Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 130 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 107 narodnih poslanika i da imamo uslove da otpočnemo radni dan. Niko nije prijavio sprečenost da prisustvuje današnjoj sednici. Pošto je Narodna skupština obavila raspravu o svim tačkama dnevnog reda ove sednice, preći ćemo u nastavku na odlučivanje i to u 11,00 časova. Zakazujem sednicu Odbora za ustavna pitanja u 10,45 časova u sali na prvom spratu. Nastavak u 11,00 časova. [[Posle pauze – 11,20]] Dame i gospodo narodni poslanici, još jednom dobar dan. Molim vas da u nastavku današnjeg radnog dana, pošto smo stigli do glasanja prvo utvrdimo da li postoji dovoljan broj za glasanje. Molim da utvrdimo kvorum. Konstatujem da je u sali prisutno 129 narodnih poslanika i da, shodno tome, glasanje može da počne. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – IZBOR NOSILACA PRAVOSUDNIH FUNKCIJA Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres o predlozima odluka, prelazimo na odlučivanje. Odlučivanje o osporenom predlogu iz Predloga odluke o izboru predsednika suda broj 119-119/06. Pošto je narodni poslanik osporio predlog Visokog saveta pravosuđa iz Predloga odluke o izboru predsednika suda, broj 119-119/06, podsećam vas da Narodna skupština, saglasno članu 179. stav 4. Poslovnika, o predlogu za izbor svakog od osporenih kandidata odlučuje pojedinačno, a o predlogu za izbor kandidata koji nisu osporeni odlučuje u celini, javnim glasanjem. Saglasno navedenom, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog Visokog saveta pravosuđa da se za predsednika Trgovinskog suda u Kragujevcu izabere Marijana Đorđević, čiju je kandidaturu osporila narodni poslanik Vjerica Radeta. Za 110, protiv 9, uzdržanih 9, nije glasao jedan, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština izabrala Marijanu Đorđević za predsednika Trgovinskog suda u Kragujevcu. Pošto smo se izjasnili o osporenom predlogu iz Predloga odluke, prelazimo na odlučivanje o Predlogu odluke, u celini. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izboru predsednika suda, broj 119-119/06, bez osporenog predloga o kome se Narodna skupština prethodno izjasnila. Za 126, nije glasalo tri, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog odluke o izboru predsednika suda, broj 119-119/06, bez osporenog predloga o kome se Narodna skupština prethodno izjasnila. Pošto su narodni poslanici osporili jedan broj predloga Visokog saveta pravosuđa iz Predloga odluke o izboru sudija, broj 119-118/06, podsećam vas da Narodna skupština, saglasno članu 179. stav 4. Poslovnika, o predlogu za izbor svakog od osporenih kandidata odlučuje pojedinačno, a o predlogu za izbor kandidata koji nisu osporeni odlučuje u celini, javnim glasanjem. Saglasno navedenom prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog Visokog saveta pravosuđa da se za sudiju Opštinskog suda u Novoj Varoši izabere Dragana Marinković, čiju je kandidaturu osporio narodni poslanik Žarko Obradović. Za 124, protiv dva, uzdržan jedan, nisu glasala dva, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština izabrala Draganu Marinković za sudiju Opštinskog suda u Novoj Varoši. Stavljam na glasanje Predlog Visokog saveta pravosuđa da se za sudiju Trgovinskog suda u Požarevcu izabere Radmila Radisavljević, čiju je kandidaturu osporio narodni poslanik Veroljub Arsić. Za 122, protiv dva, nije glasalo pet, od 129 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština izabrala Radmilu Radisavljević za sudiju Trgovinskog suda u Požarevcu. Pošto smo se izjasnili o osporenim predlozima iz Predloga odluke, prelazimo na odlučivanje o Predlogu odluke, u celini. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izboru sudija, broj 119-118/06, bez osporenih predloga o kojima se Narodna skupština prethodno izjasnila. Za 128, nije glasao jedan, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog odluke o izboru sudija, broj 119-118/06, bez osporenih predloga o kojima se Narodna skupština prethodno izjasnila. Pošto su narodni poslanici osporili jedan broj predloga Visokog saveta pravosuđa iz Predloga odluke o izboru predsednika sudova broj 119-184/06, sa ispravkom, podsećam vas da Narodna skupština, saglasno članu 179. stav 4. Poslovnika, o predlogu za izbor svakog od osporenih kandidata odlučuje pojedinačno, a o predlogu za izbor kandidata koji nisu osporeni odlučuje u celini, javnim glasanjem. Saglasno navedenom prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog Visokog saveta pravosuđa da se za predsednika Opštinskog suda u Požarevcu izabere Vujoš Tošić, čiju je kandidaturu osporio narodni poslanik Veroljub Arsić. Za 125, nije glasalo četiri, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština izabrala Vujoša Tošića za predsednika Opštinskog suda u Požarevcu. Stavljam na glasanje Predlog Visokog saveta pravosuđa da se za predsednika Opštinskog suda u Kuršumliji izabere Radiša Jović, čiju je kandidaturu osporio narodni poslanik Petar Jojić. Za 126, nisu glasala tri, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština izabrala Radišu Jovića za predsednika Opštinskog suda u Kuršumliji. Stavljam na glasanje Predlog Visokog saveta pravosuđa da se za predsednika Opštinskog suda u Kuli izabere Gordana Suknović-Bojadžija, čiju je kandidaturu osporio narodni poslanik Žarko Obradović. Za 122, protiv tri, nisu glasala četiri, od 129 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština izabrala Gordanu Suknović-Bojadžiju za predsednika Opštinskog suda u Kuli. Stavljam na glasanje Predlog Visokog saveta pravosuđa da se za predsednika Opštinskog suda u Staroj Pazovi izabere Ružica Nikolić, čiju je kandidaturu osporio narodni poslanik Marko Krstin. Za 101, protiv jedan, uzdržanih 7, nije glasalo 20, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština izabrala Ružicu Nikolić za predsednika Opštinskog suda u Staroj Pazovi. Pošto smo se izjasnili o osporenim predlozima iz Predloga odluke, prelazimo na odlučivanje o Predlogu odluke, u celini. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izboru predsednika sudova, broj 119-184/06, sa ispravkom, bez osporenih predloga o kojima se Narodna skupština prethodno izjasnila. Za 124, protiv dva, nisu glasala tri, od 129 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog odluke o izboru predsednika sudova, broj 119-184/06, sa ispravkom, bez osporenih predloga o kojima se Narodna skupština prethodno izjasnila. Pošto je narodni poslanik osporio jedan broj predloga Visokog saveta pravosuđa iz Predloga odluke o izboru sudija, broj 119-185/06, sa ispravkom, podsećam vas da Narodna skupština, saglasno članu 179. stav 4. Poslovnika, o predlogu za izbor svakog od osporenih kandidata odlučuje pojedinačno, a o predlogu za izbor kandidata koji nisu osporeni odlučuje u celini, javnim glasanjem. Saglasno navedenom prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog Visokog saveta pravosuđa da se za sudiju Okružnog suda u Leskovcu, izabere Zoran Stojanović, čiju je kandidaturu osporio narodni poslanik Žarko Obradović. Za 37, protiv 22, uzdržana dva, nije glasalo 68, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije izabrala Zorana Stojanovića za sudiju Okružnog suda u Leskovcu. Pošto smo se izjasnili o osporenom predlogu iz Predloga odluke, prelazimo na odlučivanje o Predlogu odluke, u celini. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izboru sudija, broj 119-185/06, sa ispravkom, bez osporenog predloga o kome se Narodna skupština prethodno izjasnila. Za 126, nisu glasala dva, od 128 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog odluke o izboru sudija, broj 119-185/06, sa ispravkom, bez osporenog predloga o kome se Narodna skupština prethodno izjasnila. Pošto su narodni poslanici osporili jedan broj predloga Visokog saveta pravosuđa iz Predloga odluke o izboru sudija, broj 119-441/06, podsećam vas da Narodna skupština, saglasno članu 179. stav 4. Poslovnika, o predlogu za izbor svakog od osporenih kandidata odlučuje pojedinačno, a o predlogu za izbor kandidata koji nisu osporeni odlučuje u celini, javnim glasanjem. Saglasno navedenom, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog Visokog saveta pravosuđa da se za sudiju Okružnog suda u Beogradu izabere Aleksandar Ivanović, čiju je kandidaturu osporio narodni poslanik Petar Cvetković. Za 125, protiv jedan, nisu glasala tri, od 129 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština izabrala Aleksandra Ivanovića za sudiju Okružnog suda u Beogradu. Stavljam na glasanje Predlog Visokog saveta pravosuđa da se za sudiju Okružnog suda u Šapcu izabere Saša Knežević, čiju je kandidaturu osporio narodni poslanik Žarko Obradović. Za 104, protiv 21, nije glasalo četiri, od 129 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština izabrala Sašu Kneževića za sudiju Okružnog suda u Šapcu. Stavljam na glasanje Predlog Visokog saveta pravosuđa da se za sudiju Opštinskog suda u Požarevcu izabere Jasmina Kuzmić, čiju je kandidaturu osporio narodni poslanik Veroljub Arsić. Za 126, nisu glasala tri, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština izabrala Jasminu Kuzmić za sudiju Opštinskog suda u Požarevcu. Pošto smo se izjasnili o osporenim predlozima iz Predloga odluke, prelazimo na odlučivanje o Predlogu odluke, u celini. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izboru sudija, broj 119-441/06, bez osporenih predloga o kojima se Narodna skupština prethodno izjasnila. Za 128, nije glasao jedan, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog odluke o izboru sudija, broj 119-441/06, bez osporenih predloga o kojima se Narodna skupština prethodno izjasnila. Pošto je narodni poslanik osporio predlog Visokog saveta pravosuđa iz Predloga odluke o izboru predsednika sudova, broj 119-644/06, podsećam vas da Narodna skupština, saglasno članu 179. stav 4. Poslovnika, o predlogu za izbor svakog od osporenih kandidata odlučuje pojedinačno, a o predlogu za izbor kandidata koji nisu osporeni odlučuje u celini, javnim glasanjem. Saglasno navedenom prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog Visokog saveta pravosuđa da se za predsednika Opštinskog suda u Ljigu izabare Dragan Radojević, čiju je kandidaturu osporio narodni poslanik Zoran Tanasijević. Za 122, nije glasalo pet, od 127 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština izabrala Dragana Radojevića za predsednika Opštinskog suda u Ljigu. Pošto smo se izjasnili o osporenom predlogu iz Predloga odluke, prelazimo na odlučivanje o Predlogu odluke, u celini. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izboru predsednika sudova, broj 119-644/06, bez osporenog predloga o kome se Narodna skupština prethodno izjasnila. Za 126, nisu glasala tri, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog odluke o izboru predsednika sudova, broj 119-644/06, bez osporenog predloga o kome se Narodna skupština prethodno izjasnila. Pošto smo se izjasnili o predlozima odluka o izboru predsednika sudova, broj 119-119/06, 119-184/06, sa ispravkom i 119-644/06 i o osporenim predlozima iz tih predloga, pitam da li ste saglasni da se svi usvojeni predlozi objave u "Službenom glasniku Republike Srbije", kao pravno-tehnički objedinjeni akt – Odluka o izboru predsednika sudova? Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 126, nisu glasala tri, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila ovaj predlog. Pošto smo se izjasnili o predlozima odluka o izboru sudija, broj 119-118/06, 119-185/06, sa ispravkom i 119-441/06 i o osporenim predlozima iz tih predloga, pitam da li ste saglasni da se svi usvojeni predlozi objave u "Službenom glasniku Republike Srbije" kao pravno-tehnički objedinjeni akt – Odluka o izboru sudija? Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 125, nisu glasala četiri, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila ovaj predlog. S obzirom da smo se izjasnili o svim predlozima, dozvolite mi da u vaše i u svoje ime, čestitam nosiocima pravosudnih funkcija na izboru i poželim uspeh u radu. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – IZBOR ČLANOVA NACIONALNOG SAVETA ZA VISOKO OBRAZOVANjE Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres a pre nego što pređemo na glasanje, podsećam vas na odredbe Zakona o visokom obrazovanju koje se odnose na izbor članova Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje: - prema članu 10. stav 1. Zakona, Nacionalni savet za visoko obrazovanje ima 16 članova, koje bira Narodna skupština Republike Srbije i to: 1. deset članova iz reda redovnih profesora, vrhunskih naučnika, odnosno umetnika sa međunarodno priznatim radovima ili osvedočenim doprinosom nacionalnoj kulturi, vodeći računa o zastupljenosti obrazovno-naučnih, odnosno obrazovno-umetničkih polja, na predlog Konferencije univerziteta Srbije; 2. dva člana iz reda profesora strukovnih studija na predlog Konferencije akademija strukovnih studija, s tim što je članom 112. Zakona utvrđeno da će do njenog obrazovanja poslove iz njene nadležnosti obavljati telo koje čine direktori viših škola koje su dobile rešenje o ispunjenosti uslova za početak rada i obavljanje delatnosti do stupanja na snagu ovog zakona; 3. četiri člana iz reda istaknutih ličnosti iz oblasti nauke, kulture, prosvete, umetnosti, odnosno privrede, od kojih tri člana na predlog Vlade, od kojih je jedan predstavnik Kosova i Metohije sa Univerziteta u Prištini, sa sedištem u Kosovskoj Mitrovici, a jednog člana na predlog nadležnog organa AP Vojvodine. - prema članu 10. stav 6. Zakona, Konferencija univerziteta Srbije, odnosno Konferencija akademija strukovnih studija, predlaže najviše 15, odnosno najviše tri kandidata. Ovlašćeni predlagači predložili su liste kandidata sa onolikim brojem kandidata koliko se članova i bira. Prema članu 10. stav 8. Zakona, mandat članova Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje traje četiri godine i isto lice može biti izabrano za člana Nacionalnog saveta najviše dva puta. Prema članu 10. stav 10. Zakona, Nacionalni savet za visoko obrazovanje bira predsednika iz reda svojih članova. Pristupamo glasanju o kandidatima za izbor 10 članova Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje sa liste kandidata koju je podnela Konferencija univerziteta Srbije. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje izabere dr Teodor Atanacković, redovni profesor Fakulteta tehničkih nauka Univerziteta u Novom Sadu. Za 126, nisu glasala tri, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština izabrala dr Teodora Atanackovića, redovnog profesora Fakulteta tehničkih nauka Univerziteta u Novom Sadu. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje izabere dr Mikloš Biro, redovni profesor Filozofskog fakulteta Univerziteta u Novom Sadu. Za 122, nije glasalo 7, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština izabrala dr Mikloša Bira, redovnog profesora Filozofskog fakulteta Univerziteta u Novom Sadu. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje izabere dr Živadin Bugarčić, redovni profesor Prirodno-matematičkog fakulteta Univerziteta u Kragujevcu. Za 126, nisu glasala tri, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština izabrala dr Živadina Bugarčića, redovnog profesora Prirodno-matematičkog fakulteta Univerziteta u Kragujevcu. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje izabere dr Milan Damnjanović, redovni profesor Fizičkog fakulteta Univerziteta u Beogradu. Za 127, nisu glasala dva, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština izabrala dr Milana Damnjanovića, redovnog profesora Fizičkog fakulteta Univerziteta u Beogradu. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje izabere dr Slobodan Dušanić, redovni profesor Filozofskog fakulteta Univerziteta u Beogradu. Za 128, nije glasao jedan, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština izabrala dr Slobodana Dušanića, redovnog profesora Filozofskog fakulteta Univerziteta u Beogradu. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje izabere dr Antonije Đorđević, redovni profesor Elektrotehničkog fakuleta Univerziteta u Beogradu. Za 124, nije glasalo pet, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština izabrala dr Antonija Đorđevića, redovnog profesora Eelektrotehničkog fakulteta Univerziteta u Beogradu. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje izabere Darinka Matić-Marović, redovni profesor u penziji, Fakultet muzičke umetnosti Univerziteta umetnosti. Za 113, protiv tri, uzdržan jedan, nije glasalo 12, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština izabrala Darinku Matić-Marović, redovnog profesora u penziji, Fakulteta muzičke umetnosti Univerziteta umetnosti. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje izabere dr Ljubomir Madžar, redovni profesor Instituta za strategijske studije Univerziteta "Braća Karić". Za jedan, protiv 68, uzdržana 2, nije glasalo 58, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije izabrala dr Ljubomira Madžara, redovnog profesora Instituta za strategijske studije Univerziteta "Braća Karić. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje izabere dr Srđan Stanković, redovni profesor Eelektrotehničkog fakulteta Univerziteta u Beogradu. Za 127, nisu glasala dva, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština izabrala dr Srđana Stankovića, redovnog profesora Elektrotehničkog fakulteta Univerziteta u Beogradu. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje izabere dr Vladisav Stefanović, redovni profesor Medicinskog fakulteta Univerziteta u Nišu. Za 126, nisu glasala tri, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština izabrala dr Vladisava Stefanovića, redovnog profesora Medicinskog fakulteta Univerziteta u Nišu. Pristupamo glasanju o kandidatima za izbor dva člana Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje sa liste kandidata koju je podnela Konferencija direktora viših škola Srbije. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje izabere Miroljub Milivojčević, profesor Više građevinsko-geodetske škole u Beogradu, doktor matematike. Za 127, nisu glasala dva, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština izabrala Miroljuba Milivojčevića, profesora Više građevinsko-geodetske škole u Beogradu, doktora matematike. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje izabere Đorđe Čomić, profesor Više hotelijerske škole u Beogradu, doktor turizmologije. Za 125, nije glasalo četiri, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština izabrala Đorđa Čomića, profesora Više hotelijerske škole u Beogradu, doktora turizmologije. Pristupamo glasanju o kandidatima za izbor tri člana Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje sa liste kandidata koju je podnela Vlada. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje izabere profesor dr Obrad Stanojević, redovni profesor Pravnog fakulteta Univerziteta u Beogradu. Za 123, nije glasalo 6, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština izabrala prof. dr Obrada Stanojevića, redovnog profesora u penziji Pravnog fakulteta Univerziteta u Beogradu. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje izabere akademik prof. dr Aleksandar Ivić, redovni profesor Rudarsko-geološkog fakulteta Univerziteta u Beogradu. Za 123, nije glasalo 6, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština izabrala akademika prof. dr Aleksandra Ivića, redovnog profesora Rudarsko-geološkog fakulteta Univerziteta u Beogradu. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje izabere prof. dr Ćemal Dolićanin, prorektor Univerziteta u Prištini, sa sedištem u Kosovskoj Mitrovici. Za 124, nije glasalo pet, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština izabrala prof. dr Ćemala Dolićanina, prorektora Univerziteta u Prištini, sa sedištem u Kosovskoj Mitrovici. Pristupamo glasanju o kandidatu za izbor jednog člana Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje sa liste kandidata koju je podnelo Izvršno veće AP Vojvodine. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje izabere dr Milan Matavulj, redovni profesor Univerziteta u Novom Sadu. Za 143, nisu glasala četiri, od 128 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština izabrala dr Milana Matavulja, redovnog profesora Univerziteta u Novom Sadu. Dozvolite mi da, u vaše i svoje ime, čestitam izabranim članovima Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje na izboru i da im poželim uspeh u radu. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: – RAZREŠENjE I IZBOR PREDSEDNIKA NACIONALNOG PROSVETNOG SAVETA Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres, a pre nego što pređemo na odlučivanje, podsećam vas da je Odbor za prosvetu Narodne skupštine Republike Srbije, na sednici održanoj 1. marta 2006. godine razmatrao informaciju Ministarstva prosvete i sporta, od 24. februara 2006. godine o radu Nacionalnog prosvetnog saveta. Odbor je, na osnovu navoda iz informacije Ministarstva, u svom izveštaju, sa ispravkom, konstatovao da je od dana donošenja Odluke o izboru članova i predsednika Nacionalnog prosvetnog saveta do 24. februara 2006. godine održana samo jedna sednica Nacionalnog prosvetnog saveta kojom je predsedavao ministar prosvete i sporta. Usled odsustva predsednika, Savet nije bio u mogućnosti da donese Poslovnik o svom radu, kao i da inicijative Ministarstva prosvete i sporta usmerene na pokretanje rada Saveta nisu dale rezultate, jer predsednik Saveta iz zdravstvenih razloga nije bio u mogućnosti da obavlja svoju funkciju. Odbor je tim povodom zaključio da su se stekli zakonski uslovi za razrešenje akademika Mihaila Đurića sa funkcije predsednika Nacionalnog prosvetnog saveta i predlaže Narodnoj skupštini da, shodno članu 11. stav 10. Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, akademika Mihaila Đurića razreši funkcije predsednika i da, umesto njega, izabere novog predsednika Nacionalnog prosvetnog saveta. Najpre ćemo glasati, na osnovu ovih konstatacija, o razrešenju predsednika Nacionalnog prosvetnog saveta. Stavljam na glasanje predlog da se akademik Mihailo Đurić razreši funkcije predsednika Nacionalnog prosvetnog saveta. Za 126, nisu glasala tri, od 129 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština razrešila akademika Mihaila Đurića funkcije predsednika Nacionalnog prosvetnog saveta. Pre prelaska na izbor predsednika Nacionalnog prosvetnog saveta, podsećam vas da je Narodna skupština Republike Srbije, na Trećoj sednici Prvog redovnog zasedanja u 2005. godini, održanoj 23. maja 2005. godine, donela Odluku o izboru članova i predsednika Nacionalnog prosvetnog saveta. Za članove Nacionalnog prosvetnog saveta izabrani su: 1) iz reda akademika – redovnih profesora univerziteta: - dopisni član SANU Ljubomir Maksimović, - akademik Milosav Marjanović; 2) iz reda članova Matice srpske – redovnih profesora univerziteta: - prof. dr Predrag Piper; 3) iz reda nastavnika univerziteta u Beogradu: - prof. dr Aleksandar Lipkovski, - prof. dr Branka Stevanović, - prof. dr Andrija Veselinović, - prof. dr Ratko Jankov; 4) iz reda nastavnika drugih univerziteta čiji je osnivač Republika, odnosno Autonomna pokrajina, i to: - Univerziteta u Nišu – prof. dr Tomislav Pavlović, - Univerziteta u Kragujevcu – prof. dr Nebojša Arsenijević, - Univerziteta u Novom Sadu – dr Milan Tripković, - Univerziteta u Prištini, sa sedištem u Kosovskoj Mitrovici – prof. dr Radenko Krulj, - Univerziteta umetnosti u Beogradu – dr Vesna Đukić-Dojčinović; 5) iz reda nastavnika učiteljskih fakulteta: - dr Aleksandar Jovanović; 6) iz reda stručnih udruženja nastavnika, vaspitača i stručnih saradnika, i to: - Zajednice vaspitača predškolskih ustanova – Ranka Marinković, - Saveza učitelja Srbije – Staniša Kostadinović, - Društva za srpski jezik Srbije – prof. dr Ljubomir Popović, - Društva za strane jezike Srbije – prof. dr Smiljka Stojanović, - Društva matematičara Srbije – dr Zoran Kadelburg, - Saveza društava istoričara Srbije – Nebojša Jovanović, - Srpskog geografskog društva – dr Milan Bursać, - Društva fizičara Srbije – Divna Jovanović, - Srpskog hemijskog društva – prof. dr Sofija Sovilj, - Srpskog biološkog društva – Vesna Marković, - Srpskog filozofskog društva – akademik Mihailo Đurić, - Saveza društava muzičkih i baletskih pedagoga Srbije – mr Bodin Starčević, - Društva likovnih pedagoga Srbije – Branislav Todorkov, - Saveza pedagoga za fizičku kulturu – prof. dr Jaroslava Radojević, - Društva psihologa Srbije – prof. dr Aleksandar Milojević, - Pedagoškog društva Srbije – Nataša Stojanović, - Društva defektologa Srbije – prof. dr Dragan Rapajić; 7) iz reda zajednica srednjih stručnih škola: - Slobodan Pavlović, Nela Vukosavljević-Sodomka, prof. Zoran Milojević i Gordana Mijatović; 8) iz reda Zajednice gimnazija: - mr Radivoj Stojković; 9) iz reda SPC: - prof. dr Irinej Bulović; 10) iz reda tradicionalnih crkava i verskih zajednica, osim SPC: - dr Andrija Kopilović; 11) iz reda nacionalnih manjina: - doc. dr Sefedin Šehović; 12) iz reda Nacionalne organizacije za zapošljavanje: - Jadranka Dimov; 13) iz reda reprezentativnih sindikata: - Miodrag Sokić; 14) iz reda udruženja poslodavaca: - Dragomir Petković; Pre nego što pristupimo glasanju, podsećam vas da je Narodna skupština Republike Srbije, prilikom izbora članova Nacionalnog prosvetnog saveta, prihvatila predlog Odbora za prosvetu da u slučaju da lista kandidata sadrži veći broj kandidata od broja članova koji se biraju, bude izabran kandidat koji dobije najviše glasova. S obzirom da ćemo predsednika Nacionalnog prosvetnog saveta birati između članova Saveta, osim akademika Mihaila Đurića, člana Saveta, predlažem da za predsednika Saveta bude izabran kandidat koji dobije najveći broj glasova, s tim da svaki narodni poslanik može da glasa samo za jednog kandidata. Stavljam na glasanje ovaj predlog Za 123, nije glasalo 6, od 129 narodnih poslanika. Narodna skupština je prihvatila ovaj predlog. S obzirom da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog, prelazimo na izbor predsednika Nacionalnog prosvetnog saveta. Stavljam na glasanje Predlog da se za predsednika Saveta izabere dopisni član SANU, Ljubomir Maksimović. Protiv dva, uzdržan jedan, nije glasalo 126, od 129 poslanika. Stavljam na glasanje Predlog da se za predsednika Saveta izabere akademik Milosav Marjanović. Za šest, protiv jedan, uzdržan jedan, nije glasao 121, od 129 narodnih poslanika. Stavljam na glasanje Predlog da se za predsednika Saveta izabere prof. dr Predrag Piper. Za jedan, nije glasalo 128, od 129 narodnih poslanika. Stavljam na glasanje Predlog da se za predsednika Saveta izabere prof. dr Aleksandar Lipkovski. Protiv jedan, nije glasalo 128, od 129 narodnih poslanika. Stavljam na glasanje Predlog da se za predsednika Saveta izabere prof. dr Branka Stevanović. Za četiri, nije glasalo 124, od 128 narodnih poslanika. Stavljam na glasanje Predlog da se za predsednika Saveta izabere prof. dr Andrija Veselinović. Za jedan, nije glasalo 127, od 128 narodnih poslanika. Stavljam na glasanje Predlog da se za predsednika Saveta izabere prof. dr Ratko Jankov. Za jedan, nije glasalo 127, od 128 narodnih poslanika. Stavljam na glasanje Predlog da se za predsednika Saveta izabere prof. dr Tomislav Pavlović. Za jedan, nije glasalo 127, od 128 narodnih poslanika. Stavljam na glasanje Predlog da se za predsednika Saveta izabere prof. dr Nebojša Arsenijević. Za dva, nije glasalo 126, od 128 narodnih poslanika. Stavljam na glasanje Predlog da se za predsednika Saveta izabere prof. dr Milan Tripković. Za jedan, uzdržan jedan, nije glasalo 126, od 128 poslanika. Stavljam na glasanje Predlog da se za predsednika Saveta izabere prof. dr Radenko Krulj. Za jedan, uzdržan jedan, nije glasalo 126, od 128 poslanika. Stavljam na glasanje Predlog da se za predsednika Saveta izabere dr Vesna Đukić-Dojčinović. Za dva, nije glasalo 126, od 128 narodnih poslanika. Stavljam na glasanje Predlog da se za predsednika Saveta izabere dr Aleksandar Jovanović. Za 115, protiv jedan, uzdržan jedan, nije glasalo 12, od 129 narodnih poslanika. Stavljam na glasanje Predlog da se za predsednika Saveta izabere Ranka Marinković. Za jedan, uzdržana dva, nije glasalo 126, od 129 poslanika. Stavljam na glasanje Predlog da se za predsednika Saveta izabere Staniša Kostadinović. Za jedan, nije glasalo 127, od 128 narodnih poslanika. Stavljam na glasanje Predlog da se za predsednika Saveta izabere prof. dr Ljubomir Popović. Za jedan, nije glasalo 127, od 128 narodnih poslanika. Stavljam na glasanje Predlog da se za predsednika Saveta izabere prof. dr Smiljka Stojanović. Za dva, nije glasalo 126, od 128 narodnih poslanika. Stavljam na glasanje Predlog da se za predsednika Saveta izabere dr Zoran Kadelburg. Za jedan, nije glasalo 127, od 128 narodnih poslanika. Stavljam na glasanje Predlog da se za predsednika Saveta izabere Nebojša Jovanović. Za jedan, nije glasalo 127, od 128 narodnih poslanika. Stavljam na glasanje Predlog da se za predsednika Saveta izabere dr Milan Bursać. Nije glasalo 128, od 128 narodnih poslanika. Stavljam na glasanje Predlog da se za predsednika Saveta izabere Divna Jovanović. Protiv jedan, nije glasalo 127, od 128 narodnih poslanika. Stavljam na glasanje predlog da se za predsednika Saveta izabere prof. dr Sofija Sovilj. Za jedan, nije glasalo 127, od 128 narodnih poslanika. Stavljam na glasanje predlog da se za predsednika Saveta izabere Vesna Marković. Nije glasalo 128, od 128 narodnih poslanika. Stavljam na glasanje predlog da se za predsednika Saveta izabere mr Bodin Starčević. Za jedan, nije glasalo 127, od 128 narodnih poslanika. Stavljam na glasanje predlog da se za predsednika Saveta izabere Branislav Todorkov. Za jedan, nije glasalo 127, od 128 narodnih poslanika. Stavljam na glasanje predlog da se za predsednika Saveta izabere prof. dr Jaroslava Radojević. Uzdržan jedan, nije glasalo 127, od 128 narodnih poslanika. Stavljam na glasanje predlog da se za predsednika Saveta izabere prof. dr Aleksandar Milojević. Nije glasalo 128, od 128 narodnih poslanika. Stavljam na glasanje predlog da se za predsednika Saveta izabere Nataša Stojanović. Nije glasalo 128, od 128 narodnih poslanika. Stavljam na glasanje predlog da se za predsednika Saveta izabere prof. dr Dragan Rapajić. Nije glasalo 127, od 127 narodnih poslanika. Stavljam na glasanje predlog da se za predsednika Saveta izabere Slobodan Pavlović. Nije glasalo 127, od 127 narodnih poslanika. Stavljam na glasanje predlog da se za predsednika Saveta izabere Nela Vukosavljević-Sodomka. Nije glasalo 129, od 129 narodnih poslanika. Stavljam na glasanje predlog da se za predsednika Saveta izabere prof. Zoran Milojević. Uzdržan jedan, nije glasalo 128, od 129 narodnih poslanika. Stavljam na glasanje predlog da se za predsednika Saveta izabere Gordana Mijatović. Uzdržan jedan, nije glasalo 128, od 129 narodnih poslanika. Stavljam na glasanje predlog da se za predsednika Saveta izabere mr Radivoj Stojković. Nije glasalo 129, od 129 narodnih poslanika. Stavljam na glasanje predlog da se za predsednika Saveta izabere prof. dr Irinej Bulović. Nije glasalo 129, od 129 narodnih poslanika. Stavljam na glasanje predlog da se za predsednika Saveta izabere dr Andrija Kopilović. Za jedan, nije glasalo 128, od 129 narodnih poslanika. Stavljam na glasanje predlog da se za predsednika Saveta izabere doc. dr Sefedin Šehović. Nije glasalo 129, od 129 narodnih poslanika. Stavljam na glasanje predlog da se za predsednika Saveta izabere Jadranka Dimov. Nije glasalo 129, od 129 narodnih poslanika. Stavljam na glasanje predlog da se za predsednika Saveta izabere Miodrag Sokić. Nije glasalo 129, od 129 narodnih poslanika. Stavljam na glasanje predlog da se za predsednika Saveta izabere Dragomir Petković. Nije glasalo 129, od 129 narodnih poslanika. Polazeći od rezultata glasanja, kandidat dr Aleksandar Jovanović iz reda nastavnika učiteljskih fakulteta dobio je većinu glasova narodnih poslanika i istovremeno najveći broj glasova i izabran je za predsednika Nacionalnog prosvetnog saveta. Dozvolite mi da u vaše i u svoje ime čestitam Aleksandru Jovanoviću, predsedniku Saveta, na izboru i poželim uspeh u radu. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: – IZBOR ČLANOVA SAVETA KOMISIJE ZA ZAŠTITU KONKURENCIJE Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres, a pre nego što pređemo na glasanje, dozvolite mi da vas podsetim na odredbe Zakona o zaštiti konkurencije koje se odnose na izbor članova Saveta Komisije za zaštitu konkurencije. Prema članu 36. Zakona, Savet ima pet članova koje bira Narodna skupština na predlog ovlašćenih predlagača. Prema članu 37. Zakona, svaki ovlašćeni predlagač podnosi predlog sa najmanje dva kandidata, od kojih Narodna skupština bira jednog iz svakog predloga. Prema stavu 2. člana 75. Zakona, ukoliko neki od ovlašćenih predlagača ne podnese predlog kandidata u zakonom predviđenom roku, predlog će umesto ovlašćenog predlagača podneti Vlada, što se i desilo kod ovlašćenog predlagača Advokatske komore Srbije, umesto koje je predlog podnela Vlada. Prema članu 40. Zakona, članovi Saveta biraju se na pet godina, ali izuzetno prilikom prvog izbora članova Saveta dva člana biraju se na period od tri godine, dva člana na period od četiri godine, a jedan član na period od pet godina. Pri tome, prilikom izbora za prvi sastav Saveta, predsednik Narodne skupštine žrebom određuje ovlašćene predlagače čiji je kandidati biraju na tri, odnosno četiri godine. Sada ću pročitati nazive svih ovlašćenih predlagača sa pet cedulja, koje ću potom presaviti, staviti u posudu za žreb i zatim obaviti žrebanje. Pristupamo žrebu i prvo izvlačim cedulje sa nazivima ovlašćenih predlagača čiji se kandidati biraju na tri godine: 1. Vlada Republike Srbije; 2. Privredna komora Srbije. Sada izvlačim cedulje sa nazivima ovlašćenih predlagača čiji se kandidati biraju na četiri godine: 1. Naučno društvo ekonomista Srbije; 2. Udruženje pravnika Srbije. Konstatujem da se kandidat preostalog ovlašćenog predlagača bira na pet godina i to: Vlada Republike Srbije, umesto Advokatske komore Srbije. Prelazimo na glasanje o predloženim kandidatima, uz podsećanje da je, prema odredbi člana 119. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, izabran onaj kandidat za koga glasa više od polovine identifikovanih narodnih poslanika. Pristupamo glasanju o kandidatima sa liste kandidata koju je podneo ovlašćeni predlagač: Udruženje pravnika Srbije. Podsećam vas da su kandidati: Ratomir Slijepčević i dr Dijana Marković-Bajalović. 1. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Saveta Komisije za zaštitu konkurencije izabere Ratomir Slijepčević. Za tri, uzdržan jedan, nije glasalo 125, od 129 poslanika. 2. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Saveta Komisije za zaštitu konkurencije izabere dr Dijana Marković-Bajalović. Za 119, protiv jedan, uzdržan jedan, nije glasalo 8, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština za člana Saveta Komisije za zaštitu konkurencije, sa liste koju je predložilo Udruženje pravnika Srbije, izabrala dr Dijanu Marković-Bajalović, koja je dobila glasove više od polovine identifikovanih narodnih poslanika. Pristupamo glasanju o kandidatima sa liste kandidata koju je podneo ovlašćeni predlagač – Naučno društvo ekonomista Srbije. Podsećam vas da su kandidati: prof. dr Milić Milovanović, i prof. dr Petar Đukić. 1. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Saveta Komisije za zaštitu konkurencije izabere prof. dr Milić Milovanović. Za jedan, nije glasalo 128, od 129 narodnih poslanika. 2. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Saveta Komisije za zaštitu konkurencije izabere prof. dr Petar Đukić. Za 115, protiv jedan, uzdržan jedan, nije glasalo 12, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština za člana Saveta Komisije za zaštitu konkurencije, sa liste koju je predložilo Naučno društvo ekonomista Srbije, izabrala prof. dr Petra Đukića, koji je dobio glasove više od polovine identifikovanih narodnih poslanika. Pristupamo glasanju o kandidatima sa liste kandidata koju je podneo ovlašćeni predlagač – Vlada Republike Srbije, umesto Advokatske komore Srbije. Podsećam vas da su kandidati: Miroslav Stanković i Petar Trojanović. 1. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Saveta Komisije za zaštitu konkurencije izabere Miroslav Stanković. Za 123, nije glasalo 6, od 129 narodnih poslanika. 2. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Saveta Komisije za zaštitu konkurencije izabere Petar Trojanović. Za jedan, nije glasalo 128, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština za člana Saveta Komisije za zaštitu konkurencije, sa liste koju je predložila Vlada Republike Srbije, umesto Advokatske komore Srbije, izabrala Miroslava Stankovića, koji je dobio glasove više od polovine identifikovanih narodnih poslanika. Pristupamo glasanju o kandidatima sa liste kandidata koju je podneo ovlašćeni predlagač – Privredna komora Srbije. Podsećam vas da su kandidati: prof. dr Radovan Vukadinović i prof. dr Branislav Pelević. 1. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Saveta Komisije za zaštitu konkurencije izabere prof. dr Radovan Vukadinović. Za 125, nisu glasala četiri, od 129 narodnih poslanika. 2. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Saveta Komisije za zaštitu konkurencije izabere prof. dr Branislav Pelević. Za dva, nije glasalo 127, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština za člana Saveta Komisije za zaštitu konkurencije, sa liste koju je predložila Privredna komora Srbije, izabrala prof. dr Radovana Vukadinovića, koji je dobio glasove više od polovine identifikovanih narodnih poslanika. Pristupamo glasanju o kandidatima sa liste kandidata koju je podneo ovlašćeni predlagač – Vlada Republike Srbije. Podsećam vas da su kandidati: Čedomir Radojčić i dr Nebojša Jovanović. 1. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Saveta Komisije za zaštitu konkurencije izabere Čedomir Radojčić. Za 118, nije glasalo 11, od 129 narodnih poslanika. 2. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Saveta Komisije za zaštitu konkurencije izabere dr Nebojša Jovanović. Za jedan, nije glasalo 128, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština za člana Saveta Komisije za zaštitu konkurencije, sa liste koju je predložila Vlada Republike Srbije, izabrala Čedomira Radojčića, koji je dobio glasove više od polovine identifikovanih narodnih poslanika. Pošto smo obavili glasanje o predlozima kandidata za izbor članova Saveta Komisije za zaštitu konkurencije, dozvolite mi da, u vaše i svoje ime, čestitam izabranim članovima i poželim puno uspeha u radu. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ODLUKE O IZBORU ČLANA SAVETA NARODNE BANKE SRBIJE Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres o Predlogu odluke, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izboru člana Saveta Narodne banke Srbije. Za 96, uzdržan jedan, nije glasalo 32, od 129 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila ovaj predlog. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZA IZBOR ZAMENIKA POVERENIKA ZA INFORMACIJE OD JAVNOG ZNAČAJA Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres o Predlogu za izbor zamenika Poverenika za informacije od javnog značaja, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog da se za zamenika Poverenika za informacije od javnog značaja izabere Stanojla Mandić. Za 105, nije glasalo 24, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština donela odluku da se za zamenika Poverenika za informacije od javnog značaja izabere Stanojla Mandić. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje svih tačaka dnevnog reda i odlučivanje o njima, saglasno članu 99. Poslovnika, zaključujem Prvu sednicu Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije, u 2006. godini. (Sednica je završena u 12,35 časova.)
