednik Vlade se stavlja da predlaže, nemam ništa protiv, ne znam zašto je to logično, ali dobro. Dakle, formiranje posebne organizacije kojom će rukovoditi direktor za kojeg se unapred zna da mora da ima radno iskustvo u istraživanju nesreća i da mora da ima naravno kvalifikacije da bi bio predložen. Imamo nekoliko amandmana, koji mogu biti tretirani da su bitni ili nebitni, o godinama iskustva koje ima takvo lice koga će predsednik Vlade predložiti i o delovima teksta u kojima stoji npr. da ministar propisuje sadržaj izveštaja. Mislimo da ne propisuje sadržaj izveštaja o nesreći, nego formu sadržaja, no, o tome u raspravi u pojedinostima. Šta je moje ključno pitanje bilo i na Odboru za evropske integracije i ovde potpredsednici Vlade i ministarki, mi uvodimo ovim zakonom jedno novo telo, uslovno govoreći telo, znam šta je posebna organizacija, dakle to su ljudi na koje će važiti Zakon o državnim službenicima i postupak imenovanja direktora na pet godina, i u pojedinim članovima se naznači da će biti doneti podzakonski akti koji ključno treba da budu protokoli o saradnji. Pošto mislim da svaki zakon o kome mi razgovaramo valja razmatrati tako da je primenjen, hipotetički da kažemo – evo, sad je primenjen, da vidimo šta se dešava. Ne volim što je ovde primer, recimo, železnička nesreća, ozbiljna, ali drugačije ne umem da čitam zakone, nego kroz to kakav će uticaj odredba u zakonu tako kako piše izvršiti na pojedinog građanina ili građanku Srbije, na grupu ljudi ili na deo sistema za koji smo svi zajedno odgovorni, u ovom slučaju je to i policija i tužilaštvo i osiguravajuća društva i Zakon o bezbednosti i rad Vlade,i Zakon o Vladi i, konačno, mi. Dakle, dogodila se, gde god hoćete na lokaciji, neću da imenujem lokaciju, iks ipsilon, da ne baksuziram, jer ne želim da ovaj zakon bude primenjen nikada, u 23.53 časova železnička nesreća na teritoriji Srbije, međunarodna je linija, znači koridor preko Dunava, i to tako da je sedam od 12 vagona iskočilo iz šina i da je došlo do rasipanja opasnog tereta i da je pri tome došlo do eksplozije koja je ugrozila prve kuće u naselju. Dakle, to imamo u 23,53 časa nekog dana, koji, nadam se, nikad neće svanuti. Ono što mene zanima je - šta radi direktor, ko koga obaveštava, čemu on ima pristup, kad? Znam kako dolazi do obaveštavanja za ovakav akcident i ko je sve uključen, za sada, i znam i manjkavosti zbog nedostatka međusobne saradnje između različitih službi, dela organa ili organizacija koje imaju vrlo sličan posao delovanja. Ovo će biti novo telo. Dakle, odgovor da će to biti uređeno podzakonskim aktima nije dovoljan, s obzirom da mi, narodni poslanici, nemamo pristup podzakonskim aktima, da imamo iskustva sa raznim vladama da veliki broj zakona nikada ne bude primenjen zato što se ne donese podzakonski akt i imamo problem sa onim što se dešava na terenu zato što se ne primenjuju ili ne postoje podzakonski akti. Dakle, u zakonu piše – Centar za istraživanje nesreća ne bavi se utvrđivanjem krivične odgovornosti, ne bavi se prekršajem, ne bavi se ličnom odgovornošću, oni su zaduženi da kažu šta se desilo, zašto se desilo i kako se desilo. Da bi oni to mogli da kažu, oni moraju da budu na terenu. Da bi mogli da budu na terenu, neko to mora da im javi. Oni nisu integrisani deo ni Centra za vanredne situacije trenutno, nisu integrisani deo nijednog dela MUP, oni su posebna organizacija. Kada i postoji protokol kojim će Centru to neko da javi, Centar mora da ima protokl na koji način će da sarađuje sa drugima kojima je posao da utvrde krivičnu odgovornost, da prikupe dokaze, jer je zakonom Centar ovde zadužen da prikuplja i čuva dokaze. To mora da se radi u saradnji. Da ne bude spora, nisam protiv definisanja Centra za istraživanje nesreća, naprotiv, mislim da ih čeka veliki posao i da se ne dogodi nijedna nesreća u merama bezbednosti, ali ako želim da glasam za zakon, želim da čujem od predlagača zakona da su predvideli kako će ovo novo telo da legne, pod znacima navoda, u sistem u kome već postoje kao nova posebna organizacija. Niz novih nadležnosti koje se daju direktoru Centra za istraživanje, njegovim saradnicima, jesu nadležnosti koje će se ukrštati sa drugim organima, koji takođe izlaze na mesto nesreće. Najjasniji deo je onaj u kojem Centar za istraživanje nesreća obaveštava međunarodnu organizaciju. Taj deo je najjasniji, ali to se dešava već kada on ima čime da ga obavesti. Jedan član u zakonu kaže da Centar u roku od sedam dana donosi odluku o tome da će sastaviti izveštaj. Pričam o trenutku kada se akcident dogodio, bilo ljudskih žrtava ili ne, dakle, ako nisu uključeni od prvog trenutka kada se akcident dogodio, bez obzira da li je u pitanju železnički, vodni ili vazdušni saobraćaj, kada će biti uključeni? Ako će biti uključeni u nekom drugom trenutku, na osnovu kog podzakonskog akta? Zbog toga u članovima zakona koji opisuju nadležnosti u postupanju Centra, to može da se tumači. Moje je iskustvo da kada god može da se tumači, tumači se na štetu, a ne na korist. Ne znam zašto to tako ide, ali to tako, ko god je vlastan da nešto istumači, istumačiće to pogrešno, na štetu korisnika, odnosno na štetu onoga zbog koga se zakon donosi. Podrazumevajući da je objašnjeno zašto ovde nema drumskog saobraćaja i da je, naravno, legitimno da u nekim zemljama imate Centar za različite vrste saobraćaja, ono što je meni još važno je što se u zakonu spominju baze podataka, a da nije jasno ko će biti zadužen da se te baze podataka formiraju, kako će biti formirane baze podataka, kojom vrstom podzakonskih akata će biti određena nadležnost za rukovanje u bazi podataka itd? Ako je u pitanju javna baza podataka, da li je to obaveza Centra za istraživanje ili nije? Bazu za vazdušni vodi Direktorat civilnog vazduhoplovstva, šta će biti sa bazom podataka za železnički i za vodeni saobraćaj? Ponavljam, u članu koji definiše kada Centar obaveštava Ministarstvo, kaže – mora u roku od sedam dana od dana donošenja odluke da obavesti Ministarstvo i nadležne međunarodne organizacije. Nedostaje i taj kanal protokola i komunikacije između Ministarstva u celini, znam šta to znači, ali i posebne organizacije. Nažalost, svedočila sam mnogim nepotrebnim problemima, zato što se ne zna ko kome telefonira i zašto i šta posle biva. Ono što je više po slutnji jasno nego što piše u zakonu je način finansiranja Centra, način finansiranja preventive. Pretpostavljam da će takav Centar morati da ima angažovane stručnjake iz raznih oblasti, a za to da bi oni bili plaćeni, to mora biti predviđeno u budžetu, ali pretpostavljam da nećemo to smesti s uma u budžetu za 2016. godinu. Naravno, kako je rekao jedan od najgorih diktatora tokom 20. veka kada je govorio o tome kako se rešavaju problemi, rekao je rečenicu – kadrovi rešavaju sve. Ne volim da citiram diktatore. Dobacuju razna imena, kao kanda je takmičenje za diktatora u toku, odnosno prezimena. Radi se o davno pokojnom Džugašviliju, dakle, kadrovi rešavaju sve. Znam da Srbija raspolaže kadrovima koji znaju ovaj posao. Ne vidim da će oni po prirodi stvari biti angažovani u Centru, a volela bih da vidim i da znamo da su i mere bezbednosti u sva tri vida saobraćaja, u vazdušnom, železničkom, vodnom, u sigurnim rukama. Nemam razloga da sumnjam da je drugačije. Ali, imam razloga da vas pitam za pojašnjenja kada su u pitanju podzakonski akti, kada su u pitanju protokoli unutar ministarstva, i posebne organizacije, koja će biti formirana, i direktora koji će biti izabran od predsednika Vlade, ali i protokoli i podzakonski akti, sa svim drugima koji u okviru svojih nadležnosti učestvuju ili u prevenciji nesreća ovakve vrste, ili učestvuju u saniranju kada se, dakle, nikad ne svanuo taj dan, dogodi nekakva nesreća koju sam dala kao primer, železnička, na međunarodnoj pruzi, sa akcidentom, sa eksplozijom, sa ljudskim žrtvama. Dakle, šta se onda dešava? Kako centar za istraživanje nesreća radi i na osnovu kojih akata? Hvala vam.
Reč ima potpredsednik Vlade, dr Zorana Mihajlović. Izvolite.
Zahvaljujem na sugestijama, a naročito na pitanjima koja ste postavili. Krenuću od ovog poslednjeg zakona, Predloga zakona o istraživanju nesreća, vezano upravo za centar koji treba da se formira. Sve do momenta dok ne počne da funkcioniše, odnosno da se primenjuje ovaj zakon, naravno da svi drugi zakoni iz oblasti saobraćaja, dakle sad ne govorim uopšte o zakonima Ministarstva unutrašnjih poslova itd. koji se ni u kom smislu ne menjaju, sada govorim samo o zakonima iz oblasti saobraćaja, bilo iz oblasti železnice, bilo iz oblasti unutrašnje plovidbe, oni se menjaju i oni će jednog trenutka prestati da postoje u tom svom delu koje se tiče istraživanja nesreća, kada centar za istraživanje nesreća počne da funkcioniše. A on će početi da funkcioniše kad se završe upravo podzakonska akta o kojima vi govorite. Moj stav je tu sličan kao i vaš za prethodne zakone, a to je da podzakonska akta, ukoliko je moguće, uvek treba da budu već spremna kada dolazi zakon u parlament. Zakon o planiranju i izgradnji mi smo uspeli već za tri meseca da završimo podzakonska akta, a onda ćemo, bez obzira što se pominju dve godine, mi smo se konsultovali i ovde će vezano za ovaj zakon podzakonska akta biti maksimalno, krajnji rok je godinu dana, zato što su akta vrlo ozbiljna. Mi smo do sada završili tri, u pripremi su samo tri podzakonska akta a ima ih deset i nisam sigurna da možemo da stignemo to da završimo u narednih još tri meseca. Ali, dakle, tek tog trenutka možemo da kažemo o zakonu koji se zaista primenjuje i gde centar za istraživanje nesreća može da radi svoj posao na pravi način. Međutim, kada dođe do neke nesreće, kako ste već davali primer, hipotetički, tog trenutka operateri, bilo u železnici, bilo u vazdušnom, bilo u vodnom saobraćaju, obaveštavaju, pored MUP-a kojeg inače obaveštavaju, tog trenutka i glavnog istražitelja i zajedno se pojavljuju i deluju na terenu, odnosno obezbeđuju prostor itd. To će biti do sitnih detalja određeno, ali samo vezano za centar za istraživanje nesreća. Ono što je važno i ono što se često meša, centar za istraživanje nesreća nije tu da utvrđuje krivca, nije tu da radi posao MUP-a, centar za istraživanje nesreća se bavi uzrokom, šta i zbog čega se desila određena nesreća, a na osnovu toga određenim preporukama i naredbama šta treba uraditi u narednom periodu. Onaj drugi deo posla u stvari radi MUP, tužilaštvo i već kako to pravila nalažu. Sa vama se slažem takođe u jednom, vezano za samo funkcionisanje centra i kadrove u tom centru, i ljude koji će raditi u centru za istraživanje nesreća, da to moraju da budu ljudi od integriteta, sa velikim iskustvom, koji su u stanju da tri vrlo važne oblasti, dakle, unutar centra će postojati za svaku od oblasti, i za vodni i za železnički i za vazdušni saobraćaj ljudi koji će se baviti istraživanjem u sve tri oblasti, ali,čovek koji to treba da koordinira, mora da bude čovek od integriteta i iskustva. Iskreno se nadam da ćemo takvog imenovati. Još jedna važna stvar vezano za ministarstvo, koju ste pomenuli – izveštavanje ministarstva. Ministarstvo je tu da kontroliše sprovođenje zakona, pre svega. Drugo, centar za istraživanje nesreća može u jedan, dva ili sedam dana da da izveštaj o uzrocima. Dakle, mi nismo ti koji će izlaziti na teren i mi nismo ti, kad kažem mi, mislim na ministarstvo, koji će se baviti, kao što bih rekla da je možda bilo do sada, nego upravo stručnjaci koji treba da izađu i koji treba da nam daju pravu informaciju. Ako sam nešto ovde preskočila, pitaćete me ponovo pa ćemo objašnjavati. Vezano za Sporazum sa SAD, samo da javnost zna i da vi znate, 2001. godine Srbija je izgubila tzv. kategoriju jedan. Bez kategorije jedan nije moguće ni razmišljati o direktnim letovima između Srbije i SAD, odnosno kategorija jedan znači da smo mi zemlja koja je bezbedna, koja je tehnički opremljena, da možemo da obavljamo takvu vrstu letova. Sporazum je pregovaran gotovo 10 godina. Dakle,dugo se pregovaralo. Situacija koja je bila 2003. godine je sledeća. „JAT ervajz“ je tada imao određene dogovore sa uzbekistanskim „Ervejzom“ i tako smo u stvari leteli nešto manje od godinu dana za Ameriku, dakle, ne odavde. Vezano takođe za Zakon o obligacijama, odnosno o svojinskim odnosima u vazdušnom saobraćaju, pominjali smo paket, ugovore, aranžman itd. Upravo pokušavamo da se uskladimo sa direktivama, da se u širem smislu bavimo pravima putnika. Ja mislim da ovo samo može da bude na dobrobit putnika. Sami ste govorili, od početka puta pa do kraja puta mi smo sada tu i nadležni smo, kroz direktorat, da tražimo od avio-kompanija da izmiri svoje obaveze, odnosno da izvrši naknadu štete. Izvinjavam se ako sam nešto preskočila. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Senić.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Prvo da kažem da će naša poslanička grupa Socijaldemokratska stranka, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije, glasati za sve zakone koji su na dnevnom redu. Ali, mi smo primetili dosta nepreciznosti, naročito u Predlogu zakona o istraživanju nesreća u vazdušnom, železničkom i vodnom saobraćaju i podneli smo skoro 30 amandmana, za koje se nadam da ćete ih razmotriti i usvojiti, jer je svakako u interesu da donesemo što bolje zakonsko rešenje. Prvo bih pričao o onome što nije sporno. Dakle, mi ćemo glasati za potvrđivanje Sporazuma o vazdušnom saobraćaju između Vlade Republike Srbije i Vlade Sjedinjenih Američkih Država. Ono što bih ja voleo da ministarka kaže, ukoliko raspolaže tim informacijama, jeste kada možemo očekivati uspostavljanje avio-saobraćaja sa Amerikom i sa konkretno kojim gradovima? Kada je u pitanju Predlog zakona o izmenama Zakona o obligacionim i osnovama svojinsko pravnih odnosa u vazdušnom saobraćaju, tu smo podneli tri amandmana. Jedan koji smatramo da je najvažniji je da se u članu 5. u stavu 3. doda da prilikom rezervacije avio-prevozilac ili organizator putovanja, dakle, da se dodaju reči: „ili organizator putovanja informiše putnika o postupcima podnošenja reklamacija iz st. 1. i 2. ovog člana“. To smo upravo uradili da bi izmene ovog zakona bile u skladu sa postojećim članom 3. stav 1. tačka 30) Zakona, gde se kaže da je rezervacija isprava kojom se potvrđuje da putnik ima putnu kartu ili drugi dokaz da je rezervacija prihvaćena i potvrđena od strane avio-prevozioca ili organizatora putovanja. Dakle, da bi zakon bio usklađen sam sa sobom, mi smo podneli taj amandman, a svakako u interesu građana, tj. potencijalnih putnika. Sada da se vratim na sve manjkavosti koje smo uočili u Predlogu zakona o istraživanju nesreća u vazdušnom, železničkom i vodnom saobraćaju. Na prvo čitanje mi izgleda kao da su tri tima ili da su tri grupe pisale ovaj zakon i da je on sklopljen bez njihovog međusobnog usaglašavanja. Dakle, neki pojmovi koji se odnose na vazdušni saobraćaj i na vodni saobraćaj nisu u skladu sa železničkim saobraćajem. Dalje, zakonom se osniva centar za istraživanje nesreća u saobraćaju i omogućava mu se funkcionalna i organizaciona nezavisnost, a mi smatramo da je neophodno obezbediti finansijsku nezavisnost. To isto smo predvideli amandmanima, a objasnićemo i zašto. Ono što nam veoma smeta je to što nije predviđen konkurs za postavljanje glavnog istražitelja. Da se ne bi desilo da tamo neki vlasnici pečenjara i slični kadrovi koje smo mogli da vidimo prethodnih godina upravljaju ovako bitnim oblastima, mi smo predvideli našim amandmanima da, kao što ministarka kaže, tu budu postavljeni ljudi od integriteta i iskustva, a to svakako omogućava raspisivanje konkursa za glavnog istražitelja, ali i za pomoćnike glavnog istražitelja. Takođe, insistiramo na tome da se štite podaci o ličnosti, kao i da se poštuje slobodan pristup informacijama od javnog značaja. Istraga u ovakvim nesrećama svakako pobuđuje veliku pažnju javnosti i smatramo da je neophodno da se direktno odredi zakonom da je neophodno poštovanje slobodnog pristupa informacijama od javnog značaja. Da se sada vratim na pojmove koji su definisani u članu 3. Dakle, u članu 3. je definisan pojam brod i definisan pojam vazduhoplov, ali nije definisan pojam - voz.Pošto se zakon odnosi na vazdušni, železnički i vodni saobraćaj, smatramo da je neophodno definisati i šta je to voz i šta je to vučeno vozilo i šta je vučno vozilo i šta je manevarski sastav. Na Odboru sam dobio informaciju da to nije ubačeno u Predlog zakona zbog toga što je već definisano nekim drugim zakonom. Onda nema potrebe da se definiše ovim zakonom ni vazduhoplov, jer je takođe i taj pojam definisan nekim drugim zakonima. Nedoslednost u definiciji nezgode, tj. nesreće se ogleda u tački 5, gde se kaže da je vrlo ozbiljno pomorska nesreća, pomorska nesreća koja za posledicu ima potpuni gubitak broda, smrt ili ozbiljno zagađenje morske sredine nastalo u vezi sa radom broda. Da ne bismo tumačili čija smrt, jer to mogu da budu i ljudi, a mogu da budu i životinje, u zakonu ne piše na čiju na smrt se odnosi, mi smo predvideli da se odnosi na smrt jednog lica, ali takođe smo ubacili i uskladili sa tačkom 14, gde piše - smrt najmanje jednog lica ili teške povrede pet ili više lica ili nanošenje velike štete železničkim vozilima prilikom definicije ozbiljne nesreće u železničkom saobraćaju. Dakle, ozbiljna nesreća u železničkom saobraćaju je dobro definisana i to je upravo dokaz onoga da su zakon pisale tri grupe i da se nisu međusobno usklađivale kada su napravile zajednički Predlog zakona. Dakle, ozbiljna nesreća u železničkom saobraćaju je dobro definisana i predviđa da za posledicu ima smrt najmanje jednog lica ili teške povrede pet ili više lica, dok za pomorsku nesreću piše samo – smrt, bez ikakvog navođenja na šta se to odnosi ili na čiju smrt se to odnosi. U članu 5. smo predvideli da je centar samostalan u radu i funkcionalno, organizaciono i finansijski nezavisan. Dakle, smatramo da ovaj centar, jednostavno, mora biti i finansijski nezavisan, da se ne bi dešavalo da njegov rad zavisi od političkog uticaja bilo kog pojedinca. To se, dakle, izmenom tog člana 5, a takođe i u članu 8, gde se kaže da se sredstva za rad centra obezbeđuju iz budžeta Republike Srbije, mi kažemo da se sredstva obezbeđuju u budžetu, što znači da mora da postoji posebna aproprijacija, a ne da se sredstva obezbede preko nekog ministarstva ili neke druge agencije. U članu 6. je definisano da centrom rukovodi glavni istražitelj koji ima položaj direktora posebne organizacije. Glavnog istražitelja postavlja Vlada na pet godina, na predlog predsednika Vlade. Dakle, ponavljam, predvideli smo da to bude posle sprovedenog konkursa, a takođe i da pomoćnike glavnog istražitelja postavlja Vlada na pet godina, na predlog predsednika Vlade, ali obavezno posle sprovedenog konkursa. Što se tiče usklađivanja pojmova, pošto smo već rekli da je glavni istražitelj zastupnik i predstavnik ovog centra, smatramo da u članu 9. i u naslovu iznad člana 9. ne treba da piše: „direktor“, nego: „glavni istražitelj“ jer on ima tu funkciju. Da ne bi bilo zloupotrebe službenih legitimacija, a svedoci smo da se u javnosti stalno potencira na nekim pasošima koji su izdati na ovaj ili onaj način, predvideli smo da su lica koja imaju službene legitimacije dužna da te službene legitimacije vrate ili da ih ponište posle prestanka obavljanja funkcije. Ono što može da bude takođe korisno za javnost je sastav mešovite civilno-vojne komisije. Ovde je definisano kada se formira mešovita civilno-vojna komisija i kada ona istražuje udes ili ozbiljnu nezgodu. Ono što smo mi predvideli je da kada se desi udes vojnog vazduhoplova koji je prevozio civile, tj. kada takav udes ima i civilne žrtve, da je tada takođe neophodno da mešovita civilno-vojna komisija istraži takav udes. Nismo zadovoljni ni definicijom u članu 22, gde je predviđeno kako se centar za istraživanje nesreća u saobraćaju odnosi sa drugim istražnim organima. Dakle, u stavu 2. je definisano da centar može da nadležnim pravosudnim organima, na njihov zahtev, pruži tehničku pomoć i dostavi informaciju o udesu ili ozbiljnoj nezgodi, kao i izveštaj o udesu ili ozbiljnoj nezgodi. Mi smatramo da je dužan, a ne da može, jer to što može znači i da ne mora. Mi smatramo da je dužan i da je u cilju rada pravosudnih organa centar, jednostavno, dužan da nadležnim pravosudnim organima, na njihov zahtev, pruži tehničku pomoć i dostavi informaciju o udesu ili ozbiljnoj nezgodi, kao i izveštaj o udesu ili ozbiljnoj nezgodi. Dolazimo do poglavlja koje se tiče izveštaja o istrazi. Mi smatramo da je rok od 12 meseci od datuma kada se dogodio udes ili ozbiljna nezgoda predugačak za objavljivanje izveštaja. Smatramo da je šest meseci dovoljno, s tim što smo predvideli i pojam privremenog izveštaja, da u slučaju da je nesreća bila toliko komplikovana i da je istraga bila toliko zahtevna, da je onda centar dužan da da privremeni izveštaj u roku od šest meseci, a da da konačan izveštaj u roku od 12 meseci, naravno uz obrazloženje zašto nije bio u mogućnosti da da adekvatan izveštaj u predviđenom roku od šest meseci. Što se transparentnosti rada centra tiče, na više mesta smo predvideli amandmanima da se saopštenja,izveštaji itd, o radu centra, obavezno objavljuju na internet prezentaciji ili internet strani Centra za istraživanje nesreća u saobraćaju, da bismo, naravno, povećali transparentnost rada tog centra u najvećoj mogućoj meri. Kada je istražni postupak u oblasti železničkog saobraćaja u pitanju, mi kažemo da glavni istražitelj ima diskreciono pravo da odlučuje da li će otvoriti istragu ostalih nesreća i nezgoda, a ne Centar, jer ipak, smatramo da to mora da uradi ovlašćeno lice, a Centar kao Centar ne može sam to da uradi. Glavni istražitelj, dakle, treba da donese odluku o tome. Ostaje nejasno kada je u pitanju prosleđivanje informacija koje je potrebno poslati Ministarstvu i Evropskoj železničkoj agenciji u kom roku je Centar dužan da to učini. Mi smo naravno definisali rok, jer u zakonu nije definisan rok, mi smo definisali rok od 15 dana. Takođe, postoji konfuzija kada je bezbednosna istraga u pitanju, jer u članu 36. gde se ona definiše, njen smisao je da se ona vrši pre nezgode i da ona ima preventivan karakter. Međutim, u članu 38. gde su nabrojane obaveze istraživanja kaže se da posle vrlo ozbiljne pomorske nesreće i pomorske nesreće, mora se sprovesti bezbednosna istraga ako. Mi smo jednostavno predvideli da se ta reč „bezbednosna“ briše, jer bezbednosna istraga ima za funkciju prevenciju, i neophodno je te istrage sprovesti pre nesreće, a da se posle nesreće jednostavno sprovodi samo istraga. Amandmanima smo, s obzirom na to da je predmet ovog zakona veoma delikatan, skratili smo rokove za donošenje podzakonskih akata na šest meseci. Mi znamo da je ministarka vredna, pa, evo postavljamo zadatak, a videćemo da li ste u mogućnosti da ga ostvarite. Zaista mislimo da je ovo što je navedeno u Predlogu zakona, rok od dve godine od dana stupanja na snagu ovog zakona za donošenje podzakonskih akata, jednostavno predug rok i mislimo da je šest meseci sasvim dovoljno za donošenje podzakonskih akata. Dakle, da ponovim, poslanička grupa SDS Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije, će podržati sva tri predloga zakona, ali vas još jednom molim da dobro izanalizirate naše predloge, jer smatram da je neophodno da donesemo kvalitetno zakonsko rešenje. Zahvaljujem.
Reč ima potpredsednik Vlade Zorana Mihajlović. Izvolite.
