Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 36. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: gospa Erika Dekleva od 18. ure dalje, gospa Janja Sluga do 16. ure, gospa Urška Ban do 14. ure, gospa Jelka Godec od 16. ure dalje, gospa Suzana Lep Šimenko od 17. ure dalje, gospod Kamal Izidor Shaker do 14.30 ure, dr. Dragan Matić, gospod Peter Vilfan, gospod Jan Škoberne, gospod Matjaž Han do 16. ure, gospod Tomaž Gantar do 13. ure, dr. Vinko Gorenak od 16. ure dalje, Miha Kordiš od 16. ure dalje, Luka Mesec od 16. ure dalje in dr. Franc Trček do 11. ure. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O KMETIJSKIH ZEMLJIŠČIH PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade državni sekretarki na Ministrstvu za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Tanji Strniša.
Spoštovani predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano je predlagalo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvi Zakona o kmetijskih zemljiščih, s katerim se razširi nabor ukrepov kmetijske zemljiške politike in s čimer bo omogočena celovita izvedba zemljiških operacij, predvsem namakanje. Dosedanja ureditev omogoča financiranje izgradnje in posodobitve namakalnih sistemov, ki pa brez ustreznega vodnega vira ne more delovati. Zato predlog zakona omogoča tudi porabo sredstev, ki se zberejo iz odškodnin zaradi spremembe namembnosti kmetijskih zemljišč, za gradnjo, sanacijo in posodobitev vodnih zadrževalnikov, če sta izpolnjena dva ključna pogoja, da je ta v državni lasti in da je vsaj delno namenjen namakanju kmetijskih zemljišč. Sredstva, zbrana iz odškodnin zaradi spremembe namembnosti kmetijskih zemljišč, pa se bodo po novem lahko namenila tudi za pripravo drugih strokovnih podlag s področja kmetijske zemljiške politike in varstva kmetijskih zemljišč. Drugi del predloga zakona je namenjen poenostavitvi prenosa lastnine državnih namakalnih sistemov na lokalne skupnosti. Namakalni sistemi, ki so v državni lasti, so bili večinoma zgrajeni pred več kot 30 leti. Danes so ti sistemi dotrajani in potrebni obnove, lastniška struktura pa se je v tem obdobju močno spremenila. Dosedanja ureditev je predvidevala podpis pogodbe o prenosu lastnine državnega namakalnega sistema na lokalne skupnosti med ministrstvom, pristojnim za kmetijstvo, lokalno skupnostjo in vsemi lastniki zemljišč, po katerih poteka namakalni razvod; to se je v praksi zaradi številnih lastnikov in solastnikov izkazalo za praktično neizvedljivo, na kar so nas opozorile lokalne skupnosti, ki so zainteresirane za pridobitev namakalnih sistemov v upravljanje. S poenostavitvijo se olajša prenos lastnine, tako da se pogodba podpiše samo med ministrstvom in zainteresiranimi lokalnimi skupnostmi. Predlog zakona podaljšuje prehodno obdobje za prehod na nov sistem zaračunavanja stroškov, ki bo temeljil na podpisanih pogodbah o namakanju. In sicer se za državne in lokalne namakalne sisteme, ki so zgrajeni pred letom 2002, predvideva prehod na novo ureditev zaračunavanja stroškov od leta 2031, prehod na nov sistem zaračunavanja stroškov se skrajša v primeru tehnološke posodobitve teh namakalnih sistemov, ki se financirajo iz javnih sredstev. Za državne in lokalne namakalne sisteme, ki so bili zgrajeni po letu 2002, pa je ta prehod na nov sistem predviden najkasneje z letom 2021. Spoštovani poslanci! Upam, da bo zakon podprt z vaše strani. Hvala za vašo pozornost.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku, gospodu Tomažu Liscu.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi, vsem skupaj lep pozdrav! Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o kmetijskih zemljiščih obravnaval kot matično delovno telo na svoji 26. seji 30. novembra letos. Odbor se je seznanil z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, ki je podala pripombe k 1. in 3. členu predloga zakona, k tem pripombam pa je resorno ministrstvo pripravilo ustrezna pojasnila. Odbor se je seznanil tudi z mnenjem Komisije Državnega sveta za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, ki predlog zakona podpira. V skladu s 145. členom Poslovnika Državnega zbora je bil predlog zakona posredovan v mnenje lokalnim skupnostim. Do izteka roka, to je do 27. novembra 2017, je bilo Državnemu zboru posredovano mnenje Mestne občine Ljubljana, ki se s predlaganimi spremembami in dopolnitvami veljavnega zakona strinja, in sklep Občinskega sveta Občine Kočevje, ki predlaga dopolnitev predloga zakona, tako da bi se sredstva namenila tudi za financiranje gradnje, sanacije ali posodobitve zbiralne meteorne vode in vodnih vrtin za namen oskrbe kmetij brez ustreznega vodnega vira za namen živinoreje. V razpravi je sodeloval direktor Kmetijsko-gozdarske zbornice Slovenije, ki je poudaril, da zbornica podpira predlog zakona, izrazil pa je tudi pričakovanje, da bo po sprejetju zakona prišlo do končne ureditve sistema Vogršček, saj država že vrsto let skuša sanirati ta namakalni sistem. Večina članov odbora je v razpravi predlagane določbe predloga zakona podprla, izpostavili pa so tudi nekatere pomisleke in vprašanja. Uvodoma so bile izražene kritike zaradi neodzivnosti lokalnih skupnosti na poziv Državnega zbora, da mu posredujejo mnenja v zvezi s predlagano novelo zakona, in neudeležbe vabljenih predstavnikov lokalnih skupnosti na seji odbora. Kot že povedano, sta mnenji posredovali le Mestna občina Ljubljana in Občina Kočevje. Člani odbora so ocenili, da je predlagana novela dobra, če bo le privedla do povečanja števila namakalnih sistemov in namakalnih površin, ob tem pa je izražena bojazen, da bi se sredstva, zbrana iz naslova odškodnin zaradi spremembe namembnosti kmetijskih zemljišč, sicer namenila za gradnjo vodnih zadrževalnikov, na primer za manjše ali velike hidroelektrarne, do dejanske izgradnje namakalnih sistemov pa nikoli ne bi prišlo, kar bi pomenilo zlorabo teh sredstev. Nadalje je bilo opozorjeno, da je za izgradnjo namakalnega sistema treba izvesti vrsto dolgotrajnih postopkov, od pridobivanja soglasij vseh lastnikov zemljišč do umeščanja v prostor in tako dalje. Gre za postopke, ki trajajo leta, kljub temu pa morajo biti zaključeni še pred sklenitvijo pogodbe o sofinanciranju izgradnje velikega zadrževalnika iz naslova sredstev, zbranih iz odškodnin za spremembo namembnosti kmetijskih zemljišč. Zato se zastavlja vprašanje, ali so določbe novele zakona dovolj jasno napisane, da ne bo prišlo do financiranja gradnje neke vodne ali energetske infrastrukture pod pretvezo gradnje namakalnih sistemov, ki pa na koncu ne bi bili nikoli zgrajeni. Opozorjeno je bilo tudi, da je novela zakona vložena v zakonodajni postopek kratek čas po tem, ko sta na razpis za velike namakalne sisteme, gre za 7 milijonov evrov sredstev, prispeli zgolj 2 vlogi v višini 80 tisoč evrov. Ta podatek kaže, da ne glede na vse hujše posledice podnebnih sprememb interesa za namakalne sisteme med kmeti ni ali pa je problem prav v dolgotrajnih postopkih za izgradnjo namakalnih sistemov. Vodna zadrževalnika naj se torej financirata iz naslova odškodnin, zbranih iz naslova spremembe namembnosti kmetijskih zemljišč, vendar šele takrat, ko je izgradnja namakalnega sistema ob tem vodnem zadrževalniku trdo dejstvo; torej takrat, ko je že izdana pravnomočna odločba ministrstva. Postavljeno je bilo tudi vprašanje, ali rebalans proračuna za leto 2018 in proračun za leto 2019 sledita temu, kar bo prinesel zakon, in ali bodo zbrana sredstva uporabljali samo nekateri kmetje oziroma nekatera podjetja, ne pa vsi, proračunska sredstva pa bodo zagotavljale vse lokalne skupnosti. Pri tem je opozorjeno, da nimamo povsod rešene vodooskrbe, tako da bodo nekatera gospodinjstva še naprej ostala brez pitne vode, lokalna skupnost pa bo posameznim kmetom sofinancirala namakalne sisteme. V zvezi s predlogom poslanca Janka Vebra za amandma odbora k 1. členu, v katerem je v celoti povzet zgoraj navedeni sklep Občinskega sveta Občine Kočevje, je državna sekretarka pojasnila, da se ministrstvo s predlogom sicer strinja, ima pa zadržek do predlaganega amandmaja, ker se tovrstne investicije podpirajo iz sredstev programa razvoja podeželja. Če bi vir, to je odškodnino zaradi spremembe namembnosti, uporabili tako široko, da bi vzpostavili takšne manjše investicije, potem ne bi bil več racionalen. Odbor je o predlaganem predlogu za amandma odbora glasoval in ga ni sprejel. Odbor je v skladu s poslovnikom glasoval o vseh členih predloga zakona ter jih sprejel. Ker k predlogu zakona v drugi obravnavi na matičnem delovnem telesu niso bili sprejeti amandmaji, Odbor za kmetijstvo predlaga Državnemu zboru, da Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o kmetijskih zemljiščih sprejme v predloženem besedilu. Hvala.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Levica, zanjo Violeta Tomić.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Kolegice in kolegi! Letos poleti je po aprilski pozebi za odpravo posledic, za katere smo morali že drugo leto zapored sprejeti poseben zakon, Slovenijo prizadela še ena hujših suš v zgodovini države. Gre za sušo, ki po prvih ocenah obsega škode presega sušo iz leta 2003, ki je bila najhujša suša v zadnjih 20 letih. Posledice podnebnih sprememb so vse hujše in vse pogostejše. Od leta 2003 do lani je slovensko kmetijstvo utrpelo za pol milijarde evrov škode zaradi ekstremnih vremenskih pojavov. V zadnjih 15 letih smo imeli samo 3 leta brez naravnih nesreč, ki bi tako ali drugače povzročale škode v kmetijstvu. Učinke podnebnih sprememb v kmetijstvu bi lahko v veliki meri omilili, če bi se nanje pravočasno prilagajali. Dejstvo je, da smo že zelo pozni, ampak vendarle bolje pozno kot nikoli. Novela Zakona o kmetijskih zemljiščih, ki jo obravnavamo danes, bo omogočila sofinanciranje izgradnje, vzdrževanje in sanacije vodnih zadrževalnikov, ki so delno namenjeni namakanju kmetijskih zemljišč in so državna vodna infrastruktura. Vodne zadrževalnike, ki jih z oroševanjem lahko uporabimo za omilitev posledic pozeb, z namakanjem pa za omilitev posledic suš. V Levici takšno spremembo pozdravljamo, smo pa tekom obravnave na matičnem delovnem telesu izpostavili zaskrbljenost v zvezi s tem, da se denar, namensko zbran iz odškodnin zaradi namembnosti kmetijskih zemljišč, ne bi porabil za sofinanciranje velikih vodnih zadrževalnikov, namakalni sistemi ob teh zadrževalnikih pa nikoli ne bi bili zgrajeni. Gradnja namakalnega sistema se namreč lahko začne šele po pravnomočnosti odločbe o uvedbi namakalnega sistema, ki jo na predlog lokalne skupnosti ali zasebnih lastnikov zemljišč oziroma njihovih pooblaščencev izda Ministrstvo za kmetijstvo. Predlog za uvedbo namakalnega sistema mora med drugim vsebovati seznam lastnikov zemljišč in njihove overjene izjave o strinjanju z uvedbo namakalnega sistema ter vsa predpisana soglasja ali dovoljenja pristojnih organov, če se predlaga uvedba zasebnega namakalnega sistema na območjih varovanj in omejitev po posebnih predpisih. Ministrstvo mora pred izdajo odločbe pri pristojnih organih preveriti skladnost seznama lastnikov zemljišč za uvedbo lokalnega namakalnega sistema, skladnost seznama lastnikov zemljišč in njihovih izjav za uvedbo zasebnega namakalnega sistema ter skladnost namakalnega sistema s prostorskim aktom lokalne skupnosti. Skratka, postopki, ki privedejo do tega, da se namakalni sistem sploh lahko zgradi, so zelo dolgotrajni in v praksi bi lahko s strani investitorjev prihajalo do pritiskov po izplačilih, o financiranju, še preden bi bili ti postopki pravzaprav zaključeni. Zato smo v Levici od ministrstva terjali zagotovila, da do tega ne bo prišlo in da se bodo gradnja, vzdrževanje in sanacija vodnih zadrževalnikov financirale iz sredstev, zbranih iz naslova odškodnin za spremembo namembnosti zemljišča, in ta zagotovila smo tudi dobili. Poleg sofinanciranja gradnje, sanacije in posodobitve vodnih zadrževalnikov, ki so delno namenjeni namakanju kmetijskih zemljišč in so državna vodna infrastruktura, bo zakon iz tega naslova omogočil tudi financiranje priprave strokovnih podlag v kmetijstvu, poenostavil prenos lastništva namakalnih sistemov v lasti države na lokalne skupnosti in skrajšal prehod na nov sistem zaračunavanja stroškov namakalnih sistemov, ki je bil predviden za leto 2031 na 2021. V Levici menimo, da so spremembe dobre in bomo predlagani zakon tudi podprli.
Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo gospod Franc Laj.
Spoštovani predsednik, državna sekretarka, drage kolegice in kolegi! V Poslanski skupini nepovezanih poslancev pozdravljamo ta predlog spremembe Zakona o kmetijskih zemljiščih, ker ocenjujemo, da bo pozitivno vplivalo na obvladovanje negativnih učinkov podnebnih sprememb. Kot smo priča zadnja leta, smo vse bolj izpostavljeni tem negativnim učinkom; ko ni suše, so poplave in obvladovanje tega problema je zagotovo strateškega pomena za našo družbo in za celotno državo Slovenijo. Ne smemo pozabiti, da odškodnina zaradi spremembe namembnosti kmetijskih zemljišč izhaja iz tistega, ko se kmetijsko zemljišče spremeni v eno drugo in dobi eno drugo funkcijo, in to pomeni, da trajno izgubljamo kmetijska zemljišča. Zato je pomembno, da se ta sredstva odškodnine, ki so namenski prihodek državnega proračuna, tudi porabijo za izboljšanje pogojev kmetijstva. Tu je izrednega pomena, kot sem poudaril, zaradi teh podnebnih sprememb – suše, poplave –, da se izgradijo zadrževalniki, da se zagotovijo vodni viri za namakalne sisteme, ker v nasprotnem primeru bomo lahko pričakovali še hujše katastrofe in negativne posledice na samo kmetijstvo in tudi s tem samooskrbo. Vendar se mi pa postavlja eno bistveno vprašanje, ker ta sredstva bodo prihodek državnega proračuna in v primeru, da ta sredstva ne bodo porabljena v tistem letu, kar pomeni, da bodo za kmetijstvo izgubljena in da se bodo porabila za povsem nekaj drugega. Temu bi se lahko izognili s tem, da bi bilo dobro, da bi razmislili, da bi se ta sredstva zbirala v neki vrsti sklada in na podlagi tega bi bila zagotovo večja verjetnost, da bi se ta sredstva tudi potem kvalitetno namensko porabila za tovrstne projekte, kot sem jih omenil. Še eno dejstvo bi želel izpostaviti. Do sprememb kmetijskih zemljišč zagotovo prihaja tam, kjer so kmetijska zemljišča in je otežena gradnja, in tudi prihaja do največ teh plačil odškodnin. Tu želim izpostaviti pomursko regijo in bi želel, da bi se vgradilo v ta sistem gospodarjenja s temi proračunskimi sredstvi, da bi se čim več teh sredstev tudi vrnilo tja, na tista območja, kjer dejansko tudi prihaja do izgub kmetijskih površin. Hvala za vašo pozornost.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Simon Zajc.
spoštovani! V Poslanski Skupini modernega centra bomo spremembe Zakona o kmetijskih zemljiščih podprli. Glavna sprememba, ki se nam obeta, je, da bomo lahko sredstva, zbrana iz naslova odškodnin zaradi spremembe kmetijskih zemljišč, namenili tudi za izgradnjo, vzdrževanje in sanacijo državnih vodnih zadrževalnikov. Ti državni objekti se ne morejo financirati iz sredstev programa razvoja podeželja, zato je to pomembna pridobitev tega zakona. Prvi takšen objekt, ki bo lahko ta sredstva na podlagi te spremembe koristil, je vodni zadrževalnik Vogršček. Ko je bila ta vlada na terenu in se je seznanila z dolgoletnimi, dolgoletnimi težavami pri sanaciji tega državnega objekta, se je odločila, da poišče neko rešitev, ki bo te težave končala, in to je ta rešitev, ki jo bomo danes, upam da, potrdili. V Strani modernega centra se zavedamo, da podnebne spremembe najbolj prizadenejo ravno kmete, ki so najbolj odvisni od vremena. V zadnjem času imamo seveda vrsto težav, od pozebe, do suše, do poplav, in če hočemo biti kot država čim bolj prehransko varni, je zelo pomembno, da čim hitreje in v čim večji meri kmetijske površine, ki so namenjene za proizvodnjo hrane za prebivalstvo, opremimo z namakalnimi sistemi, s sistemi za oroševanje, da damo čim več površin pod rastlinjake, zato da kmetje lahko čim prej začnejo s pridelavo in to pridelavo potegnejo čim dlje v zimo. Na ta način zmanjšamo našo odvisnost od uvoza in s tem povečamo svojo prehransko varnost in tudi, da zagotovimo našim ljudem lokalno in boljšo hrano, ki ne vpliva tako negativno na okolje in na podnebje. Ta novela omogoča tudi, da se iz sredstev, ki se jih zbere s temi odškodninami, lahko poleg strokovnih podlag za določitev trajno varovanih kmetijskih zemljišč financirajo tudi druge strokovne podlage s področja kmetijske zemljiške politike in varstva kmetijskih zemljišč. Poleg tega se podaljšuje tudi obdobje za prehod na nov način zaračunavanja stroškov upravljanja in vzdrževanja državnih in lokalnih namakalnih sistemov, odvisno seveda zdaj, kdaj so bili zgrajeni. Tisti, ki so bili zgrajeni pred 2002, se jim podaljša do 2030, ostalim pa do 2020. Smiselno je to, da se stari sistemi obnovijo in prenesejo na lokalne skupnosti ali pa opustijo, zdaj je odvisno od ekonomike oziroma interesa, dotlej pa naj se uporabnikov ne obremenjuje s sklepanjem novih pogodb. Še ena stvar se poenostavlja in to je prenos lastništva z državne na lokalno skupnost, ki bo od zdaj naprej nekoliko preprostejši. Iz vseh navedenih razlogov in argumentov, kot sem povedal že na začetku, v naši poslanski skupini spremembo tega zakona pozdravljamo. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Bojan Podkrajšek.
Spoštovani predsednik, državna sekretarka, cenjene kolegice in kolegi! Pri Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o kmetijskih zemljiščih se prav gotovo v Slovenski demokratski stranki zavedamo vsled podnebnih sprememb, da je kmetijstvo oziroma pridelovalci, pa tudi potrošniki, velikokrat v zelo težkem položaju. Seveda, ta predlog je manjše narave, ampak je pomemben za nadaljnji razvoj namakalnih sistemov. Bistven segment tega predloga pa je, da se lastništvo z države prenaša na lokalne skupnosti. Tukaj, na tem segmentu imamo v Slovenski demokratski stranki seveda pomisleke, da ta denar, ki se bo namensko zbiral, bo mogoče – pa upam, da ne – kje poniknil in ne bo prišel tja, kjer je potrebno za izgradnjo novih namakalnih sistemov, za vzdrževanje že zgrajenih namakalnih sistemov. Ampak kljub temu, ker se v Slovenski demokratski stranki zavedamo, da se je o podnebnih spremembah, predvsem danes govorimo o suši, treba pogovarjati in delati pred tem, ko nas suša doleti. Zato temu predlogu zakona ne bomo nasprotovali. Hvala za vašo pozornost.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Benedikt Kopmajer.
Spoštovani predsednik, državna sekretarka, kolegice in kolegi, vsem lep pozdrav! V naši poslanski skupini ocenjujemo predlog novele Zakona o kmetijskih zemljiščih kot zelo velik doprinos za nadaljnji razvoj namakanja v Sloveniji. Ena od najbolj pomembnih rešitev, ki jih prinaša novela, je, da se bodo namenska sredstva, zbrana iz odškodnin zaradi spremembe namembnosti kmetijskih zemljišč, namenila za vodne zadrževalnike, tako za njihovo gradnjo, sanacijo kot tudi za posodobitev državnih vodnih zadrževalnikov. Dejstvo je namreč, da imamo velike vodne zadrževalnike, katerih sanacija ali pa posodobitev pomeni stroške v višini, ki presegajo priznane stroške za posamično investicijo, ki ima omejitve v programu razvoja podeželja. Še ena od dobrih rešitev, ki jih prinaša novela, je ta, da se občine lahko odločijo, ali bodo prevzele lastništvo velikih namakalnih sistemov ali pa bodo le-ti ostali v lasti države. Za prenos lastništva ne bo treba dobiti soglasja lastnikov zemljišč, preko katerih poteka namakalni sistem, kar je le še ena prednost. Gre za rešitev, ki so jo ministrstvu predlagali, po domače rečeno, s terena, ministrstvo pa je prisluhnilo in upoštevalo predloge. V Poslanski skupini Desus predlog novele zakona ocenjujemo kot nekakšno pripravo slovenskega kmetijstva na podnebne spremembe, ki bodo z vedno bolj pogostimi sušnimi obdobji prizadele tudi našo državo, ne glede na to, da smo trenutno zelo vodnata država. Prav te velike količine vode je treba pravočasno ustrezno razporediti in jih shraniti prav s takšnimi zadrževalniki, da bo voda kmetijcem na voljo skozi vse leto. Poslanka in poslanci Poslanske skupine Desus bomo zaradi pozitivnih rešitev, ki jih predlog novele prinaša s širjenjem ukrepov za namakanje, predlog soglasno podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Janko Veber.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o kmetijskih zemljiščih bomo podprli, saj se dopolnjujejo in popravljajo obstoječe rešitve, ki so izjemno pomembne za učinkovitejše kmetovanje, saj omogočajo izgradnjo, sanacijo in posodobitev vodnih zadrževalnikov in prenos lastnine državnih namakalnih sistemov na lokalne skupnosti, s čimer bo sistem postal učinkovitejši. Pomembna rešitev in dopolnitev v tem zakonu pa je, da za vse to zagotavlja tudi dodatna sredstva, in sicer gre za sredstva, ki so zbrana iz naslova odškodnin zaradi spremembe namembnosti kmetijskih zemljišč, tako bo tudi učinek tako zbranih sredstev še večji na področju kmetijske predelave. Predlog zakona sta v obravnavi podprla tudi Državni svet in Kmetijsko-gozdarska zbornica. Na odboru smo sicer prejeli tudi pobudo Občine Kočevje, da se zakon dopolni na način, da bi sredstva, ki se zbirajo iz naslova spremembe namembnosti odškodnin, namenila tudi za financiranje gradnje, sanacije in posodobitve zbiralnikov meteorne vode in vodnih vrtin za namene oskrbe kmetij brez ustreznega vira, in sicer za namen živinoreje. Amandma, ki je bil vložen, z naše strani sicer ni bil podprt, je pa odprta možnost, da se vsi ti sistemi vendarle vključijo v program financiranja, ki ga omogoča pri razvoju podeželja Ministrstvo za kmetijstvo. Tako upamo, da bodo ti projekti tudi uspešni, kajti gre vendarle v veliki meri v Sloveniji tudi za območja, kjer ni toliko možnosti za to, da bi se zgradilo zadrževalnike in namakalne sisteme, je pa seveda izjemno pomembno, da se zagotovi ustrezen vodni vir, recimo, za živinorejo, in upamo, da bo tudi ta program zaživel. Torej zaradi vseh teh pomembnih rešitev, ki jih ta zakon prinaša, bomo ta zakon podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospa Iva Dimic.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, državna sekretarka, kolegice in kolegi! Predlog Zakona o kmetijskih zemljiščih prinaša več rešitev. bistvene so: iz sredstev z naslova odškodnin se bodo zaradi spremembe namembnosti kmetijskih zemljišč po novem lahko financirale tudi gradnja, sanacija in posodobitev vodnih zadrževalnikov. Izpolnjena pa bosta morala biti pogoja, da gre za vodni zadrževalnik, ki je v lasti države, in da je vsaj delno namenjen za namakanje kmetijskih zemljišč. Dodaja se tudi možnost financiranja drugih strokovnih podlag za področje politike kmetijskih zemljišč, na primer analize stanja namakalnih sistemov, poenostavlja in omogoča se prenos lastninske pravice na državnem namakalnem sistemu na lokalno skupnost na način, da pogodbo o prenosu lastninske pravice na državnem namakalnem sistemu podpišeta Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano in občina. Prenos lastnine upravljanja in vzdrževanja namakalnih sistemov z države na občine po trditvah predlagatelja, ministrstva, ne vpliva na višino stroškov upravljanja in vzdrževanja, ki jih plačujejo lastniki zemljišč na območju namakalnega sistema. Vendar imamo v Novi Sloveniji glede prenosa namakalnih sistemov pomislek, saj je problem v tem, da se ne zagotavljajo sredstva za amortizacijo sistema. Trenutno kmetje plačajo stroške porabljene vode, če namakajo, in potem še 20 evrov na hektar namakalne površine, ki služi za najosnovnejše vzdrževanje sistema, kot so zagon, konzerviranje, pregled hidrantov in košnja trave. Če pa pride do izredne napake na sistemu, mora občina dati dodaten denar, tega pa številne občine – vse več je številnih nalog – brez dodatnih virov financiranja ne zmorejo več. Cene kmetijskih pridelkov pa ne presegajo večjih stroškov, da bi na primer lahko uvedli omrežnino. Država bi morala občinam zagotoviti denar za dolgoročno zagotavljanje sredstev za vzdrževanje, torej omrežnino, kot je pri vodovodu. V praksi pa je ravno obratno, ta vlada vztrajno krči sredstva za občine. Prav tako zakon ne rešuje težave, ki se pojavlja v praksi z določanjem meje območja lokalnega namakalnega sistema, da bi namesto potrebnih podpisov vseh lastnikov bilo dovolj soglasje lastnikov dveh tretjin površine kmetijskih zemljišč, ki so podpisali pogodbo o namakanju. Po trenutnem zakonu so edini, ki lahko zagotavljajo sklenjeni zunanji rob namakanja, veliki posestniki, kot je Panvita in podobni. In to v smeri tudi ta politika ministra Židana in Socialnih demokratov gre. Zakon očitno ni usklajen z občinami in ker tega ni, je prenos na občine bežanje od odgovornosti. Minister si je po pilatovsko umil roke in zanj problema ni več. Občine so tako postavljene v položaj, da morajo zagotavljati sredstva za investicijsko vzdrževanje namakalnih sistemov. To pa pomeni dolgoročno, da bodo namakalni sistemi počasi propadli, ker občine teh sredstev nimajo. Poslanci Nove Slovenije predloga zakona ne bomo podprli.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker matično delovno telo predlaga zboru, da predlog zakona sprejme v predloženem besedilu, in ker amandmaji k prehodnim in končnim določbam niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 26. točki dnevnega reda. S tem prekinjam 6. točko dnevnega reda. Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DODATNI KONCESIJSKI DAJATVI OD PREJEMKOV, IZPLAČANIH ZA OBČASNA IN ZAČASNA DELA ŠTUDENTOV IN DIJAKOV PO SKRAJŠANEM POSTOPKU Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport dr. Tomažu Bohu.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, dobro jutro tudi v imenu Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport! Pred nami je na mizi besedilo zakona o spremembah Zakona o dodatni koncesijski dejavnosti od prejemkov, izplačanih za občasna in začasna dela študentov in dijakov. Gre za besedilo, ki pravzaprav prinaša dva poglavitna cilja oziroma dve poglavitni spremembi, in sicer prva od njih je omogočiti večjo fleksibilnost pri porabi na ta način zbranih sredstev, saj se na podlagi predlagani sprememb zakona omogoča poraba sredstev ne le za odplačilo kreditov na podlagi poroštvene sheme, kot je bilo to do sedaj v veljavi, pač pa tudi za neposredno financiranje oziroma sofinanciranje investicij. Druga pomembna sprememba oziroma pomemben dodatek je razširitev namena porabe koncesijskih sredstev, in sicer pri javnih visokošolskih zavodih na gradnjo, nakup, rekonstrukcijo, prenovo, vzdrževanje, na področju študentskih domov pa se razširja krog upravičencev tudi na dijaške domove in možna je poraba sredstev za nakup, rekonstrukcijo, razširitev, vzdrževanje in opremljanje le-teh. Skratka, v dopolnilu gre za to, da prilagajamo zakonodajno podlago oziroma zakonsko podlago dejanskemu stanju, kajti vsi vemo, da je v zadnjem času kar nekaj kombiniranih študentskih namestitev oziroma študentsko-dijaških, in iz tega razloga je pravzaprav tovrstna dopolnitev ključnega pomena. S predlaganimi spremembami zakona se zasleduje načelo gospodarnosti, saj se v primeru razpoložljivih koncesijskih sredstev s tem omogoča tudi neposredno sofinanciranje investicij. Z razširitvijo namena porabe sredstev na vsa investicijska vlaganja pa se prav tako omogoča gospodarna poraba sredstev glede na izkazane potrebe. Kljub vsemu pa odplačilo najetih kreditov ostaja prioriteta; neposredno sofinanciranje investicij bo mogoče le s preostankom zbranih koncesijskih sredstev. Hvala lepa.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici dr. Mirjam Bon Klanjšček.