DRUGA SEDNICA PRVOG REDOVNOG ZASEDANjA 3. april 2006. godine (Prvi dan rada) (Sednica je počela u 12,35 časova. Predsedava Predrag Marković, predsednik Narodne skupštine.)
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Drugu sednicu Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 130 narodnih poslanika. Molim vas da na početku sednice, samo trenutak, molim vas da utvrdimo koliko je poslanika u sali. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 127 narodnih poslanika i da imamo uslove da počnemo novu sednicu. Niko nije prijavio sprečenost da prisustvuje današnjoj sednici.Podsećam vas, saglasno članu 85. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, ovu sednicu sam izuzetno sazvao za ponedeljak u 10,00 časova, dakle mimo dana i vremena utvrđenog u stavu 1. pomenutog člana Poslovnika, zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri predloge zakona iz predloženog dnevnog reda. Takođe, znate da sam ovu sednicu i njen početak, koji je bio zakazan za 25. mart, odložio, s tim da sednica počne po završetku Prve sednice, što se malopre i dogodilo. U sazivu ove sednice, koji vam je dostavljen, sadržan je predlog dnevnog reda sednice. Pre utvrđivanja dnevnog reda sednice, saglasno odredbama Poslovnika, potrebno je da odlučimo o predlozima za stavljanje na dnevni red akata po hitnom postupku i predlogu za spajanje rasprave. Vlada Republike Srbije predložila je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po kreditu Međunarodnog udruženja za razvoj (Projekat revitalizacije sistema za navodnjavanje i odvodnjavanje Srbije), koji je podnela Narodnoj skupštini 24. februara 2006. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 125, uzdržan jedan, nisu glasala 33, od 159 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Vlada Republike Srbije predložila je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po kreditu Međunarodnog udruženja za razvoj (Komponenta Srbija i Crna Gora - Projekat za Srbiju, koji je podnela Narodnoj skupštini 24. februara 2006. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 126, nije glasao 31, od 157 prisutnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Vlada Republike Srbije predložila je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po kreditu Međunarodnog udruženja za razvoj (Projekat konsolidacije naplate i reforme penzijske administracije u Srbiji, koji je podnela Narodnoj skupštini 24. februara 2006. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 125, nisu glasala 34, od 159 prisutnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Vlada Republike Srbije predložila je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o ratifikaciji sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Hrvatske o uzajamnoj pomoći u carinskim pitanjima, koji je podnela Narodnoj skupštini 8. marta 2006. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 127, nisu glasala 33, od 160 prisutnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Vlada Republike Srbije predložila je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po kreditu Međunarodnog udruženja za razvoj (Strukturno prilagođavanje privrede Republike Srbije), koji je podnela Narodnoj skupštini 10. marta 2006. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 123, nije glasalo 45, od 168 prisutnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Vlada Republike Srbije predložila je da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj gori po kreditu Međunarodnog udruženja za razvoj (Drugi kredit za strukturno prilagođavanje - Republika Srbija), koji je podnela Narodnoj skupštini 10. marta 2006. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 124, nisu glasala 53, od ukupno 157 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Vlada Republike Srbije predložila je da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj gori po kreditu Međunarodnog udruženja za razvoj (Kredit za razvoj privatnog i finansijskog sektora), koji je podnela Narodnoj skupštini 10. marta 2006. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 126, nisu glasala tri, od ukupno 129 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Vlada Republike Srbije predložila je da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj gori po kreditu Međunarodnog udruženja za razvoj (Prvi kredit za programski razvoj politike u privatnom i finansijskom sektoru), koji je podnela Narodnoj skupštini 17. marta 2006. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 123, nije glasalo 36, od ukupno 159 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Grupa od 80 narodnih poslanika poslaničke grupe SRS predložila je da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog rezolucije o drastičnom kršenju ljudskih prava građana Srbije koji su optuženi pred Međunarodnim krivičnim sudom za bivšu Jugoslaviju, koji je podnela Narodnoj skupštini 22. marta 2006. godine. Biće izjašnjavanje o dnevnom redu, tačka 16a, ne brinite. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 85, protiv 105, nisu glasala dva, od 192 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila predlog za hitan postupak. Biće izjašnjavanja tek, reći ću. Vlada Republike Srbije predložila je da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Nemačkoj finansijskoj organizaciji KFW po zaduženju JP "Elektroprivreda Srbije" za finansiranje Projekta za nabavku rudarske opreme za potrebe površinskog kopa "Tamnava - Zapadno Polje", koji je podnela Narodnoj skupštini 24. marta 2006. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 119, protiv 6, uzdržan jedan, nijeglasalo 66, od 192 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Vlada Republike Srbije predložila je da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o dopunama Zakona o zadrugama, koji je podnela Narodnoj skupštini 24. marta 2006. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 118, protiv jedan, nisu glasala 73, od 192 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Zoran Krasić, na osnovu člana 90. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se dnevni red sednice proširi tačkom Predlog rezolucije o drastičnom kršenju ljudskih prava građana Srbije koji su optuženi pred Međunarodnim krivičnim sudom za bivšu Jugoslaviju, koji je podnela grupa od 80 narodnih poslanika poslaničke grupe SRS. Kako se prema članu 90. Poslovnika Narodne skupštine proširenje dnevnog reda može tražiti za predloge akata koji su po odredbama Poslovnika ispuniliuslove da se uvrste u dnevni red sednice, po članu 138. stav 1. Poslovnika u dnevni red sednice ne može se uvrstiti predlog akta pre isteka roka od 15 dana od dana podnošenja. Predlog rezolucije, o kome se Narodna skupština izjasnila u okviru predloga za stavljanje na dnevni red po hitnom postupku, podnet je 22. marta 2006. godine, što znači da nije proteklo 15 dana od dana podnošenja, odnosno nije ispunjen uslov da se Predlog rezolucije uvrsti u dnevni red ove sednice na osnovu predloga za proširenje dnevnog reda. Izvolite, gospodine Krasiću, po Poslovniku, predlagač.
Moram na početku da kažem da su ispunjeni svi uslovi, jer ako čekamo ove rokove koje je pročitao predsednik Narodne skupštine, onda bi to značilo, možete vi u Hagu slobodno da ubijate naše građane, mi čekamo 15 dana da prođe, pa ćemo onda da razmišljamo o tome ko je sledeći. Upravo zato da se to ne bi desilo, a izražavajući stav i predsednika Vlade i predsednika Republike Srbije, koji su već 11. marta ove godine uputili oštre kritike na ono što se dešava u Haškom tribunalu, a kada su u pitanju optuženi Srbi. Samo da vas podsetim, šest naših je tragično okončalo postupak u Hagu. Milošević je otrovan, zato što pretresno veće nije moglo da donese oslobađajuću presudu, ali nije moglo da donese ni presudu kojom bi ga osudilo, pa je onda formula pronađena u konstantnom trovanju i okončan je postupak. Verovatno ste i vi imali prilike da čujete da mnoge međunarodne organizacije traže da se preispita rad Haškog tribunala. Uostalom, ruska Duma se prva javila sa jednom izjavom, koja je u rangu deklaracije, kojom je tražila zatvaranje Haškog tribunala, jer ovakav kakav je nikom nije potreban. Tamo nema pravde. Nadam se da vam nije potrebno da vam obrazlažem antisrpski stav tog nelegalnog suda. Nadam se da ne treba posebno da vam obrazlažem da malo ko može reći da je moralno lice ukoliko poziva neke da se dobrovoljno predaju Haškom tribunalu, a svesno je ove činjenice šta se dešava tamo. Đorđe Đukićje pušten iz Tribunala da bude na slobodi do početka suđenja, a pustili su ga zbog toga što je bio teško bolestan, da bi umro van suda. Milan Kovačević je umro. Dokmanović je izvršio samoubistvo. Milan Babić je izvršio samoubistvo i ostavio oproštajno pismo u kome je opisao pod kojim pritiscima je pristao na onu nečasnu saradnju sa Haškim tribunalom. Znači, bez obzira na minut ćutanja, imali ste prilike da čujete šta o Haškom tribunalu misle naši građani. Verovatno preko 80% naših građana traži da i ova država podigne glas, pa makar i ovakvom jednom rezolucijom, da izrazi nezadovoljstvo što se na tako brutalan način krše ljudska prava naših ljudi u Haškom tribunalu. Smrtna posledica jenešto što je najočiglednije. Za ovih nekoliko sekundi ću samo da vam ukažem da u Haškom tribunalu postoji jedan pritvorenik, jedini na kugli zemaljskoj, kome se ne priznaje nijedno ljudsko pravo, a to je Vojislav Šešelj. To je vaš kolega, koji je iz ove sale dobrovoljno otišao u Hag da brani srpske interese i da rasturi Haški tribunal. Verovatno ako sledite ono što misle vaši birači koji su vas poslali u ovu skupštinu, nadam se da ćete da prihvatite da se ova tačka uvrsti u dnevni red, da otvorimo raspravu, da na konkretnim primerima pokažemo sve oblike i vidove kršenja ljudskih prava u jednom nazovi međunarodnom sudu. Pozivam sve poslanike da podrže uvršćivanje u dnevni red ove tačke. Ne želim da utičem na vas kako ćete da glasate ukoliko to uđe u dnevni red. Moguće je da se ne složite sa nama u pogledu ocene, ali dajte da otvorimo raspravu, jer mi ovde već godinama nismo imali jednu otvorenu raspravu o tome šta je Haški tribunal sa gledišta ljudskih prava.
Hvala vam još jednom, gospodine Krasiću. Mislio sam da je bilo jako važno, mada se Skupština izjasnila o hitnom postupku i uvršćivanju tačke danas u dnevni red, mislim da je vrlo važno da čujemo jasno obrazloženje po članu 90. Poslovnika, jer je reč o temi koja svakako zaslužuje dužnu pažnju razmatranja u ovoj skupštini. Još jednom se zahvaljujem svima koji su podržali moj razlog da čujemo obrazloženje, da se ne bismo zapetljali u one poslovničke termine koliko je dana tačno prošlo. Narodni poslanik Miloljub Albijanić, na osnovu člana 90. i člana 140. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se obavi zajednički načelni pretres o: - Predlogu zakona o ratifikaciji Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Crne Gore i Vlade Islamske Republike Irana o uzajamnoj pomoći i saradnji u carinskim pitanjima, - Predlogu zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske banke za obnovu i razvoj za finansiranje obnove deonice autoputa Beograd - Novi Sad, - Predlogu zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske investicione banke za finansiranje projekta za poboljšanje stanja škola - Srbija i Crna Gora, - Predlogu zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po kreditu Međunarodnog udruženja za razvoj (Projekat revitalizacije sistema za navodnjavanje i odvodnjavanje Srbije), - Predlogu zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po kreditu Međunarodnog udruženja za razvoj (Komponenta Srbija i Crna Gora - Projekat za Srbiju), - Predlogu zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po kreditu Međunarodnog udruženja za razvoj (Projekat konsolidacije naplate i reforme penzijske administracije u Srbiji) (tačke 6, 7, 8, 9, 10. i 11. dnevnog reda), kao i: - Predlogu zakona o ratifikaciji sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Hrvatske u uzajamnoj pomoći u carinskim pitanjima, - Predlogu zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po kreditu Međunarodnog udruženja za razvoj (Strukturno prilagođavanje privrede Republike Srbije), - Predlogu zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po kreditu Međunarodnog udruženja za razvoj (Drugi kredit za strukturno prilagođavanje - Republika Srbija), - Predlogu zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po kreditu Međunarodnog udruženja za razvoj (Kredit za razvoj privatnog i finansijskog sektora), - Predlogu zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po kreditu Međunarodnog udruženja za razvoj (Prvi kredit za programski razvoj politike u privatnom i finansijskom sektoru), - Predlogu zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Nemačkoj finansijskog organizaciji KFW po zaduženju JP "Elektroprivreda Srbije" za finansiranje Projekta za nabavku rudarske opreme za potrebe površinskog kopa "Tamnava - Zapadno Polje", ukoliko Narodna skupština prihvatila predlog da se ovi predlozi zakona po hitnom postupku (što se dogodilo) stave na dnevni red sednice kao tačke 12, 13, 14, 15, 16. i 17. dnevnog reda. Da li narodni poslanik Miloljub Albijanić želi reč? Ne. Hvala. Pre nego što stavim na glasanje ovaj predlog, prvo po Poslovniku narodni poslanik Tomislav Nikolić, izvolite.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, znam da ste vi jedva navatali kvorum za ovu sednicu. Čekajte prvo da kažem meritum da biste mogli da reagujete. To što ste jedva navatali, to je notorna činjenica, ali to ne znači da sad treba da rešimo sve srpske probleme. Sada kada vas ima 126 u sali, pakuj. Izvinite, gospodine Albijaniću, kako da se složim sa tim da ovih 15 tačaka dnevnog reda raspravljamo kao o jednoj tački dnevnog reda. Šta tu njih povezuje? Sama reč kredit. Pa nije svaki kredit isti. Ne možemo valjda za svaki zakon u kome se pomene reč kredit da kažemo - e, to sve ide u zajedničku raspravu. Ili možda vi znate šta to povezuje Iran i Hrvatsku? Možda je to vama nešto povezano, meni nije. Meni ovde postoje sporazumi za koje bih drage volje glasao, postoje sporazumi koje želim da napadnem sa stanovišta i političkog iz programa Srpske radikalne stranke, a i sa stanovišta ekonomskog programa, pa vas zato molim, gospodine predsedniče, da ovo ne radite. Pre četiri meseca smo se rastali, kao da se ništa nije desilo, kao da smo se sinoć rastali, jutros ušli u salu, svi problemi su ponovo tu pred nama. Problem kvoruma stvara probleme u radu Narodne skupštine Republike Srbije. Nikome ne bi palo na pamet da 15 tačaka dnevnog reda sastavlja u jednu, apsolutno nepovezanih, izuzev bojazan da neće biti kvoruma sledeći put kada ta sednica bude zakazana. Građani Srbije vide o čemu se radi, apsolutno su ubeđeni da ne zaslužujete da budete većina u ovoj Narodnoj skupštini. Apsolutno su ubeđeni da vas osim straha od izbora više ništa ovde ne sastavlja, samo panični strah od izbora, i vas sa leve strane i vas u vrhu sale gore. Strah od toga što će građani imati priliku da pokažu svoju volju. Pa to nije opravdani strah, to je nepoštovanje građana i nemojte da mi pominjete rezultate lokalnih izbora... Pa evo zašto, zato što vas i tu pobeđujemo. A kada bi meni Koštunica dao pare koje Velji daje da ide da namiruje birače po lokalnoj samoupravi, ne znam da li bi se neko od vas još pojavio da osvoji neki glas. Kad bih imao pola budžeta na raspolaganju za kampanju za Kraljevo ne bih bio toliko blesav da obećam aerodrom u selu Čukojevac. Onda vas pitam: otkud vam toliki cinizam prema opštinama u kojima nema izbora? Otkud to da u razvoj ulažete samo u opštine koje trenutno imaju dopunske izbore i da li je problem drugih opština u tome što nemaju izbore? A treći je problem drugih opština u tome što je neko drugi na vlasti. Pa vi ste gori od Slobodana Miloševića. Pokoj mu duši, u odnosu na vas on je bio veliki demokrata, u odnosu na vas ono malo sirotinje što smo imali pravilnije je raspoređivao. Ali, kad neće da vam otkažu podršku oni koji bi trebalo, pa neće da uguraju žute u ovu salu, tu dalje ništa ne mogu. Samo vam jednu stvar kažem - kako god da sastavljate ove tačke dnevnog reda, ako budemo želeli da ova sednica traje dugo, trajaće dugo, jer vi niste dovoljno pametni da smislite način da onemogućite radikalima da diskutuju u ovoj sali. Vi niste dovoljno vešti da sprečite građane Srbije da učestvuju u radu Narodne skupštine Republike Srbije. A vama, gospodine Markoviću, da izjavim čestitke što ste smogli hrabrosti da uđete u salu i da sednicu Narodne skupštine Srbije vodite protiv svoje volje, a u skladu sa voljom svoje partije.
Zahvaljujem se na čestitkama, ali kao što znate, gospodine Nikoliću, ne radim nikada protiv svoje volje, a moja volja je da poštujem odluke Narodne skupštine, a u odnosu na to ... Samo da proverim, gospodine Nikoliću, da li sam shvatio, vi niste tražili povredu Poslovnika, nego ste ukazali, javljajući se po Poslovniku, da je ovaj predlog, koji je strogo poslovnički u redu, na izvestan način, molim vas tu nema razloga, to nije politika, on je ispunio poslovničke uslove, ali vi naprosto kažete da narodni poslanik koji je predložio spajanje ovoliko velikog broja na taj način dovodi u sumnju smislenost suštinski rasprave u samo pet sati 15 zakonskih predloga. Dakle, da li vi ostajete pri svom predlogu; u redu je, onda stavljamo na glasanje. Hoćete sada da otvaramo raspravu po Poslovniku? Izvolite onda, gospodin Anđelković, po Poslovniku, kako se javio, pa gospodin Krasić, pa gospodin Perić. Izvolite, gospodine Anđelkoviću.
Ne znam da li će se javiti još neko po Poslovniku ili ne, mene to stvarno ne zanima, ali dve stvari moram da kažem. Prvo, da je gospodin Albijanić predložio spajanje samo dve tačke bio bih protiv. To sam javno rekao i mi ćemo glasati protiv i kad predloži spajanje dve tačke. Možda ovo nije kršenje Poslovnika, ali jeste zloupotreba Poslovnika. Spajanje 15 tačaka u jednu, gde su kontragarancije, s jedne strane, a sa druge strane sporazumi, jeste zloupotreba tačke Poslovnika koja omogućuje spajanje tačaka. Ako prihvatimo danas da 15 tačaka spojimo, jednog dana očekujem da, ako je na dnevnom redu 30 tačaka, da ćemo svih 30 tačaka dobiti kao predlog gospodina Albijanića, da spojimo i da raspravljamo pet sati. Nije ovde reč o tome da li će rasprava trajati pet sati po svakoj tački. Ne mislim da svih 15 treba da budu spojene, a ne mislim ni da svaka posebno treba da bude, ali kad predložite, gospodine Albijaniću, predložite racionalan predlog. Nezavisno od toga, čak i kad tako predložite, biću protiv.
Po Poslovniku, gospodin Krasić, pa potom Hranislav Perić.
Gospodine Markoviću, vi ste meni dali pravo da obrazložim za tri minuta naš predlog da se proširi dnevni red, ali taj predlog niste stavili na glasanje, a istovremeno ste predlog gospodina Albijanića za spajanje pokušali da stavite na glasanje i da progurate tih 15 tačaka u okviru jednog načelnog pretresa od pet sati, a pri tome ste pročitali gde taj predlagač konstatuje da, ukoliko neke tačke dnevnog reda prođu, on predlaže spajanje. Znači, on je unapred znao šta će da prođe. Valjda njegov predlog ne ispunjava elementarne uslove iz Poslovnika. On može da traži spajanje, jedinstvenu raspravu za one tačke koje dobije u pozivu. Ne može da traži za one tačke za koje je zamislio da će možda da dođu. Odakle je on znao kako ćete vi da odlučite ovde? Samo bih vas upozorio, gospodine Markoviću, već ste izvršili zloupotrebu, to moram da vam kažem, jer ste stavili da se glasa o tome da li naš predlog rezolucije da uđe po hitnom postupku, iskoristili ste ovo preglasavanje, pa ste onda našli za shodno da kažete da nisu ispunjeni uslovi, a ja vam kažem da su svi uslovi ispunjeni, da rasprava može da teče po rezoluciji. Šta se sve ovde radilo većinom, odavde su ljudi iznošeni zbog te većine dok je bila Mićićka, neki ovde nisu smeli ni da uđu zbog njenog hira, a nisu bili većina. Ukoliko se ova tačka dnevnog reda koju je predložila SRS ne uvrsti u dnevni red, imaćete povodom pet zakona raspravu o Haškom tribunalu, zato što to traže građani Republike Srbije, a onda vi razmislite ko ovde zastupa građane, a ko zastupa virtuelni kvorum. Smatram da nisu ispunjeni uslovi za ovaj Albijanićev predlog i da ne treba uopšte da se glasa o tome, a pozivam vas da omogućite poslanicima da glasaju o predlogu SRS da se proširi dnevni red.
Gospodine Krasiću, striktno moram da poštujem Poslovnik, koji kaže da prvo ide izjašnjavanje o hitnom postupku, potom o proširenju dnevnog reda, pa spajanje tačaka. Tako je i napravljen Poslovnik. Pošto hitan postupak nije izglasan, na ovoj sednici nije bilo moguće proširiti dnevni red, ali sam smatrao, to sam i rekao, da je vrlo važno da čujemo obrazloženje, baš zbog toga što je Poslovnik predvideo taj redosled, a na taj način bi moglo da se dogodi da mi uopšte ne čujemo obrazloženje koje sam vam pročitao, da ne čitamo ponovo. Zbog toga je bilo važno da svi zajedno još jednom čujemo razloge zbog kojih je predlagač tražio da se nešto stavi kao prošireni dnevni red. Gospodine Periću, izvolite.
Gospodine predsedniče, mnogo ranije sam tražio po Poslovniku, a vi ste mi dali trećem po redu reč. Svejedno. Vi kažete da su ispunjeni poslovnički uslovi da spajate tačke, ali moram da vas zamolim da vodite računa ko vam daje te predloge, morate da razmislite ko vam je to predložio. Predložio vam je čovek koji ne zna ni šta se spaja ni šta se ne spaja, nema veze čovek sa životom. Čovek koji vam je predložio ovo jedino što zna je da pušta balone i da se veseli kad neko umre. Da li od takvog primate predloge ovde?
Gospodine Periću, po Poslovniku svaki narodni poslanik može da uputi ovu vrstu predloga, koji se onda, po Poslovniku, stavlja na glasanje i to sam dužan da poštujem, a podjednako poštujem sve narodne poslanike. Prvo gospođica Jovanović, pa potom gospođa Radeta, po Poslovniku.
Gospodine Markoviću, mene vaša zbunjenost ne čudi. Počeli ste da zaboravljate kako se zovu i prezivaju poslanici. Četiri meseca niste na mestu predsedavajućeg, tako da me ništa ne iznenađuje. Vi ste toliko izgubili orijentir, što reče gospodin Nikolić, kao da smo sad u decembru mesecu, 17. ili 20 i neki decembar. I da je prvoaprilska šala, nije danas 1. april, bilo bi mnogo. Reklamiram član 27. Poslovnika, koji govori o tome kako predsednik Skupštine treba da zakazuje sednice, kako njima da predsedava, a posebno da vam obratim pažnju na blagovremeni i usklađeni rad radnih tela Narodne skupštine. Ovaj čovek koji je predložio da se ovo nemoguće spoji u jednu tačku dnevnog reda, to je isto toliko fantastično kao što su mu one tačke dnevnog reda na opštinskim skupštinama ove njegove organizacije ili već kako se zove - strančice, što ne može ni motkom cenzus da prebaci, taj čovek ne samo da nije razmišljao o tome o čemu se ovde radi i da li su te odluke prošle određena radna tela, nego očigledno da vama u problemima i u razmišljanju od ostavke do ostavke, gospodine Markoviću, takođe to nije bilo važno. Prvo, zbog toga što sva radna tela Skupštine nisu prošla ove akte koje vi nama predlažete i zato što je nemoguće da u okviru jedinstvene rasprave, a ne verujem da imate nameru da je povećate tri ili četiri puta, mi na ozbiljan način razgovaramo ne samo o kreditima nego o vašoj spremnosti da Republika Srbija i ovako siromašni građani daju kontragarancije za projekte koji su bezumni, najblaže rečeno, pojedini od njih. Ne samo zato što će direktno da koštaju budžetske obveznike, nego zbog toga što ste vi imali danas najpreči posao, na šta su vas upozorili i gospodin Nikolić i gospodin Krasić. Vi da ste predsednik Skupštine, pa i u ostavci, i onako sa nonšalantnim stavom pred novinarima, pred javnošću, te hoću, te neću, morali ste da znate, gospodine Markoviću, da jedna od najvećih država u svetu, nama prijateljska Ruska Federacija, nije čekala da ispunjava uslove na način na koji vi želite da predstavite da ste demokratičan predsednik, da poštujete striktno Poslovnik i da nam dajete takva obrazloženja. Oni su se dva dana pošto je ubijen Slobodan Milošević iz svojih kancelarija, deputati u ruskoj državnoj Dumi, spustili u salu i krenuli sa raspravom i sa deklaracijom koja traži da se ukine antisrpski haški kazamat. Vama je smešno, lepo i šareno. Pod svetlima ste ovde. Niste se upitali da li svi zatvorenici koji se tamo nalaze na pravdi boga i kojima ne počinje proces, kao našem predsedniku, imaju svetlo, da li imaju osnovne mogućnosti i uslove da se pripreme za svoju odbranu. Nije vam stalo da stanete u njihovu odbranu, ni da kritikujete aktuelnu vlast. Naravno da nije, zato što nemate elementarni osećaj za svoje sunarodnike. (Predsednik: Vreme.) Pre svega, zato što ste vi sve ono suprotno od njih, niste nikada bili spremni da branite ni državu ni svoj narod. Vaše poslaničke fotelje, vaše fotelje u upravnim odborima, na ministarskim mestima, velika primanja, šareni lusteri, šareni baloni i sve što je u vašim glavama, sve vam je to preče od države i naroda. Zato vam ističe vreme i zato ste takvi kakvi jeste.
Izvolite, gospođo Radeta. Upravo prema članu 27. staram se o primeni Poslovnika i detaljno citiram članove po kojima se šta dešava. Takođe, kao što znate, vreme merim po kalendaru, a predsedavao sam prirodno ovom skupštinom poslednji put kada je bila sednica, a to je bilo 27. februara.
Dame i gospodo, prekršen je Poslovniku u samom sazivanju ove sednice, odnosno u načinu kako je odložena već zakazana sednica za današnji dan, odnosno za neki dan kada ste vi eventualno bili spremni da obezbedite kvorum za glasanje i početak nove sednice. Vaša nervoza pokazuje da niste spremni za izbore zato što niste spremni za gubitak vlasti posle izbora, jer ste svesni te činjenice i prosto je neverovatno i građani Srbije se čudom čude kada gledaju ovih dana kako smo počeli kao da radimo, kada gledaju prvo kakav se dnevni red predlaže, pa onda koliko vam treba da sakupite kvorum, pa onda na kraju kada sakupite kvorum, svaki put kada sakupite kvorum zaori se aplauz, rekao bi čovek da raspolažete bar dvotrećinskom većinom, a vi kojekakvim nameštaljkama, kupovinama itd. jedva uspevate da obezbedite kvorum. Šta onda radite? Onda pokušavate da spojite nespojivo i onda se neko nađe pametan da nam predloži ono što jeste u dnevnom redu, a i ono što će možda biti u dnevnom redu, upravo kako stoji u pismu koje smo dobili u materijalu. Ali, želim da vas upozorim, poštovane kolege, na član 140, na koji se i pozvao poslanik koji je tražio spajanje ovih tačaka. Između ostalog, da mogu u zajednički načelni pretres da se spoje tačke ako su međusobno uslovljene ili su rešenja u njima međusobno povezana, s tim što se odlučivanje obavlja posebno. Ako ste slučajno pročitali, vi koji ćete glasati za ovaj predlog, stvarno bih volela da neko od vas izađe i da nam objasni gde su tačke međusobno uslovljene ili gde su rešenja u njima međusobno povezana. Kakve veze ima Predlog zakona o ratifikaciji sporazuma između Vlade Srbije i Republike Crne Gore i Vlade Islamske Republike Irana o uzajamnoj pomoći i saradnji u carinskim pitanjima sa, recimo, sledećom tačkom, koja je Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske banke za obnovu i razvoj za finansiranje obnove deonice autoputa Beograd-Novi Sad. Ko nađe ovde zajedničku tačku u skladu sa članom 140. proglasićemo ga neviđenim ekspertom. Vi zamajavate građane Srbije ovakvim i sličnim predlozima da ne bi došlo do izražaja ono što je suština, što smo danas predložili, što je gospodin Krasić predložio u ime poslaničke grupe SRS. Vas ne interesuje šta se dešava u antisrpskom zločinačkom anticivilizacijskom tzv. sudu. Vas ne zanima što tamo Srbe ubijaju, vas ne zanima na koji način se tamo krše osnovna ljudska prava. Vas ne zanima što je Vojislav Šešelj jedini zatvorenih tamo koji nema svetlo, koji sedi u mraku. Ne zanima vas kada on sedam meseci nije bio u situaciji da se javi članovima svoje porodice. Baš vas briga, vi samo gledate da ispunite ono što vam traže i više od onoga što vam traže. Vuk Drašković lupeta u ime pregovaračkog tima, nudi i ono što mu niko ne traži i ne želite da se otvori rasprava na tu temu zato što mislite da možete da prevarite građane Srbije. Ne možete, a mi nećemo izlaziti iz ove sale i šta god je na dnevnom redu slušaćete priču o zločinima u Hagu.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, po Poslovniku. Upravo, kao što je gospođa Radeta rekla, po članu 140. na koji se pozvao narodni poslanik i članu 90. na koji se pozvao narodni poslanik, uvrstio sam kao predlog.