Hvala vam na komentarima. Nekoliko činjenica koje ste spomenuli, sasvim sigurno ćemo kroz amandmane usvojiti, tiču se npr. prevoznik i organizator putovanja. Mi smo s tim saglasni, ja sam već malo pre kada sam govorila i odgovarala poslanici, gospođi Čomić, rekla da neće biti dve godine podzakonska akta nego će biti godinu dana. Nisam sigurna, potrudićemo se da bude ranije, ali ne možemo staviti šest meseci, već smo sa dve godine smanjili na jedan. Što se tiče finansijske nezavisnosti Centra za istraživanje nesreća,upravo smatram da iz budžeta mora da se opredeli novac i da je to način da oni budu finansijski nezavisni, a ne bilo koji drugi način nezavisnosti, jer bi to upravo, ugrozilo nezavisnost. Pominjali ste da se imenovanje direktora, odnosno da neće biti konkursa, ne znam gde ste to pročitali. Član 6. vrlo jasno kaže – lice koje se postavlja za glavnog istražitelja mora, pored uslova koji su propisani zakonom kojim se uređuje rad na položaju državnih službenika, a dakle, rad na položaju državnih službenika se uređuje Zakonom o državnim službenicima, koji pretpostavlja postojanje konkursa, da ima i odgovarajuću stručnost za poslove istraživanja nesreće i najmanje 10 godina radnog iskustva u vazdušnom ili železničkom ili vodnom saobraćaju, odnosi se sada dalje i na pomoćnika itd. Prema tome, nigde ne piše da konkursa nema, tako da to, samo da pojasnimo. I, vaše pitanje, između ostalog, je bilo kada će biti prvi letovi, direktni letovi za SAD. Procena je ili kraj godine ili najkasnije prvi kvartal naredne godine. I hvala vam što ćete podržati ova tri zakona. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Stefana Miladinović.
Hvala predsedavajući. Uvažena ministarka, kolege saradnici iz Ministarstva, narodni poslanici, pred nama je danas važan paket zakona, budući da raspravljamo o paketu zakona koji regulišu oblasti saobraćaja. Naravno, izuzetno je važan i zbog razvoja same države, jer znamo da razvoj privrede zavisi svakako od razvoja saobraćaja i saobraćajne infrastrukture. U tom smislu smatram da je država dužna da obezbedi sve preduslove za razvoj transporta, od zakonodavnih, kao što sam rekla, do infrastrukturnih, zatim, da pruži podršku svim subjektima u sistemu transporta u pogledu prevencije i posebno da pruži podršku u pogledu otklanjanja posledica nesreće. Resor saobraćaja je izuzetno kompleksan. On objedinjuje četiri vida saobraćaja, koja su, svaki za sebe, možemo reći, izuzetno složeni sistemi. Za razliku od drumskog saobraćaja koji za većinu saobraćaja jeste sastavni deo svakodnevnog života vodni, vazdušni i železnički saobraćaj, za građane najčešće predstavljaju transportno sredstvo koji ga koriste kao putnici ili su korisnici nekih drugih usluga. Broj nesreća, nezgoda i udesa, procentualno je manji kada su u pitanju ovi vidovi saobraćaja u odnosu na drumski saobraćaj, ali posledice mogu biti daleko veće.Ovo je jedan od zajedničkih imenitelja za vazdušni, vodni i železnički saobraćaj, pa je najlogičnije rešenje upravo donošenje jednog zakona koji će na jedinstven način urediti sve postupke i procedure u slučaju nesreće. Ovaj zakon, možemo reći, predstavlja svojevrsnu kodifikaciju odredbi u postupanju u slučaju saobraćajnih nesreća. Do sada je istraživanje nesreća u ova tri vida saobraćaja bilo regulisano Zakonom o vazdušnom saobraćaju, Zakonom o bezbednosti i interoperabilnosti železnice, Zakonom o plovidbi i lukama na unutrašnjim vodama iZakonom o pomorskoj plovidbi. Donošenjem ovog zakona, mi ćemo urediti oblast istraživanja nesreća, učiniti je praktičnom i efikasnom, povećati bezbednost saobraćaja i smanjiti mogućnost nesreća i nezgoda. Zakon direktno utiče na subjekte vazdušnog, železničkog i vodnog saobraćaja, na same upravljače infrastrukture, upravljače saobraćaja, zatim na prevozioce, proizvođača sredstava saobraćajne opreme, regulatorna tela i svakako na korisnike usluga. Zakonom se formira Centar za istraživanje nesreća u saobraćaju, koji će predstavljati rekli bi, krovnu instituciju koja će na stručan način vršiti istražne postupke u slučaju nesreća. Mi vidimo da cilj osnivanja ovog centra nije samo istraga nesreća već indirektno on može i preventivno delovati budući da svojim radom može uticati i na bezbednost transporta na osnovu svojih istraga, a potom i preporuka koje će davati na osnovu istraga. Evropska praksa u poslednjim godinama upravo je ove prirode. Naime, osnivaju se zakonima regulatorna tela ili posebna tela u okviru države koja se bave ovim istražnim postupcima. Jedan primer iz regiona jeste Hrvatska koja upravo ima agenciju koja pokriva istrage iz ova tri vida saobraćaja. Našim centrom će rukovoditi glavni istražitelj koji ima po jednog pomoćnika za svaki vid saobraćaja bez obzira na to što je osnivač Vlada i bez obzira na to što službenici imaju status službenog lica i poseduju službenu legitimaciju. Ja bih rekla da ovim zakonom jeste predviđena nezavisnost u njihovom radu i to je izuzetno važno za istražne postupke. Socijalistička partija Srbije podržava sva rešenja koja doprinose opštem povećanju bezbednosti i svakako podržavamo osnivanje ovog centra, ove institucije koje će imati višestruku ulogu u sistemu transporta. Htela bih da kažem, javnosti radi, da ovo nije još jedna u nizu nepotrebnih javnih institucija, javnih agencija ili regulatornih tela, već naprotiv, ovo će biti jedno stručno telo koje jeste potrebno Republici Srbiji. Ne samo za istraživanje nesreća već kao što sam rekla i za prevenciju, a i sam razvoj transporta u Srbiji. I kao što je u zakonu navedeno, ovaj centar faktički preuzima ulogu postojećeg centra za istraživanje nesreća u vazdušnom saobraćaju, s tim da se njegova nadležnost i rad proširuje i na železnički i vodni saobraćaj. Poštovana ministarka, prilikom analize ovog zakona, nametnula su nam se neka pitanja u vezi sa metodologijom postupanja u slučaju nesreća i načinom donošenja Vladinog plana hitnih mera. Neku sličnu dilemu je i koleginica Gordana Čomić iznela u svom izlaganju. Naime, o čemu se radi. U članu 14. predloga zakona piše da plan hitnih mera pomoći koji uključuje prevoz, smeštaj i medicinsku pomoć žrtvama i njihovim porodicama u slučaju nesreće donosi Vlada. Moje pitanje je, da li je predviđeno da Vlada donese ovaj plan na osnovu preporuke samog centra, ili da li možda smatrate da bi bilo dobro da centar ima zadatak da izradi eventualno neki protokol po kom bi Vlada ubuduće donosila plan hitnih mera? U tom smislu predložili smo tri amandmana kojima bi, eventualno na precizniji način mogli da utvrdimo mere postupanja nadležnih institucija ali i svih subjekata u slučaju velikih nesreća. Pod velikim nesrećama, naravno zavisi od vida saobraćaja o kom govorimo, da li je to vazdušni, železnički ili vodni saobraćaj.Mi smo amandmanom predložili da centar pripremi poseban protokol o postupanju u ovim slučajevima ili da centar kao stručno telo bude u obavezi da daje preporuke Vladi u postupku donošenja plana hitnih mera za konkretne slučajeve. O njima ćemo govoriti u pojedinostima. O Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona obligacionim i osnovama svojinsko pravnih odnosa u vazdušnom saobraćaju, kasnije će govoriti moj kolega Neđo Jovanović, a ja bih se u svom izlaganju ukratko osvrnula na Zakon o potvrđivanju sporazuma o vazdušnom saobraćaju između Vlade Republike Srbije i Vlade Sjedinjenih Američkih država. Ratifikaciju ovog sporazuma čekamo već izvesno vreme, i SPS podržaće i ovaj predlog zakona. Ja bih podsetila da 2010. godine jesmo usvojili Zakon o vazdušnom saobraćaju čime smo praktično omogućili normalizaciju poslovanja u oblasti vazdušnog saobraćaja i stvorili preduslove za potpisivanje ovakvih sporazuma. Transformacija „JAT“ u „Er Srbiju“ unapredila je naravno i poslovanje samog aerodroma čime je unapređena i bezbednost i uslužna delatnost u avio-saobraćaju. Kada smo pre dva meseca usvojili izmene i dopune Zakona o vazdušnom saobraćaju spominjali smo i da će ovaj sporazum do kraja leta, a vi ste kao ministar resorni to i obećali, da ćemo do kraja leta ratifikovati ovaj sporazum. Tada smo govorili i o tome da poslednjih 23 godine nije bilo interkontinentalnih letova između Republike Srbije i SAD. Prvi put su obustavljeni letovi 1992. godine zbog sankcija, i vi ste pominjali 2003, 2004. godine takođe prvo obnovljeni, a potom zbog nedostataka u regulativi i neusklađenosti srpskih vazduhoplovnih standarda i procedura, bila je ponovo prekinuta ta saradnja. Ovom ratifikacijom dajemo osnov za otvaranje, naravno, novih interkontinentalnih letova posle, kao što sam rekla, 23 godine. Ovo je višestruko značajno, posebno za aerodrom „Nikola Tesla“ u smislu daljeg razvoja njegove infrastrukture, prevashodno kada su u pitanju prilazi za širokotrupne avione. Naravno, tu je i povećanje bezbednosti standarda kao i uslova za održavanje aerodroma, unapređenja rada samih aerodromskih službi i naravno, celokupnih aerodromskih usluga. Na samom kraju bih istakla da je ovaj sporazum koji danas ratifikujemo izuzetno važan, ne samo za Republiku Srbiju, već i za region Balkana, da u prethodnom periodu jesu obavljene konsultacije našeg ministarstva sa ministarstvima bivših članica SFRJ i da su sve zainteresovane strane, u smislu, želele da Beograd, odnosno aerodrom „Nikola Tesla“ bude napajajući aerodrom za Ameriku i Kanadu, odnosno za američki kontinent. Na samom kraju želim da istaknem da ćemo glasati za ovaj predlog zakona, ne samo za ovaj, već za sva tri predloga zakona i nadamo se da će ovi razgovori, kada je u pitanju saradnja sa ministarstvima i avio kompanijama iz regiona, dalje biti nastavljena. Hvala.
Reč ima potpredsednik Vlade, Zorana Mihajlović. Izvolite.
Hvala vam lepo. Mislim da je vrlo važno, da ovakav ratifikovan Sporazum sa SAD, obezbedi mogućnost da imamo direktne letove, i zbog, pored, naravno svih prednosti koje sam govorila, privrednih, ekonomskih i političkih, ali niko u regionu nema za sada tu mogućnost da direktno leti u SAD, što znači da će se sve slivati praktično na teritoriji Srbije, odnosno na naš Aerodrom „Nikola Tesla“ i to je još jedna od direktnih velikih koristi, koje ćemo imati od ovog sporazuma. Kada pominjete Nacrt zakona o istraživanju nesreća, plan hitnih mera koje ste pominjali, ne može biti nikakav protokol. Protokol nema obavezujuće dejstvo, mora da postoje vrlo jasne procedure, pogotovo što znamo šta je predmet ovog zakona i upravo Vlada Srbijetreba da ih donese. Naravno da će to donositi i raditi na tome najbolji stručnjaci i to ste, pretpostavljam želeli da naglasite, ali svakako moraju da budu jasne procedure, a nikako protokol. I pominjali ste još nešto kod Centra za istraživanje, vezano za, naravno da će se baviti uzrokom, ali ono što bih ja posebno naglasila, osnivanje ovog centra treba da nam zaista da mnogo na temu preventive, zato što preventiva jeste osnova povećanja bezbednosti putnika u sva tri vida saobraćaja. Hvala vam.
Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SNS, narodna poslanica Katarina Rakić.
Poštovani predsedavajući, poštovana ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, kao što je ministarka u svom uvodnom obraćanju rekla, danas se pred nama nalaze tri veoma važna zakonska predloga. Što se tiče predloga Zakona o istraživanju nesreća u vazdušnom, železničkom i vodnom saobraćaju, pre svega moram da kažem, da je razlog za donošenje jednog ovakvog sveobuhvatnog zakona, potrebno, kako bi se svi vidovi saobraćaja objedinili jednim zakonskim rešenjem. Do sada to nije bio slučaj, imali smo kao što smo čuli već od prethodnih kolega, da su bili istraživane nesreće samo u vazdušnom saobraćaju, a da su ostali vidovi saobraćaja bili regulisani, ostalim materijalnim zakonom, tako da, što se tiče vazdušnog saobraćaja, ova oblast je bila regulisana Zakonom o vazdušnom saobraćaju, a železnički saobraćaj Zakonom o bezbednosti i interoperabilnosti železnice, a što se tiče plovnog saobraćaja, bio je regulisan Zakonom o plovidbi, lukama, i unutrašnjim vodama, kao i Zakonom o pomorskoj plovidbi. Sada ćemo sve ove uredbe objediniti u ovaj predlog zakona. Međutim, ja bih se svakako složila sa jednom od prethodnih govornica, koja je rekla da – daj Bože da ovaj zakon nikada ne primenimo. Međutim, jedan od primarnih razloga za donošenje jednog ovakvog zakona, jeste svakako unapređenje transportnog sistema u Srbiji i to uvođenjem, nepristrasne i efikasne istrage. Svakako da moramo istragu koja je predviđena ovim zakonom odvojiti od sudske istrage, koja se pre svega bavi krivicom i odgovornošću za slučaj istrage. Ovaj zakon reguliše istragu koja se bavi prikupljanjem i analizom svih onih podataka i svih onih faktora, koji su doveli do toga da se nesreća i dogodi, tako da ovaj zakon praktično treba da odgovori na tri pitanja – šta se desilo, zašto se desilo i da li se može nešto učiniti da se nikada više takva nesreća ne ponovi, za razliku, kao što sam već rekla, od sudske krivice i onim čime se bavi sudska krivica, odnosno sudska istraga, a to je krivica i odgovornost za nesreću koja se dogodila. Kao što smo već čuli, ovim zakonom se formira jedinstveno telo za istraživanja nesreće i predviđeno je da se to telo zove Centar za istraživanje nesreća. Predviđeno je da ovo telo bude nezavisno u svom radu. Pravni sledbenik je Centra za istraživanje udesa i ozbiljnih nezgoda Republike Srbije, kao što sam već rekla, ovo telo se ranije bavilo nesrećama, tačnije istraživanjem nesrećama samo u vazdušnom saobraćaju. Ovaj model je primenjen iz razloga što je primer dobre prakse u Evropskoj uniji i svakako predstavlja i preporuku od Evropske komisije. Ako se pitamo na koga će ovaj zakon direktno uticati, pre svega, mogu da kažem da će uticati upravo na subjekte vazdušnog, vodnog i železničkog saobraćaja, ali svakako će indirektno uticati na sve one koji korite. Znači, na putnike, špeditere, transportere i sve druge. Čuli smo da su za sprovođenje ovog zakona potrebna materijalna sredstva koja treba da se planiraju nekim narednim budžetima. To su sredstva od okvirno 38 miliona dinara. Ja lično ne bih čitala crnu statistiku bojnih nezgoda, jer nažalost do sada nismo imali telo koje se bavilo ovakvim slučajevima, ali svakako, kao što je moj kolega Mirko Čikiriz rekao, svakako ulaganje u ovakvu vrstu preventive, svakako će višestruko doneti koristi. Ono što za sada imamo kao zvaničan podatak, a to je podatak za 2012. godinu u Republici Srbiji, to je podatak koji se odnosi samo za železnički saobraćaj imamo kao posledicu železničkih nesreća da je život izgubilo 35 lica, a da je povređeno 61 lice. Govorim o podacima koji postoje za 2012. godinu, što je u budžetu napravilo, da kažem, trošak od 75 miliona evra, tako da ona cifra koju sam navela okvirno 38 miliona dinara, svakako je drastično manja od cifre koju sam pomenula, koja se odnosi za samo jedan vid saobraćaja i za samo 2012. godinu. Međutim, troškovi, kao što sam već navela u kom iznosu, svakako je gledano da se maksimalno smanje i upravo na način što postoji jedno telo, upravo su time i troškovi smanjeni. Takođe, ono što je interesantno da se pomene jeste da smo prvi u Evropi pored Holandije, Francuske i Nemačke uveli istragu u bezbednosti vodnog saobraćaja, odnosno unutrašnjoj plovidbi. Ono što je bitno reći jeste da je ovaj zakon takođe jedan od zakona koji ide u korak ka usklađivanju propisa sa našim zakonodavstvom, sa propisima Evropske unije, te da stupanjem na snagu ovog zakona prestaju da važe odredbe zakona koje sam navela na početku, a koji se tiču uređenja istrage koja definiše samo ovaj zakon. Takođe, zakon predviđa da nadležno ministarstvo u roku od 12 meseci donese podzakonska akta, a da Vlada usvoji najkasnije te podzakonske akte u roku od 24 meseca. Što se tiče početka rada samog centra, Zakonom je predviđeno da on počne sa radom 1. januara 2016. godine. Takođe, jako je bitno da se istakne da je i ovaj zakon kao i mnogi zakonski predlozi koji su došli iz Ministarstva građevinarstva, saobraćaja i infrastrukture, prošao veoma široku javnu raspravu, da je pre toga formirana radna grupa od svih onih koji su zainteresovani, koji će koristiti ovaj zakon, te da je sam predlog, odnosno Nacrt zakona dugo bio na sajtu Ministarstva, zatim regionalnih privrednih komora, kao i na sajtovima raznih lokalnih samouprava. Rekla sam da je zakon prošao veoma široku javnu raspravu, evo navešću gradove o kojima se javna rasprava po ovom zakonu odvila, to je Veliko Gradište, Zrenjanin, Novi Sad, Kraljevo, Niš i Beograd. Što se tiče drugog Predloga zakona u okviru ove objedinjene rasprave, to je Predlog zakona o izmenama Zakona o obligacionim osnovama svojinsko-pravnih odnosa u vazdušnom saobraćaju. Svakako da Srpska napredna stranka želi da nastavi svoj evropski put kojim je krenula i ove izmene koje se danas nalaze pred nama su svakako u korak sa tim. Znači, ovaj predlog donosimo da bi se naše zakonodavstvo uskladilo sa zakonodavstvom Evropske unije. Kao što možemo da vidimo Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona ima 11 članova, dok osnovni tekst ima 180 članova, a svakako se ovim odredbama snažnije štite prava putnika i pojednostavljuje procedura. I kao treći Predlog zakona u ovoj današnjoj objedinjenoj raspravi, jeste Sporazum o vazdušnom saobraćaju između Vlade Republike Srbije i Sjedinjenih Američkih Država. Ovaj sporazum koji je danas pred nama samo ide u prilog diskusiji koju smo imali pre par meseci ovde u parlamentu kada sam govorila o tome da je nacionalna avio-kompanija za samo godinu i po dana od svog formiranja postala lider u regionu u oblasti vazdušnog saobraćaja. Kao prilog tome ja moram da ponovim da je Er Srbija za samo godinu i po dana od svog formiranja uvećala ukupan obim vazdušnog saobraćaja za 40%, da je broj putnika povećala za godinu dana 68%, za samo godinu dana prevezeno je 2,8 miliona putnika, ostvaren je profit od 2,7 miliona evra, povećan je broj direktnih letova sa 27 na 40. Zatim, povećana je flota, trenutno imamo 23 aviona, to se u prethodnih deset godina nije dogodilo i naravno Er Srbije je zbog obima poslovanja zaposlila 400 novih radnika. Ovo ne govorim samo ja, ovo je rekla i Evropska komisija u svojim izveštajima i rekla je da je Srbija prednjačila u vazdušnom saobraćaju u odnosu na sve druge segmente društva i delatnosti. Takođe, u prilog ovome govori i to da je Federalna vazduhoplovna administracija SAD dodelila kategoriju jedan vazdušnom saobraćaju Srbije, odnosno Er Srbiji i upravo na osnovu toga danas i imamo na verifikovanju ovaj sporazum. Inače, direktan saobraćaj sa Amerikom se ne odvija još od 1992. godine. Kao što smo već čuli, predviđeni su prvi letovi za Njujork i to do kraja ove godine ili u prvom kvartalu naredne godine. Bez sumnje je da će svi ovi zakonski predlozi koji su danas pred nama biti od velike koristi i od velike pomoći za građane Srbije. Zato vas pozivam da u danu za glasanje date punu podršku svim ovim predlozima zakona. Hvala.
Zahvaljujem gospođo Rakić. Da li još neko od ovlašćenih predstavnika želi reč? (Ne) Prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč. Reč im narodni poslanik dr Blagoje Bradić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Uvažena gospođo ministarko, poštovane koleginice i kolege, uvaženi građani, danas razgovaramo o objedinjenoj raspravi tri zakona. Jedan je zakon Predlog zakona o istraživanju nesreće u vazdušnom, železničkom i vodenom saobraćaju, drugi zakon Predlog zakona o izmenama Zakona o obligacionim i osnovama svojinsko-pravnih odnosa u vazdušnom saobraćaju i treći je Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o vazdušnom saobraćaju između Vlade Republike Srbije i Vlade SAD. Ova prva dva zakona su u stvari usklađivanje naše zakonske regulative sa međunarodnom regulativom i tu sem nekih detalja koje smo uočili i mislimo da treba drugačije da izgledaju, o tome ćemo pričati u danu za glasanje, nema nekih ozbiljnijih zamerki. Kod Zakona o istraživanju nesreće u saobraćaju, zarad građana, ranije je istraživanje vazduhoplovnih nesreća bilo u nadležnosti Direktorata, ali to nije bilo u skladu sa međunarodnom regulativom, koja je insistirala na tome da ovaj posao pređe na nezavisna i samostalna organe izvan Direktorata i same Vlade. To je postignuto kroz ustanovu glavnog istražitelja i ovaj zakon reguliše ovu tematiku. Ono što meni malo bode oči je potrebna stručna sprema i kvalifikacija samog glavnog istražitelja i njegovih pomoćnika. Naime, za njih je predviđeno radno iskustvo od devet godina, uz tri godine iskustva na poslovima istraživanja udesa, pa nekako ne mogu da se otmem utisku da je zakon pisan imajući u vidu konkretnu osobu, jer paralelu imamo da u Zakonu o vazdušnom saobraćaju za direktora i zamenika direktora Direktorata predviđa se radno iskustvo od deset godina, pa je malo specifičnost, gde baš nađoste devet godina, što nije osam recimo, što nije šest, što nije dvanaest ili deset, nego devet. Ali, o tom potom. Videćemo kad budete izvršili tu kadrovsku listu koliko je godina imao radnog iskustva dotični gospodin ili gospođa. Kada je drugi zakon u pitanju, tj. Zakon o obligacionim odnosima, i kao što je rekao kolega Senić, mi smo podneli 21 amandman na ovaj Predlog zakon, pa se nadam da ćemo u danu za glasanje uspeti da vas ubedimo da naše amandmane prihvatite kako bi Predlog zakona bio još kvalitetniji. Kada govorimo o Zakonu o obligacionim i osnovama svojinsko-pravnih odnosa u vazdušnom saobraćaju, i taj zakon je usaglašavanje sa međunarodnom regulativom, tako da tu ne može ništa da se drastično menja. Ono što mislim da bi trebali vi kao predlagač da razmislite još jedanput, to je činjenica da putnici koji su oštećeni, kolege su dosta toga rekle šta je benefit ovog zakona da se smanjuje mogućnost maltretiranja, lošeg odnosa prema putnicima, neobjašnjivo kašnjenje, gubitak veze, konekcija, presedanja, ali ono što ja mislim da bi vi trebali kao predlagač zakona da razmislite još jedanput, to su rokovi koje ste dali kod putnika koji imaju neku zamerku i koji se na nešto žale. Po ovome što ste vi dali u Predlogu zakona, oni moraju prvo da se obrate kompaniji koja im je povredila to pravo, a ta kompanija po meni ima prevelik rok od čak 60 dana da odgovori na primedbe. Nakon toga, oni mogu da se žale direktoratu u sledećih 30 dana. To znači da putnik čeka svih 90 dana. Znam da će biti obrazloženje da to ima u normativu međunarodnom, ali vi takođe dobro znate, pošto često putujete i to je vaš opis posla, da ozbiljne kompanije to rešavaju u dve, tri nedelje i da su ti rokovi jako kratki i mislim da je sasvim dovoljno da ovaj rok od 60 dana bude sveden na 30 dana, da je to obaveza, gde je ozbiljna avio kompanija, a mi imamo ozbiljnu avio kompaniju na našoj teritoriji. Druge avio kompanije koje dolaze na Surčin, tj. na „Nikolu Teslu“ su isto ozbiljne avio kompanije i trebalo bi da zakonska regulativa ide u susret oštećenom putniku, a ne kapacitetima i volji avio kompanije. Mislim da bi trebali taj rok da svedemo na razumnu meru, tj. da rok za žalbu avio kompanije bude do 30 dana kako bi moglo da se odgovori, a o direktoratu, analogno tome bi trebalo isto da se ide na skraćenje roka. Suština tog člana, ja mislim da tu delimo zajednički stav, je da maksimalno zaštitimo putnika i da mu omogućimo da on može blagovremeno, a ne za 90 dana, to je tri meseca, tek da dobije odgovor, pa ako nije zadovoljan da ide u dalju zakonsku proceduru koju mu dozvoljava zakon. Na kraju moje diskusije bih se osvrnuo na Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike SAD. Mislim da je to dobro. Mislim da je izuzetno dobro da smo mi dobili kategoriju jedan i otvaranje naše države i uspostavljanje interkontinentalnih letova je normalno na diku i ponos svakog od građana Srbije. Ono što bih ja zamolio da mi prokomentarišete, nismo svi pravnici, ne razumemo se u tumačenje tih sporazuma i ugovora međunarodnih, a verujem da interesuje građane Srbije, da li se ovaj sporazum odnosi na teritoriju Kosova i Metohije, jer znamo da tamo ima vazduhoplovnih subjekata i kompanija koje tamo posluju, pa da li se ovo što smo mi potpisali i što ulazimo u taj odnos sa SAD odnosi automatski i na Kosovo i Metohiju? Zahvaljujem vam se.
Zahvaljujem. Reč ima potpredsednik Vlade dr Zorana Mihajlović. Izvolite.