Hvala lepa. Vsi prav lepo pozdravljeni! Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino je na 39. redni seji 29. novembra letos, obravnaval Predlog zakona o spremembah Zakona o dodatni koncesijski dajatvi od prejemkov, izplačanih za občasna in začasna dela študentov in dijakov, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. Kolegij predsednika Državnega zbora je na 108. redni seji dne 12. oktobra letos sklenil, da se predlog zakona obravnava po skrajšanem postopku. Predloženi zakon je z vidika njegove skladnosti z Ustavo in s pravnim sistemom ter zakonodajno-tehničnega vidika proučila Zakonodajno-pravna služba, njena predstavnica pa je pojasnila, da je pripomba, ki so jo podali k 2. členu, upoštevana v vloženem amandmaju koalicijskih poslanskih skupin. Svoje mnenje je podala tudi Komisija Državnega sveta za kulturo, znanost, šolstvo in šport, ki je predlog zakona podprla. Uvodoma je predlog zakona predstavil predstavnik predlagatelja, državni sekretar na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport dr. Tomaž Boh. Razprava pa je potekala predvsem o tem, da je prav, da študentje poleg študija ustvarjajo tudi primerne pogoje za študij, da je v prihodnje potrebno urediti tudi plačno disciplino delodajalcev tar da študentsko delo ne sme biti socialni korektiv, saj morajo mladi čim prej vstopiti na trg dela in tako preprečiti podaljševanje študija. Po glasovanju o amandmaju je odbor v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval še o členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejeti amandma je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega je vključen sprejeti amandma. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo spet dr. Mirjam Bon Klanjšček.
Hvala lepa. Spoštovani! Predlog zakona, ki je pred nami, zasleduje cilj večje fleksibilnosti pri porabi sredstev iz naslova dodatne koncesijske dajatve od tako imenovanega študentskega dela, namenjenih za vzdrževanje, obnovo in gradnjo dijaške in študentske infrastrukture, torej visokošolskih kompleksov, študentskih in dijaških domov ter stanovanjskih enot, namenjenih za bivanje študentov. Zakon o dodatni koncesijski dajatvi od prejemkov, izplačanih za občasna in začasna dela študentov in dijakov, je bil sprejet v letu 2003 in je omogočil sofinanciranje prostorskih pogojev, tehnološke opremljenosti in prenovo študentskih bivalnih zmogljivosti. Ob njegovi prvi spremembi pred dobrim desetletjem je bilo koncesionarjem naloženo, da morajo obračunana sredstva dodatne koncesijske dajatve nakazati neposredno v proračunski sklad, Študentska organizacija pa je bila kot posrednica pri zbiranju iz sredstev izločena. Od zadnje spremembe zakona leta 2010 pa se zbrana sredstva iz dodatne koncesijske dajatve namenjajo za odplačilo posojil, najetih za gradnjo in prenovo študentskih bivalnih zmogljivosti, posodobitev prostorskih pogojev in tehnološke opremljenosti univerz, ki jih je ustanovila Republika Slovenija. Ker bodo zadnji obroki najetih posojil odplačani šele v letu 2033, predlog zakona razširja namen porabe sredstev tako, da se s koncesijskimi sredstvi lahko neposredno sofinancira investicijo, namenjeno bodisi obnovi in vzdrževanju bodisi gradnji novih bivalnih kapacitet za študente in dijake. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev predlog zakona podpiramo. Prav tako pa menimo, da je prav, da študentje in dijaki s svojim delom prispevajo tudi k vzdrževanju lastne infrastrukture ter si tako še izboljšujejo pogoje za študij. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Saša Tabaković.
Hvala za besedo. Že od leta 2003 se določen del prejemkov, izplačanih za občasna in začasna dela študentov in študentk ter dijakov in dijakinj, ki jih zaračunavajo organizacije za posredovanje začasnih in občasnih študentskih del, namensko odvaja preko tako imenovane dodatne koncesijske dajatve. Iz obrazložitve takratnega zakonskega predloga izhaja, da je za nemoteno nadaljevanje izvajanja programa investicijskih del na področju visokega šolstva in urejanja študentskih bivalnih zmogljivosti nujna takojšnja zagotovitev potrebnih sredstev, ki bi omogočila pogoje za bivanje in s tem študij večjega dela študentske populacije. Z nekaj spremembami prvotno sprejetega zakona tako organizacije, ki opravljajo dejavnost posredovanja študentskega dela, zbrana sredstva v višini 2 % še danes nakazujejo v proračunski sklad, ki je namenjen za sofinanciranje gradnje in prenove študentskih bivalnih zmogljivosti ter sofinanciranje razširitve in posodobitve prostorskih pogojev in tehnološke opremljenosti javnih univerz. Po nekaj letih izvajanja takšne ureditve je bila na vladni strani podana ocena, da bi bilo smiselno razširiti namen uporabe sredstev, saj bi bilo v posameznih primerih ustrezneje investicijo neposredno financirati oziroma sofinancirati. Prav tako bi veljalo razširiti namen porabe sredstev, da se bodo ta glede na potrebne usmerile v nujno potrebne investicije, kot na primer vzdrževanje in posodabljanje objektov. Ravno slednje jim s predlagano novelo zakona omogočamo, saj se predlagane spremembe nanašajo na večjo fleksibilnost pri porabi sredstev, ker razširjajo namen porabe koncesijskih sredstev, in sicer pri javnih visokošolskih zavodih na gradnjo, nakup, rekonstrukcijo, prenovo, vzdrževanje in opremljanje, ravno tako pri študentskih bivalnih zmogljivosti. Pomembno je, da se bodo po novem sredstva namenjala tudi za dijaške domove in da odplačilo že najetih kreditov ostaja prioriteta. Neposredno sofinanciranje investicij pa bo mogoče le s preostankom zbranih koncesijskih sredstev. Novela zakona še naprej sledi splošnemu cilju spodbujanja prostorske širitve študentskih bivalnih kapacitet in prenove tehnološke opremljenosti univerz, kar v Poslanski skupini SMC podpiramo in bomo glasovali za sprejetje novele zakona. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Žan Mahnič.
Hvala za besedo, predsednik. Gospod državni sekretar, kolegice in kolegi! Ko govorimo o tem proračunskem skladu ministrstva, je treba povedati, da je bil po osnovnem zakonu ustanovljen do 31. 12. 2009. Od tega datuma naprej pa so se zbrana sredstva iz te koncesijske dajatve namenila odplačilu posojil Študentske organizacije Slovenije, najetih za gradnjo in prenovo študentskih bivalnih zmogljivosti. Spremenjeni in dopolnjeni zakon je opredelil, da se tako zbrana sredstva in dodatne koncesijske dajatve od 1. januarja 2009 dalje namenijo ravno tem aktivnostim. Potem pa je bilo pri zagotavljanju finančnih sredstev za investicije ugotovljeno, da bi bilo primerno razširiti namen njihove uporabe, saj bi bilo v posameznih primerih bolj premišljeno kot najem kredita, ki predstavlja dražji vir financiranja, s koncesijskimi sredstvi neposredno sofinancirati ali pa tudi financirati investicijo. Ob tem so bile v programske obdobju 2007–2013 večje investicije na področju visokega šolstva sofinancirane s sredstvi evropskih strukturnih skladov, v sedanji finančni perspektivi 2014–2020 pa je obseg teh sredstev za investicije žal močno zmanjšan. Dvema ciljema nekako sledi ta zakon, in sicer omogočiti večjo fleksibilnost pri porabi sredstev in razširitev namena porabe koncesijskih dajatev. Kar se tiče fleksibilnosti je pomembno, da se na podlagi predlaganih sprememb omogoča poraba sredstev ne le za odplačilo kreditov, kot je bilo to sedaj, pač pa za neposredno financiranje oziroma sofinanciranje investicij. Tukaj gre predvsem za to, da je vse bolj transparentno in da imamo tudi večji pregled nad namenskostjo porabe teh sredstev. Kar se tiče razširitve namena porabe koncesijskih sredstev, je pri javnih visokošolskih zavodih na gradnjo, nakup, rekonstrukcijo, prenovo, vzdrževanje. Na področju študentskih domov pa se razširja krog upravičencev, tako dobivamo tudi na primer dijaške domove in možno porabo sredstev. Tako bodo omogočale večjo fleksibilnost in širšo porabo, predvsem pa s tem tudi nadzor, če dodajamo še te elemente. Tako v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ne vidimo razloga, da bi temu zakonu nasprotovali. Je pa seveda treba povedati, da bi bilo treba dati večje vložke v nastanitvene zmogljivosti za dijake in študente. Vemo, da se jih veliko vozi, številni so iz socialno ogroženih družin in vsem je treba – ne glede na to, kdo so, od kje so, iz kakšnih družin prihajajo – omogočiti enakopravne pogoje za študij in pri tem bi se morala država lotiti nekaterih resnih vprašanj. Ta zakon govori predvsem o financiranju, če rečemo temu, nepremičnin, žal, v tem mandatu nismo bili priče kakšnim spremembam zakonodaje, tudi ne ukrepom, z izjemo neke deklaracije ali resolucije o nacionalnem stanovanjskem programu, ki je, žal zaenkrat ugotavljamo, le mrtva črka na papirju, kljub temu da so dokaj natančno določeni neki roki, kaj se bo gradilo, kaj se bo dalo kdaj v uporabo, kako se bodo nepremičnine uporabljale, komu bodo namenjene. Zdaj pa je potrebna še akcija, treba je narediti tudi konkretna dejanja za naše dijake in naše študente. Ne nazadnje je bilo veliko govora tudi v programu Stranke modernega centra in v koalicijski pogodbi so opredeljene stanovanjske zadruge, pa tudi na tem področju očitno do konca mandata ne bo ničesar. Tako se redkokdaj strinjam s kolegi iz Levice, pa vendar, kar se stanovanjske politike tiče, žal, v tem mandatu ni bilo narejenega ničesar, da bi lahko rekli, da imamo neko pozitivno stanovanjsko politiko, še posebej do populacije, ki jo zajema ta zakon, to pa je do naših mladih. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospa Marinka Levičar.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovani vsi prisotni, lepo pozdravljeni! Sprememba Zakona o dodatni koncesijski dejavnosti prinaša sicer majhno, a pomembno spremembo pri namenu uporabe sredstev, ki jih študentske organizacije nakazujejo v proračunski sklad v pristojnosti Ministrstva za izobraževanje. Predlog zakona sledi ugotovitvi, da je treba razširiti namen porabe sredstev, saj je namesto najema kredita, ki je dražji vir financiranja, bolj smotrno neposredno financiranje investicije. Zbrana sredstva iz dodatne koncesijske dejavnosti sedaj omenjeni proračunski sklad namenja za odplačilo kreditov, najetih za gradnjo in prenovo študentskih domov, ter za posodobitev prostorov in tehnološke opremljenosti univerz, ki jih je ustanovila Republika Slovenija. Zadnji obroki najetih dolgoročnih kreditov s poroštvom države, ki so bili sprejeti v ta namen, bodo odplačani šele leta 2033. S to spremembo zakona bomo omogočili večjo fleksibilnost porabe sredstev, razširili namen porabe koncesijskih sredstev, krogu upravičencev pa dodali tudi investicije v dijaške domove. Odplačilo najetih kreditov tako ostaja prioriteta, neposredno financiranje investicij pa bo mogoče le s preostankom zbranih koncesijskih sredstev. V Poslanski skupini Desus smo prepričani, da moramo mladim omogočiti ustrezne pogoje za študij, po končanem študiju pa jim omogočiti čim hitrejši vstop na trg delovne sile. Pričujoči predlog zakona pomeni le majhen, a pravilen korak v pravo smer, da se omogoči smotrnejše vlaganje v infrastrukturo, ki je bistvenega pomena za študente in dijake, zato ga bomo podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Janko Veber.
Hvala za besedo in še enkrat lep pozdrav vsem! Tudi Predlog zakona o spremembah Zakona o dodatni koncesijski dajatvi od prejemkov, izplačanih za občasna in začasna dela študentov in dijakov, bomo podprli, saj gre za smotrno in namensko uporabo tako zbranih sredstev in ob dejstvu, da se obseg kreditov, ki so bili najeti za potrebe nastanitvene infrastrukture, zmanjšuje, je smiselno nameniti ta sredstva tudi neposredno za investicije. Tako zbrana sredstva se bodo lahko uporabljala pri javnih visokošolskih zavodih za gradnjo, nakup, rekonstrukcijo, prenovo in tudi pri vzdrževanju in na področju študentskih domov se razširja krog upravičencev tudi na dijaške domove in na mogočo porabo sredstev za nakup, razširitev, rekonstrukcijo in vzdrževanje ter opremljanje teh domov. Torej, lahko govorimo o tem, da smo resnično znotraj izobraževalnega sistema v posameznih državah, upam si reči, na svetovni ravni zelo različni ravno na tej točki. Kajti študentje in dijaki, ne samo da pridobivajo ustrezno izobrazbo skozi svoj študij, skozi obiskovanje srednjih šol, ampak tudi skozi delo, ki ga opravljajo, zato da lažje preživijo tako študentska kot dijaška leta in si zagotavljajo tudi ustrezen standard, s svojim delom skozi koncesijske dajatve preko študentskih servisov prispevajo tudi k izgradnji tako univerz kot seveda tudi nastanitvenih kapacitet. Skratka, gre za izjemno izjemno veliko prizadevnost dijakov in študentov in zato jim velja čestitati, da vse to zmorejo, hkrati pa s tem seveda tudi dokazujemo, da Slovenci tudi sicer zmoremo veliko več, kot nam včasih ali pa kar pogosto želijo priznati marsikateri drugi, češ da ne upravljamo dovolj dobro ali s svojim premoženjem ali kaj podobnega. Seveda vse to znamo uspešno delati, še posebej ob tako marljivi generaciji, ki ustvarja tudi z lastnim delom pogoje za dober študij in tudi za bivanje. Seveda bomo iz teh razlogov ta zakon podprli, opozarjamo pa tudi na to, kar je opozorila Študentska organizacija, da pa vendarle je potreben tudi dodaten vir ves čas imeti na razpolago znotraj integralnih sredstev in s tem seveda pospešiti izgradnjo res nujno potrebne infrastrukture na področju izobraževanja, če želimo slediti vse razvojne tokove tako v Evropi kot v svetu. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije - krščanskih demokratov, zanjo gospa Ljudmila Novak.
Spoštovani gospod predsednik, kolegice in kolegi! Organizacije oziroma delodajalci, ki opravljajo dejavnost posredovanja začasnih in občasnih del dijakom in študentom, na podlagi podeljene koncesijske pogodbe Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, so v skladu s še nekaterimi drugimi zakoni dolžni obračunavati in plačevati koncesijsko dajatev ter dodatno koncesijsko dajatev v proračunski sklad Republike Slovenije. Predlagane spremembe tega zakona naj bi omogočile večjo fleksibilnost pri porabi sredstev, saj se na podlagi predlaganih sprememb zakona omogoča poraba sredstev ne-le za odplačilo kreditov, pač pa tudi za neposredno financiranje oziroma sofinanciranje investicij, razširi pa se tudi namen porabe koncesijskih sredstev, in sicer pri javnih visokošolskih zavodih na gradnjo, nakup, rekonstrukcijo, prenovo in vzdrževanje. Poleg študentskih domov se lahko financirajo še nakup, razširitev, rekonstrukcija, vzdrževanje in opremljanje dijaških domov. Vsekakor so to za študente koristne naložbe in opravičujejo svoj namen. V Poslanski skupini Nove Slovenije pa ne moremo mimo dejstva, da je študentsko delo socialni korektiv in ena izmed fleksibilnih oblik dela, ki je namenjena šolajoči se mladini. Žal pa se zaradi te možnosti podaljšuje, velikokrat, čas študija, na trgu dela pa je posledično na razpolago manj delovnih mest s stalno zaposlitvijo. Menimo, da bi morali mladi v času študija predvsem študirati, zato pa seveda potrebujejo ustrezne bivalne in finančne pogoje. Treba si je prizadevati, da se čas študija skrajša, tako bi lahko mladi, polni novih znanj, hitreje vstopili na trg dela in s svojim znanjem in zagnanostjo doprinesli k višji gospodarski rasti. Posledično bi potrebovali tudi manj študentskih domov, mladi pa bi se lahko hitreje osamosvojili. Mlade, perspektivne ljudi, ki odidejo po nove dragocene izkušnje in znanje v tujino, to je sicer dobrodošlo, je treba motivirati tudi za vrnitev v Slovenijo, treba jih je spodbuditi, da se vrnejo, si tu ustvarijo družine in s svojimi izkušnjami doprinesejo k vsestranskemu razvoju države. V enem izmed včerajšnjih častnikov je bil članek z naslovom Slovenija izganja svoje najbolj izobražene kadre, če čisto na kratko povzamem, mlade, ki so se podoktorsko izpopolnjevali v tujini, je nekatere že med bivanjem tam, nekatere pa tudi več let po vrnitvi domov, neprijetno presenetila odločba Finančne uprave za plačilo dohodnine. Ne le, da te mlade nagajamo nazaj v tujino, dajemo jim jasen signal, da ni dobro biti rezident Slovenije. Predlog sprememb zakona bomo v Poslanski skupini Nove Slovenije podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Levica, zanjo Miha Kordiš.
Do predlagane spremembe zakona smo v Levici zadržani. Bolj premišljeni porabi sredstev iz dodatne koncesijske dajatve in razširitvi kroga upravičencev še na dijaške domove ne nasprotujemo. Imamo pa nekaj pomislekov glede porabe sredstev, ki ni v neposrednem interesu tistih, ki v sklad prispevajo, in manku nadzora in participacije teh istih dijakov in študentov pri porabi sredstev iz tega sklada. Trenutno veljavni zakon nalaga koncesionarjem, to je študentskim servisom, plačilo dodatne koncesijske dajatve. Ta sredstva so nakazana neposredno v proračunski sklad in so namenjena za pogoje delovanja študentskih domov, pa tudi za odplačilo posojil, najetih za gradnjo in prenovo domov ter za prenovo in tehnološko opremljenost javnih univerz. Vlada je sedaj ugotovila, da bi bilo neposredno sofinanciranje investicij s koncesijskimi sredstvi ceneje od najema kredita, zato se s tem predlogom predvideva razširitev namena porabe teh sredstev. Tako predlog prinaša več možnosti pri porabi sredstev sklada, ta se bodo odslej lahko namenjala za neposredno financiranje investicij pri javnih visokošolskih zavodih in na področju študentskih in dijaških domov. Pri tem v Levici ocenjujemo, da je za osnovne investicije univerze odgovorna država. To še posebno velja za investicije, ki niso namenjene neposrednemu interesu tistih, ki v sklad prispevajo, torej študentom in dijakom. Primer neupravičene porabe sredstev sklada je na primer obnova rektorata univerze. Poraba sredstev bi morala biti zato strogo omejena le na tiste investicije, ki so v neposrednem interesu študentov. Sredstva se morajo razdeliti po načelu dejanskih potreb, torej tja, kjer študentskih postelj primanjkuje, in v obnovo in posodobitev dotrajanih študentskih in dijaških domov jih kaže nameniti. Za posodabljanje univerzitetnih prostorov naj se sredstva namenjajo le, če je zato jasno izkazan interes študentov. Poleg tega bi bilo treba vzpostaviti vsaj mehanizme nadzora nad porabo teh sredstev, v katerega bi bili dijaki in študenti vključeni. Ne samo to, povsem upravičeno bi bilo, da bi lahko skupnost dijakov in študentov tudi aktivno vplivala na porabo teh sredstev; torej, da bi se v določenem obsegu uveljavila participativnost pri njihovi porabi. Gledano širše bi lahko država iz naslova študentskega dela pridobila veliko več sredstev, za obnove, investicije in državne investicije bi ostalo več, če nad posredovanjem študentskega ne bi parazitirale zasebne agencije. Študentski servisi, efektivno pralnice denarja za prijatelje določenih študentskih funkcionarjev, tako ostajajo črna luknja, v katero se še ne transparentno stekajo javna sredstva. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 26. točki dnevnega reda. S tem prekinjam 8. točko dnevnega reda. Prehajamo na 9. TOČKO DNEVNEGA REDA TO JE NA OBRAVNAVO PRDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O NAGRADAH IN PRIZNANJIH ZA IZJEMNE DOSEŽKE V ZNANSTVENORAZISKOVALNI IN RAZVOJNI DEJAVNOSTI PO skrajšanEM postopkU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport dr. Tomažu Bohu.
Hvala lepa, spoštovani predsednik, za besedo in lepo pozdravljeni še enkrat v mojem imenu! Pred nami imamo zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o nagradah in prejemkih za izjemne dosežke v znanstvenoraziskovalni in razvojni dejavnosti. Načela zakona oziroma sprememb zakona ostajajo enaka, kot so v veljavnem zakonu, pa vendar sama sprememba prinaša nekaj pomembnih dopolnitev, nekaj pomembnih, bolj natančnih opredelitev postopkov in ne nazadnje tudi nekaterih načel, ki nekako sledijo duhu časa oziroma so posledica tega, da so se spremembe in pogled na znanost oziroma tehnologijo in inovacije od časa, ko je bil sprejet veljavni zakon, nekoliko spremenila. Podeljevanje nagrad v vsakem primeru je zahvala posameznikom za njihove izredne dosežke. Hkrati je podeljevanje nagrad in priznanj odlična oblika promocije pomena znanosti in tehnologijo, kakor tudi inovacij za družbeni in gospodarski razvoj družbe ter povečanje družbene in individualne kakovosti življenja. S sistemsko ureditvijo nagrajevanja dosežkov na področju raziskav in razvoja se je povečal družbeni ugled in pomen nagrad na področju raziskav in razvoja. Spremembe, ki jih imamo v tokratnem besedilu, lahko strnemo v tri ključne sklope. Prvi. Z uvedbo Puhovih nagrad za življenjsko delo in za vrhunske dosežke se daje večji pomen prenosu znanstvenoraziskovalnih izsledkov v gospodarsko in družbeno prakso. Tukaj sledimo povečanemu pomenu prenosa znanja in inovacijam in v primerjavi z obstoječo zakonodajo dajemo v tem primeru tudi večji poudarek tistim raziskovalcem, tistim delavcem oziroma tistim strokovnjakom, ki delajo na področju tehnologije in inovacij, in dosežke, ki jih dosegajo naše univerze in raziskovalni inštituti, s pridom in v korist večje družbene rasti oziroma rasti gospodarstva prenašajo v gospodarske družbe in tudi širše v družbeno okolje. Drugi pomen oziroma drugi sklop sprememb. Gre predvsem za to, da predlog zakona poudarja pomen znanstvenoraziskovalne poštenosti pri delu raziskovalcev in zato uvaja upoštevanje Evropskega kodeksa ravnanja za ohranjanje raziskovalne poštenosti. V zadnjem času smo namreč priča precejšnjemu številu, predvsem v svetu, pa ne nazadnje tudi Slovenija ni imuna na to, prilagajanj oziroma prikrajanj znanstvenih dosežkov in s tega vidika je bilo pomembno za dobitnike oziroma za tiste, ki kandidirajo za te najvišje nagrade na področju znanosti in inovacij, vnesti v ustrezno zakonodajo tudi ta segment. Na koncu. Omejitev trajanja mandata članov odbora na en zaporedni mandat upošteva željo po zagotavljanju sodelovanja čim večjega števila uglednih raziskovalcev z različnih znanstvenih področij iz celotne Slovenije pri izboru najpomembnejših dosežkov znanstvenikov in raziskovalcev. S temi spremembami verjamemo, da je zakon, ki ureja področje nagrad na področju raziskav, inovacij, posodobljen s pomembnimi elementi, ki so pomembni zaradi novih družbenih razmerij oziroma novih družbenih praks, ki smo jim priča na področju raziskav in razvoja, in verjamemo, da bo na podlagi tega zakona podeljevanje nagrad še bolj transparentno in bodo dobitniki uživali še večji ugled v družbi. Hvala lepa.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici dr. Mirjam Bon Klanjšček.
Hvala lepa. Spoštovani! Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino je na 39. redni seji 29. novembra letos obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o nagradah in priznanjih za izjemne dosežke v znanstvenoraziskovalni in razvojni dejavnosti, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. Kolegij predsednika Državnega zbora je na 111. redni seji dne 6. novembra letos sklenil, da se predlog zakona obravnava po skrajšanem postopku. Predloženi zakon je z vidika njegove skladnosti z Ustavo in pravnim sistemom ter z zakonodajno-tehničnega vidika preučila Zakonodajno-pravna služba, njena predstavnica pa je pojasnila, da je pripomba, ki so jo podali k 2. členu, upoštevana v vloženem amandmaju koalicijskih poslanskih skupin. Svoje mnenje je podala tudi Komisija Državnega sveta za kulturo, znanost, šolstvo in šport, ki je predlog zakona podprla. Uvodoma je predlog zakona predstavil predstavnik predlagatelja, državni sekretar na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport dr. Tomaž Boh. Razprava je potekala predvsem o 6. členu novega zakona, pri katerem je bil s strani Levice predlagan tudi amandma odbora. S strani člana odbora, poslanca Levice, je bilo obrazloženo, da z amandmajem predlagajo, da se pri sestavi preimenovanega odbora poleg že določene zastopanosti vseh področij znanstvenih ved upošteva tudi spolno uravnoteženost članov. Pojasnil je, da je na enak način to urejeno že pri Zakonu o Prešernovi nagradi. Nekateri so ob tem menili, da mora biti merilo izbire sam dosežek in ne to, ali ga je dosegla ženska ali moški, drugi pa so menili, da predlagani amandma odbora podpirajo, saj podpira participacijo žensk pri odločanju. Po glasovanju o amandmajih je odbor v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval še o členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejeta amandmaja je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega sta vključena sprejeta amandmaja. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Saša Tabaković.
Hvala za besedo. Na podlagi Zakona o nagradah in priznanjih za izjemne dosežke v znanstvenoraziskovalni in razvojni dejavnosti, se že vrsto let podeljujejo najvišje državne nagrade in priznanja za dosežke na tem področju in prav je tako, saj vrhunski dosežki terjajo odgovoren odnos oblasti do njih in predvsem do raziskovalcev, ki so njihovi kreatorji in ambasadorji. Neodgovorno do vrhunskih dosežkov naših znanstvenic in znanstvenikov ter njih samih bi bilo, če si ne bi priznali, da je bil vitalen pomen znanosti v prejšnjih letih, predvsem pa v času krize, prezrt. Veseli nas, da se negativen trend obrača obratno v pozitivno smer, predvsem z vidika večjih proračunskih vlaganj v znanstvenoraziskovalno dejavnost in priprave normativnih podlag, ki bodo znanosti in znanstvenikom omogočile nadaljnji razvoj in napredek. Zavedamo se, da smo od optimalnega stanja še nekaj korakov oddaljeni, kljub temu pa smo s sprejetimi ukrepi, nazadnje s proračunoma za leto 2018 in 2019 in dodanimi sredstvi v letu 2017, negativen trend zagotovo zaustavili. Novela zakona, ki jo danes sprejemamo, nadgrajuje že uveljavljeno Puhovo priznanje s Puhovo nagrado za življenjsko delo in nagrado za vrhunske dosežke. S to spremembo se bo Puhova nagrada po svoji odličnosti izenačila z do sedaj najvišjo nagrado in priznanjem za dosežke na področju znanstvenoraziskovalne dejavnosti, to je s Zoisovo nagrado in Zoisovim priznanjem. V Poslanski skupini SMC smo na seji matičnega delovnega telesa tudi podprli amandma, ki sledi večji spolni uravnoteženosti sestave odbora, ki podeljuje nagrade in priznanja. Takšno rešitev podpiramo tudi danes. Že hiter pregled dosedanjih sestav odbora, razen aktualnega, kaže na podreprezentiranost žensk v njem in že to je zadosten razlog za podporo sprejeti rešitvi. Spomnimo se tudi zadnjega konstituiranja Upravnega odbora Univerze v Ljubljani. Njegova enospolna sestava ni dobra popotnica za doseganje enakopravnosti spolov v odločevalskih telesih. Dejstvo je, da prizadevanja za enakopravno vlogo žensk v znanosti še niso dosegla zadovoljivega cilja v vseh segmentih in s takšnim zatečenim stanjem v poslanski skupini ne moremo biti zadovoljni. Žal se tudi v tem primeru pogosto srečamo s slabo odzivnostjo znanstvenic in premajhnim številom kandidatur s strani raziskovalk, a kljub temu to ni in ne sme biti razlog, da ob sestavi samega odbora ne bi sledili večji spolni uravnoteženosti, in k temu pri njihovem delu pozivamo tudi znanstvenice, vodstvo univerz in raziskovalnih inštitutov. Glede predlagane rešitve, da člani odbora ne morejo biti imenovani dva zaporedna mandata, opozarjamo na njen prvotni namen. Intenca omejitve pravzaprav omogoča zagotavljanje čim večjega števila uglednih raziskovalcev in raziskovalk z različnih znanstvenih področij in preprečuje preferiranje določene znanstvene vede oziroma njenega področja v določenem časovnem obdobju. Ne nazadnje je bil ta predlog predlagan s strani znanstvene srenje in v Poslanski skupini SMC ga podpiramo. Predlogu zakona bomo izrekli podporo in verjamemo, da bomo tudi v prihodnje deležni vrhunskih uspehov naših znanstvenic in znanstvenikov, ki se jim na tem mestu tudi zahvaljujemo, da postavljajo našo državo na svetovni znanstveni zemljevid. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Žan Mahnič.