Gospodine Markoviću, mislio sam da vi najbolje znate ovaj poslovnik s obzirom da ste ga pisali prema vašim željama. Pozivam se upravo na onu odredbu koja govori o povredi Poslovnika, a to je član 100. Prvi put kada sam izašao i ukazao šta ste povredili kada je u pitanju Poslovnik, vi ste bili u obavezi da mi date odgovor, pa ukoliko nisam zadovoljan odgovorom da kažete da će u danu za glasanje Narodna skupština da se izjasni o toj povredi. Vi to niste uradili, ne samo povodom mog reklamiranja povrede Poslovnika, nego i drugih poslanika SRS. Napravili ste još težu povredu kada ste mi u ovoj komunikaciji, dok sam bio na svom mestu, pokušali da ramenima i glasom ukažete da vi to želite, ali jednostavno Poslovnik je smetnja. Molim vas, gospodine Markoviću, zar očekujete da padne u Hagu sedma, osma i deveta žrtva da bi po vama to došlo na dnevni red. Uđite na Internet, pogledajte šta se dešava u Hagu. Sekretarijat suda je zvao švedsku Vladu da formira komisiju koja će da ispita kakvi su uslovi u pritvorskoj jedinici. Ministar pravde Francuske ovih dana je posetio Haški tribunal. Međunarodna javnost se digla povodom tog Haškog tribunala. U Srbiji Vlada Vojislava Koštunice ne dozvoljava raspravu o Haškom tribunalu. Građani Srbije, shvatite, ovaj skraćeni DOS ne razlikuje se od ovih "žutih" koji su trenutno odsutni, znači DOS u celokupnom svom sastavu je jedina instanca na kugli zemaljskoj kojoj je potreban Haški tribunal. Vi hranite Haški tribunal, tražite ove žrtve, uživate na ovim žrtvama, ne samo sa onim balonima koje je onaj nesrećnik nosio. Nalazite u Haškom tribunalu modus vivendi za vas. Gospodine predsedniče, stavite na glasanje predlog da se proširi dnevni red ovom tačkom da otvorimo raspravu o Haškom tribunalu i to samo u onom delu kršenja osnovnih ljudskih prava Srba koji se nalaze tamo u pritvoru. U obavezi ste to da uradite. Ova država vodi računa o svojim državljanima bez obzira gde se nalaze. Nećemo valjda da dozvolimo da nam jedan Rasim Ljajić neke labudove pesme priča ovde o neki pravima ili Vojin Dimitrijević, ili Nataša Kandić. Ako je tako, onda podnesite ostavku i neka dođe Nataša Kandić, jer ona vlada vama.
Gospodine Krasiću, zbilja nisam shvatio prvog puta da ste tražili povredu, pošto kada postoji zahtev za proširenje dnevnog reda, isto kao kada postoji zahtev za hitan postupak, o tome ne odlučuje predsednik Skupštine, to dobro znate, o tome odlučuje Skupština. Pošto se po Poslovniku prvo izjašnjava o hitnom postupku i pošto se Skupština izjasnila da ne prihvata hitan postupak, ne tačku dnevnog reda, naprosto moram da poštujem dosledno svaku tačku Poslovnika, te sam obavestio da počlanu 90. proširenje dnevnog reda može se tražiti za predloge akata koji su po odredbama Poslovnika ispunili uslove da se uvrste u dnevni red sednice. Takođe, po članu 138. stav 2. Poslovnika u dnevni red sednice ne može se uvrstiti predlog akta pre isteka roka od 15 dana od dana podnošenja. Čitam vam, budite ljubazni. Predlog rezolucije o kome se Narodna skupština izjasnila u okviru predloga za stavljanje na dnevni red po hitnom postupku, podnet je 22. marta 2006. godine, a to znači da nije proteklo 15 dana od dana podnošenja, odnosno da nije ispunjen uslov da se Predlog rezolucije uvrsti u dnevni red ove sednice na osnovu predloga za proširenje dnevnog reda. To je nešto što sam konstatovao javno, a posle toga sam vas zamolio da se obratite i dao sam vam reč upravo zato što sam smatrao, kao i vi, da je vrlo važno da se obrazloži zahtev, ali se držim pravila da svako odgovara za svoj posao. Odgovaram prema svima, sviđale nam se ili ne sviđale neke odredbe Poslovnika, zato se držim kojim redosledom ide i o tome sam dužan da obavestim celu Narodnu skupštinu. Hvala na razumevanju. Izvolite, gospodine Vučiću, izvinite što je ovo sporo ponekad, ali moramo da razjasnimo.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije. Nije to sporo, gospodine Markoviću ,zato što biste hteli da kažete da izlaze poslanici SRS i pretpostavljam da će neki genije, balonasti ili ovakav ili onakav, da kaže kako neko vrši opstrukciju, pošto ne zna ništa drugo da izmisli, ništa mu pametnije nisu rekli. Vi ste ti koji vršite opstrukciju rada parlamenta od početka. Zašto? Mi kada podnesemo zahtev za izglasavanje nepoverenja bilo kojem ministru to ne može da dođe na dnevni red. Tražite smenu Vlade, ne može da dođe na dnevni red. Usvojili ste čuvenu maksimu Čedomira Jovanovića – ne može opozicija da ruši Vladu i ne može opozicija ni da priča nešto o ministru jer ga ona nije ni birala. Koliko je to besmisleno ne treba posebno ni da vam govorim. Zašto ne stavite tačku na dnevni red i po hitnom postupku? Zato što je nećete staviti na dnevni red i mimo hitnog postupka, jer gospodine Markoviću godinu i po dana ne stavljate izveštaj Anketnog odbora o radu energetske mafije i finansijsko-bankarskim poslovima na dnevni red Narodne skupštine Republike Srbije, a nije po hitnom postupku. Godinu i po dana ga nema pred narodnim poslanicima. Nema tog izveštaja zato što ne treba da se čuju pojedina imena kriminalaca koji podržavaju da li Borisa Tadića ili Vladu Srbije, potpuno je svejedno. Da li to ima veze sa Poslovnikom, gospodine Markoviću. Nema veze. Izašao sam da vam kažem još nešto. Pošto vidim da vi volite mnogo Haški tribunal, da ste gotovo zaljubljeni u njega, da povodom nekih optužnica tobožnjih za ratne zločine danas je EUFOR izašao sa zvaničnim podatkom, izvesni Haris Gavrančić je saopštio da je dokazano da Dragomira Abazović nije pucao na pripadnike okupacionih trupa, već da su sami otvorili vatru, skoro ga ubili, ubili njegovu ženu i ranili njegovog sina. Da li je naša država nešto preduzela? Jesu li ovi okupacioni mediji, odnosno njihova ispostava u Srbiji, nešto rekli po tom pitanju? Hoće li nešto da saopšte građanima Srbije po tom pitanju ili je to normalno da srpsku decu ubijaju, da nečije žene ubijaju, po Poslovniku ili bez Poslovnika, gospodine Markoviću? Hoćete da kažete da Ruska duma, da tamo nisu baš dobri ljudi ili nisu baš normalni kada oni usvajaju i donose odluke u korist Srbije, a protiv Haškog tribunala? Je l'vi potcenjujete Rusiju kao državu? Je l' vi hoćete da kažete – Srbija mnogo bolje zna nego Rusija kako se štite međunarodno javno pravo i kako i na koji način Rusija treba mnogo bolje da štiti Srbiju i srpske bivše predsednike, nego što to treba da radi srpski parlament? Vi time unižavate Srbiju, vi nećete o tome da raspravljate. Zašto se plašite rasprave? Hajde da razgovaramo o tome, pa vi glasajte protiv. Ljudi moji, vas nije bilo sramota da sedite, da sedite, da idete napolje za vreme minuta ćutanja. Neke nije bilo sramota da nose balone u trenutku sahrane nečije, što nikada nijedan normalan čovek na kugli zemaljskoj nije uradio, a ne političar. Nikada nijedan. To ste već pokazali. Šta vas briga, vi ćete sa ponosom da kažete da ste vi za to da Vojislav Šešelj nema struju, da Vojislavu Šešelju bude 100 metara kupatilo, da Vojislavu Šešelju ne daju suđenje posle tri i po godine. Kažite to javno da ste vi za to, saopštite to ljudima da li se vi slažete. Ćutite? Izgovara vam savetnik za medije predsednika DS Borisa Tadića i kaže – treba vam za parlament motka umočena u neku biološku supstancu neprijatnog mirisa. To preksinoć kaže. Vi ćutite. A hoćete da vam kažem zašto? Zato što treba takva motka takvog biološkog sadržaja i za vas, i za tog savetnika, i za predsednika njegove Demokratske stranke, i to je ono što je apsolutno sigurno.
Upozoravam vas.
Nemojte mene da upozoravate, nego predsednika DS-a Borisa Tadića. To je on rekao, a ne ja.
Gospodine Vučiću, upozoravam vas da ne mogu da utičem naravno ni na jedan način da se tipično fašističke izjave pojavljuju u jednoj javnoj emisiji.
Dobro da ste to rekli za predsednika Borisa Tadića.
Izjave koje su protiv Narodne skupštine, jer su protiv parlamentarne demokratije, ali vi ste poslanik u Narodnoj skupštini i vas tokom sednice moram da upozorim da takve izraze birate.
Ali sam morao da citiram i da osudim fašističke izjave. To sam samo učinio, kao što osuđujem fašističko ponašanje većine da ne dozvoli da ono što traži cela Srbija i građani Srbije da bude na dnevnom redu, da se danas na dnevnom redu Skupštine Srbije ne pojavi. (PREDSEDNIK: Hvala vam.) Hvala i vama, nego da vam kažem još nešto. Možete vi, gospodine Markoviću, da skidate sa dnevnog reda, znam da vi imate na klupi za rezervne igrače koliko hoćete njih. A neće SPS, ima ko, divka ona, ona što je zamenjivala pravu kafu. Tu im je sada za SPS supstitut DS, pa će oni da dođu. Imaćete i tih koji će da vas podržavaju koliko god hoćete u kriminalnoj vladavini, ali neće vas narod, džaba vam je. I kada se toliko hvalite tim rezultatima, kada tako pobeđujete moćno svuda, hajde da idemo na izbore, pa da lepo pobedite, a videćete kako će narod ko metlom, i to gvozdenom, da vas počisti sa političke scene.
Upravo prema članu 27. predsednik Narodne skupštine odgovara Skupštini tako što se stara o blagovremenom i usklađenom radu radnih tela Narodne skupštine, stara se o primeni Poslovnika Narodne skupštine, te lično obaveštava i u pisanoj formi, kao kada je u pitanju bilo pomeranje sednice, i u usmenoj, čitajući stavove Poslovnika po kojima radi. Molim vas da nema razloga da o tome diskutujemo, osim ako postoji problem da je nešto prekršeno od strane predsednika, isto kao što vas molim da ono što sam malopre rekao da nije ni na jedan način izjašnjavanje o čoveku koji je tako nešto izvestio, već naprosto podsećam da je fašistička vladavina počela paljenjem Rajhstaga i idejom da treba uništiti parlament. Upravo prema Poslovniku dužan sam. Izvinite, gospodine Nikoliću, povreda Poslovnika, učinilo mi se da ste odustali.
U retkim trenucima briljantnosti, gospodine Markoviću, izgovorite istine. Da, svako ko upali Skupštinu uvodi diktaturu i fašizam u jednu državu i to je valjda svakome jasno. Evo da vidimo kako vi zakazujete sednice i kako vršite selekciju materijala ceneći jesu li u skladu sa Poslovnikom ili nisu. Dobili ste 24. marta predlog za spajanje određenih tačaka dnevnog reda. Vi ste taj predlog prihvatili, prosledili poslanicima, ne razmišljajući o tome da li je ispunio poslovničke uslove, a nije ispunio poslaničke uslove, zato što Poslovnik traži da onaj ko predloži spajanje pojedinih tačaka dnevnog reda dokaže da su rešenja međusobno uslovljena ili međusobno povezana. Predlog gospodina Albijanića je trebalo odmah da odbacite i da kažete, izvinite, gospodine Albijaniću, ali kao predsednik Narodne skupštine ne vidim nikakvu vezu između ovih tačaka dnevnog reda. Ne vidim kako će to da se odrazi ako raspravljamo o Hrvatskoj posebno od rasprave o Iranu, posebno od rasprave o penzijskom fondu, posebno od rasprave od popravljanja stanja u školama. Ljudi moji, vi možete da sastavite celu sednicu, bilo šta da je na dnevnom redu, sve to možete u jednu tačku dnevnog reda da stavite. Za vas rešenja sadržana u pojedinim zakonima, ime zakona, uopšte nisu osnov, to za vas nije motiv da odlučite može li samostalno da se raspravlja o tome ili može da se raspravlja u paketu. Vama je bitno da su to zakoni koje predlaže G17 + i treba izbeći raspravu po 15 tačaka koje predlaže G17 plus. Što manje pričati o G17 plus, što više ih pustiti da rade, pošto Srbija ionako propada. Oni upropastiše finansijski sektor, vi naš ugled u svetu, ovi jedno, oni drugo, oni treće, svako je svoj feud zauzeo, jedni druge ne dirate. Ne dirate, jer da hoćete, rekli biste jedni drugima šta mislite o ovakvom načinu funkcionisanja, o ovakom načinu rada. Nećete tačke dnevnog reda koje predloži SRS, čak i kada ispune poslovničke uslove. Za vas ne postoji predlagač narodni poslanik ili poslanička grupa SRS, nikada naš predlog nije došao na dnevni red, nikada. Vi nećete raspravu o predlozima koje mi smatramo da su relevantni, a hoćete da vam pravimo društvo i da učestvujemo u raspravi koja je za vas relevantna. Zašto postoji Skupština, da se čuju i jedni i drugi, da se šire ideje i jednih i drugih. Ne postoji Skupština da se skupi vas 126, da naturate dnevni red i da se neprekidno govori o onome o čemu biste vi želeli. To je onda diktatura. Skupština postoji da se čuju i drugi. I, gospodine predsedniče, ako neko javno izgovori, a politička je ličnost i savetuje predsednika Republike, ako javno izgovori uvredu svim izabranim poslanicima Narodne skupštine, a lično nikada nije išao ni na kakve izbore, vaša je dužnost na početku ove sednice da zaštite Narodnu skupštinu, ne mene. Tog đilkoša i ne znam, baš me briga i ko je i kako se zove, ni šta radi. Nemam pojma, ne gledam emisije u kojima nastupaju ljudi koji ništa ne znače u politici, nemam šta da čujem, nemam šta da naučim. Ali, da zaštite instituciju, gospodine predsedniče Narodne skupštine, jer onaj ko uleti ovde da nas rasteruje motkom umočenom u fekalije, prvo će predsednika Skupštine, jer vi ste nas ovde pozvali. Danas ne bih došao da nisam od vas dobio poziv. Dobijem poziv, a neko mi juri predsednika motkom. Ne može, gospodine predsedniče, ja ću da vas zaštitim i fizički i javno. Ne dam, hoću da vas pobedim idejama, vi mene da pobeđujete idejama. Ali, recite predsedniku Republike, jedan mnogo pametniji čovek od svih nas pre tri godine je rekao da ko se mača lati, od mača i pogine. Recite predsedniku Republike da se ne igra narodom i strpljenjem, i da se ne igra ugledom Narodne skupštine, tim pre što u toj skupštini nema njegovih narodnih poslanika. Kada ih pošalje ovde da se bore, da izlaze na megdan, neka daje ocene o Narodnoj skupštini. Predlažem vam, gospodine predsedniče, da ne prihvatite predlog za spajanje rasprave o ovim tačkama dnevnog reda, garantujem vam, otvarate Pandorinu kutiju. Nažalost moram da idem, imam sastanak sa ambasadorom ogromne nama prijateljske zemlje, ne znam šta ću da mu kažem, zašto ne raspravljamo o rezoluciji o Haškom tribunalu. Zaista, ne znam šta da mu kažem, pošto ta država, dakle, već više nedelja govori da ne zna šta to mi Srbi hoćemo. Kažu ljudi da ne mogu da budu veći Srbi od nas i tu misle, gospodine predsedniče, i na vas, i na Tadića, i na Koštunicu. Kada god Srbija ima veliki problem, vi ne branite Srbiju. Vama ne odgovara rezolucija Dume kojom se osuđuje Hag, odgovara vam poziv iz Brisela da predate sve ljude Hagu. Vi ste stavili oglave, ima ovde ljudi, tu je Mika, on zna, vi ste kao kada čovek upregne konja, pa mu stavi da sa strane slučajno nešto ne upadne, kočijaš ga tera pravo i ne da dakonj odluči sam, pa da skrene s puta kojim ga tera kočijaš. Skidajte te oglave sa glave, oslobađajte oči, oslobađajte mozak. Niti je sve lepo na Zapadu, niti je sve ružno na Istoku. Niti je sve lepo na Istoku, niti je sve ružno na Zapadu. Nemojte tako da gledate, molim vas. Dužni ste da raspravljamo o Haškom tribunalu. Ja vas ne upozoravam na to da je vama lako da sudite o ljudima koji su se borili za zemlju. Danas, 15 godina kasnije, oni koji se nisu borili, lako sude onima koji su se borili. Upozoravam vas, imate ovde tačku dnevnog reda kojom perete sa sebe odgovornost što vam niko nije služio vojsku od 5. oktobra naovamo. Razmišljajte malo, čujem da je i predsednik Vlade rekao da tek sada razume neke ljude koji su vršili vlast u određeno vreme. Probajte i vi da razmišljate na takav način, da će neko jednog dana da kaže, to je bilo u onoj skupštini gde je DSS imao većinu. Ta skupština nije htela da raspravlja o tome i tome. Ta skupština je odobravala da ukinemo Srbiju i Crnu Goru pre vremena, da mi danas preuzimamo garancije na osnovu garancija koje je već dala naša državna zajednica, da se sada mi pojavljujemo kao garant našoj zajedničkoj državi. Da li ste vi normalni? Sačekajte bar taj referendum, nemojte vi da nas razdvajate. To je razlog zašto G17 + ne želi da pokaže šta se ovim zakonima dešava. Ovim zakonima Srbija kaže međunarodnim institucijama, dakle, finansijskim, da zajedničke države više nema, ali eto, mi smo se isprsili, mi ćemo da im zaštitimo kapital.
Hvala vam. Još jednom podsećam da sam dužan da to i radim, dakle, da se po članu 27. tokom predsedavanja sednicama Narodne skupštine staram o primeni Poslovnika Narodne skupštine. Predsednik Narodne skupštine mora da pita Narodnu skupštinu po Poslovniku, kao što je do sada to radio, da se izjasni o predlozima i u odnosu na to, on ne može sam da odlučuje, već on samo predstavlja Narodnu skupštinu. Molim vas da u tom smislu ništa lično ne shvatate. Još jednom pitam, da li poslanik Miloljub Albijanić želi reč u objašnjenju predloga kontragarancija? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim vas, sve vreme radimo po utvrđenom kvorumu. Za 106, protiv 19, nisu glasala dva, od 127 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština, posle ove diskusije, ipak prihvatila ovaj predlog. Pošto smo se izjasnili o predlozima za stavljanje na dnevni red sednice akata po hitnom postupku, na osnovu člana 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, stavljam na glasanje Predlog dnevnog reda u celini. Molim vas, sve vreme radimo po utvrđenom kvorumu. Za 107, protiv 20, od 127 prisutnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština utvrdila dnevni red Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini. D n e v n i r e d: 1. Predlog zakona o sprečavanju diskriminacije osobasa invaliditetom, koji je podnela Vlada (broj 580-2246/05, od 29.septembra 2005. godine), 2. Predlog zakona o rehabilitaciji, koji je podnelaVlada (broj 011-2751/05, od 25. novembra 2005. godine), 3. Predlog zakona o amnestiji, koji je podnela Vladaa(broj 240-2975/05, od 16. decembra 2005. godine), 4. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona oplaniranju i izgradnji, koji je podnela Vlada (broj 351-2467/05, od21. oktobra 2005. godine), 5. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona orudarstvu, koji je podnela Vlada (broj 310-2495/05, od 25. oktobra2005. godine), 6. Predlog zakona o ratifikaciji Sporazuma izmeđuVlade Republike Srbije i Vlade Republike Crne Gore i VladeIslamske Republike Irana o uzajamnoj pomoći i saradnji ucarinskim pitanjima, koji je podnela Vlada (broj 483-2383/05, od 12oktobra 2005. godine), 7. Predlog zakona o davanju kontragarancije RepublikeSrbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske banke za obnovu irazvoj za finansiranje obnove deonice autoputa Beograd - NoviSad, koji je podnela Vlada (broj 400-1918/05, od 22. avgusta 2005.godine), 8. Predlog zakona o davanju kontragarancije RepublikeSrbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske investicione bankeza finansiranje projekta za poboljšanje stanja škola - Srbija iCrna Gora, koji je podnela Vlada (broj 400-2976/05, od 16. decembra2005. godine), 9. Predlog zakona o davanju kontragarancije RepublikeSrbije Srbiji i Crnoj Gori po kreditu Međunarodnog udruženja zarazvoj (Projekat revitalizacije sistema za navodnjavanje i odvodnjavanje Srbije), koji je podnela Vlada (broj 400-410/06, od 24.februara 2006. godine), 10. Predlog zakona o davanju kontragarancije RepublikeSrbije Srbiji i Crnoj Gori po kreditu Međunarodnog udruženja zarazvoj (Komponenta Srbija i Crna Gora - Projekat za Srbiju), koji jepodnela Vlada (broj 400-411/06, od 24. februara 2006. godine), 11. Predlog zakona o davanju kontragarancije RepublikeSrbije Srbiji i Crnoj Gori po kreditu Međunarodnog udruženja zarazvoj (Projekat konsolidacije naplate i reforme penzijskeadministracije u Srbiji), koji je podnela Vlada (broj 400-412/06, od24. februara 2006. godine), 12. Predlog zakona o ratifikaciji sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Hrvatske o uzajamnoj pomoći u carinskim pitanjima, koji je podnela Vlada (broj 483-519/06, od 8. marta 2006. godine), 12a Predlozi odluka za odobravanje određivanja pritvora Goranu Kljajeviću, predsedniku Trgovinskog suda u Beogradu, i Delinki Đurđević, sudiji-predsedniku Stečajnog veća Trgovinskog suda u Beogradu (po članu 162. stav 3. Poslovnika stavljeno 13. aprila 2006. godine), 13. Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po kreditu Međunarodnog udruženja za razvoj (Strukturno prilagođavanje privrede Republike Srbije), koji je podnela Vlada (broj 400-532/06, od 10. marta 2006. godine); 14. Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po kreditu Međunarodnog udruženja za razvoj (Drugi kredit za strukturno prilagođavanje - Republika Srbija), koji je podnela Vlada (broj 400-531/06, od 10. marta 2006. godine), 15. Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po kreditu Međunarodnog udruženja za razvoj (Kredit za razvoj privatnog i finansijskog sektora), koji je podnela Vlada (broj 400-530/06, od 10. marta 2006. godine), 16. Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po kreditu Međunarodnog udruženja za razvoj (Prvi kredit za programski razvoj politike u privatnom i finansijskom sektoru), koji je podnela Vlada (broj 400-591/06, od 17. marta 2006. godine), 17. Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Nemačkoj finansijskoj organizaciji KFW po zaduženju JP "Elektroprivreda Srbije" za finansiranje Projekta za nabavku rudarske opreme za potrebe površinskog kopa "Tamnava - Zapadno Polje", koji je podnela Vlada (broj 400-663/06, od 24. marta 2006. godine), 18. Predlog zakona o dopunama Zakona o zadrugama, koji je podnela Vlada (broj 023-662/06, od 24. marta 2006. godine), 19. Predlog odluke o izboru Zaštitnika građana, koji je podneo Odbor Narodne skupštine za ustavna pitanja (broj 02-746/06, od 3. aprila 2006. godine). Molim vas, samo trenutak, da završimo još jedno glasanje. Slažete se? (Da.) Hvala vam. Odbor za ustavna pitanja je predložio da se na osnovu člana 162. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog odluke o izboru Zaštitnika građana, koji je podneo 3. aprila 2006. godine. Podsećam, dakle, to nije član koji reguliše stavljanje tačaka Rezolucije i zakonskih akata, već onih funkcija koje bira Skupština. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 120, protiv jedan, nije glasalo 8, od 129 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila i ovaj predlog. Preći ćemo na rad prema utvrđenom dnevnom redu sednice. Pre toga, po Poslovniku Aleksandar Vučić, narodni poslanik, a obaveštavam, znam gospodine Aligrudiću, obaveštavam vas da ćemo posle toga dati pauzu da se u maloj sali održi Zakonodavni odbor, koji je zakazao predsednik Zakonodavnog odbora, a potom će uslediti verovatno pauza. Ali, prvo narodni poslanik Aleksandar Vučić. Izvolite, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, pozivam se na član 104. Ovo što se dešavalo je u parlamentarnom životu između ostalog je bilo i uvreda za poslanike u Narodnoj skupštini Republike Srbije i za građane Republike Srbije.
Molim vas, omogućite poslaniku da se obrati, molim vas tiše. Izvolite, gospodine Vučiću, i izvinite.
Dakle, nemam ništa protiv na koji način dobijate većinu, samo je potrebno da građani Srbije znaju da su ovo, ovakav dnevni red sa spojenim tačkama, i bez onoga što su tražili srpski radikali, a bilo je potpuno jasno o čemu je reč i da će ovakav dnevni red biti izglasan, izglasale poslaničke grupe DSS, G17 plus, SPO, ove njihove otcepljene varijante, SDP, Nove Srbije i poslanici SPS. Za dnevni red Miloljuba Albijanića oni su dali kvorum i oni su ubacili kartice i to treba građani Srbije da znaju. Građani Srbije trebada znaju da bi se to isto naravno ponovilo i da nisu bili tu poslanici SPS, jer bi tu bili poslanici Borisa Tadića, sasvim je izvesno. Dobro je da građani Srbije mogu da vide ko kako glasa i ko se kako i na koji način ponaša. Vama, gospodine predsedniče, postavljam jedno pitanje, kada će na dnevni red da dođe izveštaj o finansijsko-bankarskim poslovima, energetskoj mafiji i zloupotrebama, koji vam je dostavljen pre godinu i po dana. Kada će na dnevni red da dođu predlozi SRS o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji, Zakona o legalizaciji i drugim zakonima. Možda vam to ne pada na pamet da bilo kada u istoriji Srbije dođe na dnevni red. Znam da vi ovako možete, nemam ništa protiv, imate pravo, vaše je demokratsko pravo da to na takav način rešavate, samo ne treba vređati inteligenciju građana Srbije i govoriti im o tobožnjim razlikama između vaših partija ili ne znam o čemu, kada svi duvate u istu tikvu i kada sve isto pripremate građanima Srbije, kao što će ista reakcija da bude i ako budete, ne daj bože, pokušali da uhapsite generala Mladića ili ne znam šta slično. Sve će zajedno da vas na ovaj ili onaj način podržava vaša, odnosno okupaciona ekspozitura medijska B92 i ne znam koja druga. Nikakve razlike tu nema. To su oni koji će da vam pošalju ekipu u Trgovište i da kažu kako je nekakav poslanik uzeo na troškove 20.000 evra, a pored njega stoji čovek koji je prijavio profit na jednu firmu pet miliona evra, tako što je prodavao vazduh, a za koji neće ni da pitaju, niti bilo šta da kažu. Nije strašno, to je gore od strašnog. Uz sve to, njegov satrap će da se pojavi i da kaže, kako vi kažete, da da fašističku izjavu i saopšti javnosti kako treba motkom umočenom u biološke supstance neprijatnog mirisa i nekog da isteruje. Evo, pošto je on toliko hrabar, čekam ga, ne mora da umače u bilo kakve biološke supstance, predlažem mu da uzme tri motke i da dovede sve svoje satrape iz kabinete Borisa Tadića. Sam ću da izađem i da vidim da li će smeti bilo šta. (Predsednik: Vreme.) Siguran sam da oni ne misle to da rade, zato oni znaju kolike su kukavice. Oni misle, običan narod na nekoga da teraju, pa ako ga već teraju, neka ga prvo do svojih vrata dovedu, a onda neka dođu i na vaša vrata, jer se od njih ni u čemu ne razlikujete, jer ste zajedno sa njima i u kriminalu, i u lopovluku i u svakovrsnom banditizmu koji danas hara kao pošast našom Srbijom [[aplauz SRS]]
Nadam se da to ne govorite meni, molim vas, gospodine Vučiću, pošto ste počeli obraćanje predsedniku Skupštine, nadam se da ove reči poslednje nisu upućene meni? Jasno vas pitam: da li su reči upućene meni, ove koje se odnose na kriminalno? Čekam odgovor. Pitam, da li su to reči upućene meni lično ili se obraćate... (Aleksandar Vučić, sa mesta: Moje su reči bile potpuno jasne. Kristalno jasne.) Pošto vas nisam razumeo, a moram da predsedavam sednicom, pitam vas, molim vas, vi ste se javili po članu 104, dakle povreda dostojanstva Skupštine, i ako sam vas dobro razumeo, jer sam dužan da vam odgovorim, smatrali ste da je način na koji se Skupština opredelila, a to je većinskim glasanjem o čitavom nizu pitanja, suštinski povredio dostojanstvo, ne formalno, nego suštinski i na taj način vi niste tražili povredu, da sam povredio poslovnik. Da li je tako. (Aleksandar Vučić, sa mesta: Tako je.) Znači, nema potrebe da se o tome Skupština izjašnjava u danu za glasanje. Takođe, zbog javnosti vas pitam, pošto ne bežim od toga da odgovaram za svoj posao, pred vama svima i pred javnošću, kao što sam malopre reagovao na vaš citat, budite ljubazni, svako odgovara za svoj posao i ne dozvoljavam blaćenje ljudi koji rade svoj posao, pošto sam jasno konstatovao da je izjava koju ste vi parafrazirali ili citirali, ne znam, ne pratim tu vrstu emisija, pretpostavljam, citirali, rekao sam, ta vrsta izjava ako je dao neko jeste tipično fašistička, jer traži diktaturu umesto parlamentarne demokratije; tako jedino može da se tumači; ne znam ko je dao tu izjavu, nemam potrebe da branim Skupštinu drugačije sem konstatujući da svi oni koji traže da se zameni narodna volja nekom diktaturom ili autokratijom naprosto zastupaju nešto što smo već proverili u istoriji kao fašističko; pitam vas, takođe, povodom izjave o povezanosti sa kriminalom, a da li se to upućuje meni lično, da li sumnjate na moju povezanost sa kriminalom. Molim vas, pošto ste počeli sa - gospodine predsedniče, isto volim da javnost zna. Izvolite.
Dame i gospodo, da ne bude, pošto gospodina Markovića čujete, pa da neko ne pomisli da sam se uplašio ili da ne daj bože poričem svoje reči. Da, mislio sam na to da su kriminalci i oni koji prijavljuju profit od pet miliona evra, a na prodaji vazduha ukradu desetine miliona evra. Takođe, mislim na mnoge u Vladi Srbije i vladajućoj većini da su kriminalci i lopovi najteže moguće vrste, jer potkradaju građane Srbije, zemlju Srbiju, uništavaju je, rasparčavaju na svaki mogući način. To su moje reči i spreman sam da za te reči odgovaram.
Znači, političke su reči. Ne odnose se na ljude koji ne ispunjavaju čak ni uslove za plaćanje poreza. Izvolite, po Poslovniku.
Ovo nije po Poslovniku. Ovo je replika, pošto je gospodin Vučić spomenuo SPS, pa sam se javio.
Izvolite, kao predsednik poslaničke grupe. Izvolite.