Dakle, što se tiče ovo samog Sporazuma, poslednjeg pitanja, postoje jasna 1244 Rezolucija i kontrola od strane NATO. Trenutno je to mađarska agencija za kontrolu letenja koje se time bavi. Bez obzira na to, dakle, kao što sam rekla velika prednost za Srbiju je da ima mogućnost direktnog leta za Ameriku. Posebno bih se obratila, idem sada ovako od pozadi, prvo vezano za Zakon o obligaciji i svojinsko-pravnim odnosima. Kada pominjete tih 60 dana, sami ste rekli, to jesu međunarodne regulative. To ne znači, naravno, da avio prevoznici ne mogu ranije da odgovore putniku, jer jeste ceo ovaj zakon i suština i ovog zakona jeste da zaštitimo pravo putnika. Dakle, u zavisnosti od toga kojom brzinom će odgovoriti, zavisi između ostalog i njihov status u budućem radu i tako se i vidi ozbiljnost avio prevoznika. Na kraju krajeva, od ček-ina postoji obaveza da se svaki putnik upozna sa svojim pravima, dakle, jasno napisan protokol koji mora da stoji. Tako da, ono što je prihvaćeno, prihvaćeno je iz evropskih pravila, što ne znači da ne može da se unapredi, ali ja mislim da to sada stoji samim avio prevoznicima u zadatak. Dalje, vezano za Nacrt zakona o nesrećama, kada ste pominjali devet godina za pomoćnika itd. Zakon o državnim službenicima, recimo, za pomoćnika ministra ili direktora posebnih organizacija upravo preporučuje devet godina. Kada ste pominjali 10 godina za direktora direktorata, dakle, direktor direktorata se bira u skladu sa Zakonom o radu zbog specifičnosti posla. Zato je određeno deset godina. U samom Nacrtu zakona o istraživanju nesreća, detaljnije piše, da sad ne bih čitala ceo član, ali detaljnije piše – devet godina za pomoćnike, od čega tri godine moraju da budu na poslovima bezbednosti, u oblasti bilo vodnog, železničkog ili vazdušnog saobraćaja. Ja mislim da i devet i deset godina u odnosu na temu koja jeste tema ovog nacrta zakona može samo da donese dobro. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite.
Mislim da građani i građanke Srbije prvo moraju da znaju da je tekst ovog zakona, zakona o istraživanju nesreća došao u ovaj dom subota na nedelju ili tako nešto. Znači, imali smo samo dan ili dva, i to nikako ne može da izazove osmeh, dan ili dva da se upoznamo sa jednom važnom temom, sa sistemskim, ne izmenama, nego novim zakonom od 50 članova, 120 stranica teksta stručne materije. Mislim da je to nastavak omalovažavanja parlamenta od strane Vlade Srbije. To nije ništa novo, ali to ne znači da je dobro i da treba da se naviknemo na to. Glasaćemo kolega Pavićević i ja za ovaj Zakon o obligacionim i osnovama pravno-svojinskih odnosa, glasaćemo, naravno, za Sporazum sa SAD o vazdušnom saobraćaju i nećemo glasati za ovaj zakon koji se bavi istraživanjem nesreća iz dva razloga. Prvi, zato što je metodologija i procedura kako je on došao na dnevni red apsolutno neprihvatljiva. O tome sam već pričao, dva dana bez bilo kakve ozbiljne rasprave. Slažem se da ovo nije tema za javnu raspravu, ali sigurno je trebalo više vremena da se poslanici upoznaju sa ovom temom. Drugi razlog je što je zakon loš i zato što je napisan na brzinu. On mora da bude popravljen, pre svega zbog toga što je tema jako važno. Dodatni argument za to je to što smo mi imali skoro jednu nesreću, helikoptersku, sa sedmoro mrtvih, skoro, pre 150 dana. I dan danas ne znamo šta se tamo desilo. A, ta nesreća je posledica apsolutne bahatosti, nemara i ljudi iz Vlade, i ljudi kojima je posao bio da se brinu o bezbednosti tog leta. Sporazum sa SAD je, naravno, dobar. Nema razloga za poništavanjem istorije, pošto je to neponištivo. Istorija ne može da se obriše. Postoje pokušaji, ali su neuspešni na duži rok. Letovi iz Beograda direktno za Njujork su bili od avgusta 2003. godine do jula 2004. godine. Ukinuti su kada je promenjen direktor JAT-a i neki genijalci koji su došli na to mesto su ukinuli let zato što je bio neisplativ. Zamislite da let iz Beograda za Njujork može da bude neisplativ. Nije leteo JAT, JAT je bio učesnik u tom saobraćaju, ali je to bila mogućnost građanima Srbije da iz Beograda lete direktno bez bilo kakvih komplikacija i presedanja za Njujork. Naravno da je dobro ako se to vrati ponovo i nema razloga da poništavamo nešto što se već desilo. Ovaj sporazum naravno sam po sebi ne garantuje nove letove, ali je dobar put ka tome i ja se nadam da će to biti ostvareno i tu nema nikakve sumnje. Što se tiče zakona o istragama, recimo član 4. kaže, to su već kolege govorile, da predsednik Vlade predlaže glavnog inspektora. Mislim da je to potpuno besmisleno. To je nepotrebno opterećenje predsedniku Vlade, bilo kom predsedniku Vlade. Koji predsednik Vlade ima prag površnog poznavanja, a kamoli stručnosti da predloži nekoga za tu funkciju? Mi smo dali amandman koji pominje konkurs po najvišim međunarodnim standardima i gospođo ministarka to što ne piše konkurs, to ne znači da to znači da će biti konkursa. Mnogo ne piše, ne piše ni sladoled sa malinom, pa to ne znači da će biti sladoled sa malinom u ovom zakonu. Prema tome, to mora da se popravi. Drugo, imamo recimo u članu, ne sećam se kom, dvadeset i nekom da glavni istražiteljima pravo da ne prihvati izveštaj istražne komisije. Po čemu to? Po kom osnovu? Pa, čemu ta komisija? Pa, čemu onda ti protokoli i podzakonski akti? Vi nam nudite zakon gde glavni inspektor može da odbije izveštaj bez obrazloženja zašto. To je, reći ću vam posle, naći ću koji je to član, pošto imam još par sekundi samo da kažem još samo nešto, tj da citiram jedan izveštaj, ako mi dozvolite još 10 sekundi samo - dešava se 13. marta ove godine, u 13,18 časova, dva sata posle nesreće, čovek iz Direktorata poziva majora koji je šef vojne službe za traganje i spašavanje, treći put ga zove i kaže uspeva da ga probudi, a taj se javlja major i kaže da nema pojma sa incidentom. To je incident sa helikopterom, a ovo vam je izveštaj direktoru Direktorata od 14. marta ove godine. Hvala.
Zahvaljujem se gospodine Živkoviću, 40 sekundi je prošlo. Povreda Poslovnika, narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvolite.
Član 107. Poslovnika, dostojanstvo parlamenta, zato što ne može ovako da se obmanjuje javnost, a to je naravno vređanje i parlamenta i javnosti koja ovo gleda. Pod jedan, prvo se pričaju svakakve stvari vezane za helikoptersku nesreću, o tome ćemo naravno možda i tokom rasprave nešto da kažem. Ali, druga stvar koja je jeziva, a gde je laž, vezano za avionsku liniju Beograd-Njujork. Ona nije ni postojala, nego je iz Taškenta, odakle je išao avion, mi smo bili usputna stanica samo, niko znači ništa nije ukidao kada nije ni postojalo. Prema tome, kada neko želi da o nečemu priča, nema pravo da ovako obmanjuje javnost, jer je ovo jako ružno i ja bi molio da ubuduće opomenete ovakvog poslanika koji iznosi ovakve neistine. Hvala vam.
Zahvaljujem se gospodine Đukanoviću. Prihvatam, moja je greška, da li želite da se Skupština izjasni u Danu za glasanje? (Ne.) Hvala. (Zoran Živković, s mesta: Povreda Poslovnika.) Gospodine Živkoviću, vrlo mi je jasno da po Poslovniku nemam mogućnosti na povredu Poslovnika da… (Zoran Živković, sa mesta: Kako nemam? Apsolutno imam pravo. Bila je uvreda. Imamo pravo. To što nema veze, ministarka je rekla u uvodnom izlaganju…) Gospodine Živkoviću, ja vas molim, evo pokušavam da budem tolerantan, da ne koristim Poslovnik, vi sada ovo što radite, jasno vam je da kršite Poslovnik, jer ne možete sa mesta da govorite pre nego što vam predsedavajući da reč. Ne znam kako prema vama da postupim, a da shvatite da morate da poštujete Poslovnik. Znači, nemate mogućnost da u ovom slučaju da iskoristite povredu Poslovnika, da bi vi replicirali gospodinu Đukanoviću, morate to u nekom drugom trenutku da uradite. Zahvaljujem se. Reč ima potpredsednik Vlade prof. dr Zorana Mihajlović.
Zahvaljujem. Da prvo razjasnimo pitanje letova za SAD.Kada govorim o 2003. odnosno 2004. godini kada je to prestalo, mi govorimo pre svega o jednom komercijalnom ugovoru koji je postojao između dve kompanije, kompanije JAT ervejz i Uzbekistan ervejz. Mi ne govorimo o sporazumu između dve države, a to su SAD i u ovom konkretnom danas slučaju Srbija i to je ogromna razlika. Dakle, govorim takođe o 2003. godini kada nije postojao takav sporazum, a nije postojao jer je Srbija već 2001. godine izgubila kategoriju 1 i nije mogla da leti za SAD direktno. Takođe, govorim o tzv. sporazumu „Kod šer“ i sami ste klimnuli glavom kada sam o tome pričala. To znači da je JAT ervejz se dogovorio sa Uzbekistan ervejzom da unajmi 95 sedišta od 204 sedišta i da na taj način koristi praktično tu kompaniju kako bi se letelo za Njujork. Znači, potpuno, morate da priznate, različite dve stvari. Ovde govorimo o sporazumu između dve države koji je posletoliko godina ponovo potpisan i nadam se da će biti i u ovoj Skupštini prihvaćen. Druga stvar koju ste rekli vezano za pre svega Nacrt zakona o istraživanju nesreća, da kažem da bi javnost znala, od 25. novembra prošle godine do pre sedam dana zakon je bio oglašen i bio je u javnoj raspravi. Gotovo da ne postoji grad u Srbiji u kojem nije obavljena javna rasprava vezano za Nacrt zakona o istraživanju nesreća. Ne samo to, razgovaralo se sa svim organizacijama, nevladinim sektorom itd. i sve što je moglo da se u ovaj zakon ugradi, a da on bude što kvalitetniji, mi smo ga i napravili. Inače, taj zakon, vi ste rekli, 120 i nešto strana, ali sam zakon ima 29 strana koji je došao pred poslanike. I ako je omalovažavanje parlamenta to što ćemo ovim zakonom da, nadam se, smanjimo broj nesreća, da smanjimo broj poginuli, incidenata, odnosno pre svega nezgode i udese, onda je verovatno tako kako vi kažete. Takođe, rekli ste da je zakon pravljen na brzinu. Zakon nije pravljen na brzinu. On se radi već više od godinu dana, što naravno potvrđuju i ove javne rasprave koje sam pomenula. Hvala lepo.
Zahvaljujem gospođo Mihajlović. (Zoran Živković, s mesta: Replika.) Gospodine Živkoviću, i pored najbolje namere i želje da vam dam repliku, pažljivo sam slušao izlaganje gospođe Mihajlović, ona je samo dala objašnjenje koje je u obavezi kao predstavnik Vlade da da na diskusiju koja je bila. Ni u jednom trenutku nije u bilo kakvom negativnom kontekstu vas pomenula da bih ja imao mogućnosti da vam dam repliku. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, što se tiče predloženih zakona naravno da ću ih podržati. Sporazum sa SAD je za mene bitan iz razloga što spajamo dijasporu sa maticom. Posebno mi je drago zbog onih u Čikagu. Znači, direktni letovi koji budu prema SAD će nam doprineti možda čak i da poboljšamo naše ekonomsko i socijalno stanje, tim pre što dijaspora, a pri tom SAD odnosno naše dijaspora tamo koja se razlikuje od ove evropske zato što se u Evropi ide na privremeni rad, a u Kanadu i SAD ide da se i radi i živi, mislim da će ovaj sporazum doprineti da se oni ponašaju na način na koji se ponaša naša dijaspora u Evropi i da će ubuduće i oni samo privremeno raditi i u severnoj Americi, a da će koristiti ovaj vazdušni saobraćaj ne samo radi deviznih doznaka, kao što je to do sada bio slučaj, jer smo od dijaspore otprilike između četiri i pet milijardi dolara dobijali godišnje i veliki deo toga otpadao je na severnu Ameriku, nadam se da sem tih donacija, odnosno transfera koji idu u našu zemlju da će ubuduće biti investicija i da će među tim stranim investitorima biti šanse i da naša dijaspora odnosno naši ljudi koji su ostvarili sebe i u privrednom i u ekonomskom pogledu u SAD i Kanadi da će i oni ulagati u ovu zemlju i da na takav način dobijemo sada možda bolje investitore nego što su to za sada strani investitori kojima je primamljivo samo to što mi imamo jeftinu radnu snagu i što smo prilagodili Zakon o radu u korist kapitala, da bi te investicije uopšte pristigle u ovu državu i ovu zemlju. Mislim da će taj vazdušni saobraćaj koji bude oživeo na način koji sam već rekao, da će u mnogome doprineti da i naši ljudi iz dijaspore steknu šansu i privilegiju da investiraju u ovu zemlju i na takav način da doprinesu bržem razvoju i izlasku iz ekonomske krize jer ukoliko ova država ne razvije svoju ekonomiju, u takvom slučaju mi ne možemo da izdržimo emitovana socijalna prava. U takvoj situaciji ne možemo ni da razvijemo naš vazdušni, vodni, železnički i putni saobraćaj, na način na koji bi mi to želeli. Jednostavno, ekonomija ne može da nosi takvu vrstu razvoja infrastrukture jer u takvim situacijama nećemo imati putnike i robu domaćeg porekla da prevozimo, odnosno da ne provozimo kroz našu zemlju samo stranu robu, već da uvozimo sirovine, a da izvozimo gotov proizvod, što sada nije slučaj zato što obično vlada filozofija još uvek, koju smo nasledili od 2000. do 2012. godine, da je bolje robu uvesti nego proizvesti. Posledica te filozofije koja je dugo vladala u našoj zemlji i koja se teško okreće u pozitivnom smeru, posledica toga je da nam je rastao samo javni dug i dug firmi koje su poslovale sa inostranstvom, a da se nije razvijala domaća ekonomija. Došli smo u poziciju da vodnim saobraćajem, koji je, moram reći, zbog dotrajalosti naših brodova i barži veoma postao i ličan, pošto sam ja poljoprivrednik, kao i moj prethodni kolega, izvozimo gomilu sirovina, odnosno 3,5 miliona tona kukuruza ćemo izvesti za poslednjih godinu dana, izvozimo stotine hiljada proizvoda od soje, izvozimo stočno brašno, izvozimo to za ishranu tuđe stoke, a u kontri uvozimo meso treće kategorije, neko to zove lipsotina, a neko to zove jestivi otpad, uvozimo pri tome i gomilu smrznutog mesa, kojoj je u tim zemljama već istekao rok trajanja. To uvozimo razno raznom vrstom saobraćaja, a da pri tome izvozimo gomilu sirovina za ishranu te stoke. Onda uvozom takvog jestivog otpada i takvog mesa sabijamo svoj stočni fond, dakle, ono što mi treba da proizvedemo i sirovine koje treba da upotrebimo za razvoj sopstvene industrije, time i unutrašnjeg saobraćaja, naravno, i spoljnog saobraćaja prilikom izvoza. Mi svoje sirovine koristimo da bi neko drugi zaposlio svoje farmere stočare, da bi neko drugi zaposlio klaničare, a pri tome naši farmerski uslovi za tov stoke rade sa 30 do 40% kapaciteta, a sa toliko nam radi i klanična industrija.
Gospodine Rističeviću, molio bih vas samo da ovu vašu diskusiju povežete sa ovim zakonima koji su na dnevnom redu.
Gospodine Bečiću, i te kako sam u temi. Upravo sam se vratio, dakle, ovo je bio uvod. Pri tome, mi treba svoj unutrašnji i spoljni saobraćaj, svu vrstu saobraćaja, da koristimo u svoje svrhe. Zato je mogućnost za saobraćajne nezgode daleko veća kada se zapuštenim baržama, kada se zapuštenim brodovima bavimo uvozom strane robe sumnjivog kvaliteta, dakle, ovog puta sam govorio o mesu, a bavimo se prevozom svojih sirovina koje se koriste za dizanje tuđe ekonomije, a onda ta druga ekonomija uloži novac ne samo u istraživanje saobraćajnih nesreća, već i utroši novac za nabavljanje modernijih sredstava prevoza, bilo da su to avioni, bilo da su vazduhoplovi, bilo da su to barže, odnosno brodovi za utovar robe. Prilikom transporta veliki rizik je i do luka. Dakle, najveća opasnost za saobraćajnu nesreću je prilikom isplovljavanja i uplovljavanja brodova ili barži u luke i pristaništa, a najmanji rizik je prilikom plovidbe. Dakle, naše luke i pristaništa su u poprilično zapuštenom stanju. Neke su prodate da bi se najverovatnije izgrađivali šoping molovi, pri tome se slabije servisirala infrastruktura po pitanju luka i pristaništa. Navešću jedan primer, to su Sremski Karlovci gde postoji pristanište za naftu, gde postoji pristanište za istovar mineralnog đubriva i za izvoz pšenice i kukuruza, koji ne može da funkcioniše jer od 2000. do 2012. godine nije regulisan na pravi način, pristan brodova, pristan barži, koji treba da se bave prevozom robe, odnosno uvozom sirovina i izvozom gotovih proizvoda. Pri tome, ta oba pristaništa nemaju odgovarajuće dozvole i mislim da ministarstvo u narednom periodu, bez obzira na prolaz brze pruge u blizini, mora da nađe načina da se to reguliše jer je rizik od takvih pristaništa i neuređenih luka veoma veliki po vodni saobraćaj. Pri tome, reći ću da sam nedavno i sam bio tamo i da su, recimo, Mađari hteli da kupuju naše blokove i ciglu, ali da se, recimo, nekoliko stotina metara u blizini pruge koja vodi do tih pristaništa ne održava, koja vodi iz ciglane u Sremskim Karlovcima do takvih pristaništa. Mađari su od takve trgovine odustali, ali su imali velike razloge da prilikom povratka svojih brodova iz Konstance koriste to pristanište, da koriste taj deo pruge industrijskog koloseka koji niko ne uređuje, da bi u povratku kupovali naš građevinski materijal, a time doprineli da fabrike našeg građevinskog materijala rade. Gospodine predsedavajući, uz vašu dozvolu sam, eto, rekao zbog čega je sve bitno da ne razgovaramo samo o saobraćajnim nezgodama. Njihov procenat zavisi i od toga kolika će se količina saobraćaja odvijati u našoj zemlji, kolika će biti proizvodnja u ovoj zemlji, koliki će biti prevoz putnika do svojih radnih mesta i koliki će biti prevoz robe koju proizvodimo u ovoj našoj zemlji, koliki će biti uvoz sirovina, koliki će biti izvoz sirovina, a koliki će biti uvoz gotove robe i izvoz gotove robe. Mi smo u nasleđenoj zapuštenoj i napuštenoj zemlji zatekli takvo stanje da je sve obrnuto, da je izvoz gotovih proizvoda manji od uvoza sirovina, a da je uvoz gotovih roba veći od uvoza sirovina. To je živi dokaz da naša privreda ne funkcioniše, ona koju smo zatekli 2012. godine. Na izlaganje prethodnog kolege nemam komentar. Moram vam reći samo to da što se tiče vojnih nesreća, da je početkom 2015. godine u Španiji, mislim da je bila grčka letelica iz NATO pakta, F16, srušila se i da je pri tome poginulo deset ljudi a 13 je teže povređeno i nije se vodila tolika kampanja koliko se vodila povodom jedne vazdušne nesreće koja se, na nesreću, desila u našoj zemlji. Takođe, moram da kažem da od 2006. do 2012. godine je bilo šest nezgoda sa smrtni posledicama vojnih letelica na teritoriji ove zemlje, ali niko iz stranke bivšeg režima nije našao za shodno da o tome razgovara. Da zaključim, spram tih diskusija, da ona Nušićeva poslovica – da znanje ima granice, a neznanje nema, na govoru mog prethodnog kolege poslanika očigledno je da je ta poslovica Nušićeva tačna. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Rističeviću. Reč ima dr Vladimir Pavićević. Izvolite gospodine Pavićeviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani potpredsedniče Narodne skupštine i predsedavajući i današnjom sednicom gospodine Bečiću, poštovana gospođo Mihajlović i poštovane gošće i poštovani gosti iz ministarstva, gospodin Zoran Živković je već u svom govoru, gospođo Mihajlović, najavio da ćemo mi, poslanici Nove stranke, glasati za ovaj predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o vazdušnom saobraćaju između Vlade Republike Srbije i Vlade SAD. Ali, neophodno je i meni, poštovana gospodo i poštovano gospođo Mihajlović, jednu posebnu napomenu da vam saopštim ovim povodom. Dakle, i vi ste i predsednik Vlade najavljivali ovaj predlog zakona i maltene isticali jednu informaciju koja je, po mom sudu takođe, problematična, gospođo Mihajlović. Ovaj predlog zakona ste najavljivali kao predlog zakona kojim će konačno, posle ne znam koliko godina, maltene decenija, naši građani naše Republike imati priliku da direktno lete za SAD vazduhoplovima. Ja onda moram ovde da dodam jednu stvar, radi preciznosti, radi istine. Gospodin Vučić će biti prvi nakon gospodina Živkovića koji će svojim delanjem zaista obezbediti da naši građani direktnim letovima putuju u SAD. To, gospođo Mihajlović, znači da nije gospodin Vučić prvi, nego prvi nakon gospodina Živkovića. Ja onda ovde zaključujem sledeće. Dobro je da predsednik Vlade, makar u nekim delovima svoje politike, gospođo Mihajlović, sledi ono što je politika gospodina Zorana Živkovića. Ali, kada glasamo ovde, poštovana gospodo, i gospoda poslanici iz SNS treba to da znaju i da taj argument koriste ovde kada bude u danu za glasanje, kada budu glasali za to, da gospodin Vučić ovim povodom sledi izuzetan primer gospodina Zorana Živkovića, koji je svojim delanjem doprineo da 2003. godine postoji direktni let između Beograda, poštovana gospodo, i Njujorka. To mora ovde da se zna i, naravno, šteta je što i gospodin Vučić i gospođa Mihajlović i drugi ministri u mnogo više oblasti, u mnogo više primera ne slede primer narodnog poslanika i nekada predsednika Vlade Republike Srbije, gospodina Zorana Živkovića. To je jedna stvar, gospođo Mihajlović. Druga stvar, moram da vam kažem još jedno, ovde imamo na dnevnom redu potpuno novi Predlog zakona o istraživanju nesreća u vazdušnom, železničkom i vodnom saobraćaju. Moram da vam kažem, gospodin Živković je tu u pravu kada vam kaže da nije primereno da potpuno novi predlog zakona, dakle, ne radi se ovde o izmenama, o dopunama, o reviziji nečega što već postoji, gospođo Mihajlović, nego se radi o novom tekstu, te nije primereno da novi tekst dođe u Skupštinu 18. jula, da maltene iznenadi ovde, siguran sam, i veliki broj narodnih poslanika SNS-a, evo i gospodina Đukanovića i gospodina Girića, pa i ostalu gospodu poslanike SNS-a, ja mislim, i da samo tri dana nakon toga, gospođo Mihajlović, imamo već načelnu raspravu o potpuno novom predlogu zakona. Ja mislim da je u redu da vi u ime Vlade, kada dolazite u takvim okolnostima u Skupštinu, u prvoj rečenici kažete – nije bilo primereno, ali možda postoji neki razlog, koji je možda i državni razlog, zbog čega je neophodno da danas raspravljamo o tome. Bilo je neophodno to da kažete, a ne, gospođo Mihajlović, ja mislim, da ulazite u raspravu sa gospodinom Živkovićem oko nečega oko čega je on u pravu i to, ja mislim, očigledno. Treća stvar, gospođo Mihajlović, u februaru sam ja vama ovde poklonio jednu knjigu, ne znam da li se vi sećate. Gospođo Mihajlović, naslov te knjige je „Divlje društvo, kako smo stigli dovde“. Molim vas, gospođo Mihajlović, da mi kažete da li ste za ovih pet meseci uspeli da pročitate tu knjigu i šta mislite o sadržini knjige? Naravno, na ovo pitanje me je podstakao onaj deo naše rasprave koji je izuzet iz naslova prvog predloga zakona, a to je drumski saobraćaj. Jer, mi imamo jednu aktuelnu temu, gospođo Mihajlović, gde se zatrpava jedna rano hrišćanska bazilika na jednom delu puta, gde Srpsko arheološko društvo protestvuje protiv toga, gospođo Mihajlović, gde se vi oglušujete o nešto što je ogromna kulturna vrednost u našoj Republici. Ja vas molim zbog toga da mi odgovorite i na to pitanje da li je neophodno to da se radi, da li ima vremena da se promeni pristup i oko toga? Hvala vam.
Zahvaljujem se, gospodine Pavićeviću. Vidim da se još niste vratili u formu, pošto vam se ljuti gospodin Marković, pomenuli ste samo gospodina Girića i gospodina Đukanovića, a njega niste pomenuli, tako da bih molio sledeći put da to ispravite. Reč ima potpredsednik Vlade, prof. dr Zorana Mihajlović. Izvolite.