Hvala za besedo, predsednik. Gospod državni sekretar, še enkrat, kolegice in kolegi! S spremembami tega zakona se zasledujejo nekateri cilji, to se pravi, dobivamo Puhovo nagrado, spreminjajo se opredelitve priznanja ambasador znanosti Republike Slovenije, določa se največje skupno število podeljenih nagrad, omeji se trajanje mandata članom odbora na en zaporedni mandat, prilagajajo se imena odborov, ki podeljujejo te nagrade, in dopolnjuje se veljavne zakonske ureditve nagrad in priznanj, tako da se nagrade in priznanja podeljujejo ob preverjanju, upoštevanju Evropskega kodeksa ravnanja za ohranjanje raziskovalne poštenosti. Mi kot eno najpomembnejših zagotovo vidimo uvedbo ravno te Puhove nagrade za življenjsko delo in vrhunske dosežke. To daje večji pomen prenosu znanstvenoraziskovalnih izsledkov v gospodarsko in družbeno prakso. S tem na nek način se daje pomen temu, da je potrebno dognanja, ki sledijo rezultatom znanosti, seveda potem implicirati in uporabiti tudi v korist nas vseh, to pa je v gospodarstvu. Predlog zakona poudarja pomen znanstvenoraziskovalne poštenosti, kar je seveda tudi sledenje evropskim normativom in standardom. Kar se pa tiče omejitev trajanja mandatov članov tega odbora, pa naj povem, ker kasneje potem ne bom razpravljal, saj ravno poteka seja naše poslanske skupine, pa mi predlagamo amandma na tem področju, in sicer da se mandat članov odbora omeji, ne na enega, ampak na dva. S tem sledimo pač praksi, ki je praktično na vseh področjih, kjer se imenuje odbore in komisije. Sam osebno in pa v poslanski skupini menimo, da ni nekega razloga, da bi pa bil tukaj v tem primeru nek precedenčni primer, ko bi imeli možnost samo za en mandat. Tako naš amandma gre v tej smeri, da so člani omejeni na dva mandata, in seveda bomo ta amandma tudi podprli. Pozdravljamo pa seveda te spremembe in pozdravljamo spremembe tudi na drugih področjih, ki sledijo temu, da se dodatno na nek način nagrajuje in namenja pozornost tistemu delu znanstvenoraziskovalne dejavnosti, ki se potem implicira tudi v gospodarstvu. Skratka, v Poslanski skupini SDS tudi temu zakonu – kot prejšnjemu – ne bomo nasprotovali in ga bomo podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospa Marinka Levičar.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani kolegice, kolegi! Prvi vzgib znanosti je čudenje, ki vodi k spoznanju in prav zavedanje o nevednosti posledično vodi v iskanje odgovorov, ki prispevajo h gospodarskemu in družbenemu razvoju. Predlog novele Zakona o nagradah in priznanjih za izjemne dosežke v znanstvenoraziskovalni dejavnosti prinaša po našem mnenju pomembno dopolnitev sedaj veljavnega zakona. Posebej želimo izpostaviti dopolnitev Puhovega priznanja s Puhovo nagrado za življenjsko delo in Puhovo nagrado za vrhunske dosežke, s katerima enačimo teoretično raziskovalno delo z inovacijskim delom. Zavedati se moramo, da raziskovalnega dela in dosežkov znanosti pravzaprav ne smemo jemati kot nekaj samoumevnega. Znanje je še kako pomembno, prav tako tudi raziskovalni dosežki. Gospodarsko rast je omogočil prav tehnološki razvoj in država je tista, ki mora zagotoviti za nemoteno delovanje in spodbujanje raziskovalnega dela ustrezne pogoje in sredstva. Čeprav je država zagotovila dodatnih 4,5 milijona evrov za raziskovalno in razvojno dejavnost, je treba naše intelektualce v znanstvenoraziskovalni dejavnosti še naprej in bolje motivirati in jih v skladu z opravljenimi deli in njihovimi dosežki tudi ustrezno nagrajevati. V poslanski skupini bomo predlog novele zakona z veseljem podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Janko Veber.
Hvala za besedo še enkrat. Lep pozdrav vsem! Dosežki na področju znanstvenoraziskovalnega dela in razvojne dejavnosti so ključni za uspešen razvoj celotne družbe in s tem tudi države, zato je prav, da se v ta namen podeljujejo tudi priznanja za nadpovprečne dosežke, ki jih državljanke in državljani Slovenije izkazujejo na teh področjih. Seveda bi bili še bolj zadovoljni, če bi lahko sledili njihovim pričakovanjem in potrebam, da jim še izboljšamo pogoje za delo, saj bi ti dosežki bili še bolj nadpovprečni in naš razvoj še učinkovitejši. Pa vendar, pri zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o nagradah in priznanjih za izjemne dosežke v znanstvenoraziskovalni in razvojni dejavnosti gre predvsem za to, da poskušamo krog tistih, ki dosegajo tako nadpovprečne rezultate, razširiti tudi na inovacijsko področje, za katero bo podeljeno Puhovo priznanje, in to priznanje se izenačuje s Zoisovo nagrado. Tako bodo lahko inovatorji prejeli nagrado za življenjsko delo in vrhunske dosežke. Takšen predlog je že pred dvema letoma podala Inženirska akademija Slovenije, pri čemer je treba poudariti, da si Inženirska akademija že vrsto let prizadeva za ponovno reindustrializacijo ali ponovno vzpostavitev uspešne industrije v Sloveniji, ki pomeni tudi možnost uspešnega vključevanja znanstvenoraziskovalnega dela, razvoja visokih tehnologij in ustvarjanja delovnih mest z visoko dodano vrednostjo. Tako je ta zakon tudi nekako zahvala delu Inženirske akademije Slovenije. Na matičnem delovnem telesu je bil sprejet amandma, s katerim se uvajajo spolne kvote pri sestavi odbora, ki odloča o podeljevanju nagrad. Kljub temu da nikoli ni bila sporna zasedba glede spolnih kvot pri odboru, je ta amandma odbor sprejel. Je pa tu vendar treba izpostaviti tudi dejstvo, da ne bi prešli v princip podeljevanja nagrad po spolnih kvotah, ne po dosežkih, ki so resnično nadpovprečni, kajti v nekem letu je lahko nadpovprečno uspešnih s svojimi dosežki bistveno večje število žensk, v drugem spet moških. Zato opozarjamo na to, da bi tudi sam odbor še naprej deloval tako strokovno, na tako visoki ravni kot do zdaj in da bodo še naprej najpomembnejši kriteriji nadpovprečni dosežki in s tem tudi nagrajevanje vseh tistih, ki takšne dosežke resnično tudi dosegajo. Samo to nas bo ohranilo na visoki stopnji razvoja in tudi visoki stopnji spoštovanja, ne nazadnje tudi vrnitve tistega dostojanstva, ki si ga v Sloveniji še kako zaslužimo po izgubi prenekaterih industrijskih panog, ki so bile zgled v Evropi in svetu. Torej, sam zakon bomo podprli, ker je zagotovo velika spodbuda k še uspešnejšemu delu znanstveni in raziskovalni dejavnosti.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospa Ljudmila Novak.
Hvala za besedo. Raziskovalna dejavnost se izvaja znotraj različnih institucij, večji del temeljne raziskovalne dejavnosti se izvaja znotraj raziskovalnih institutov, ki so znotraj univerz, vedno več raziskovalnega dela pa se izvaja tudi v okviru gospodarskih družb. V Poslanski skupini Nove Slovenije opažamo, da se vedno več podjetij, ki se potegujejo za evropska sredstva, predvsem tista za področje raziskav in razvoja, odloča za svoje raziskovalne in razvojne oddelke, saj je nemalokrat med razpisnimi pogoji tudi zahteva, da ima podjetje svoj znanstvenoraziskovalni oddelek. Visoko šolstvo in znanost sta temelj družbenega napredka in pogoj za uspešno gospodarstvo. V Poslanski skupini Nove Slovenije se zavzemamo za ustvarjanje razmer za bolj povezano, fleksibilno in vsem raziskovalcem dostopno možnost raziskovalnega dela. Država, žal, za razvoj in raziskave namenja veliko premalo sredstev. Na žalost pa tudi amandma Nove Slovenije za povišanje sredstev za razvoj in raziskave ni bil sprejet. Ker se vedno bolj poudarja princip da morata znanost in gospodarstvo tesneje sodelovati, dosežki in inovacije pa naj bi hitreje prehajali v gospodarstvo, je bila oblikovana rešitev, da se Puhova priznanja spremenijo v nagrade in na ta način nekako tudi na simbolni ravni pomen inovativne dejavnosti izenači s pomenom raziskovalnega dela. Po tem predlogu spremembe zakona bo tudi inovativna dejavnost v slovenskem prostoru bolj upoštevana in priznana. Tako kot v življenju sploh je poštenost pomembna tudi v znanosti in pri raziskavah, zato pozdravljamo upoštevanje in spoštovanje kodeksa poštenega ravnanja tudi pri podeljevanju nagrad in priznanj na tem področju. Puhova nagrada za življenjsko delo se podeli posamezniku, ki se je s svojimi dosežki v celotnem življenjskem obdobju izjemno uveljavil ter s tem prispeval k gospodarskemu oziroma družbenemu razvoju ter gospodarsko bolj učinkoviti družbi v Sloveniji. Puhovo nagrado za vrhunske dosežke prejme posameznik ali skupina, ki se je izjemno uveljavil s svojimi dosežki, ki imajo izjemen pomen za gospodarski oziroma družbeni razvoj posameznega področja, regije ali države. V poslanski skupini podpiramo znanstvenoraziskovalno in inovativno dejavnost, ki preko fakultet in raziskovalnih institucij prehaja v gospodarstvo. Ne samo v Sloveniji, ampak tudi v svetu imamo Slovenci veliko strokovnjakov, ki s svojim znanjem in inovacijami vplivajo na razvoj in napredek družbe na različnih področjih, na to smo zagotovo Slovenci lahko ponosni. Predlog novele bomo v Poslanski skupini Nove Slovenije podprli, seveda pa si želimo, da bi bili upoštevani in priznani in nagrajeni dosežki obeh spolov.
Besedo ima Poslanska skupina Levica, zanjo Violeta Tomić.
V Levici predlog zakona, katerega poglavitna sprememba je, da se bo na področju znanstvenoraziskovalne in razvojne dejavnosti po novem poleg Puhovega priznanja podeljevala še Puhova nagrada, podpiramo. Toliko bolj, ker je bil na matičnem delovnem telesu sprejet amandma Levice, da se pri sestavi odbora, ki nagrade podeljuje, upošteva spolna uravnoteženost članov. Letos sta bili med 29 nagrajenci namreč le dve ženski. V obdobju od leta 2000 do 2010 je bilo nagrajenk skupaj 28, nagrajencev pa kar 174. Izjemno nizek delež prejemnic nagrad in priznanj ni mogoče utemeljiti v nižji znanstveni produkciji žensk. Ta je sicer nekoliko nižja kot pri moških, vendar ne tako zelo nizka, kot je nizek delež nagrajenk in prejemnic priznanj. Tudi vrsta drugih kazalnikov kaže, da so v znanstvenoraziskovalnem okolju še vedno prisotne očitne razlike med spoloma, ki se kažejo v zapostavljenosti žensk. Tako prikrite in prefinjene oblike seksizma predstavljajo resno oviro pri znanstvenem udejstvovanju žensk po zaključenem študiju. Majhen delež prejemnic nagrad in priznanj na znanstvenoraziskovalnem in razvojnem področju je tako simptom nepreseženega patriarhalnega pogleda na vlogo žensk v družbi, ki ga spremlja proces potiskanja žensk nazaj v zasebnost ali po domače – v kuhinjo. V akademski skupnosti sta najbolj cenjeni in koristni stvari čas in ugled. Porazdelitev teh pa se doseže ravno s podeljevanjem nagrad in priznanj. V Sloveniji tako prevladuje predvsem nagrajevanje moških dosežkov, kar pa seveda s seboj prinese denar, prestiž in boljši položaj. V Levici smo s predlogom amandmaja odbora na podoben način, kot je to urejeno na področju Prešernovih nagrad, zagotovili spolno uravnoteženost odbora, ki nagrade podeljuje. S to spremembo v ničemer ne posegamo v izbor vsakoletnih nagrajencev, temveč določamo zgolj uravnoteženost odbora z namenom zagotavljanja večje reprezentativnosti spolov in s tem bolj pravično in bolj demokratično distribucijo časti in ugleda v znanstveni skupnosti. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členu in vloženem amandmaju, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 18. 12. 2017. V razpravo dajem 6. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Besedo ima gospod Saša Tabaković.
Hvala lepa. Kolegov iz Poslanske skupine SDS ni, pa vseeno se mi zdi prav, da se odzovem na njihov predlog amandmaja; torej to, da bi nekako črtali oziroma spremenili tisto, kar smo pravzaprav na odboru potrdili. Tako v poslanski skupini predloga amandmaja SDS ne bomo podprli, ker se seveda v resnici ne moremo strinjati, kot je bilo že rečeno v stališčih, ki smo jih danes slišali glede tega zakona, kjer je bilo že rečeno, da ne podpiramo enostavno prikritega šovinizma, ki se zgodi kadarkoli se pogovarjamo o spolni uravnoteženosti, ne glede na to, za katero področje gre. Še posebej pa ne takrat, kadar se ga želi nekako zapakirati pod pretvezo argumenta, da je naša skrb predvsem sposobnost neke delovne kvalitete, znanje posameznika in ne seveda neka spolna identiteta. S takšnim argumentom se lahko deloma strinjam, ampak – potem je seveda ta pomemben ampak –, da kadarkoli pogledamo statistiko, lahko zelo lepo vidimo, da ženske oziroma dekleta na področju izobraževanja dosegajo boljše rezultate tako na področju osnovnošolskega izobraževanja, srednješolskega izobraževanja, univerzitetnega izobraževanja, kar pomeni, da seveda dosegajo boljše rezultate v smislu boljših ocen, kar pomeni, da seveda posledično tudi dosegajo višje standarde stanje kot fantje. Ko se to izobraževanje konča, uspešno tako za dekleta in fante; in zanimivo, ko so, recimo, tudi njihove karierne poti lahko celo podobne, tako za dekleta kot fante, potem se v bistvu pri dekletih oziroma pri ženskah zgodi neka posebnost, in to je nek stekleni strop. Stekleni strop v smislu, da je možnost stopiti na najvišjo stopničko, ne samo na podlagi znanja in ugleda, v bistvu pri ženskah zgolj navidezna. Žal. Živimo v takšni skupnosti, kjer je sposobnost moških samoumevna, medtem ko pri ženskah se ta sposobnost oziroma je ta sposobnost konstantno podvržena preverjanju, ocenjevanju in podobno. In če so kljub temu preverjanju in ocenjevanju ženske dobile neko priznanje, torej znanstvenice v tem primeru, potem se sprašujem, zakaj jim ne bi tudi na ta način z zakonom omogočili, da se usedejo v organ odločanja in povedo neko svoje določeno mnenje, ki seveda šteje. V Poslanski skupini SMC predloga SDS zagotovo ne bomo podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. No, mi bomo pa kar proti – seveda, ga ne bomo podprli, saj najbrž boste vi tudi [[…]] Bil sem sila zadovoljen na odboru, tudi pozitivno presenečen, da je amandma, ki smo ga predložili, šel skozi. Namreč, da se odbor za podeljevanje nagrad spolno uravnoteži. To ne prejudicira tega, da bi bili sedaj znanstveni dosežki razdeljeni na moške dosežke pa na ženske dosežke in da moramo tu notri loviti kvote. Lahko pa naredimo en korak v smeri s to spremembo, da se delo žensk v znanstveni sferi pripozna tako, kot se mora. Ženske so po svojih akademskih dosežkih popolnoma primerljive z moškimi že tekom izobraževanja. Ampak potem, ko pa pridemo do pripoznanja teh dosežkov v znanstveni sferi ali pa tudi v družbi sploh, se pa kar naenkrat zaustavi pa celotno polje močno gravitira k patriarhalnemu ustroju. Seveda vrh te ledene gore je tudi, da se nagrade disproporcionalno podeljujejo moškim, ženske dosežke se pa spregleda. Ampak kot rečeno, s spolno uravnoteženostjo odbora, ki podeljuje nagrade, smo naredili, recimo temu, en mehak korak k temu, da to stvar začnemo popravljati. Seveda bi bilo treba dobro pomesti po raziskovalni sferi in akademski sferi, zato da bi se zadeva rešila pri korenu, pa vendarle je en droben korak v pravilni smeri in ne bomo pristali na to, da ta dobra stvar, emancipatorna stvar, ki je bila narejena na odboru, doživi izčrtanje na plenarni seji Državnega zbora. Da neki konservativci pridejo sem z amandmajem, v katerem hočejo ženske poslati nazaj v kuhinjo.
Želi še kdo razpravljati? Ne. Ker ne želi nihče več razpravljati zaključujem razpravo. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 26. točki dnevnega reda. S tem prekinjam 9. točko dnevnega reda. Prehajamo na 18. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O TRGOVINI. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložil poslanec gospod Andrej Čuš. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 24 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Andrejem Čušem zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predlagatelju gospodu Andreju Čušu.
Spoštovani gospod predsednik, kolegice in kolegi! Dovolite, da se na začetku zahvalim poslankam in poslancem koalicije ter Nove Slovenije, ki ste prispevali podpise pod zahtevo za splošno razpravo in s tem nekako popestrili zakonodajni postopek novele Zakona o trgovini; zakona, katerega sem vložil v oktobru. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, 14 let je minilo, odkar smo imeli v Sloveniji referendum o zaprtju trgovin ob nedeljah. Ne leve ne desne vlade niso tega uveljavile v tem času. In na mestu je vprašanje, kdaj bo kdo za to končno odgovarjal; če ne politično, vsaj kazensko. Poslanci, ki ne upoštevajo referendumske volje ljudi, bi po mojem mnenju morali čim prej spokati iz parlamenta. Če volja ljudi ni bila upoštevana, ali bodo krivci, ki so izigrali referendumsko voljo ljudi, morda vsaj povrnili 4 milijone evrov v proračun? Tukaj mislim tudi na sindikate. Moram povedati, ko smo s stojnicami po Sloveniji zbirali podpise podpore, je kup ljudi reklo, da od takrat naprej več ne volijo, ker je demokracija, volitve, referendum vse isto –, vse brez veze. In danes, ko gledamo volilno udeležbo na volitvah, malo nad 40 %, se vprašamo, kaj je narobe z ljudmi, morda pa, je kaj narobe z nami. Dovolite mi, da se v imenu tako mojem in Zelenih Slovenije zahvalim vsem, ki ste s svojim podpisom podprli naš predlog zakona. Moram povedati, da smo zelo ganjeni in hkrati motivirani, da s temi prizadevanji, s prizadevanji za slovenskega delavca, nadaljujemo naprej, ne glede na razplet današnjega glasovanja. Glede na stališče Vlade Republike Slovenije, ki smo ga podrobno preučili, in v primeru padca tega zakona na današnjem glasovanju moram povedati, da bomo v sodelovanju s pravno stroko dodatno obdelali naš predlog zakona in ga izboljšali do te mere, da mnenje Vlade Republike Slovenije prav v nobeni točki ne bo več moglo biti proti temu predlogu zakona. Ob tem pa moramo povedati še nekaj. Že drugič smo videl stanje, ko so se tako imenovani kaviar predstavniki delavstva prodali kapitalu in trgovcem, tako kot leta 2005. Ravno njihov predstavnik, gospod Rožič, je dejal, da osel gre samo enkrat na led. Očitno gredo slovenski sindikati večkrat na led. Dovolite tudi, da na kratko pokomentiram socialni sporazum med sindikati in trgovci, ki ga sam označujem za gnili kompromis. Ta zakon ne prinaša nobene dodatne socialne varnosti trgovkam in trgovcem, prav tako ne uveljavlja referendumske volje ljudi, saj še bodo trgovine ob nedeljah vedno odprto, vsako nedeljo v letu, če bodo seveda trgovci imeli za to kapacitete, plača trgovcev in trgovk bo še naprej minimalna oziroma doplačilo do minimalca in tukaj bi si lahko trgovski sindikati vzeli za vzgled sindikate gostinstva in turizma, ki so se v sodelovanju z njihovimi lastniki oziroma se opravičujem, s predstavniki delodajalcev na tem področju dogovorili za dvig plač v višini 15 %. To je neka prava rešitev, ko je tudi delavec nagrajen za gospodarsko rast in za dobre ukrepe, ne pa, da bo letos v Sloveniji panoga imela, lahko rečemo, milijardo dobička, po drugi strani pa bodo ljudje še vedno delali za minimalca oziroma doplačilo do minimalca ali pa en do pet evrov več. Tako ta gnili kompromis v praksi definitivno predstavlja res gnilo rešitev, ki še v slabši položaj postavlja delavca, kljub temu da bo na videz prejel za delo ob praznikih kakšen evro več, ampak to niti približno ne sledi ciljem in namenom zakona, ki smo jih vložili mi. Tako še enkrat tudi poudarjam, da če ta zakon ne bo sprejet v tem mandatu Državnega zbora, pa bo zagotovo v naslednjem, ko bo seveda tudi v naši skupini več poslancev, ki bi to podprlo. Hvala lepa.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Franc Breznik.
Spoštovani predsednik, spoštovane kolegice in kolegi, vsaj nekaj tistih, ki ste tukaj v dvorani! Da se nekako vrnemo v tisto zgodovino, kjer se je vse začelo. Leta 2003 so potekala neuspešna pogajanja med sindikati delavcev trgovine in delodajalci, ki so v bistvu sprožila tako imenovani referendum o odpiralnem času trgovin. Na referendumu, ki je potekal 21. septembra 2003, je 57,5 % volivcev podprlo omejitev odpiralnega časa trgovin, 41,7 % je bilo torej proti temu času. Referendum je zaznamovala tudi takrat izredno nizka volilna udeležba, saj se je na volišča leta 2003 odpravila približno četrtina volivcev. Ustavna presoja – torej, zgodila se je maja 2004, ko je Mercator vložil pobudo za presojo zakona, kasneje so se mu pridružili tudi Kompas, MTS, Petrol, Era, MG Market in tudi samostojni podjetnik gospod Andrlon. Pobudniki so takrat menili, da so spremembe zakona v nasprotju z načeli pravne države in svobodne trgovine. Z enako presojo – kot zanimivost naj navedem, da se je tudi srečalo hrvaško ustavno sodišče in razsodilo v prid trgovcem, kjer so torej trgovine ponovno lahko odprle tudi ob nedeljah. Trgovinska zbornica se je na to novelo, ki jo je predlagal kolega Andrej Čuš, odzvala, da gre za kršitev svobodne gospodarske pobude, da gre za kršenje načel poštene in svobodne konkurence ter da gre za načela enakosti pred zakonom. Je pa bil tudi upravni odbor zbornice enoten, da razprav tako o delovnem času zaposlenih kot delovnem času prodajalen potrebna. Trgovinska zbornica se je zato potem po tistem času začela nekako pogajati s sindikati in sprejela je v bistvu, lahko rečemo, neko pogajalsko stališče, ki je vlado in del koalicije nekako odvrnila od tega, da bi ta zakon podprli. Tisto, kar je pomembno poudariti, spoštovane kolegice in kolegi, je, da sam, ki sem nekako bil odgovoren za ta zakon, ki sem ga spremljal, spremljal sem tudi pogajanja, želel sem argumente za in proti. Po eni strani smo v Slovenski demokratski stranki nekako šli v smeri, da gre za svobodno gospodarsko pobudo, za kršenje svobodne gospodarske pobude, za kršenje načela poštene svobodne konkurence, po drugi strani, spoštovane kolegice in kolegi, pa je prišlo do načela, ali bomo spoštovali to referendumsko željo ljudi, da se trgovine ob nedeljah zaprejo. Torej, argumenti za in proti. Tudi tisti, ki smo nekako predstavniki, lahko rečemo, svobodnega trga, imamo tisti cmok v grlu takrat, ko govorimo o tem, da ne spoštujemo referendumske volje ljudi. Poglejte, če bo večina – in na podeželju je problem, ljudje, trgovke in trgovci delajo za mizerne plače, sam sem se pogovarjal s številnimi delavkami in delavci, 3,4 evre bruto je povprečna plača trgovca, tudi če je ta plača ob nedeljah 100-odstotno večja, pa tudi če je 200-odstotno večja, gre torej za neko mizerno naknadno delo, s katerim trgovci nekako – ali pa delavci v trgovini nekako poskušajo izboljšati svoje plače. Drug problem, ki nastopi na tisti strani trgovcev, ki bi morali biti zainteresirani, da imajo odprto, je, da trgovci v bistvu nimajo nobenega interesa – tudi nas niso nekako kontaktirali, mene osebno, ki sem bil odgovoren za ta zakon. Do danes nisem dobil, lahko rečem, nobenega maila, niso govorili o argumentih. Sem pa od nekaj menedžerjev, ki delujejo v večjih multinacionalnih podjetjih, trgovskih, ki so prihajala, ki so v Sloveniji, imajo velike tržne deleže, dobil odgovore, da v bistvu bi vsi zaprli. Zanimivo, tudi Hofer, ki v tujini zapira, v Sloveniji pa je imel nekaj časa zaprto, potem pa je odprl trgovino. Torej, kaj se dogaja? Dogaja se, da v bistvu večina trgovcev ob nedeljah dela minus. Imajo interes ob nedeljah trgovine zapreti, problem pa je, da se bojijo nekih resnih svojih strank. Torej, kot vidite, jim dajejo številne bonusne kartice in vse ostalo in se bojijo tiste konkurence, da bi jim večina tistih največjih ali pa najboljših strank odšlo h konkurenci, zaradi tega ker ne bi imeli tega tako imenovanega – če lahko temu rečem – servisa, da ima ob nedeljah svojo trgovino odprto. Torej, niti ni nekako volje trgovcev, da bi izrazili to svobodno gospodarsko pobudo. V bistvu bi vsi nekako želeli, da politika z neko zakonsko novelo nekako prepreči, da mi trgovine zapremo, ker imajo vsi želje, vsi trgovci imajo nekako želje, da to storijo. Seveda pa je v zakonski noveli kolega Čuša še nekaj problemov. Primer, recimo, sam živim v občini trenutno Cerkvenjak, imamo manjšo Mercatorjevo trgovino, prodajalke mi govorijo, da imajo približno malo pred pokojem približno 600 evrov neto plače in ta trgovina nima 200 kvadratov. Torej ta trgovina bo še vedno lahko odprta in to je ta problem, ki pa nastopi. Mercator je, kot veste, takrat, ko se je širil, prevzemal številne druge trgovine, manjše trgovce in del teh trgovcev je dobilo samo ime Mercator in te trgovine v manjših krajih so ostale. To pomeni, bodo še vedno odprte, to pomeni, da tudi tisti, ki so proti temu, spet nimamo ključnega argumenta in teh trgovk v bistvu nekako ne moremo zadržati doma. Tista rešitev, ki jo vidimo, je, da večino argumentov, ki bi moglo biti, ali zapiramo trgovine ob nedeljah, je, da je treba spoštovani Ustavo, da je treba spoštovati predvsem referendum, ki je ključni del neke direktne demokracije v državi, in da tudi po 14 letih ta volja ljudi velja. Če pogledamo tudi ankete, kaj si ljudje mislijo ob nedeljah, je še vedno večina ljudi za to, da se ta referendumska volja spoštuje. Zato naj povem, kljub temu da boste pričakovali od Slovenske demokratske stranke kot stranke, kjer nekaj poslancev meni, da se politika ne more vmešavati v prosto trgovino, v dogovarjanja, bomo nekako glasovali, lahko rečem, zelo mešano. Kar večina kolegov je za to, da se trgovine zaprejo ob nedeljah, nekaj kolegov se bo vzdržalo, torej tisti, ki nekako so predstavniki bolj svobodnega trga, velika večina tudi v Slovenski demokratski strani pa meni, da gre za to, da je treba spoštovati referendumsko voljo ljudi. Če se referendumska volja ljudi spoštuje in ne nazadnje odmik tudi 14 let ne vpliva na to voljo, kar pa dokazujejo v zadnjih dneh tudi ankete ljudi in mnenje številnih posameznikov. Zato, kot sem povedal, v Slovenski demokratski stranki bomo glasovali po svoji volji. V veliki večini temu predlogu zakona ne bomo nasprotovali. Najlepša hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Uroš Prikl.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Tema je vse prej kot trivialna. Zadnje ankete kažejo, da se stališče od izvedenega referendumskega vprašanja oziroma referenduma do danes ni bistveno spremenilo. Ocenjujemo, da še vedno velika večina ljudi podpira idejo o zaprtju trgovin ob nedeljah. Skrb za delovne pogoje trgovcev in trgovk, predvsem za njihovo pravico do kakovostnega preživljanja prostega časa na dan, ki je za večino prebivalcev in prebivalk Slovenije rezerviran za počitek in družino, temu seveda ne gre oporekati; argument je na mestu in odvaga. S tem se strinjamo tudi mi v Desusu in tudi več kot polovica anketiranih, saj dajejo prednost družinskemu življenju pred svobodno podjetniško pobudo, kar pa ocenjujemo v Desusu, da ne gre postavljati na eno stran svobodno podjetniško iniciativo, pobudo in na drugi strani kakovostno preživljanje prostega časa oziroma počitek, ampak je potrebno eno z drugim povezati. Pa o tem v nadaljevanju. Toda postavlja se vprašanje, kaj, ko se v nedeljo odpravimo v bližnji nakupovalni center, ni važno, kako se le-ta imenuje, in vidimo povsem drugačno sliko. Mediji so med drugim predstavili zelo zanimivo izjavo, ki je po naši oceni povsem na mestu in korektna. Ali se ne kaže volja ljudi s tem, ko vztrajno nakupujejo ob nedeljah in drugih dela prostih dnevih? Samo ozreti se je treba malo naokrog in vidimo, kako so polne trgovine tudi ob skrajšanem delovnem urniku na praznik, na nedeljo, dela prost dan ali pa tik pred kakšnim praznikom. Človek zelo hitro dobi občutek, kot da nas že naslednji dan čaka konec sveta oziroma neke redukcije, restrikcije na področju oskrbe s hrano ali s kakšnimi drugimi potrebščinami. Kaotično stanje je najbolj občutno prav na področju prehrane, je pa seveda nekaj povsem drugega, kaj se nahaja v vozičkih, kaj se nahaja v nakupovalnih košaricah posameznikov, ali so tukaj noter artikli, namenjeni zgolj osnovnim potrebam posameznika, ali pa je to neko razkošje. Bojim se, da v zadnjem času je vse manj tega razkošja in da je vse več potrebščin, namenjenih zgolj za preživetje, in osnovnih potrebščin. Ne glede na to, kakšno mnenje si bo kdo izmed nas ustvaril, je skupni imenovalec ta, da je zelo težko čez noč spremeniti potrošnikove ali pa, če hočete, potrošniške navade Slovencev, še težje določati, kaj se komu zdi primerno. Za nekatere je denimo obisk nakupovalnega centra – in to je žalostno, po našem mnenju v Desusu – izjemen dogodek ali celo neka rutinska navada, saj je namenjen za druženje, za klepet ob kavici, nedeljski izlet ali pa kar firbcanje, kot se temu lepo – pod navednicami – po slovensko reče. Mogoče gre zgolj za sebično dejanje ali pa ga lahko pripišemo posledici pomanjkanja časa in vse hitrejšega tempa čez teden, ko smo nekako vsi zaposleni, ali pa so nas prevladali oziroma zasužnjili, če smem temu tako reči, novi marketinški prejemi in trendi. Da se ob zaključku fokusiram oziroma osredotočim na tisto glavno ključno vprašanje. Poslanska skupina Desusa ocenjuje zakon kot neprimeren in ga seveda ne bo podprla. Zakaj? Najprej moram povedati, da je predlog našega kolega poslanca Čuša, če nič drugega, spodbudil, pospešil razmišljanja, ki se nekako že dolgo v glavah nas vseh porajajo, in šla so v pravo smer. Rezultat teh usklajevanj in povečanih aktivnosti vseh deležnikov, ki so tukaj sodelovali, je ta, da je bil dosežen sporazum med sindikati in delodajalci, katerega pa, to pa seveda moram povedati, v Desusu jasno in nedvoumno podpiramo. Ta sporazum govori o tem, ima neke restrikcije, na nek način omejuje nedeljsko delo, predvsem pa, kar je bistveno, dodatno tiste, ki delajo ob nedeljah in na dela proste dneve, dodatno nagradi. Poslej, izhajajoč iz sporazuma s konca novembra 2017 med sindikati in delodajalci, so naslednje rešitve. Največ bo 15 delovnih nedelj letno, torej ne več kot dve nedelji mesečno. Izjeme, prav je, da je temu tako, bodo veljale za tiste delavce, ki skrbijo za manjše otroke, za nosečnice in za otroke, ki so bolni in potrebujejo posebno nego in skrb. Prav tako se bodo zvišale plače za nedeljsko delo, prav tako se bodo zvišale plače za delo na dela proste dneve oziroma na praznike. In kot rečeno, zakon ne bo imel nekega uvajalnega, prehodnega, ne vem, kakšnega še vse, zavlačevalnega obdobja, ampak bo začel veljati kar hitro, to je z začetkom naslednjega leta. To so razlogi, ki so nas prepričali, to je rezultat ne nazadnje tudi socialnega dialoga. Če je prišlo do sporazuma, verjamem, da bodo tudi zaposleni pri vseh teh dogovorih zadovoljni in bodo na nek način omejeno lahko smeli delati ob dela prostih dnevih in nedeljah in hkrati – kar je bistvenega pomena za nas – bodo za svoje delo tudi ustrezno nagrajeni. Želeli bi si, da bi ta procent bil še višji, ampak za začetek naj bo 100 odstotkov na osnovo in 250 ob praznikih za začetek kar v redu, sledijo pa verjetno še kakšni boljši procenti. Kot rečeno, predloga zakona, ki je vložen s strani poslanca Čuša, ne bomo podprli. Še enkrat več podpiramo pa dogovor, dosežen med delodajalci in sindikati, verjamemo, vse v korist zaposlenih in njihovih družin, kar je najpomembnejše. Hvala lepa za vašo pozornost.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo mag. Bojana Muršič.