Što se tiče ove teme o kojoj je gospodin Vučić govorio, razumem da bavljenje politikom podrazumeva obraćanje biračkom telu. Radi potpune istine želim da kažem sledeću stvar: Socijalistička partija Srbije je glasala za svaki predlog Srpske radikalne stranke koji je ikada bio u parlamentu. Molim da to imate u vidu kada govorite o SPS-u. Takođe, SPS je pozdravila poziv SRS-a Demokratskoj stranci Srbije da se napravi vlada posle parlamentarnih izbora. Takođe, SPS je prihvatila poziv DSS-a da se napravi vlada uz našu podršku da ne bi na vlasti bila Demokratska stranka. I to nije nikakva tajna, tu odluku smo doneli u januaru 2004. godine i danas smatramo da je za Srbiju bolja vlada u kojoj neće biti Demokratska stranka od ove koju mi podržavamo. Zahvaljujući toj podršci i našim stavovima, za ove dve godine nije bilo izručenja Haškom tribunalu, naši ljudi su pušteni da se brane sa slobode i tražimo da se pusti i Vojislav Šešelj, i da se naši ljudi koji su pušteni da se brane sa slobode ne vraćaju da im se sudi u Hagu, već da im se sudi pred domaćim sudovima. I zato, kada govorimo o ovim našim političkim prepucavanjima, nisam želeo malopre da reagujem ni kada je Tomislav Nikolić rekao da su neki koji su sada na vlasti ili su bili na vlasti gori od Miloševića. Nije to bitno. Nisam hteo da reagujem ni kada Toma Nikolić u izjavama govori kako je Milošević izdao Krajinu, Kosovo itd. Svako ima pravo na svoj politički stav o određenim ljudima. Mi smatramo da to nije istina i da to nije tačno. U ovim našim političkim odnosima ne vidim potrebu da se SRS i SPS, umesto da traže zajedničke imenitelje, svađaju na malim razlikama. Osim ukoliko nije cilj samo preuzimanje, ili otimanje, ili krađa, ili bilo šta biračkog tela. Što se tiče toga SPS je glasala za vaš predlog i smatramo da taj predlog treba da bude na dnevnom redu. Za taj predlog je glasalo 85 narodnih poslanika, od toga 22 su bila iz SPS-a, znači svi, 100% naših. Prema tome, nemojte nama prebacivati. Drugo, a pogledajte gde su bili vaši poslanici, zašto nisu došli na glasanje. Toliko što se toga tiče. Mi nismo glasali za ovaj dnevni red, kao što znate. Mi smo protiv ovog dnevnog reda i bićemo protiv i zakona o rehabilitaciji, i zakona o amnestiji, a kao što znate, nije nikakva tajna, podržavamo Vladu Vojislava Koštunice dok tu odluku ne promenimo. To nije razlog da međusobno jedni na druge kidišemo, kada i vi sami dobro znate da je alternativa tome da imate na vlasti ponovo Batića, Đelića, Šutanovca za ministra policije itd. Znači, u svakom slučaju SPS će naravno glasati za svaki predlog SRS ili bilo koje druge političke stranke koji je u skladu sa nacionalnim i državnim interesima. Ne vidim razloga da čitavu političku raspravu svodimo na to ko je veći ili manji na strani nacionalnih interesa ili ne. Naravno, u politici se ponekad koalicije i politički savezi ne prave po onome što bi se najviše želelo ili volelo, nego po onome što se ponekad u politici mora učiniti da bi vlast uopšte mogla da funkcioniše. I vi to dobro znate, jer smo na vlasti i mi i vi u mnogim opštinama Srbije zajedno sa nekim političkim strankama koje ovde sede na potpuno drugačijim političkim stranama. To je politički život. Naravno da dobro znamo šta nam je politički cilj, ali se do tog političkog cilja i do koalicija koje su naravno možda i najprihvatljivije građanima Srbije ne dolazi ukoliko nema političke matematike da je to realno. Politika ponekad nije ono što je željeno nego ono što je realno. Zato građani Srbije danas treba da budu zahvalni što su neki zakoni, koji su doneti u ovoj skupštini, doneti i zahvaljujući uticaju SPS-a, a to su Zakon o radu, Zakon o penzijskom osiguranju, koji nije onakav kakav je trebalo da bude u skladu sa onim što je tražio Međunarodni monetarni fond itd. Na naš zahtev je skinut zakon o boračko-invalidskoj zaštiti sa dnevnog reda Narodne skupštine Republike Srbije, na naš zahtev nema izručenja Haškom tribunalu, i da ne nabrajam dalje. Prema tome, uopšte se nisam javio da bih stručno polemisao sa Aleksandrom Vučićem, već isključivo zbog ove političke činjenice koja je opštepoznata i nema potrebe da mi stalno i svaki put objašnjavamo da li neko podržava ili ne podržava Vladu. Ako se udalje mi ćemo u aprilu i maju naravno to pitanje ponovo staviti na dnevni red. I vi dobro znate iz vaše stranke da je ponekada, kada ste vi donosili vaše političke odluke, niste ih baš tako jednostavno donosili, i ponekad ste podržavali između ostalog i zbog toga da ne bi na vlast došao neko drugi, a to naročito znate posle 1999. godine.
Hvala vam. Ovo je bila replika. Radim po zakonu i naravno svi će dobiti reč, samo da pre toga obavestim poslanike koji će učestvovati u načelnoj raspravi danas, da ćemo danas po članu 85. stav 4. raditi samo do završetka načelnog pretresa 1. tačke dnevnog reda - Predloga zakona o sprečavanju diskriminacije osoba sa invaliditetom. Dakle, svi koji će učestvovati u raspravi o tom i o sledećem zakonu, samo ćemo danas raditi do završetka ove tačke dnevnog reda. Izvolite, narodni poslanik Vučić, replika na pominjanje ličnog imena.
Nisam želeo, niti mi je to bila posebna namera, rekao sam istinu građanima Srbije, rekao sam ono što su videli. Dakle, da nije bilo ubacivanja kartica, ne bi bilo ovog dnevnog reda, ne bi bilo ove skupštinske većine. To je sušta istina. I sad to možete da okrećete ovako ili onako svejedno je. Mi se borimo za glasove građana Srbije svi i niko neće bilo čije da krade nadam se, ne na izborima, niti nam to pada na pamet. Nikada ni u kakvoj krađi nismo učestvovali, ni u izbornim, ni u bilo kojim drugim krađama što se tiče SRS. SRS je govorila o Republici Srpskoj Krajini svojevremeno i bili smo nekada u najžešćem političkom sukobu. Od kada je Milošević u Hagu i od kada je u Hagu na ovakav način zastupao interese Srbije i branio Srbiju, mi mu više ništa ne govorimo. A kakav je njegov odnos bio, neću u to da se mešam. I prema nekim ljudima koji sede u tim klupama. I neću da vam govorim koga je podržavao na izborima i sa kim je bio u neuporedivo češćem telefonskom kontaktu i u svakoj drugoj vrsti kontakta. Tu vrstu priče ovog trenutka sam završio, ali hoću da vam samo jednu stvar kažem. Ne možete da kažete - skinuli smo sa dnevnog reda jednu, drugu ili treću tačku. Pa ako ste to mogli tada, zašto i danas niste skinuli ovih 15 tačaka, zašto danas nije na dnevnom redu ova tačka o Haškom tribunalu, i ako nije sporno da biste vi za nju glasali na takav način? Pa to je zato što vi to niste hteli, naravno i ostali, njih i ne računam, nemam šta posebno da kažem. Šta da kažem nekom Albijaniću? To je kao da kažem nekome sa B-92, kao Veranu Matiću da govorim. Sad njima dvojici da pričam o moralu. Ili ovome sa pet miliona evra profitom i ovome što će motkom nekoga da rasteruje. Hajde da ga vidim majčinog sina. Mnogo je hrabar, tu mu je na dva i po minuta, evo izlazim na glavna vrata za 10 minuta, pa da vidim kako će da se pojavi, da vidim šta će da radi, sa sve telohraniteljima. To govorim vama, ne samo zato što smo sarađivali, zato što se dobro poznajemo, zato što možemo to jedni drugima da kažemo. Šta imam tu njima da govorim, šta da govorim onima koji neće, za minut ćutanja kažu - dva minuta sramote. Čuj minut ćutanja im je minut sramote, sram ih bilo. Da smo mi to uradili ovde obesili bi nas po Terazijama, na svaku banderu po jedan i govorili bi da je to vrhunski demokratski čin. Oni danas govore o tome da će da naprave vladu posle koje će nas na stadione da trpaju, u logore. To im govore njihovi kulturolozi, neki Vlajčić, je l' se tako zove. Oni govore da nas treba na stadione staviti i zatvoriti žicom. Hoćete narod na stadione, više od 50 posto naroda ćete u logore da stavite! Nažalost, i takve podržavate. Da ste sami sa jednima, pa da vam kažemo da nam se ne sviđa to i to. Svakoj opoziciji se vlast ne sviđa. Mi ćemo da podržimo vaš predlog za smenu Vuka Draškovića, ali vi ste izabrali Vuka Draškovića, iako smo vam govorili da ne treba da ga izaberete. Sada će DS da ga podrži. Zato što to vrzino kolo nema kraja, pravi cirkulus viciozus, pravi začarani krug, zato što će najgori neprijatelji Srbije da opstaju na vlasti u jednom trenutku zbog ovog, u drugom zbog onog, a samo narod će da živi sve gore i gore. (Predsednik: Vreme.) Kakvo vreme. Završiću. Ne znam da li ste primetili, mi se uopšte ne sekiramo. Šta mene briga šta će danas da kaže nesrećni Veran Matić, pošto izbegava da priča o tome kako su pokrali tu televizijsku kuću, kako su od društvene i državne imovine stekli ogromni kapital, pa preprodali Sorošu, itd. To će da rade nadležni državni organi, MUP i sve ostale službe države koje ustanovljavaju ko je lopov i gde će lopovi, kako i na koji način da završe jednog dana, ovi ili oni, ne znam koji. Ljudi, neko mora da kaže dosta više tome. Ne može 15 tačaka u jednu tačku. Ne možete da izbacujete svaki predlog samo zato što je predlog SRS, zato što je predložila opozicija, jer vide građani kakav je odnos. Pogledajte, ovde trenutno ima 60 poslanika SRS, a svih ostalih poslanika zajedno nema 25 u sali. Čekali su da izglasaju to u tih 30 sekundi, koliko treba da ih bude 126-127, nategnuto... (Predsednik: Molim vas, bez dobacivanja. Gospodine Vučiću, molim vas, završite.) Nemojte mene da molite, čuli ste šta je ovaj glavni balondžija počeo da dobacuje odande. Dakle, vi ste završili to u 30 sekundi - 127, odoše na ručak, odoše put šankova, ne znam gde. Šta to ima danas preče i važnije? Hajde da uredimo to. Ne može iz SRS da sedi 70 ljudi, a da svih ostalih bude 30. Nije normalno da to tako bude. (Predsednik: Šest minuta je sigurno duplo više nego tri...) Gospodine Markoviću, znam da vam je zanimljivo i znam da nešto pametno slušate, pa zato računam da nema nikakvih problema. (Predsednik: Zanimljivo mi je, ali sada završite. Prošla me je zanimljivost.) Tek sad je trebalo da dođe najzanimljivije. Gospodine Markoviću, vi ste danas u jednom trenutku dobro reagovali. Dobro je što ste satrapa Borisa Tadića ocenili kao fašistu i njegovu izjavu kao fašističku. Sa tim se slažemo. Pozivam vas da i ubuduće, ako vi ne pratite TV emisije i ne čitate novine, svaki put ću da izađem i da vam kažem šta su Boris Tadić ili satrapi Borisa Tadića, kakve su gluposti izgovarali, da biste vi odmah mogli da reagujete, jer je dobro da reagujete. Hvala vam na tome, gospodine Markoviću. Ne mogu da vam se zahvalim zbog čega što ste učinili da ono što je moralo da bude danas na dnevnom redu nije na dnevnom redu. Nemojte da smetnete sa uma još jednu stvar, gospodine Markoviću, a to je da je državna Duma Rusije donela odluku kojom osuđuje Haški tribunal posle ubistva Slobodana Miloševića i mnogih drugih Srba. Tišina, Albijaniću. (Predsednik: Gospodine Vučiću, ovo je pitanje pristojnosti. U devetom obaveštavate mene...) Pozivam vas samo na još jednu stvar, da obratite pažnju na to da je parlament Rusije doneo odluku kojom je osudio ubistvo i Miloševića i ostalih Srba u Haškom tribunalu. Ne mogu valjda životi građana Srbije i Srba da budu važniji parlamentu Rusije nego parlamentu Srbije. Nažalost, vi ste to danas pokazali.
Hvala vam, gospodine Vučiću. Nema potrebe da me obaveštavate, jer sam dobro obavešten čovek. Ovo je Narodna skupština Republike Srbije i uvek pitam poslanike da oni odluče o onome što moraju da odluče poslanici. Kako je ko glasao, možete da proverite u listingu. Zato vas upozoravam da ne dajemo netačne informacije, isto kao što vas molim da ne komentarišete ono što sam zaključio na osnovu vašeg izlaganja i ni na jedan način se ne odnosi na institucije sistema. Samo govorim o činjenicama. Izvolite, gospodine Dačiću. Nadam se da ćete se vi držati Poslovnika i govoriti tri minuta.
Nemam ništa protiv da gospodin Vučić i ja govorimo ceo dan. Naravno da SPS podržava Vojislava Koštunicu od januara 2004. godine i to javno. Mi smo doneli odluku i javno to činimo, za razliku od nekih koji to žele ili rade tajno. Što se tiče toga zašto smo to učinili, ne znam da li vi zaista osporavate pravo svakom poslaniku da govori, ko god hoće da polemiše neka izađe, nemam ništa protiv da polemišem sa 80 poslanika. Mislim, da ne bi došli na vlast oni koje danas karakterišemo kao one koji žele da zapale Skupštinu, i koji su zapalili Skupštinu, i oni koji uzimaju neke motke, koje će im se uvek obiti o glavu, upravo treba da izbegnemo ovakve polemike i ovakva ponašanja. Mi možemo između sebe da polemišemo koliko hoćete i da jedni drugima otimamo biračko telo, ali nam treba treći. Taj treći je bio potreban, ili drugi, vama. Uvek u političkim savezima je neophodno napraviti koaliciju posle izbora ili pre izbora. Ne želim da sada polemišem, da zloupotrebljavam situaciju i da kažem da je SRS dala kvorum za izbor Komisije za hartije od vrednosti koju vodi G17 plus. To je istina, pogledajte stenogram i zapisnike. Poslanici SPS su izvukli kartice, jer smo bili nezadovoljni sastavom te komisije. Vi ste ostavili kartice i glasali ste protiv, ali je komisija koju vodi G17 plus izabrana. Ne kažem i neću da vam kažem da vi to podržavate. (Aleksandar Vučić, sa mesta: Replika, lično.) Ne može replika lično. Možemo vi i ja lično, pošto smo prijatelji, da polemišemo kad god hoćete. Ovde vodimo politiku [[Dobacivanje iz sale.]] Šta je uvreda? Nismo prijatelji? Gospodo, mi smo zajedno bili, i ti si tamo zajedno sa SPS. (Goran Cvetanović, sa mesta: Nisam "ti", ja sam "vi".) Pošto smo prijatelji, onda smo na "ti".
Molim vas, nemojte polemisati sa poslanicima sa govornice. Takođe, nemojte ometati poslanika. Izvolite, gospodine Dačiću.
Mislim da je SRS odabrala pogrešnu metu. Nemam ništa protiv, ali nikada vam nismo rekli da ste vi krivi zato što je 2000. godine Milošević izgubio na izborima, jer niste hteli da zajedno sa nama napravite listu. Nikada vam nismo rekli da ste prvi proglasili, jer je Čeda Jovanović bio u vašem izbornom štabu, da smo izgubili 24. septembra itd. Zašto bismo to radili? Niste vi naši politički protivnici. Mi vama izgleda jesmo. Mi smo vama veći protivnici od ovog što hoće da vas tera nekom motkom sa političke scene Srbije. Prema tome, da ne bi bio taj Krstić, koji će sve da vas tera i nas motkom, da ne bi bio Goran Svilanović, da ne bi bio Vladan Batić, da ne bi bio Đelić, da ne bi bio Šutanovac, SPS je podržala Vojislava Koštunicu. Kakva je razlika između Vojislava Koštunice i svih njih, mi imamo dogovor sa DSS-om i Vojislavom Koštunicom. Sa kim on pravi koalicije, jednostavno je to nemoguće. Uostalom, pogledajte po opštinama sa kim ste sve u koaliciji. Ima veze, Goco, zato što i u Zemunu postoji veza. Valjda su svi ti lopovi isti od vrha pa do dole. Nije moguće da su sada u vrhu lopovi, a dole na lokalnom nivou su neki pošteni ljudi itd. Znači, ako je već tako, onda svuda da raskinemo te koalicije i ako mislite da je SPS vama politički protivnik, onda svuda da raskinemo te koalicije. Nemam ništa protiv. Ne mislim da je to tačno i mislim da svi zajedno treba da se čuvamo izjava iza kojih nema političkog povratka, jer šta god mislili jedni o drugima ne verujem da imate bliže od nas, niti mi od vas na političkoj sceni Srbije. Mislim da je potpuno pogrešno usmeravati raspravu u ovom smeru, ali ako hoćete nemam ništa protiv.
Izvolite, gospodine Vučiću, pretpostavljam po Poslovniku.
Pošto je moja bila replika, pretpostavljam da je ovo bilo po Poslovniku i sada imam pravo na repliku.
U pravu ste.
Čuo sam sve ono što inače Demokratska stranka spočitava SRS i ovo je ono isto što izađe i kaže baš Šutanovac od A do Š. Mi kada im kažemo - vi ste glasali za 80% zakona, a SPS za 100% zakona ili 99%, izađe Šutanovac i kaže - vama ne bih rekao, ali moram da vam kažem, ali evo neću da vam kažem da ste svojevremeno dali kvorum za Komisiju za hartije od vrednosti. Da smo glasali za Komisiju za hartije od vrednosti, da smo glasali za 50 takvih, vi ste za 5.000 takvih, vi podržavate Mlađana Dinkića za ministra finansija, vi ste izabrali Vuka Draškovića za ministra spoljnih poslova. Zahvaljujući vama svi oni vladaju, a ne zahvaljujući nama. Neću da vam pričam o drugim stvarima o kojima bih mogao da vam pričam, od kojih bi vas glava bolela. Ćutaću o tome, neću čak ni da ih pomenem na pokvaren način, pa da kažem da neću, jer neću da govorim o tome, zato što se i u tome razlikujemo. Ni u čemu ste niste razlikovali od onog što govori inače Šutanovac. Nećemo da ih podržavamo ni u čemu jer za nas nema razlike između Đelića i Dinkića, od istog oca i iste majke, nikakve razlike između njih za nas nema. U tome se razlikujemo. Razlikujemo se u tome što je za nas Vuk Drašković ništa bolji od istog tog Đilasa, Krstića ili ne znam koga, Svilanovića. Da li ga je birao neko iz SRS? Nije. Da li smo ikada podržali? Nismo. Da li ste ga vi izabrali? Jeste gospodo i nema velike filozofije, završena je priča. Niste mi vi glavna meta, to sam rekao da građani Srbije znaju da glasanje protiv nije uvek glasanje protiv, nego da je time dat kvorum i ništa više. Kada je bilo reči o Hagu, Slobodanu Miloševiću, svima drugima, a naravno i o tačkama balondžija i svih ostalih koje su stavljali, 15 u jednu. Što se tiče onoga ko bi došao na vlast, ne isključujem mogućnost naše bilo kakve buduće saradnje. Mi pripadamo političkim strankama koje se razlikuju, imaju svoje programe, svoje birače i za biračko telo se bore. Takvu mogućnost niko nikada pametan u politici neće da isključi. Bio bih gotovo siguran da sa onima koji su učestvovali u razaranju Srbije, rastakanju Srbije ne možemo da sarađujemo, ali moram jednu stvar da vam kažem, odakle vam informacija da bi na nekakvim izborima vlast stvorili Šutanovac, Đilas, ovaj ili onaj.
Vreme, molim vas.
Nemojte da me molite. Malopre niste rekli vreme do šestog minuta, a meni na 3,20 govorite vreme.
Malo pristojnosti.
Apsolutno sam pristojan i ni jednu ružnu reč nisam rekao.
Budite ljubazni, devet minuta ste govorili malopre kada ste imali repliku i mislim da je to u redu da budem tolerantan i dozvolim. Ovo je četvrta replika zaredom. Upozoravam vas na obavezu da završite posle tri minuta. Sada se navršava četiri minuta, budite ljubazni i završite repliku.
Niste mi rekli šta je bilo nepristojno u onome što sam govorio.
Nepristojno je da iznosite podatak da sam vam oduzeo vreme nekada ranije. Nisam vas prekidao ni u šestom, ni u sedmom minutu. Budite ljubazni i završite.
Rekao sam vam da nekoga niste prekinuli na šestom minutu, a mene ste prekinuli na 3,30.
To vam upravo kažem, da sam vama danas najviše tolerisao vreme.
Dakle, ima jedna stvar. Zaista se razlikuje od Nataše Mićić i kako god da sam ljut, kivan, ipak ne mogu da stavljam znak jednakosti, nisu isti. Što se tiče tih budućih izbora, o kojima svi pričaju i o tome ko će da dođe na vlast, to su oni, sve do tog trenutka da kažem, ne mogu ništa da vam kažem, vaš politički interes, vi mislite da je to dobro za vašu partiju, da je dobro za Srbiju. U redu je vaše objašnjenje iz vašeg ugla, ali iz našeg nije. Ti ljudi su sedeli, nisu hteli da ustanu kada je ubijen vaš predsednik. Oni su sedeli ovde, a ovi su izašli napolje i rekli da je on zločinac, koji ministruju zahvaljujući vašim glasovima. Još nešto oko izbora, neće da pobeđuju ni Čeda, ni Batić, ni Beba, ni Šutanovac, ni Đilas, nego će da pobeđuje SRS i građani Srbije. Nemam ništa protiv, vi svoj posao nastavite da radite, možda će nam biti potrebna jedna, možda dve, možda tri godine, možda nikada na vlast nećemo doći, a možda ćemo i sami da dođemo. To će građani da odlučuju. Podsećam građane Srbije i sve vas u Narodnoj skupštini, lažni analitičari su govorili kao ne može SRS da dođe na 15%, pa su onda rekli kada smo došli do 16% da ne možemo do 20%, pa su onda rekli da ne možemonikada do 25%, pa su onda rekli da je maksimum na izborima 27,8%, što smo dobili sa ova 82 mandata, a dva su nam oteta. Rekli su da to nikada više nećemo imati, počećemo da padamo, stiže nam evropska perspektiva, ne znam šta nam sve stiže. Sada je došlo, prešli smo trideset. Onda su rekli – nema šanse ni 35. Sada po njihovom poslednjem istraživanju 38zarez nešto. Sada kažu ne može 40. Izgleda da će uskoro i 40 da pređe. Ne znam dokle će to oni da govore da ne može, a građani će sve više da prilaze SRS, baš zato što se na jednak način bore i protiv Borisa Tadića, i protiv ovakvih u Vladi Srbije, i to je najbolji princip, i to je ono što građani Srbije hoće da vide, borbu protiv korupcije i kriminala i borbu za promene.
U Narodnu skupštinu će se i ubuduće dolaziti na osnovu izbora, ne na osnovu istraživanja, kao što ćemo sednice Narodne skupštine voditi po Poslovniku. Gospodine Dačiću, vi ste se javili, gospođa Pop-Lazić se javila, 14 sati je i 20 minuta, molim vas samo tri minuta, neću tolerisati duže, a onda dajemo pauzu od sat vremena koja je neophodna, a onda ćemo nastaviti.
Neću iskoristiti ni minut svog vremena. Želim da stavim tačku na ove polemike. Mislim da nema potrebe da se međusobno nadgornjavamo, umesto da se trudimo da nikada ne dođu na vlast neki drugi, koji bi radili nešto što je na štetu Srbije i moram da se saglasim sa gospodinom Vučićem, koji je malopre rekao da ipak gospodin Marković nije isti kao Nataša Mićić. To je bio jedan od razloga zašto smo podržali Vojislava Koštunicu. S druge strane, politika je čudo. Podsetio bih vas da u isto vreme kada je Vuk Drašković bio potpredsednik Savezne vlade, Vojislav Šešelj je bio potpredsednik Republičke vlade, u vreme vlasti SPS i Slobodana Miloševića. Niste ga vi birali, ali smo svi zajedno učestvovali u nekoj od tih vlasti. Znači, nema potrebe da sada međusobno polemišemo, vi ste opozicija, mi smo stranka koja podržava Vojislava Koštunicu, ne zato što smatramo da je to idealno, nego zato što Srbija nije imala drugo rešenje. Kada ga bude imala i da li će ga imati stvar je političke odluke ko će sa kim praviti koalicije. Naravno, mi nikada nismo hvalili nikoga iz stranke G17 ili SPO-a. Mi se naprotiv trudimo da se maksimalno korektno odnosimo prema nekim obavezama koje imamo iz dogovora sa Vojislavom Koštunicom, a ono što za nas nije prihvatljivo nikada nećemo prihvatiti, niti za to glasati. Još jednom kažem, ako se Srbija nalazi pred dilemom, da li Koštunica ili DS, kada već ne mogu radikali i SPS, ili radikali i DSS da naprave vladu, mi ćemo uvek podržati u toj alternativi Koštunicu. Mislim da smo bili u pravu. Dokole će to trajati, stvar je političke procene svake političke stranke.
Hvala vam, gospodine Dačiću. Hvala vam na razumevanju. Posle pauze će prvo reč imati narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Istovremeno, nadam se da isticanje razlike između gospođe Mićić i mene nije na štetu gospođe Mićić, jer bi to bilo uvredljivo. Hvala vam. Pauza do 15,23 časova. Na početku pauze prvo reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. [[Posle pauze – 15,30.]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo posle pauze popodnevni rad. Kao što smo rekli na kraju prepodnevnog rada, pre nego što pređemo na prvu tačku dnevnog reda - Predlog zakona o sprečavanju diskriminacije osoba sa invaliditetom, reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Izvolite, gospođo Pop-Lazić.
Poštovane kolege narodni poslanici, izašla sam za govornicu da reklamiram član 104 - povreda dostojanstva Narodne skupštine, iz razloga što mislim da ne samo da vređamo dostojanstvo Narodne skupštine, nego vređamo dostojanstvo ovog naroda dakle, koji nam je, eto dao u ruke da vodimo brigu o njemu i njegovim interesima i da prenosimo ovde u parlamentu ono što taj narod misli. Ubeđena sam da većina srpskog naroda želi da se na dnevnom redu ove sednice nađe današnja rezolucija, a to je predlog SRS o kršenju ljudskih prava u Hagu, da se o njoj raspravlja, da se poslanici o tome odrede, ali nažalost poslanička većina očigledno ne odražava volju naroda i to je već dovoljan razlog da se zaista razmišlja o izborima. Simptomatično je to i neozbiljno je da se druge države o tome izjašnjavaju, donose svoje odluke, svoje sudove, javno govore o tome šta je Hag, šta se u Hagu dešava, da je ubijen, ne samo jedan, nego šestoro ljudi, da niko tamo više nije siguran, da članovi ruske Dume donesu takvu odluku, da se dogovore u roku od dva sata i donesu odluku, izađu na ulicu i pozovu narod, i tamo govore o tome i čitaju šta o tome govore drugi, dakle, drugi pametni ljudi na ovom svetu. Svi slobodoljubivi ljudi imaju jedno te isto mišljenje, kao što smo mi predložili u ovoj rezoluciji, i ako baš hoćete da vam prenesem i utiske koje sam ponela iz Belorusije, kao gost beloruske Dume, gde sam imala mogućnosti da razgovaram i sa predstavnicima Donjeg doma i Senata, koji su takođe spremni da ozbiljno razmisle i da donesu odluku po tom pitanju. A na pres-konferenciji koja je usledila nakon predsedničkih izbora, sutradan, predsednik Lukašenko je jasno stavio do znanja tamo, pred dve hiljade ljudi, na toj sednici bili su gosti svi posmatrači, svi članovi Dume, šta je Hag, kakav je to sud, šta se u Hagu dešava, da se tamo desilo ubistvo jednog bivšeg predsednika, jednog osuđenika, jednog osumnjičenog za neke navodne zločine, a mi se ustručavamo da takvu odluku donesemo. Tvrdim da na ovom svetu ima bezbroj zemalja koje su spremne da se odrede po tom pitanju, a mi ne želimo po tom pitanju da se odredimo. Osećam se jadno i bedno što učestvujem u ovakvom načinu razmišljanja, što nemam dovoljno snage, ne samo ja, nego SRS kao poslanički klub u ovom parlamentu, da vas ubedimo da je to neophodno, ne samo zarad onih koji se nalaze u Hagu u ovom trenutku, nego zarad ugleda ove države u svetu. Ako od drugih tražimo da pogledaju istini u oči, da nam pomognu u celoj ovoj teškoj političkoj situaciji, u kojoj smo se našli ne samo mi, nego i mnoge druge zemlje, a koje su spremne da sarađuju po tim pitanjima, onda smo mi zemlja koju više niko ne uvažava i koju više niko neće uvažavati. U ovom parlamentu se jutros, dakle, desilo to da parlamentarna većina smatra da o tome ne treba razgovarati, da se na tu temu ne treba odrediti, a srpski narod misli da je to tema o kojoj i te kako treba da razgovaramo i povodom koje treba da donesemo odluku. Neka vam služi na čast, ali da znate: građani Srbije to ne mogu da vam oproste i to vam neće zaboraviti.
Hvala vam, gospođo Pop-Lazić. Vi svakako ne tražite ni pojašnjenje, ako sam dobro razumeo, niti izjašnjavanje? (Zahvaljujem.) Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O SPREČAVANjU DISKRIMINACIJE OSOBA SA INVALIDITETOM Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili ste izveštaje Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas da, prema članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave u zajedničkom načelnom pretresu za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: Srpska radikalna stranka - jedan sat 36 minuta, Demokratska stranka Srbije - jedan sat tri minuta i 36 sekundi, Demokratska stranka - Boris Tadić - 43 minuta 12 sekundi, G17 plus - 37 minuta 12 sekundi, Socijalistička partija Srbije - 26 minuta 24 sekunde, Nova Srbija i samostalni poslanici 9+9 - 20 minuta 24 sekunde, poslaničke grupe Za evropsku Srbiju - šest minuta, poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, tri poslanika SPO, tri nezavisna poslanika - po pet minuta na osnovu člana 93. stav 3. Poslovnika. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 140. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Istovremeno vas obaveštavam da su ovlašćeni predstavnici za ovu tačku dnevnog reda ispred poslaničke grupe SRS Miroslav Nedeljković, a ispred SPS-a narodni poslanik Živodarka Dacin. Da li predstavnik predlagača, Slobodan Lalović, ministar rada, zapošljavanja i socijalne politike, želi reč? (Da.) Još jednom podsećam sve koji nisu obratili pažnju na taj podatak, danas ćemo raditi do završetka ove tačke dnevnog reda. Izvolite, gospodine Laloviću.