Poštovani i uvaženi poslaniče, kada govorimo o bazilici, posao je završen, ona je konzervirana. Dakle, postoji velika razlika između konzervirati i zatrpati. Dakle, nije zatrpana, nego je konzervirana i taj posao je završen posle tri godine pokušaja da se nastavi izgradnja autoputa i po svim standardima koji su potrebni, po svim izveštajima relevantnih institucija, pošto funkcionišu institucije, bazilika je konzervirana i posao na izgradnji autoputa se nastavlja. Kada pominjete Sporazum sa SAD, u pravu ste u jednoj stvari, a to je da je Vučić prvi, ali ne posle Živkovića, nego posle Tita koji je uspeo da pregovara, ispregovara Sporazum o vazdušnom saobraćaju između Srbije i SAD posle 1973. i 1977. godine, kada je taj sporazum potpisivan, a 2003. i 2004. godina, da ponovo ponovim, pošto se očito ne zna razlika šta je komercijalni ugovor između dve kompanije, a šta je sporazum između dve države. Velika je razlika i ne može se porediti komercijalni ugovor koji postoji, odnosno koji je postojao između JAT Ervejza i Uzbekistan Ervejza 2003. godine, kada smo samo iznajmili određenih 95 sedišta da bi se letelo ka SAD. Ovaj sporazum je jedan važan, pre svega politički, kao i privredni i ekonomski sporazum između dve države. Dakle, Vučić posle Tita, a ne posle narodnog poslanika kojeg ste pomenuli. Dalje, pominjali ste knjigu koju ste poklonili. Hvala, pročitala sam i slažem se sa vama, a to je upravo razlog zbog čega ova Vlada vredno radi godinu dana kako ne bi imali divlje društvo i sve ono što nam je ostavljeno 2000. godine pa do 2012. godine. Hvala.
Zahvaljujem, gospođo Mihajlović. Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Pavićević, replika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani potpredsedniče Narodne skupštine, gospodine Bečiću, poštovana i uvažena gospođo Mihajlović i poštovane i uvažene gošće i gosti iz Ministarstva, tri stvari sada želim da kažem u odgovoru ministarki Mihajlović. Najpre, u izveštaju Srpskog arheološkog društva, a to je glas struke, gospođo Mihajlović, stoji da je rana hrišćanska bazilika, koja svedoči o počecima hrišćanske civilizacije na Balkanu, zatrpana. Ja vas molim, gospođo Mihajlović, da se još jednom usmerite ka tom pitanju. Jer, čini mi se, gospođo Mihajlović, dolazim do druge stvari, da ipak niste pažljivo čitali knjigu koju sam vam poklonio. Budući da sam ja pročitao tu knjigu, tvrdim vam, da ste pročitali tu knjigu, gospođo Mihajlović, ne bi se moglo desiti da na ovakav način tretirate i danas u našoj raspravi i u svom delanju u politici tu ogromnu vrednost i kulturno dobro, koje se nalazi na toj trasi koja je inače povezivala istočni i zapadni deo Rimskog carstva, gospođo Mihajlović. Treća stvar, vi kažete – Vučić prvi posle Tita. Ja vam kažem, gospođo Mihajlović, kada vi kažete – biće direktni letovi građanima naše Republike, to onda znači – Vučić prvi posle Živkovića, jer 2003. godine, gospođo Mihajlović, ista je poruka bila – direktni letovi. To što je postojao komercijalni ugovor ne znači da let nije bio direktan, gospođo Mihajlović. Molim vas samo da precizno saopštavate. Plus, gospođo Mihajlović, ovim sporazumom ne stvari se uslov da odmah krenu direktni letovi, nego ćemo ponovo morati da pristupimo nekom komercijalnom ugovoru, ponovo nekom komercijalnom aranžmanu, na osnovu kojeg će biti direktni letovi između Srbije i SAD. Hvala vam, poštovana gospodo.
Zahvaljujem, gospodine Pavićeviću. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković, pominjanje imena i prezimena, replika. Izvolite.
Dva nivoa replike. Prvo, ja se nadam da sam igrom slučaja pomenut u kontekstu – Tito, Vučić i ja, jer je to za mene lična uvreda. Ja se nadam da to nije bila namera. Drugi deo, i gospodin Pavićević je rekao, naravno da ćemo glasati za ovaj sporazum i naravno da cenimo njegov značaj, ali takvom sporazumu nije potrebna loša propaganda, loš pi-ar koji se zasniva na neistinama i koje vi sada ponavljate. Da li je 2003. godine bio ovakav sporazum? Nije. Da li se tada letelo za Njujork iz Beograda? Jeste. To znači da ovaj sporazum nije neophodan uslov da se leti odavde za Njujork. Letelo se na JFK, a moglo je da se leti i dalje, u komercijalnom aranžmanu naravno. Letovi između dve države nemaju nikakve veze sa politikom, to je čista komercijala. I sada će morati i američki prevoznici i srpski prevoznici da sklapaju neke komercijalne ugovore i to je dobro. Ja se nadam da ćemo što pre to da doživimo. Malo ljudi ima novca, naravno, da leti, ali onaj kome je to potrebno poslom ili ovako, ili za ljude koji tamo žive da posećuju svoje prijatelje i da dolaze ovde, sve je to u redu, ali nema potrebe sa tim nesretnim – istorijski prvi put, pa prvi put ovo, pa prvi put ono. Masa stvari se, naravno, dešava, čak i u ovim danima, koje liče na nešto dobro i obećavaju da će nešto biti dobro, ali to ne znači da je istorija počela od pre tri godine, kao što nije počela ni 5. oktobra, kao što nije počela ni na Osmoj sednici, kao što nije počela ni na Kosovskom boju. Imamo mi puno toga pre.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević, povreda Poslovnika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram član 104. stav 1. Poslovnika koji glasi – ako se narodni poslanik u svom izlaganju na sednici Narodne skupštine uvredljivo izrazi o narodnom poslaniku koji nije član iste poslaničke grupe navodeći njegovo ime i prezime, ili funkciju, odnosno pogrešnom itd, itd. Vi ste gospodine predsedavajući, gospodinu Živkoviću dali reč kao razlog ste naveli pominjanje njegovog imena i prezimena. Potpredsednica Vlade nije navela njegovo ime i prezime, već je rekla samo - poslanik Živković. Ovo govorim u vezi toga što je predsedavajući pre neki dan, a radilo se o predsednici Narodne skupštine Maji Gojković rekla da ja imam poseban tretman, da je meni sve dozvoljeno. S tim u vezi, oko davanja replike gospodine predsedavajući da se zna, da u poslednjih šest meseci do kraja juna ove godine Marijan Rističević je imao ukupno tri replike, da je moj kolega poljoprivrednik imao 23, da je kolega Veselinović imao 30, da je kolega od mog poljoprivrednika, kolega Pavićević, imao 43. Dakle, njih trojica su ukupno imali 96 replika, naspram mojih tri replike. Ne želim da se poredim sa predsednicima poslaničkih grupa, zato što oni po svojoj funkciji moraju da zastupaju celu poslaničku grupu i stranku. Ne tražim da se o ovome glasa, ali da se čisto zna ko to ima poseban tretman u ovoj Skupštini. Nisam protiv toga da opozicija ima malo više prava nego mi, ali ne želim da trapim kvalifikaciju da ja imam neke posebne privilegije i tretman u odnosu na druge, kad to na prosto nije tačno. Ne tražim da se o ovome glasa. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović po dnevnom redu. Izvolite.
Hvala, uvaženi predsedavajući. Znate, kad se neko bori da, eventualno, dođe do cenzusa, onda može neodgovorno da priča šta hoće i da se ponaša kao otvoreni prozor. Nadam se da znate šta radi otvoreni prozor. Ali, to je ono kada neko ne želi da razlikuje šta znači kada imate međunarodni sporazum sa jednom od najvećih sila na svetu, i kada imate komercijalni ugovor sa državom koja ima svoju kompaniju koja je letela za Njujork. To je ogromna razlika. Šta da se radi, valjda će neko to naučiti. U svakom slučaju, ovo je dobro iz prostog razloga zato što SAD ovakvu vrstu sporazuma ne potpisuju baš sa svakim. Prvo morate steći neko određeno poverenje prema toj zemlji i dobro je da to poverenje između nas i trenutno najveće svetske sile na svetu je u uzlaznoj putanji. Nadam se da će se tako i nastaviti, a dokaz je upravo ovo Sporazum sa SAD o direktnim letovima iz Beograda, odnosno iz Republike Srbije ka Njujorku. Što se tiče ostalih zakona, dobro je da se širi nadležnost ovog Centra, koji se formira za istraživanje saobraćajnih nesreća, ali dobro je da pored vazdušnog ide i na železnički i na brodski saobraćaj. S tim, što tu moram da priznam, čitajući sam zakon, imam prilično nekih nedoumica, nadam se, naravno, da će, eto, u raspravi da se one nekako razjasne, zato što, čini mi se, i to je ono što generalno ne volim, kada se zakoni pišu, da se nešto ostavlja, da se rešava podzakonskim aktima. Zato što to se, neretko ovde u praksi pretvaralo u to da se nikada ne reši i onda se ostavi rupa u zakonu, i onda se to često zloupotrebljava. To je inače, bila odlika prethodne vlade, koja je to najviše volela da tako ostavi neku oblast nedorečenu, pa kaže – rešiće se nešto podzakonskim aktom. Namerno se to ostavi, zato što se onda u tom međuprostoru stvaraju raznorazne malverzacije. Verujem, naravno, da to sigurno nije želja ove Vlade. Čini mi se da su same odredbe o tom Centru uopštene, i mogu se na razne načine protumačiti. Potrebno je malo preciziranje iz mnogo razloga, jer zaista, neko je ovde postavio dilemu oko preklapanja nadležnosti. Lepo je ovde napisano, i lepo ste vi obrazložili da se oni ne bave istragama krivičnim, niti prekršajnim, niti bilo čim. Kad se kaže, bave se istragama vezanim za uzrok saobraćajne nesreće, da li plovidbene, da li avionske, znate, to isto može da zanima i neku drugu službu, a pitanje je da li je sada baš dobro da se u određenim situacijama to preklapa. Dobro je što ovde po pitanju recimo nekih nesreća vezanih za vojsku, da se stvaraju te neke mešovite komisije, ali se opet postavlja pitanje da li je to baš sa aspekta nacionalne bezbednosti dobro da na primer VBA daje nekoj drugoj tamo agenciji da radi određeni posao koji možda recimo predstavalja državnu tajnu. Možda je recimo došlo do nesreće, nešto smo prevozili u sklopu vojnog transporta, na primer putem železnice, što je možda državna tajna i ne mora baš da se zna. Dođe do nesreće i onda imamo tu neku vrstu preklapanja nadležnosti tih nekih mešovitih komisija, može to da stvori problem, možda bi trebalo o tome razmisliti. Generalno, svakako da ovo podržavam zato što je dobro da se ovako nešto uredi. Samo bih voleo da u toj nekoj raspravi narednoj, pokušamo da samo malo preciziramo kakav će biti posao i ono što me posebno zanima vezano za taj centar to je odabir kadrova. Ovde se kaže da neko mora da ima devet godina iskustva u određenoj oblasti, da li je avio saobraćaj, da li je vazdušni, odnosno da li je brodski, da li je železnički, ali sada se postavlja pitanje kakvih devet godina rada, na čemu u toj oblasti saobraćaja. Ipak se neko bavi istragama i on mora da ima neka elementarna poznavanja vezana i za sam taj krivični aspekat, pa me iskreno interesuje kako se vrši odabir tih kadrova. Mislim da je to važno samo da građani čuju. Što se tiče onih ostalih stvari, moram da pohvalim u mnogo čemu ove zakone. Prvo, zato što smo usklađujemo i idemo ka nekim tokovima koji su prosto civilizacijski, na kraju krajeva usaglašavamo se sa onim što EU od nas zahteva. Verujem da čitava Vlada radi ka tome na jedan veoma dobar način, ali moram ovde da naglasim, pošto je stalno neko napominjao i želim prosto to da kažem nešto vezano za ovu ne daj bože helikoptersku nesreću koju neko ovako zloupotrebljava. Zaista zloupotrebljava na jedan ružan način kako bi bacio ljagu na samo Vladu Republike Srbije, možda čak i na samog ministra odbrane. Znate, imate koliko god hoćete sličnih nesreća, ne daj bože, u svetu, u Francuskoj, u SAD, gde god hoćete. Znate, tamo se to konstatuje da se dogodilo i pusti ste da nadležni državni organi rade svoj posao. Nekada sa aspekta nacionalne bezbednosti, na primer u SAD, ne možete čak ni da postavite to pitanje tako javno šta se tu dogodilo. Možda neko ima vojnu tajnu, možda nešto mora da se od javnosti stavi po strani iz određenih razloga. Ovde kod nas se vodi jedna neverovatna haranga, bukvalno hajka, a opet sa druge strane da se ne daj bože dogodilo nešto ružno tom detetu da je preminulo, odnosno koje je takođe stradalo, koje je bilo bolesno u Novom Pazaru, onda bi se vodila druga vrsta kampanje na Vladu, a što niste poslali helikopter da spasete to dete. Ta vrsta licemerja koja ovde vlada je nešto što je jako ružno. Nadam se da uz pomoć ovakvog jednog zakona da će se i tako nešto na kraju krajeve regulisati, da ćemo tačno znati ko u određenim situacijama nastupa. Zamolio bih one koji žele na takav način da zarade određene političke poene da to ne rade, jer to je toliko bestidno, toliko licemerno. Nadam se i evo i verujem, pošto vidim mnogi od vas navodno su strahovito zainteresovani za rezultate te istrage, čekamo nadležne državne organe, ne mešate se u posao onoga koji se inače bavi time, a to je tužilaštvo, to su neki organi koji su nezavisni od nas. Nemojte vršiti pritisak na nezavisne organe zato što to ne smete da radite. Poštujte neke osnovne demokratske postulate i poštujte tu neku podelu vlasi, morate tako naravno i da se ponašate. Hvala vam.
Zahvaljujem gospodine Đukanović. Reč ima profesor dr Janko Veselinović. Izvolite.
Hvala. Poštovani predsedavajući, poštovana potpredsednice Vlade gospođo Mihajlović, ne znam da li treba da navedem potpredsednice najneefikasnije, jedne od najneefiksnijih Vlada u svetu. Za mene to nikada nije bilo sporno, ali sada ste dobili i međunarodnu verifikaciju vaše nesposobnosti. Kada su u pitanju tri zakona koja su danas na dnevnom redu, svakako da je najmanje sporan Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o vazdušnom saobraćaju između Vlade Republike Srbije i Vlade Sjedinjenih Američkih Država. U ime „Pokreta za preokret“ ću glasati za taj zakon. Ono što jeste sporno, jeste Predlog zakona o istraživanju nesreća u vazdušnom, železničkom i vodnom saobraćaju, jer je zakonopisac imao mogućnost da tim zakonom otkloni probleme koji su postojali u praksi, u pravnoj praksi i u praksi istraživanja nesreća u vazdušnom, železničkom i vodnom saobraćaju, ali nije to učinio. Šta je tu sporno? Pre svega, van domašaja će ostati neki slučajevi. Van domašaja istraživanja će ostati slučajevi slični padu helikoptera, u kojem je poginulo sedmoro ljudi, po svemu sudeći ozbiljnom odgovornošću lica van vojne službe, dakle, civilnih lica. S druge strane, ovim zakonom nije rešeno ni pitanje stručnosti ljudi koji će voditi centar za istraživanje nesreća. Dakle, nisu predviđeni kriterijumi i uslovi za izbor tih ljudi. Kaznena politika nije politika odvraćanja od činjenja prekršaja, već politika koja je blaga kaznena politika. To govore kazne koje su propisane za pojedine prekršaje. S druge strane, neko od kolega je već govorio, o nesaglasnosti odnosno pravnoj nesinhronizaciji između odredbi koje se odnose na vazdušni saobraćaj i, recimo, železnički saobraćaj, sa unutrašnjom plovidbom. Činjenica je da su po svemu sudeći te delove zakona pisale različite osobe. Dao sam predlog amandmana kako bi se to otklonilo. Ono što bi trebalo da je ovaj zakon dao, da je otklonio mogućnost da se nestručno postupa po pitanju istraživanja nesreća, jeste činjenica da mi ni posle ovoga zakona nećemo moći da istražimo jedan slučaj u kome su možda u komandovanju, u davanju naloga vojnim licima učestvovala i civilna lica, bez određenih ovlašćenja. Dakle, nećemo ni posle donošenja ovoga zakona moći da dobijemo odgovor ko je dao nalog, zašto je dao nalog, sa kojim razlogom, neko izvan vojne strukture, za poletanje helikoptera u kome je izgubilo život sedmoro ljudi. Da li je to bilo samo zbog nekog marketinga iz Vlade, da li je tog dana neko trebao da se još jednom slika za drugi ili ovog puta treći dnevnik? Dakle, nemamo mehanizme. Dao sam predlog amandmana u ime „Pokreta za preokret“ kojim će se predvideti da ovaj centar istražuje i slučajeve ukoliko je u nesreći vazduhoplova, u železnici ili u plovidbenoj nesreći broda učestvovalo civilno lice, iako je došlo do nesreće vojnog vazduhoplova ili plovila. Ukoliko prihvatite ove amandmane i ukoliko dobijemo garanciju da će možda i ovaj slučaj helikoptera biti istražen, imajući u vidu ovaj zakon, razmotrićemo pitanje glasanja.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite.
Hvala, uvaženi predsedavajući. Gospođo ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, veoma su važne današnje tačke dnevnog reda – Predlog zakona o istraživanju nesreća u vazdušnom, železničkom i vodnom saobraćaju, Predlog zakona o izmenama Zakona o obligacionim i osnovama svojinsko-pravnih odnosa u vazdušnom saobraćaju i Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o vazdušnom saobraćaju između Vlade Republike Srbije i Vlade Sjedinjenih Američkih Država. Pažljivo sam pratio prethodnog govornika i moram da priznam da sam tek sada shvatio suštinsko značenje reči „preokret“. Gospodine predsedavajući, ispred mene je izvod sa sajta „Otvorenog parlamenta“ od 20. oktobra 2011. godine, gde uvaženi prethodni govornik, samostalni poslanik koji se predstavlja da je poslanik neke grupe građana koja se zove „Preokret“, gde snažno podržava upravo Predlog zakona o izmenama Zakona o obligacionim i osnovama svojinsko-pravnih odnosa u vazdušnom saobraćaju.
Molim vas, gospodine Markoviću, to nije tema dnevnog reda.
Kako da nije, to je zakon o kome pričamo? Ovo je jedan od tri zakona o kojima danas raspravljamo.
To jeste, ali nije tema da komentarišete druge narodne poslanike, njihovo izlaganje i nameru da li glasaju ili ne glasaju na neku temu.
Potpuno ste u pravu, gospodine predsedavajući, ali ja moram da kažem da ja shvatam šta je preokret, ali ne mogu da shvatim da je neko pre samo nekoliko godina snažno za, uz obrazloženje da se time pridružujemo evropskim integracijama, a danas je protiv toga. Ali, dobro, da se vratimo na ono što je tačka dnevnog reda. U svakom slučaju podržavam današnje predloge zakona. Prvenstveno ću se bazirati na Predlog zakona o istraživanju nesreća u vazdušnom, železničkom i vodnom saobraćaju. Razlog za podršku je i činjenica da, kako smo i rekli, ova oblast do sada nije bila potpuno uređena, odnosno, bila je delimično uređena, kroz različite zakone, o različitim vidovima saobraćaja, kao što smo čuli i iz izlaganja ovlašćene predstavnice SNS, gospođe Rakić, dakle – Zakonom o vazdušnom saobraćaju, Zakonom o plovidbi lukama na unutrašnjim vodama, Zakonom o pomorskoj plovidbi, itd. Istaknuto je u nekoliko navrata u prethodnim diskusijama da su osnovni razlozi za donošenje zakona o istraživanju nesreća u vazdušnom, železničkom i vodnom saobraćaju zapravo dalje usklađivanje sa standardima i preporučenom praksom međunarodne organizacije civilnog vazduhoplovstva, kao i međunarodne pomorske organizacije i pravnim tekovinama Evropske unije, protiv čega je sada uvaženi prethodni govornik, još jednom da naglasim. Mi ostali se slažemo da je harmonizacija nacionalnog zakonodavstva sa propisima Evropske unije jedan od prioriteta u okviru procesa pristupanja EU. Ovim zakonom se unapređuje nivo i stepen bezbednosti u transportnom sistemu Srbije, ali se unapređuje i efikasnost istraživanja nesreća, kao i samog istražnog postupka, u skladu sa zakonodavstvom EU i međunarodnim konvencijama. Predloženim rešenjima se obezbeđuje pouzdana i nezavisna istraga u slučaju udesa i nezgoda u vazdušnom saobraćaju, dakle, ozbiljnih nesreća, ostalih nesreća i nezgoda u železničkom saobraćaju, kao i vrlo ozbiljnih pomorskih nesreća, ozbiljnih pomorskih nesreća, pomorskih nesreća i nezgoda i ozbiljnih plovidbenih nezgoda i plovidbenih nezgoda u vodnom saobraćaju. Ovim zakonom, takođe, predviđeno je da Centar za istraživanje nesreća u vazdušnom, železničkom i vodnom saobraćaju, organizaciono i funkcionalno, bude potpuno nezavisan od svih nadležnih organa i organizacija, kao i od svih fizičkih i pravnih lica, ali i od svih drugih zainteresovanih strana, čiji bi interesi mogli da dođu u sukob, sa interesom istrage. Takođe ovajcentar će biti nezavisan od državnih institucija, na primer ministarstava nacionalnog tela zabezbednosti, itd. Kada je reč o trećem zakonu, odnosno o Predlogu Sporazuma o vazdušnom saobraćaju između Vlade Republike Srbije i Vlade SAD, potrebno je istaći da je u pitanju, između ostalog, po mom mišljenju, velika privilegija, odnosno veliko priznanje i za našu državu i za našu nacionalnu kompaniju, veliko priznanje i u tehničkom smislu, koji govori u prilog tome da smo dovoljno osposobljeni da možemo da letimo direktno za Ameriku, što će, uveren sam, naša brojna dijaspora, kako je neko od prethodnih govornika i spomenuo, sa velikim zadovoljstvom prihvatiti i leteti našom kompanijom, i to ne samo iz ekonomskih razloga, već i iz patriotskih razloga. Samom činjenicom da će se iz Beograda direktno leteti za Ameriku, svrstavamo se među regionalne centre, što je takođe veliki iskorak i veliki pomak i za naše aerodrom. Iz svih ovih razloga, želeo bih da pozovem, da podržimo ove predloge zakona. Hvala.
Zahvaljujem se gospodine Markoviću. Povreda Poslovnika, prof. dr Janko Veselinović. Pre nego što vam dam reč gospodine Veselinoviću, ja sam opomenuo prethodnog govornika. Smatram da nisam prekršio Poslovnik, ali ako insistirate, imate reč. (Janko Veselinović, s mesta: Ne, nema veze.) Izvolite.
Poštovani predsedavajući, reklamiram član 98. Poslovnika. U tom članu se kaže – predsednik Narodne skupštine daje reč narodnim poslanicima prema redosledu koji je dostavila njihova poslanička grupa i do isteka ukupnog vremena rasprave utvrđenog za poslaničku grupu. Ako su za raspravu prijavljeni narodni poslanici iz više poslaničkih grupa, predsednik Narodne skupštine daje im reč naizmenično. Prethodni govornik se danas, odnosno njegova poslanička grupa ga je prijavila među poslanicima koji su neopredeljeni. Kada je gospodin Milan Petrić odustao od diskusije, ja sam došao na njegovo mesto, na sedmo mesto. Gospodin Aleksandar Marković je u međuvremenu od neopredeljenog postao opredeljeni i na listi je postavljen iza mene. Da li i gospodin Marković ima poseban tretman kao neki drugi poslanici? Ja vas molim da mi date odmah izmenu prijave za reč narodnih poslanika SNS, po svemu sudeći da je neko ovde slagao ili napravio neki falsifikat. Dakle, gospodin Marković je nakon moje prijave, odnosno odjave Petrića i došao sam na njegovo mesto, promenjeno njegovo mesto na rasporedu od neopredeljenog postao opredeljen za i došao iza mene, samo zato da bi komentarisao sve ono što ima zadatak od SNS. Dakle, molim vas da mi dostavite odmah izmenu prijave za diskusiju SNS.
Gospodine Veselinoviću, ja sada razumem da ste vi toliko važni, sada neke teorije zavere zbog vas. (Janko Veselinović, s mesta: Da.) Ja mislim da nije tako, gospodine Veselinoviću. Imamo prijave za reč, imamo redosled narodnih poslanika. Ovde se kaže da je gospodin Aleksandar Marković – za. (Janko Veselinović, s mesta: Da pogledamo, imam original.) Gospodine Veselinoviću, mi ćemo to proveriti u službi. (Janko Veselinović, isključen mikrofon: Aleksandar Marković je bio pretposlednji.) Ja ne znam šta vi ovo imate. (Janko Veselinović, isključen mikrofon: To je prethodni, ovo je novi. Aleksandar Marković sedmi. Na osnovu čega?) Gospodine Veselinoviću, ako neki narodni poslanici odustaju, ovde imamo četiri narodna poslanika koja su u toku rasprave odustala. (Janko Veselinović, isključen mikrofon: On je bio neopredeljen.) Gospodin Marković je bio u ovom trenutku, po zadnjoj verziji, on je za ovaj zakon, možda je greškom otišlo tako nešto, možda je poslanička grupa ispravila. Ne možete da tvrdite da ste vi toliko sada važni da ima sada neka teorija zavere i zbog vas se neko menja ili stavlja da bi govorio posle vas. Ako smatrate da ste toliko važni, da je vaš Pokret toliko važan, to je na vama. (Janko Veselinović, isključen mikrofon: Jako sam važan, molim vas da mi dostavite.) Dobro gospodine Veselinoviću, ne vredi, vi i dalje mislite da ste važni. Sada, po redosledu dr Aleksandar Martinović. Izvolite. (Janko Veselinović, s mesta: Ne može po Poslovniku.)
Dame i gospodo narodni poslanici, povređen je član 108. koji govori o redu na sednici Narodne skupštine. Ja se pitam kako bi prošao neki poslanik SNS da je kojim slučajem SNS u opoziciji, a da se ponaša na način na koji se sada ponaša gospodin Janko Veselinović? (Narodni poslanik Janko Veselinović prilazi stolu predsedniku Narodne skupštine i donosi spisak prijava za reč.)