Hvala lepa, predsednik, za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi – predlagatelja ni v dvorani! Predlagatelj na prvi strani uvoda predloga zakona zapiše troje. Prvič, da je zaradi dela ob nedeljah in praznikih delavkam v trgovinski dejavnosti kratena pravica do družinskega življenja. Drugič, da nedeljsko delo trgovin vpliva tudi na organizacijo časa v drugih trgovinskih dejavnosti, na primer, v dostavi. Tretjič, da plačevanje nedeljskega dela predstavlja za trgovce precejšnje dodatne stroške, ki se posredno prenašajo na nakupe, opravljene ob delavnikih. Predlagatelj meni, da je težave mogoče rešiti s sprejetjem zakona, ki bi prepovedoval nedeljsko delo trgovin, konkretneje, velikih trgovinskih centrov s površino nad 200 kvadratnih metrov. Pri tem se sklicuje tudi na uveljavitev referendumske volje ljudi s predhodnega zakonodajnega referenduma leta 2003. Ker smo Socialni demokrati prispevali svoje podpise za splošno razpravo o tem predlogu zakona, moramo tudi pojasniti naše ravnanje. Naši podpisi pod zahtevo za splošno razpravo pomenijo, da je treba zdaj, v tem času, ko ljudje upravičeno zahtevajo od svojih delodajalcev dostojna plačila, počitek in vsaj osnovno stabilnost in predvidljivost, o problemu nedeljskega, pa tudi nadurnega, fleksibilnega in prekarnega dela v trgovinah in drugih dejavnostih spregovoriti širše. Pomenijo naše prepričanje, da je treba odpreti prostor ne le za prepovedi, temveč tudi za dogovore. Hkrati je taka razprava priložnost za opozorilo, da ne pomeni vsak navidezno dobrodelen predlog tudi pozitivnih posledic. Gre namreč – in mora iti – za pravico vsakega delavca do plačila in počitka, zato razumemo, da razprava ne bo ostala le v polju trgovinske branže, ker tudi ne sme ostati; da bomo govorili – in moramo govoriti – tudi o 35 tisoč zaposlenih v gostinstvu, pa tudi o vseh drugih storitvenih dejavnostih, o vseh drugih poklicih, kjer se zahteva zavoljo varnosti ali zato, da bi bili stalno na voljo kupcu, ki je seveda kralj, da so ljudje v službi takrat, ko je za večino ljudi prosti čas. Če bomo namreč imeli prosti čas in seveda tudi denar, ju bomo uporabljali, želeli bomo na dopust ali v kino, na športno ali kulturno prireditev, na kosilo ali večerjo. Nekateri bodo šli tudi v gledališče ali muzej, drugi bodo v nedeljo zvečer gledali televizijske oddaje, oddaje v živo, ko nas bodo obiskali prijatelji, bomo naročili tudi taksi ali pa celo naročili hrano. Kakorkoli že preživljamo svoj prosti čas, je malo možnosti, da s tem nismo nekomu naložili dela. Na to je treba pomisliti tudi, ko v noči s sobote na nedeljo pričakujemo od dežurnega v klicnem centru telekomunikacijskega operaterja, da takoj reši naš problem s kabelsko ali internetom; tudi takrat, ko se v debati razvijejo pobude, da bi cestna podjetja morala asfaltirati avtocesto ponoči, sedem dni v tednu, 24 ur na dan – verjetno bodo na koncu delavci, ki bodo opravili to delo. Novi načini življenja in nove možnosti prinašajo s seboj tudi nove zahteve. To je razprava o tem, kako cenimo delo in čas, svoj čas in delo drugih. Na to mora vsakdo od nas večkrat pomisliti, ko od drugih terja, da opravijo delo, za katerega so plačani. Ni vseeno, kdaj in pod kakšnimi pogoji ter za kakšno plačilo se to zgodi. Priznati moramo tudi, da povpraševanje poganja ponudbo, ne obratno. Zato bo tokrat, ko se bo razprava nagnila v moralistične vode o preživljanju prostega časa in z družino, smiselno opomniti, da naj vsakdo pomisli, kako njegov prosti čas, denar in zahteve vplivajo na delo nekoga drugega. Dela, ki jih ljudje opravljamo, so raznolika, povsod jih pa tudi opravljajo delavci oziroma ljudje. Zakon o delovnih razmerjih določa splošne obveznosti, ki jih nadgrajujejo kolektivne pogodbe. Tudi veljavni področni zakon o trgovini, ki ga želi predlagatelj spremeniti, veleva, da delodajalci pri načrtovanju delovnega časa spoštujejo zlasti omejitve glede organizacije delovnega časa, počitkov, odmorov, nadurnega dela in neugodnega delovnega časa iz krovnega zakona o delovnih razmerjih pri pripravi kolektivnih pogodb. Prav na tem področju je bil dosežen dogovor, ki so ga s podpisi reprezentativni sindikati in združenja delavcev iz panoge dosegli, ki sporočajo, da je zanje pomemben premik naprej. Dogovor, ki upošteva specifiko panoge, mora biti osnova. Gasilski posegi zakonodajalca, še posebej, če so vezani na specifično področje, po navadi rešijo malo, lahko pa sprožijo domine tam, kjer jih je najmanj pričakovati. Vse, kar smo dosegli s sprejetjem predlaganega zakona, je, da bi ob praznikih zaprli velike trgovinske centre, skupaj z vsemi drugimi posledicami, ki bi jih to prineslo, vključno z vplivom na druge panoge in branže. Prav tako kot tudi sicer naša prizadevanja pomenijo delo in kruh komu drugemu. Izpolnile bi se želje predlagatelja, a predvsem tako, da bi si trgovci znižali stroške na račun dela, ki ga ne bi bilo treba plačati. Delavke in delavci v trgovskih centrih res ne bi mogli delali in bi imeli prosti čas, vprašanje je le, ali bi ga imeli s kom in s čim kakovostno preživljati. Bi si lahko v nedeljo privoščili sladoled, kino, frizerja, rojstnodnevno zabavo za otroke, počitnice za vikend? Gre za to, kako cenimo delo, čas in trud drugih ljudi, ne pa prepoved. Socialni demokrati delimo mnenje, da je napočil čas za nove dogovore in nove razdelitve ustvarjenega. Na več področjih lahko vidimo, da se takšni dogovori odpirajo in sklepajo. Menimo, da bi parcialne rešitve zasledovale le ozke, morda celo prikrite interese, v ničemer pa ne bi prispevale k boljšemu položaju delavk in delavcev ne v trgovinski ne v katerikoli drugi panogi. Omenjen je aneks h kolektivni pogodbi, v konkretnem primeru, in gre v pravo smer, smer socialnega dialoga. Veliko je bilo v teh tednih, mesecih povedanega o socialnem dialogu. Kaj to sploh je in kakšen naj bo naš odnos do njegovih rezultatov? Kritiki se vrtijo okoli dveh skrajnosti, ki imajo skupno prepričanje, odnos, da pogovor nima smisla, da iskanje skupnih interesov pomeni izdajo ali bankrot – odvisno, koga vprašate. Ker smo Socialni demokrati vedno zagovarjali politiko dogovora in pogovora, nam bodo kritiki očitali, da se s tem popušča interesom kapitala, in na to moramo odgovoriti z vprašanjem – je narobe, če se delavci z delodajalcem dogovorijo za višje plače, za boljše delovne pogoje, za več prostih dni? In tudi, ko se ne uspejo dogovoriti, bi bilo prav, da se katerakoli stran ne bi bila več pripravljena vrniti za pogajalsko mizo. Ali dobro vemo odgovor na obe vprašanji? Dialog je edina smiselna pot, vprašanja se odpirajo le o tem, kdaj in kako, predvsem pa, kako pogosto naj oblast preseka dialog. Socialni demokrati menimo, da le takrat, ko je rešitev premišljena, koristna in jo je mogoče udejanjiti. Za takšne rešitve imamo Socialni demokrati tudi pogum. V primeru tega predloga zakona, pa ne vidimo niti uveljavitve referendumske volje ljudi niti dejanskega izboljšanja položaja delavk in delavcev. Menimo pa, da je prava pot dogovor, ki so ga sprejeli delodajalci in sindikati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Matej Tonin bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije - krščanskih demokratov. Izvolite.
Spoštovani poslanke in poslanci, dober dan! Ta nori svet, kam hiti in kako hitro se tudi vrti, tekamo od dogodka do dogodka, tekamo od ene dolžnosti do druge dolžnosti in včasih se še niti ne zavedamo, da čas beži mimo nas, zmanjkuje pa nam časa za tiste naše najbližje. V Novi Sloveniji smo prepričani, da vsak človek potrebuje vsaj en dan na teden za počitek in prav nedelja se nam zdi kot najprimernejši dan za počitek. Tudi dobro delujoče gospodarstvo, tudi uspešna podjetja potrebujejo spočite delavce, potrebuje visoko motivirane ljudi, tega pa ni mogoče doseči, če stvari obratujejo in delujejo dan za dnem brez konca in kraja in brez počitka. Zato mislim, da kakorkoli stvari obračamo v ekonomskem smislu, v psihološkem smislu vedno pridemo do enostavnega zaključka, da ljudje potrebujejo vsaj en dan počitka in da zaradi organizacije narave dela, tudi zaradi tradicije v zahodni Evropi je prav nedelja tista, ki je najprimernejša za tovrstni dan za počitek. Ne nazadnje smo imeli v Sloveniji tudi referendum v zvezi s tem in na referendumu so se ljudje jasno odločili, da želijo imeti ob nedeljah trgovine zaprte, in Nova Slovenija to referendumsko voljo spoštuje. Zakon, ki je sicer pred nami in ki ga je vložil spoštovani poslanec Čuš, regulira obratovanje trgovin ob nedeljah. Dopušča pa kar široko paleto opredeljenih izjem; zakon še vedno dopušča, da so trgovine odprte do 6 nedelj in praznikov v letu, dopušča tudi, da so odprte trgovine ob nedeljah, če so družinske trgovine, dopušča tudi številne izjeme za trgovine, ki so velike, ki imajo površino do 200 kvadratnih metrov v turističnih centrih, v starih mestnih jedrih in ne nazadnje dopušča tudi odprte bencinske servise, torej njihove trgovine. Skratka, Čušev zakon ima številne izjeme. Ko se je začelo govoriti o tem zakonu, so se na številnih nivojih sprožile različne debate o tem, kako in kaj urejati to materijo, moram priznati, da smo se doma ogromno o teh stvareh pogovarjali in ne nazadnje, moja mati dela v trgovini, moja tašča dela v trgovini, tako da bi lahko rekel, da iz prve roke vem, kaj pomeni nedeljsko delo. Tudi kar se tiče same dobičkonosnosti trgovin ob nedeljah, sta mi obe dejali, da enostavno številni oddelki ali pa številne trgovine ob nedeljah delajo izgubo in da še najbolj, kar je dobičkonosno v trgovskih centrih, so gostinski lokali in gostinski obrati. To je tisto, kar ste tudi nekateri v svojih razpravah ponavljali, da to za ljudi predstavlja neke vrste dogodek ali dober primer oziroma potencialna možnost za druženje. Zato lahko na tej točki iskreno čestitamo tudi poslancu Čušu, da je s tem svojim zakonom odprl razprave o teh stvareh in ne nazadnje, spodbudil je tudi socialni dialog. V tem času, ko se je čakalo na obravnavo tega zakona, se je vendarle zgodil tudi dogovor med sindikati in pa delodajalci. Po ocenah Nove Slovenije vsaj ta dogovor pomeni kar znaten korak naprej in izboljšuje določeno situacijo v trgovinah, zlasti pa z v zvezi z nedeljskim delom. Recimo, določa, da matere, ki dojijo oziroma so noseče, ne smejo delati ob nedeljah. Da tudi moški, ki skrbijo za otroke do 3. leta, ne smejo delati ob nedeljah, da je zagotovljeno boljše plačilo ob nedeljah, da je določen dvakratnik, ne sme biti manjši kot 6,4 evra in tako naprej. Všeč nam je tudi to pri tem dogovoru, da so eksplicitno našteti vsi prazniki in nedelje, ki bodo absolutno prosti in bodo trgovine takrat zaprte. 1. januar na primer, 8. februar, velikonočna nedelja, velikonočni ponedeljek, 25. junij, 15. avgust, 1. november, božič. To so na podlagi tega dogovora določeni kot dnevi, ko bodo absolutno trgovine zaprte. Skratka, poslancu Čušu je treba priznati, da je s svojim zakonom spodbudil, da se je vendarle na tej točki zadeva premaknila naprej in da bodo po novem letu delavci imeli nekoliko boljše pogoje. Sedaj pridemo do tega, kako bo Poslanska skupina Nove Slovenije glasovala. Mi Čuševemu zakonu podpore ne moremo zagotoviti, ker še vedno trgovin ob nedeljah ne zapira. Po naši oceni dopušča preveliko število izjem, ki se bodo lahko zlorabljale v takšno ali drugačno smer. O čem govorimo? V Čuševem zakonu je na primer arbitrarno določena velikost površine trgovin, ki predstavlja neko mejo, kdaj bodo trgovine ob nedeljah lahko še vedno odprte. Zakaj ravno 200 kvadratnih metrov? Če pobrskamo malo v preteklost in pregledamo, kako se je v zgodovini ta stvar odvijala, lahko ugotovimo, da je v preteklosti en takšen primer arbitrarnega določanja površine že padel pred Ustavnim sodiščem. To je bil tudi razlog, zakaj se je potem na hitro šlo v nek drugačen dogovor, ki je odprtju trgovin ob nedeljah ponovno dal prosto pot. Torej, zadeva, ki nas moti, je, zakaj bi določali točno kvadraturo, kdaj so trgovine lahko odprte in kdaj ne. Potem tudi se nam zdi problematično določanje izjem. Tukaj je našteta v Čuševem zakonu cela vrsta izjem, od turističnih centrov, do mestnih središč, smučarskih središč, lahko bi še naprej našteval. Zdi se nam, da bodo morda nekateri inovativni, ki bodo imeli trgovine, večje kot 200 kvadratnih metrov, enostavno z določenimi pregradami na nedeljo zmanjšali velikost trgovine, zato da bodo pod tistimi določenimi 200 kvadratnimi metri. Če rečem, nekaj podobnega kot je v primeru prodaje alkohola, ko v času, ko se alkohola ne sme prodajati, enostavno potegnejo neko zaveso, da se do tistega alkohola ne pride. In tudi pri arbitrarnem določanju velikosti trgovin se bojimo, da tisti, ki bi še naprej želeli imeti ob nedeljah odprte trgovine, da bodo z nekimi enostavnimi pregradami na nedeljo zmanjšali obseg trgovine, zato da bodo dosegli tisto kvoto, ko bo trgovina še lahko odprta. Če me na koncu vprašate, kaj pa je pravzaprav rešitev, ki jo predlaga Nova Slovenija. V Novi Sloveniji predlagamo, da bi morala biti urna postavka za delo ob nedeljah najmanj petkrat večja, govorim najmanj petkrat večja, kot je na drug delovni dan. Mi vidimo mnogo boljši princip, da so ob nedeljah trgovine zaprte in da ljudem dejansko omogočimo, da se odpočijejo in da so dejansko doma; to, da urno postavko za nedeljsko delo postavimo tako visoko, da se trgovinam enostavno ne bo splačalo obratovati ob nedeljah in zato bodo trgovine ob nedeljah zaprte. S takšnim pristopom ne potrebujemo nobenih izjem, nobenega arbitrarnega določanja kvadrature, ničesar. Če nekdo ocenjuje, da je njegov posel tako dobičkonosen, da je pripravljen delavce več kot 5-kratno plačati, je to njegova stvar, prepričan pa sem, glede na sedanjo situacijo, da bodo številni to zadevo videli tako, da bodo dejansko ob nedeljah trgovine zaprte. K temu nas napeljuje tudi to, da po naših informacijah je bil eden izmed temeljnih razlogov, zakaj je prišlo tudi do tega Čuševega zakona, ta, da so se enostavno trgovci počutili nelagodno, ker ob nedeljah ni bilo tistega pravega dobička, nekateri so celo poslovali z izgubami in so odgovornost za zaprtje trgovin želeli preložiti na zakonodajalca, ker se enostavno sami tega bojijo storiti. Edina stvar, kjer mi vidimo, da bi jim lahko zakonodajalec pri zaprtju trgovin ob nedeljah učinkovito pomagal, je ta, da bi mnogo mnogo povečal urno postavko za nedeljsko delo. Le na takšen način bi brez nekih konkretnih izjem, ki bi se lahko v eno ali drugo smer zlorabljale, nedelje dokončno bile za številne delavce in trgovke proste, da bi se ob nedeljah lahko spočili in odpočili. Kot sem že napovedal, Poslanska skupina Nove Slovenije ne bo prispevala glasov za ta zakon, ker ne želimo sporočiti, da je ta zakon popolnoma O. K. in da dejansko zapira trgovine ob nedeljah. Prav tako pa temu zakonu ne bomo nasprotovali, ker vendarle ocenjujemo, da je bila intenca predlagatelja dobra in da je s tem svojim zakonom številne spodbudil, da je prišlo vsaj do dogovora, ki je za trenutni položaj dela in delavcev v trgovini boljše.
Hvala lepa. Dr. Franc Trček bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav vsem skupaj! Moram reči, da ta stališča, ki so bila pred tem, ki ga bom predstavil, da sem jih relativno zelo težko poslušal. Zakaj? Ker bi si nekdo lahko predstavljal, da je nek bistven problem tukaj, če hočete, moralno-etične ali laično-teološke narave. Daleč od tega! Ključno vprašanje tako kapitalizma pa tudi kakšnega drugega družbenega reda, ključna vprašanja so seveda politično-ekonomska vprašanja. Tudi zaradi tega imamo v Ustavi 67. člen, imamo 74. člen, vse poslanke in poslanci smo dobili Ustavo v stripu, pa če se vam že ne da cele brati, si vsaj tam poglejte. Sledi stališče. Preden začnem s stališčem, seveda gospod Čuš, ki je bil ob mag. Grimsu glavni nestrpnež SDS ob begunski krizi, zdaj rešuje lastno zadnjico, ampak naše stališče gre seveda onkraj tega. V Levici podpiramo zaprtje trgovin ob nedeljah ne zaradi družinskih ali religioznih razlogov, ampak ker si delavke in delavci zaslužijo reden prost dan, na katerega ne bodo podvrženi prisilam kapitalistične produkcije. Z regulacijo odpiralnega časa lahko neposredno izboljšaš življenje 100 tisočim zaposlenim, posredno pa ima lahko tudi širše koristne družbene učinke. V Evropi in njenem podaljšku, če hočete Severni Ameriki in še kje, je za večino ljudi zaradi takšnih in drugačnih razlogov prost dan nedelja. Prostega dne za počitek, za aktivnosti, za družino, za prijatelje ali za karkoli si vsak posameznik pač želi, vključno s fuzbalom v Mariboru, so deležne delavke in delavci v večini dejavnosti. Izjema bi morale biti samo tiste dejavnosti, kjer opravljajo družbeno nuje servise: primerno plačani gasilci, prva pomoč in podobno. Trgovina oziroma maloprodaja to nikakor ni. Vsi lahko prilagodimo svoje potrošniške navade, lahko tudi določimo zakonodajne izjeme, ki bodo zagotovile osnovni dežurni servis tudi ob nedeljah. Nedeljsko delo v trgovinah poganja samo goli interes kapitala. Obratovalni čas je eno od ključnih orožij posameznih trgovcev v medsebojnem konkurenčnem boju. Kljub 58-odstotni podpori zaprtja na posvetovalnem referendumu iz leta 2003 ostaja to področje skoraj povsem liberalizirano. Najvišjo ceno za to pa plačujejo delavke in delavci v trgovinah. V panogi je zaposlenih okoli 135 tisoč ljudi; jaz se tudi tu vprašam, kaj smo pa 25 let delali v tej državi, da ti ljudje ne delajo kje drugje, za boljše plače. Nismo imeli gospodarske, industrijske, razvojne in še kakšne politike. Položaj delavk in delavcev v trgovini je izjemno naporen, delo ob nedeljah je le del izjemno težkih delovnih pogojev. Gre za izmensko delo, s pogostim prerazporejanjem delovnega časa, zaposleni praktično ne morejo imeti urejenega življenjskega ritma. Plačilo za delo je slabo, velik delež zaposlenih je na minimalni plači. Pa smo imeli pred kratkim zgodbo minimalne plače – koliko vas je podprlo njen dvig?! Levica, plus preostali, do štirinajst, računajte. Vsaj tisti, ki jih ta institut sploh še ščiti, minimalna plača je tu mišljena, delovna sila je namreč močno prekarizirana, skoraj tretjina je zaposlenih v atipičnih oblikah. V trgovini je dvakrat toliko študentskega dela, kot je povprečje v Sloveniji. Vlada Mira Cerarja je neposredno prispevala k temu, da se bo položaj za te ljudi dolgoročno še poslabšal. Poleti 2015 je deregulirala poklice v trgovini; edini smo bili v Levici, ki smo resno ropotali glede tega, takrat še Združeni levici. Za delo zdaj ni potrebna nobena stopnja izobrazbe. Deregulacije ni podpirala Obrtna zbornica Slovenije, želeli so si jo le veliki trgovci. Vlada Mira Cerarja slepo izpolnjuje zahteve velikega kapitala. Kapital v trgovski panogi potrebuje fleksibilno in poceni delovno silo. Še pred dobrim desetletjem so trije največji trgovci obvladovali 90 % trga. S prihodom diskontnih trgovcev so se konkurenčni pritiski močno zaostrili. Ti diskontni trgovci izžemajo delavke in delavce z izjemno intenzivnim tempom dela, kar lahko opazi vsak, ki pri takem trgovcu opravi nakup. Lahko bi zdaj tu pripovedoval zgodbo, kako je, ko ima kakšna trgovka menstruacijo, vemo o tem, mediji so pisali. Ti trgovci delavce zaposlujejo za skrajšan delovni čas, ker so tako bolj fleksibilni, hkrati pa takega tempa dela delavke in delavci sploh ne bi fizično zdržali. Skrajšani delovni čas pa pogosto zavije v celofan o »družini prijaznih podjetjih«. Zaostrena medsebojna konkurenčna tekma med velikimi trgovci se je prenesla na delavke in delavce. Ker so plače prenizke, je marsikatera delavka prisiljena v nedeljsko delo, ki je malenkostno bolje plačano; samo tako lahko zasluži dovolj, da vzdržuje na neki osnovni ravni sebe in družino. Sindikat delavcev trgovine Slovenije in Trgovska zbornica sta nedavno sklenila kupčijo, s katero se bo položaj zaposlenih delno izboljšal. Plačilo za delo v nedeljo bo višje, posamezne trgovine bodo manj pogosto poslovale v nedeljo. Ampak to ne bo postavilo pod vprašaj splošnega okvira razvoja v trgovski dejavnosti, problem tako imenovane fleksibilizacije in prenizkega plačila plač seveda ostaja še naprej. Državna regulacija odpiralnega časa trgovin bi nedvomno lahko ta okvir izboljšala. Če bi poleg omejitve poslovanja v nedeljo sprejeli še predlog zvišanja in ureditve minimalne plače, ki smo jo predlagali v Levici, bi trgovci seveda morali poslovati drugače, zaposleni pa bi bili močno na boljšem. Nasprotniki regulacije obratovalnega časa se zatekajo k argumentu svobode gospodarske pobude. Z drugimi besedami – k temu, da se interesov kapitala ne sme omejevati, pa vendar so ti interesi omejeni že v trenutni ureditvi. Tu pride Ustava. 67. člen Ustave jasno določa, da ima lastnina poleg gospodarske tudi socialno in ekološko funkcijo. V 74. členu pa lahko beremo, da »gospodarska dejavnost se ne sme opravljati v nasprotju z javno koristjo«. Slednje tržnemu fundamentalizmu, ki pozna le liberalizacijo, privatizacijo in deregulacijo, povzroča škodo družbi, javnemu interesu in okolju. Naloga države je, da s svojimi ukrepi izboljšuje življenje ljudi, Državni zbor pa je tisti, mi smo tisti, ki o teh ukrepih soodločamo. Poleg položaja več kot 135 tisoč zaposlenih in njihovih družinskih članov bi imel ukrep omejitve poslovanja v nedeljah tudi širše družbene koristi. Poslal bi jasen signal proti kulturi potrošništva, ki jo simbolizirajo nakupovalni centri. Ljudi bi preusmeril v bolj smiselne aktivnosti z vidika njihovega osebnega razvoja ter z vidika trajnostne okoljske naravnanosti. V Levici zato podpiramo ukrep zaprtja trgovin v nedeljo in se bomo v prihodnosti zanj še naprej zavzemali. Ne gre namreč samo za zaposlene v trgovini in njihove bližnje, gre za vprašanje, ali bomo vztrajali pri zahtevi po dela prostih dneh ali pa bodo naša življenja tudi v tem smislu popolnoma podredili interesom kapitala. To je tisto, čemur jaz v imenu Levice rečem, da so trenutno prevladujoče politike, ki gledajo na ljudi, kot da je človek klobasa, ki se jo reže, dokler se jo pač da. Zadnje dni se veliko govori o socialnem dialogu, o sporazumih. Če malo z odprtimi očmi hodite že po Ljubljani – ampak večina ne uporabljate javnega potniškega prometa, ki je dokaj razsut –, boste videli, da je v tej družbi in državi nekdo moral štrajkati, da so koga ubili v 20. letih predhodnega stoletja, da so koga ubili med vojno in še kdaj. In ključno vprašanje, ključno političnoekonomsko vprašanje kapitalizma je odnos med delom in kapitalom. In tukaj delo ob neodgovorni državi po navadi vedno potegne kratko. Naloga politike, naloga Državnega zbora, naloga zakonodajalca, naloga nas je, da tukaj tehtamo zadeve, ampak ne na škodo tega, kar v Mariboru imenujemo ludeki. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Gospod Franc Laj bo predstavil stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, državni sekretar, drage kolegice in kolegi! Veliko je bilo že pred mano povedanega, tako da se bom osredotočil zgolj na tisto, kar menim, da je najbolj pomembno. Najbolj pomembno je to, da se dejansko zaščitijo pravice delavcev, vseh tistih, ki delajo ob nedeljah in državnih praznikih. V tem primeru, današnja tema so delavci v trgovini. Dobro je, da se je odprla ta tema, kolega Čuš. Rezultati se že vidijo, stekel je socialni dialog. Ta socialni dialog še ne pomeni, da smo vsi s tem zadovoljni, ampak je vseeno kar vidno izboljšal položaj delavcev v trgovini. In to se že lahko smatra kot del rezultata, ki bi ga lahko dosegli s spremembo zakona. V poslanski skupini smo mnenja glede na trenutno situacijo, v kateri smo, v kateri živimo, da urejanje preko socialnega dialoga je mogoče – in to se kaže v tem trenutku – lahko hitrejše in na nek način tudi hitreje daje oprijemljive rezultate, kot z morebitnimi interventnimi zakoni, ukrepi, na kar opozarjajo tudi socialni partnerji, ki so sporazum h kolektivni pogodbi tudi sprejeli. In na nek način nas tudi pozivajo, da bi v primeru spremembe zakona oziroma s podzakonskimi akti onemogočili izvajanje tega sklenjenega sporazuma. Čas bo pokazal, če je ta sporazum res dober in primeren; in če bo temu tako, se bo najverjetneje pri tej stvari zadeva končala. Če pa ne, pa bodo zagotovo še nadaljnji napori vloženi v to, da bo, prvič, prišlo do uveljavitve referendumske volje in tudi temu primerno potem do spremembe zakona, ki omejuje delo ob nedeljah in državnih praznikih v trgovini. Vsekakor bi pa želel poudariti, da smo mi, potrošniki, tisti, ki odločamo, ali bodo trgovine odprte ob nedeljah in državnih praznikih. Če mi ne bomo prestopili praga teh trgovin in trgovinskih centrov, potem, dragi moji, bodo tudi lastniki trgovin in tako imenovani veliki kapitalisti, kot sem danes slišal, kar ključe obrnili v ključavnici in bo zgodba končana. Hvala za vašo pozornost.