Poštovani gospodine predsedniče, poštovani narodni poslanici, imam zadovoljstvo da vam izložim osnovna rešenja iz predloga zakona koji je u suštini potpuno nov za naš pravni sistem. Ovaj zakon spada u jedan broj antidiskriminatorskih zakona koji će, takođe, biti u narednom periodu prisutni u ovoj skupštini. Istovremeno, on je deo šireg projekta aktivnosti koje ovo društvo i ova država treba da preduzimaju ne samo u zaštiti osoba sa invaliditetom, nego, pre svega u njihovom uključivanju u normalan društveni život. Zato će ovaj zakon biti vrlo skoro praćen jednim drugim zakonom, a to je zakon o zapošljavanju i rehabilitaciji osoba sa invaliditetom, i to zajedno treba posmatrati kao jednu vrstu celine. Ovaj zakon o sprečavanju diskriminacije osoba sa invaliditetom, o kome ćemo danas ovde govoriti, vrlo često se kaže da su antidiskriminatorski zakoni, između ostalog, pitanje postizanja određenih standarda uskladu sa već postojećim standardima u okviru Evropske unije. Međutim, ukazao bih na činjenicu da donošenje ovakvog zakona stoji kao obaveza i prema našimpravnim aktima. Na prvom mestu, ukazao bih na Ustav Republike Srbije, u kome je potpuno jasno definisano da Republika Srbija, pored ostalog, uređuje i obezbeđuje i invalidsku zaštitu. Pored Ustava Republike Srbije, i Povelja o ljudskim i manjinskim pravima i građanskim slobodama, koja je, takođe, usvojena, pored ostalog definiše da je zabranjena svaka neposredna ili posredna diskriminacija po bilo kom osnovu, a pored ostalog i po osnovu psihičkog ili fizičkog invaliditeta. Dakle, ova dva, rekao bih, ključna pravna akta, Ustav Republike Srbije i Povelja o ljudskim i manjinskim pravima, upućuju ovu skupštinu da prihvati ovaj zakon. Međutim, ukazao bih na još jednu vrlo važnu stvar, a to je da u srpskom društvu, u Srbiji prema procenama ima oko 10% stanovništva koje spada u grupu onih koji imaju određene oblike psihičkog ili fizičkog invaliditeta. Ovde takođe govorimo o grupaciji našeg stanovništva, to je negde između 700 i 800 hiljada ljudi, građana Republike Srbije, koji imaju potrebu da im pomognemo da dostojanstvenije žive, a dostojanstvenije će živeti, pre svega, ako postignemo dve stvari: jedno je da sprečimo svaki oblik neposredne ili posredne diskriminacije, i drugo, a što je jednako važno i sastavni deo je toga, da se obezbedi njihovo uključivanje u svet rada i u društvo. Zapravo, treba da pređemo jedan veliki put, a pre svega u svojim glavama, od toga da se osobe sa invaliditetom treba stideti, te da imati neki psihički ili fizički invaliditet jeste nešto zbog čega treba da osećaju sramotu oni koji imaju tako nešto. Istovremeno, da društvo tu veoma veliku grupaciju ne gura od sebe, ne marginalizuje, ne sklanja. Prosto, da ih ne čini nevidljivima i da čitav odnos prema njima bude takav gde mi na određen način dajemo određena socijalna davanja i slično tome, a u stvari gledamo da to sklonimo od sebe. Prosto da sklonimo iz fokusa društva i da sklonimo iz javnosti čitavu tu problematiku. Dakle, nas tek očekuje posao, i donošenje ovog zakona i njegovo usvajanje, a verujem da će ova skupština da ga usvoji, jeste samo prvi korak u aktivnostima koje treba da preduzmemo kao društvo u celini kako bi, pre svega,promenili svest o ovom problemu, kako bismo promenili u glavama odnos prema ovoj problematici. Najbolji zakoni koje možemo doneti ovde mogu ostati mrtvo slovo na papiru ukoliko zapravo ne postoji društvena svest o tome da je to nešto što je zaista potrebno uraditi, da je to nešto što je poželjno uraditi. Mislim da je dobro što će Srbija sada biti prva zemlja, praktično, u ovom regionu koja će doneti ovakav zakon. Mislim da je dobro da Srbija, pored toga što je prošle godine ocenjeno da je lider u reformama, treba da bude i lider u humanizmu, mislim da je to jako važno, jer bilo kakvi ekonomski uspesi i rezultati, bez toga da budu praćeni porastom humanizma, vremenom gube smisao i u suštini postaju kontraproduktivni. Zato mislim da je dobro što je Srbija prva zemlja u regionu koja će usvajanjem ovog zakona zauzeti potpuno jasan stav prema ovom problemu. Moram reći da je u prethodne dve godine prvi put u okviru ove vlade formiran poseban sektor, u okviru mog ministarstva, koji se bavi upravo položajem i zaštitom osoba sa invaliditetom. Sama ta činjenica govori o tome da posvećujemo posebnu pažnju ovom pitanju i na neki način zakon koji je pred vama danas i zakoni koji će biti pred vama sutra i prekosutra, jesu, u suštini, rezultat te dvogodišnje aktivnosti u okviru ovog ministarstva i ove vlade na poboljšavanju položaja osoba sa invaliditetom u Srbiji. Pored ostalog, u ovom trenutku se radi i strategija kojom će se definisati aktivnosti u narednom periodu kada se govori o položaju osoba sa invaliditetom. Dakle, u suštini postoje dva akta. Jedan je ovaj zakon o kome ćemo danas govoriti i drugo je strategija na kojoj radimo i koja takođe treba da dovede nizom aktivnosti do promena odnosa društva, pre svega, prema ovome, a samim tim i do promene položaja samih lica o kojima govorimo. Takođe, potrebno je da svi zajedno imamo u vidu da je Generalna skupština UN 1993. godine usvojila standardna pravila UN za izjednačavanje mogućnosti osoba sa invaliditetom. Početkom 1995. godine Vlada Savezne Republike Jugoslavije je potpisala ta standardna pravila UN. U ovom trenutku u svetu je prisutna posebna aktivnost na izradi jedne konvencije UN za promovisanje i zaštitu prava i dostojanstva osoba sa invaliditetom. Ta aktivnost UN je počela 2001. godine na predlog Meksika i od tada, a evo pet godina, traje intenzivan rad na donošenju te konvencije koja, kada bude bila usvojena, treba da bude temelj jednog novog pristupa u celom svetu o ovoj problematici. Moram reći i izraziti lično zadovoljstvo što u radu na ovoj konvenciji u ad-hok komitetu UN su neprekidno prisutni predstavnici naše zemlje, od 2003. godine su aktivni. Održano je sedam sesija u vezi toga i na svim tim sastancima su bili prisutni i naši predstavnici. Ta naša veoma velika aktivnost u okviru rada na ovoj konvenciji dovela je do jednog priznanja da je nedavno, u martu, Beograd bio domaćin regionalnog konstitutivnog sastanka u okviru UN u Beogradu, a koji se tiče ove teme. To je bila jedna vrsta priznanjaonome što su Srbija i državna zajednica Srbija i Crna Gora radile u ovom periodu po ovom pitanju. Ovim zakonom seu opštem režimu uređuje, pre svega, zabrana diskriminacije po osnovu invalidnosti, zatim posebni slučajevi diskriminacije osoba sa invaliditetom, postupak zaštite osoba izloženih diskriminaciji i mere koje se preduzimaju radi postizanja ravnopravnosti i socijalne uključenosti osoba sa invaliditetom. Zapravo sve ovo što radimo u ovom zakonu i u onom koji će biti uskoro ovde jeste jedan napor da dovedemo do tog stanja da osobe sa invaliditetom u Srbiji dođu u situaciju da mogu i da se obrazuju i da rade, i ako im to omogućimo one će onda imati život dostojan čoveka. Sve ovo što radimo jeste zapravo to. Načela na kojima se zasniva ovaj zakon jeste zabrana diskriminacije, poštovanje ljudskih prava i dostojanstva, uključenost osoba sa invaliditetom u sve sfere društvenog života na ravnopravnoj osnovi, uključenost osoba sa invaliditetom u sve procese u kojima se odlučuje o njihovim pravima. Dakle suština, pored ostalog, jeste da se oni o kojima se radi pitaju o tome kako treba da bude. Znači ono što smo i radili inače ove dve godine kao ministarstvo jeste da u najvećoj meri uključimo zapravo njih u sve ono što radimo, jer koga ćemo pre pitati nego njih o tome šta treba da uradimo da bi njima bilo bolje. Mislim da je to jedna vrlo važna stvar. Prilikom određivanja pojma diskriminacije i diskriminatorskog postupanja, koristi se u definicija iz međunarodnih dokumenata i uporednog prava. Ono što mislim takođe da je ovde bitno da naglasim da zakon definiše oblik diskriminacije, i to tri oblika, znači neposredna diskriminacija, posredna diskriminacija i povreda načela jednakih prava i obaveza. Inače, 2006. godina, što se tiče ovog ministarstva, ove vlade i ove države, biće godina jednakih šansi, tako smo je i definisali, tako ćemo čitave godine raditi zapravo na promociji prava osoba sa invaliditetom. Zakonom su takođe definisani teški oblici diskriminacije. U te teške oblike diskriminacije spadaju izazivanje i podsticanje neravnopravnosti i netrpeljivosti prema osobama sa invaliditetom. I drugo, propagiranje ili smišljeno vršenje diskriminacije od strane organa javne vlasti u postupcima pred tim organima, putem javnih glasila, u političkom životu, prilikom pružanja javnih usluga, u oblasti radnih odnosa, obrazovanja, kulture i u drugim delatnostima. Naravno, zakonom je definisana i zabrana ispisivanja i isticanja diskriminatorskih poruka i simbola. U trećem delu zakona su definisani posebni slučajevi diskriminacije. Kao takvi definisani su, prvo, diskriminacija u postupcima pred organima javne vlasti, jer ako išta treba da uradimo to je da taj odnos diskriminatorski ukinemo tamo gde je to najvidljivije, u organima javne vlasti. Kako mi drugima da pričamo da ne treba tako da se ponašaju ako u Vladi ili u Skupštini ili u takvim institucijama postoje oblici diskriminacije. Onda smo potpuno neuverljivi, potpuno neverodostojni ako tako nešto radimo. Zato se na prvom mestu ističe zabrana ove diskriminacije u postupcima pred organima javne vlasti. Drugo, zabrana diskriminacije u vezi sa udruženjima. Treće, diskriminacija u vezi sa pružanjem usluga i korišćenjem objekata i površina. Ovde bih jednu stvar pomenuo, uskoro će u ovoj skupštini biti jedan zakon koji sasvim drugu materiju reguliše, ali smo dogovorili da tu uđe takođe jedna odredba ili više odredbi kojim ćemo Srbiju u narednom periodu učiniti pristupačnom za osobe sa invaliditetom. To je zakon o građenju i izgradnji, koji će ovde biti prisutan, i tamo smo uneli te odredbe koje u narednom periodu treba da dovedu do toga da osoba sa invaliditetom kada treba na primer da koristi zdravstvenu zaštitu, da uopšte može da uđe u dom zdravlja, kada treba da neko drugo svoje pravo ostvaruje, da uopšte može da uđe u tu ustanovu. Dakle mislim da je to jedna vrlo važna stvar. Vrlo je bitno znači da, kada ovo govorimo, eliminišemo diskriminaciju u vezi sa zdravstvenim uslugama, koja ima razne svoje forme, od odbijanja da se postavi dijagnoza do drugih. Zatim, mislim da je jako važno takođe da se eliminiše diskriminacija u vezi sa vaspitanjem i obrazovanjem. Nažalost, ima takvih slučajeva gde u stvari osobe sa invaliditetom ne mogu da prođu kroz vaspitno-obrazovni proces, a samim tim su onda oni i dodatno hendikepirani. Moram reći da smo mi u ovom periodu od dve godine pored ostalog uspeli da obezbedimo za osobe sa invaliditetom, pre svega one koji imaju potpuni gubitak vida u Srbiji, posebna tehnička pomagala, koja svi u Srbiji dobijaju, i pomoću kojih mogu praktično, koliko je to uopšte moguće, neometano da uče i da se obrazuju. Jednostavno to je jedno od najvitalnijih stvari da bi oni izašli iz jedne vrste socijalne marginalizacije, to je da mogu da se obrazuju i školuju. Potom diskriminacija u vezi sa zapošljavanjem i radnim odnosom, i to je ono što sam pomenuo da ovom zakonu sledi taj drugi zakon koji će definisati tu materiju na odgovarajući način, rekao bih jedne vrste pozitivne diskriminacije kada se radi o zapošljavanju osoba sa invaliditetom. I tu prvi koji će to takođe morati da uradi, kada budemo taj zakon doneli, jeste zapravo Vlada, jeste država, da ona pokaže svima da to misli ozbiljno, dakle u oblasti zapošljavanja i radnog odnosa. Naravno, tu postoje i drugi vidovi diskriminacije, posebni slučajevi koji se ovim zakonom zabranjuju, kao što je diskriminacija u vezi sa prevozom i niz drugih oblika diskriminacije. U četvrtom delu zakona su definisane mere za podsticanje ravnopravnosti osoba sa invaliditetom. Tu je čitav niz mera koji u svojoj primeni treba vremenom da dovede zapravo do te ravnopravnosti. Znači, mi se nalazimo na početku procesa i ovim zakonom želimo da podstaknemo taj proces, da dođemo u željeno stanje ravnopravnosti osoba sa invaliditetom. Da bih pojasnio šta mislim pod tim da je to proces i vreme, pored onoga što treba u glavama da promenimo, treba nešto konkretno da radimo, to je na primer mere za stvaranje pristupačnog okruženja. To je, što sam malopre pomenuo, pitanje sklanjanja arhitektonskih barijera i svih drugih prepreka. Primera radi, Evropska unija je sebi dala rok za pristupačnost do 2010. godine, SAD su dale rok od 15 godina, na primer da se kod njih stvori stanje u kome će biti rešen problem pristupačnog okruženja. Strategijom za unapređivanje položaja osoba sa invaliditetom mi ćemo sada takođe definisati u kom periodu treba da dođemo u željeno stanje kada je u pitanju pristupačnost okruženja. Naravno, pored toga, mere koje zakon predviđa jesu mere za obezbeđivanje ravnopravnosti pred organima javne vlasti, mere za obezbeđivanje pristupa informacijama, i to mislim da je jedna vrlo važna stvar. Vi ste mogli primetiti na mnogim elektronskim medijima da postoji ono praćenje vesti određenim gestovnim porukama, da bi mogle osobe sa invaliditetom da prate vesti, uopšte da prate elektronske medije. Ovde u zakonu, pored ostalog, predviđamo i biće rešenje i kada je u pitanju javni servis, što ne možemo videti na RTS-u da se dnevnik tako prati. Znači ovim zakonom će biti i oni obavezani, pa i RTS kao javni servis da omogući zapravo pristup informacijama. To je jedna stvar od značaja za fundamentalna ljudska prava, pristup informacijama. Uz to, predviđen je niz mera za obezbeđivanje ravnopravnosti u oblasti vaspitanja i obrazovanja. Prvi korak ka tzv. inkluzivnom delu obrazovanja, znači tu je predviđeno niz mera jer to je onaj drugi deo priče, ako im ne stvorimo uslove da se oni mogu obrazovati, možemo da pričamo šta god hoćemo ostaće hendikepirani, socijalno marginalizovani, bez mogućnosti da žive kao ljudi. Pored toga su predviđene mere za obezbeđivanje učešća u kulturnom, sportskom i verskom životu zajednice. Moram napomenuti, imao sam prošle godine mogućnost i zadovoljstvo da razgovaram sa našim takmičarima na paraolimpijskim igrama, gde su postigli izuzetne rezultate, svetske rezultate. To su na primer ljudi koji nemaju nijedan ekstremitet i osvajaju zlatnu medalju u plivanju, i na primer naši mediji - ova javnost srpska ni na koji način to nije primetila ni propratila. Znači, prosto govorim o tome kako jednostavno ima smisla i potrebe pomoći apsolutno tim ljudima u svakom pogledu i ovo ministarstvo inače pomaže taj paraolimpijski pokret, posebno kada je u pitanju Srbija. Kao što sam rekao, 2006. godina će biti godina jednakih mogućnosti, a kada su u pitanju UN, ta godina će biti 2007. Znači, mi jednu godinu pre UN proglašavamo godinom jednakih mogućnosti. Na kraju, peti deo ovog zakona reguliše postupak u sporu zaštite od diskriminacije zbog invalidnosti. Kada dođe do prekršaja, do povreda ovih zabrana, šta se onda radi i kako se radi. Tu je predviđeno određeno pokretanje postupka, ko može da pokrene postupak, tužbe, privremene mere koje sud može ili treba da donese. Mislim da je tu važno još jedno pravno rešenje u privremenim merama - sud može obezbediti privremenu meru dok izvršenje ne bude sprovedeno. Ono što je ovde bitno, sud je o izdavanju privremene mere dužan da odluči u roku od 48 sati od kad je predlog primljen u sudu. Postoji potreba da se ta stvar na pravi način reguliše. Dakle, kao što sam rekao, ovo su rešenja u jednom zakonu koji je, u suštini, nov za naš pravni poredak. Mislim da ovo što sam izneo jesu razlozi, imajući u vidu značaj ovog zakona za između 700 i 800 hiljada građana Republike Srbije, da će ova skupština podržati ovaj predlog zakona i da će na taj način Srbija ući u krug zemalja koje se na jedan ozbiljan i odgovoran način bave problematikom ove grupacije ljudi koji su toliko dugo bili zanemareni i gurnuti na marginu. Mislim da najmanje što zaslužuju jeste da svi zajedno u narednom periodu učinimo sve što možemo da se i oni osećaju kao ravnopravni članovi naše zajednice.
Pitam da li žele reč izvestioci nadležnih odbora - Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja? (Ne.) Zakonodavnog odbora? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Izvolite, narodni poslanik Živodarka Dacin, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS, a potom narodni poslanik Nedeljković, koji se prvi javio, ali je ustupio reč.
Poštovani predsedniče, gospodine ministre, poštovane kolege narodni poslanici, istini za volju, rekla bih da je ovo jedan od retkih trenutaka kada nam je u proceduru došao Predlog zakona o sprečavanju diskriminacije osoba sa invaliditetom, oko koga verujem da niko od nas 250 poslanika nema razloga da se spori da li ga treba doneti ili ne, imajući u vidu problematiku kojom se bavi. Poslanička grupa SPS naravno da će podržati ovaj zakon, jer je za nas to nešto što se podrazumeva, a sa druge strane i Ustav Republike Srbije, a o tome je govorio i ministar, garantuje upravo ostvarivanje i zaštitu svih prava jednako za sve građane. Dok sam čitala ovaj zakon postojalo je nešto što mi je izuzetno zasmetalo, a to je u obrazloženju, gde se kaže da je ovo jedan od zakona koje treba uskladiti sa međunarodnim zakonodavstvom zemalja EU i da jeste jedan zakon koji nas obavezuje, s obzirom da je Republika Srbija ratifikovala niz konvencija vezano za zaštitu prava osoba sa invaliditetom i da bi to trebalo da bude i primenjeno. Da li je moguće da i ovakve stvari, najhumanije, treba da budu uređene pod uticajem sa strane, da se država Srbija seti da predloži jedan ovakav zakon i da mi o njemu raspravljamo? No, ako je već tako, ako je sad taj momenat, hajde onda da učinimo napor i da donesemo ovakav zakon. U samoj analizi zakona, za mene ima previše opštih mesta, te me više asocira na teorijsku disciplinu koja se bavi definisanjem prava, mera itd, svega onog što je potrebno definisati, a vezano je za osobe sa invaliditetom.Zašto ovo kažem? Prvo, zato što zakon ne sadrži kaznene odredbe, ne zbog toga što neko teži da, ukoliko se ovaj zakon ne bude primenjivao, neko treba da bude kažnjen, nego zbog toga što ne mislim ni da je neko rešenje onaj peti deo zakona koji govori o mogućnosti pokretanja parničnog postupka. Zašto? Onda možemo samo da očekujemo, kada se donese ovaj zakon, da širom Srbije tih 10 posto osoba sa invaliditetom, koje de fakto jesu u neravnopravnom položaju u odnosu na lica koja su bez invaliditeta, pokrenu tužbe, parnične postupke po zakonu koji to propisuje. Da li je onda to rešenje? Drugo, zato što se u obrazloženju zakona kaže da za primenu ovog zakona nisu potrebna dodatna finansijska sredstva. Sa tim se ne bih složila, ukoliko bi ovo zaista trebalo da bude usvojeno kako piše u zakonu, a to i očekujem, a kasnije ću obrazložiti zašto. Treće, što sam očekivala da će upravo ovaj zakon imati neko odloženo dejstvo početka delovanja. Meni je ličilo da je realno da bude vezano za 1. januar 2006. godine, ali u redu, mogao je da bude i 1. septembar 2006. godine, a u odnosu na 1. januar 2007. godine. Jednostavno, zbog toga što smatram da ovo jeste proces, kako je i ministar rekao, a ovo je samo start i to je nešto što treba u narednim godinama rešavati. Čini mi se da treba da poznajemo sve ono što je potrebno ako zaista želimo da uđemo u ovu priču i da pomognemo osobama sa invaliditetom, a ne sumnjam ni u jednog od nas. Samo radi dokumentacije ću navesti par podataka. Dozvolite mi da citiram član 13. koji govori o diskriminaciji u vezi sa pružanjem usluga i korišćenjem objekata i površina. Tačka 1) kaže: "Zabranjena je diskriminacija na osnovu invalidnosti u pogledu dostupnosti usluga i pristupa objektima u javnoj upotrebi i javnim površinama". Citiraću još i tačku 3) koja kaže: "Pod objektima u javnoj upotrebi, u smislu ovog zakona, smatraju se: objekti u oblasti obrazovanja, zdravstva, socijalne zaštite, kulture, sporta, turizma ili objekti koji se koriste za zaštitu životne sredine, zaštitu od elementarnih nepogoda i slično". Kasnije u zakonu, od člana 33. negde do člana 38, otprilike, govori se o tome ko je odgovoran da sprovede sve mere koje su predviđene ovim zakonom, ovo nije jedina, ali između ostalog i ova. Najveći teret za sprovođenje ovih mera pašće na lokalne samouprave. Jedan deo, kada je u pitanju sistem obrazovanja i zdravlja, biće na teret pokrajinske uprave, isto tako i republičke uprave. Zašto to kažem? Posle 2000. godine vrlo je in, u trendu, bila ova priča kako treba pomoći osobama sa invaliditetom u zemlji Srbiji. Ona je uglavnom bila propraćena pričom od strane nevladinog sektora, nevladinih organizacija i drugih međunarodnih organizacija. Dolazim iz opštine Kikinda i tamo je nekim donatorskim sredstvima učinjen jedan napor i adaptiran prilaz u samoj zgradi lokalne samouprave, koji je omogućio osobama sa određenom vrstom invaliditeta da mogu samostalno da dođu i da mogu da dobiju usluge koje se tamo pružaju, a koje su njima potrebne. Naravno da to apsolutno pozdravljam, ali postavlja se pitanje u koliko opština u Srbiji je tako nešto urađeno. Da li će lokalne samouprave i da li su nam opštine toliko finansijski moćne da će moći da se skenira kompletna opština - šta je to primarno što treba učiniti i investirati, a to opet košta? Hvala bogu da mi u zemlji Srbiji imamo opštine koje će verovatno, sigurna sam, moći to da isfinansiraju, ali s druge strane, nažalost, znamo da imamo i veliki broj siromašnih opština koje u svom budžetu lokalne samouprave imaju tek toliko sredstava da možda ono redovno tekuće održavanje obavljaju i eventualno da isplaćuju korisnike koji se nalaze kod njih. Šta biva sa tim lokalnim samoupravama kada se usvoji ovaj zakon, a onda recimo neko ne zato što ne želi, nego zato što nema dostupnih finansijskih sredstava ne može da izvrši adaptaciju svega ovoga o čemu pričamo. Tačno je, mi znamo da su za ovu godinu lokalne samouprave usvojile budžet, za 2006. godinu, i znamo da postoji pravo da se izvrši rebalans tog budžeta, ali svi smo svesni činjenice da moramo da znamo na osnovu čega bi se taj rebalans odradio. Sa druge strane, ako opština nema dovoljno sredstava, naravno da očekujem od Republike Srbije da bi zaista ispoštovala ove mere koje svi apsolutno pozdravljamo, da može da isfinansira one opštine koje to zaista samostalno ne mogu da odrade. To je onaj razlog za koji sam rekla ovde da su i te kako potrebna finansijska sredstva, ako ćemo da sprovedemo ovaj zakon onako kako jeste, a da ne govorim o ustanovama obrazovanja. Tačno je, sada je to vrlo afirmativno i svi mi jesmo za to i verujemo da ćemo uskoro uvesti inkluzivno obrazovanje za sve, odnosno jednaku dostupnost obrazovanju i osobama sa različitim vrstama invaliditeta. Postavlja se pitanje koliko su nam škole spremne da prime takve osobe, ne mislim samo u menjanju našeg razmišljanja i mentalnog sklopa, nego zbilja u svim eventualnim adaptacijama koje se moraju u školama uraditi, kada je u pitanju osnovno obrazovanje, kada je u pitanju srednje obrazovanje, a o fakultetima da ne govorim. Mislim da zaista ako ovako razgovaramo moramo da prihvatimo činjenicu da su to sve razlozi o kojima sam govorila zašto smatram, između ostalog, da bi bilo možda logičnije da se malo pomeri vreme kada počne da važi ovaj zakon, jer svi mi narodni poslanici, to je osnovna abeceda, znamo da ovaj zakon počinje da važi osmog dana od usvajanja i objavljivanja u Službenom glasniku. Smatrala sam da u tom nekom periodu, a to je vrlo lako snimiti i dobiti sve informacije, tačno bi moglo da se snimi šta je to pobrojano što je potrebno investirati u pojedinim opštinama da bi zapravo moglo da krene primenjivanje ovog zakona. Zaista iz svega ovoga proizilazi da je neophodno doneti prvo nacionalnu strategiju, jer jednostavno smatram da država mora da ima prioritete kada su osobe sa invaliditetom u pitanju, naravno između ostalog i drago mi je što je ministar rekao da se upravo radi na tome, jer na ovaj način prosto doživljavam da bi ovo trebalo da bude deklarativna podrška, a u stvari da se osobe sa invaliditetom pitaju, kada donesemo ovaj zakon, konkretno šta dobijaju donošenjem ovakvog jednog zakona.
Da li koristite i drugih 10 minuta?
Da. Još jedan deo koji bih htela da akcentiram, o čemu je ministar govorio, a to je upravo član 23. koji govori o zapošljavanju osoba sa invaliditetom i nekoliko članova iza toga, gde zaista želim da verujem da će država Srbija smoći snage i omogući tim ljudima da zaista rade. Jer, verujte, kao i svi, i oni ne žele da primaju nikakvu socijalnu zaštitu na taj način da država pokazuje svoju brigu, nego žele, u skladu sa svojom stručnom spremom i naravno svojim mogućnostima, da sami sebi zarađuju za život. Lično sam očekivala kada je u najavi medijima bilo, još dok mi poslanici nismo dobili predlog zakona, da će jednostavno ovaj zakon pokazati konkretna rešenja, da ćemo te osobe zaposliti na tim radnim mestima, tamo i tamo itd. Bila sam bliska razmišljanju i verujem da ćete podeliti sa mnom to mišljenje da, recimo, ako za jedno radno mesto konkurišu osobe sa i bez invaliditeta, ako imaju istu stručnu spremu i iste mogućnosti koje su potrebne za to radno mesto, da bi trebalo dati prioritet osobi sa invaliditetom, a da pri tom ne bi bila diskriminacija u odnosu na osobu bez, jer ta druga osoba i te kako može na neki drugi način da dođe do svog radnog mesta. Sada se postavlja, za mene, najvažnije pitanje, ako postoji neki veliki problem u našoj zemlji, to je problem zapošljavanja. Znamo koliko je nezaposlenih građana u Srbiji i zaista želela bih da verujem da će se uskoro rešiti to zapošljavanje za sve, ne samo za osobe sa invaliditetom, za njih pod brojem jedan, nego naravno i one koje to nisu. To je jedino ono što može da pokrene jedan zamajac i da prosto svi malo drugačije razmišljamo o svemu onome što nas u Srbiji čeka u budućnosti, a naravno uvek sam i želim da budem optimista. Naravno, ovo je tek nekoliko teza kojima sam želela da potkrepim zašto sam iznela sve ono da mi se čini da više definiše opšta mesta, ali naravno poslanička grupa SPS će podržati ovaj zakon. Drago mi je, jer prosto htela sam da kažem i očekujem to od ministra, pošto je u svom uvodnom izlaganju rekao da zapravo tu sledi izrada seta zakonskih i podzakonskih akata koji će verovatno otvoriti ova pitanja koja su najbitnija za osobe sa invaliditetom, da jedino na takav način mi možemo osobe sa invaliditetom stvoriti ravnopravnim članovima ovog društva, jer one to zaslužuju. Valjda je to cilj svakog humanog i civilizovanog društva, a naša zemlja Srbija je to sigurno, to znam.
Reč ima narodni poslanik Miroslav Nedeljković, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS.
Poštovani narodni poslanici, u vezi izlaganja ministra gospodina Lalovića, skrenula mi je pažnju jedna izuzetno lepa misao, a to je da lider u reformama treba da bude i lider u humanizmu, verovatno misleći na Vladu kojoj pripada. On s pravom misli da je Vlada gospodina Koštunice ekonomska vlada u smislu da pokušava da izvrši promene u svim sferama života, ali je pitanje kuda nas te reforme vode. Ne mislim da su promene a priori pozitivne, ima promena koje dovode do boljitka, ima promena koje to nisu. Govoriti za Vladu, koja je nastavila neoliberalni koncept reformi, da može da bude humanistička u svojoj orijentaciji, mislim da je kontradiktorno. Ako neka vlada radi po konceptu i diktatu MMF-a, ako uvodi divlji kapitalizam koji praktično, što se širokih slojeva naroda tiče, uvodi ono što se zove socijalni darvinizam, a istovremeno misliti da će ta vlada ostati upamćena po svojoj humanističkoj orijentaciji, mislim da govori o lepim željama i nadama onih koji su učesnici u tom projektu, ali stvari objektivno stoje potpuno drugačije. Humanost nije samo nečija objektivna želja, nego ono što je posledica nekog našeg rada. Što se tiče ovog zakona koji ima zaista lep naziv, zakon o sprečavanju diskriminacija osobama sa invaliditetom, tu može mnogo da se govori. Prvo što bih rekao to da ovakav tekst najmanje treba da se zove zakon. Kada se pročita zakon od prvog do poslednjeg člana stiče se neodoljiv utisak da se radi o jednoj deklaraciji ili konvenciji. Ono što treba da karakteriše zakon to je obaveznost, to je konkretnost, to su neke imperativne norme, to su određeni rokovi u kojima treba da izvrši neko nešto što mu se propisuje, to su kazne koje su propisane ako se propusti da se nešto uradi ili ako se nešto uradi a nije dozvoljeno, a ničega od toga ovde nema. Malo je nezgodno kritikovati ovakav tekst, zato što je on pun nekakvih visokih moralnih principa i namera i zaista ne treba ga kritikovati sa tog aspekta, ali sa stanovišta toga šta zakon treba da bude on je potpuno premašio temu. Oni poslanici koji imaju običaj da najpre pročitaju propratni tekst zakona, a to je obrazloženje, razlozi za donošenje objašnjenja pojedinih članova, steći će utisak da je to ono pravo, to je ono što nam je bilo potrebno. Međutim, kada uzmemo da čitamo sam tekst zakona, onda se neminovno posle čitanja ovog teksta malo ili malo više razočaramo. Zato što tu zaista nema ničega konkretnog. Ovaj zakon apsolutno nikome ništa ne donosi. Doduše, nikoga i ne uskraćuje, nikoga ni na šta ne obavezuje, osim deklarativno. Tu postoji jedan ogroman jaz između onoga što se proklamuje kao cilj ovog zakona i onoga što će zakon eventualno moći da proizvede u praksi. Vlada je pre ili kasnije morala da izađe sa ovakvim tekstom pred ovu skupštinu. Zato je možda ne treba baš toliko ni kritikovati, zato što je to jedan od domaćih zadataka u cilju našeg približavanja EU,pa na tom putu moraju da se urade i ovakve stvari, da se donese jedan ovakav tekst koji nikoga ni na šta neće obavezati, koji će biti zaboravljen kada pređemo na sledeću tačku dnevnog reda. Biće zaboravljen i od nas koji učestvujemo u radu parlamenta. Ima mnogo takvih zakona koje smo doneli poslednjih godina, njihovo se dejstvo u realnom životu ne oseća. Time ne želim da kažem da je problematika koju ovaj zakon tretira nebitna. Daleko bilo da neko ne pomisli da SRS smatra da nam zakon o zaštiti od diskriminacije osoba sa invaliditetom nije potreban. Potreban je, ali ne ovakav. Mi znamo da je izuzetno težak položaj osoba sa invaliditetom. Dovoljno je reći da je položaj prosečne osobe sa invaliditetom daleko teži od prosečne osobe građanina ove zemlje. Ako znamo kakav je ekonomsko-socijalni položaj prosečnog građanina Srbije, možete misliti kakav je položaj osobe sa invaliditetom, koji je znatno gori od toga. Šta je glavni problem osoba sa invaliditetom. Sigurno to što nisu u mogućnosti da rade i zarađuju za sopstvenu egzistenciju u onoj meri u kojoj su sposobni da rade. Mi znamo da je u toku izrada jednog zakona, ministar nam je to i potvrdio, koji će doneti neke podsticajne mere za zapošljavanje osoba sa invaliditetom, ali dok Vlada ne izađe sa takvim tekstom mi moramo da kritikujemo ovu vladu zašto ništa nije do sada činila na tom planu. Kada taj tekst zakona bude došao pred ovu skupštinu, onda ćemo moći da se odredimo i o tome. Postoji ovde i možda jedno malo licemerje Vlade, koja izlazi sa ovakvim tekstom zakona i istovremeno je izašla i sa Predlogom zakona o izmenama Zakona o invalidsko-boračkoj zaštiti. Malopre smo čuli zbog čega je taj zakon povučen iz procedure. Ne zato što je kod Vlade proradila nekakva savest ili želja da se taj tekst popravi, nego zato što je jedna od stranaka od koje vladajuća većina zavisi to zahtevala. U čemu se sastoji ta dvoličnost Vlade? S jedne strane, podnosi ovaj zakon kojim će deklarativno nešto da učini za invalidna lica, nešto što državu ništa ne košta, a sa druge strane i sa onim zakonom koji će danas-sutra opet doći u proceduru predvidela je smanjivanje novčanih davanja za invalidna lica koja ta prava već uživaju. Po nekim procenama, oni će biti uskraćeni za oko četvrtinu dosadašnjih primanja. Dakle, na jednoj strani dajemo im ono što ništa ne košta, što oni i ne traže, što im ništa neće značiti, a sa druge uzimamo im nešto od čega žive. Ako krenemo na konkretnu analizu zakona, ako zanemarimo uvodne delove, gde se definiše šta je diskriminacija, vrste diskriminacije itd, tu moramo da kažemo jednu stvar. To što se sada definiše u ovom zakonu šta nije dozvoljeno, šta je diskriminacija, ne znači da su, dok ovaj tekst nije došao pred nas, sve te radnje bile dozvoljene. Podrazumeva se da to i do sada nije bilo dozvoljeno. Nije bilo dozvoljeno nekoga stavljati u neravnopravan položaj po svim drugim zakonima. To što se ovde taksativno sada sve nabraja kao novina, nije dozvoljeno to, nije dozvoljeno ovo, posredno sugerišem, do sada je to bilo dozvoljeno, a sada više nije, to nas stavlja u jedan neprijatan položaj kao društvo, kao narod. Kakav smo mi to narod da sada zahteva EU da donesemo ovakav tekst da nas malo kultiviše, da postanemo civilizovani. Jedino što možemo prihvatiti je da se svi vidovi, konkretni primeri diskriminacije, sada taksativno nabroje na jednom mestu, zato što tamo postoje nekakve, ne može se reći, kaznene odredbe, ali osobe koje se smatraju diskriminisanim u nekim slučajevima, u konkretnom slučaju sada mogu da vode parnični postupak. (Predsedavajuća, Gordana Pop-Lazić: Gospodine Nedeljkoviću, da li koristite i drugih deset minuta?) Da. Znači, da postupajući sudija sada ima nekakvu normu nabrojanu u zakonu na osnovu koje može da presudi da je zaista postojala diskriminacija. Evo primera, u članu 24. kaže – jedan od vidova diskriminacije je određivanje manje zarade zbog invalidnosti, nezavisno od učinka. To nije bilo ni do sada dozvoljeno po Zakonu o radu i radnim odnosima takođe. Ili, u članu 27. kaže – diskriminacija bi bila odbijanje da se preveze putnik sa invaliditetom; i to do sada nije bilo dozvoljeno. Znači, prevoznik je bio dužan da preveze osobu sa invaliditetom. U članu 12 -uskraćivanje prava da bira i da bude birana. To ni do sada nije bilo moguće. To je ustavno zagarantovano pravo da svaki građanin može da bira i da bude biran. Kažem, sada kada se ovde tako sve nabraja, može se steći utisak da je diskriminacija u Srbiji bila raširena pojava, a sada ćemo mi tome da stanemo na put. Posebno ječetvrto poglavlje ovog zakona zanimljivo, a to je deo koji nosi naslov – Mere za podsticanje ravnopravnosti osoba sa invaliditetom. Svi ti članovi od 32. do 38, ako ih čitamo stvarno ćemo doći do zaključka, što sam u uvodnom delu rekao, da je ovo tekst koji nikoga ni na šta ne obavezuje. Član 32, jedinice lokalne samouprave dužne su da podstiču osnivanje službi podrške za osobe sa invaliditetom, radi tih i tih stvari. Organi javne vlasti dužne su da preduzmu mere za obezbeđenje ravnopravnosti osoba sa invaliditetom u postupcima pred tim organima. Ima li nekakve konkretizacije, da li je do sada bilo dozvoljeno organima javne vlasti da različito postupaju prema osoba sa invaliditetom. Jedinice lokalne samouprave dužne su da preduzmu mere radi obezbeđivanja ravnopravnog učešća osoba sa invaliditetom u kulturnom, sportskom i verskom životu zajednice. Znači, moglo je još mnogo toga da se napiše, mogao je ovaj tekst da bude mnogo obimniji, ali apsolutno ne proizvodi nikakve realne posledice. Što se tiče petog dela, umesto da se zove - kaznene odredbe, on se zove Postupak u sporu za zaštitu od diskriminacije zbog invalidnosti. Znači, za kršenje odredaba ovog zakona nisu predviđene sankcije koje izriče sud ili inspektor. Ne, osoba koja smatra da je njeno pravo povređeno ima pravo da vodi parnični postupak, kao da je do sada to bilo zabranjeno, jer svaki građanin Srbije ima pravo da vodi parnični postupak kada smatra da mu je neko pravo uskraćeno. Znači, na kraju šta se može reći, da zakon nema obavezujući karakter, da je deklarativan, ništa ne košta, potpuno je neodređen i ako osobe sa invaliditetom očekuju da će se bilo šta promeniti u njihovom životu nakon stupanja na snagu ovog zakona grdno se varaju. Ali, mi smo podneli 12 amandmana na ovaj tekst, više da ispravimo neke tehničko-jezičke nedostatke i pokušali smo, onako za primer, u par članova da malo konkretizujemo neke norme, da se daju određeni vremenski rokovi, svesni toga da se ovakav tekst ne može bitno popraviti. A ako osobe sa invaliditetom očekuju poboljšanje nekog svog ekonomsko-socijalnog položaja, moraće da sačekaju neke druge zakone, ali sumnjam da će takvi predlozi doći od ove vlade, delom zbog toga što možda ova vlada i nema ozbiljnu nameru za to, a možda zbog toga što neće imati vremena za tako nešto. Hvala vam.