Nije, nemate. Ko zna šta vi imate. Mi svi imamo isto. Nemojte, nemojte. Izvinjavam se, ali stvarno pokušavam da pomognem poslaniku. Nije, u zabludi ste. Svi imamo iste, evo gledala sam sada prenos i donela sam moj list. Nemojte, neki put uzimate i neke rade verzije, kao poslanik uopšte nema obaveze da se to deli po sali. Ko je zainteresovan taj sedi i prati rad, ko nije, ovo je samo bilo sredstvo da se olakša, ali niste u pravu, nemoguće da nas 50 imamo ovako, a dvoje-troje ima nešto drugo. Sada ću da vam kažem. Neki put se naprave od prijavljenih, neko se prijavi i ujutru u liste. Ne znam odakle to vama, ali to nije uopšte krucijalno. Neće se Srbija sada onesvestiti zato što vi imate neku preliminarnu listu koja je napravljena od osam-devet ujutru, a ova lista je posle otvaranja diskusije, kako i treba da bude. Znači, nemojte ni trčati da uzmete svaki papir odmah. (Aleksandra Jerkov, s mesta: Dali su nam ovo, podelili su nam.) Dobro, ali eto razgovarajte sa službenicima. Ja niti delim liste niti ih kucam, niti sam zadužena da pravim redosled, ali svi imamo koji treba da imaju ovde kao predsedništvo da je Aleksandar Marković iza Janka Veselinovića. Nemojte Janko, usredsredite se na posao. Niko vas ne mrzi u ovoj državi, niti vas ja mrzim, niti ovi što prave liste, službenici. Da nije Aleksandar Marković odgovorio, odgovorio bi Martinović ili bilo ko drugi ko bi se našao iza. Nemojte, stvarno, ne valja da sebe ni ponižavate ni davati previše do značaja. Nije zla namera stvarno. Mogao je da bude neko oštriji iza i opet vam ne bi valjao. Vama ćemo dati od nule sada da počnete. Izvolite Martinoviću, ali od nule, ne računajte ovo vreme, a možete i ponovo, da nam olakšate. Izvucite pa ponovo, molim vas.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja zaista ne znam šta treba da se desi u ovoj sali…
Samo ponovite član, jer Veselinović nas je ometao u tome.
Član 108. gospođo predsednice. Zaista ne znam šta treba da se desi pa da ovaj Poslovnik počne da se primenjuje i na poslanike bivšeg režima. Ja se pitam šta bi bilo sa nekim poslanikom SNS da je SNS nekim slučajem u opoziciji i da tako jednostavno došeta do stola predsedavajućeg i gura predsedavajućem pod nos nekakve papire, okrenut leđima prema poslaniku koji treba da govori i to se ne dešava prvi put. Dakle pravo je SNS i poslaničke grupe SNS da odredi ko će da govori, da li će da bude opredeljen za ili protiv, da li će biti neopredeljen i da li će biti nekih promena u pogledu njegovog opredeljenja. To je suvereno pravo poslaničke grupe SNS. Možda se gospodin Janko Veselinović plaši pojedinih poslanika SNS koji treba da govore posle njega, pa bi on sada da namesti ko bi po njegovom mišljenju bio idealan da bude što manje ubojit u odnosu na ono što je rekao gospodin Janko Veselinović. Gospodinu Marijanu Rističeviću pre neki dan je oduzeta reč zato što je pokušao da govori o temi za koju je predsedavajuća smatrala da nije u skladu sa tačkom dnevnog reda. Meni je izrečena opomena kao zameniku predsednika poslaničke grupe i nemam protiv toga ništa. Ovde je danas gospodin Zoran Živković pričao o padu helikoptera i pokušao da zloupotrebi jednu tužnu i nesrećnu činjenicu da su ljudi izgubili život zato što su želeli da spasu život jednog deteta…
Vreme poslaniče. Hvala.
… i nije mu se desilo apsolutno ništa. Dakle, šta bi to značilo da ja sada dođem, uzmem papir i dođem do vas i kažem vam šta piše na jednom, šta piše na drugom papiru. Naše je pravo da odredimo ko će da govori i da li će da bude za ili protiv.
Poslaniče molim vas, dve minute i 15 sekundi. Hvala. Pozvali ste se na član 108. da se predsednik ili predsedavajući, ko god već, stara o redu na sednici Narodne skupštine, pokušali smo da dokažemo poslaniku Veselinoviću da nema nikakve zavere protiv njega, jer stvarno je takav redosled i dostavljen, s tim što moram stvarno da kažem da unutar grupa može da se vrši raspored. Znači, ne možemo da dodajemo više ljudi koji nisu na listi, ali oni koji su prijavljeni mogu da se menjaju između sebe, ali nije danas ni tako urađeno i neću više da se pravdam, idemo da radimo dalje, zaista je tema potpuno deplasirana. Vrtimo se. Izvolite poslaniče Rističeviću po Poslovniku. Koji član?
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, reklamiram član 107. Govornik na sednici Narodne skupštine je dužan da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine, član 107. stav 1. Bez obzira što sam ja poslanik sa posebnim privilegijama i posebnim tretmanom, mislim da je povređeno dostojanstvo Narodne skupštine time što je gospodin Janko Veselinović, predstavnik nevladine udruge Pokret za preokret, ovde izvršio pravu malu istragu povodom redosleda govornika i pri tome mislim da je narušio dostojanstvo Narodne skupštine, jer to pravo pripada eventualno predsedavajućem, odnosno njegova primedba je trebala biti pismena i predsedavajući je trebalo razmotriti ukoliko je bilo nekog mešanja govornika na listi, s obzirom da su neki govornici odustali od diskusije, a neki nisu. Pravo narodnog poslanika jeste da reklamira Poslovnik. To pravo ne osporavam ni predstavniku nevladine udruge Janku Veselinoviću, ali njegovo pravo nije svakako da vrši istragu na licu mesta i da pri tome omalovažava Narodnu skupštinu i da svi čekamo dok gospodin Janko Veselinović ne završi svoju istragu povodom pomeranja nekog njegovog navodnog utiska da je pomeren redosled govornika i veće teme za ovu državu nema, nego od pomeranja tog redosleda, odnosno zato što je neko govorio posle Janka Veselinovića. Zato mislim da ubuduće kada ovo bude reklamirao, ja ću tražiti prevodioca, jer ništa ne razumem. Hvala.
Da vam kažem, poslaniče, član 107. povrede je već bio u ovom krugu, tako da nema glasanja i da hoćete. Bilo je, beležimo sve. (Marijan Rističević, s mesta: Nije.) Pa, dobro, poslaniče, kada budete vodili sednicu, vi ćete imati drugačiju evidenciju. Naša evidencija govori - član 107. je bio. Izvolite. Koji član? Član 105. Ne govori se o njemu, nego ukupno o povredi Poslovnika, jednih za drugim poslanika.
Hvala, uvažena predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, povređen je član 105. Poslovnika, koji govori o tome da niko ne sme prići govornici dok mu predsednik Narodne skupštine to ne odobri, a to se upravo malo pre desilo. Mislim da ste u najboljem slučaju mogli da odredite pauzu, pa da se onda ispričate sa uvaženim poslanikom Jankom Veselinovićem. Mislim da niste trebali da dozvolite onako, da kažem, i neistinite i vrlo zlonamerne ocene koje je on izgovorio i za mene lično, a i za poslaničku grupu SNS. Nije se prvi put desilo da redosled bude takav da ja govorim posle Janka Veselinovića. Prosto se to nekad tako desi, ali je prvi put da on ovako reaguje, zato što ga je zabolela suština onoga što sam rekao. Zabolela ga je suština da je 20. oktobra 2011. godine…
Poslaniče, molim vas, povredu Poslovnika. Malopre ste me opominjali na moje ponašanje, sad ja moram vas. Znači, samo povreda Poslovnika. Ja prihvatam sugestiju meni, ili šta god hoćete da kažete, ali sada ne možete ni vi da prekoračite nešto više od objašnjenja iz člana 105. Zahvaljujem. Inače, ja sam dozvolila Janku Veselinoviću da priđe. Želela sam da smirim situaciju, a potpuno je irelevantna čitava ova diskusija da li ste vi bili iza ili niste, kada lepo stoji da jeste. Ja bih vas molila sada da pređemo dalje, pošto priča o tome da li je neko 104. ili broj 105, u govorima sedmi ili osmi. Da li je tako, poslaniče Veselinoviću, da je ovo potpuno nebitno postalo? Sledeći govornik na listi je Borislav Stefanović. Ne. On je odustao. Ne, moram da čitam. Nemojte molim vas samo da mi sugerišete, jer će se javiti neko pa će reći - što sam ja izbrisan. Znači, on je izbrisan. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović, izvolite.
Zahvaljujem, predsednice. Imajući u vidu da je ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe SPS Stefana Miladinović istakla da će Poslanička grupa SPS podržati set zakona o kojima danas raspravljamo, ja ću se toj podršci samo pridružiti i shodno najavi ovlašćenog predstavnika, govoriću isključivo o izmenama i dopunama Zakona o obligacionim i osnovama svojinsko-pravnih odnosa u vazdušnom saobraćaju. Zašto? Pa, zbog toga što za razliku od drumskog saobraćaja, pre svega, putnik u avionu je zaštićen. A, cela moja diskusija bi trebala da bude i biće fokusirana isključivo na zaštitu putnika i prava putnika, pre svega prava putnika u vazdušnom saobraćaju, na obeštećenju. Kada se uzme u obzir da je prosečna avionska karta znatno veća od autobuske karte, da se radi o daleko komfornijem putovanju, daleko kraćem putovanju, jasno je da ova pravila koja se vezuju za vazdušni saobraćaj i zaštitu putnika u vazdušnom saobraćaju moraju biti daleko jasnija i preciznija od bilo kojih drugih pravila i u tom pravcu, uvažena ministarko, imate našu maksimalnu i snažnu podršku. Međutim, ono što ostaje kao pitanje i dilema i nas u poslaničkoj grupi SPS, a sigurno i većine i građana i poslanika, jeste dilema koju je na neki način otvorio poslanik Bradić i u jednom izvesnom smislu dobio određeni odgovor sa vaše strane. Ali, ono što mi smatramo da je trebalo dopuniti i produbiti upravo tu temu u smislu bolje analize, jeste činjenica da čak i u EU, prema statističkim podacima koji daju dosta pouzdane podatke, samo 2% odštetnih zahteva, dakle, samo 2% reklamacija putnika u vazdušnom saobraćaju bude usvojeno. Dakle, od ukupnog broja reklamacija, samo 2% se usvaja. Na čak 25% reklamacija avio prevoznici u EU, dakle, ne radi se samo o našem avio prevozu, koji je nesumnjivo respektabilan po svim parametrima, čak 25% reklamacija postoji na koje se uopšte ne odgovara. Zbog toga je ovaj rok od 60 dana za donošenje odluke povodom reklamacija, odnosno prigovora putnika na neki način sporan. Zašto sporan? Nije sporno da je Republika Srbija potpisnik multilateralnog sporazuma o zajedničkom evropskom vazduhoplovnom području, nije sporno i nije sporno da se u tom smislu mora prilagoditi normativima koji su propisani ovim sporazumom. To nije sporno, ali je sporno da se pa čak i našem avio prevozniku putnici obraćaju, da čekaju neprimereno dugo na odgovore po njihovim reklamacijama, da ti odgovori često budu neadekvatni, odnosno nesaglasni sa onim što podrazumeva činjenično stanje vezano za odštetne zahteve i na kraju dolazimo u situaciju da sam taj rok bude predug s jedne strane, s druge strane, da u slučaju ćutanja nadležnog organa nemamo adekvatnu sankciju. Zašto nemamo, uvažena ministarko, adekvatnu sankciju? Zbog toga što preko 67% putnika nije upoznato sa svojim pravima, 67% putnika od ukupnog broja putnika koji koriste vazdušni saobraćaj nije upoznato sa svojim pravima posmatrano na nivou svih avio prevoznika u EU, dakle, ne samo u Srbiji, već u celoj EU. Taj nedostatak edukacije, transparentnosti, upoznavanja putnika sa pravima iz oblasti zaštite putnika u avio saobraćaju i mogućnostima da ostvare svoje odštetne zahteve jeste problem koji traje dugo. U tom pravcu treba posmatrati da li je moguće da se eventualno čak i amandmanom odbora poboljša kvalitet ovog zakona tako što će se reći ono što je Evropski parlament zauzeo kao stav. Mi ovde imamo i među našim narodnim poslanicima evropske parlamentarce, poslanike Evropskog parlamenta, koji su zauzeli stav da bi trebalo da u slučaju da se odštetni zahtev posmatra kao ćutanje nadležnog organa, u toj situaciji, ako nadležni organ po odštetnom zahtevu ne odgovori, da se automatski smatra da je taj zahtev prihvaćen. Evropski parlamentarci u tom pravcu imaju i te kako značajno razmišljanje, da se izmene zakonski propisi kojima se reguliše ova materija. Zašto? Zbog toga što će se s jedne strane disciplinovati svi nadležni organi koji postupaju po odštetnim zahtevima avioprevoznika, odnosno izvinjavam se, nadležni organi avioprevoznika po odštetnim zahtevima putnika. S druge strane ćemo imati vrlo brz, transparentan postupak u kome će putnici biti jasno edukovani. Ukoliko se stav evropskih parlamentaraca prihvati, u tom pravcu bi se moglo intervenisati u Predlogu ovog zakona, jer nije redak slučaj da se i prema Er Srbiji kao našem domaćem autoprevozniku upućuju zahtevi ovakve sadržine. Nije redak slučaj da dođe do povrede prava putnika, a ja ću samo ukazati na neka od prava putnika koja su zakonskim, odnosno sistemskim rešenjima garantovana jer su vrlo jasno normirana. Gde se može žaliti putnik, na koje okolnosti? Okolnost uskraćivanja ukrcavanja, otkazivanja letova, kašnjenja letova, smeštaja u nižu klasu itd, itd. U koliko s jedne strane ne preduzmemo sve mere da putnike edukujemo da se uvek, ali uvek zbog povrede prava obraćaju nadležnoj ustanovi ili instituciji, to je Direktorat za vazduhoplovstvo, a s druge strane izvršimo jednu vrsto, ja moram tako pežorativno da kažem, disciplinovanja organa koji treba da postupaju, onda ćemo uspeti u smislu praktične primene ovog zakona. U suprotnom, ostajemo na polju nedovoljne ili neadekvatne zaštite putnika u vazdušnom saobraćaju. U tom pravcu bih voleo da se uz jedno onako, pre svega, uvažavanje dobronamerne sugestije poslaničke grupe SPS prihvati mogućnost da se u ovom delu zakona Predlog zakona izmeni ili dopuni i da zaista u slučaju neodgovaranja, nedostavljanja odluke putniku se smatra da je njegov zahtev, kako odštetni tako i reklamacija, u svakom slučaju prihvaćen. Naravno da sve ono što je sadržano u ovom zakonu, koji u principu nije suštinski zakon o kome danas raspravljamo, jeste jedan iskorak koji Vlada već duže vreme čini u pravcu harmonizacije domaćeg zakonodavstva sa zakonodavstvom EU. Da imate podršku u pravcu preciziranja pojedinih odredaba Predloga ovog zakona, da se radi o terminološki daleko boljim rešenjima, odnosno da sada imamo daleko jasnije, preciznije formulacije u tekstu zakona koje neće ostavljati nedoumice i zablude. Jedino ostaje ovo otvoreno pitanje o kome smo govorili, pri čemu smatram da mi ne treba da robujemo, uslovno rečeno, sa onim što je u sporazumu navedeno jer u svakom slučaju rok od 60 dana će se poštovati, ali se postavlja pitanje - da li taj rok, pod jedan, treba skratiti, ako ga nećemo skratiti za šta smatram da je opravdano da ne mora da se skraćuje, onda je opravdano tražiti odgovornost onoga ko ne odgovara po zahtevu, a ta odgovornost u zakonu zaista nije dovoljno dobro obrađena. U svakom slučaju, vi imate maksimalnu podršku za usvajanje ovog zakona od strane poslaničke grupe SPS i nadamo se da ćete uz uvažavanje naših amandmana doprineti kao što i mi želimo da se po kvalitetu ovaj zakon poboljša, a u svakom slučaju bez obzira na činjenicu da li će amandmani autentično biti prihvaćeni ili neće mi ćemo glasati u Danu za glasanje za Predlog ovog zakona. Ja vam se zahvaljujem.
Hvala. Reč ima dr Zorana Mihajlović.
Hvala vašoj poslaničkoj grupi što ćete glasati za predloge ovih zakona. Što se tiče dilema koje imate vi, a nadam se da većina građana neće imati te dileme, zato što na svakom pultu svakog avioprevoznika mora da stoji informacija o tome kako mogu da zaštite svoja prava. Inspektori Direktorata su dužni da se staraju o sprovođenju zakona. Ukoliko, recimo, evo da krenem odatle, na pultu avioprevoznika ne stoje sve informacije inspektori Direktorata imaju obavezu po zakonu da takvog avioprevoznika, odnosno aviokompaniju kazne. Dodatno 60 dana naravno stoji zato što je to usklađeno sa svim direktivama i normama, ali kao što sam prethodno takođe komentarisala, jednog od prethodnih poslanika, a to je da stvar je same aviokompanije i prevoznika hoće li, a ja mislim da će svaka valjda želeti da odgovori što pre, a ukoliko, naravno, putnik ne bude time zadovoljan ili ukoliko ne dobije odgovor, sledeća tačka jeste Direktorat koji će morati da da svoje mišljenje o tome. U 2014. godini, recimo, je bilo ukupno 77 reklamacija kod Direktorata od čega je 31 reklamacija, koje su obrađene, tiču se kašnjenja letova, što je skoro polovina od ukupnog broja, zatim 17 reklamacija koje se tiču otkazivanja letova, osam reklamacija u kategoriji uskraćivanja ukrcavanja i sedam reklamacija u kategoriji prtljaga, gde je Direktorat dao određena rešenja avioprevoznicima. Zaista smo se trudili, a opet u skladu sa svim našim obavezama i željom da zaštitimo prava putnika jer to jeste na prvom mestu, da kroz ovaj zakon do svih detalja obezbedimo putnika, odnosno prevoz putnika, prtljaga i tereta. Hvala.
Reč ima Ivana Stojiljković, a neka se pripremi Vladimir Orlić.
Zahvaljujem predsednice. Uvažena ministarko sa saradnicima, dame i gospodo poslanici, pred nama su veoma bitna tri zakona iz oblasti saobraćaja, pre svega vazdušnog saobraćaja koji bi trebalo danas, u stvari na dan kada ih budemo izglasali, kada ih budemo prihvatili, da zaokruže pravni osnov i usaglašavanje sa propisima EU, nakon čega se definitivno može reći da ovaj vid saobraćaj čvrsto ulazi u EU. Kao što smo već čuli od uvažene ministarske, prva faza prilagođavanja propisa je već pri kraju, završena je, što je već uslov za pregovore i otvaranje Poglavlja 14. Dakle, ovih dana potvrdiće se Sporazum o vazdušnom saobraćaju između Republike Srbije i SAD koji je potpisan 29. maja ove godine i meni je jako drago što je vrlo malo prošlo od samog potpisivanja sporazuma do njegovog usvajanja, iako su mnogi sumnjali da će to zaista tako biti. To znači da ćemo već kroz neko vreme imati direktan let iz Srbije prema Americi i naravno i u suprotnom pravcu. Pored toga, ovaj sporazum će donekle pospešiti i međusobnu bilateralnu saradnju naših zemalja, odnosno naše zemlje i Amerike i pokazati da je Srbija i sve naše kompanije da su pouzdan partner i da su dobri partneri u svetu. Takođe, potrebno je napomenuti da je Srbija da bi se došlo do ovog sporazuma prošla vrlo ozbiljne kontrole i da danas će biti među, odnosno kroz koji dan biti među retkim zemljama koje će imati direktan let, a tačnije biće jedina u regionu. To će svakako privući i potencijalne putnike iz naših susednih zemalja, što će i ekonomski ojačati i našu aviokompaniju Er Srbija. Drugi zakon koji je pred nama, odnosno izmene i dopune zakona, radi se obligacionim i osnovnim svojinsko-pravnim odnosima u vazdušnom saobraćaju i kao što smo čuli izmenjeno je 11 članova, takođe sa ciljem usaglašavanja sa zakonima EU da bi se bolje utvrdila terminologija, znači, da bi se jasnije definisala i ono što je najbitnije, a malopre smo kroz diskusiju čuli, da bi se poboljšali uslovi i zaštita prava putnika da bi i dalje putnik bio na prvom mestu. I danas imamo raspravu oko novog zakona, Zakona o istraživanju nesreća u vazdušnom, železničkom i vodnom saobraćaju. Dakle, ovo je bila oblast istraživanja definisana kroz nekoliko različitih zakona. Sada se donosi, odnosno osetilase potreba da se donese jedno jedinstveno uređenje ove materije radi većeg stepena zaštite života, zdravlja, bezbednosti, kao i zaštite životne sredine. Dakle, nakon nesreće istraga se kreće u različitim pravcima. Imamo sudske istrage, imamo bezbednosne istrage i ono što je razlika među njima jeste šta je cilj ovih istraga. Dakle, cilj sudske istrage je da ukaže ko je kriv i odgovoran za nesreću. Međutim, predmet ovog zakona je da se pronađu uzroci nesreće. Dakle, ova istraga odgovora na tri pitanja, šta se desilo, zašto se desilo i naravno da se daju preporuke šta se može učiniti da do takvih događaja više nikada ne dođe. Takođe, razlog za donošenje i usaglašavanje sa propisima EU, kao što sam već ranije rekla, ispunjavaju se međunarodne obaveze, pripreme za pregovaračku grupu za otvaranje Poglavlja 14 i to se očekuje vrlo skoro zato što je završena prva faza prilagođavanja propisa. Dakle, Centar će da utvrđuje uzroke udesa i ozbiljnih nezgoda, dakle, davaće preporuke radi poboljšanja bezbednosti, vodiće bazu podataka i davaće je na uvid i davaće stručnu pomoć relevantnim, odnosno pravosudnim organima. Ako se uzme u obzir ono što smo čuli na početku ove načelne rasprave, da je u nekom prethodnom periodu bilo preko 2.000 nesreća u ova tri vida saobraćaja, da je stradalo oko 150 ljudi, da je materijalna šteta bila preko 270 miliona evra, dakle, primena ovog zakona definitivno će imati rezultat smanjenja broja nesreća, smanjenje broja žrtava, materijalne štete i sprečavanje zagađenja životne sredine, što je veoma značajno za našu zemlju. Zbog svega ovoga, Srpska napredna stranka će čvrsto podržati ove predloge zakona i velika sreća u budućem radu. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Momir Stojanović.
Uvažena predsednice, poštovana potpredsednice Vlade sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, svakako, složićemo se, ako izuzmemo pokušaj politizacije svih predloga zakona koji dolaze u ovaj parlament, da su ova tri predloga zakona i jedan sporazum suštinski važni za našu zemlju, jer pre svega pokrivaju oblasti koje u pravnom smislu nisu bile regulisane. Pažljivo sam proučio sva tri predloga zakona. Osvrnuću se samo na ovaj zakon koji, po meni, zavređuje pažnju, a to je Predlog zakona o istraživanju nesreća u vazdušnom, železničkom i vodnom saobraćaju. Pokušaću da dam par primedbi koje mogu biti predmet za razmatranje eventualnih amandmanskih promena. Tako, u predloženom tekstu, u poslednjem stavu člana 5. kaže se – nadležni pravosudni organi koji vode istragu mogu centru da dostave spise i isprave, odnosno njihove kopije potrebne za vođenje postupka, istraživanja u vazdušnom, železničkom i vodnom saobraćaju, ako se time ne ometa istražni postupak. Gospođo ministarko, mi u praksi možemo doći do situacije kada će istražni organi pravdati ustupanje podataka i saznanja ovom centru za istraživanje, navodno zbog istrage nismo u mogućnosti da vam dostavimo tražene podatke. Ja bih preformulisao drugačije ovej stav i obavezao istražne organe, ovo tim pre što pripadnici centra za istraživanje nesreća su pod zakletvom, odnosno u obavezi su jednim članom, kako ste regulisali u predloženom zakonu, da čuvaju tajnost podataka koje su stekli tokom istrage. Bojim se da ćemo mi imati u javnosti polemiku, ako ovakvo zakonsko rešenje ostane, da će se uvek neki viši, pri tome ne zadirući u pravo pravosudnih organa, da će se nadležni tužioci pravdati da u interesu istrage nismo u stanju da vam dostavimo tražene podatke centru, a da će veliki pritisak na centar biti javnosti zašto se nije razobličilo, odnosno potpuno utvrdile činjenice oko neke nesreće. Druga primedba koja takođe može biti amandmanski ispravljena odnosi se na član 10. U članu 10. u predloženom tekstu kaže se – Centar mora u roku od sedam dana od dana donošenja odluke o početku istrage da o tome obavesti Ministarstvo. Ja mislim, gospođo ministarko, da je suviše mnogo sedam dana, da vi kao resorni ministar saznate da je vaš centar pokrenuo istragu povodom nekog saobraćajnog, vodenog ili vazdušnog. Mislim da bi taj rok trebalo da bude – u roku od 24 sata. Šta ako u tom roku od sedam dana vas pitaju šta je sa istragom, ko je pokrenuo, da li je pokrenuta, a vi sedam dana ste dali centru da vas u roku od sedam dana obavesti da je preduzeo mere i radnje u pravcu istrage nesreće. Mislim da se to mora skratiti na mnogo kraći rok. Sledeće, moja pohvala, potpuna pohvala, jeste na član 15. U 2. stavu vi kažete – niko ne može da ograniči sadržinu i obim istraživanja, da utiče na sadržinu ili obim izveštaja o istraživanju udesa i ozbiljnih nezgoda ili na sadržinu i obim bezbednosnih preporuka centra, čime dajete potpunu samostalnost centru i to je jako dobro rešenje. Primedba moja poslednja u odnosu na Predlog ovog zakona odnosi se na član 27. Vi kažete u pretposlednjem pasusu – Centar objavljuje izveštaj o istrazi u najkraćem mogućem roku, ali ne dužem od 12 meseci. Pitam vas sad, gospođo ministarko, ko će da izdrži pritisak javnosti da se 12 meseci čeka na istinu o nekom udesu saobraćajnom, vodenom ili vazdušnom? Ako je vaše obrazloženje i ako ste se rukovodili time da su potrebne neke, obzirom na složenost, obim poslova,testiranje pojedinih uređaja, svega onoga što treba, recimo, kada je u pitanju neki udes vazduhoplova ili brodova, mislim da je tri meseca sasvim dovoljno da se sva ta testiranja, veštačenja obave i da javnost u roku od tri meseca, jer za 12 meseci javnost u ovoj zemlji će zaboraviti šta se desilo pre godinu dana. Ostaće nedorečeno da li smo mi bili dužni, a jesmo, da javnost zna šta se u konkretnom udesu desilo, ko je odgovora i koje su preporuke za unapređenje i sprečavanje mogućih eventualnih udesa. Ako mi dozvolite, iskoristiću vaše prisustvo, gospođo ministarko, neće me pri tome, nadam se, predsedavajuća sprečiti, da vam postavim dva pitanja koja se tiču većine narodnih poslanika iz unutrašnjosti. Kao što znate, uredbom ili već nekim drugim aktom, odlučeno je da narodni poslanici plaćaju putarinu, odnosno drumarinu. Takva odluka, po mom dubokom mišljenju i mišljenju većine poslanika iz unutrašnjosti, stavlja u nejednak položaj poslanike iz unutrašnjosti Republike i poslanike iz grada Beograda, obzirom da su ovi prvi u obavezi da trpe dodatne materijalne troškove izdvajajući deo novčanih sredstava za putarinu, odnosno drumarinu. Da li će i šta će vaše Ministarstvo preduzeti da se takva odluka usaglasi ili makar da budu poslanici u jednakom položaju iz unutrašnjosti sa poslanicima iz Beograda? Drugo, ako mi predsedavajuća dozvoli, takođe se tiče poslanika iz unutrašnjosti.