Hvala lepa. Gospa Andreja Potočnik bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani kolega z Vlade, kolegi in kolegice! Predlog novele, ki so pripravili v koaliciji Liste Andreja Čuša in Zelenih Slovenije, sledi načelu ljudske suverenosti, saj so volivci na referendumu že izglasovali odločitev o nedeljskem delu. Vendar referendum, ki se je zgodil leta 2003, na žalost ni bil zavezujoč, tako da do danes ni prišlo do ustrezne rešitve oziroma implementacije odločitve. Predlagani zakon, ki je pred nami, določa, da trgovec ne sme določiti obratovalnega časa prodajaln ob nedeljah in z zakonom določenih praznikih, ki so dela prosti dnevi. Razen v primeru posameznih prodajaln, ki so po lastni presoji trgovca lahko odprte do največ 6 nedelj oziroma z zakonom določenih praznikov v letu. V Poslanski skupini Stranke modernega centra se pridružujemo mnenju Vlade Republike Slovenije, da predlog zakona opredeljuje preširok nabor izjem od splošnega cilja – zaprte prodajalne ob nedeljah in praznikih; kar pomeni izenačenje osnovnega cilja zakona in prepovedi nedeljskega odprtja trgovin. Poleg tega je bil v preteklih tednih sklenjen sporazum med ključnimi interesi, ki jih omenjena vsebina zadeva. Če se z dogovorjeno vsebino strinjajo predstavniki delodajalcev in delojemalcev, trenutno ne vidimo razloga, da bi vztrajali pri spremembi Zakona o trgovini. Menimo, da je funkcija politike, da družbena razmerja ureja v skladu s potrebami in željami najširšega kroga ljudi, državljanov Republike Slovenije. Če so se delodajalci in sindikati uspeli dogovoriti, moramo verjeti in ugotoviti, da bo tovrsten dogovor kar najbolje prispeval k uresničevanju ciljev obeh smeri. Poleg tega je poslanec Čuš večkrat javno povedal, da pričakuje, da bo zakon ustrezno dopolnjen; dopolnitve pa bi šle ravno v smeri interesov delodajalcev in sindikatov, ki so do dogovora že prišli. Ne vidimo razloga, da v Državnem zboru obravnavamo pomanjkljiv zakon, če imamo že sklenjen dogovor. Zato menimo, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. V Poslanski skupini Stranke modernega centra želimo, da delavci z dogovorom pridobijo več pravic. Tako je bilo moč delati do 26 nedelj, po novem pa zgolj 15 nedelj, s čimer smo delavce dodatno zaščitili. V nedeljo ne bodo več delale matere z otroki, mlajšimi od treh let, nosečnice, doječe matere ali eden od staršev hudo bolnega otroka ali otroka s telesno ali duševno prizadetostjo ali tisti, ki živijo sami z otrokom in skrbijo za njegovo vzgojo ter varstvo. Trgovine bodo zaprte na deset točno določenih praznikov, odprte pa bodo na pet praznikov, ki so sicer dela prosti dnevni; delavci bodo na ta dan dobili 2,5-kratnik urne postavke. Omejitve ne veljajo za družinska podjetja, za bencinske servise in podobne dejavnosti ter delavce, ki delajo v okviru zaključnega proizvodnega procesa, povezanega s trgovsko dejavnostjo, na primer priprava in izdelava hrane, transport in distribucija, skladiščenje, lekarne. V Poslanski skupini Stranke modernega centra menimo, da je sklenjen socialni dogovor korak v pravo smer, zato zaenkrat ni treba spreminjati Zakona o trgovini. Bomo pa budno spremljali implementacijo tega socialnega dogovora. Poslanska skupina Stranke modernega centra se je vedno zavzemala za človeka in za njegove pravice; drži pa dejstvo, da je to v nekaterih primerih bolj zahtevno. V primeru, če se dogovorjeni socialni sporazum v praksi izkaže kot neustrezen in pomanjkljiv, pa še vedno obstaja možnost spremembe Zakona o trgovini in prepoved dela ob nedeljah. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima predlagatelj gospod Andrej Čuš. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Moram povedati, da sem bil večino časa tukaj, razen eno minuto, ko sem šel pred parlament pozdravit nekaj ljudi, ki so prišli v podporo. Jaz sem si vse stvari zapisal in bi šel po vrsti. Na začetku je bilo izpostavljeno, da smo imeli o tej temi referendum leta 2003 in da je bila takrat volilna udeležba samo 27-odstotna. Kakorkoli gledamo, je bil to en od referendumov, ki je imel, če primerjamo z drugimi referendumi, sorazmerno dobro in visoko udeležbo. Kolega Breznik bi se morda lahko spomnil udeležbe na referendumu o pokrajinah ali pa referenduma o odprtju arhivov Službe državne varnosti. Mislim, da je bilo tam 3–6 %. Ustavno sodišče se je glede vsebine tega zakona že enkrat opredelilo in tudi ustavni pravnik dr. Jurij Toplak je v eni izjavi, ko so ga prosili za komentar, povedal, da je v tem primeru Ustavno sodišče samo razsodilo, da ta zakon ni prekomeren poseg v svobodno gospodarsko pobudo. Tukaj gre za nek izgovor ali pa neke druge pomisleke, zakaj se pač tega ne bi podprlo. Edino, kar je takrat Ustavno sodišče razveljavilo v celotnem besedilu zakona, je bila ena vrstica zakona. Takrat je politika v sodelovanju, pod pretvezo nekega dogovora leta 2005 – jaz zdaj ne bom govoril, kdo je bil takrat na oblasti – sprejela zakon, ki je to referendumsko voljo v celoti zaobšel. Če gremo naprej. Po anketah javnega mnenja, ki so bile izpostavljene v medijih, je podpora temu predlogu danes precej višja, kot je bila takrat na referendumu, med 65 in 70 %. Jaz razumem neke komentarje, da ljudje sami povedo in imajo referendum v nedeljo, ko vidimo, kako so trgovski centri polni, ampak zato je toliko bolj zanimiv podatek, da se ob nedeljah v trgovinah ustvari zgolj 8 % celotnega prometa. Tega si nisem izmislil jaz, ampak so uradne statistike. Moram povedati, da je očitno postal nek hobi, da se gre na sprehod ali na kavo po trgovskem centru, namesto da bi porabili čas za kaj drugega. Tukaj bom tudi sam samokritičen, sicer ne grem v trgovski center, lahko pa bi šel na kakšen sprehod več, to pa priznam. Bi pa tudi povedal, čeprav smo že imeli referendum o tej temi, se mi tukaj ne moremo zdaj pogovarjati ali pa obnašati kot neki sončni kralji ali faraoni, da bi kar počez to referendumsko voljo ljudi ignorirali. O ustavi je bilo kar nekaj govora danes in ustava tudi pravi, da ima v Sloveniji oblast ljudstvo; je pa zdaj seveda več kot na mestu vprašanje – kakšno, čigavo ali če sploh. Ko ljudje vidijo ignoriranje volje ljudi, so tudi sami zelo apatični in kritični. Moram tudi povedati, da sem bil na več kot desetih stojnicah, kjer smo zbirali podpise podpore, ko smo dobili tudi prvi odziv Stranke modernega centra in njenega izvršilnega odbora, da Stranka modernega centra podpira ta zakon, da torej je možnost, da se to sprejme in uveljavi. Takrat je šlo za odločitev, da se po Sloveniji postavi stojnice, kjer se zbira podporo, in da se na Državni zbor ter na poslanke in poslance ustvarja dodaten pritisk. Moram povedati, da je takrat veliko ljudi prišlo do mene, predvsem na podeželju, in so rekli – Jaz sem takrat šel na referendum in od takrat naprej ne hodim več, ker ste nas nategnili. Verjetno je tak argument slišal tudi marsikdo od tu prisotnih, vsaj če gre kaj po terenu, če ni samo zaprt v pisarni. Glede socialnih partnerjev bi nekaj povedal. Socialni partnerji so se nazadnje dogovorili leta 2005. Danes smo leta 2017. Če v dvanajstih letih nekdo ni bil sposoben se nekaj dogovoriti ali vsaj pogovoriti, pove vse o sposobnosti ali dojemljivosti za nek dialog. Po drugi strani pa ta nenadna brzina in hitrost teh dogovorov, ki so se zdaj v roku enega meseca dogovorili, kar na lepem, pa ne želim biti kritičen, ampak tukaj nekaj smrdi, definitivno. Kaj, pa naj si vsak misli po svoje. Prav tako je treba opozoriti na nek obrat v stališčih sindikatov. Najprej so povedali, da ta predlog zakona podpirajo, celo to so povedali, da politiki ne zaupajo, ker jih je do sedaj vedno nategnila. Povedali so, da so vse grožnje z odpuščanji larifari, ker v celotni trgovski panogi primanjkuje vsaj 4 tisoč delovnih mest; nato pa je čez dva tedna prišlo do nekega obrata, ki ga človek sicer težko pojasni, ampak očitno je res, kar je povedal gospod Rožič, da osel gre samo enkrat na led; sindikati ali pa Slovenec pa očitno dvakrat, ker zdaj gre s tem že drugič, roko na srce. Ni prvič, da so se, jaz si upam reči, skorumpirani sindikati ali sindikalisti prodali finančnim fondom, ki so lastniki nakupovalnih središč. Nakupovalna središča v Sloveniji lastniško obvladujejo tujci, to se mora vedeti. Če grem na stališče Socialnih demokratov. Sem povedal o tem, da me kot predlagatelja ni bilo tukaj eno minuto, pa ker zdaj gospe Muršič ni tukaj, ne bom več z njo polemiziral. Bi pa nekako od socialne stranke človek pričakoval, da ne bo še naprej podpirala tega, da se nedelja tretira kot delovni dan. Čeprav roko na srce, Socialni demokrati, ki govorijo, da so socialna stranka, si morajo tudi sami postaviti ogledalo in si pogledati, kaj so naredili v teh letih vladavine. Naredili so to, da tisti, ki dela, je večji revež kot tisti, ki ne dela. Tukaj je nekaj hudo narobe. Imamo kup ljudi, ki so veliki reveži, čeprav delajo ne samo 8 ur na dan ali pa 40 ur na teden, srednji razred izginja. Jaz pravim, da bi bilo prav, da se oni malo pri sebi vprašajo. Prav tako pa tudi, kje so bili takrat, ko smo imeli glasovanje o predlogu glede minimalne plače. Prejšnji teden je bilo to glasovanje, jaz sem to podprl. Če si socialni demokrat in če to zagovarjaš, bi pač to potrdil. Prav tako bi opozoril, da ne pristajam na to, da se meša nujne ter nenujne službe in poklice. Jaz vem, tudi veliko kritik sem dobil na socialnih omrežjih – Kaj pa medicinske sestre, tudi moja tašča je medicinska sestra, gasilci, policisti? Jaz razumem, da so nekateri poklici, ki morajo delovati 24 ur na dan, da lahko država funkcionira. To je tudi posebej opredeljeno v njihovih delovnih pogojih in se strinjam, da so tudi premalo plačani. Se strinjam. Še posebej medicinske sestre, pa ne zato, ker je moja tašča medicinska sestra pa sem zato za njih; ampak ker približno vem, v kakšnih pogojih delajo. Moram pa še to povedati, da se moramo tudi mi tukaj vprašati, kdo dela 13 dni brez pavze. Mogoče je kolega Trček edini od tukaj, ampak vsi drugi pa si verjetno kdaj vzamemo kakšen dan prosto. Ker gledam tudi po socialnih omrežjih in mi dovolite, da dam neko subjektivno stališče tudi glede tega. Še naprej bi lahko našteval. Ali ta socialni dogovor, ki sem ga opredelil za gnili kompromis, rešuje to, da bodo trgovci in trgovke še naprej delali za minimalca? Ne. Danes dobijo zaposleni v tej panogi doplačilo do minimalca. Jaz sem veliko teh plačilnih list dobil, preko socialnih omrežij, tudi po terenu, tudi po pošti v Državni zbor. Danes bo delal za minimalca, pa bo zato, ker bo delal en praznik ali pa eno nedeljo, namesto tega doplačila do minimalca še vedno dobil minimalca. Nekateri pa se pohvalijo, da so dobri delodajalci, ker ima človek ali pa trgovec evro ali pet evrov neto višjo plačo od minimalne. Če se s tem hvalimo, ne vem, kam smo prišli. Še naprej bo prihajalo do mobinga, še naprej bo vodja ali poslovodja kar rekel – Naslednji dan moraš priti delat. Takrat so sindikati rekli, da bo moral zdaj to dobiti pisno. Ne se hecati, no. Saj vemo približno, kako stvari stojijo in v katero smer bo šlo. Toliko ljudi zaposlenih v panogi, se niti več ne upa izpostavljati, ker so enostavno pritiski, so na bolniški s pravimi razlogi, pa kliče šef – Veš, zdaj pa bi bil že čas, da počasi prideš v službo, drugače bo pač problem. In tu pač vidimo vso bedo nekega, pa ne bom zdaj rekel ZDR, ampak nekega izkoriščanja delavcev, ki so tako že na dnu. Kar se tiče obrazložitve glasu Nove Slovenije. Jaz kritiko glede izjem sprejmem. Tudi sam sem na začetku povedal, ko sem zakon vložil, da če bo politični interes, da se sprejme zakon, se bo to seveda popravilo. Izpostavil sem izjeme in tudi velikost trgovin, za katere te izjeme ne bi veljale oziroma kasneje bi veljale. To bi se seveda ustrezno amandmiralo ter popravilo in potem ne bi bilo s tem zakonom nobenega problema. Tudi odzivi iz Stranke modernega centra in iz ministrstva so bili nekako v tej smeri, da se pač mora to ustrezno amandmirati, popraviti; ampak očitno ta gnili kompromis prevladuje. Vseeno pa moram povedati, da bi vsaj z nekega desnega pola parlamenta posameznik pričakoval podporo, saj veste, za otroke in družine gre. Bilo je tudi nekaj kritik, da je nekdo, ko sem vložil ta zakon, vplival name, da me je pač nekdo kupil. Jaz moram vse te kritike ostro zavrniti. Če kdo razpolaga s kakšnim dokazom ali informacijo, da je mene kdo kupil, podkupil ali pa plačal, da sem vložil ta zakon, ga prosim, da to pove danes tukaj v parlamentu, to dokaže; v nasprotnem primeru pa naj se, prosim, vsi tisti, ki ste na to namigovali, opravičite. Saj veste, tudi veliko slovenskih novinarjev, to že nekako postaja trend – naj bi [[…]]ali smo slišali [[...]]Jaz tudi lahko rečem, da sem na hodniku slišal, kaj je kdo s kom delal v pisarni, kdo se je s kom dobil, kaj mu je dal in še bi lahko našteval, ampak jaz sem proti temu cenenemu žurnalizmu, degradiranju ter blatenju ljudi. Prosim, da s tem res prenehamo; če pa ima kdo kakšen dokaz, prosim, naj ga da sem, pa rešimo. Ampak tega ni. Ker pa je bilo nekaj poslanskih stališč, smo se pogovarjali s trgovci, s tistimi, s tistimi; pa človek bi tudi pričakoval, da bo vsaj kaj prijavljenih lobističnih stikov na KPK. Tu pa velja zakonodaja za vse. Če grem naprej na stališče Levice, se zahvaljujem za podporo in korektno predstavljeno stališče. Sicer je bila vmes ena opazka glede mojega stališča do migracij in migrantov v Sloveniji in Evropi. Kolega Trček, tukaj se midva malo razlikujeva. Kot jaz spoštujem vaše mnenje, čeprav se z njim ne strinjam, ampak ga spoštujem, sem jaz na stališču, da je najprej treba poskrbeti za lastni narod, za svoje ljudi, potem smo lahko solidarni do drugih. Zame to ni nič narobe, ne dojemam tega kot nek rasizem ali nestrpnost, kot bi mi s tem želeli dati štempelj na glavo; in to ostro zavračam. Če gremo naprej na stališče nepovezanih poslancev. Jaz se strinjam, da se je s tem predlogom zakona nekaj naredilo. Nekaj se je, saj smo zakonsko uredili, katere praznike se dela, katere ne, pa ure bodo ob nedeljah malo boljše plačane. Nekaj se je, ampak biti polovičar v življenju ni fino, v vseh stvareh. In tudi napovedujem, da če ta zakon danes ne bo sprejet, bomo stališče Vlade, ki smo ga podrobno prebrali, tudi skupaj z nekaj predstavniki pravne stroke, in ustrezno to popravili, predvsem na področju izjem, ciljev in namenov zakona, in ga bomo ponovno vložili. Upam, da bo takrat vlada prišla s kakšnim drugim argumentom, ker tudi sami ste nekako priznali, da bi ustrezno amandmirali ta zakon in ne bi bilo nobenega problema. Prav tako se pogovarjamo o minimalnih plačah. Če bi sindikat trgovine bil nek resen sindikat in se boril za delavca, bi prišel z besedami – Mi hočemo boljšo osnovno plačo, mi hočemo to, to, to. Tukaj pa so se nekako dogovorili o delu v nedeljah in praznikih in so zdaj nekako najbolj srečni, zadovoljni na tem svetu. Pravi korak bi bil to, kar so se dogovorili in izborili sindikati gostinstva in turizma, katerim se bo do 15 % zvišala plača. To je za mene nek dogovor in rešitev, ki bo izboljšal plače vseh zaposlenih v tej panogi. In to je dogovor, ne pa da mi tukaj neke drobtinice, trgovci vržejo neke drobtinice in takoj se nato gor skoči. In še stališče Stranke modernega centra. Sicer zelo korektno in pošteno povedano, ni kaj za očitati. Lahko samo povem, da obžalujem – mislim, da je vaš najvišji organ stranke izvršilni odbor –, da ste spremenili svojo odločitev. Jaz nisem vaš član in v to ne morem posegati. Bi pa vseeno povedal, da koliko sem sam seznanjen s sindikati, niso ravno vprašali svojih članov in članic, kaj si o tem mislijo, vsaj ne do neke mere, da bi to bilo reprezentativno. Lahko tudi sam povem, da sem prejel veliko pozivov, kopij izstopnih izjav iz tega sindikata; in tudi sam upam, da bo na pogorišču tega sindikata zrasel nek moderen sindikat, ki se bo res boril za to, in da ne bo dvoličen, kot so pač izpadli v tem primeru. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Anita Koleša, izvolite.
Gospod podpredsednik, predstavniki Ministrstva za gospodarstvo, kolegice in kolegi, lep pozdrav! Zakaj smo leta 2003 imeli referendum, vemo. Že takrat so se pogovarjali in pogajali sindikati ter trgovci, delodajalci. Do ustreznega dogovora ni prišlo in to je vodilo k referendumu. Kakšen je bil rezultat, koliko ljudi je prišlo, smo slišali. In to je kasneje privedlo še do nekaterih korakov na strani delodajalcev in sindikatov ter tudi recimo pobud, ki so prišle tudi do Ustavnega sodišča, odločitve so bile tudi že predstavljene. Moram reči, da je bilo kar nekaj razprave in nekega nekonsenza o tem, kako in kaj ravnati v primeru odpiralnega časa trgovin, predvsem ob nedeljah in praznikih. Kar na začetku naj povem, da se sama zelo strinjam s tem, da so trgovine ob nedeljah in praznikih zaprte. To je zagotovo mnenje, od katerega ne odstopam; in kakorkoli že bomo prišli ali pa ne bomo prišli do tega, to vsekakor zagovarjam. Tukaj naletimo na neodobravanje tega stališča, predvsem tistih, ki zagovarjajo neka stroga liberalna stališča prostega trga, neomejevanja svobode, svobodne trgovine, pobude; ampak saj vemo, da sicer gre za pomembna ekonomska načela delovanja naše družbe, ampak zgodovina nas je že marsikaj naučila. Bojim se, da nas bo tudi prihodnost, zato v zvezi s tem ne bi izgubljala besed. Ne gre tudi nepretirano razpravljati o tem sodobnem potrošništvu, o nekih moralnih ocenah, kako nas trgovine, trgovci pripravljajo do tega, da vse svoje proste dni, prosti čas namenjamo potrošništvu in nas na ta način tudi poneumljajo. Mislim, da smo si kar enotni v tem. To pač v tem trenutku ni vprašanje, mislim pa, da je vprašanje v povezavi s tem, ali lahko parlament na nek način omili te potrošniške navade naših državljank in državljanov. Če bomo trgovine ob nedeljah zaprli, ali bomo manj nakupovali? Ne vem, po moje sicer ne, vsaj na začetku tega obdobja, ko bi recimo zaprli trgovine, verjetno vseh potrošniških navad v smislu nakupovanja več ali manj ne bomo spreminjali. Ampak dejstvo je, da nedelje in praznike zapravimo za tisto, kar v tej družbi ne bi smeli zapravljati, to je zgolj za to potrošništvo ali pa predvsem, da ne bom preveč šla v skrajnosti. Mislim, da je to škodljivo za našo družbo in da v tem smislu ne bi smelo biti dileme o tem, ali lahko parlament to škodljivo delovanje ali pa posledice tega potrošništva omili. Škodljivo, sem rekla, najprej za potrošnike kot take zaradi slabih in neprimernih navad za družbo kot celoto; seveda še toliko bolj škodljivo za vse zaposlene v trgovinah. Zanimivo pa je, da smo se zelo resno začeli s tem ukvarjati šele takrat, ko smo ugotovili ali pa ko so nekateri ugotovili, da je škodljivo tudi za trgovce. In to je po mojem mnenju v tem trenutku najbolj žalostno, da se zdaj zaradi tega pogovarjamo o zaprtju trgovin, čeprav [[…]]Dobro, hvala bogu, da se. No, jaz verjamem, da je temu zakonu težko pritrditi iz morda drugih razlogov, ne tistih, o katerih je govoril poslanec Čuš, ki je predstavljal svoj zakon in tudi spodbudil širšo javnost, da govorimo o tem. Govorimo preprosto o slabem zakonu, to je treba poudariti; in ne zdaj to, ali je ta pobuda bila pomembna ali ne. Zagotovo je bila pomembna in moram reči, da sem vesela, da je do te razprave in do te pobude prišlo. Mogoče še kakšna beseda o tem, ker se včasih primerjamo s tujino in smo tudi v teh debatah o odprtju trgovin slišali o tem, kako so trgovine v zahodnih državah bolj zaprte, še posebej ob nedeljah. Treba je povedati, da je to zelo res. In tudi v turističnih krajih, kjer bi človek pričakoval, da bi morale biti trgovine odprte tako rekoč 24 ur ali pa tako, kot smo mi navajeni, od petka do svetka, temu seveda ni tako. Tu smo že na področju tistega, kjer ta zakon govori o nekih izjemah. Mislim, da smo mi že preveč usidrani v to, da je to potrošništvo prineslo nujo, da je v nedeljah trgovina odprta. Tega se po mojem mnenju ne da rešiti drugače kot tako, da preprosto z rezom zapremo trgovine. Zanimivo je tudi to, da še vedno gradimo nove trgovine, čeprav imamo po nekih izračunih v Sloveniji menda celo največ trgovske površine na prebivalca. To je res nesprejemljivo. Moje mnenje je, da je to tako rekoč nemogoče sprejemati v neki družbi, da zdaj povečujemo še te trgovske površine v neskončne dimenzije. Zame bi bilo bistveno bolje, da bi trgovci namesto gradnje novih trgovin in investicij v površine ta dobiček namenjali v investicije v svoje zaposlene, tudi v povišanje plač, da bi lahko povečali kakovost življenja svojim zaposlenim in da bi lahko porabili ta denar skladno s tem, kar oni sami želijo, kajti zagotovo si ga ne želijo zapraviti tako, da delajo ob nedeljah, ampak ga verjetno želijo zapraviti s svojimi družinami. Iz vseh teh razlogov je jasno, da bi sama z veseljem podprla dober zakon, ki bi sledil tem pogledom, ki sem vam jih predstavila, ampak dejstvo je, da pač ta zakon to ni. Tudi rešpektiram sporazum, ki je bil sprejet in podpisan. Ne bom se opredeljevala o tem, ali gre za neke kompromise, morda celo gnile, težko je reči. Pač je dogovor in dogovor je treba spoštovati. Sama sem prepričana, da ta dogovor ne bo pripeljal do zaprtja trgovin ob nedeljah v bistveno večjem obsegu, saj sami vemo, kaj pravi ta dogovor oziroma ta aneks h kolektivni pogodbi. Če pogledamo v zgodovino, sem že omenila, kaj je bil nekoč ta sporazum. Nekoč je bil sprejet tudi nek sporazum, ki se ga kasneje sploh ni kaj dosti upoštevalo, in smo prišli do tega, da imamo, kar imamo. Mislim, da bo še najboljša rešitev ta, da resnično spremljamo izvajanje tega aneksa, da nam je dobrodošla vsa ta razprava ob predlogu zakona in da morda res pridemo v nekem krajšem časovnem obdobju do celovite zakonske rešitve. Prepričana sem, da jih ta zakon, ki ga imamo na klopi, ne more prinesti, je preveč izjem, nedorečenosti, nejasnosti, poenostavitev. Dvomim tudi, da bi lahko tu vlada, ki je po zakonu dolžna recimo sprejeti te izjeme, bila zmožna to narediti v nekem nedogovoru ali pa v nekem nekonsenzu tudi z recimo delodajalci in delavci v trgovinah oziroma s sindikati. Na nek način smo zopet na začetku in bolje je, da smo na začetku nečesa novega, kot pa da smo na začetku tega, kar imamo danes v obliki tega zakona. Vsekakor sem pa vesela te razprave, vesela tudi tega, da se pogovarjamo tudi o uresničitvi neke referendumske pobude; je pa zelo zanimivo, da nekateri, ki so imeli veliko možnosti, da bi to referendumsko pobudo v preteklosti že udejanjili, danes govorijo, da temu ni tako, da bodo ta zakon sprejeli izključno zato, ker so nekoč ljudje rekli, da je treba trgovine zapreti. Ta referendumska želja ljudi je bila pred malo več kot desetimi leti rečena, ampak lahko bi jo že udejanjili. Hvala lepa za pobudo, ki je bila dobronamerna. Mislim, da je vlada oziroma Ministrstvo za gospodarstvo pripravljeno tu sodelovati v prihodnje, da bi prišli do ene pametne rešitve. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za besedo je prosil državni sekretar na Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo mag. Aleš Cantarutti. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovani poslanke in poslanci! Zelo hitri ste bili zjutraj, pa mi dovolite, da najprej preberem in povem stališče Vlade. Glede na dejstvo, da je trgovinska dejavnost namenjena preskrbi potrošnikov, je treba pri urejanju obratovalnega časa prodajaln upoštevati poleg interesov podjetnikov, interesov zaposlenih v trgovini tudi interese potrošnikov. Predlagana ureditev obratovalnega časa prodajaln ne ureja vprašanja dežurnih prodajaln z nujnimi življenjskimi potrebščinami ob nedeljah in praznikih, ki bi zagotavljale nemoteno preskrbo potrošnikov. Predlagane izjeme na področju turizma so po mnenju Vlade tudi preširoko definirane, tudi zaradi dejstva, da je predlog podnormiran glede določitve kriterijev in meril za dopustnost izjem, na podlagi katerih bi Vlada izdala podzakonske predpise. Zato bi pri izvedbi lahko privedle do številnih zlorab, oteženega nadzora nad določbami zakona. Vlada Republike Slovenije tako ocenjuje, da predlog novele zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo v Državnem zboru. Zdaj pa mogoče še na kratko moje mnenje, tudi glede na vse slišano in doslej povedano. Verjamem, da bo šla ta razprava v podobnem tonu tudi naprej. Socialni dogovor, to lahko rečem, je nek kompromis, pa tudi verjamem, da bo zakon vendarle doživel spremembo, je potrebna sprememba, sicer mislim, da se bo s tem ukvarjala naslednja vlada. Sprememba ob skrbnem, širokem socialnem dialogu, tudi ob upoštevanju spremenjenih socialnih razmerij v družbi, o čemer je govoril dr. Trček, s tem se moramo strinjati; pa tudi na drugi strani ob upoštevanju dogajanja v naši soseščini, okolici, tudi temu se moramo prilagajati. Prepričan sem, da bo prišlo do spremembe tega zakona v bližnji prihodnosti, seveda spremembe, ki bo tudi normativno ustrezna in dosežena v nekem širokem socialnem dialogu, v dobrobit prodajalcev, trgovcev in tudi ljudi, za katere sprejemamo te zakone. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Jurša.