Hvala vama. Da li se još neko od ovlašćenih predlagača javlja za reč? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Ivana Kovačević.
Uvažene kolege, mi svi ovde prisutni i javnost koja prati ovo zasedanje znamo šta je danas na dnevnom redu. To je Predlog zakona o sprečavanju diskriminacije osoba sa invaliditetom, ali bih nekako drugačije nazvala ovu današnju priču ipak. Rekla bih da je danas na dnevnom redu poštovanje ljudskih i građanskih prava, a pre svega humanost. Mislim da svako društvo svoju humanost pokazuje na način kako se brine o siromašnima, kako se brine o deci, a posebno kako se brine o invalidima. Ovo nije prvi put da ova skupština pokazuje svoju humanost. Moram da vas podsetim na neke zakone koje smo već donosili ovde. Recimo, kada smo donosili izmene Zakona o socijalnoj zaštiti, mi smo uvećali socijalnu pomoć, odnosno materijalno obezbeđenje porodice u mnogim opštinama. Zatečeno stanje je bilo takvo da su u nekim opštinama ta davanja bila za domaćinstva sa jednim članom 800 dinara, a negde je bilo 3.000 po članu. Mi smo to izjednačili, tako je sada u celoj Srbiji situacija ista. Kada smo menjali Zakon o finansijskoj podršci porodicama sa decom, uveli smo jednokratnu novčanu pomoć za prvorođeno dete, što do sada nije bio slučaj. Što se tiče nemoćnih, i tu smo doneli izmene, one će stupiti na snagu tek jula ove godine, gde će se uvećati nadoknade za tuđu negu i pomoć. Znači, to su ta neka novčana davanja gde smo već iskazali svoju humanost, a ovaj zakon ne govori o novčanim davanjima, nije to tema ovog zakona. Ovaj zakon upravo treba da ispravi određenu nepravdu i da pokaže humanost na delu. Ovaj zakon, a nadam se da ćemo svi glasati za ovaj zakon, izražava naš odnos prema osobama sa invaliditetom i našu spremnost da se suprotstavimo diskriminaciji. Srbija ovakav zakon dobija po prvi put i mislim da je neophodan, ne samo iz tih ljudskih razloga o kojima sam malopre govorila, neophodan je zbog toga što za to postoji osnov u našem Ustavu, zato što je državna zajednica usvojila Povelju o manjinskim i ljudskim pravima i građanskim slobodama, gde se u članu 3. zabranjuje diskriminacija po osnovu fizičkog invaliditeta. U ovom momentu je već više od 40 država u svetu donelo zakon o zabrani diskriminacije osoba sa invaliditetom, a malopre smo čuli od ministra i činjenica je da smo mi prvi u regionu koji ga donosimo, što upravo govori o humanosti građana Srbije, i o našoj spremnosti da mi baš budemo prvi koji ćemo ga doneti u našem okruženju. Ono što je isto važno reći, a vezano je za ovaj zakon, da je u Srbiji otprilike oko 10% osoba sa invaliditetom i da je veći broj njih bio u situaciji da bude diskriminisan, posredno ili neposredno. Recimo, šta se u praksi događalo? Događalo da dečak koji hoće da upiše srednju školu, a ispunjava sve uslove u smislu potrebnog obrazovnog nivoa i predznanja za upis u tu srednju školu, prosto naiđe na barijeru, gde se škola nećka da ga primi, jer kažu, mi ne možemo da obezbedimo uslove da dete sa kolicima može da uđe u ovu zgradu i da pohađa redovno nastavu. S druge strane, imamo drugačije primere. Škola koju sam pohađala, recimo, nije imala novca da izgradi betonsku rampu, kako bi dečak u kolicima mogao da uđe, ali su zbog velike želje koju su imali da urade nešto dobro napravili drvenu rampu, angažovali su školskog domara i napravljena je drvena rampa od dasaka, ali je to odlično funkcionisalo i taj dečak je u istoj zgradi završio i osnovnu školu i nakon toga gimnaziju. Mislim da više ne sme da bude izuzetaka, mislim da više ne treba da prepuštamo slučaju kako će ko to da rešava i kako će se ko ponašati. Ovakvi slučajevi treba da budu sankcionisani. Mi već u nekim zakonima imamo određene kaznene odredbe koje se tiču zabrane diskriminacije. Moram pomenuti Zakon o radu koji smo mi ovde usvojili i gde imamo jedno celo poglavlje koje se upravo bavi zabranom diskriminacije, pored ostalog i osoba sa invaliditetom. Možda nedostaju još neke odredbe. Nadam se da ćemo mi svi zajedno u nekom narednom periodu sagledati, ukoliko nije dovoljno tih odredbi u drugim zakonima, da ih možda ponovo ovde donesemo. U svakom slučaju, mislim da svi moraju imati jednak pristup – i u svim državnim, institucijama lokalne samouprave, obrazovnim, zdravstvenim, sportskim – svim javnim površinama. Mogu da zamislim kako se osećao neko ko je u kolicima, ne može da pređe ulicu, jer prosto je barijera takva da on to kolicima ne može da uradi. Ne mislim da smo mi loš narod i da se to kod nas događa. Mislim da su naši građani vrlo humani i vrlo dobri, a tu diskriminaciju rade pojedinci, kao i u drugim državama. Upravo je cilj ovog teksta da ti pojedinci, koji su skloni diskriminaciji, budu sankcionisani, možda to rade iz neznanja. Ovaj zakon će ih podsetiti sada na sve to, dakle, šta je diskriminacija, možda prosto nisu znali šta je diskriminacija. Mislim da sam navela dosta razloga zašto će poslanička grupa G17+ glasati za ovaj zakon. Nadam se da će se pridružiti i svi ostali, pa vas pozivam da učinimo humano delo. Hvala.
Bila je ovo narodni poslanik Ivana Kovačević, poslanik poslaničke grupe G17 plus. Reč ima gospodin Aleksandar Vučić. Izvolite, kolega Vučiću.
Uvaženi predsedavajući, koji na tako demokratski način vodite ovu sednicu, dame i gospodo narodni poslanici, gospodina ministra nema, on čovek ima pametnija posla. Došao je da kaže neku pametnu i onda je izašao napolje. Saslušao je najpametnijeg, tj. sebe, i sada je otišao, da li kod šanka ili u kafanče, ne zna se, ali nije ni važno. Narodne poslanike da sluša nema potrebe. Da pozovete ministra i da mu javite da treba da se vrati. Mnogo je lepša ova zamena, ali nije član Vlade, nije u tome pitanje, mora član Vlade da poštuje narodne poslanike i mora da poštuje građane Srbije. U tome je stvar. Dame i gospodo narodni poslanici, još jedan zakon koji objektivno ne znači ništa. Ovo bi moglo da se predstavi kao deklaracija ili izjava Narodne skupštine o zaštiti prava invalidnih lica. Jeste nešto, ali kada prestanete da čitate novine, ali do tada nije ništa. A da nije bilo ovih amandmana G17 plus, u pravnom smislu reči, ne bi čak ni formalno bio zakon. Ovako, nije dobro, ali je ovo učinilo da taj zakon ima makar tu formu. Inače, ovo su prepisane ustavne odredbe u najvećem delu. Kakve ovo veze ima sa nečim novim ili sa nečim što u našem zakonodavstvu nije postojalo. Član 72, na koji se poziva i sam zakonopisac, zakonodavac je Narodna skupština Republike Srbije, dakle zakonopisac, sadrži te norme koje moraju da budu zaštićene. Invalidna lica moraju da se štite i imaju jednakopravni status svih građana u našoj zemlji. Ne razumem u čemu se tu razlikujemo. Ako hoćete da govorite o humanosti, čini mi se da je nekad te humanosti bilo mnogo više, u periodu od pre 20, 15, 10 godina, nego što ima danas. Ne mislim da to nema veze sa režimima. Mislim da su režimi uticali na promenu svesti ljudi, gde će da razmišljaju samo o svojoj zadnjici, a da tuđu muku i tuđu nesreću ne vide ni za živu glavu i da ga ne interesuje ništa i niko drugi. Danas smo dotle došli. Podsetiću vas na ranije utakmice Zvezde i Partizana. Mi smo imali aplauze za invalide, i jedne i druge, koji uđu u stadion, sećate se, to su obično najteži invalidi i ona invalidna lica koja su najteže pogođena. I oni su doživljavali ovacije i aplauze sa svih tribina. Posle toga je neko i to zabranio, posle toga neko ni to više nije želeo da dopusti ljudima, da sa atletske staze mogu da posmatraju fudbalske utakmice i da uživaju u njihovim timovima za koje navijaju itd. Kaže ministar ovde, koji izgleda ima pametnija posla, šta ćete, njega Narodna skupština i građani Srbije ne zanimaju mnogo, mi ćemo sada da donesemo neke nove propise kojima ćemo da zaposlimo invalide. Šta je do sada čekao ministar? Šta je sa milion ljudi koji su zdravi a bez posla. Nisam video da je ta tendencija ili trend napravljen da je sve manji broj nezaposlenih, odnosno sve veći broj zaposlenih. Naprotiv, trend je obrnut. Šta ovde izmišljamo? Kakve su ovo laže i paralaže za malu decu i da ljudi misle kako će neko stvarno sada da im da posao. Imam primer iz izborne kampanje u Beogradu. Pozvalo nas je nekoliko udruženja invalidnih lica, sve kandidate za gradonačelnike koji su bili, i da dođu da se izjasne o tome šta bi trebale da čine i gde će da prave tzv. rampe za invalide, kako i na koji način će sa licima koja imaju slušne probleme, kako će pomoći nekim drugim invalidnim licima itd. Tada su – dobar dan, gospodine ministre, izvinite što smo vas tražili u međuvremenu i pitali gde ste – u tom trenutku svi obećavali kule i gradove. Obećano je da će biti izgrađeno više od 200 rampi za invalide, a to su posebni prelazi za invalidska kolica i kako ljudi da dođu do određenih institucija koje su za njih najznačajnije, a posebno se odnosi na bolnice, domove zdravlja, prodavnice, bioskop i pozorište itd. Koliko je izgrađeno rampi u Beogradu u međuvremenu? Pet ili 10? To ne košta ništa. Mogli smo 1000 da ih napravimo i da ti ljudi zaista žive bolje. A koliko to košta da na jednom programu, da na programu nacionalne televizije, umesto da se odvajaju milioni evra za najvećeg Tadićevog tajkuna Đilasa ili ne znam ni sam koga, za ovog što bi da pravi invalide u Narodnoj skupštini tako što će motkama da bije narodne poslanike, umesto toga mogli su da se naprave i da se uzmu jedan ili dva čoveka, koje treba skromno platiti, i koji će za ljude koji ne čuju da prave poseban program, kao i za sva druga lica, bilo oštećenog sluha, oštećenog vida itd. Kome je to bio problem? Bio je problem, a zato je bilo važno da izađemo sa ovim zakonom o kome će ministar da nam kaže, to je zasnovano na Povelji o ljudskim i manjinskim i građanskim pravima i slobodama. Jeste, zašto to sada nije bilo tako. Da li znate neki primer, sem onoga koji je nekakav zlikovac ili neko ko nije normalan čovek, pa sada da pravi bilo kakvu diskriminaciju prema invalidnim licima. Mogu da razumem da deca iz nekog razloga mogu da naprave negde nekada grešku zbog nedovoljnog vaspitanja i eventualnog obrazovanja itd. Pokažite mi odraslo, a normalno lice, dakle da je normalnog zdravlja, a da bi tako nešto učinilo ili da se na adekvatan način neko nije ponašao. Znam da smo mi izgubili mnogo i u tom ljudskom smislu i znam da danas, kada uđu starije osobe i u tramvaje i u autobuse obično neko neće da ustane, ali još nisam video da invalid i da neko može da primeti da je neko invalidno lice, a da neće da mu oslobodi mesto ili nešto slično, ili su to toliko retki primeri da ne mislim da biste mogli da ovakav način da ih generalizujete, da ih uopštavate i da ih predstavljate kao najveći problem u zemlji. Kažu predstavnici vlasti, mi smo lideri u reformama, a sada ćemo biti i lideri u humanizmu. To kažu oni koji su tako humano otpustili stotine hiljada ljudi sa svojih radnih mesta i koji su se tako humano obračunavali sa svojim političkim protivnicima, a samo imaju nekakve fondove. Ne znam da li ste vi to znali, sada ću vas obavestiti o nečemu, a što sam juče čuo, inače bih ranije rekao. Da li vi znate da u svim opštinama u ovoj zemlji gde DS ima kakvu-takvu vlast, sada sam to čuo za Stari grad, nisam znao za druge opštine, oni daju pare građana Srbije u Fond Zoran Đinđić. Pare građana Srbije iz budžeta tih opština idu u taj fond. Za šta se to troši, ne zna se, ali to valjda ne smete da pitate, jer ćete odmah da budete prokazani na najgori mogući način. O čemu je ovde reč? Kaže, nose pare naroda za žrtve, ne znam, Miloševićevog režima. Evo, spreman sam, ako se, pa i ako to učini neki privatnik, konačno osnuje fond za žrtve zločinačkog Dosovog režima, celu ću svoju platu da uplatim u taj fond. A siguran sam da će biti mnogo onih ljudi koji bi želeli tom fondu da pomognu jer je toliko osiromašenih i unesrećenih u vreme Dosove zločinačke vladavine i da stotine takvih fondova ne bi mogli da pokriju ni deo nesreće koji ste narodu napravili. S druge strane, u ovom zakonu se govori o nekim pojmovima i kao da smo dobili pojmovnik građanskih sloboda i prava u kojima se priča o konvencijama, konsultativnim sastancima danas, pa kaže ministar u jednom trenutku - ovo nam je godina jednakih šansi, kako smo je mi u Vladi nazvali. Za koga, gospodine ministre, godina jednakih šansi? Za koga? Za vas u Vladi godina jednakih šansi ili za sve ljude? Ili je to možda za vašu partiju ili za vašu bivšu partiju ili onu onomad partiju? Za koga je to godina jednakih šansi? Ko to ima jednake šanse u Srbiji? Na kom to hoćete da mi pokažete tenderu, na kojoj licitaciju su jednake šanse? Da li onda u Popovcu, kada Zoran Đinđić kaže - nemoj, ne smeš da se pojavljuješ, kako ono, gospodine Nikoliću, inače će ruka da mu fali, bez glave da ostane, bez glave će da ostane ako se pojavi na tenderu u Popovcu. Onda trojica-četvorica koji su bili jednakih šansi, sva trojica će sada u zatvor, četvorica, ko zna koliko, a sada jednake šanse. Gledam ih za jednake šanse, ama šta god da radite, da li ćete reflektore negde da pravite, da li ćete kamere, da li ćete da pravite tender za bilo šta, da li ćete tender za ulice koje treba da se rekonstruišu i koje vrede 2-3 miliona pa će da bude 7 miliona evra. Aman bre, pa kad kradete, krivično delo je dinar da se ukrade, a vi ga kradete na veliko, vi sve u kamione trpate, ne trpate u džepove, nego sve lopatama pa u kamione. A izgleda i ti kamioni ukradeni. Čini mi se da nemate nikakav drugi plan. Je l' to godina jednakih šansi, je l' to godina jednakih šansi da ode i ova antisrpska televizija B-92, lopovlukom stečena naravno. Ali, to će nadležni državni organi, kada demokratija i pravna država budu u ovoj zemlji pobedili, ispitati kakvim sve lopovskim marifetlucima su do toga došli, za koliko su dobili zakup velelepne zgrade koja pripada državi Srbiji u Novom Beogradu. Čudi me da te podatke ne iznose, a videćemo tačno kako su uplate tekle. Mi imamo neke podatke do pre šest meseci, a tražićemo i ove novije, budite uvereni da ćemo ih dobiti. Dakle, povedu na put sa predsednikom Demokratske stranke Borisom Tadićem, koji se lažno predstavlja da je predsednik Srbije, i sa njim pođu i njegovi tajkuni, i pođu oni tako svi lepo, od narodnih para organizuju i autobuse za te njihove novinare, koji treba da pokažu narodu šta se tamo zbiva, i odu u Trgovište, nađu neke dve siromašne porodice, tamo zaista ima dosta siromašnih porodica, kao što ih ima i u Beogradu i u svakom drugom mestu, jer od kad je DOS došao pljačka se na veliko, oni su mnogo bogati a ostali su ili ovako-onako ili mnogo siromašni. I kažu - kako vi živite sa pet, šest, sedam, deset hiljada dinara, a vaš poslanik primio 20 hiljada evra za putne troškove. A pored njih stoji onaj koji je prijavio profit od pet miliona evra, prodajući vazduh u limenci. Je l' to tačno? Tačno je. Je l' to vaš ministar iznosio, gospodine Laloviću, u televizijskim emisijama? Jeste. Je l' to godina jednakih šansi, što je mnogo on pametan, pa će on da ima 10 miliona evra prihode, a svi mi ostali smo mnogo glupi pa nećemo da imamo ništa. Je l' tako? I još ćete da nas pravite majmunima, pa ćete da pričate kako je on najpošteniji sa 10 miliona evra, a vi ste svi lopuže koji nemate ništa od toga. Aman čoveče, aman ljudi, je l' to godina jednakih šansi? Slažem se sa ovim što je rekao gospodin Perić, sve je tačno, još samo da ste ubedili ove druge da izvuku kartice, da se ne izglasa danas ovo što su ovi iz G17 plus hteli. Postavlja se pitanje - šta su pravne posledice donošenja ovog zakona? Pohvaliće se ministar Lalović amandmanima G17 plus i biće uvedene i nekakve sankcije, nekakve kazne. Tu postoje dela za koja vi propisujete kaznu, dakle mi imamo sad jedan problem u pravnom smislu, pravnički problem, tehnički problem. Nama je sporedno krivično zakonodavstvo i veće od onoga što mi imamo u Krivičnom zakonu, a nedavno smo ga doneli. Vi u svakom novom zakonu samo predviđate krivičnopravne sankcije i krivičnopravne odgovornosti, u svakom novom zakonu. I sad da vas pitam kakve to veze ima, ako je diskriminacija u vezi sa udruženjima, pa gde je do sad bila? Gde je do sada bila diskriminacija u vezi sa pružanjem usluga i korišćenjem objekata itd, sem onoga što neće gradonačelnici vlasništva da rade za njih, ali ne rade ni za ove druge. Samo čekaju u koju će kombinaciju da uđu, da li ima neka pumpa ovamo, da li ima neka onamo, da li ima neki plac onamo, dam ti ga po ceni od pet miliona evra, on vredi 15 miliona evra, daj mi tri miliona u džep, sedam si uštedeo, je l' sam dobro izračunao? Ne ide mi baš kao njima, ali ove jednostavne cifre umem da izračunam, koliko otimaju. A onda, zavisi da li će kesa, da li će koferče, da li šta mu treba, šta sve zatreba. Onda kažete kakva je to neposredna diskriminacija, kakva je to posredna diskriminacija, a onda diskriminacija u vezi sa bračnim i porodičnim odnosima, i ne znam kakva. Ljudi, ovo mi je potpuno bez veze. Albijaniću, nemoj da maltretiraš gore ljude! Dakle, to je valjda stvar ljubavi, stvar nečije želje da stupi sa nekim u brak, a ne da li neko ima bilo kakve probleme ili nema, da li je neko invalidno lice ili ne, prosto nisam to razumeo, ali valjda ministar jeste razumeo. Gospodine ministre, lepo je da vi nama donosite ovakve deklaracije i ovakve izjave, donesite vi nama malo bolji zakon o boračko-invalidskoj zaštiti, gledajte kako invalidima da poboljšamo status, da oni imaju više para, da oni mogu da prehrane svoje porodice, svoju decu, svoje bračne drugove, kako bi oni mogli da žive bolje nego što žive danas, a od ovoga kako će im biti mnogo lepo zato što mi napišemo da će njima da bude mnogo lepo, a nikakve pravne posledice da taj akt ne proizvodi, oni neće da imaju ništa. Ako su vama namere dobre po ovom pitanju, siguran sam da ćete onda da upozorite ovoga satrapa Borisa Tadića, koji je rekao da će da motku umoči u biološku supstancu, kako je ono rekao, neprijatnog mirisa. E sada da vas obavestim, a vama je smešno, i meni je bilo smešno u prvom trenutku, dok nisam shvatio kako je to opasan čovek, a onda sam ga pozvao, rekao sam: evo, izaći ću za nekoliko minuta. I verujte mi, izašao sam napolje i tražio sam tog junaka, sa tom motkom umočenom u biološku supstancu, kako on to kaže, nije ga bilo, ni njega, ni Borisa Tadića, ni njihovih tajkuna najvećih. Ali, evo da vas obavestim, gospodine ministre, iz razloga humanosti prema građanima Srbije - sprema narod takve motke, ne znam u kakve će supstance da stavlja te motke, niti je važno, ali su mi javili. Izbacivaće i odavde neke, neće sve, ali će prvo da počnu od ove zgrade, od tih što bi sa biološkim supstancama da rade, da bismo počeli humanost prema našem narodu, a ne da otimaju, kradu, sa sve zajedno vašom vladom što je moguće više, a da građani žive sve lošije i imaju sve manje.
Hvala vam, gospodine Vučiću. Reč ima narodni poslanik Ivana Kovačević, ne pardon Milka Silajev, neka se pripremi narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, pa potom narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite, gospođo Silajev.
Poštovano predsedništvo, poštovane dame i gospodo poslanici, pred nama je ovaj humani zakon i ubeđena sam da neće biti dilema oko njegovog usvajanja, da neće biti velikih rasprava, jer je to takav zakon za koji je potrebna naša puna solidarnost. I, znate, kada je ovaj zakon došao na dnevni red, setila sam se jedne izreke iz jednog filma Kristija Brauna "Moje levo stopalo", koji je rekao - ako nikad nisam mogao stvarno da budem poput drugih ljudi, onda ću barem biti poput samoga sebe i napraviću najbolje od sebe. Vidite, u svim društvima u svetu, u ratovima i bez njih, žive osobe sa invaliditetom. Na Balkanu, u kome se i država i državni sistem i društva još uvek konsoliduju, briga zajednice o ljudskim pravima i sa posebnim potrebama tih osoba još uvek je na nezadovoljavajućem nivou. Borba za ljudska prava ovih osoba deo je borbe za opšti boljitak društva, kao i ostvarenje opštih ljudskih prava. Stvaranjem socijalnog okruženja u kojem će biti poštovana sva ljudska prava, kao i prava osoba sa invaliditetom i primenjivana standardna pravila UN o izjednačavanju mogućnosti osoba sa invaliditetom kroz pružanje psihosocijalne podrške osobama ovih sa svim vrstama invaliditeta i članovima njihovih porodica, uslov su za stvaranje demokratskog društva u celini. Takvo društvo dužno je da osobama sa invaliditetom obezbedi potpunu integraciju i ista prava kakva imaju i osobe bez invaliditeta. Ratne katastrofe, siromaštvo, migracije stanovništva učinili su da na Balkanu deceniju unazad stvore još teže uslove za život ove marginalizovane populacije. Razorene države i njihovi sistemi nisu vodili dovoljno računa o osnovnim potrebama ovih osoba, što je jedan od otežavajućih faktora u njihovom ukupnom socijalno-ekonomskom položaju. Ignorisanje, nedovoljna pažnja, diskriminacija, predrasude ostalog dela stanovništva samo su neki od problema sa kojima se stvarno susreću ove osobe. Širenje i uticaj evropskih integracija na ostatak regiona učinilo je da se u većini balkanskih zemalja poveća javna svest i briga društva o ovoj populaciji. Poštovanje ljudskih prava, koje podrazumeva stvaranje jednakih mogućnosti za osobe sa invaliditetom, dostojanstvo, participacija, nediskriminacija, pravo na kompenzaciju, deklarativno se navode u svim zakonskim regulativama. Svakako i to da su u skladu sa međunarodnim standardima i konvencijama. Harmonizacija zakona kojima se regulišu pitanja osoba sa invaliditetom, sa zakonima EU i na evropskom nivou, obavljaju se u većini zemalja. Najznačajnija pitanja osoba sa invaliditetom su edukacija, zapošljavanje, pristupačnost okolini i pristup informacijama, mogućnosti da osobe sa invaliditetom budu jednako tretirane kao i svi ostali građani. Društvo se smatra humanim onda kada njegovi članovi pokazuju empatiju i pružaju podršku ljudima koji imaju socijalne potrebe, kao što su to osobe sa invaliditetom. Oko 10 posto svetske populacije ili oko 500 miliona ljudi ima neku vrstu invaliditeta, a oko 25 posto ljudi tangirano je nekim problemom onesposobljenosti svojih bližnjih. Jedan od 10 Evropljana ima neku vrstu telesnog, senzornog ili mentalnog oštećenja, odnosno 40 miliona ljudi, od kojih je 50 posto u produktivnom dobu. Sa porastom svetske populacije, prema podacima SZO, broj ljudi sa invaliditetom stalno raste. Srbija je zemlja u kojoj ni zdravi ljudi, koji imaju sto posto fizičke sposobnosti, nemaju normalne uslove za život. Stoga nije teško zaključiti da su uslovi života za ove ljude daleko teži. Pored toga što imaju ograničene mogućnosti školovanja, lica sa invaliditetom imaju ograničen pristup javnim objektima i institucijama. Državne institucije se samo donekle pridržavaju zakona koji im nalaže izgradnju rampi koje bi omogućile pristup licima sa invaliditetom. Mora se primetiti da većina njih ne poštuje zakon, pa je čest slučaj da ni škole, zgrade opština, biblioteke, fakulteti nisu dostupni licima sa fizičkim invaliditetom. S druge strane su trgovine, trgovinski centri, stambene zgrade, koji isto tako treba da poštuju ovaj zakon. Pre rata, po tadašnjem zakonu, lica sa invaliditetom su imala pravo na tuđu pomoć, beneficije u korišćenju saobraćaja, beneficiran radni staž i mnoge druge povlastice. Nakon rata se povećao broj invalida, a samim tim se povećao i broj ljudi koji trebaju posebnu negu. Kao i ljudi koji imaju normalnu fizičku pokretljivost i koji imaju svoje potrebe, želje i prohteve, imaju ih i lica sa posebnim potrebama. Uz samo malo više poštovanja prema zakonu koji ćemo doneti i malo više poštovanja prema licima koje je život sprečio da budu fizički potpuno aktivni, može se mnogo popraviti slika života koju imaju lica sa invaliditetom. Kao i ljudi koji imaju normalnu fizičku pokretljivost, koji imaju opet svoje potrebe, želje i prohteve, imaju ih i lica sa invaliditetom. Osnovna prava lica sa hendikepom jesu pravo na jednakost, zabranu diskriminacije, pravo na rad, pravo na socijalno obezbeđenje, pravo na pristup adekvatnom stanovanju, hrani, obrazovanju, kulturnom i javnom životu. Učestali protesti organizacija koje okupljaju osobe sa posebnim potrebama najbolji su dokaz da ova prava nisu dovoljno ispoštovana u Srbiji i da je stvarno potreban zakon. Mada je reforma socijalne zaštite sprovedena u Srbiji u poslednje četiri godine, ona nije bila posebno usmerena ni na jednu od ugroženih grupa. Ipak, značajno je porastao iznos invalidske penzije, kao i iznos prava na tuđu negu i pomoć, o kojima je govorila gospođa Ivana Kovačević. Uspostavljanjem redovnog finansiranja invalidskih udruženja i organizacija značajno je poboljšano stanje u institucijama u kojima boravi oko pet hiljada lica sa posebnim potrebama. Za rešavanje problema sa kojima se suočavaju lica sa posebnim potrebama, od izuzetne važnosti je zdravstvena i socijalna zaštita, ali i pitanje zapošljavanja, obrazovanja, poštovanja ljudskih prava, finansiranja, poreskih olakšica, stanovanja, eliminisanje barijera, razvoj svesti o problemima ove populacije. Buduća strategija, o kojoj je gospodin ministar govorio, rešavanja problema ovih osoba moraće jasno da definiše pojam lica sa posebnim potrebama, da razluči pojam hendikepiranosti, nesposobnosti, invalidnosti, kao i pojam najtežih invalida. Stručnjaci koji se bave tom socijalnom tematikom smatraju da bolja zaštita i unapređenje položaja lica sa posebnim potrebama mora značajnim delom da se kreira na lokalnom nivou, uz puno učešće nevladinog sektora i udruženja osoba sa invaliditetom. Ubeđena sam da ova skupština poseduje toliku količinu senzibiliteta da će biti jednoglasna u usvajanju ovog zakona. Hvala.
Reč ima poslanik Gordana Pop-Lazić.