A sada jedno pitanje, ovako, izašlo iz teme.
Kratko ću. Ako mogu da koristim vreme od poslaničke grupe.
Da, ali ne baš za sve. Priđite kasnije ministru i pitajte je.
Takođe se tiče narodnih poslanika.
Verujem. Ja sam na strani narodnih poslanika, naravno, ali nemojte, i drugi će poslanici onda želeti da postavljaju pitanja mimo teme. Odgovoriće ministar sigurno. Znam ja da će ona odgovoriti o kojoj god temi. Možda ste se i dogovorili da joj postavljate pitanja. Ako ona dozvoljava, u redu. Ali, mislim da pravimo presedan i da će onda biti postavljeno pitanje i drugim ministrima i da nećemo moći da reagujemo na isti način kao prema ministru Zorani Mihajlović. Molim vas za razumevanje. Ako imate nešto u vezi zakona, u redu, a ako ne, ona će vam odgovoriti na ovo pitanje, ali nije vezano za tačku dnevnog reda. Izvolite.
Krenuću od pitanja koje nije tema današnjeg dnevnog reda. Svi plaćaju putarinu, pa i poslanici, a stvar je, naravno, Skupštine, odnosno vaših unutrašnjih organa, kako ćete refundirati te troškove. Odnosi se, dakle, i na članove Vlade i na Vladu. Svi plaćaju troškove i čak i kada idemo vozilima i kada imamo i tagove itd, plaćeni su, dakle, plaćamo ih. Dakle, vraćam se ponovo na Skupštinu, na to da li će i kako, na koji način, unutrašnjim aktima, da li će refundirati i koje troškove će refundirati. Naravno, i pismeno možemo da damo takođe informaciju uvaženom poslaniku o plaćanju putarine. Dakle, u Srbiji svi koji nisu plaćali putarinu, a mnoge organizacije su bile, mi smo tu odluku prošle godine ili početkom ove godine ukinuli. Što se tiče zakona i vaših komentara na zakon, htela bih da kažem da deo koji se odnosi naročito vezano za izveštaj koji ste pominjali i maksimum dvanaest meseci od izveštaja, tu smo pomešali jednu stvar, a to je - izveštaj iz ovog zakona istražitelja ne određuje ko je kriv, dakle, to nije zadatak centra za istraživanje nesreća, ko je kriv i ko je odgovoran. Iz tog razloga je potrebno vreme da bi se napravio izveštaj. Ja ne kažem da će to biti dvanaest meseci, to može da bude mnogo manje. Mi određujemo i dajemo preporuke, odnosno kroz centar, dakle, utvrđuje se zašto se nešto desilo, utvrđuje se uzrok i na osnovu toga se daju određene preporuke šta je potrebno uraditi u bilo kom od vidova saobraćaja, da do toga više ne bi došlo. To je ozbiljna razlika, zato što se može desiti da se upravo ova druga istraga obavlja mnogo, mnogo duže, zbog čega onda nije moguće u potpunosti završiti ovaj izveštaj. Sedam dana koje ste pomenuli, obaveštavanje Ministarstva, ja se slažem da ministar treba da bude informisan odmah, kao što je informisano, recimo, Ministarstvo unutrašnjih poslova, ali sam izveštaj za Ministarstvo može da dođe u roku od sedam dana. Ali, da treba da bude informisan i obavešten da se nešto desilo i da se pokreće istraga, tu se slažem sa vama i to možemo regulisati na drugi način, odnosno amandmanima. Centar za istraživanje, isto ste pomenuli određene rokove. Mislim da treba svakako sada, ukoliko postoji potreba, kao što ćemo imati kod podzakonskih akata, da ćemo umesto dve godine na godinu dana smanjiti amandmanom, tako isto i kod ovih rokova možemo amandmanima urediti ove stvari, da budemo još efikasniji i još precizniji. Hvala lepo.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Žarko Mićin. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsednice. Poštovana predsednice Narodne skupštine, gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ja ću danas govoriti o Predlogu zakona o istraživanju nesreća u vazdušnom, železničkom i vodnom saobraćaju. Dakle, predmet uređivanja ovog zakona je istraživanje udesa i ozbiljnih nezgoda u vazdušnom saobraćaju, železničkom saobraćaju, kao i pomorskih nesreća, kao i nadležnost i ovlašćenja organa za sprovođenje istrage i postupak istraživanja u slučaju ovih nesreća. Zašto mi donosimo jedan ovakav zakon? Pre svega iz razloga prevencije, iz razloga sprečavanja nezgoda i nesreća koje se dešavaju, a koje se u ovom zakonu obezbeđuje kroz unapređenje nivoa bezbednosti, i to pre svega kroz osnivanje centra za istraživanje nesreća u saobraćaju, koji će se baviti pre svega istraživanjem udesa i nezgoda, kako u vazdušnom, tako i u železničkom, a i u vodnom saobraćaju. Značajno je reći da će ovaj centar biti nezavisan potpuno u svom delovanju od svih organa i organizacija za saobraćaj, pa i drugih državnih organa. Cilj centra je sprovođenje istraga u slučaju nesreće, koja je nezavisna od istrage pravosudnih organa. Takođe, jedan od ciljeva donošenja ovog zakona je i usklađivanje sa standardima Međunarodne organizacije civilnog vazduhoplovstva i Međunarodne pomorske organizacije, kao i pravnim tekovinama EU. Ovaj zakon je značajan i kod delovanja nakon što se desi nesreća, u smislu nezavisne i nepristrasne istrage koju će sprovoditi ovaj centar koji sam spomenuo, a pre svega kako bi se identifikovali uzroci nesreća i faktori koji su doveli do nastanka nesreće, i pre svega kako bismo naučili kako da sprečimo nastanak nesreće. Ono što svakako treba spomenuti je da je za prevenciju nastanka nezgode u vazdušnom saobraćaju jedna od najvažnijih stvari kvalitetan i bezbedan prevoz putnika u avio saobraćaju, što svakako može da uradi avio prevoznik koji uspešno posluje. Ja ću vam sada izneti neke podatke o tome kako sada posluje naš avio prevoznik, odnosno kako je nekada poslovao, a kako sada posluje. Dakle, 2008. godine, dok je avio prevoznik bio Jugoslovenski aerotransport, odnosno JAT, gubitak je bio 25 miliona evra, 2009. godine 23,5 miliona evra, 2010. godine oko 20 miliona evra. Prosek gubitaka je bio između 23 i 33 miliona evra. Od kada je nastala „Er Srbija“, kao partnerstvo Etihada i građana Srbije koji su većinski vlasnici ove kompanije, prva puna godina poslovanja završena je sa neto profitom u iznosu od 2,7 miliona evra. Ukupan prihod je povećan za 87% na 262 miliona evra, broj putnika je uvećan za 68% na 2,3 miliona, a kapacitet za prevoz putnika je iznosio je 3,3 milijarde, što je uvećanje od 74% u odnosu na 2013. godinu. Popunjenost kapaciteta za prevoz putnika povećana je za tri procentna poena na 67%. Obim kargo prevoza uvećan je za 67% na 2.700 tona. Uvedena je flota od 10 Erbas aviona i obnovljeno je pet postojećih aviona ATR, što svakako pokazuje da se brine o bezbednosti putnika. Novi čarter brend „Aviolet“ prevezao je preko 90 hiljada turista iz Srbije u letnjoj sezoni 2014. godine. Broj putničkih i teretnih destinacija uvećan je za 16, tako da ih je sada ukupno 40 u 30 zemalja. Dodatnih 35 destinacija u saradnji sa „šer kod“ partnerima, od kojih je 11 destinacija sa partnerom udelom u vlasništvu „Etihad Ervjez“. Ovo su svakako značajni pokazatelji koji pokazuju da ovaj avio prevoznik, „Er Srbija“, zahvaljujući tome što posluje kao dobar domaćin, samim tim se i povećava bezbednost putnika koji koriste usluge ove avio kompanije. Takođe, vrlo je značajno reći da je za bezbednost putnika značajno i to kako posluje Aerodrom, kako radi Aerodrom. I tu imamo razno-razne primere, pa bih pre svega naveo primer kako je poslovao Aerodrom u vreme prethodnog režima. Recimo, imali smo situaciju da su bile zloupotrebe kod renoviranja terminala dva i posebno opremanja VIP salona na aerodromu, zbog čega je i uhapšena tadašnja ministarka za saobraćaj i telekomunikacije. Imali smo i situaciju da je opremanje VIP salona koštalo čak 4.400 evra po kvadratu, odnosno oko pet puta više nego opremanje VIP salona na londonskom aerodromu Hitrou. Takođe, ono što pokazuje da Aerodrom nije dobro poslovao u vreme prethodnog režima je i broj prevezenih putnika. Tako smo 2008. godine imali dva miliona i 650 hiljada putnika, 2009. godine dva miliona i 384 hiljade putnika, 2010. godine dva miliona i 698 hiljada putnika, 2011. godine tri miliona i 124 hiljade putnika, a već 2013. godine tri miliona i 543 hiljade putnika, a 2014. godine četiri miliona i 638 hiljada putnika. Takođe, 2013. godine Aerodrom je uplatio u budžet Republike Srbije oko 60 hiljada evra, a 2014. godine taj iznos je bio preko pet miliona evra, što svakako pokazuje da Aerodrom dobro posluje i što svakako opet utiče na bezbednost putnika koji on opslužuje. Dakle, svakako smatram da je ovaj zakon dobar i podržaću ga u Danu za glasanje. Govorio bih takođe o Zakonu o Sporazumu o vazdušnom saobraćaju između Vlade Republike Srbije i Vlade SAD. Osnov za ovaj zakon je sporazum koji je potpisan 29. maja 2015. godine, koji je u ime Vlade Republike Srbije upravo potpisala naša ministarka Zorana Mihajlović i u ime Vlade SAD gospodin Majkl Kirbi, ambasador SAD u Republici Srbiji. Ovaj sporazum svakako pokazuje da je Srbija, na čelu sa Vladom Aleksandra Vučića, postala moderna, uređena i pre svega jedna bezbedna država, pokazuje da ova Vlada vodi odličnu spoljnu politiku, što pokazuju brojni sastanci premijera sa visokim američkim zvaničnicima, zahvaljujući čemu je sigurno i ovaj sporazum potpisan. Zašto sam rekao da je Srbija bezbedna država? Zašto je važno što sam rekao da je Srbija bezbedna država? Pa, pre svega zato što ovaj sporazum pokazuje da je nivo bezbednosti na beogradskom aerodromu izuzetno visok, obzirom da su standardi bezbednosti SAD u vazdušnom saobraćaju izuzetno visoki i to svakako pozdravljam. Ovaj sporazum će svakako doprineti još boljem unapređenju odnosa između dve države i on otvara šire mogućnosti i predstavlja zaista jedan čvrst temelj buduće dugoročne saradnje. Upravo iz ovih razloga ću podržati i ovaj zakon i predlažem da i vi učinite isto. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Goran Ćirić. Izvolite.
Poštovani gospodine podpredsedniče Skupštine, poštovana gospođo potpredsednice Vlade, poštovani saradnici poštovane ministarke, poštovane koleginice i kolege, danas govorimo o tri zakona i ja ću odmah reći da će poslanici DS podržati ove zakonske projekte, jer se zalažemo za to, za povećanje bezbednosti i to smo i iskazali na odborima na kojima smo razgovarali o ovim zakonima. Vrlo važno je reći i sledeću stvar, da pođemo od ovog trećeg Zakona o kome se najčešće govorilo i o potrebi da se ističu istorijske zasluge za istorijske odluke i proglašavaju pojedine promene zakona i predlozi zakonskih predloga, kao predlozi koji po prvi put u istoriji otvaraju mogućnost komunikacije i direktnih letova ka SAD, pa smo od gospođe potpredsednice čuli i jedno poređenje koje me je malo začudilo, a to je poređenje, evo sada, nije bilo 2003. godine direktnih letova, sada po prvi put predsednik Vlade Vučić, poređen sa Titom iz tog prethodnog vremena. Zbunilo me je da niste poredili predsednika države Nikolića sa Titom, a gospodin Vučić je mogao da se poredi sa Milkom Planinc, ili sa Mikom Špiljkom ili… [[Isključen mikrofon.]]
Gospodine Ćiriću, ja vas molim da se vratite na temu. Sada molim vas zatražite reč i vratite se na temu.
Pokušavam da govorim o ovom trećem Predlogu zakona i sporazumu sa SAD i sa željom da podsećamo važnosti poštovanja kontinuiteta u toj saradnji, jer na takav način poštujemo institucije i jačamo institucije. Podsetiću vas, da se u toj prethodnoj državi letelo na pet različitih aerodroma u SAD, tadašnjim letelicama 1010 i da je „JAT“ tada razvijao i te kako taj avio prevoz. Mislim da je vrlo važno iz više razloga poštovati taj kontinuitet u svakom pogledu. Pa, tako i u pogledu bezbednosti onako kako, još jednom ističem, podržavamo i ove Predloge zakona koji rade, pre svega na podizanju nivoa bezbednosti i u avio, i u železničkom i u vodnom prevozu. Mislim, da je to nesporno interes svih nas. Ono što treba istaći i ono što smo čuli u prethodnim diskusijama je, svakako potreba za permanentnom prevencijom u podizanju bezbednosti saobraćaja u ove tri oblasti. Razgovarali smo o tome šta smo dobili sa ovom vrstom integracije i definisanja bezbednosti u tri oblasti koje su bile regulisane i pre donošenja ovog zakona. Slažem se da je potrebno to integrisati, ali se zalažem kao i kod svih zakonskih predloga u protekle tri godine da govorimo o tome na koji način ćemo meriti efekte zakonskih predloga koji ovde donosimo svi, kao poslanici. Imali smo puno primera da nismo imali povratne informacije i da smo imali, očigledno vrlo negativne efekte i posledice nekih zakona koje smo ovde izglasavali. Nadam se da to nećemo imati posle ovog zakona, jer sam jasno rekao glasaćemo za ove zakonske predloge. Zalažem se za tu vrstu odgovornosti, jer smo dobili u analizi Predloga ovog zakona, da su procene šteta na godišnjem nivou u proseku oko 80 miliona evra. Pominjana je cifra od oko 300 miliona za četiri godine, dakle oko 80 miliona, nešto manje u proseku godišnje i da su, naravno projektovana minimalna sredstva u odnosu na tu štetu u formiranju centra i zapošljavanju 12 ljudi koji će raditi u tom centru za bezbednost. Vrlo je važno meriti posle ovakve odluke koja će biti izvesna u Skupštini, kakvi će zaista biti efekti rada tog centra i kakvi će efekti nama biti izneti i pred odborom, a i pred ovom skupštinskom i većinom, ali i opozicijom. To izuzetno važne stvari, ali je važno i postaviti jedno od ključnih pitanja na koji način ćemo dobiti jaku, nezavisnu instituciju koja je definisana u Predlogu zakona u članovima 4, 5. i 6, a to je formiranje centra za istraživanje nesreće u saobraćaju. Za nas je posebno interesantan ovaj predlog u članu 6. koji kaže da Centrom rukovodi glavni istražitelj koji ima položaj direktora posebne organizacije i glavnog istražitelja postavlja Vlada ne pet godina na predlog predsednika Vlade. Zbog čega je ovo važno? Važno je pre svega zbog nezavisnosti ove institucije koja će teško biti nezavisna ukoliko se glavni inspektori i direktor bira na predlog predsednika Vlade. Mi smo imali taj primer i u ovoj raspravi se često čulo poređenje i podsećanje na tu nesreću, nažalost i gubitak sedmoro života, života sedmoro ljudi i znam da to nije direktna tema ovog zakona, ali je vrlo bitno govoriti o tome na koji način će se uticati ili može da se utiče na ta nezavisna tela koja moraju da budu nezavisna. Videli smo da su izjave predsednika Vlade bile u ovom procesu usmerene i sa jednom izjavom – nedam svoju dvojicu ministara, na neki način se uticalo na istražni postupak. Mislim da je vrlo važno insistirati i molim odgovor od potpredsednice Vlade na koji način ćemo obezbediti tom vrstom izbora nezavisnost ljudi, tih 12 ljudi koji će na pravi način istraživati sve uzroke, daj bože, nesreće kojih neće ni biti. To je jedno od važnih pitanja. Ono što je takođe važno, to je i ja se slažem sa tim argumentom, i sa potrebom da se radi stalna prevencija na bezbednosti. Prevencija nije samo istraživanje incidentnih situacija nego je prevencija i investiranje u infrastrukturu, u poboljšanje infrastrukture, insistiranje u nabavku ispravnih tehničkih sredstava u svakom od vidova saobraćaja. Mislim da smo i svesni da neka druga rešenja koja ovde donosimo direktno utiču na mogućnosti države i javnih sistema koji upravljaju u ovako važnim infrastrukturnim objektima. Upravo kroz, recimo, usvajanje i Zakona o javnim nabavkama koji u velikom delu usporava mogućnost investicija i nabavku tehničkih sredstava koji će obezbediti bezbedniji saobraćaj. Verovatno je to važniji posao, svakako dugoročniji i daleko teži od samog ispitivanja eventualnih nesreća koje mogu da se dogode. A, znamo i sami stanje infrastrukture železnice. Znamo koja je prosečna brzina na našim prugama. Znamo da se u mnogim gradovima kao, recimo u gradu Nišu, kroz centar grada bukvalno prevoze i opasni otpad sa velikim brojem vagona koji frekventno prolaze kroz centar grada. Mislim da je važno insistirati upravo na tim ključnim crnim tačkama u kojima treba zanavljati infrastrukturu i raditi preventivno na toj bezbednosti i onome što može da zadesi naše građane. Na Odboru smo čuli od državnog sekretara jednu zaista zanimljivu situaciju i to poređenje koje smo imali vezano za broj uposlenih ljudi u sličnim institucijama kakva je Francuska gde je pomenuto da je 120 ljudi uposleno u vazdušnom, a 130 u železničkom i primeri koji pokazuju koliko je važno insistirati na tim institucijama. To je svakako manje nego proporcionalno onome što je frekvencija našeg saobraćaja u svakom od ovih vidova. Verujem i nadam se da će pravi izbor ljudi, tih 12 ljudi koji će raditi u ovoj instituciji obezbediti njihov profesionalni rad. Mislim da je to nešto što bi trebalo da dobijemo kao izveštaj, a pre svega kroz efekte koji mogu da se vide iz njihovog rada, za to će biti potrebno koliko vidim najave i rokove nekih godinu dana gde može da se napravi neki presek ovih efekata. Još jednom želim da istaknem nešto o čemu smo govorili i na nekim prethodnim sednicama, a to je da je svako bezbednost u svim ovim vidovima saobraćaja nešto što će DS podržati. Nešto što ćemo pratiti kroz izveštavanje i rad i funkciju, ali uz jasan zahtev da izvršna vlast treba da jača institucije koje su nažalost u velikom delu urušene, sa velikim gubitkom samopouzdanja u tom smislu. Mislim da je važno da date pravu priliku ljudima koji će u ovom centru raditi svoj posao profesionalno, a ne onako kako smo imali u slučaju i analizi razloga pada helikoptera, gde je sedmoro ljudi izgubilo život. Hvala.
Prvo reč ima ministar dr Zorana Mihajlović.
Bez obzira koliko puta danas ponovili, pre svega zbog građana Srbije, ne želim da dozvolim da se umanji značaj, prvo parafiranog, pa potom potpisanog Sporazuma između Vlade Srbije i SAD u vazdušnom saobraćaju. Zbog toga ću probati na jedan drugi način da objasnim kako je veliki značaj tog sporazuma i šta to znači što će Srbija biti jedina država u regionu koja će imati direktne letove iz Srbije ka SAD i iz SAD ka Srbiji i šta to uopšte znači za samu Srbiju kao tranzitnu državu i uopšte za naš Aerodrom i za razvoj vazdušnog saobraćaja. Godina koju pominjete, 2004. godina, kao što rekoh, to je bio komercijalni ugovor između JAT i Uzbekistana, odnosno njihove Uzbekistanske aviokompanije i bilo je u pitanju samo među sletanje. Na jednom plastičnom primeru to znači sledeće, dok nismo uspeli da napravimo dogovor sa „Etihadom“ i da imamo Er Srbiju, do Abu Dabija se putovalo tako što je postojalo među sletanje u Bejrutu, pa ste lepo ukrcani u Beogradu, a zatim u Bejrutu stanete i ne možete da izađete iz aviona, na pisti ste, jedino što može da se desi, to je da uđe određeni broj putnika, a u Bejrutu da zatim nastavite put do Dubaia, nije bio čak ni Abu Dabi, nego samo Dubai. To je to među sletanje. Takvo među sletanje je postojalo 2003. godine, kada je postojao komercijalni dogovor između dve aviokompanije, a nikako i nikakav sporazum, niti dogovor ni između Srbije i Uzbekistana, niti između Srbije i SAD i to je ogromna razlika u odnosu na sporazum koji je ova Vlada uspela da napravi sa SAD. Da ova Vlada nije stabilna i da ne radi na način na koji radi u smislu da donosi određene rezultate i u ekonomiji, privredi i da jeste jedan politički stabilan činilac celog Balkana zapadnog regiona, verujte mi, tog sporazuma ne bi bilo, tako da je ogromna razlika između toga što vi pominjete i ovoga što jeste danas. Kako god bilo, mi smo sporazum parafirali, mi smo sporazum potpisali, to je uradila ova Vlada, ali to je za dobrobit svih građana i mi ćemo do kraja ove godine, odnosno početkom naredne godine imati direktne letove ka SAD. Pominjete takođe efekte zakonskih predloga. Moram da priznam da, recimo, zakon koji je donet prošle godine u decembru, a tiče se Zakona o planiranju i izgradnji, mi na 15 dana iznosimo efekte primene tog zakona i možemo samo da se pohvalimo sa objedinjenom procedurom i da kažemo da danas, 30% više građevinskih dozvola izdaje, nego što je to bilo ranije kada procedura nije bila objedinjena, a da ne govorimo koliko to znači u smislu efekta pomeranja Srbije na Duing biznis listi Svetske banke. Dodatno, efekti takođe mogu i moraju da se mere kroz izveštaj ministarstva i mi smo dužni na tri meseca da dostavljamo izveštaje odborima Skupštine Srbije i mi to radimo i tu smo da odgovorimo na sva pitanja. Kada govorite o ljudima koji će raditi u tom centru za istraživanje nesreća, nigde ne piše da će biti, odnosno da neće biti nikakvog javnog konkursa. Vrlo jasno piše i za direktora, odnosno istražitelja, kao i za pomoćnike, da će biti, odnosno koliko godina iskustva treba da imaju i isto tako na osnovu kog zakona, a u skladu sa Zakonom o državnim službenicima će biti birani. Prema tome, nisam primetila da je neko napisao da neće biti konkursa. Sa vama se, naravno, slažem da kada govorite o bezbednosti, zakoni će se napraviti, podzakonska akta takođe, pratićemo efekte, ali je jednako važno ulaganje, kao što ste i sami rekli, u infrastrukturu. Mislim da je još dodatno veoma značajno što formiramo taj centar koji treba da nam pomogne da smanjimo, da nam da preporuke, da nam ukaže na uzroke i da nam pomogne da smanjimo broj bilo kakvih udesa i nezgoda. Samo nekoliko podataka za koje ne verujem da ste imali prilike da ih dobijete kao informaciju, ali mi smo od 1995. godine do 2013. godine, kada govorimo o železničkom saobraćaju, ukupan broj putnika koji su usmrćeni je bilo 29, železničkih radnika 23, trećih lica 1.315 i to je jako mnogo. Jedno je mnogo, a kamo li 1.367 koliko je bilo ukupno. Kada govorimo o povređenim licima, u tom periodu 1995. do 2013. godine, 245 putnika je povređeno, železničkih radnika 115, trećih lica 1.143. Izgubili smo 10.600 sati zbog toga što smo imali vanredne događaje, recimo u železničkom saobraćaju, zbog čega su vozovi stajali, od 1997. do 2013. godine, da ne govorimo sada tu statistiku, a ja mislim da kroz ovaj centar, kroz ovaj zakon, kroz centar koji će se time baviti, kroz sve ono što mi kao Vlada znamo u različitim resorima, objedinjeno sada u jednom centru može samo da nam pomogne da uzroke nezgoda i udesa smanjimo na najmanju moguću meru. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Zoran Babić.