Predsednik, zahvaljujem se za možnost, da lahko razpravljam, da ste mi dali besedo. Prav lepo pozdravljam predstavnike ministrstva, predlagatelja tega zakona pa tudi vse kolegice in kolege! Na začetku naj povem, da razumem kolega Andreja Čuša, da se ukvarja s tem predlogom zakona; razumem, da se želi afirmirati. In moram reči, Andrej, čeprav ta zakon ne bo sprejet, si ti dosegel svoj namen; ali bo to dovolj ali ne, to pa je vprašanje za milijon evrov. Začel bom tam, kjer je končal stališče kolega Franc Laj, ker se mi je zdelo zelo tehtno oziroma razumsko. Gospod Laj je govoril, da mi sami narekujemo trgovcem, ali bodo v nedeljo trgovine odprte ali zaprte. In s tem, kar počenjamo, jim dajemo na znanje, da si enostavno Slovenke in Slovenci želimo oziroma želijo, da so trgovine v nedeljo odprte. Pa bom najprej povedal svoje osebno stališče. Jaz ne potrebujem odprte trgovine v nedeljo. Ne bom rekel, da nikoli ne grem v trgovino v nedeljo; ampak zagovarjam to, kar si želijo delavke in delavci, ki so zaposleni v trgovskih podjetjih, da bi lahko bili doma s svojimi družinami. Glede na naše potrošniške navade pa jim to enostavno in preprosto onemogočamo. Ko sem ob neki priložnosti, ravno zdaj, ko je kolega Andrej Čuš začel s to aktivnostjo, bral neko anketo vprašanih, sem med drugim v dveh primerih zasledil, da so posamezniki rekli, da obiščejo trgovski center z družino v nedeljo dopoldne, potem pa v trgovskem centru opravijo še kosilo. Vidite, to je nekaj, kar za nekoga odtehta. Za mene osebno je povsem drugače – jaz želim v nedeljo za lastno mizo sedeti skupaj s čim več člani relativno majhne družine. Vedno mi to ne uspeva, ampak nedeljsko kosilo mora biti več ali manj striktno v domači jedilnici; za koga drugega so pač zadeve pomembno drugačne. Pa naj se zdaj spomnimo malo nazaj. O tem ste posamezniki že govorili, mislim, da je kolegica omenila v razpravi, bilo pa je tudi v stališčih povedano, da smo enkrat ob za mene zelo pomembnem datumu, 21. 9. 2003, bili na referendumu, kjer smo se odločili, da v nedeljo trgovine ne bodo odprte, kje so lahko trgovine odprte in pod kakšnimi pogoji so lahko trgovine odprte. Na tem referendumu je dejansko bila nizka volilna udeležba, poznamo pa še referendume, na katerih je bilo še manj državljank in državljanov, ki so se odločali na osnovi zastavljenega vprašanja. Takratna udeležba je bila 27,54-odstotna, za je bilo 57,53 %, proti pa 41,47 %, število volivcev je bilo skoraj 446 tisoč. Ja, to je bil kazalec, ampak potem pa so se pojavile zadeve na Ustavnem sodišču in vemo, kaj se je zgodilo na Ustavnem sodišču. Te omejitve, ki so bile na nek način na osnovi referenduma tudi zapisane, so se črtale, sedmi odstavek 17. člena se je razveljavil, omejitev enostavno in preprosto več ni bilo. Že nekaj časa se v javnosti zadeve vrtijo, tudi danes seveda, in tudi na organih, ki so že bili opravljeni, na nek način spodbujamo, da razmišljamo Slovenci in Slovenke o tej zadevi; zgodil pa se je ta neki dogovor med sindikati in delodajalci. Ja, je neki dogovor, Andrej ima za to izraz, jaz ga ne bom ponavljal. Je pa res, da pa predhodno, pred samim zakonom, je pa vprašanje, koliko je bilo takrat dogovora. Ali bo to nek nov sindikat, kot Andrej napoveduje, ne vem, da se bo bolj zavzel za delavce, je drugo vprašanje. Se bom pa še ene zadeve dotaknil. Vsi mi hodimo v trgovine in srečamo različne delavce in delavke, ki so zaposleni v trgovini. Jaz sem se večkrat pogovarjal z eno gospo v Ljubljani, ki me je pač spoznala, da sem poslanec v Državnem zboru. Vam povem, da mi je vedno potarnala o višini plače, gospa je imela in ima minimalno plačo, ampak ne minimalne plače, delodajalec ji mora še doplačevati, da pride do minimalne plače. Dela v soboto in nedeljo za minimalno plačo. Na kakšen način se lahko preživljajo veččlanske družine z minimalno plačo očeta in matere? Zato smo tudi v Desusu podprli Združeno Levico, ko je pred kratkim predlagala spremembo minimalne plače. Ampak istočasno mi je ta gospa povedala, da pa je bilo dovolj denarja za odpravnino bivšega predsednika uprave njihovega podjetja, 360 tisoč evrov se je za to odpravnino lahko vzelo. Delavcev, delavkam pa minimalne plače ne morejo zagotoviti, s takimi zadevami se osebno v nobenem primeru ne morem strinjati. Takega zakona, kot je predlagan, ne bom podprl, sem pa zato, da se v nedeljo trgovine zaprejo; pa naj se zaprejo na osnovi referenduma, ki ga bomo sami izkazali, torej ne bomo hodili v trgovine; in da se bodo medsebojno dogovarjali tisti, ki delo dajejo, in tisti, ki delo jemljejo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Franc Trček, nato pa gospa Ljudmila Novak. Izvolite, dr. Trček.
Hvala lepa za besedo. Ker moram nekaj časa Luki pustiti, bom relativno kratek. Prvič, zakaj ljudje hodijo v nedeljo v trgovine? Zakaj hodijo v trgovine na kosila? V Mariboru hodijo številni upokojenci, da so na toplem, ker imajo prenizke penzije, da bi doma kurili; hodijo zato tudi, ker nimajo toliko denarja, da bi si kupili časopis, in ga preberejo tam, in številni hodijo, ker je hrana tako draga, pa je tista, ki je na popustu tisti dan v Sparu ali kje drugje, cenejša, kot da bi si jo sami pripravili. To so dejstva. Iz stališča SD je nekako izhajalo, če trgovke ne bodo ob sobotah, ob nedeljah delale, da ne bodo imele za sladoled. Ljudje nimajo za drva, ljudje nimajo za štrom! Meni ne mine teden, da ne dobim tri, štiri zadeve, ko mi ljudje dejansko o teh zadevah govorijo. Danes poskušam urejati eno tako podobno zadevo – nekdo pred deložacijo, odklopijo mu elektriko, sociala se zmeni, da bodo plačali, na elektru ga nazijajo in zmrzujejo. Zato ljudje hodijo v trgovine. Drugič, osebna zgodba. Z neko poslanko Stranke modernega centra pa z enim bratom in sestro sem bil pri zagonu družinskega podjetja. Trgovina s športno opremo, lokal, rentanje, apartma. Jaz za razliko od gospoda Tanka, ki mi zelo rad nabija, vem, kaj pomeni rintati kot črna živina. Delal sem svoj šiht na FDV, delal sem cele dneve v družinski firmi, kot v večini družinskih firm si nikoli nisem nobenega plačila izplačal, kot se to dogaja. Je pa nekajkrat bilo, ko nismo imeli za elektriko pa sem iz lastnih prihrankov dal denar za delavce. Res sem doktor sociologije, ampak imam tudi te izkušnje. Vem tudi, kaj pomeni imeti nekaj sto tisoč evrov zalog na začetku zimske sezone. Vem, kaj pomeni poleti štiri ure spati pa rintati nonstop. Vem, kaj pomeni, ko imaš v celem letu proste štiri dni za dopust. Navsezadnje sem se zaradi tega z bivšo partnerko razšel, ker nisva imela nič od življenja. Vem tudi, kaj pomeni, ko moraš v štacuni poleti imeti bicikle, pa je tvoj vhodni strošek višji, kot je Intersparov izhodni strošek. Marsikaj vem, nisem pa doktor za vse. In te zgodbe, ki se jih tukaj gremo, neke zgodbe, ko hočete duhovičiti, ravno zaradi tega Levica ni dala podpisa za splošno razpravo. Treba je razpravljati o energetskem konceptu. Tukaj se pa zelo jasno ve, koliko je ura, in treba je ukrepati. In ko poslušam v stališčih tipa »zdaj so se v socialnem dialogu zmenili, da doječe matere, ki imajo otroke, mlajše od treh let, ne bodo rabile ob nedeljah delati«. Halo! Dobro jutro! Pa še bi lahko našteval. Danes na vlaku sem bral za nazaj nekaj Guardianov. Boste rekli, kaj ima to zveze s trgovino. Sharp rise in child poverty. Desničarska vlada v Angliji, 700 tisoč novih mladih in upokojencev na robu revščine v zadnjih nekaj letih. University students failed by rip-off fees. V štirih, petih letih se število kreditov študentov poveča za 100 %, skoči na 200 %. Mi smo imeli tukaj neko razpravo o, kako ste že rekli, kontrolirani uberizaciji. To, o čemer se mi pogovarjamo, je političnoekonomsko vprašanje. V Avstriji je hrana približno toliko draga kot pri nas, določena še cenejša, imamo iste diskontnike, primerjalno tudi tam trgovci in trgovke slabo zaslužijo, pa imajo dvakrat višje plače. Pri nas pa taisti trgovci, ker seveda to politika dovoljuje, dobičke vlečejo v tujino. To je tista razlika med BDP pa NNP, ki pri nas vedno bolj narašča. Prihajam iz Maribora. Eno leto Henkel plača milijone, drugo leto, ker se malo globalno naredi, plača zgolj še 100 tisoč. To so zadeve, s katerimi bi se morali mi dejansko ukvarjati. Pa čisto za konec, da Luku ostane časa. Jaz res nisem človek, sem povedal, zakaj, ki bi gospoda Čuša tu branil in zagovarjal njegove argumente; ampak ko mi začne Stranka modernega centra govoriti, da je to slab zakon, pa gor in dol, to je prvo branje. V Stranki modernega centra imate doktorjev prava za izvoz, pa velika večina vaših zakonov, ko čitam Zakonodajno-pravno službo, je tak šalebajzeraj, da nekdo, ki igra fuzbal, še avtogola si ne bi znal dati. Prosim vas lepo! Hvala za besedo.
Hvala lepa. Gospa Ljudmila Novak, izvolite. Pripravi naj se gospod Jani Möderndorfer.
Hvala za besedo. Tudi sama sem proti temu, da so vse trgovine ob nedeljah kar odprte. Zakaj? Ker vsi vemo, da nobena stvar ni tako nujna, da bi jo morali kupiti ravno ob nedeljah, razen zdravila. Vse drugo lahko kupimo prej ali lahko preložimo na kasnejši čas. Sama sem prav tako podprla obravnavo tega zakona, ker sem verjela, da rešuje vsa bistvena vprašanja in dejansko zapira trgovine. Ko smo pa podrobneje pregledali zakon, pa smo ugotovili, da je toliko izjem, da je tudi možno veliko manipulacij. Veliko stranskih izhodov, kar se pri nas velikokrat dogaja. Čeprav sem proti temu oziroma se zavzemam za to, da bi se spoštovala referendumska volja ljudi in bi dejansko bile trgovine zaprte ob nedeljah, sem na koncu presodila, da je v tem trenutku morda ta sporazum med sindikati in delodajalci veliko bolj otipljiv, ker našteje, ob katerih dnevih, ob katerih praznikih morajo biti trgovine zaprte; in tudi omogoča boljše plačilo zaposlenih in bolj varuje delavce. Vsi se strinjamo, da so plače v trgovinah zelo nizke, slabe; tudi meni večkrat potožijo trgovke, ki delajo vse dneve v tednu, in na koncu meseca je z vsemi dodatki komaj za tisto minimalno plačo. Seveda, to je naš splošen problem, ko so ljudje, ki delajo, preslabo plačani in so na pragu revščine. Ta problem skušamo vsak na svoj način reševati, eni z nižanjem DDV, eni z višanjem minimalne plače, mi smo predlagali trinajsto plačo, ki ne bi bila obdavčena, višjo neto plačo ob enaki bruto plači in podobno. Vsi se zavedamo tega problema revščine v Sloveniji, žal pa premalokrat najdemo skupen jezik in dejansko poiščemo prave rešitve. Tudi pri tem zakonu se vsi zavedamo, da ni treba, da ob nedeljah hodimo v trgovino, pa smo žal zbrali premalo energije, da bi zakon v prihodnosti bolje dodelali; in ob tem razmisleku smo se potem tudi mi odločili, da raje podpremo ta sporazum, da pa bo z zakonom v prihodnosti, če se ta sporazum ne bo obnesel, se ga ne bodo držali ali bo kakorkoli izigran, treba določiti proste nedelje. Tudi ne glede na to, da podpiramo gospodarstvo, gospodarsko pobudo, ker vemo, da je to najboljša socialna politika, sem se sama vprašala, zakaj pa so v Nemčiji ob tako dobrem gospodarstvu lahko trgovine zaprte. Tudi zaradi boljšega sporazuma s sindikati, kot ga imamo pri nas, mogoče tudi zaradi zavesti, da vsak človek potrebuje počitek en dan v tednu. Nikakor pa en dan v tednu ni enak nedeljskemu počitku. Sama se dobro spomnim svojih študentskih časov, ko sem morala iti v nedeljo popoldne nazaj v Ljubljano, ker je potovanje z vlakom in avtobusom trajalo celo večnost; in mi je bilo tako zelo žal, da nisem mogla biti doma z družino, ker nedeljski popoldnevi so bili najlepši. Tega dneva, nedelje, ko so otroci doma, ko dobimo obiske, ko se družina srečuje, nikakor ni mogoče nadomestiti z drugim dnevom v tednu. Seveda pa so poklici, ko je nujno, da ljudje opravljajo službo, vsi vemo, v bolnišnicah so ljudje tudi ob nedeljah, zbolijo. Tudi na kmetih včasih pospravljamo seno ob nedeljah, ker bo naslednji dan dež. Vsak poklic pač ima neke posebnosti, ampak tam, kjer pa ni potrebe, bi lahko tudi z več človeškega pristopa in razumevanja drugega človeka, potrebe drugih ljudi, naših sodržavljanov, že s samo zdravo kmečko pametjo veliko premaknili na bolje. Tudi sama ne hodim ob nedeljah v trgovine, pa me skušnjava prime, ko nujno nekaj potrebujem. Na srečo me mož vedno zadržuje, tako da grem zelo redko, pa še takrat menim, da ne bi bilo treba. Vsekakor pa je pobuda tega zakona, ki ga je vložil kolega Čuš, dobra, ker razprava se je sprožila, nek napredek bo narejen; verjetno ne zadosten, ne takšen, kot bi moral biti, pa vendarle so se stvari premaknile. Tudi javnomnenjske raziskave so pokazale, da večina ljudi meni, da ni treba, da so trgovine ob nedeljah odprte. Ta sporazum, ki so ga sklenili trgovci in sindikati, pomeni zaščito trgovcev samih, ker ugotavljamo, da ob nedeljah ni takšnega dobička, kot so ga pričakovali. Bojijo se medsebojne konkurence, zato so s tem sporazumom, ki ščiti delavce, pravzaprav zavarovali tudi sami sebe. In tudi mi lahko s tem, da ne hodimo ob teh dnevih v trgovine, pripomoremo k temu, da bodo trgovine še ob drugih nedeljah in praznikih zaprte.
Hvala lepa. Za besedo je prosil predlagatelj gospod Andrej Čuš.
Še enkrat hvala. Hvala vsem predhodnim govorcem, večina iz koalicije, ki ste pokazali veliko mero razumevanja. Seveda pa obžalujem, da glede na stališča ne gremo, očitno, v drugo obravnavo, kjer bi lahko ta zakon ustrezno amandmirali, kot je bilo nekako predvideno. Še enkrat povem, sprejmem kritike glede tega, da je v zakonu preveč izjem. Se strinjam. Ampak kot nepovezani poslanec z enim strokovcem pravnih čudežev ne moreš delati. Zaradi tega je bila takrat tudi strateška odločitev, ko se je vložil zakon, da se gre čim širše in se potem, če bo političen interes, to brez problema ustrezno amandmira. In tak je tudi bil namen in želja. Ampak sedaj vidite, da ta dogovor socialnih partnerjev, za katerega bom jaz vedno trdil, da gnil kompromis, ker ravno predhodnica je pred menoj govorila, da je ta socialni sporazum veliko boljši od zakona, ker predvideva manj izjem in tako naprej. Ampak spomnimo se, moram izpostaviti članek iz časnika Delo, izjava gospe Mariče Lah, predsednice Trgovinske zbornice Slovenije, in sicer citiram: »To ne pomeni, da bodo trgovine odprte le 15 nedelj v letu. Trgovci bodo lahko imeli odprto vse nedelje v letu, bodo pa morali imeti dovolj delavcev, da bodo spoštovali omejitve.« Prej je bilo tudi povedano, da očitno bo sedaj vsaka trgovina 15 nedelj na leto odprta, ampak temu ni tako. Trgovine bodo še naprej s tem dogovorom normalno odprte. Spreminja se samo glede praznikov. Pa še to bi povedal. Socialni partnerji so proti predlogu zakona, ker baje dopušča preveč izjem. Ampak glej ga, zlomka, socialni sporazum med sindikati in trgovci dopušča več izjem kot zakon.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jani Möderndorfer.
Lep pozdrav vsem skupaj! Sam moram reči, da sem čakal na to razpravo, saj nisem bil eden od tistih sopodpisnikov, ki bi zahtevali to razpravo danes, ki jo imamo. Ampak če jo že imamo, si bom vzel čas in poskušal zelo sistematično analizirati, zakaj je ta zakon zanič, zakaj taki zakoni ne smejo prihajati v Državni zbor in zakaj si je gospod Čuš sploh omislil, da bi vzel to darilo, ki mu je prišlo od samega neba, da se bo lahko ukvarjal z neko materijo in iskal tisto, kar hoče imeti vsak pred volitvami, to so volilni glasovi. Enkrat vmes je celo govoril, sicer malo nerodno, zelo previdno, ker ni hotel izpasti kot nekateri, ki so to besedno zvezo uporabljali, ampak vmes je vseeno povedal tisto, kar je prav, da bi se zabeležilo na elektronskih in tiskanih medijih. Saj veste, za družino in otroke gre. Zelo skromno in previdno je to povedal. No, to je, prvič, brezobzirno, nesramno in nedostojno, da nekdo povezuje trgovino ter otroke in družino. To je recept, ki so se ga posluževali skrajni desničarji v tej državi, da bi zaustavljali človekove pravice. Pa pojdimo po vrsti, da ne bo izgledalo, da tolčem samo po kolegu Čušu, ki mu v tem primeru čestitam samo to, da si je izbral pravo tržno nišo, ampak vse ostalo je pa zanič, kar počne. Najprej referendum. Sklicevanje na referendum, ki je bil posvetovalni, in danes govoriti o nekih štirih sidrih in kako sedaj ta referendum ne bi uspel. Če pogledamo podatke, tudi referendum iz leta 2003 ne bi bil uspešen referendum, če bi veljala takšna pravila, kot jih imamo danes v Ustavi. Glasovalo je nekaj več kot 250 tisoč za, 180 tisoč proti. Če bi hoteli, da je tak zakon uspešen, pa bi morali imeti čez 340 tisoč glasov. To pomeni, da je bil to eden od tistih zakonov, ki so se masovno vrteli v takratni poluciji referendumov, spomnite se telekomunikacijskega, rudarskega, železničarskega pa kakšne vse referendume smo imeli, ki sploh niso več imeli nekih resnih obiskov. Zato so prišle te varovalke v Ustavo, da se ne bi našli kakšni taki junaki, kot je med nami kolega Čuš, da bi producirali takšna neumestna vprašanja. Neumestna vprašanja pa zgolj iz tega vidika, ali je to primerno, da država ureja. Ne pa da bi rekel, da je to neumestno vprašanje, ali bi se mi o tem pogovarjali, ali je to smiselno ali ne. Ker se danes pogovarjamo, bom naštel kar kopico razlogov, zakaj država tega ne sme regulirati. Eden od razlogov je zagotovo poseganje med socialne partnerje, ker v takšnem primeru mi socialnih partnerjev več ne potrebujemo. Potem recimo, da bomo vse te stvari, kot se je včasih to delalo v komunizmu, lepo urejali z zakoni, jih predpisovali, normirali do onemoglosti; še malo, pa bomo imeli neke perestrojke. Vse tisto, kar smo pobegnili od nekih zahtev, bi se na nek način radi uvrščali. Drugi razlog je zagotovo ta, da mi ne smemo in ni prav, da delamo namesto sindikatov. Sindikati naj opravijo svojo službo; in to je vsa matematika, nobene druge ni. Kadar ne uspe sindikat svoje naloge opraviti, mora Državni zbor posegati v minimalno plačo, nedeljske trgovine pa kaj še vse. Naj se zmenijo med seboj. Tretja stvar, ki se mi zdi zelo pomembna, je ta, eni bodo rekli, da trgovci sami prosijo, da mi to z zakonom uredimo in zapremo nedeljske trgovine. Oprostite, samo dva trgovca sta, ki si ta hip to želita, dva pa ne; in to je dejstvo. Koga zaščititi? Ene trgovce, ki se jim reče slovenski; pa enega, ki ni slovenski, pa bi ga radi imeli za slovenskega, pa drugega, ki niso slovenski in bi radi rekli, da se temu ne bo zgodilo?! Na Hrvaškem imajo zelo podobne probleme. Pred kratkim, 18. 12. 2017, berem: »Lidl bacio rukavicu konkurenciji: neče raditi tri dana blagdana.« Kaj to z drugimi besedami pove? Povsod, po vseh poslovalnicah je Lidl dal odgovor – ker imajo zelo podobno vojno – Mi bomo za vse praznike zaprli, tri dni ne bomo delali. Bomo zaprli trgovine, pa da vidimo sedaj te junake, ki govorijo, da bi radi zaprli te trgovine ob nedeljah. Tukaj gre za boj, za konkurenco med trgovinami. Naslednja stvar, ki se mi zdi neumestna. Vsi imamo trgovinske centre pred seboj – Spar, Mercator, da ne naštevam vseh. Znotraj imamo različne trgovine, storitvene dejavnosti. In kaj se zgodi? Notri imamo tudi gostince, ampak v tej državi gostinec lahko dela 365 dni v letu, kadar hoče, kolikor hoče, urnik si sam postavlja. Če pa bo slučajno prestopil vrat trgovinskega centra, ga bo pa Čušev ideološki predlog zaustavil in bo rekel: Ne, ne, ljubček dragi moj, ti pašeš pa k trgovini in ti tukaj ne boš delal. Razen če bo edini kreten, ki bo znotraj centra, ki bo plačal vse stroške, da bo center odprt, pa da bo njegova osamljena restavracija delala zaradi tega, ker on ni trgovec in zanj to ne velja. Seveda ta logika ne bo zdržala. Pa da bom bolj konkreten. Če ne gremo v centre, zakaj tega maserjem ob nedeljah ne določimo, da so tudi oni prosti in jim ni treba delati?! Pa vseeno izvajajo masaže pa se ukvarjamo z raznimi spa zadevami. Ker tukaj gre za družine in otroke, ali kako?! Ti pa lahko posegajo v to polje. Lepo vas prosim, tako razmišljanje je abotno. Prav abotno, nikamor ne pripelje. Da ne naštevam vseh ostalih storitvenih poklicev, za katere se pa Čuš ne bori in jih ne zagovarja. Zanimivo! Zakaj ne zagovarja tistih delavk pa tistih Azijk, ki jih imamo zdaj vedno več, ki, uboge reve, masirajo, niti jih noben ne kontrolira? Zakaj pa tega nihče ne bi prepovedal ob nedeljah? Jih bom še nekaj naštel, da boste videli, kakšen absurd nastaja ob takšnem predlogu. Nekaj podobnega je počel že prejšnji sistem. Kolega Čuš se tega ne more spomniti, 80. leta, mislim, da je bil takrat star, zelo mlad je bil, v bistvu sploh ne vem, če se je že rodil, pojma nimam. S tem se jaz ne ukvarjam, ampak mu bodo razložili starejši od njega. V 80. letih se je vrtela zelo lepa nadaljevanka, vsi Slovenci pa vsi v Jugoslaviji so jo strašno radi gledali. Pa to ni bil Bolji život, ampak je bila to nadaljevanka Dinastija. Vse skupaj se je dogajalo v Detroitu. Mimogrede, to je bilo eno mesto, ki je vmes že propadlo, ker je konkurenca delovala. Celo mesto je propadlo, je šlo v bankrot. Zdaj so se že postavili na noge, ampak ta nadaljevanka je bila predvsem zaradi tega fajn, ker so prodajali neko idilo in reklamo o tem, kako bogataši živijo in se ukvarjajo drug z drugim, samo delati nikomur ni bilo treba. Kje je tukaj primerjava s trgovino? Dragi moj kolega Čuš, ne boste verjeli, ampak v Makedoniji so to dinastijo leta 2006 prepovedali. Pa veste, zakaj? Ker je ponujala lažne upe. Kaj vam hočem povedati? Da seveda ne živimo v državi, kjer bomo diktirali ljudem načina življenja, navad, kako naj živijo in kako naj preživljajo svoj prosti čas. Včeraj smo jim določili, koliko slovenske glasbe morajo poslušati po radiu, danes jim bomo povedali, kako naj se obnašajo v nedeljo, jutri jim bomo povedali, kaj naj gledajo po televiziji in katere umetniške uprizoritve so dovoljene in katere ne oziroma koliko slovenskih od teh mora biti, ker je preveč tujih. Pojutrišnjem pa jim bomo povedali še, kako naj se sprehajajo po cesti oziroma kaj naj počnejo med tednom, ker vikende smo jim že dopovedali. Oprostite, jaz osebno ne bom nikoli pristal na to, da logiko svobodne odločitve, kaj naj človek počne v prostem času, zamenjamo za splošno normirane in predpisane kulturne navade. Oprostite, jaz te logike kot liberalec ne bom nikoli sprejel. Nikoli! In kar je še bolj pomembno, ni res, da se pogovarjamo o tem, kaj bo družina in otrok počel. Odpiramo zelo jasna ideološka vprašanja, ki so se, mimogrede, odpirala že takrat na referendumu, samo s to razliko, da zdaj prefrigano in z napak iz preteklosti marsikdo molči, ki se je takrat zelo oglašal. Vas ni bilo takrat zraven, ko smo razpravljali o tej temi – in so bile zelo žgoče. Zelo jasno je bilo povedano, v nedeljo se ve, kaj se dela – se vstane, umije, se moli, se gre v oštarijo in se gre s temi nebulozami na sprehod. Lepo vas prosim! Ne meni krojiti življenja in mi govoriti, kaj bom počel v nedeljo s svojo družino in kaj je za mojega otroka dobro. O tem ne bo govorila ne Cerkev, ne država, ampak bo odločal starš sam, doma. Naredil bo to, kar je naučen od svojih staršev; ne pa tega, kar mu bo država diktirala. To so ideološka vprašanja. Danes so ta vprašanja, jutri so pa že naslednja. Cerkev se je že preveč vmešavala v ta ideološka vprašanja v tem državnem zboru. Oprosti, kolega Čuš, mlad si še, pa ne razumeš, saj ti bodo starejši kolegi razložili, v čem je problem, ali pa boš slej kot prej doživel na svoji koži. Ne dovolim, da mi tudi moje spolno življenja ureja Cerkev. In to počne kar naprej; najprej s spolom, potem mi ureja, kaj bom delal ob nedeljah, jutri pa še, kaj bom poslušal in kaj bom bral. Na koncu pa se sklicujete na naslednje zadeve, kot so: v Italiji, v Avstriji, na Poljskem [[…]]Oprostite, to so države, v katerih z njihovo logiko jaz ne želim živeti in ne želim prevzemati njihovih vzorcev, njihovih navad, zato mi jih sploh ne omenjajte, kako imajo to urejeno tam. In ne delajte mednarodnih primerjav, jaz teh kulturnih vzorcev nočem imeti. Kolega Čuš, veš, kaj je nespodobno, da se nonstop smeješ ob tem vprašanju, v bistvu pa se ne zazreš v globino vprašanja, ki si ga odprl. Danes v parlamentu samo diskutiramo in prav je, da diskutiramo. Ti bom povedal, kje je problem. Ni problem v delavkah, to je treba urediti s kolektivnimi pogodbami, to naj urejajo sindikati, to naj urejajo z pogodbami, tako kot je treba. Ali si zaslužijo več denarja? Seveda si ga! In ne boš verjel, marsikatera delavka še danes prosi, če bi lahko delala v nedeljo, ker je boljše plačana kot med tednom. Ali je to nedeljsko delo, ker je več plačano, upravičeno in dobro plačano, to je pa drugo vprašanje; vendar naj s tem se ukvarjajo delodajalci in delojemalci, ne pa ti, jaz pa vlada. To naj oni urejajo. Naslednja stvar, ki je problematična s celega vidika iz tvojega zakona, pa je naslednji problem, ki smo ga imeli že leta 2003. Bomo delali izjeme. No, pa poglejmo, kako bi delali te izjeme. Veš, kako so tekle razprave takrat? Koliko bodo velike tiste dežurne trgovine, ki bodo ponujale ta živila in tako naprej. In potem so si izmišljevali – trgovina, ki je velika do 200 kvadratnih metrov, je še lahko odprta; vse, kar je več kot 200 kvadratnih metrov, pa ne sme več biti. Potem pa so nebulozno reševali rešitve na ta način, da bi z nekimi pregradami ob nedeljah zmanjšali trgovino na 200 kvadratnih metrov, z nekimi trapastimi zavesami, tako kot danes to počnejo za alkohol na bencinskih pumpah. Kaj je turistični kraj? Od 2003 pa do danes se je spremenilo, kaj je turistični kraj. Ne boš verjel, ampak Ljubljana je najbolj obiskano turistično mesto v tej državi. Kaj to pomeni? Da bomo v Ljubljani naredili izjemo. Kje so največji trgovski centri? V Ljubljani, torej bodo vsi odprti. Torej je zakon po tej logiki nesmiseln, butast, če mene vprašaš, ker enostavno ne izloča teh izjem. Te izjeme, oprosti, naredijo še nekaj drugega – ljudje bodo ob nedeljah vseeno kupovali živila, pa če ti to hočeš ali nočeš. Z dekretom, z regulacijo jih bomo preusmerili na bencinske pumpe, kjer so pa živila v osnovi dražja. Boš rekel, da so samo živila. Lepo te prosim, v roku enega leta boš tam našel tudi copate, ki bodo med živili, zato da bodo kupovali copate, ker bodo črpalke naredile iz tega biznis. Petrol je itak že naredil, pa ne samo Petrol, vse bencinske pumpe so naredile iz trgovine že zdavnaj biznis. Oprosti, oni naredijo več prometa samo s prodajanjem v trgovini kot pa s prodajo bencina. In ta delež je absurden. To pomeni, da sploh ni svojega namena v tem, kar hočeš doseči, ne, ker bodo še vedno hodili v trgovine. Na koncu se jim bo samo drugače reklo, ne boš verjel – pumpe; ampak trgovine. In bodo prefrigano našli način, kako izboljšati dostopnost, komoditeto, kaj vse se bo ponujalo. Kar naenkrat bodo zraven pump začele rasti storitvene dejavnosti, kar naenkrat boš še spa našel zraven pumpe in tako dalje. Vse samo zato, da se bo kupca pritegnilo, človeška domišljija ima neizmerne meje, verjemi mi, marsikaj sem povedal, kar je danes fantastično slišati, ampak že jutri se to lahko uresniči, prav zaradi takih norih predlogov. Če razdelim, kakšne dimenzije tvoj predlog ponazarja. Ponazarja štiri različne dimenzije. Prva dimenzija, ki jo ti zagovarjaš, je zagotovo ideološka in nič drugačna. To, da ti meni zdaj govoriš, da te skrbijo trgovke, vsi ostali poklici pa te ne skrbijo, jaz pač v to ne verjamem. Zato vem, da gre za ideološko vprašanje in nič drugega, kar je zelo nevarno. Druga dimenzija je delodajalec–delojemalec. Kdo te stvari ureja? Tretja dimenzija je zagotovo trgovinska vojna, ki se v resnici dogaja; in temu se po slovensko reče nič drugega kot navadna konkurenca. Saj ti dobro veš, da bi vsak trgovec, ki mu samo malo matematična logika deluje v glavi, že zdavnaj zaprl trgovine ob nedeljah, ker mu je to samo breme in strošek. On mora takrat plače dati, mora obratovalne stroške pokrivati in vse. Prodal bo pa enako kot prej, po tej tvoji logiki. Ampak kaj se zgodi? Da je samo ena trgovina odprta v nedeljo, on začne izgubljati kupce, to pa pozabljaš in tega nikjer v svojem zakonu ne poveš, nakupovalne navade so moč in orožje vseh trgovin. Če se jaz navadim na eno trgovino in na police, kako so stvari tam zložene, mene druge trgovine več ne zanimajo, ker preveč časa porabim. In to je problem, zakaj trgovin ne zaprejo vsi, razen če bi se vsi istočasno dogovorili, kar se pa ne bodo. Je država tista, ki mora poseči v to? Ne. In še enkrat ne, nikoli. Ker ko začne to početi in ko bo enkrat to naredila, se bo že jutri, v naslednjem sklicu parlamenta ali pa še kakšnem kasneje država in vlada začela ukvarjati z ideološkimi vprašanji, ki se ju sploh ne tičejo, in z regulacijo različnih zadev v tej družbi; in jaz več ne bom svoboden. Ekonomska svoboda pomeni tudi človeška svoboda v marsikaterem različnem pogledu, ampak to pa je dimenzija, katere pa ti že več ne dojemaš, ker ti gledaš samo družino in otroka, ker za to ti gre. Kajne? In zadnja dimenzija je pa ta dimenzija, ki jo ves čas ponavljam. Moram reči, da si kar nekaj člankov sem prebral na to temo. V Dnevniku je bila kolumna novinarke Tatjane Pihlar, bom citiral, je zadela s komentarjem. Pove svoje razmišljanje v tem komentarju, kaj si mislih o teh trgovinah, potem pa izreče naslednji stavek: »Vstopil je nov igralec nedeljskega trgovinskega pingponga, poslanec Andrej Čuš, mladenič, ki je bil v referendumskem letu 2003 star komaj 13 let in ki se mu je med tokratnimi spori med trgovci in sindikati prikazala sama Marija.« Zakaj Marija? »Po lanskem razhodu z Janševo SDS«, da ne berem naprej, ker to niti ni mojem namen, da bi te šel tako daleč diskreditirati, je bil v resnici samo en problem – kako boš dosegel svojo prepoznavnost. Jaz nisem proti, da se boriš za svojo prepoznavnost, in bom vesel, če boš izvoljen naslednji mandat v parlament; ampak, lepo te prosim, ne na temah, ki so na dolgi rok izredno nevarne, pa čeprav delujejo na začetku iskrene, poštene, kako bomo dosegli, da bodo Slovenci ob nedeljah imeli prosti dan. Oprosti, prosti dan imamo že danes, že danes ga imamo, ampak brez da bi si nekdo želel in upal posegati ter v imenu države govoriti, da bo meni povedal, ali jaz lahko hodim v trgovino ob nedeljah ali ne. Prikrito, na ta način, da bo rekel, da trpijo delavke; ob tem da pozabi, da se dogaja trgovinska vojna, in istočasno ob tem, da nabiraš politične točke. To je poceni, demagoško in zanič. Tega kvalitetni, dobri poslanci ne počnejo, vsaj na tak način ne.