Poštovane kolege narodni poslanici, kad god dobijemo neki predlog zakona prvo se pitam šta ko od njega dobija. Pošto je ovo zakon, koji je samo tako nesrećno nazvan, posvećen osobama sa invaliditetom, volela bih da čujem od ministra konkretno šta oni to dobijaju. Dakle, oni imaju sva prava koja su već utvrđena standardnim pravilima UN. Ta standardna pravila su postala deo unutrašnjeg poretka naše države. Sad mi mislimo da možemo ovim jednim zakonom da postignemo ono što bi trebalo da se postigne jednom sveobuhvatnom strategijom, koja bi tačno zadužila pojedina ministarstva šta treba u okviru kojih segmenata da urade. Ako mislite da nas danas gleda samo tih 10 posto ljudi koji su zainteresovani za ovaj problem, grdno se varate, još veći problem sa tim imaju članovi njihovih porodica. Dakle, ako nas ima 10 miliona, ovo interesuje danas bar četiri miliona ljudi. Problem nije nimalo jednostavan, ali je nerešiv na ovaj način. Imaju sva prava, ali evo pitanja, pošto ni ovi zdravi nemaju pravo na rad, odnosno ne mogu da rade, milion je nezaposlenih, kako ćete vi jednog privatnog poslodavca da naterate da primi na posao osobu koja ima izvestan fizički nedostatak? Ne možete da ga naterate, jer on može da primi koga hoće. Vi morate da ga stimulišete. Dakle, morate da nađete mehanizam, kao Vlada, da stimulišete poslodavca da takve osobe zapošljava, ako želite da sprovedemo nešto za šta načelno svi jesmo, jer su to posebno ugrožena lica, a najbolje je da socijalnu politiku koja se tiče takvih lica vodimo na taj način da im damo posao u ruke i da oni mogu sami da se izdržavaju. Sa jedne strane, tu štedimo, jer ne morate da im dajete socijalnu pomoć, ali to usmeravate prema poslodavcu i na taj način ga i socijalizujete i od njega činite čoveka koji može sam sebe da izdržava. Dakle, to bi zahtevalo zaista sveobuhvatan rad i sociologa, i psihologa, i raznoraznih drugih naučnika iz mnogih naučnih disciplina, koji bi vam pomogli, kao Vladi, da donesete prvo strategiju, da se ne zatrčavamo ovako sa jednim zakonom koji zaista ništa ne znači. Namera je dobra, ali nema rezultata. Da li će bilo ko u ovoj zemlji moći da izda rešenje Bogdanoviću i da kaže - moraš da imaš rampe na svakoj raskrsnici, imaš mesec dana da izgradiš rampe. Volela bih da to može, ali nema takvog organa, nema takve inspekcijske službe. Čovek se žali da ne može da pređe ulicu, ne može da stigne do škole, ali džabe, nema ko da natera onoga koji je za to nadležan. A ovde kažete da su jedinice lokalne samouprave dužne da preduzmu mere radi obezbeđivanja ravnopravnog učešća osoba sa invaliditetom u kulturnom, sportskom, verskom životu zajednice. Znate šta se desilo kod rekonstrukcije Bogorodične crkve u Zemunu, stari istorijski spomenik i prilikom rekonstrukcije postavi se rampa za invalide. Dođu ovi iz Zavoda za zaštitu spomenika kulture i kažu da to ne sme da stoji tu. Napravili su nešto montažno, kada vide da invalid ulazi u crkvu oni nameste pa sklone, nameste pa sklone, jer Zavod za zaštitu spomenika kulture smatra da to remeti izgled te zgrade. Drugo, invalidi ni sa ovim zakonom neće biti ravnopravni u mnogim pravima. Prvo u predškolskim ustanovama. Da li imamo obdaništa koja su određena za takvu decu? Nemamo. Hoćemo da ih socijalizujemo u smislu da budu zajedno sa decom koja nemaju neke posebne potrebe? Ne možemo. Pitajte ministra obrazovanja za osnovno, srednje i visoko obrazovanje, ne može jer imaju neka svoja pravila ponašanja, ne mogu da preuzmu odgovornost i nemaju osnovne uslove da primete takvu decu. Sto puta sam za ovom govornicom pitala da li mi u Srbiji imamo srednju školu za takvu decu. Nemamo. Prvo vas moramo, Vladu Srbije i ministra prosvete, da prozovemo na osnovu ovog zakona i da vam damo rok kada ćete takvu školu da otvorite. Razumem da je ova problematika zrela za rešavanje, odavno zrela, ali je tu trebalo zaista nekoliko ministarstava da učestvuje u pripremi ovog zakona, a to bi onda podrazumevalo znatna finansijska sredstva. Vi ste u ovom zakonu napisali da ne trebaju nikakva finansijska sredstva, a čim nema para nema ni muzike, to je jasno. Ne osporavam vama, vama je zapalo ovo kao nadležnom ministru za socijalnu politiku i rad da predstavljate Vladu povodom ovog zakona, ali ovo je nešto na osnovu čega će neko iz Vlade da izađe, na neku pres-konferenciju i da kaže - mi smo sada postali humano društvo, doneli smo zakon koji se zove zakon o sprečavanju diskriminacije osoba sa invaliditetom. Šta smo time dobili? Nismo ništa. Da vas obradujem da mi u Zemunu gradimo srednju školu za decu sa posebnim potrebama, ako to sme tako da se kaže, a to su ona deca koja su mentalno potpuno očuvana, kojih ima mnogo, a koja samo nisu u mogućnosti, zbog toga što su u kolicima, da idu u redovne škole. Kao jedna mala gradska opština shvatili smo taj problem i našli način da tu školu izgradimo u skladu sa svim normativima, minimalno tehničkim uslovima, pa ćemo da je poklonimo Vladi Srbije, samo da obezbedite da ta deca imaju tamo nastavu po programima koji su kao za svu ostalu decu. Kada sam videla naslov zakona i dnevni red očekivala sam da ćete na taj način taj problem da rešavate, ali očigledno to nije shvaćeno na pravi način i najbolje bi bilo da Vlada prizna - ovo je nešto što smo pokušali, što smo mislili da je dovoljno, ali evo za sada okupite bilo koje udruženje invalida i da im kažete šta je to što im ovaj zakon donosi, oni će da nas ispljuju, vas i nas. To nije ono što oni od nas očekuju. Kada kažemo da je 10% osoba sa psihičkim ili fizičkim invaliditetom, verujte da nije pravi podatak. Nije pravi podatak zbog toga što u svakoj firmi, u svakoj državnoj ustanovi, pogledajte možda i kod vas u Vladi, ima bar 10%ljudi koji ne mogu da dobiju invalidske penzije, iako su samo za invalidsku penziju jer više nisu sposobni da rade zbog veoma teških bolesti koje su imali. Ima ih mnogo više. A o tome koliko je ovde bolesnih, obolelih ili već umrlo od raznoraznih boljki, raka i svega ostalog, što je posledica ovog bombardovanja, i kakva nam se deca rađaju, da vam ne pričamo. Mi smo društvo koje veoma ozbiljno mora ovim da se bavi i ne treba ovako na prečac, niti preko kolena. Recite ostalima u Vladi da Narodna skupština nije spremna da se na ovakav način uhvati u koštac sa rešavanjem ovako važnog problema za naše društvo, za društvo koje je pretrpelo bombardovanje, koje trpi posledice tog bombardovanja, koje može da računa sa sve većim brojem invaliditeta, a da se prepusti sve to nekoj lokalnoj zajednici, da li će da stavi neku rampu negde ili neće, verujte to je najmanji problem. Mnogo veći problem jeste pomaganje, pre svega pomoć porodici koja ima invalida, da može da ga smesti u vrtić, da može da ga školuje dokle god može da se školuje, a može da postane doktor nauka ako je mentalno očuvan, a nema uslova za to. Znate da je takva škola jedina sada u Podgorici, srednja škola. Nemojte onda dalje da pričamo, neću uopšte o tom problemu više da pričam.
Replika? Lično ste pomenuti? Repliku možete da dobijete isključivo ako ste lično pomenuti ili može ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe za slučaj da je poslanička grupa pomenuta. Izvinite, gospođo Vojić, ali pravila su jasna. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Ovaj zakon koji je pred nama, o navodnoj pomoći ljudima sa invaliditetom, nema nikakve veze ni sa opštim pravilima humanosti. Ima u deklarativnom smislu, ali ta pravila ne važe od mesne zajednice preko lokalne samouprave, da ne govorimo o državnim institucijama. Kada biste vi, gospodine Markoviću, u slobodnom danu, pošto ste uveli tu praksu subotom, pozvali ljude sa invaliditetom da posete, kao i svi drugi slobodni građani, Narodnu skupštinu, imali bi problem, o čemu je govorio malopre gospodin Vučić, prilaska i dolaska u ovu zgradu, i ne samo u ovu, u zgradu Vlade, bilo koju instituciju. Jer znate da u Kragujevcu u kojem živim nažalost ima dosta invalida i oni imaju udruženje koje je aktivno i koje deluje, i njih se vlast seti samo pred izbore, kada je kampanja, to je manir dopisnog gradonačelnika Kragujevca, jer on ovde dođe samo kada ga pozovete da izglasa dnevni red i pobegne glavom bez obzira. A za sve ostalo što obeća, a to radi i republička Vlada, to radi Bogdanović, to rade svuda gde su "žuti" na vlasti ili imaju te neke navodno demokratske koalicije, lažu i obmanjuju sve druge građane, pa i takve. Ne samo da nije nikakav trošak, niti je to nekakva velika investicija da se naprave neophodne rampe za invalide, nego je to preka potreba. Mi smo govorili o tome na sednicama Odbora za trgovinu i turizam u ekspanziji ovih hipermarketa i došli do zaključka da ljudi koji su u kolicima, koji su invalidi, nemaju jednak pristup i ulazak u te prodavnice, kao što imaju drugi građani koji mogu normalno da hodaju. A da ne govorimo o činjenici da je ovaj zakon zapravo jedna deklaracija, koja je proistekla iz mnogobrojnih već pozitivnih zakonskih propisa, i pre svega Ustava Republike Srbije. Ovaj ministar, dok je još uvek ministar, ministar poslanik, ministar bez stranke, nazovite ga kako hoćete, dežurni portparol za sve, kada dolazi Karla del Ponte, vaša cenjena gošća, onaj zlikovac, kada se dešava ono, kada ne date porodici Slobodana Miloševića da bude dostojanstveno sahranjen, uvek ste vi dežurni "krivac", za sve vi dajete izjave, branite Vladu, Tadića i vi ste čovek za sva vremena, za sve ono što treba da se navodno ispegla pred našom javnošću. Nije baš tako ministre, i to što se pozivate na 2007. godinu, i rekli ste da UN imaju nameru da je proglase ili su već proglasili godinom jednakih mogućnosti. Moram da vas podsetim na to da je Savet bezbednosti UN, apsolutno neovlašćeno, još početkom 1993. godine osnovao ad hok tribunal, kvazisud u Hagu, sa jasnom namerom da se tamo isključivo sudi Srbima, da oni budu osuđeni za zločine koje nisu počinili. U međuvremenu šestoro Srba je izgubilo život tamo, a za one koji se tamo nalaze nigde u svetu, nijedan čovek koji za sebe kaže da je navodno humanista, ne bi mogao da opravda takve uslove. Oni se nalaze se u takvim nemogućim uslovima, poput našeg predsednika, koji je tamo već četvrtu godinu i koji je trebao sutra da primi svoje pravne savetnike, gospodina Vučića i Krasića, a njemu je to odbijeno, kao i mnogo puta ranije poseta njegovog najbližeg saradnika, prijatelja i saborca, gospodina Tomislava Nikolića. Na kakve se onda vi rezolucije i deklaracije UN pozivate? Kada gospodin Tomislav Nikolić i poslanička grupa SRS u Skupštini državne zajednice, a možete da pogledate u globusu, atlas valjda imate kod kuće, gospodine Laloviću, kako to izgleda na mapi sveta, primi akreditovane ambasadore iz 30 ili 40 zemalja, ili kao danas obavi razgovor sa ruskim ambasadorom, vama je to ništa. A kada vam dođe neko iz EU sa ovako serviranom deklaracijom koju zovete zakon vi kažete – pod hitno to mora da se stavi na dnevni red, jer zaboga to će da bude godina jednakih prava za sve. Građani Srbije, iako je to njihovo Ustavom zagarantovano pravo, nisu izjednačeni. Ni invalidi, daleko od toga, oni kojima su određene lokalne zajednice pružile kakvu-takvu mogućnost da se radno rehabilituju i da iz jednog takvog položaja sa invaliditetom dođu do mogućnosti zarade za sebe i svoju porodicu. Koliko je takvih još preduzeća u Srbiji ne znam, ali spomenuću samo kragujevački „Šumadija Des“. Ima oko 130 zaposlenih lica, a to su ljudi koji imaju određeni invaliditet, od dolaska DOS-a na vlast osnovano je preduzeće da bi se oni bavili dovršavanjem polufabrikata, najviše se bave limarijom, određenim plastificiranjem proizvoda za upropašćenu fabriku automobila „Zastava“, tako da i tu nemaju više posla da rade, ali zaista su to ljudi koji su se, sa određenim stepenom invaliditeta, obučili da perfektno kao vrhunski majstori rade određene poslove. Dakle, polufinalne proizvode da finališu. Šta se desilo? U proteklih pet godina i vi ste bili deo vlasti i u prošloj DOS-ovskoj koaliciji, gospodine Laloviću, niste vi onako neki pronađeni kadar, neukaljani, nekompromitovani Slobodan Lalović, pa su vas sada našli Koštunica i ovi pre dve godine. Ma kakvi, znamo mi vas ko zlu paru iz onih prethodnih priča. Bili ste sekretar Komisije za preispitivanje zloupotreba u korupciji, pa kada se zagrebalo tamo gde ne treba, vi papire u fioku i ništa od toga. Znači, humani niste i pravični niste, to smo apsolvirali odavno. Što se tiče ovog posla i činjenice da ćete vi kao ministar i ova vlada da omogućite ljudima da nađu zaposlenje, evo, primer vam je „Šumadija Des“ Kragujevac, ne samo da su bačeni na tržišne uslove, nego bukvalno za koji dan mogu da stave katanac i da idu kući. Oni su mogli da rade, imali porudžbine od drugih malih i srednjih preduzeća, ne samo ovih kooperanata „Zastave“ koju sam spomenula, zato što im onemogućava da tako rade, da uspešno privređuju i da zarade, iako imaju invaliditet, Republička vlada i vaši zakoni. Kako onda možete da me demantujete kada jedan takav drastičan primer postoji danas u Srbiji. Znate, svašta smo mogli da vidimo ovih dana i puno je govorio gospodin Vučić o tome i o ovim junacima preko puta u zgradi Predsedništva. Ali, kada je već spomenuo odlazak ovih kompanjona Tadićevih i njega samog kao predsednika DS-a i sve te svite iz takozvane Narodne kancelarije u Trgovište, moram da vam kažem, dame i gospodo poslanici, a videli su to, zapravo prvi put su videli u svom životu tako nešto na nečijim nogama. Videli su da je predsednik DS-a došao u cipelama koje koštaju 650 evra i kao ajde da šutne malo loptu da pokaže građanima Trgovišta kako je on jedan neposredan čovek, kako je on spreman za komunikaciju. Čudi me da opet i tamo nije izvalio onu najveću glupost koju je rekao do sada da je Platini jedan od najslavnijih i najpoznatijih golmana. Svašta možemo da očekujemo. Cela ova klika zgubidana, ne znam kako drugačije da ih zovem, ovih muzikanata, jedan je sada vajni ekspert za medije, ovaj drugi se razume u ovo, ovaj treći u ono, a po onoj njihovoj omiljenoj i Tadićevoj pesmi – „Plamene zore bude me iz sna“, vreme im je da se probude iz sna, jer znate ako su se oni proslavili svojim rolama u filmovima, nemam ništa protiv tog filma, to je jedan od uspešnih poteza domaće kinematografije, u filmovima kao što je bio „Davitelj protiv davitelja“ i slično, red bi bio da prestanete više, i on i oni, da nas davite i da gušite ovaj jadni narod. Da nije žalosno bilo bi smešno, ali je tako, gospodine ministre, jer vi rekoste, vi kao Slobodan Lalović pre dve godine ovde, a to je tvrdio i onaj nesrećni Vlahović, onaj žutać što nije prošao za potpredsednika u svojoj DS, da ćete u procesu restrukturiranja „Zastave“ i Fabrike namenskih proizvoda da obezbedite za Kragujevčane, a njih je negde oko 1.800, zaštitne radionice. Gde je tu nešto urađeno, da li je urađeno? Nije. Nije zato što ste vi kao dežurni, ne krivac, vi prosto uživate u toj ulozi da najstrašnije i najnegativnije stvari iz kabineta Republičke vlade plasirate i sa ove govornice građanima, radnicima, penzionerima, a to je vaša uloga, verovatno vam odgovara, a znate to onda ima neke veze sa vašim opštim stanjem i mentalnim sklopom. Trebalo bi čovek da se rodi takav da bude, da bi takve zakone plasirao i da bi tolike ljude ojadio. Prosto je nemoguće, gospodine Laloviću, a da se čovek ne nasmeje, da vam se sve to kaže, a da vi to shvatite ozbiljno. Što se tiče ovih zakonskih odredbi, one zaista imaju samo deklarativni karakter, jer član 17. se bavi diskriminacijom u vezi sa zdravstvenim uslugama. Doktor Momčilov i prof. Poskurica će kasnije da govore više o tome, ali moram da vam kažem, ako već govorite o invalidima, da je sramno to što radi Republička vlada, i ona Svetlana Vukajlović, i ministar Tomica, i svi ostali koji vode iz ove lopovske grupacije G17 srpsko zdravstvo. Kada već znate da ima toliko invalida u Srbiji, a nažalost ima, kada donosite poseban zakon, pa kako onda nije diskriminacija to što ne mogu da se leče u jednoj od najprestižnijih zdravstvenih ustanova - na VMA. Da li je vama poznato, gospodine ministre, da od 1. januara ove godine Republički zavod za zdravstvo nije hteo da obnovi ugovor sa VMA i u slučaju da, ne daj bože, i građaninu i nekom invalidu zatreba pomoć, koju neka druga zdravstvena ustanova u Srbiji ne može da mu pruži, ne može da ode na VMA, i nije do rukovodstva, ni do njih tamo, nego zato što vi to ne dozvoljavate, i Vukajlovićka, i Tomica, i cela ta zdravstvena mafija u Srbiji, već mora da plati i da ide da ostvari zdravstvenu zaštitu koja mu je potrebna. Sve ovo što ste ovde napisali, i vaš danas više nego bledi govor, imali ste vi i svetlijih dana, kada obrazlažete da treba da se hapse Mladić i ostali i da treba da dočekate najlepše što možete Karlu del Ponte, onda govorite u mnogo većem zanosu. Način na koji ste nam predstavili ovaj zakon, koji je samo nazvan zakonom, a u stvari je jedna vrsta deklaracije, sve ovo što u njemu piše i pre svega namera da se i dalje na takav način poigravate sa teškom sudbinom tih ljudi, svih građana Srbije, vama neće da služi na čast. Građane će da dovede u još teži položaj i sve tako dok više ne budete ni poslanik ni ministar i ne budete sedeli u toj klupi gde na takav način promovišete zakon koji u praksi ne može da donese ništa dobro.
Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić, potom narodni poslanik Momir Marković, pa narodni poslanik Tomislav Penezić.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas se razmatra Predlog zakona koji se tiče jedne prilično velike grupacije stanovništva Srbije, a odnosi se konkretno na osobe sa invaliditetom. Kako je u obrazloženju ovog zakona navedeno i po proceni Svetske zdravstvene organizacije, u Srbiji oko 10% stanovništva su u stvari osobe sa invaliditetom. To nalaže potrebu po mišljenju Vlade da se putem zakona spreči eventualna diskriminacija lica koja se mogu svrstati u ovu kategoriju. SRS će podnetim amandmanima pokušati da donekle popravi ovaj zakon i tako ga učiniti prihvatljivim onima kojima je namenjen, mada je on deklarativne prirode, a pre svega osobama sa invaliditetom, njihovim članovima, zakonskim starateljima, udruženjima invalida i tako dalje. Izbor prikladnih termina predstavlja samo jedan od koraka u procesu izjednačavanja osoba sa invaliditetom sa ostalim građanima. U poslednje vreme primećuje se da se sve više govori i piše o problemima invalidnih lica. Dosta je priloga u medijima o tome, dakle, o specijalizovanim ustanovama, o humanitarnoj pomoći, o centrima za negu i pomoć hendikepiranim osobama i tako dalje. Međutim, ima sve više negativnih primera, da se tek sada otkrivaju mnoge nepravilnosti u postupanju sa invalidnim licima. Ovde se pre svega misli na ustanove, a one su se ogledale uglavnom kroz oblike zlostavljanja, iskorišćavanja, zloupotrebe namenskih sredstava za invalide i tako dalje. Čak se dolazilo do poražavajuće činjenice da su za mnoge slučajeve znali skoro svi, počev od domara do direktora ustanove. U članu 3. stava 2. ovog zakona pominje se termin - prikriveni način. Preterana servilnost prema osobi sa invaliditetom, puna pažnja, dovešće do toga da ta osoba upravo oseti diskriminaciju, odnosno na prikriveni način joj se stavlja do znanja da je različita, što je istovremeno vređa. Sa druge strane, zatvoriti oči na nečiji očigledni invaliditet može da izazove osećaj nebrige i nerazumevanja za tu osobu, ali i za posmatrača. Zamislite situaciju, zamislite neki šalter, ljudi čekaju i negde na kraju tog reda je invalidno lice sa štakama. Šta će se desiti ako službenik samoinicijativno dođe do te osobe, uvede je preko reda, hoće li taj službenik zbog davanja prvenstva, kako je u stavu 2. člana 3, osobi sa invaliditetom počiniti, po definiciji, diskriminaciju, pa makar i pozitivnu, osobe sa invaliditetom. Ako to pak ne uradi, rizikuje da opet ponese epitet diskriminatora, jer se ne obazire na nečiju invalidnost. U članu 6. se govori o oblicima diskriminacije. Pored svih ovih nabrojanih, mogli ste u stavu 4. da dodate još jednu tačku koja bi se odnosila na diskriminaciju i način zbog čega je došlo do invalidnosti. Imamo dosta takvih primera iz svakodnevnog života, kao što su invalidi rata. Danas može Nataša Kandić, Biljana Kovačević-Vučo ili neko drugi iz plejade hroničnih antisrpskih lažova da izađe na U92 i da poruči invalidima rata da su dobili ono što su tražili, da nisu morali da brane otadžbinu, da ih baš briga što su izgubili noge, ruke, vid, mentalno i telesno zdravlje. Nije ovde reč samo o Nataši Kandić. Takva bujica najgorih uvreda za heroje rata traje upravo od 2000. godine, od kada počinju da se slave skupštinopalitelji, dok junake i mnoge druge niko ne sme ni da spomene. Građani Srbije se dobro sećaju onog protesta Srba sa Kosova i Metohije u centru Beograda. Bilo je tu nemoćnih staraca i ljudi u invalidskim kolicima, sa štakama, izmučenih žena sa decom, a onda je među njih ušetala Nataša Kandić, i onako kao od šale počela je da šamara te nesrećne ljude. Niko nije reagovao na sve to. Hoćemo li i mi sada da delimo invalide rata iz 1991, 1992. godine i 1999. godine, pa ćemo jedne da ismevamo, a druge da zbrinjavamo. Hoće li policajci koji su postali invalidi posle napada šiptarskih terorista kod Bujanovca 1999. godine i 2004. godine imati različit status, jer su jedni postali invalidi dok je vladao Milošević, a drugi dok je vladao Koštunica. Kada su u pitanju invalidi rata, njih može u ovakvoj Srbiji da diskriminiše svako, a to je upravo pokazao onaj zakon o boračkoj zaštiti, gospodine ministre, koji ste povukli pre desetak dana iz skupštinske procedure. Lavina protesta, pre svega invalida rata, pokazala je javnosti Srbije šta im zahvalna otadžbina Srbija za prolivenu krv, u ime odbrane slobode ljudi, daje. Dakle, čl. 13, 14, 15. i 16, Vlada je pokušala da reguliše uslove za pružanje usluga i korišćenje objekata i površina. Međutim, sprovođenje pojedinih odredbi ovih navedenih članova biće veoma teško izvodljivo, ali to je zato što postoje određeni razlozi. Dakle, u pitanju su ogromna materijalna sredstva, nove adaptacije koje iziskuju nove projekte, neizvodljivost prilagođavanja prilaza objektima ili ustanovama koje su ranije građene i nisu predviđale ovakvu mogućnost. Kako će neko ko je odgovorno lice, na primer direktor Centra za socijalni rad, čije su prostorije za rad na petom spratu nekog stambenog objekta bez lifta, prilagoditi tu ustanovu osobama sa invaliditetom, kako će izvršiti potrebu adaptaciju da bi osoba sa invaliditetom mogla stići do željenog službenika? Takva je situacija kada su u pitanju domovi zdravlja, škole, ustanove, ali to ne interesuje predlagača. Jer u članu 13. stav 5. tačka 3) izričito kaže - odbijanje da se izvrši tehnička adaptacija objekta, a neophodna je, da bi se usluga pružila korisniku sa invaliditetom, smatraće se jednim vidom diskriminacije u pogledu dostupnosti usluga. U članu 16. u tački 3) se nalaže obavezna adaptacija objekta u cilju ispunjenja ove obaveze, a odnosi se na vlasnika objekta u javnoj upotrebi. Koliko će sve ovo da košta i koliko otvara mogućnost zloupotreba, ostaje da se vidi. Biće svakako i onih koji će svesno zloupotrebljavati ovaj član zakona, čim budu pronašli nekoga ko nije adaptirao svoj objekat u javnoj upotrebi onako kako mu nalaže član 16. tačka 3). Što je najgore, u Predlogu zakona ni u jednom od članova ne piše koji je rok za ispunjenje člana 16. tačke 3), što znači da kroz osam dana vlasnika objekta u javnoj upotrebi može da tuži svako invalidno lice koje smatra da je diskriminisano ako na tom objektu nije obezbeđen pristup invalidnom licu. U odeljku koji govori o diskriminaciji kroz sfere obrazovanja i vaspitanja treba se osvrnuti na član 19. Ako se kao diskriminator pojavljuje maloletno lice, nije precizirano da li se uzima u obzir Zakon o maloletnicimai mere sankcionisanja iz tog zakona? Ako se primeti diskrimintarno ponašanje u nekoj grupi maloletnika, da li zaposleni u školi mogu da reaguju i na koji način? Takođe, možemo imati situaciju da dođe do neprihvatanja osobe sa invaliditetom, ali bez ikakvih pojavnih oblika diskriminacije, gde ovo ponašanje ne može biti sankcionisano, ali vređa osobe sa invaliditetom i uskraćuje im mogućnost pripadanja grupi vršnjaka. Ovde je samim tim potrebna šira akcija, koja mora da potekne i od Ministarstva prosvete, od vašeg ministarstva, ali i od lokalne samouprave. Članovi 32. i 33. odnose se na jedinice lokalne samouprave. Ovakve odluke već postoje, ali se ne primenjuju ili se delimično primenjuju, s obzirom da je ovde veoma bitan materijalni momenat u kome se opština nalazi. Prema tome, koliko ima sredstava na raspolaganju, toliko će moći da ispuni i zakonom predviđene obaveze u pogledu stvaranja pristupačnog okruženja za osobe sa invaliditetom. Što se tiče dela zakona kojim se uređuje parnični postupak, članovi 40. i 42, bitno je znati ko podnosi tužbu i protiv koga, da li mogu udruženja invalida, odnosno njihovi pravni zastupnici podneti tužbu. Takođe, treba razjasniti i situaciju kada se pojavi slučaj diskriminacije i protiv koga treba podneti tužbu, da li protiv radnika ili ustanove, odnosno organa. Kod svakog sprovođenja zakona, a misli se na pokretanje postupka, samo invalidi su suočeni sa problemom sporosti sudova, zatim je tu i ekonomski momenat oko podnošenja tužbe, jer invalidi uglavnom nisu bogati ljudi, a sve to košta da bi se zadovoljila pravda. Prihvatanjem amandmana SRS uklonićete nejasnoće koji ovakav predlog zakona trenutno nameće građanima Srbije. Zahvaljujem.
Hvala vama. Reč ima narodni poslanik Momir Marković. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, evo još jednog zakona iz onog paketa zakona koji smo morali ili koji ćemo morati da usvojimo ne bi li se primakli bar za jedan santimetar onoj ustanovi koja će odlučivati o pridruživanju Evropskoj uniji. Ovo je zakon koji bi mogao da bude u kompletu sa onim zakonom o zaštiti foka, a moraćemo da ga usvojimo, bez obzira što imamo dve foke u Zoološkom vrtu u Beogradu. Ovo je još jedan zakon koji bi mogao da bude razme uz rame sa onim zakonom o zabrani piratstva na otvorenom moru, iako ni Sredozemno, a kamoli Jadransko more nije otvoreno. Dakle, ovo je zakon koji moramo da usvojimo, odnosno ne ovaj zakon, nego zakon sa ovakvim imenom smo morali da usvojimo da bi se Evropi primakli. Šta znači u ovom zakonu nekoliko i pojmova i sve ostalo na kraju ću kada prođem kroz sam zakon. Međutim, moram da se vratim na ono što su rekli narodni poslanici SRS u početku. Ovde je zakon samo u naslovu, sve ostalo je rezolucija, konvencija, nešto što ne može zakonom da se nazove. Podatak o 10% invalida u Srbiji nije tačan, nerealan je. Postoje invalidi rata sa teritorije Srbije, invalidi rata koji su posle, pošto su proterani od strane vaših prijatelja iz Republike Hrvatske i iz Bosanske federacije, došli na teritoriju Srbije, postoje invalidi rada koji su na ovaj ili onaj način postali invalidi rada, da li zbog hemikalija koje se koriste u procesu proizvodnje ili zbog neobezbeđenja higijensko-tehničkih sredstava itd. Postoje invalidi čiji je invaliditet u korenu, čiji je invaliditet karcinom koji je bukvalno buknuo i preti da postane epidemija posle bombardovanja od strane vaših prijatelja, dame i gospodo narodni poslanici iz vladajuće koalicije. Znam ženukoju je komisija za utvrđivanje invaliditeta osposobila da radi, a koja je posle 10 dana umrla od karcinoma. Mnogo je onih kod kojih je karcinom u začetku. Pogledajte bolnice, pogledajte institucije koje se bave lečenjem i koje su specijalizovane za lečenje karcinoma, hodnici su prepuni. U članu 2. se kaže, ovaj zakon se zasniva na načelima zabrane diskriminacije osoba sa invaliditetom. Šta je sa zabranom bilo kakve diskriminacije svih drugih osoba. Kada kažem diskriminacija, mislim i na onu radnu diskriminaciju u kojoj je ova vlast upravo, a ukidajući fabrike ili prodajući fabrike za bagatelu i posle otpuštajući ogromne kolone radnika iz tih fabrika. Šta je sa diskriminacijom tih ljudi? Poštovanje ljudskih prava i dostojanstva osoba sa invaliditetom. Šta je sa poštovanjem ljudskih prava i dostojanstva svih osoba u Srbiji.Uključenost osoba sa invaliditetom i u sferi društvenog života na ravnopravnoj osnovi, uključenost osoba sa invaliditetom u sve procese u kojima se odlučuje o njihovim pravima i obavezama jednakih prava i obaveza. Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 4. kaže, organi javne vlasti dužni su da osobama sa invaliditetom obezbede uživanje prava i sloboda bez diskriminacije. Dobro, nisu li organi javne vlasti dužni da svim osobama, svim građanima Srbije obezbede uživanje prava i sloboda bez diskriminacija. Član 7: "Povreda načela jednakih prava i obaveza postoji: (1) ako se diskriminisanom isključivo ili uglavnom zbog njegove invalidnosti neopravdano uskraćuju prava i slobode, odnosno nameću obaveze koje se u istoj ili sličnoj situaciji ne uskraćuje ili ne nameću drugom licu ili grupi; (2) ako su cilj ili posledica preduzetih mera neopravdani; (3) ako ne postoji srazmera između preduzetih mera i cilja koji se ovim merama ostvaruje. Svojevremeno je onaj nenarodni režim formirao firme u kojima su mogli normalno da rade ljudi koji su sa određenim stepenom invaliditeta. Te firme su se zvale - DES. Oni su sami krstili i dali naziv svojoj firmi, a u Beogradu je postojala velika firma koja se bavila uglavnom proizvodnjom limenih proizvoda, upravo se zvala DES - defektni sluhom. Dakle, ljudi kojima je sluh oštećen, a sve ostalo sačuvano, bili su izuzetni majstori. Pod malo povoljnijim uslovima od ostalih su obezbeđivali reprodukcioni materijal i proizvodili i prodavali, i te firme su izuzetno lepo funkcionisale. Danas te firme ne rade. Kažeu članu 8, ne smatraju se povredom načela jednakih prava i obaveza, niti diskriminacijom odredbe zakona, propisa, kao i odluke ili posebne mere donete u cilju poboljšanja položaja osoba sa invaliditetom, članova njihovih porodica i udruženja osoba sa invaliditetom, kojima se pruža posebna podrška, neophodna za uživanje i ostvarivanje prava pod istim uslovima pod kojima ih uživaju i ostvaruju drugi. Šta je sprečavalo ministra da i do sada ostvaruju ova prava, bez ovog što on naziva zakonom. Ne samo za invalide, nego za sve druge građane. Nađite mi u ovim firmama koje su privatizovane jednog vlasnika, jednog poslodavca koji će zaposliti invalide pod ovim uslovima. Nađite mi, pri ovakvoj konkurenciji na tržištu rada, gde je milion ljudi, upravo zahvaljujući mnogim zakonima koje ste vi ministri predložili ovoj skupštini, a vaša nemisleća većina usvojila, jednog poslodavca koji će prihvatiti da zaposli invalida, a neće sa tržišta birati koga god hoće. Milion ljudi je ostalo bez hleba zahvaljujući vama i vašoj politici. Prema tome, nije samo da su ugroženi invalidi, ugroženi su svi građani Srbije. Idemo dalje, član 17, posebno težak slučaj diskriminacije zbog invalidnosti jeste i svaka diskriminacija osoba sa invaliditetom prilikom pružanja zdravstvenih usluga, a pri tom se niste setili da kažete da invalid, i davalac krvi, i ko god, mora da plati participaciju, koju je vaš Tomica, vaš kolega koji sedi tamo u Vladi pored vas, usvojio, 20 dinara. Tih 20 dinara možda i nije veliki trošak, ali veliko je ponižavanje. Vi se u Vladi dogovorite pre nego što dođete ovde da nam predložite zakone. Član 29, posebno težak oblik diskriminacije zbog invalidnosti predstavlja uznemiravanje, vređanje, omalovažavanje putnika sa invaliditetom u toku putovanja od strane posade itd. Dame i gospodo narodni poslanici, u Beogradu je bilo samo nekoliko autobusa koji su imali onu platformu da invalid sa kolicima može da uđe u gradski autobus. Gotovo nijedan autobus za međugradski prevoz nema tu platformu da može invalid da uđe. Pa se nešto pitam, obzirom da Velja pre neki dan pusti dva voza, od onih koje je platio tri i po miliona evra i još milion evra za popravku, 25, 26 godina starih, gde maznu bar 500 hiljada evra po svakom vozu, a čini mi se da ih je osam kupio, kad ih je već terao u Šinvoz u Zrenjaninu da ih potpuno rekonstruišu, da ih ofarbaju kako treba, što ne napravi tu platformu da bi invalidi mogli u te vozove da ulaze. Pustio je dva voza za Kraljevo i priznao pri tom da je prekršio zakon i da su ukrali pare. Pitam ministra Jočića da li će pokrenuti krivičnu prijavu, pitam ministra Stojkovića da li će tužilaštvo preduzeti nešto po tom pitanju, jer je Velja svoj lopovluk otvoreno priznao? Sve besmislica do besmislice, i naravno sve ovo što treba malo da se uradi da bi se pomoglo invalidima tovari se na jedinicu lokalne samouprave, dakle na opštinu, na mesnu zajednicu, na eventualno grad, ali hvala bogu grad i to što uradi debelo naplati. Bogdanović i kad se pozdravite sa njim prebrojite prste posle. Ako se sećate u kampanji za gradonačelnika kad je otvoreno Vučiću rekao da nema nego samo onaj jedan stan u kome stanuje, pa se posle ispostavi da mu je Kolesar poklonio stan u Tadeuša Košćuška, odnosno prodao ili poklonio svejedno, a Kolesar pravio taj stan od onih para što je maznuo iz cementare Popovac. Prema tome, gradske opštine, gde nije na vlasti Demokratska stranka, dobijaju toliko malo sredstava da isključivo mogu da finansiraju tekuće poslovanje u opštinama i lične dohotke, odnosno plate. I sad, evo Dinkić podneo zahtev da se i to malo smanji. Prema tome, ovaj zakon, kao i onaj koji ste prethodno predlagali pa ga povukoste, pa nijedan zakon koji je ovaj ministar predložio nije doneo dobro nijednom građaninu Srbije, osim možda nekolicini njih koji su u ovom, ili u žutom preduzeću, ili u ovom skraćenom ili produženom DOS-u svejedno. SRS neće glasati za ovaj zakon.