Gospodin Ćirić je na najgrublji mogući način, koristeći neistine, uvredio gospodina Aleksandra Vučića, zato što je malo pre izjavio da je Vučić uticao na sudske odluke. Na koje sudske odluke, gospodine Ćiriću? Na to što su formirane dve nezavisne vojne komisije koje su imale zadatak i imaju zadatak da utvrde sve činjenice pod kojima je pao vojni helikopter? Da li mislite na izjave na kojima je Aleksandar Vučić, ali svako od odgovornih članova SNS rekao – nakon toga, nezavisni pravosudni organi neka utvrde sve činjenice i okolnosti ko je kriv, odgovaraće. Zašto niste te reči koristili, kada je pao helikopter 30. decembra 2003. godine u Kragujevcu? Povređeno dete, povređen Deda mraz, povređeni piloti i da li ste tada napravili nezavisnu vojnu komisiju, da li ste tada rekli, hajde vi u pravosuđu radite svoj posao? Ne, niste. Da li ste pogledali koliko je u okruženju, zemljama u okruženju bilo takvih nesreća. Nesreće se dešavaju i dešavaće se i trudićemo se svi, ko god bio na vlasti, da one budu svedene na minimum, ali čerečiti posle toga Vladu, predsednika Vlade, ministre, politizovati taj slučaj, naravno da ćemo svi u glas reći, ne damo da se politizuje, jer ako nije politizovan slučaj u Makedoniji kada je poginulo 11 što pilota, što članova posade i osam putnika i to 12. januara 2008. godine, u Hrvatskoj, u Crnoj Gori kada je kod poluotoka Luštrica, kod Herceg Novog poginula tri pripadnika vojske Crne Gore i da li je neko tada u Crnoj Gori, politizovao taj slučaj i da li je tada neko rekao, sada ćemo se mi baviti time? Na osnovu čega je Goran Ćirić, ili Gordana Čomić ili Zoran Babić, su stručniji od nezavisnih vojnih komisija i stručnjaka iz Vojske Srbije? Na osnovu čega mislite da bilo ko od nas utiče na nezavisne sudske organe? Nismo mi postavljali sudije i tužioce u Vlasotincu, kao što ste ih vi postavljali, zato što su odbili sve moguće krivične prijave protiv članova opštinskog odbora DS, nije nam to bio motiv. Motiv je da od pravosuđa, reformisanog pravosuđa napravimo nezavisnu granu vlasti, niti smo uticali na bilo kakvu presudu, niti smo jednu jedinu presudu komentarisali, a kamo li naručivali kao što je to radila DS u ono vreme kada je vodila našu državu. Zbog čega … [[Isključen mikrofon.]]
Zahvaljujem kolega Babiću. Koleginice Čomić, po kom osnovu? (Gordana Čomić, s mesta: Na pominjanje imena.) Pa šta ako je spomenuo direktno ime? Nije ni jednog trenutka rekao ništa što bi izazvalo pravo na repliku. Gospodine Ćiriću, ja ne komuniciram kao prvo sada sa vama, nego sa koleginicom Čomić. (Gordana Čomić, s mesta: Pomenuo je ime stranke, ja tražim pravo na repliku jer sam ovlašćena.) Izvolite.
Zahvaljujem. Žar reči je veći, što su argumenti slabiji, tako to obično biva i replika kojom je okarakterisano izlaganje narodnog poslanika Gorana Ćirića je upravo to. Narodni poslanik Goran Ćirić je rekao da se nada da će institucija glavnog istražitelja biti nezavisna i da ni jedan predsednik Vlade neće moći da kaže – ne dam ministre. I to je sve što je rekao. Ali kada se nema argumenata, kada je strah velik, ona se izmisli i što je još gore dozvoli se sebi da se etički poredi neuporedivo. Jednostavno je čak je i legitimno bilo koga iz Demokratske stranke optuživati za bilo šta. Neetično je i sa one ivice dobrog ukusa stavljati u isti ravan ravnoteže nesreća praviti zbog dva jednostavna pitanja koje je Demokratska stranka imala i imaće - na osnovu kojih i čijih informacija je ministar odbrane doneo odluku o pokretanju spasilačke misije „Helikopter“? Koga je obavestio da je potrebno? I drugo pitanje koje nema ni u jednom od izveštaja koje su radile vojne komisije, a nije predmet istraga i Tužilaštva, nego je predmet odgovornosti - ko je menjao plan leta? I to je ono što pitamo, što smo pitali i što ćemo pitati, jer se odbija da se da odgovor. Kad god neko pobrka želju da se naruži politički protivnik sa iskrenim stavom odbrane i vladavine prava, onda imamo žar reči, umesto argumenata. No, pred nama svima, odnosno mi smo svi pred onima koji su nas poslali ovde da u njihovo ime budemo njihov glas i zbog toga tražimo odgovore na ta dva pitanja, kao što mogu samo da citiram kolegu narodnog poslanika Gorana Ćirića – nadamo se da nijedan predsednik Vlade nikada više, nigde, neće sebi dozvoliti da kaže rečenicu „ne dam ministre“ pošto njemu ministri nisu poklonjeni i on to ne može da kaže. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Goran Ćirić, pravo na repliku.
Naravno da nema potrebe za ovolikom ostrašćenosti, a mogao bih i više bih poštovao tu vrstu strasti i političke i svake druge da je bila usmerena prema sopstvenom kolegi koji je sebi dao za pravo da u prethodnom govoru govori o bivšoj ministarki telekomunikacija i infrastrukture, koja je pre nekih, možda manje od godinu dana i pravosnažno oslobođena svih optužbi, a bila je sve vreme optuživana ovde od vašeg kolege koga ste mogli da upozorite upravo na to poštujući pravosudne organe i institucije. I sve vreme insistiramo upravo na tome i poštovaću taj vaš dosledni pristup upravo na takav način ukoliko biste bili jednaki i prema svojim kolegama iz klupa poslaničke većine i prema opoziciji. Teško je to očekivati, jer je i potpredsednik Skupštine dao vama dva minuta i 40 sekundi, dakle 40 sekundi više za repliku, mi moramo da izborimo sopstvenu repliku na taj način da dokazujemo da smo čuli svoje ime i prezime i mislim da to zaista nije korektno. Ali, još jednom kažem, upravo to, insistirajući na važnosti i u ovom zakonu, važnosti nezavisnih institucija i ljudi koji će raditi u ovom organu, pozivamo na to i predsednika Vlade i predsednika države i sve izvršne organe da ne daju sebi za pravo da i posredno i neposredno utiču na te odluke, a posredni uticaji i ta vrsta izjava kakva je „ne dam svoje ministre“ pre nego što je bilo koja institucija ušla u proces i istraživanja pomenutog događaja, nažalost, ne bilo ga. Dakle, daj Bože da ga više nikad ne bude i da nemamo prilike da govorimo o tome više.
Gospodine Ćiriću vi niste morali da se borite za vaše pravo za repliku. Ja sam se obraćao koleginici Čomić, a ne vama. To sam još i pitao imenom i prezimenom po kom osnovu, a vi ste ustali, tražili ste reč, prva stvar. Druga stvar, ako pogledate pažljivije stenografske beleške, videćete da sam kolegu Babića u dva minuta i 15 sekundi opomenuo da privodi svoju diskusiju kraju. U istom tom trenutku sam opomenuo, znači, i u drugom minutu i 15 sekundi koleginicu Čomić, zato što je neko doneo Poslovnik gde se predviđa da pravo na repliku bude dva minuta, a pravimo malo tolerancije da bi narodni poslanici mogli da imaju pune efekte jedno replike, umesto da napravimo tri ili četiri replike zato što poslanik nije mogao da kaže sve u prvoj šta je hteo. Da je koleginica Čomić pričala do 45 sekunde po isticanju, isto bih isključio njen mikrofon kao kolegi Babiću. Ako želite da se Skupština izjasni o povredi Poslovnika, ja prihvatam. Pravo na repliku narodni poslanik Zoran Babić. Izvolite.
Odgovorio bih stručnjacima za strah, jer, otprilike kada žele da vide strah u tuđim očima, opasno je jer žele da budu generatori tog straha. Bojim se kao vernik Gospoda Boga i bojim se samo još jedne stvari, a to je da se ikada više vratimo u poziciju do 2012. godine, devastiranog društva, uništenih javnih finansija, stope korupcije i kriminala i svega onoga što je DS značila i radila ali radi i sada na teritoriji AP Vojvodine. Hajde da se bez strasti vratimo na koren ovog slučaja. Voleo bih da vidim ovde jednu ruku podignutu, jedan glas podignut koji će reći – da sam na poziciji ministra, da sam na poziciji bilo koga, ne bih podigao helikopter i ne bih ga poslao u Novi pazar da se spasi jedno dete i jedan ljudski život. Da li bi vi gospodine Ćiriću doneli takvu odluku? Da li vi ne bi podigli helikopter jer bi rekli – znate, da li će se menjati vremenski uslovi ili će se menjati trasa leta ili bilo šta će biti; ili bi u tom trenutku razmišljali o životu jednog deteta? Kada je gospodin Vučić rekao – ne dam ministre; i kada ja kažem – ne damo ministre; ne damo da se čereče zbog humane, ljudske odluke da se iskoriste sredstva, da se iskoristi taj helikopter, da se proba da se spasi jedan ljudski život ili preuzimate odluku i ulogu kao u Mapet šouu? Ona dva lika koji sede stalno na balkonu koji će reći – a zašto niste poslali helikopter? Onda kada se pošalje helikopter kaže – zašto ste poslali helikopter? To je politikanstvo, to je loše. Tu onda nema dijaloga.
Vreme kolega Babiću.
Zbog toga ovaj slučaj je u procesu, na ovaj slučaj će tačku staviti nezavisni pravosudni organi, a od gospodina Ćirića očekujem za izjavu veoma eksplicitno rečenu da je Vučić uticao na sudske odluke, da u sledećoj replici, a siguran sam da će se javiti da uputi izvinjenje gospodinu Vučiću zato što nema nikakvog utemeljenja u istini ono što je malo čas i rekao.
Zahvaljujem kolega Babiću. Pravo na repliku narodni poslanik Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Opšta mesta koja ovde već godinama služe kao dobar izgovor o svim grehovima DS neću da komentarišem i neću da repliciram, tri godine, ovo je četvrta kalendarska godina koju slušamo politiku dobrih izgovora. Dobar izgovor je dobar u politici, ali ako je kratkotrajan. Već odavno ima vrlo negativne efekte po korisnike strategije – optuži demokrate za sve; i zbog toga nema tu posebne replike, ali ima u odnosu ma to što je rečeno o našim pitanjima. Dakle, ako se pokuša to pitanje o tome kako je ministar došao do informacija na osnovu kojih je doneo odluku o spasilačkoj misiji, pa se to preokrene u to – zar ne bi ste pomogli? Onda ja vas još jednom pitam, kako je dobio informaciju da je potrebno pokrenuti spasilačku misiju? Ko ga je obavestio? Predsednik Vlade? Ministar zdravstva? Direktor doma zdravlja? Ko ga je obavestio? Privatnim kanalima? Ko mu je rekao da je situacija takva da treba da pokrene spasilačku misiju? To je podatak koji nedostaje u oba izveštaja, to je podatak od ključne važnosti za oba izveštaja i izostavljen je ko je informisao ministra odbrane. U to da on donese odluku ja ne ulazim. Ja vidim čuđenje sa druge strane, što znači da neko ovde zna informaciju o tome na osnovu čega je ministar doneo informaciju, ko mu je saopštio da su se stekli uslovi da se pokrene spasilačka misija. (Aleksandar Martinović, s mesta: A ko je vama saopštio da opljačkate Razvojnu banku Vojvodine?) Narodni poslanik uzvraća pitanjem, dobacivanjem - ko je vama saopštio da opljačkate bilo šta. Osim što krši Poslovnik narodni poslanik, to pokazuje i slabost argumenta i pokazuje da je dobro što smo uporni u traženju odgovora na pitanje - ko i na osnovu kojih i čijih informacija je ministar doneo odluku o spasilačkoj misiji? Kad bi se malo slušalo, onda bi se to čulo, kao i pitanje ko je menjao plan leta, jer to takođe nedostaje u odgovorima u izveštaju. Hvala vam.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Goran Ćirić. Izvolite.
Ne bih se javljao za ovu repliku, ali dobio sam direktno pitanje - šta biste vi uradili, i ne bih analizirao dublje optužbe koje lagano idu svih ovih godina i najlakše je optužiti, zaista, ljude iz DS. Ali, evo, probaću da vam dam direktan odgovor šta bih ja u toj situaciji. (Aleksandar Martinović, s mesta: A vi jadni naivni.) I sami viditeda je teško…
Molim vas, nemojte dobacivati poslaniku Ćiriću.
Ali ću vas podsetiti ponovo da ste gospodinu Babiću dali dva minuta i 30 sekundi za repliku.
Hoćete li da reklamirate povredu Poslovnika? Nemam ništa protiv.
Ono što je bila moja pozicija u toj situaciji, a to je da bih svakako podigao i čitavu misiju spašavanja, naravno, ali uz poštovanje i pravo profesionalcima da kažu šta misle o meteorološkim uslovima, šta misle o tome na koji će aerodrom sleteti, na koji način će voditi tu misiju. Naravno, da je to nešto što je neophodno ispoštovati, dakle, sve procedure i zbog toga i insistiramo na poštovanju procedura i poštovanju institucija i ukupno pravljenje atmosfere u svakoj instituciji da imate prava i da profesionalci imaju prava da kažu i ne. Nisu se stekli meteorološki uslovi, navodim kao primer, nisu stekli tehnološki, tehnički uslovi, obezbedili i to je posao i svakog ministra i svih ljudi koji vode institucije u državi. Na takav način se insistira na jačanju institucija. Došli smo do ove rasprave upravo na ovoj temi i na ovom zakonu, uz pokušaj da se vratimo na ovaj zakon, a to je upravo insistiranje na jačanju institucija i integriteta ljudi koji će voditi te institucije i koji neće imati strah zbog svake svoje autonomne odluke, nego ćemo poštovati njihova prava da predlože i predsedniku Vlade i ministrima i direktorima javnih preduzeća mišljenje o tome šta je profesionalni pristup i šta je najbezbedniji pristup za svakog građanina Srbije i onih koji su predmet ili spasilačkih misija ili vođenja bilo kog sistema.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Zoran Babić.
U stilu moje uvažene kolegnice, koja zna otprilike šta je svima nama u glavi, mogu da pitam – a, ko je doneo odluku da se 30. decembra 2003. godine u helikopter ukrca snimatelj i kostimirani Deda Mraz? Ko je doneo odluku da se Deda Mraz vozi helikopterom? Na stranu to što je helikopter posle toga pao u centru Kragujevca. Koja je odluka, koja je institucija to dozvolila? Da li je to bila najpreče? I, stavljati Deda Mraza i život deteta u isti koš, u isti rang, ne znam samo da li mi pričamo ovde istim jezikom. Ugrožen život, dok bi neko tražio meteo-uslove od Alpa do Karpata, tehničke karakteristike helikoptera koji su stari po 30 godina, dok bi vi to sve izvećali, pa, pola Srbije bi nestalo. Ili je to ona pozicija, uvek elegantna i lepa u našem društvu, šta god da uradite, neko će vas kritikovati. S druge strane, gospodine Ćiriću, da bi nivo žrtava prošle godine u poplavama bio kada bi sve to bila onako kako ste malopre rekli? Zar mislite kada je bilo neophodno spašavati ljude iz smetova Feketića, da su bili idealni uslovi za poletanje, i za poletanje i za sletanje, pa su poleteli i sleteli su heroji i spasili ljudske živote? Da li mislite da je u poplavama bilo sve idealno, pa su poletali, sletali i spašavali? To su spasilačke misije, to su misije visokog rizika. Šta mislite, da je potreban atest da od Beograda do Novog Pazara neće se desiti neki vanredni meteorološki uslovi? Ne, sve je idealno i za to da garantuje ministar.
Vreme.
Ali, dobio sam odgovor na jedno pitanje, nisam dobio izvinjenje zato što ste lažno optužili predsednika Vlade da utiče na sudske odluke. Da li je to neka autoprojekcija iz prethodnog vremena ili ne, insistiram na izvinjenju, jer ste rekli da je Aleksandar Vučić uticao na sudske odluke i na sudske presude, što je apsolutna laž, gospodine Ćiriću i insistiram na izvinjenju.
Pravo na repliku, narodni poslanik Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Naš je nesporazum banalan, ali dubok, i toliko dubok da će nam, nažalost, trebati zajedničkog napora mnogo više nego što se čini u prvi mah da razumemo šta je to vladavina prava i šta su to protokoli i šta je subordinacija i šta su dokumenta, akta koja moraju da se poštuju u slučaju spasilačkih misija, bez obzira da li ih obavlja MUP ili Ministarstvo odbrane. Pogotovo što u ovom trenutku mi raspravljamo o jednom zakonu gde će centralnu ulogu imati glavni istražitelj koji će raditi, čiji će posao biti istraživanje o nesrećama. Ako ne razumemo šta je to protokol, ako ne razumemo šta je subordinacija i ako ne razumemo da nedostaje odgovor na pitanje – na koji način je ministar odbrane došao do informacije da je potrebno pokrenuti spasilačku misiju helikopter, mi ne pomažemo ministarki Mihajlović. Ja bih volela da joj pomognemo, jer je ovo pionirski posao. Možete se rugati koliko hoćete, možete vikati – jao, i podsmevati se. To je podsmeh vladavini prava, jer ministarka Mihajlović nije ministarka većine. Ona je ministarka Vlade Republike Srbije i ovo je Narodna skupština u kojoj su narodni poslanici Republike Srbije. Ako ćemo i ovu raspravu koristiti za to da pokažemo koliko iskreno ne razumemo šta je vladavina prava, onda će to predsednik poslaničke grupe najveće stranke u koaliciji raditi bez mene, ali ministar odbrane će ostati da bude pitan ko mu je dao informaciju da je potrebno pokrenuti misiju, na osnovu čijih informacija je doneo takvu odluku i ko je menjao plan leta kada je spasilačka misija bila pri kraju? To je moja obaveza i to je obaveza privrženosti vladavini prava. Ja se nadam da će vas biti još pridruženih. (Aleksandar Martinović, s mesta: A gde su pare iz Razvojne banke Vojvodine?) Narodni poslanik Martinović dobacuje – gde su pare? Tamo gde ste ih potrošili, poslaniče.
Reč ima ministar dr Zorana Mihajlović.
Ja ću biti kratka. Mislim da niko od nas ovde nije ni sudija, ni tužilac. Samo mislim da treba pustiti da tužilaštvo uradi svoj posao, a kada tužilaštvo uradi svoj posao, onda ćemo dobiti odgovore na sva pitanja koja postavljaju svi, kakva god ta pitanja bila. Hvala.
Zahvaljujem. Završavamo sa replikama. (Zoran Babić, s mesta: Kako?) Reč ima narodni poslanik Milanka Jevtović Vukojičić. (Zoran Babić, s mesta: Nismo ih mi otvorili. Bilo je ličnog pominjanja. Nismo ih mi pokrenuli replikama.) (Aleksandar Martinović, s mesta: Koje sam ja pare potrošio?) Verovatno svoje, gospodine Martinoviću. Niste mogli druge da trošite. (Zoran Babić, s mesta: Mi nemamo štednju.) Određujem pauzu od pet minuta. [[Posle pauze]] Nastavljamo sa radom. Pravo na repliku ima narodni poslanik Zoran Babić. Pravo na repliku ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Hvala gospodine Arsiću. Gospođa Čomić me je pitala, odnosno rekla mi je da su pare tamo gde sam ih ja potrošio. Srpska napredna stranka nije potrošila ni jednog jedinog dinara ni iz „Razvojne banke Vojvodine“ ni iz Fonda za kapitalna ulaganja Vojvodine, ni iz Pokrajinskog sekretarijata za nauku i tehnološki razvoj. Te pare je opljačkala Demokratska stranka. Ja vas pitam – da nije bilo te pljačke koja se nije desila ja mislim ni u jednoj dobro uređenoj državi, vi koji pitate odakle ministru Gašiću informacija da je jednom bolesnom detetu iz Novog Pazara ugrožen život, zapitajte se koliko helikoptera,koliko aviona, koliko bi borbenih sredstava, sredstava za spasavanje ljudi, moglo biti kupljeno u Republici Srbiji da se Bojan Pajtić i vaša družina nisu bezočno koristili tuđim sredstvima, tuđim parama i da nisu pljačkali, i da nisu krali, od 2000. godine, a bogami, u Vojvodini, evo, i u 2015. godini. Gumenih čamaca Srbija nije imala zato što ih je vaš ministar prodao. Šta će nam gumeni čamci? Šta će nam bilo šta? Koliko ste tenkova spalili u smederevskoj „Železari“? I sad ste vi nevinašca, vi ni za šta niste krivi. Ja treba da odgovorim na pitanje gde su pare, umesto da vi sami sebe zapitate. Da niste toliko krali koliko ste krali, Srbija bi mogla da ima najbolju vojsku u Evropi. I ničiji život u Srbiji ne bi bio ugrožen. I ne bi nam helikopteri bili stari 20, 30 ili ko zna koliko godina. Pitajte vaše šefove iz Novog Sada koliko stanova imaju u Novom Sadu? Koliko posađenih vinograda u Erdeviku? Koliko stanova u Beču i ko zna gde u belom svetu? Od čijih para? Od naših? Iz Srpske napredne stranke? Od mojih?
Vreme, kolega Martinoviću.
Ne. Ode para građana Srbije i para građana Vojvodine.