Hvala lepa. Predlagatelj gospod Andrej Čuš, izvolite.
Hvala lepa. Na to se moram odzvati. Čeprav je na koncu rekel, da tega dobri, kvalitetni poslanci ne počno, pa mislim, da je razprava njegovega predhodnika šla povsem v neko drugo smer, lahko rečemo celo v smer nesramnosti in diskreditacije, ampak jaz se v to ne bom spuščal. Ko sem se pripravljal na današnjo sejo Državnega zbora, sem bil zelo vesel, ko sem videl, da se je k besedi javil kolega Möderndorfer. To namreč nekako pomeni, da to je prava tema, do katere se je treba opredeliti, in da je tudi njemu vzela pozornost. To pomeni, da gre za neko veliko temo, lahko rečem, da sem celo počaščen. Če pa gremo naprej, ker se ne bomo spuščali na tak nivo. Zakaj sem rekel: »Previdno, za otroke gre.« Ne zato, ker bi jaz to uporabljal kot argument, zakaj sem za to, ampak izključno zato, ker sem nekatere, ki so se zadnjih pet, deset let velikokrat drli pred parlamentom, v parlamentu, vsepovsod drugje, na forumih, socialnih omrežjih, pač spodnesel, da morajo biti konsistentni. In če so leta 2003 to podpirali, danes pa naenkrat ne, jih je očitno treba nekako opomniti, zakaj in s kakšnimi argumenti so to takrat zagovarjali. Država ureja odpiralne čase trgovin marsikje. V Avstriji, Nemčiji so trgovine ob nedeljah zaprte, na Madžarskem pa so jih lansko leto odprli. Ne vem, katera od teh držav je kolegu Janiju za vzor; mislim, da mu Madžarska vseeno ni, če pravi, da je tak liberalec. Ne morem tudi razumeti, kako lahko kolega Möderndorfer ve, kakšna so stališča določenih trgovcev glede tega zakona. Ali ste imeli kak stik, je pri vas bil kak lobist? Jaz namreč ne vem, kakšna stališča so imeli trgovci, razen kar sem slišal v javnosti s strani Trgovinske zbornice. Upam tudi, da ta agresiven nastop proti meni ni povezan z vstopom Petrola v sponzorstvo Košarkarskega kluba Union Olimpija, ki ga, roko na srce, tudi sam kot Štajerec podpiram in upam, da se vrne v stare čase slave. Imam pa nek občutek, da je ta agresivnost povezana tudi s tem; saj smo vsi politiki in vemo, da v politiki ni naključij. Lažne upe so obljubljali tudi marsikateri politiki Stranke modernega centra, pa menim, da sem zelo korekten danes. Nekateri politiki Stranke modernega centra so obljubljali marsikaj, vendar lažne upe. Danes vidimo, da so to bili lažni upi. Jih bomo danes zaprli in prepovedali, tako kot so leta 1980 v Jugi?! Ne vem, retorično vprašanje, odgovori pa naj si vsak sam. Ko sem dobil kritike, zakaj najprej trgovci; nekje je treba začeti. Če si imel o tem referendum in če nekako znaš ločiti nujne in nenujne poklice, madona, potem pa veš, kje začeti; saj ti kar vpije, kje začeti. Se pa strinjam, nekje je treba začeti in s tem nadaljevati. In to bomo. Jaz tudi podpiram dobre predloge Levice, Desusa, koalicije in bivše stranke, tu ne vidim nekih problemov. Če pa sem se že kdaj vtikal v to, s kom kdo spi pa si deli posteljo, pa bom povedal, da morda res; vendar mislim, da imamo veliko drugih, pomembnejših težav danes v Sloveniji za urediti. Tudi ignoriranje volje ljudi in referenduma je po mojem mnenju pomembnejše. Zakaj sem se smejal pri nekih opazkah? Smejal sem se zato, ker ravno zaradi ideologije sem jaz danes v tej klopi in ne več nekaj mest naprej. In mene zdaj tu fopati o nekih ideoloških temah in parolah, prosim lepo! Res je, da sem, boste rekli froc ali šmrkavec, ampak nekaj izkušenj pa že imam. Če se pogovarjamo o posegu v svobodno gospodarsko pobudo. Ustavno sodišče je povedalo, da to ni poseg v svobodno gospodarsko pobudo. Zdaj pa ne vem, ali bom jaz magister medkulturnega menedžmenta, po domače družboslovja – nočem nikogar tu žaliti ali pa naključno izbrati, ker ne poznam vaših izobrazb –, ali je to vaše stališče? Ne vem. Seveda ima vsak svoje stališče, ampak Ustavno sodišče je povedalo o tem vse, kar je moralo. In se ne zdaj zopet tu postavljati v vlogo sončnega kralja, da smo vsi drugi zanič, vi pa najbolj pametni. Boste rekli, res je, saj vsaka politična akcija gre z namenom, da dobiš podporo ljudi. Jaz tega nikoli ne zanikam, seveda gre in namen je dobiti podporo ljudi. Ali ni to naloga vseh politikov? Ne vem. Bom pa povedal tako. Če bomo padli, bomo padli pokončno; ne bom pa zato menjal pet strank in bil političen migrant. Hvala lepa.
Hvala lepa. Repliko ima gospod Jani Möderndorfer.
Kolega, imel si večino retoričnih vprašanj, na ta ti ne bom niti odgovarjal, ker si si nanje, zgleda, že vnaprej sam odgovoril. Sem ti pa dolžan dva zelo jasna odgovora. Prvič, če sem jaz sončni kralj, potem smo tu vsi sončni kralji. V parlamentu – vidiš, da je okrogel – se pač pogovarjamo, dajemo različna mnenja, stališča. Če se te je kakšno dotaknilo, upam, da se te je, da boš v prihodnje bolj razmislil, kaj vlagati. Glede kontaktov pa ti dam en zelo jasen nasvet. Če imaš kakršnokoli informacijo, da se je kdo sestal in karkoli lobiral, ne bi kdorkoli to prijavil, prosim te, če to narediš, ne da tukaj namiguješ in osiraš kolege in kolegice, kdo ima kašne kontakte in kdo ne. Jaz svoje delo opravljam tako, kot je treba, in sem zelo eksakten in za razliko od marsikoga prijavim tisto, kar je treba. Se pa s tabo popolnoma strinjam, Petrol Olimpija mora funkcionirati, saj je najboljša.
Besedo ima gospa Marjana Kotnik Poropat. Pripravi naj se gospod Luka Mesec in gospa Andreja Potočnik. Gospa Poropat, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovane in spoštovani! 21. 9. 2003 so državljani izglasovali referendum o odpiralnem času trgovin. Referendumsko vprašanje se je glasilo: »Ali ste za to, da se v Predlogu zakona o spremembi Zakona o trgovini določi, da so prodajalne za nujne življenjske artikle odprte največ do deset nedelj v letu, razen bencinskih servisov, prodajaln v bolnišnicah, hotelih, na letališčih, mejnih prehodih ter železniških in avtobusnih postajah, z omejeno površino, ki so lahko odprte brez omejitev?« Referenduma država ni spoštovala. To je nedopustno. Kot pravnica menim, da ni dopustno, da država referendumske odločitve državljanov ne spoštuje, pač pa podleže pritisku kapitala, ki tepta človekove pravice. Tu gre tudi za nespoštovanje Splošne deklaracije o človekovih pravicah, pa bom o tem malo kasneje povedala nekaj besed. Zakon, ki ga je vložil poslanec Čuš, je sprožil v javnosti mnoge razprave. Določeni ljudje so se postavili na stališče podpreti zakon, določeni pa so proti temu in si želijo, da bi trgovine ostale odprte kot doslej, vse dni v tednu in čim več ur, od jutra do noči. Vsak ima svoje gledanje in svojo pravico, da tako misli. Včeraj sem govorila z več ljudmi o tem vprašanju in eden od njih mi je odgovoril, da morajo biti trgovine po njegovem mnenju odprte. Morajo biti odprte zato, da si delavci v trgovini na ta način povišajo svojo plačo, ker imajo mizerne plače. In dejansko je to res. Delavci delajo za 3,4 evra bruto urne plače. To je tako nizka plača, da običajno ne dosežejo niti minimalne plače. S tem reševati problem te mizerne plače, ki marsikdaj ne doseže niti minimalne plače, je ponižujoče za te ljudi in mislim, da bi morali delavci v trgovini pa vsi delavci, ki delajo polni delovni čas, zaslužiti več kot minimalno plačo. O minimalni plači smo v tem državnem zboru že razpravljali in ugotavljali, da je prenizka in da je treba to urediti. Minimalna plača mora tudi po 23. členu Splošne deklaracije o človekovih pravicah zagotavljati dostojno preživetje delavca in njegove družine. To pa je pri nas marsikdaj vprašljivo oziroma je te stvari prav zato treba urediti. Tu bi dodala še en stavek, da ne govorim samo o trgovcih, ker pač se ta zakon nanaša na trgovce; drugače pa me zanimajo vsi delavci, ki delajo za minimalne plače in ne morejo dostojno preživeti, ker so pač te prenizke. Nadalje bi še nekaj besed o nedeljskem delu. Menim, da vsak človek, vsak delavec zasluži, ne le zasluži, ima pravico do enega prostega delovnega dne v tednu. Zakaj? Zato, da si oddahne od napornega dela, da si nabere novih moči za nov delovni teden, tudi da se posveti svoji družini, otrokom, svojemu partnerju, da gre lahko v naravo ali pa k maši, tisti, ki v nedeljo hodijo k maši, tudi to je njihova pravica, in da si potem z družino privoščijo dobro kosilo z vsemi družinskimi člani. Tukaj bi spomnila še na 24. člen Splošne deklaracije o človekovih pravicah, ki pravi: »Vsakdo ima pravico do počitka in prostega časa, vključno z razumno omejitvijo delovnih ur …« In to si je tudi treba vzeti k srcu in imeti v uvidu, ko govorimo o odpiralnem času v trgovinah. In ko s tako vehemenco trdimo, da morajo biti vse dni odprte, jaz poznam, ker sem kar precej starejša od gospoda Čuša, vem, kako je bilo, ko smo imeli trgovine že v soboto popoldne zaprte pa v nedeljo zaprte, seveda pa smo imeli takrat določene trgovine dežurne v bolnišnicah, v posameznih mestnih četrtih, govorim za Maribor, sigurno je bilo enako tudi v Ljubljani. Ljudje, ki so nekaj pozabili ali pa med tednom res niso imeli časa, so lahko v nedeljo šli v trgovino. In to bi jim tudi v prihodnje zagotavljali, s tem da ne bi bile vse trgovine odprte. To je moje mnenje. Tudi to, ko govorimo, da so druge službe, ki morajo biti v nedeljo nam, državljanom, na razpolago. Seveda, to tudi vem, da imamo zdravnike, da imamo medicinske sestre, da imamo drugo osebje v bolnišnici, na primer ko bom jaz bolna, da me bo kap ali karkoli, da mi pomagajo takrat, ko potrebujem. Da potrebujemo tudi policiste in tako dalje in še in še, ampak po mojem mnenju trgovine pa res ne potrebujemo od ponedeljka do nedelje, od jutra do večera. Zato bi še čisto na koncu povedala naslednje. Spoštovane in spoštovani, odločiti se moramo, ali bomo v tej državi vztrajali pri dela prostih dneh, ali pa se bomo podredili interesom kapitala in še naprej teptali 24. člen Splošne deklaracije o človekovih pravicah. Vsekakor pa se ne morem strinjati s tem, da v tej državi ne spoštujemo odločitev, ki jih državljani sprejmejo na referendumu. In še tole bom dodala. Veseli me, kar je danes povedal predstavnik Vlade v tem državnem zboru, da bi bilo treba Zakon o trgovini dopolniti, spremeniti. Mi je žal, da ta vlada tega več ne more, vsaj tako sem razumela, pač naj to stori naslednja vlada. Že to, da je vlada spoznala, da bi bilo treba Zakon o trgovini spremeniti, mi veliko pomeni. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Luka Mesec. Pripravita naj se gospa Andreja Potočnik in mag. Bojana Muršič. Gospod Mesec, izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav. Jaz bom zakon seveda podprl. Podprl pa ga bom iz naslednjih jasnih razlogov. Prvič, ker živimo v svetu, ki nas sili, da vsi delamo vse dneve od jutra do večera. V bistvu postajamo ljudje, ki živimo samo še za to, da delamo. In mi kot leva stranka, kot socialistična stranka, stranka, ki si prizadeva za preobrat, imamo eno od prvih zahtev, da razmerje med delom in življenjem obrnemo – da bomo delali za to, da bomo živeli; ne pa da bomo živeli samo še za to, da delamo, kot zdaj. Drugič. Podprl ga bom zato, ker ni pošteno, da so trgovke, trgovci in vsi zaposleni v trgovini praktično na minimalcih. In če jih vprašate, zakaj delajo ob nedeljah, vam bodo povedali, zakaj pristajajo na delo ob nedeljah, vam bodo povedali, da enostavno zato, ker je nedeljsko delo, ki je bolje plačano, pogoj, da sploh dobijo neko dostojno plačo na koncu meseca. In tega se ne rešuje s tem, da jih še naprej silimo, da delajo ob nedeljah, ampak s tem, da se poveča minimalno plačo. Tretjič. Podprl bom zato, ker ni, kot smo slišali že s strani številnih drugih govorcev, popolnoma nobene potrebe, da so trgovine ob nedeljah odprte. To niso urgentni centri, to niso centri za nujno medicinsko pomoč, to niso reševalci; to so trgovine. In jaz sem tukaj slišal poslance, ki ste praktično vsi rekli, da se samo izjemoma poslužujete trgovin ob nedeljah. In tudi ne vidim nobenega razloga, zakaj to ne bi postala norma. Konec koncev je to norma v Avstriji, Nemčiji, Švici in še kakšni drugi državi, po kateri se radi zgledujemo. Drugi del moje razprave bo šel kot poziv koaliciji. V koaliciji ste prispevali podpise za splošno razpravo o tem zakonu, v Levici jih nismo. Nismo jih pa ravno zaradi tega, ker smo pričakovali, da se bo zgodilo to, kar se dogaja danes, da boste podpise dali, potem pa boste rekli: Ja, saj mi smo želeli razpravo o tem, ampak ta zakon ni dovolj dober, se pravi da ga bomo zavrnili, ker ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Tako se ne dela. Kadar koalicija prinese zakon, ga v Levici vedno preberemo in potem povemo: V prvem branju smo, ga bomo podprli ali pa se bomo vzdržali, ker verjamemo, da se ga v drugem branju še da popraviti. Lahko pogledate magnetograme iz prejšnjega tedna, pri nekaj zakonih smo tako naredili in tega se tudi redno držimo. In če ga v drugi obravnavi popravimo, ga podpremo, drugače ga ne. In tudi za ta zakon lahko danes rečete, da je preveč ohlapen ali pa da bo pripeljal do zlorab, kar je gospod Cantarutti povedal, ampak, oprostite, to je prvo branje. Danes se pogovarjamo o tem, ali je zakon načeloma ustrezen, ali se načeloma strinjamo s tem, da so trgovine ob nedeljah zaprte. Kako točno se bo pa to določilo, je pa stvar drugega branja. In vsi, ki ste mislili resno s svojim podpisom, pač ne morete danes reči, da ni razlogov za podporo. Če ste sopodpisali, mislim, da je samo ena možnost pri odločitvi o glasovanju danes; in to je podpora. To bom jaz tudi naredil, čeprav se tudi ne strinjam z vsemi rešitvami, ki so, ampak to je stvar za drugo branje. Za konec si bom pa privoščil malo polemike z Janijem Möderndorferjem. Jaz se mu v bistvu zahvaljujem, ker prej si nisem predstavljal, kaj bi sploh lahko bili razlogi ali argumenti za nasprotovanje temu zakonu; zdaj pa smo dobili nek obris, v katero smer bi to lahko šlo. Gospod Möderndorfer, jaz bom začel tako. Vi ste predstavili celo stvar kot boj posameznika, ki bi bil svoboden kot ptica iz Mobitelovih reklam, in države, ki mu pristriže peruti in ga stiska v kot. Potem daste v to enačbo še Cerkev, ki se skriva za državo, in dobimo neko reprizo Cankarjevih Hlapcev, pri čemer vi seveda igrate pogumnega Jermana. Ampak vas moram razočarati, mislim, da ste tisto serijo, ki so jo prepovedali v Makedoniji, vzeli preveč resno. Ne živimo več v takšnem svetu. Svet danes je obraten, ni več vprašanje to, ali ti bo država predpisala, da moraš iti v nedeljo k maši in po maši v oštarijo ter potem zmoliti pokoro; ampak je svet tak, da če država ne bo regulirala trga in kapitalizma, bomo ob nedeljah vsi delali in ne bo možnosti, da bi šli k maši ali v naravo, da bi bili z družino, če hočete, ker gre za otroke. V ta svet drvimo in zato rabimo državo kot branik pravice do prostega časa, kot regulator, da nam sploh omogoči neke osnovne možnosti za dobro in dostojno življenje v tem svetu. Lahko pa gremo v skrajno liberalno smer, kar vi predlagate, ampak potem ne boste dobili posameznika, ki bo vzletel, ampak posameznika, ki bo delal cele dneve, kar se že itak dogaja, ki bo delal tudi ob vikendih, ki ne bo več imel prostega časa, ki pač ne bo imel regulirane plače in bodo šle proti dnu. Saj take države poznamo, malo se ozrite proti Vzhodu. S tem bi zaključil in mislim, da je jasno, zakaj bom ta zakon podprl, ker takega sveta nočem.
Replika, gospod Jani Möderndorfer, izvolite.
Repliciram kolegu Mescu predvsem v tistem delu, ko ga je strah, da bom preveč cankarjansko odigral svojo vlogo. Zavedajmo se ene stvari, jaz sem liberalec, nisem pa neoliberalec. Ta vaš poskus izleta v to smer vam ne bo uspel. Je pa dejstvo, da zame je svoboda takrat, ko jaz odločam, kaj bom počel. Ker imamo danes razpravo o zakonu, kjer namigujejo, da je treba trgovine zapreti zato, da se bom jaz lažje odločil, da bom imel več prostega časa za izlet na planino, je to zame popolnoma ideološko vprašanje. Me pa skrbi, kolega Mesec, kako to, da se borite samo za trgovke. Pa nimam nič proti, da se borite za njih; ampak se samo za trgovke v tem primeru. Žal mi delamo zopet selekcijo. Tam, kjer je regulacija, odpove vse ostalo. Jaz imam dovolj teh državniških zgodb, kjer se mora država v imenu ljudstva vmešavati, da bo nekaj regulirala in potem uredila svoja ideološka vprašanja. Kdaj je človek najbolj srečen? Ko ga država pusti pri miru in se neha vmešavati v njegovo delo, kar velja za gospodarstvo še prav posebej. Vi na vsak način vztrajate, da moramo mi kot država vstopati na polje, kjer se trgovci med sabo ne morejo zmeniti. Ne, samo proti temu sem. Če se bodo zmenili, da bodo zaprli trgovine, super, naj jih imajo zaprte; ampak ne s pomočjo države, ker so se oni nesposobni to dogovoriti. A, da bo vmes kakšna trgovina propadla; v zgodovini je jasno, da se veliki trgovski centri zapirajo, se preoblikujejo in se vračajo nazaj na manjše trgovine. Moramo mi res sodelovati pri tem?!
Postopkovno, dr. Trček, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo. Ne bi rad zlorabljal postopkovnega, ampak pol stavka moram povedati. To, kar je govoril gospod Möderndorfer, je čista ideologija, isto, kar govorimo vsi drugi. Kot sem rekel, to je ključno političnoekonomsko vprašanje. Gospod Möderndorfer kot izkušen maček v politiki ve, da Luka ne more nazaj replicirati in potem malo nabije. Če ne bi sedel na ušesih, bi zelo jasno slišal iz stališča, ki sem ga podal, da se ne zavzemamo zgolj za trgovce, za štacune. Če bi Stranka modernega centra poslušala razpravo o minimalni plači in ne bi sedela na ušesih, bi tudi to slišali. Moj postopkovni predlog je, naj si operejo ušesa. Hvala za besedo.
Dr. Franc Trček, ali moram kaj dodati? Jaz mislim, da sta oba govornika pred vami lepo, korektno, v skladu s Poslovnikom debatirala. To pa se mi je zdela rahla zloraba, ampak nadaljujemo, kar je bolj pomembno. Gospa Andreja Potočnik, izvolite, imate besedo.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Naj mogoče takoj na začetku odgovorim kolegu Čušu in kolegu Luki Mescu glede podpore Stranke modernega centra. Na začetku, ko je kolega Čuš vložil predlog zakona, ki originalno ni čisto njegov, ampak to danes ni pomembno, da podpiramo namene in cilje, ki jih zasleduje ta zakon, da je pa potreben še dodaten socialni dialog oziroma odpreti debato z ostalimi deležniki. Hkrati je treba pripraviti ustrezne amandmaje, kar se tiče izjem. Zgodila pa se je dodatna nova okoliščina, ki jo takrat nismo vedeli. To pa je ekspresno sprejetje socialnega dialoga. Vsi se tukaj strinjamo, da tako hitro do socialnega dialoga še ni prišlo, kot je prišlo v tem primeru. Kolega Čuš, jaz sem izjemno vesela za razliko od mojega kolega Janija, da ste ta predlog zakona vložili. S tem socialnim dialogom, ki se brez tega zakona sigurno ne bi odvil, smo prišli korak naprej. Jaz osebno menim, da ta korak sigurno še ni zadosten, je pa korak v pravo smer; in to je zaščita delavcev in delavk, ki delajo ob nedeljah, ki delajo za slabe plače in jim je tudi ob nedeljah odvzeta pravica do prostega dne. Ob nedeljah so doma otroci, verjetno staršem nič ne koristi, če imajo potem prost ponedeljek, ko morajo iti otroci v šole, ko imajo interesne dejavnosti. Tisti prosti dan je sigurno preživet drugače, kot bi bil preživet ob nedeljah. V oči mi je tudi padel dostavek pri aneksu h kolektivni pogodbi, pri socialnem dialogu, da ta aneks ne bo veljal, če bo zakon sprejet. Tukaj se jaz lahko vprašam, kako iskreni so bili socialni partnerji ob sprejetju tega zakona. Se pravi, da je ta aneks sprejet samo zgolj zaradi vloženega zakona; in tukaj si moramo vsi pripisati en velik plus. Kolega Meseca trenutno ni v dvorani, tudi sama sem prispevala svoj podpis za splošno razpravo danes. In sem vesela, da sem ga prispevala, ker mislim, da je ta debata izjemno pomembna in nujna. Kot sem že prej omenila, se potem odpira še dodatno vprašanje, ki ga je izpostavil kolega Čuš, sama reprezentativnost sindikatov. Očitno imamo tukaj še možnosti za izboljšave, očitno se bodo v sindikatih morali dogovoriti, koga dejansko zagovarjajo oziroma kakšno številko članov dejansko zagovarjajo; mogoče tudi skozi ta socialni dialog, ki so ga sprejeli. Naprej, večkrat je bilo rečeno tudi s strani delodajalcev, da se politika ne sme vtikati v zaprtje trgovin, da je to politikantstvo. Jaz osebno sem se odločila za vstop v politiko zato, da tam, kjer le lahko, kjer je le možno, ščitim šibkejšo stranko. In menim, da je v tem primeru šibkejša stranka delavec oziroma delavka, ki dela ob nedeljah. Če je to greh, ne vem, očitno bo treba iti k spovedi in zmoliti nekaj zdravihmarij. In jaz se bom, tako kot sem se, kolikor časa pač bom v Državnem zboru, še vedno za to zavzemala. Kolega Jani je omenil, da si ne želi, da mu država diktira, kaj bo počela ob nedeljah. Delodajalec pa diktira delavki, da mora ob nedeljah delati, tako da tukaj trčimo ob več interesov. Trčimo ob interes svobodne gospodarske pobude, trčimo ob interes proste trgovine. Jaz osebno sem za prosto trgovino, ampak sem za pošteno prosto trgovino. Tukaj vidim bistveno razliko. Trčimo ob interes liberalizma, trčimo ob interes pravice delavk in delavcev. In tukaj je treba najti ustrezno ravnovesje. Ker je prišlo do te nove okoliščine, kot sem že v stališču povedala, da je prišlo do socialnega dialoga, in tukaj so ti ustrezni deležniki prišli do dogovora, menimo, da v tem trenutku ta zakon ni potreben. Ampak poudarjam – če se bo v prihodnje izkazalo, da ta socialni dialog ni ustrezen ali da se je mogoče celo kaj izigralo, še vedno obstaja opcija, da spremenimo zaprtje trgovin ob nedeljah z zakonom. Absolutno si pa ne želim, da bom jaz državljanom in državljankam govorila – Ob nedeljah hodite v kino, ob nedeljah pojdite na sprehode, pojdite k maši ali ne pojdite k maši. To ni moj namen, ampak treba je ščititi šibkejšo stranko. Ja, tudi Nemčija ima zaprte trgovine ob nedeljah, tudi Švica ima zaprte trgovine ob nedeljah. Po njih se zelo radi zgledujemo zaradi njihovega gospodarskega razvoja, kvalitetnega življenja, dobrih plač. Pri slednjem pa se potem ustavi in se reče – Ne, tukaj se pa ne bomo primerjali, ker je to popolnoma druga kultura. Mislim, da v Nemčiji in v Švici ni popolnoma druga kultura, je pa tam zelo kvalitetno življenje. In kar si jaz želim zase ter za vse državljane in državljanke, je, da živimo kvalitetno, zato pa potrebujemo ravnovesje. In osebno se zavzemam, da bi v prihodnje imeli v čim večji možni meri petdnevni delavnik, da se dela osem ur in da imamo preostali čas prosto za družine, hobije, šport. In to nam mora biti motiv za naprej, ne pa da želimo čim več potrošnih dobrih, da zapravljamo, da želimo imeti vse materializirano; in potem v bistvu nimamo kvalitetnega življenja. Še enkrat ponavljam, sem za to, da bi v tam, kjer je mogoče [[…]]Seveda se mi pa očita, kaj boš pa naredila z gasilcem, kaj boš pa naredila z zdravnikom. Tam pač to ni mogoče, pri trgovcih pa bi to bilo možno, ker ni tako nujno potrebno, da grem po oblačila ob nedeljah ali pa da si grem v trgovski center urejat frizuro v nedeljo. Hvala.