Reč ima Tomislav Penezić. Izvolite, gospodine Peneziću.
Dame i gospodo, sudbinu lica na koja se odnosi ovaj zakon jedino znaju bog i oni sami. A koliko smo mi ili vi zainteresovani za tu njihovu sudbinu vidi se po tome koliko vas ima tu u sali i koliko se diskutanata javilo da pokuša da popravi položaj invalidnih lica. Pažljivo sam slušao sve govornike i nažalost dosta se poklapamo u diskusijama. A prvo što mogu da kažem da ovo i nije neki zakon. Liči na zakon, pokušaj da se donese nešto što liči na zakon, ili bolje rečeno da se uradi domaći zadatak za EU, a domaći zadatak može biti dobar i formalno urađen, samo da se obavi posao. Ustav je to, već su pomenule kolege, rešio u članu 72. stav 1. i o tome ne bi ni trebalo da se diskutuje, ali sam pažljivo slušao gospodina ministra kada je govorio, i kaže - ovo je novi zakon, pa u zagradi sam mu stavio: uključivanje u društveni život osoba sa invaliditetom. Pa kao to do sada nije bilo, kao da je ovo sada nova vlada novi zakon donela, bože nešto novo što će sada tu vladu da uzdigne do nebesa u narodu. Neće, to je zakon koji je već postojao. Druga rečenica koju je ministar izgovorio, nažalost, nije za poređenje. Kaže - promeniti odnos u svojim glavama, kao nešto prelomi mozak Mašane. Mada kažem, nije za poređenje, ali ovo liči upravo na tu predizbornu kampanju, kada su svi okrenuti jadnicima, pa svi odu po ciganskim mahalama, pa odu kod onih radnika i svugde traže glas. I kada to prođe onda nema ništa, zaborave ih, invalidi pate svoju muku, niko da ih pogleda, niko da ih zaposli. Evo, kažem vam kao prosvetni radnik, uvek sam se držao tog pravila, i to je mislim najlepši doprinos, da posavetujem učenike kako da se odnose prema tim licima. Prvo što kažem to je da nijedan književnik nije sebi dozvolio da piše o ljudskim manama, odnosno fizičkim manama. Može da piše o pohlepi, laži, lopovluku, izvinite što vas gledam ali nekako me veže, i tako o hvalisavosti itd, ali o fizičkim manama se ne govori. I onda ako se desi to da se neko nasmeje, tog učenika pošaljem da me nešto posluša i onda kažem onima koji su vernici - zahvalite bogu što ste takvi kakvi ste, a vi darvinisti zahvalite prirodi. Niko ne bi voleo da je onakav kakvog sam sad poslao recimo da pokvasi sunđer. I to je mislim najveći doprinos, mnogo veći od ovog zakona. Sad, ako bi išao redom, zakon sadrži pet delova. To je ministar objašnjavao i ne bih ponavljao: ništa novo ovde nema. Mislio sam da citiram nešto o prosveti i o zdravstvu, da vidite kolika je tu šupljina, tu ništa nema novo, da se mora primiti u školu, to je sasvim normalno, šta je tu novo. Još jednom da kažem, pošto je vreme na izmaku, a ima još govornika, završna odredba ili kako je zovu ovde šesti deo, ne pardon nije to nego peta odredba, peti deo, postupak o sporu za zaštitu. Čudi me, svi zakoni koje ste do sada donosili, a koji su se ticali finansija, bili su vam vrlo interesantni i svugde ste našli neke kaznene odredbe. Kažnjava se fizičko lice sa toliko, pravno lice sa toliko, ne znam spadne jedna cena - sa toliko, zatvara se radnja, toliko i toliko. Pa šta ako je spala jedna cena. A ovde kaže ovako "trebalo bi, mora, dužni su", i ništa više. A šta to znači trebalo bi, mora, dužni su? Kome odgovaraju, šta će to uraditi? Šta ako ne ispune stavke iz ovog zakona? Ako ga vi zovete zakon? Ništa. Kaznite i onoga ko se ogreši o ove, upotrebiću jedan težak izraz, jadnike, ljude koji nisu krivi za svoju sudbinu i ljude kojima treba pomoć. Najveći dar tom čoveku je da ga razumete. Pokušajte da prelomite ono u svojim glavama, kako kaže ministar, to će biti dovoljno, a ko nije do sada prelomio, ne verujem da će ikad.
Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Poštovani narodni poslanici, koleginice i kolege, već smo pri kraju rasprave o jednom novom zakonu koji je pred nas dat da se o njemu izjašnjavamo, a on se zove zakon o sprečavanju diskriminacije osoba sa invaliditetom. Kao što ste već čuli u uvodnim izlaganjima uvodničara, pa onda i ostalih predstavnika drugih poslaničkih grupa, svi su se složili u nekoliko stvari i mislim da to treba da naglasimo i sada. Ovo je jedan zakon koji je jako uopšten, koji ne liči na zakon, koji liči na rezoluciju, koji liči na deklaraciju, koji je jedan galimatijas mera i želja koje ne obavezuju nikoga, praktično, ni na šta, koji, po meni, slobodan sam da kažem, čak i dovodi u teži položaj hendikepirana lica. Složićemo se svi da se kvalitet jednog društva danas meri po zaštiti onih vulnerabilnih, osetljivih kategorija. Znamo i koje su to kategorije. To su deca, to su stare osobe, to su hendikepirana lica, a neko će tu ubrajati još i trudnice. Hajde da uzmemo i tu široku lepezu. Kako se mi odnosimo prema trudnicama? Vidimo da ova vlada ne tretira bolest trudnica kao kategoriju koja zaslužuje sto posto naknade, nego samo 60 posto. Dalje, kako se odnosimo prema deci, neću opet pričati. Evo, sada se pokušava u ovom našem društvu, koje je puno diskriminacije na različitim osnovama, da se pozabavimo sprečavanjem diskriminacije prema invalidnim licima. U ovom društvu postoji diskriminacija prema ženama. Gledajte ovaj sastav našeg parlamenta, gledajte izvršne organe, gledajte sudske organe, koliko je žena tamo, pa ćete odmah videti šta je sa polnom diskriminacijom ili rodnom diskriminacijom. U ovom društvu postoji diskriminacija na materijalnoj osnovi. Gledajte kako se sudski organi odnose prema sirotinji i gledajte kako se odnose prema tajkunima. U ovom društvu čak postoji i diskriminacija na nacionalnoj osnovi. Slobodan sam i to da kažem i da vam navedem primere. U ovom društvu privatizacije vi imate danas da je kapital samo određenih ibermenšskih zemalja i nacija poželjan. U ovom društvu ruski kapital nije poželjan. U ovom društvu se vodi antisemitska kampanja protiv jevrejskog kapitala. To čitamo u novinama. Ovakvo društvo rešilo je danas da ispravi nepravdu prema invalidnim licima. Šta invalidna lica osećaju? Svi ih imamo u porodicama. Šta ona traže? Ona traže samo dve stvari, možda tri: da žive zajedno sa nama, a ne pored nas, uz ostvarivanje ljudskih prava, a ne invalidskih prava.. Traže još samo jednu stvar - da se prema njima ne odnosimo sa samilošću nego sa poštovanjem ljudske ličnosti. Kad u autobusu ustanete invalidu, to je poštovanje njegove ljudske ličnosti, to nije samilost. Vi ste pokušali da ovim vašim traktatom neuspešnim, mešavinom zakona, povelje, rezolucije, svega, čak i to dovedete u pitanje, delimično može da zbuni. No, neko je rekao da ovaj zakon treba da se bavi humanitarnom stranom našeg odnosa prema ovim licima. Nisam siguran. Humanitarnom i etičkom stranom treba da se bave kodeksi. Postoje kodeksi etike i to tamo spada. Zakon mora da ima normu i mora da ima sankciju. On uređuje konkretne vidove društvenog života. Šta fali? Primetio je jedan prethodnik, mislim iz poslaničke grupe SPS, da ovom zakonu fali temelj, pa da bi mogao da bude pravi zakon. Šta je taj temelj? Stanje. Znate li kakvo je stanje? Vi znate samo brojku, da je 10 posto invalidnih lica, a koliko je invalidnih lica nezaposleno, koliko je invalidnih lica obuhvaćeno sportskim aktivnostima, koliko je invalidnih lica ovde u Skupštini na radu, službenika, koliko je narodnih poslanika, koliko je u organima izvršne i sudske vlasti? To nemate. Ne znate kakav je problem. Vi onda nemate ni politiku ni strategiju, a donosite zakon koji sledi na kraju. To je problem sa svim zakonima. To vam lično ne zameram, to nije ništa novo. U pojedinačnoj raspravi ćemo ukazati na niz stvari koje smo mi primetili. Naša kritika nije kritizerstvo, nego je konkretna. Pođite od definicije. Vi ste nakaradno definisali ovu kategoriju. Vi kažete u članu 3. izraz "osobe sa invaliditetom" "označavaju osobe sa urođenom ili stečenom fizičkom, senzornom, intelektualnom ili emocionalnom onesposobljenošću koje usled društvenih ili drugih prepreka nemaju mogućnosti ili imaju ograničene mogućnosti da se uključe u aktivnosti društva". Znači, ako se nisu uključili, vi ste ih isključili, oni više nisu invalidi ako su uključeni. Pročitajte tu rečenicu. Pozovite u pomoć logiku. Ovo ne ide. Da bi vas narod razumeo i medicina onako kako treba ovo da se kaže, invalidna lica su osobe sa fizičkim i psihičkim nedostacima. To je kraj priče i svako razume. Vi ste sada došli do senzornih poremećaja. Zbunjujete običan narod. Koji senzorni poremećaji? Zar za vas zvuk nije nešto materijalno? Zar organi uha nisu nešto materijalno? Nove kategorije, nova definisanja, jedan haos koji samo zbunjuje nekoga ko je dobronameran. Prepisujete tu sa svake strane i to vam kvazistručnjaci i nestručnjaci ovakve stvari poturaju. Zakon treba da bude jasan u svojim izrekama i svojim normama. Recimo, vi govorite: uključenost osoba sa invaliditetom, kažete - načela zakona. Nabrojali ste tu pet načela. Gde vam je tu načelo društvene brige o specijalnim potrebama invalidnih osoba? To ne staviste u načelo. O čemu vi pričate? Gledajte šta ste pobrojali ovde. Neću da čitam, smešno je. Jedno društvo, koje hoće da bude humano, mora da bude svesno specijalnih potreba invalidnih osoba i da, u skladu sa svojim mogućnostima, pokuša da postigne maksimum u ostvarivanju tih potreba. Ovde ništa ne razumem. Možda sam intelektualno nedorastao zakonopiscu i odakle ste ovo prepisivali, ali imam veze sa ovom materijom, pošto sam zdravstveni radnik. Član 7 - povrede načela jednakih prava i obaveza postoji: "ako ne postoji srazmera između preduzetih mera i cilja koji se ovim merama ostvaruje". To je onda povreda. Znači, želim da organizujem donatorsku konferenciju za slepe i onda očekujem da ću da ostvarim 100 hiljada dinara i pozovem veliki krug ljudi, donatora i oni daju malo para. Onda smo mi povredili prava jednakosti. Šta vam je ovo? Kome vi ovo pišete? Šta ovo pišete, ovo ne razumem. Kako će razumeti običan čovek. Dalje kaže - diskriminacija u vezi sa zdravstvom. To je moja tema. Kaže: "posebno težak slučaj diskriminacije zbog invalidnosti jeste svaka diskriminacija osoba sa invaliditetom prilikom pružanja zdravstvenih usluga." A onda kaže: "Diskriminacijom osoba sa invaliditetom prilikom pružanja zdravstvenih usluga smatra se: prvo, odbijanje da se pruži zdravstvena usluga osobi sa invaliditetom zbog njene invalidnosti". Gde to ima? Vi time delite, pravite posebnu kategoriju. Ako lekar ne ukaže građaninu pomoć on će odgovarati krivično. Nemojte pisati nebuloze i ovde. Šta sve tu još piše, kada budemo u pojedinostima govorili, komentarisaću. Ono što je kardinalno i što moramo kazati, vi ovde nemate kaznenih odredbi. Doveli ste do poniženja invalide da sami moraju da tuže nekoga ko ih je oštetio. Šta će vam javni tužioci? To je smešno da sam onaj koji je oštećen mora da tuži, pa onda da se ponižava da ga novine, ovakve kakve su, prozivaju i stavljaju da se žalio i tužio. To se drugačijim mehanizmima mora zaštiti. Prema tome, zašto ste do ovog zakona došli rečeno je: dodvoravanje zapadu na falš način. Zapad na ovakav način ne voli dodvoravanje, shvatite. Drugo, umirivanje nečiste savesti zbog nepoštovanja ovih ljudi.
Reč ima dr Mileta Poskurica, a posle njega Zoran Krasić.
Dame i gospodo, naravno da ne treba više komentarisati da li je zakon ili deklaracija ili nešto slično, očito zakonska norma nije, pred nama tekst zakonskog karaktera nije. To je registracija jednog stanja koje postoji gde je neki verovatno vični socijalni radnik registrovao pojavu koja nažalost postoji u svakom društvu, pa i kod nas, predložio mere i norme koje nisu bile pravno uobličene u vidu predloga zakona ili tzv. zakona i onda to postavi uglavnom na temelju loših definicija, lošeg prepoznavanja. Već je bilo reči o tome da se invaliditet može definisati mnogo preciznije, fizički i mentalni poremećaj koji ograničava fizičko stanje, fiziološke potrebe, fiziološke mogućnosti i čini osobu neravnopravnom u odnosu na prosečne ili druge osobe. Kada govorimo o ovom uvodnom delu nije dobro, pojam diskriminacije sadrži jednu reč, propuštanje u rečenici i prosto je možda reč nečinjenje mogla biti. Nije moglo amandmanski da se ispravi zato što bi rečenica izgubila smisao. Dakle, prilično jasan pojam, bez naročitog objašnjavanja diskriminacija, sadrži jednu reč koju ni zagrada ne može previše dobro da objasni šta se htelo reći. Postojala su mnogo bolja rešenja, gde se moralo voditi računa o obavezama lokalne samouprave, svih nivoa vlasti, gde bi se diskriminacija činovnika i samih institucija kao pojam ili kao pojava eliminisalo. To se odnosi naravno na postupke i na mere koje se dešavaju u obrazovnom sistemu, u zdravstvu, a prema tome ova definicija ne može da obuhvati sve ono što kasnije, kada razmatramo u detaljima rešenja iz ovog zakona i okolnosti u kojima se može neko lice potencijalno sresti sa elementima diskriminacije, ne može da se lako podvede pod ovakvu definiciju. Kada je reč o drugom delu, diskriminacija je ovde utvrđena kao neposredna i posredna. Nije bilo govora o namernoj i nenamernoj, sa čime smo suočeni u društvima, a posebno u ovom prelaznom periodu, gde je bilo jako često namernih diskriminacija. Svedoci smo poslednjih zbivanja. Nije reč samo o invalidnim osobama nego i o osobama koje na mentalnom planu mogu biti pogođene. Povreda takvih osoba je opet jedan diskriminatorski čin. Prikrivena ili manifestna, imali smo svež primer jednog od govornika šta znači prikrivena, latentna, lako neprepoznatljiva diskriminacija, koja ovde nije na poseban način istaknuta i obrađena. Povremena ili trajna, neko može biti ponavljan u tim postupcima diskriminacijskog odnosa, dakle falile su postularne odredbe koje idu u uvodnom delu, a ovde su stavljene samo kao neposredne diskriminacije i posredna diskriminacija koja je jasna, i naravno neki od tih rariteta koje bih izneo u ovom zakonu, osim diskriminacije u zdravstvu, gde bi se moglo govoriti veoma mnogo. Tu su diskriminisane i zdrave osobe. Danas čekati na red da budeš operisan, kupovati lek svaki dan po drugoj ceni, danas čekati laboratorijsku uslugu, na dijagnostičku uslugu, jeste diskriminacija tzv. zdravih. Ako neko kreće na neku ozbiljniju operaciju, on je već invalid činjenicom da nije zdrav. Mi nemamo definiciju invalidnosti, težinu, stepen, nemamo mere države koja će oformiti naučnu i nekakvu strategiju, pa će reći da se pod invalidom smatra fizička, psihička, tog i tog stepena. Ne možete reći da neko ko ne može da hoda, ima vaskularnu bolest, jedva nosi štake, nije invalid, kada se izleči možda to više neće biti. Samom definicijom, koju ste dali u uvodu, osobe sa invaliditetom, nemogućnosti da se uključe u aktivno društvo. Nakon uključenja on ostaje invalid, mnogi ostaju. Kada se uključuje u društveni život, dobije radno mesto, ostaje invalid. Ovo su konstatacije koje su u tekstu nejasne. Mali tekst, mali zakon, imali ste da prepišete desetak nekakvih oslonaca u Evropi i svetu, kojekakvih kodeksa, pa se to moglo lepše prevesti, lepše prepisati, ali vidite da niste bili ni to u stanju. Kada je reč o zapošljavanju, nema mera Vlade, nema mera države, organizovanog društva, sa najjačom finansijskom moći da da potporu privatnoj firmi, društvenoj firmi, da on bude favorizovan poreskom politikom, podsticajnim merama, kreditnom politikom da zaposli takve osobe. Čak gasite u Kragujevcu, preduzeće će ići na tender, prodaće se i ostaće ljudi bez posla. Čim dođe strani gazda ili domaći tajkun, prvo će se rešiti invalida, jer to isto mogu da rade osobe koje nisu invalidi i on će birati. Dakle, nešto što je nekada bilo u nekom drugom obliku vlasništva sada ćete ovom vašom tajkunizacijom i privatizacijom, bez ikakvog smisla i cilja, dati veći rizik da preko ovih milion nezaposlenih pridružite invalide. Neće dobiti ništa sem toga da je bio nekakav zakon, govorilo se itd. Država se naravno nije zainteresovala, niti za nekakve mehanizme evaluacije, koji će utvrditi uzroke nastanka invaliditeta. Nije to samo Zakon o radu, mnogo toga treba da se učini, Zakon o saobraćaju, narkomanija itd. Mnogo toga bi trebalo država taksativno da pobroji za šta je nadležna. Dala je lokalnoj samoupravi da pravi trotoare, da ljudi mogu da uđu i kraj priče. Dakle, mnogo toga na sebe država nije preuzela, ostavila je toliko praznih mesta da zapravo zakon neće moći da bude primenljiv.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospodine Markoviću, na početku bih vas zamolio da ne zagovarate ministra, treba da čuje vrlo važne stvari i konačni stav SRS povodom ovog predloga zakona. Prvo bih vam predložio da ovaj zakon povučete sa dnevnog reda i samo ću ukratko da vam navedem koji su razlozi. Vidite, prema toj vašoj maloj povelji, to je ta Povelja o građanskim pravima, i prema Ustavnoj povelji državne zajednice mi smo jedina zemlja na kugli zemaljskoj koja ima primat međunarodnog prava nad domaćim pravom. To je dato u drugačijoj formulaciji, da je međunarodno pravo koje smo mi ratifikovali i kome smo pristupili sastavni deo našeg unutrašnjeg pravnog poretka. Međutim, sve normalne države pribegavaju jednom drugom putu, a to je kada ratifikuju jedan međunarodni sporazum onda u skladu sa svojim ustavom to što su preuzele kao obavezu ugrađuju u svoj unutrašnji pravni poredak svojim domaćim zakonima. Sada ovde imamo jedan neuspeli pokušaj gde međunarodni standardi koji su usvojeni, ne sporimo to, čak je i naša država 1995. godine prihvatila te standarde Generalne skupštine, treba da pretočimo u naše propise, ne u jedan nego u više naših propisa, a ovde je predlagač izvukao jednu oblast koja bi morala da bude prožeta kroz verovatno 20 pojedinačnih zakona i od toga napravio zakon, u suštini jednu političku deklaraciju koja u krajnjem slučaju ništa ne obavezuje. O čemu se radi? Vidite, ako pričamo o pravima iz radnog odnosa invalidnih lica ili pričamo o pravu zapošljavanja građana, a tu su obuhvaćena i invalidna lica, po postojećem Ustavu i zakonu oni su svi ravnopravni i jednaki pred Ustavom i zakonom. Onda se postavlja pitanje, a čemu ovaj zakon, ovaj što se sada predlaže? Mogao bih da shvatim da ste hteli da zahvatite jednu oblast koja je promakla i koja nije na neki način regulisana u dvadesetak propisa koji regulišu status invalidnih lici i hendikepiranih lica itd. To bih mogao da shvatim. Zašto? Zbog činjenice da postoji kategorija građana kod kojih je u životu nešto toliko mnogo i nesavladivo, što je kod jednog običnog čoveka sa opštom zdravstvenom sposobnošću beznačajno. Popeti se dva stepenika i doći do šaltera za većinu ljudi je beznačajna sitnica. Za hendikepirano lice, za invalida, onaj ko ima problema sa ekstremitetom, to je nesavladiva prepreka. Lift nesavladiva prepreka. Vrata od sobe ako su 80 santimetara, nesavladiva prepreka ako je lice vezano za kolica. Uzeo sam konkretan primer. Pre dvadeset godina radio sam te poslove, ali to nešto što obavezuje državu, ne obavezuje invalidno lice, hendikepirano lice. Država svojim standardima treba da propiše, građevinskim standardima: nema više zgrade koja može da se pravi ukoliko nema pristupne rampe, i kraj priče. Ne treba ovaj zakon, već onaj koji je na dnevnom redu o planiranju izgradnje. Dalje. Imate posebne slučajeve diskriminacije. Diskriminacija u postupcima pred organima javne vlasti. Da li vi tvrdite da naš Zakon o opštem upravnom postupku nije dobar, da on sadrži neku procesnu odredbu koja diskriminiše invalidno ili hendikepirano lice. Ako ima takve odredbe dajte da promenimo Zakon o opštem upravnom postupku, Zakon o državnoj upravi, Zakon o državnim službenicima. Da li vi tvrdite diskriminaciju u vezi sa udruživanjima gde je nekome od ovih lica zabranjeno da se učlane u neka udruženja. Dajte onda zakon o društvenim organizacijama, udruženjima građana, zakon o političkim strankama, da tamo ugradimo neku normu ako je potrebno. Kažete – diskriminacija u vezi sa pružanjem usluga i korišćenjem objekata i površina, građevinski standardi, slažemo se. Dajte da promenimo to. Dalje, diskriminacija u vezi sa zdravstvenim uslugama, to prosto ne mogu da verujem. Ako postoji diskriminacija u ponašanju nekog službenika zdravstvenog, gospodin Momčilov vam je rekao kako se taj problem rešava, a zašto stavljate deklaraciju ovde ili reći – pa mi smo sve zakonom regulisali. Ne samo zakonom o zdravstvenoj zaštiti, nego i posebnim zakonom. Šta vredi kada nema nikakve koristi za čoveka koji treba da uživa neku zaštitu. Diskriminacija u vezi sa vaspitavanjem i obrazovanjem, imamo tri zakona o vaspitanju i obrazovanju. Nisam primetio ni jednu diskriminatorsku odredbu u bilo kom od tih zakona. Ako smatrate da u tom propisu treba nešto da se promeni, da bi se izbegla neka sistemska diskriminacija zbog hendikepa, predložite promenu tog zakona, imate našu podršku. Dalje, diskriminacija u vezi sa zapošljavanjem i radnim odnosima. Gospodine ministre, ovaj 21. član pa sve do 26, vama na teret. Vi ste u odredbama od 21. do 26. priznali da ste, kada ste predlagali ovde i branili Zakon o radu, pa ovaj zakon o zaštiti, o bezbednosti na radu itd, napravili neku grešku. Sada to ispravljate ovim odredbama. Sećate se kada su ta dva zakona bila na dnevnom redu. Oni su vam rekli da nema ovde invalida. Pre godinu i po dana, sa ove govornice. Mislim da je predsedniče vrlo interesantno, smanjiće raspravu u pojedinostima. Na pola puta sam da ministra ubedim da on povuče ovaj predlog zakona.
Samo vas molim da privodite kraju, pošto smo produžili više od četiri minuta.
Do pre godinu i po dana sa ove govornice smo mogli da čujemo, sada ih nema, pobegli su iz Skupštine, pozitivna diskriminacija. Kada smo rekli – ako je pozitivna, verovatno postoji i negativna, ali ako je diskriminacija, onda znači da se pravi neka razlika neprimerena, nepotrebna, omalovažavanje itd. Sada se izbeglo to, sada jurimo neke standarde i u pojedinim odredbama se priznaje da nešto nije regulisano. Ovo što ste naveli oko zaštite, 50% ovoga što ste napisali ovde, da ste imali nekog čoveka koji je malo znao parnični postupak u vašem ministarstvu ili u ovoj grupi koja je to radila, on bi vam rekao da postoje u Zakonu o obligacionim odnosima odredbe o materijalnoj i nematerijalnoj šteti. Konkretno, članovi 198. i 199. Zakona o obligacionim odnosima, gde postoji mogućnost naplate nematerijalne štete zbog diskriminacije. Tu se slažem da ne postoji sudska praksa koja je kvalitetna, ali sa ovakvim zakonom vi ništa niste postigli. Ako mislite da ovaj zakon bude osnovni za sve druge, vodilja šta treba da menjaju, u kom pravcu da rade, onda ste pogrešili temu. Neću da se dotičem konkretnih amandmana i ovih nelogičnosti o kojima je gospodin Momčilov pričao malopre, ali vi ovde u startu, u samom polazištu rečenice govorite o diskriminisanoj osobi, a da prethodni član i sam taj član ne ukazuje da se radi o nekoj diskriminaciji. Diskriminacija je zabranjena opštom normom, ne samo Krivičnim zakonom, nego prilikom donošenja svakog zakona mi moramo da vodimo računa da nekom odredbom ne prouzrokujemo diskriminaciju. Vi sada dajete ovo kao nešto čime se potvrđuje, kako ste vi rekli, da smo lideri u humanosti. Lideri u humanosti, koji nisu hteli da raspravljaju o činjenici da se u Haškom tribunalu ubijaju naši građani. Gde vam je ta humanost? Nekako uvek je zaboravite kada je u pitanju Vojislav Šešelj. Zar je moguće da ste humani prema svakome, a prema Vojislavu Šešelju niste. Kako da vam verujem? Kako da vam verujem da ste humani? Mi smo vas upozoravali kod Zakona o radu, kod Zakon o bezbednosti na radu, upozoravali i kod Porodičnog zakona, sećate se kada se donosio on, upozoravali na neke odredbe, da donosite zakone koji nisu primenjivi. Ovaj zakon niko neće da primenjuje. Zašto? Ne znam koja odredba je primenjiva od ovoga ovde? Ova koja se tiče radnog odnosa? To je vaša odgovornost. Što vi delite sa nama odgovornost, a pre nekoliko meseci smo menjali zakon, a sada nam još najavljujete promenu tog zakona? SPS kaže, bio je bezobrazan pa je provukao nešto, a MMF se ljuti i strani investitori se ljute. Ko je taj strani investitor koji je zaposlio invalidno lice? Kažite mi, pa makar na centrali, pošto tamo mogu da rade? Nije zaposlio. Zašto strani investitori dolaze ovde? Zato što je jeftino. Za njih je teret to invalidno lice. U ono vreme mi smo bili humano društvo, a u ovo demokratsko vreme gde je otišla humanost? U „Sablji“ se istopila. Milijarder postao Čeda, bez dana radnog staža, i to je demokratija, to je humano. O kojoj humanosti pričate. Vodite računa šta radite. Invalidna lica neka razmišljaju za koga glasaju.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? Izvolite. Miloljub Albijanić, predsednik poslaničke grupe G17 plus.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, motiv da se javim za reč, iako su moje uvažene koleginice imale diskusiju o ovom zakonskom predlogu, jeste što sam u toku popodneva imao više telefonskih poziva od različitih udruženja ljudi kojih se zakon neposredno tiče. Dakle, možete pretpostaviti da mora da se vodi računa za skupštinskom govornicom kada se ova tema razmatra, zato što najzainteresovaniji ljudi trenutno posmatraju i ovaj prenos i pažljivo prate diskusiju, i dužnost mi je da kažem da je najčešće pitanje bilo, da li će ovaj zakon proći. Iz diskusija i poslanika G17 + i drugih poslaničkih grupa vladajuće većine proizilazi da će ovaj zakon biti usvojen. Ono što svi znamo, to je da jeste naša država potpisnica Konvencije o ljudskim i manjinskim pravima, jeste, ali nije dovoljna ni sama ta konvencija. A vi dobro znate da treba da donesemo ustav u kome će biti sve te stvari ponovo ugrađene. Ovde sam čuo diskusiju da se o određenim stvarima pitamo, zašto se nalaze unutra, pa zato što zakoni i nalažu da se one načelne stvari, definicije, ključne stvari nađu u njemu jasno i precizno definisane. Dakle, vrednosti svih zemalja savremenog sveta jesu i pravo i pravda, i solidarnost i sloboda, i demokratsko društvo i humanost, sve ono što želimo mi, ako nije povraćeno u našoj državi, da takvim i učinimo, dakle, da vrednosti i ovde ponovo instaliramo, da zažive na najbolji mogući način. Stav Skupštine Srbije o ovom pitanju je vrlo značajan. Značajan je iz dva razloga. Jedan je da rešimo zakonski, odnosno regulišemo ovu oblast. A drugi da imamo, kao institucija od najvećeg državnog značaja, uticaj na druge činioce društvenog života u našoj državi, da takođe i kod njih utičemo, da ove vrednosti dodatno afirmišemo, i humanost, i solidarnost i sve ono što je u njihovoj moći. I danas su mi ljudi rekli da ove definicije i načela, a nalaze se u zakonu, u Predlogu zakona o sprečavanju diskriminacije osoba sa invaliditetom, jesu po svetskim standardima, jesu kao i definicije koje se nalaze u 40 zemalja, kako je ministar ovde naveo, zemalja koje su ovakav zakon i donele. Ono što je važno da imamo na umu, šta ljudi kojih se ovaj zakon tiče zaista žele? Žele, dakle, da žive na jedan normalan način, da žive, rade i funkcionišu. A šta to znači? Za početak da ujutru ustaju i obavljaju dnevne funkcije, da idu u prodavnicu, dom zdravlja, apoteku, školu, a naravno da pored ovoga proizilazi da se otvara pitanje koje njih tišti, a to je pitanje zaposlenja. Ima jedno pitanje koje je postavljeno, a na koje možda i ministar može da da odgovor, a to je šta je sa personalnim asistentima i ljudima koji pomažu ovim osobama. Mi znamo da projekat trenutno podržava irska vlada, koji je do kraja godine, ali šta ćemo od kraja godine. Dakle, moramo sistemski da rešavamo određene stvari i ovim ljudima pomažemo. Navešću jedan primer, pozitivan primer, kako lokalna samouprava može, a koristeći se i ovim primerom druge lokalne samouprave, da pomaže osobama sa invaliditetom. Primer je opština Zvezdara, koja je u mesnoj zajednici "Bulbulder" renovirala mesnu zajednicu i prostorije mesne zajednice prilagodila i osobama sa invaliditetom. Oni imaju kancelariju posebno napravljenu gde mogu da se sastaju, ali i da zajednički dogovaraju i da određene predloge opštini, Republici i tako dalje, odatle i šalju. Ja sam posetio tu prostoriju i ovo je apel drugim opštinama da nešto slično rade, da pomažu na sve moguće načine. Traženo je da u zakon uđu i kaznene odredbe. Ne znam da li su usklađeni predlozi amandmana do kraja, ali imamo priliku, Vlada ili Odbor, još uvek imaju mogućnost da određene amandmane predlože, i Skupština da ih usvoji, i o tome da se dogovorimo. Još jednom, želim da kažem da će poslanička grupa G17+ podržati ove zakonske predloge i sve što afirmiše bilo kakvu moguću pomoć u smislu humanosti i solidarnosti i na tome ćemo istrajati. Hvala vam.
Hvala vama, gospodine Albijaniću, na odgovornim rečima. Pošto na listama nema više prijavljenih za reč, pitam da li još neko od predsednika ili predstavnika poslaničkih grupa, koji nisu iskoristili svoje pravo, želi reč? (Ne.) Zaključujem načelni pretres. Nastavak sutra u 10,00 časova, načelnom raspravom druge tačke dnevnog reda. Pretpostavljam da ćemo sutra raditi, obaveštavam sve one koji učestvuju u diskusiji, najverovatnije do završetka 3. tačke dnevnog reda, za sve poslanike koji odgovorno učestvuju u radu. Hvala vam na odgovornosti i prijatno.