Kolega Babiću, da li želite repliku? (Zoran Babić, s mesta: Dovoljno je.) Reč ima narodni poslanik Milanka Jevtović Vukojičić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvažena ministarko sa saradnicima, kolege poslanici i poslanice, poštovani građani Srbije, pred nama se danas na raspravi nalaze tri zakona iz oblasti saobraćaja i značaj sva ova tri zakona su pre svega u činjenici da oni pokazuju strateško opredeljenje Vlade Republike Srbije i nadležnog ministarstva na putu u EU, odnosno strateško opredeljenje Vlade da usaglašava zakonsku regulativu sa regulativom i da harmonizuje sa regulativom EU. Osim usaglašavanja sa regulativom EU i strateškog opredeljenja Vlade Republike Srbije, ova Vlada kao odgovorna Vlada, kao Vlada koja i te kako vodi računa o privredi i građanima Republike Srbije, u maju mesecu ove godine potpisala je Sporazum između Vlade Republike Srbije i Sjedinjenih Američkih Država o vazdušnom saobraćaju. Ono što moram da naglasim, to je da od maja meseca 1992. godine nije postojao vazdušni let između Republike Srbije na relaciji Beograd-Sjedinjene Američke Države. Ovo svakako jeste i te kako značajan sporazum, pre svega sa tri aspekta – sa pravnog aspekta, zato što predstavlja jedan pravni okvir za dalju saradnju, ali i sa ekonomskog i sa privrednog aspekta. Takođe, moram da naglasim da ovaj sporazum u stvari pokazuje da je Republika Srbija bezbedna i sigurna država, a Vlada Republike Srbije i vi koji ste u ime Vlade potpisali ovaj sporazum, pouzdan i siguran partner u pregovorima, u razgovorima i siguran partner u donošenju i naravno implementaciji donetog sporazuma. Moram takođe da istaknem da izmene i dopune Zakona o obligacionim i osnovama svojinsko-pravnih odnosa, s obzirom da je u fokusu, odnosno da se u centru ovih izmena i dopuna zakona nalaze prava putnika koji koriste vazdušni saobraćaj. Ono što želim da naglasim da je u stvari ovim izmenama i dopunama zakona izvršeno usaglašavanje odnosno kolizija člana 11. i 12. prethodnog zakona, a koja se odnosila na naknadu troškova kada je u pitanju kašnjenje leta. Ali, i ono što do sada nije istaknuto, to je da ovaj zakon predstavlja i korak napred kada je u pitanju tržišna konkurencija, jer ovim zakonom se predviđa da avio-prevoznici kada sklapaju ugovor o zakupu vazduhoplova dužem od šest meseci, ne moraju vazduhoplove da upisuju u registar vazduhoplova. To je i te kako značajno, zato što je dosadašnjim zakonom to bilo predloženo i to je predstavljalo mnoge prepreke kod avio-prevoznika, iz razloga što su morali da traže ispis vazduhoplova, ako je vazduhoplov upisan u strani registar, zatim su morali svoje ugovorne obaveze da potvrđuju pred nadležnim sudom u Republici Srbiji, a nakon toga da vrše upis u registar vazduhoplova u Republici Srbiji. Naravno da ovim zakonom, sem postizanja tržišne konkurencije, i te kako se postiže zainteresovanost vazduhoplovnih kompanija da posluju u skladu sa zakonom, jer će svakako putnici birati one avio-kompanije koje kada se tiču naknade njihovih troškova, kada se tiču obezbeđenja minimuma njihovih prava koji se odnosi na kašnjenje leta i na otkazivanje leta, i na ukrcavanje leta bez opravdanog razloga, a i kada se odnosi na zaštitu osoba sa invaliditetom i zaštitu lica sa smanjenom pokretljivošću, svakako birati onog avio-prevoznika koji sva ta prava garantuje. Naravno da od broja putnika zavisi i položaj avio-prevoznika i sigurno da je ovo dodatna motivacija da avio-prevoznici posluju apsolutno u skladu sa zakonom. Treći zakon koji je danas na dnevnom redu, a koji je u stvari sistemski zakon, koji je nov zakon i želim da izrazim sve pohvale vašem ministarstvu na izradi ovog zakona, to je zakon koji se odnosi na istraživanje nesreća u vazdušnom, u železničkom i vodnom saobraćaju. Moram da istaknem da ovaj zakon jeste rezultat usaglašavanja sa zakonima EU, jeste i rezultat usaglašavanja sa praksom Međunarodne organizacije civilnog vazduhoplovstva, ali i sa praksom Međunarodne pomorske organizacije. Takođe želim da istaknem da je ovaj zakon proistekao iz projektne aktivnosti koju je sprovodilo, čini mi se, ministarstvo, unapređenja procesa istraživanja udesa u periodu od septembra 2013. do februara 2014. godine i gde je jedan od rezultata realizacije tog projekta u stvari proistekla potreba da se donese jedan jedinstveni zakon koji bi tretirao istraživanje nesreća u sva tri vida, i to u vazdušnom, železničkom i vodnom saobraćaju. Ono što posebno želim da naglasim, to je isključivo i pre svega preventivni karakter centra za istraživanje nesreća. Zašto želim da istaknem taj preventivni karakter? Preventivnim karakterom u stvari centar za istraživanje nesreća, sem toga što je nezavistan organ, on treba da odgovori na tri vrlo važna pitanja. Prvo pitanje da opiše opis nesreće, drugo pitanje da odgovori zašto se nesreća desila, odnosno da istraži uzrok, i treće pitanje na koje treba da odgovori jeste - šta je trebalo preduzeti da do nesreće ne bi došlo? To je u stvari analiza uzroka. To je plasiranje bezbednosnih preporuka, pre svega prema relevantnim institucijama, a te relevantne institucije su Vlada, Sektor saobraćaja i druga pravna lica koja u stvari na osnovu tih bezbednosnih preporuka mogu da donesu adekvatni pravni okvir kako bi se povećala bezbednost, a smanjile nesreće. Na kraju, želim da kažem da se nadam da će tokom 2016. godine centar za istraživanje nesreća poslovati u punom svom kapacitetu, u skladu sa sistematizacijom radnih mesta, da će imati zaposlenih 16 radnika i da će adekvatno moći da odgovori na njegov osnovni posao, a njegov osnovni posao je u stvari nezavisna istraga u transportnim udesima i davanje preporuka relevantnim institucijama. Srpska napredna stranka, nema dileme, podržaće sva tri zakona.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nebojša Petrović. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi potpredsedniče. Poštovana ministarka, poštovane kolege iz Ministarstva za saobraćaj, želim da sa svoje strane dam takođe jednu vrlo pozitivnu ocenu svemu onome što je u poslednjih godinu dana urađeno na planu onoga što se danas našlo kao predlog na dnevnom redu Skupštine, a to je po prvi put Zakon o istraživanju nesreća i to u vazdušnom, železničkom i vodnom saobraćaju. Kao profesionalac koji se već 25 godina bavi oblašću vazduhoplovstva, želim da kažem sledeće. Bilo je ovde reči danas od strane više narodnih poslanika o značaju donošenja ovog zakona, a ja bih hteo da možda dam ključni ili krovni razlog zbog čega mislim da je ne samo dobro, nego je bilo i neophodno doneti ovakav zakon. To je nešto što se može u jednoj rečenici definisati kao jedna odluka ove Vlade Republike Srbije da se Srbija i dalje bavi civilnim vazduhoplovstvom. Tu naglašavam ovo civilnim vazduhoplovstvom, pošto ste, uvaženi potpredsedniče, danas svojom velikodušnošću dali prostor jednom broju narodnih poslanika da potpuno izađu iz teme današnje rasprave i da se bave onim segmentom vazduhoplovstva koji se zove vojno vazduhoplovstvo. U ovom trenutku, još uvek, dok naša Skupština ne bude usvojila novi Zakon o istraživanju nesreća, kada je u pitanju vazduhoplovstvo, moja interesna zona, u Zakonu o civilnom vazdušnom saobraćaju imamo devet članova zakona koji se bave istragama udesa i ozbiljnih nezgoda i, naravno, podrazumeva se, pošto je zakona o vazdušnom saobraćaju, o civilnom vazdušnom saobraćaju. I u tom zakonu, koji je, kažem, još uvek važeći, jasno je naznačeno da su udesi koji se dogode vojnim vazduhoplovima u isključivoj nadležnosti Ministarstva odbrane. Istrage o tim udesima su u isključivoj nadležnosti Ministarstva odbrane. To nije naš specijalitet, nije naša izmišljotina, to je nešto što smo takođe preuzeli, ne kao tekovinu, nego kao jednu normu koju smo morali da ugradimo i u ovaj važeći zakon, zbog toga što se on odnosi na istraživanje u civilnom vazduhoplovstvu. Dakle, i ovaj novi zakon, koji je danas na dnevnom redu, takođe u sebi ne sadrži odredbu koja opredeljuje da ćemo se baviti istragama udesa i ozbiljnih nezgoda, jednom rečju nesreća u civilnom vazdušnom saobraćaju, a kada je u pitanju isključivo vojni vazduhoplov, već, kao što ste imali prilike, nadam se, da pročitate, postoje tri posebna slučaja u kojima se formiraju mešovite komisije od strane Ministarstva odbrane i od strane glavnog istražitelja kao direktora centra. Sva ta tri specijalna slučaja su direktno dogovorena ili usaglašena sa Ministarstvom odbrane, tako da ni ovo nije nešto što je predlagač sam, da tako kažem, izmislio, već usaglasio sa resornim ministarstvom za ovu oblast vazduhoplovstva. Dakle, još jednom apelujem, uz svo poštovanje želje da se iskoristi govornica u Narodnoj skupštini za neku drugu temu, da ipak ovo dalje ne opterećuje ovu raspravu vezanu za Zakon o istraživanju nesreća u civilnom saobraćaju, u vazdušnom, vodnom, odnosno pomorskom i železničkom saobraćaju. Takođe, ono što mislim da je jako bitno napomenuti, a ovde se na neki način postavilo kao pitanje, jeste opredeljenje da formiramo centar, da se po tom osnovu uspostavi treći stubu u sistemu bezbednosti civilnog vazduhoplovstva. To je nešto što je pre svega naš odnos prema ovoj prvoj iskazanoj želji, a to je da se dalje Srbija bavi civilnim vazduhoplovstvom. Znate, to nije pitanje odnosa prema EU, to nije pitanje odnosa samo prema međunarodnim institucijama, to je pre svega pitanje naše odluke da se dalje bavimo civilnim vazduhoplovstvom. Dakle, da bismo to mogli dalje da radimo, potrebno je da formiramo taj treći stub bezbednosti unutar civilnog vazduhoplovstva. Do sada su kao dva istaknuta stuba postojale civilne vazduhoplovne vlasti u svakoj državi, to je u našem slučaju Direktorat civilnog vazduhoplovstva, i provajder u vazdušnom saobraćaju, a to je Kontrola letenja. Treći taj stub sada koji nastaje kod nas vez unazad godinu i po dana, a koji će biti potvrđen ovim novim zakonom, jeste centar za istraživanje nesreća. Ono što je bila dilema i kod samog predlagača, jeste to kakav status da dobije taj centar? Da li on da bude agencija, kao što su to ove dve prethodno pomenute institucije, ili da bude posebna organizacija? Definitivno se stalno na stanovištu da to bude posebna organizacija, što apsolutno definiše status takve institucije u pravnom sistemu ili sistemu državne uprave, kako god hoćete, Republike Srbije. Kao što je Hidrometeorološki zavod, kao što je Sekretarijat za zakonodavstvo, i ovo je posebna organizacija. Za nju važe sva pravila, propisi, svi zakoni koji se odnose na državnu upravu, u ovom slučaju i na zaposlene unutar tog centra, odnosiće se Zakon o državnim službenicima. Šta to znači? To znači da bi direktor tog centra mogao da bude imenovan neko ga mora predložiti Vladi. U slučaju kada su te institucije unutar nekog ministarstva, predlagač je ministar, kao što znate. Pošto je ovo institucija koja se ne nalazi direktno pod nijednim ministarstvom, već je zasebna i nezavisna, čime smo tu nezavisnost i ostvarili, mora se pojaviti kao predlagač predsednik Vlade. Vlada imenuje, a predsednik Vlade, kao neko ko objedinjuje sva ministarstva, rad svih ministarstava i posebnih organizacija, pojavljuje se kao predlagač onoga ko će biti direktor te institucije. Naravno, kao što to Zakon o državnim službenicima i kaže, posle objavljenog i izvršenog konkursa za to radno mesto. Tako da, svaka sumnja u taj segment apsolutno otpada, jer je jasno definisana pomenutim zakonom. Ono što bih još želeo da kažem, mada se kroz ovaj zakon, naravno, može proći jako detaljno i po stavkama svim, jeste ta veza sa međunarodnim organizacijama, ta uslovljenost na neki način samim tekstom zakona, onim što piše u dva krucijalna, dva najznačajnija teksta na koje se oslanja ovaj zakon. Prvi je aneks 13 Čikaške konvencije, koji se još od potpisivanja Čikaške konvencije bavio bezbednošću unutar vazdušnog saobraćaja, a koji je od neke 1951. godine, kada su donete prve dopune tog aneksa 13, do prošle godine kada smo takođe potpisivali neke dopunske izmene aneksa 13, više od 15 do 16 puta menjan. Na to se nadovezuje, sada regulativa EU. Evropski parlament, Savet Evrope je u oktobru 2010. godine, doneo regulativu ili uredbu, po našem, 996. Ona jasno definiše celokupnu proceduru i uslove pod kojima se formiraju centri i proceduru po kojoj moraju da rade, odnosno, uslove koje treba da zadovolje da bi mogli da budu i nezavisni i da budu, da kažem, funkcionalni, što je jako važno. Dakle, ta regulativa, odnosno uredba je nešto što je potrebno implementirati, odnosno ugraditi u naš pravni sistem. To nije preporuka, to nije direktiva, to je uredba. Ona se mora ugraditi u pravni sistem. Na koji način? U ovom slučaju pomogla nam je takođe EU preko jednog tvining projekta koji se odnosio upravo na deo koji se odnosi na istraživanje udesa i ozbiljnih nezgoda, kako u vazduhoplovstvu tako u železnici i u vodnom saobraćaju. Rezultat tog projekta koji se od 2013. godine do početka ove godine, kada je bio zaključen i na neki način dao određene rezultate, pokazao, odnosno iznedrio kao rešenje, jeste da za ovaj obim i saobraćaja, ovaj obim da tako kažem, učesnika u vazdušnom saobraćaju po svim osnovama, nesamo što se tiče samog saobraćaja, izvršenja saobraćaja, nego svih institucija, svih organizacija koje učestvuju u tom procesu, tako da oni koji, evo sad, možda malo i da banaliziram, od onih koji projektuju do onih koji izvode, znači fabrikuju neke vazduhoplovne proizvode, do svih onih drugih koji se bave određenom regulativom i naravno onih koji lete, a kojih je u suštini najviše. Dakle, u odnosu na sav taj kompletno, da kažem, jedno skeniranje naše zemlje, predloženo je da napravimo jedan integralni sistem bezbednosti, sistem koji će pratiti sva tri vida zajedno. Nije to bilo baš tako lako. Možda se malo vidi u samom tekstu, ali ni približno onoliko koliko su neke kolege ovde, da kažem, apostrofirale. Prosto zato što ta ponegde neusklađenost, kako su komentarisale kolege, vezano za tekst sam zakona, proizilazi iz razlika u definicijama koje se odnose na vazdušni saobraćaj, železnički saobraćaj i vodni saobraćaj, a koji se kao što se to u vazdušnom saobraćaju odnosi na pomenutu uredbu, takođe i u železničkom i u vodnom saobraćaju, odnosi na neke uredbe koje definišu to unutar EU, a vezane su za te vrste saobraćaja. Razlike postoje ali u terminologiji, a ne u neusklađenosti onoga što jeste suština čitavog zakona. To mislim da takođe kao primedba ne stoji. Da je bilo jako bitno uraditi čitav ovaj posao, a započet je formiranjem Centra za udese i ozbiljne nezgode, pokazuje upravo i tekst sporazuma koji se odnosi na odnose države Srbije i SAD vezan za vazdušni saobraćaj. Prošle godine, negde u martu mesecu, je ovde bila delegacija iz federalnih vazduhoplovnih vlasti Amerike i tada, kao jedan od njihovih, da kažem, „ček pointa“, jedan od tačaka koje su pregledali da li naša država zadovoljava uslove da dobije kategoriju jedan, je bio i taj da li postoji glavni istražitelj, u ovom slučaju tada i još uvek samo za vazdušni saobraćaj i da li se centar formira. To je bio i pozitivan odgovor na ta pitanja koja smo imali u razgovorima sa predstavnicima Američkih vazduhoplovnih vlasti, i rezultirao, evo, posle skoro godinu i nešto dana i potpisivanjem ugovora, odnosno dobijanjem kategorije jedan. Kategorija jedan je nešto jako bitno, ne samo kao kroz politički odnos sa Amerikom nego i kroz otvaranje novog tržišta što je jako bitno za opstanak našeg civilnog vazduhoplovstva. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić. Izvolite.
Poštovani potpredsedniče, zajedno sa potpredsednicima, ostalim, poštovana ministarko zajedno sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, pred nama je tri zakona iz oblasti saobraćaja, ja ću svoju pažnju usmeriti na Predlog zakona o istraživanju nesreća u vazdušnom, železničkom i vodnom saobraćaju. Drago mi je gospođo ministarko Mihajlović, da vas ponovo vidim, ovde u ovom visokom domu, među nama. Moram da kažem, vrlo često. To govori o vašem odnosu prema predanom vašem radu, kako vas, tako i vašeg ministarstva i čitave Vlade u celini, prema poslovima koji stoje pred vama. I, ovaj zakon ima svoje uporište u ekspozeu predsednika Vlade Republike Srbije, gospodina Aleksandra Vučića, kojeg je on podneo nama, narodnim poslanicima, ovde u ovom visokom domu, domu Narodne skupštine Republike Srbije, 27. aprila gospodnje 2014. godine. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici i da ne zaboravimo, ekspoze predsednika Vlade Republike Srbije, gospodina Aleksandra Vučića je najtransparentniji, najprecizniji, najveći 52 stranice, najbolji i najsvrsishodniji od svih 72 prethodna ekspozea od vremena prvog predsednikaVlade Srbije Prote Matije Nenadovića, 1805. godine do danas. Gospodin predsednik Vlade Republike Srbije Aleksandar Vučić je u svom ekspozeu posvetio saobraćaju tri stranice ekspozea, od 24 do 27 strane. Poštovani narodni poslanici, nije ni čudno što je predsednik Vlade posvetio saobraćaju u ekspozeu više nego neki prethodni predsednici vlada svim članovima ekspozea, u ukupnim ekspozeima, jer je svestan da je saobraćaj osnovni činilac ne samo razvoja srpskog društva nego činilac opstanka naše društvene zajednice. Poštovana gospođo ministarka, poštovani narodni poslanici, saobraćaj je društveni krvotok i tamo gde ne dopiru saobraćajne arterije, ta područja demografski odumiru, zato je predsednik Vlade posvetio tri stranice u svom ekspozeu o saobraćaju. Saobraćaj nije samo osnovini činilac razvoja naše zemlje nego je integrativni činilac društva u celini. Ovo je novi zakon koji je pred nama i to je veoma dobro, jer će se konačno detaljno pravno regulisati oblast istraživanja nesreća kako u vazdušnom tako i u železničkom i vodnom saobraćaju. Istraživanje nesreća predstavalja veoma kompleksno pitanje u prvom redu sa pravno tehničkog, a onda i bezbednosnog aspekta. Upravo zato je trebalo biti regulisano posebnim zakonom, što ste vi gospođo ministarko i učinili i hvala vam na tom. Ovim zakonom predviđeno je da stručne poslove u vezi sa istraživanjem udesa i ozbiljnih nesreća obavlja Centar za istraživanje nesreća kako smo danas čuli od većine narodnih poslanika. Ono što je važno i što bih ja podvukao, a to je da će Centar biti samostalan i nezavistan u svom radu, a ovim predlogom zakona predviđeno je da niko ne može da ograniči sadržinu i obim istraživanja nesreća, zatim da utiče na sadržinu i obim istraživanja ili na obim i sadržinu bezbednosnih preporuka koje daje Centar. To je vrlo važno i da ne kažem i najvažnije. Svi udesi dame i gospodo narodni poslanici i ozbiljne nezgode u vazdušnom saobraćaju kako je predviđeno ovim predlogom zakona moraju da se istraže i analiziraju kako bi se utvrdile činjenice po kojima su se desile, ako je moguće otkrili uzroci i preduzete mere da se spreče novi udesi i ozbiljne nezgode. Tako se to radi u svim evropskim zemljama. Isto tako predviđeno je da je centar dužan da istraži svaki udes ili ozbiljnu nezgodu vazduhoplova ukupne mase na poletanje veće od 2.250 kilograma, a istražuje svih udesa ili ozbiljnih nesreća drugih vazduhoplova ako je došlo do smrti. Kako je predviđeno, istraživanje će sprovoditi centar za otklanjanje uzroka nesreća koji nema za cilj utvrđivanje krivične, privredno prestupne, prekršajne, disciplinske, građansko pravne ili neke druge odgovornosti. Nadležni pravosudni organi vode istragu, ali mogu Centru da dostave spise i isprave potrebne za vođenje postupka istraživanja nesreće ako time ne ometaju istražni postupak i to je vrlo jasno. Isto tako, pomeranje vazduhoplova koji je pretrpeo udes dozvoljeno je samo u slučaju spašavanja ljudi, prtljaga i robe, otklanjanja opasnosti od požara ili ako vazduhoplov ometa bezbedno odvijanje saobraćaja u celini. Centar ima pravo na neograničeni i neometani pristup mestu udesa ili ozbiljne nezgode vazduhoplova u njegovoj sadržini i olupini da sačini listu dokaza i obezbedi kontrolisano otklanjanje olupine i delova vazduhoplova radi njegovog daljeg ispitivanja, što smatram da je vrlo bitno. Poštovane dame i gospodo, svi učesnici u udesu imaće mogućnost da budu saslušani. Biće im omogućeno korišćenje rezultata istrage što je vrlo bitno. Sedište centra, kako znate, predviđeno je da bude u Beogradu, a na njegovom čelu biće glavni istražitelj koji ima položaj direktora posebne organizacije koga će postaviti Vlada Republike Srbije na period od pet godina uz predlog premijera Vlade. Na kraju, poštovane dame i gospodo, pozivam vas, narodni poslanici, da u danu za glasanje date svoj glas za ovaj set zakona. Posebno pozivam vas, gospodo narodni poslanici, iz opozicionih klupa da i vi glasate za ove zakone i date svoj glas za njih jer ćete bar malo, pa makar i na ovakav način, manifestovati svoju naklonost modernizaciji Srbije za koju se tako zdušno i sa nesmanjenom žestinom zalaže i ne samo zalaže nego i sprovodi naš premijer Aleksandar Vučić i čitava Vlada Republike Srbije, predsednik republike Tomislav Nikolić, većina narodnih poslanika u ovom visokom domu, kao i najveći broj građana Republike Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, svakako podržavam zakone o kojima raspravljamo danas i moram da priznam do pre nekih tridesetak minuta bio sam pod vrlo snažnim utiskom podrške koja se listom čula od kolega koji su se danas obraćali po pitanju ove načelne rasprave. Opet moram da kažem, s druge strane, u poslednjih tridesetak minuta mi se taj utisak nešto i pokvario. Pogađajte? Zbog toga što, eto, izgleda nismo uspeli zajedno da se odupremo iskušenju da pomenemo i stvari kojima danas ipak nije bilo mesta, a tu mislim svakako na raspravu o helikopterskoj nesreći za koju se slažem, ne treba da se politizuje. Podsetio bih samo u dve rečenice, ne više, neću uzimati više vašeg vremena, na dopis koji smo dobili od Vlade 4. maja, a koji se odnosi na tada iskazanu ideju da se formira anketni odbor u kom se vrlo precizno kaže i šta je sve preduzeto i na koji način su informacije stavljene na uvid i predlaže se, više nego korektno, da se ta tema nepolitizuje, u tom trenutku, kroz pitanja anketnog odbora, dok se ne završi postupak koji su započeli nadležni organi, a misli se na tužilaštvo. Mislim da je ta informacija takva, da pošteno može samo da se prihvati i da je takav predlog dovoljno dobar da pošteno može samo da se prihvati. Ovo kažem, pre svega, zbog nekih sednica koje su pred nama. Preporučio bih da ga poslušamo i slažem se sa kolegama koje su danas rekle da ne treba time da opterećujemo raspravu i slažem se da treba da vodimo računa o etičkom momentu u čitavoj priči, da to ne pokvari utisak sa današnje sednice. Svakako, podržavam ove sporazume i drago mi je što, maltene svako, a smatraću onaj jedan glas koji je bio negativno orijentisan prema današnjim predlozima, prosto jednim trenutkom popuštanja pažnje, pošto nije bilo uz neku negativnu ocenu, nijednog jedinog razloga zašto ne bi trebalo podržati bilo šta o čemu danas pričamo. Smatram to dobrim znakom i ja bih sa svoje strane podvukao jedan interesantan aspekt i o njemu smo pričali danas, ali eto želim da ga još jednom naglasim, pored toga što ovi zakoni imaju značajne doprinose u sferi saobraćaja i imaju svoju važnu ulogu u ovoj oblasti, oni imaju vrlo izraženu komponentu koja pripada sferi onoga što smatramo spoljnom politikom. Prvi zakon koji se odnosi na istraživanje nesreće u vazdušnom, železničkom i vodnom saobraćaju, kao i drugim, obligacionim i osnovama svojinsko-pravnih odnosa u vazdušnom saobraćaju, direktno u sebi nose dobre predloge, formirane u cilju da se pospeši uvođenje evropskih standarda, da harmonizacija propisa u tom smislu i u obrazloženju nedvosmisleno objašnjavaju da postoji podrška našem zajedničkom procesu pristupanja. Kada je reč o trećem predlogu, o sporazumu sa SAD, čuli smo danas nekoliko puta, on ima dimenziju koja prevazilazi čisto privredni i čisto ekonomski aspekt i ona je ipak više od toga, ona nedvosmisleno pospešuje naše odnose na međudržavnom nivou, između Srbije i SAD, i obaveza je Republike Srbije da se odgovorno odnosi, prilikom formiranja svojih odnosa, kako sa državama evropskog prostora, tako i sa SAD. U tom smislu, pozdravljam činjenicu da smo se mi ovde saglasili i koristim dodatnih par sekundi da podršku izrazim i u ime resornog odbora, Odbora za prostorno planiranje, saobraćaja i infrastrukture i telekomunikacija, koji je na današnjoj sednici jednoglasno podržao ove predloge i izražavam očekivanja da ćemo u danu za glasanje zaista, bez razlike svi podržati ovo o čemu smo danas razgovarali, jer iako je bilo do sada više situacija, gde smo imali takve najave, nekako se ispostavilo da podrška ovim procesima i ovoj vrsti odgovornosti od strane nekih u ovoj sali, ispadne čisto podrška na rečima. Verujem da ulazimo u epohu kada menjamo te navike i tu vrstu prakse i kada zaista svi zajedno delima stojimo iza onoga što i zastupamo. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Milija Miletić.
Zahvaljujem se. Uvaženi predsedavajući, uvažena potpredsednice Vlade, uvažene kolege poslanici, uvaženi građani Srbije, ja sam Milija Miletić i dolazim iz najlepše opštine Svrljig koja se nalazi pored najlepšeg grada u Srbiji, to je grad Niš. Normalno, ja ću kao narodni poslanik Ujedinjene seljačke stranke u potpunosti podržati set ovih zakona i danas ću govoriti o ovom Predlogu zakona o vazdušnom saobraćaju između naše zemlje i SAD. Krajem maja ove godine, potpisan je Sporazum između Vlade Republike Srbije i američkog ambasadora na osnovu koga će zakon posle 25 godina moći naši avioni i avioni vazdušnog saobraćaja iz Amerike da zajedno radimo i da na taj način imamo mogućnost da što veći broj naših ljudi iz Srbije i iz Amerike dođu kod nas i da zajedno razmenimo i turistički deo i ovaj deo ekonomski. Biću vrlo kratak, ovaj zakon i ovaj sporazum treba podržati zbog toga što ćemo na ovaj način imati stvarno veliku mogućnost da veći broj ljudi iz naše zemlje, iz Amerike budemo na liniji i da zajedno imamo mogućnost da dovedemo i veći broj investitora u Srbiju, recimo kod nas u Nišu je „Džonson elektrik“ skoro otvorena, to je američka firma. Američki investitori kod nas upošljavaju veliki broj ljudi. Više hiljada ljudi su zaposleni kod američkih investitora i na ovaj način mi ćemo još bolje uspostaviti našu saradnju. S druge strane, potpisivanje ovog sporazuma i između našeg potpredsednika Vlade, gospođe ministarke i američkog ambasadora, to će biti znak da veći broj investitora iz svih delova sveta dođu kod nas u Srbiju i da investiraju. Ovim sporazumom imaće se veća mogućnost da naši proizvodi koji su srpski dođu na američko tržište i setimo se onog ranijeg kada su imali veoma dobru saradnju sa Amerikom, kada smo izvozili našeg „Juga“, takozvanog „Juga Amerika“, gde je po nekim anketama najviše izvezeno tog proizvoda na američkom tržištu, a to je iz zemlje Evrope. Ovo je velika šansa i mogućnost da još takvih proizvoda kao što je nekada bio „Jugo Amerika“ da se izveze u Ameriku i da na taj način možemo iz cele Srbije da izvozimo ponovo iz Kragujevca automobile, možemo izvoziti kvalitetnu robu iz naše Srbije, poljoprivredna proizvodnja, kao na primer iz Svrljiga možemo da izvezemo svrljiški sir, svrljiški belmuž, iz Merošine višnju, iz Knjaževca višnju i veliki broj drugih takvih poljoprivrednih proizvoda. S druge strane, za nas isto velika je šansa, to je turizam i ovim potpisivanjem sporazuma imamo veliku šansu da dođu drugi ljudi iz Amerike, da dođu kod nas u Srbiju da budu turisti. Evo, velika mogućnost da 31. jula, 1. avgusta i 2. avgusta dođu kod nas u Svrljig na Belmužijadu i da na taj način budemo svi zajedno i da povećamo budžet i naših građana u Srbiji, a turisti iz Amerike mogu da imaju i nešto lepo da vide. Još jednom bih podvukao da je ovo velika stvar za nas, da će ovo biti velika šansa za Aerodrom „Nikola Tesla“ i očekujem da će u narednom periodu i niški Aerodrom „Car Konstantin Veliki“ imati mogućnost da i tu dolaze ljudi iz Amerike i da tu kroz taj način da veliki broj naših ljudi koji žive u jugoistočnoj Srbiji obezbede nova radna mesta i da dođu nove investicije. Još jednom, podržavam u potpunosti ovaj sporazum i sve ostale sporazume koje predlaže naša Vlada na čelu sa našim premijerom.
Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog pretresa i jedinstvenog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Saglasno članu 98. stav 4. Poslovnika, zaključujem načelni jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka 1, 2. i 3. dnevnog reda. Sa ovim završavamo današnji rad i nastavljamo sednicu sutra u 10,00 časova.