Besedo ima mag. Bojana Muršič. Pripravi naj se gospod Andrej Čuš in gospod Primož Hainz. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovani kolegice in kolegii Predlagatelj je po predstavitvi stališča Socialnih demokratov navedel kar nekaj stvari, zato mi dovolite, da jih tudi malce pokomentiram. Omenil je tudi to, da je bila vložitev tega zakona njegova strateška odločitev. To drži, kajti volitve so pred vrati in treba bo pridobiti volivce na svojo stran. Ampak gremo korak nazaj. V času vladavine Slovenske demokratske stranke med leti 2004 in 2008 [[…]]
Mir v dvorani!
[[…]]bi ta zakon že lahko bili predlagali. Vem, da kolega Čuša takrat še ni bilo v Državnem zboru, ampak v naslednjem mandatu ste bili že poslanec in lahko bi bili takrat to predlagali. Danes pa sicer res ste predlagali, se sklicujete, da je mogoče v tem predloženem zakonu preveč izjem, da ste samostojni poslanec z enim strokovcem in da enostavno pričakujete, da bomo nekako ta zakon izpilili. Res je tudi, Socialni demokrati smo dali podpise za splošno razpravo, kajti smiselno se nam zdi, da danes o tem razpravljamo, da iščemo skupne rešitve. In zakaj smo dali takrat podpise? Takrat še ni bilo na obzorju tega dogovora, podpisanega z delodajalci in sindikati. Moram reči, da sem predstavljala stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov, verjamem pa, da vas je najbolj zbodlo dejstvo, ki sem ga navedla v našem stališču – kakorkoli že preživljamo prosti čas, je le malo možnosti, da pri tem ne bi komu drugemu naložili dela. Ko gremo v kino, ko gremo v gostilno na pijačo, na kosilo ali na večerjo, takrat nam vedno nekdo opravi neko delo; in to je tudi lahko v nedeljo. Zato je ta razprava toliko bolj pomembna, da gledamo na zadevo tudi širše. Res pa je, da moramo ceniti delo in čas delavcev, ki delajo; se pa vsekakor strinjam, da so ta dela, ki jih ti delavci opravljajo, prenizko ovrednotena. Na tem mestu ne govorim več o minimalni plači, ki smo jo uzakonili Socialni demokrati, kajti če takrat, v času največje gospodarske krize tega ne bi sprejeli, mi verjemite, da bi bile danes plače teh trgovcev, gostincev in ostalih poklicev še nižje. Na tem mestu bi se strinjala s tem, da je treba te plače absolutno še dvigniti, še popraviti, govoriti pa moramo o izhodiščni plači za te branže. Ko bomo tukaj naredili korak naprej, mislim, da bojo tudi ljudje bistveno lažje in z velikim veseljem opravljali to delo. Menim, da je tako tudi pravilno. Se pa vsekakor strinjam in nesporno dejstvo je, da delo ob nedeljah ni prijetno, zato absolutno podpiram današnjo razpravo, zato tudi moj podpis k tej razpravi. Še ne toliko let nazaj sem tudi sama kupovala kruh v soboto, ker so bile v nedeljo trgovine zaprte, pa se nismo kaj dosti pritoževali. Verjamem, da smo to sposobni tudi danes, to pa je spet odvisno od nas posameznikov, ali si to želimo ali ne. Potrošniški sistem, ki ga imamo, vedno več kupujemo stvari, ki jih dejansko tudi ne potrebujemo, še bolj boleče pa je, da jih kupujemo ob nedeljah, ko naj bi dejansko bili v svojem družinskem krogu; ampak takšni smo, saj dejansko je vse skupaj odvisno od nas. Osebno sicer absolutno menim, da ni treba, da so trgovine odprte ob nedeljah, a to pa ne pomeni, da zgolj v velikih trgovinskih centrih, temveč v vseh trgovinah. V preteklosti smo imeli dežurne trgovine, takrat smo šli, če ti je pač česa zmanjkalo, ampak zelo malokdaj smo zašli v te dežurne trgovine; in menim, da bi tudi danes temu lahko sledili. Na drugi strani imamo ta dialog, ki so ga sprejeli delodajalci in sindikati, za katerega menim, da je korak v pravo smer. Iz tega razloga danes ne podpiram tega predloga zakona. Ampak če ta dogovor ne bo uresničen oziroma se bo izigravalo, verjamem, da se bodo poslanci ali pa se bomo poslanci na te spremembe takoj odzvali in vložili zakon, ki ne bo več takšen, ki bi podajal preveč izjem. Danes smo ugotovili, da je ta zakon nedodelan, treba bi ga bilo krepko popraviti in bi stvari lahko uredili drugače. Kolega mi je rekel: Pa ga dajmo. Ne vem, ali je to s tem predlogom možno, ampak na drugi strani imamo dogovor, dogovorili so se, ob katerih nedeljah bodo trgovine odprte, kakšne pogoje bodo imeli delavci. Menim, da je dogovor še vedno tisti ključni, kajti prepovedovanje; sami veste, ko otroku doma prepovedujete stvari, ravno tisto otrok najraje počne. Menim, da je ta dogovor vsekakor korak naprej, če od meseca septembra tega predloga zakona ne bi imeli, se bojim, da do tega dogovora med sindikati in delodajalci ne bi prišlo. Tu gre zahvala predlagatelju. Upam pa, da bomo začeli ceniti naš čas in tudi čim manj odhajali v trgovine ob nedeljah. Toliko zaenkrat. Hvala.
Besedo ima gospod Andrej Čuš. Pripravita naj se gospod Primož Hainz in gospod Uroš Prikl. Izvolite, gospod Čuš.
Jaz se zahvaljujem za pohvale in čestitke, da smo vsaj nekaj prestavili naprej. Ampak, kot sem povedal, jaz pravim, da v življenju ni fajn biti polovičar, ne doma ne v službi, to veste predvsem podjetniki. In pravim, da ko nekaj delaš, moraš narediti do konca. Jaz vztrajam na tem, da se mora sprejeti zakon. Pa še to bi povedal socialnim demokratom. Prosim, ne se vleči ven, ker če ne podpirate tega predloga zakona, podpirate nepotrebno nedeljsko delo in je nedelja za vas delovni dan, enostavna matematika. In ko sem prejel ta očitek za zakon, da smo to vložili zdaj; mi smo ta zakon začeli pripravljati meseca maja, junija. Referendumska kampanja za zakon o drugem tiru, ko smo tudi sami sodelovali na stojnicah in zbirali overjene podpise. Kdor je pri tem sodeloval, ve, da je to zelo zahtevno delo, ker ljudje pač imajo mnenje o nas, kot ga imajo. In tam je kup ljudi reklo: Vaši referendumi pa volitve, nehajte, prepovejte referendume, ker kar smo šli volit, ste nas nategnili. In ko sem to od neke starejše gospe slišal, sem bil samo tiho. Ali bi lahko kaj kontriral temu? Nič. Povedala je tako, kot nam gre, in mislim, da se vsi tu strinjamo z njo. In zaradi takih stvari potem ljudje izgubljajo zaupanje v demokracijo. Zdaj pa dovolite, prebral sem zelo dober prispevek gospoda Roka Čakša, od katerega večkrat rad kaj preberem, in sicer: »Na predlog sindikatov, ki želijo trgovkam in trgovcem omogočiti preživljanje časa s svojimi družinami, bo sprejet zakon, ki postopoma, do leta 2020, zapira trgovine ob vseh nedeljah v letu. Novica ni iz Slovenije, temveč iz Poljske. Sicer je javno mnenje nedeljskemu zaprtju trgovin naklonjeno tudi pri nas. V proceduri pa je »Čušev zakon«, ki bi nedeljski šoping vsaj močno omejil, če že ne povsem odpravil. A za razliko od poljskih slovenski sindikat delavcev trgovine raje kot domov k družini svoje člane pošilja na nedeljsko delo, sicer res za dvojno mezdo. V potrošniškem kapitalizmu bomo očitno doživeli vse, tudi pakt med velikimi trgovskimi korporacijami in sindikati proti državi, ki bi potrošnikom želela privoščiti vsaj en dan v tednu brez nakupov, delavcem v trgovini pa mirno, spokojno družinsko nedeljo. Nepotrebnih državnih regulacij je v Sloveniji nešteto, a največkrat se zalomi ravno tistikrat, ko ima politika čiste račune in dober namen.« Potem malo preskoči, komentira ta dogovor in pravi: »Izplen navideznega happy enda oziroma po slovensko srečnega konca te potrošniške pravljice je občutek, da volk ostaja sit in koza cela. A v resnici imajo tudi takšni kompromisi svoje skrite žrtve. In ker to ni država, saj dogovor nima negativnih posledic za proračun, so to lahko le ljudje. In zanimivo, ti so, če vprašate lastnika trgovine Franca, prodajalko Magdo in potrošnika Alojza, poenoteni nekoliko drugače kot njihov zastopnik: vsi so za nedeljsko zaprtje trgovin, v glavnem brez gnilih kompromisov, kot smo jih lahko videli v medijih.« Mislim, da je s tem člankom dokaj dobro povzel vse to dogajanje v zadnjih treh mesecih, ki so bili tudi za nekaj poslancev tega sklica Državnega zbora na tem področju zelo naporni, saj se je vsak dan kaj dogajalo in spreminjalo. Dovolite, da za zaključek še enkrat povem, zakaj spet čakamo, da bomo ugotovili, da je nekaj narobe. Mislim, da v parlamentu vedno čakamo, da nekje nekaj poči, potem pa tu vsi tekmujemo ali pa tekmujete, saj je vseeno na koncu, kdo bo vložil interventni zakon ali zakon po nujnem postopku, ki bo to odpravil. Mislim, da to ravno ni neka perspektiva, ne za blaginjo ljudi ne za neko stabilnost, in roko na srce, nasploh za ljudi in delavce. Tako vseeno apeliram, da se nekako pristopi naprej k sprejemanju zakona v drugem branju, kjer se ga lahko ustrezno popravi, ker mislim, da ni ovir, da se tega ne bi naredilo, mora se pa najti volja, Tu pa je zdaj vprašanje, koliko je koga v hlačah. Hvala lepa.
Repliko ima mag. Bojana Muršič. Izvolite.
Hvala lepa. Moram se oglasiti pri tem polovičarstvu. Kolega je rekel, da je treba odigrati do konca. Resnično, je treba odigrati do konca, s tem se popolnoma strinjam, ampak ne zgolj pri eni točki dnevnega reda, ampak pri celem mandatu. Menim, da opravljam delo poslanke ves ta čas korektno, pošteno, dobro, in se trudim ter sedim v dvorani pretežni del; le takrat, ko je treba kakšne druge stvari opraviti, odidem. Kolega je zelo malo, odkar je samostojni poslanec, prisoten v Državnem zboru, to moram povedati, zato pa je tudi zaupanje v demokracijo, kot je navedel, tako slabo. Kajti ljudje na ulici sprašujejo, kaj poslanci počnemo, da nas je tako malo v dvorani pri tako pomembnih točkah, kot so tudi takrat, ko so socialne note. Na tem mestu moram reči, da bi se morali vsi skupaj vprašati in odigrati vlogo do konca mandata; vsi skupaj enako. Hvala lepa.
Besedo ima predstavnik predlagatelja gospod Andrej Čuš. Izvolite.
Sprejmem, ampak vseeno prosim – brez čustev. Politiki, ki na vse reagirajo s čustvi, običajno ne zdržijo dolgo v politiki ali pa pravijo, da niso za to. Tudi jaz – vidite, kaj se dogaja – poskušam biti kar se da miren, korekten ter strpen in spoštljiv ne glede na to, s katere strani kdo prihaja. Ja, se strinjam, morate pogledati Poslovnik Državnega zbora, samostojni poslanec na več kot polovici točk dnevnega reda sploh ne more razpravljati, strokovna podpora je tudi precej bolj uboga kot sicer. Bom pa povedal tako, v roku enega leta sem vložil preko 20 zakonskih predlogov s področja mladih, gospodarstva, kmetijstva, nekaj se je začelo delati na področju okolja, infrastrukture. Mislim, da preko 320 vloženih poslanskih pobud in vprašanj tudi priča o tem, da sem veliko na terenu in da svoje delo opravljam zelo vestno in predano. Je pa seveda stvar posameznika, ali boš cel dan sedel v dvorani pa bil neuporaben, ali pa boš šel raje na teren reševat težave ljudi ali pa vsaj to realizirati. Če tukaj sediš 12 ur pa ne poveš nič, mislim, da tudi nima smisla tu posedati.
Besedo ima gospod Primož Hainz. Pripravita naj se gospod Uroš Prikl in mag. Branislav Rajić. Izvolite, gospod Hainz.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Pozdrav sekretarju in ekipi! Jaz moram reči, da ta tema kot vse ostale teme v Državnem zboru so politične teme, tu ni nobenega dvoma. Tisti, ki govorijo o nekih objektivnih okoliščinah in relacijah, se sprenevedajo. Kaj bodo ljudje delali v nedeljo? To je to veliko vprašanje. Ali bo šel na Planino nad Vrhniko ali na Nanos, ali recimo v ljubljansko galerijo, tega ni nihče omenjal. Uroš je užaljen, ker nihče ni omenjal nogometne tekme; ampak vse to se počenja v nedeljo. Vse to, kar sem naštel, vključno recimo z Qlandio v Novem Mestu, ljudje niso pri družini. Počitek, nedeljsko kosilo pa naj bi bila skupna točka družine. Ni tako enostavno, tudi galerije v Ljubljane so dopoldne polne, torej takrat, ko bi morala biti družina skupaj, tudi nogometna tekma ni družina skupaj, včasih gre sine zraven, sicer pa zagotovo ne cela družina, če malo karikiram, ker vem, da ste nekateri skočili iz teh tirnic. Sam namreč ne bi bil rad inženir duš, kot smo to včasih mogoče počeli, ljudje pač izbirajo. Mi smo prišli v neko fazo, ko so si ljudje želeli te tržne ekonomije, tega bogastva, ki je sicer fiktivno in je včasih tudi napačno; in kupujejo stvari, za katere psihologi pravijo, da kupujemo tisto, česar sploh ne rabimo. To je neka faza, ki jo moramo po moje na nek način tudi izživeti. V tem liberalizmu, kot ga je kolega Jani Möderndorfer predstavljal, pa moram reči, da je malce pretiraval. Recimo vprašanje, ali je res svobodno, koliko je slovenske glasbe na slovenski televiziji in radiu, tu sem jaz bil prepričan, da to ne more biti svobodno, ker sicer slovenske glasbe sploh ni na progrsmu ali pa je od 2. do 3. ure ponoči. Hvala bogu smo to tudi v tem državnem zboru na nek način regulirali. In tu je kolega pretiraval. V Ustavi imamo zapisano socialno državo in država ima stvari, ki jih mora regulirati. Področja, kjer mora država regulirati, so zagotovo ta tako imenovana socialna vprašanja. Ko smo imeli zadnjič diskusijo o najnižji plači, ki jo je predlagala Levica, poslanci Desusa smo podprli najnižjo plačo, ker mislimo, da je nekje nek minimum, kjer mora država svoj prispevek dati temu, da ljudje kolikor toliko normalno živijo, če je 700 evrov tista minimalna plača, ampak lahko bi bila nekje blizu. Ampak še najbolj zadovoljen sem pa bil, ko smo na to temo začeli razpravljati, problem so sprožile trgovine, seveda ne kolega Čuš. Problem Mercatorja je bil, ker je preprosto ugotovil, da ima ob praznikih preveliko izgubo oziroma se jim ne izide finančno. Ustrašili so se tokov, če bi oni zaprli, bi seveda šli kupci drugam, zato si tega ne morejo privoščiti sami. Ta vlak, to razpravo je zagrabil kolega Čuš, ki pa seveda ni neumestna, če lahko tako rečem. Problem je. Sam sem pa najbolj vesel tega, da so se trgovci in delojemalci dogovorili v tako imenovanem socialnem sporazumu. In dokler je ta socialni sporazum sprejet, mislim, da je to najbolj elegantna prehodna faza, nek kompromis, ki pa je v življenju nujen, ker čistih rešitev pravzaprav ni. Ker ne moreš zapreti črpalke, ker ne moreš zapreti trgovin v turističnih krajih in tako naprej. Če pride do dogovora med temi socialnimi partnerji, je to lep prispevek oziroma najbolj umesten način. Do tega je v tej fazi prišlo in sam pristajam na to varianto socialnega sporazuma; čeprav, kot poudarjam, to je nek kompromis, ki ni realen; ampak je v tem trenutku mogoče realen. Hvala lepa.
Prebral bom še vse štiri prijavljene razpravljavce: gospod Uroš Prikl kot prvi, nato gospod Marko Ferluga, gospod Zvonko Lah in dr. Mitja Horvat. Kot prvi dobi besedo gospod Uroš Prikl, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice in spoštovani kolegi! Tukaj smo slišali cel kup nakupovalnih navad naših kolegov in kolegic poslancev pa njihovih znancev, bližnjih. Dal sem podpis za splošno razpravo in seveda mi ni žal, dal bi ga še enkrat, četudi bi bil predlagatelj predpisa kdorkoli drug v tej hiši ali pa tudi predstavnik Državnega sveta. Andrej, uspelo ti je, si zmagovalec, in to izključno iz tega razloga, ker si spodbudil razmišljanja, spodbudil razmišljanja v pravo smer, spodbudil aktivnosti v pravo smer in ključno, si upam reči, prispeval k temu, da je prišlo do sporazuma med delodajalci in delojemalci. Rezultat tega je, kot smo prebrali, kot smo seznanjeni, 15 nedelj letno, omejitev za praznike; in kar me še posebej veseli, izjeme za starše, ki skrbijo za otroke, še posebej za otroke s posebnimi potrebami in bolne otroke. In kar je še bistveno tukaj, to delo ob nedeljah in praznikih bo dodatno, boljše plačano, kar je nekaj povsem normalnega. Ni pa bilo to nekaj povsem normalnega do nekaj mesecev ali pa tednov nazaj. Zakaj ne bom podprl samega zakona, kar je zelo enostavno za zaključiti tukaj? V tem primeru, ko je sporazum med deležniki, jemalci in dajalci dela, dosežen, zakon ni potreben. In če bi sledili tej intenci, da zakon peljemo v drugo branje, ga dopolnjujemo, izpopolnjujemo, kakorkoli, potem bi to bila klofuta za dogovor med delodajalci in delojemalci, kar pa bi bila zelo slaba popotnica za pričakovani tovrstni dialog tudi v prihodnje, ko se bodo sprejemali tudi nekateri drugi zakoni, pomembni za eksistenco zaposlenih, posledično tudi upokojencev, družin in tako dalje. Kot rečeno, za korektno delo, pošteno in dostojno plačilo, verjamem, da tukaj je narejen en korak ali pa dva koraka naprej. Bi pa si želel jaz osebno ter tudi v moji poslanski skupini, da to ni zadnja točka, da gremo še naprej, da ti delavke in delavci, ki delajo ob normalnih dnevnih ter ob dela prostih dnevih, dobijo še boljša plačila, da na koncu meseca ne bo vprašanja, ali so pod ali so nekaj evrov nad minimalno plačo, ki omogoča minimalno preživetje. Ampak korak naprej je in dober signal za vse deležnike tudi v prihodnje. Nisem sicer najboljše razumel kolega Hainza glede nogometnih tekem, ga bom zdajle povprašal. Seveda je pozabil povedati – nogometne tekme v družbi otroka in družine v Ljudskem vrtu v Mariboru. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Marko Ferluga. Pripravita naj se gospod Zvonko Lah in dr. Mitja Horvat. Gospod Ferluga, izvolite.
Hvala za besedo. Pozdrav državni sekretarki in sodelavki ter vsem ostalim tukaj! O tej zadevi je bilo že veliko povedanega, ampak jaz bi se rad najprej zahvalil Andreju. Pa pustimo, kaj je imel zadaj, ali je to politična intencija, ali so to prihajajoče volitve, ali karkoli drugega, ampak s tem dejanjem je dejansko sprovociral to, da so se ti sindikati in delodajalci končno lahko nekaj dogovorili, kar gre v prid delavcem, se pravi neposrednim. Tudi meni so delavke, zaposlene v Mercatorju, povedale, kakšne težave imajo in kako se z njimi postopa, kar je sigurno za eno državo, kakršna je naša, zelo nesprejemljivo, saj naj bi bili urejeni, naj bi veljali neki predpisi in neka zakonodaja. Dejansko pa te delavke in delavce delodajalci tudi izkoriščajo, kar je vsem jasno. Če bojo vsi ti zakoni kaj pomagali, da se bo ta situacija razrešila; verjetno ne, je pa prava pot ta, ki so jo ubrali, da so se delodajalci in zaposleni, se pravi predstavniki sindikatov, dogovorili in pogovorili, kaj je treba narediti. Mislim, da je treba po 26 letih počasi prestopiti to dobo, ker smo imeli vedno neko kombinacijo prejšnjega sistema, se pravi socialističnega, in zdaj na pol surovega kapitalističnega; in da prehajamo v neko urejeno družbo, kjer naj bi veljala neka normalna pravila in normativi, ki veljajo v nekih zahodnih družbah. Da je kapital takšen, da izkorišča, je že davno povedal Karl Marx. Da je dejstvo to, da je ta potrošniška družba, iz katere izhaja tudi kapitalistično razmišljanje, vedenje in obnašanje, do ljudi, do zaposlenih, do delavcev verjetno dokaj odrezava. In tukaj je ta točka, kjer nastopijo ti sindikati, ki morajo vse te zadeve nekako uravnavati z delodajalci. Jaz sem že pred pričetkom te razprave dal v Primorskih novicah svojo izjavo, da sem proti temu, da se politika vmešava v to in da predpisuje, kdaj bojo imeli urnike, in da bodo delodajalci predpisovali to. Sem za to, da velja nek splošen zakonski okvir, ki se mora jasno spoštovati, zato imamo izvršno vejo oblasti, imamo potem nadzorne inšpekcijske službe, ki to uravnavajo, in na koncu tudi sodišča, če je treba. Če želimo biti odprta, fleksibilna, moderna in napredna družba, moramo pa toliko tudi zaupati prostemu pretoku blaga in temu, da so delodajalci in delojemalci toliko odrasli, da se znajo dogovoriti za neke racionalne pogoje. In mislim, da so to tukaj dokazali in dosegli vsaj en korak naprej. Tukaj mora politika stati ob strani in pustiti, da ta tok, se pravi, če ne boš šel izven okvirjev, pusti, da teče. Drugače, kar se tiče prevelikega vpletanja, že tako imamo v Sloveniji neskončno morje predpisov, pravil in vseh ostalih zadev in mislim, da je vseeno dobro, da se vseeno malo umaknemo. Vem, da se Franci ne bo strinjal z mano, ampak mislim, da mora vseeno biti malo odprtega gospodarstva. Da bomo predpisovali to, da moraš iti v klet in pritisniti luč, preden greš, je mogoče postalo že absurdno. Dejstva pa, na žalost, kažejo v Sloveniji to, da mora biti vse predpisano, in potem, če ni predpisano, se ljudje takoj izgubijo. Ni več te zdrave kmečke pameti, kot vedno rad govori gospod Jurša. To veliko vmešavanje tudi nas, politikov v te gospodarske zadeve, mislim, da ni dobro in ni potrebno, je pa, kot želim še enkrat povedati, treba imeti neke okvirje in če se te okvirje krši, morajo biti ustrezne sankcije. Tako nisem za to, da bi šel ta zakon naprej. Mislim, da je bil s tem dogovorom med sindikati in delodajalci dosežen en napredek. Če to ne bo dovolj, imajo sindikati svojo možnost še vedno, da naredijo upor. Je bilo pa dobro postavljeno vprašanje tudi prej od enih mojih predhodnikov [[…]]Mi imamo celo morje teh sindikatov – kdo je ta reprezentativni sindikat? To je pa tudi pri nas taka zanimiva tema, ki bi jo bilo mogoče kdaj dobro tudi tukaj med nami predebatirati, ker to sindikalno gibanje in delovanje, po mojem, še noben ni kar prčcej, bom rekel, uredil. Je pa v tem jemanju demokracije v smislu, da jaz lahko vse delam, ker smo v demokratični družbi, mogoče šlo to izven vseh normalnih mej. Hvala.
Besedo ima gospod Zvonko Lah in kot zadnji prijavljeni razpravljavec v rednem delu dr. Mitja Horvat. Izvolite, gospod Lah.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Tudi jaz bi se pridružil tistim, ki ste danes govorili o tem, da je kolega Andrej Čuš s tem zakonom in z aktivnostmi na terenu spodbudil neko razmišljanje o tem in spodbudil tudi, da se je dogodil ta dogovor med delodajalci in delojemalci v tem sektorju. To je verjetno nek uspeh, čeprav vsak dogovor se lahko, po mojem, tudi spremeni, ko je nevihta mimo, in zopet pride do starega. Če pa je zakon sprejet, pa zakon velja za vse, vsaj upam, v naši državi, je pa problem pri tistih, ki so samozaposleni, ki so tako delodajalci kot delojemalci. Stranke levice imajo vsakega, ki je nek espe, za kapitalista, je že kapital in ti imajo dovolj denarja, vendar [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Vendar ni ravno tako. Imamo ogromno malih trgovin, kjer je eden samozaposlen, v BTC v Ljubljani, v teh večjih centrih, Mercatorjih, Qlandii, in podobno, kjer je več trgovin in so ti trgovci, vezani s pogodbo, da morajo biti tudi njihove trgovine odprte ves tisti čas, ko so odprte največje trgovine znotraj teh centrov. Po navadi so to prehrambne – Spar, Mercator ali podobni. Te trgovine so odprte tudi ob sobotah in nedeljah in če gre za nekoga, ki je samozaposlen, vzemimo za primer eno mamo samohranilko, ki mora imeti ob sobotah in nedeljah odprto trgovino, si ne more privoščiti, da bi nekoga zaposlila za tisti čas, je praktično vseskozi, razen večjih praznikov, v službi v tej trgovini. Tu ta dogovor nima svoje veljave. Seveda, če pa ne podpiše take pogodbe, pa takrat, ko odpira trgovino, ko najema prostore, jih pač ne dobi, ker se mora s tem zavezati k temu; jaz poznam nekaj takih trgovcev. Mislim, da bi z zakonom, če bi bil sprejet, tudi to zadevo rešili, da pač v pogodbi tega ne bi smelo biti, bi se tisti pač zavezali, da bi bila v nedeljo ali tisti čas trgovina zaprta, ker vsak lastnik velikega trgovskega centra gleda na dobiček, da je objekt čim dlje časa odprt in je tudi najemnina čim višja. Tako tega dela ne bomo rešili. Je pa prav, če bo ta dogovor, ki je bil dosežen tudi z medijsko podporo in aktivnostmi predlagatelja, držal, bo vsaj nekaj urejenega. Čeprav sem se s trgovkami pogovarjal, ne glede na to, koliko bi moralo biti to nedeljsko delo bolje plačano, je večina, sploh teh mlajših žensk, ki imajo družine, mlajše otroke, raje doma, kot pa da dobi toliko bolj plačano delo. Zato sem skeptičen, da tisti, ki se izgovarjate na ta dogovor, da je boljši kot zakon, mislite, da smo zadevo rešili. Bojim se, da ne. Tako kot se je izigralo referendum, se bo počasi tudi ta dogovor spreminjal ali ne bo veljal. Slišal sem kolega, da če imajo v zahodnem svetu tako tradicijo, da se ne more s tem strinjati, da bi šli po tej poti, seveda bomo morali, ker imamo trgovce pri nas, ki prihajajo iz teh držav, imajo svoje navade, svoje načine in mislim, da se moramo temu prilagoditi. Prav bi pa bilo, da bi se, tako kot se ti trgovci v Nemčiji, Avstriji dogovorijo, dogovorili podobno tudi pri nas, da imajo zaposleni določene pravice, določene proste dneve. Bojim se, da s tem dogovorom tega ne bomo rešili, ker bodo trgovine še vedno odprte, bodo delodajalci poskušali nadomestiti – kdor nima dovolj zaposlenih, da bi lahko rotiral – in bodo poskušali to reševati s prekarci in bodo trgovine odprte. Mislim pa, da to ni način, ker v tujini, vsaj v zahodnih državah, tega ni. Zato bi še enkrat čestital predlagatelju, da se je to odprlo, da se o tem razpravlja, da je bil dogovor podpisan, in močno upam, da bo dogovor tudi veljal – tak, kot je – ali pa se še izboljšal v prid delojemalcem. Bi se pa strinjal s predlagateljem, da če ta zakon spustimo v drugo obravnavo in se ga skupaj z akterji, delodajalci, delojemalci, sindikati na nek način še sfrizira, dodela, da bi lahko bil tudi zakon sprejet, čeprav smo država, ki smo prenormirani, imamo skoraj 20 tisoč predpisov, ne vem koliko zakonov, in smo pač taka družba, ki zaenkrat v določenih primerih za zaščito oziroma varstvo nekaterih moramo imeti tudi zakonodajo. Jaz bi to podprl. Mislim, da je zakon prišel pravi čas, da je namen, upam, da bodo tudi rezultati taki, ki bodo v prid predvsem trgovkam. Še enkrat naj ponovim, da sem se pogovarjal z nekaj trgovkami, predvsem mlajšimi, in zakon podpirajo, vprašanje pa, če poznajo detajle. V glavnem, radi bi bili ob nedeljah doma pri svojih družinah, čeprav tudi ta zakon določa, da morajo biti dežurne trgovine, da morajo imeti tudi ob nedeljah ljudje možnost kupiti vsaj življenjske potrebščine, kakšne tehnične trgovine so lahko brez problema zaprte ob nedeljah. Tudi veliko jih je, razen v teh večjih trgovinskih centrih, kjer so vezani s pogodbo. Apeliral bi na vse, da sledimo temu, da se mogoče ta zakon spusti v nadaljnjo obravnavo, pa še izboljša, pa se potem pač odločimo v tretji obravnavi, ali podpremo to ali ne, vmes pa tudi, da koalicija, Vlada ali pa ministrstvo dobro pretehta, kakšna je pač situacija v tem sektorju.
Dr. Mitja Horvat, imate besedo. Izvolite.
Najlepša hvala, predsedujoči, za dano besedo. Saj bo, gospod Trček, samo malo potrpljenja, kakšnih 20 minut, potem pa bomo šli na delitev časa, kot je pri nas v navadi. Tudi jaz moram reči, da je bila ideja o tem, da vložite predlog tega zakona, dobra, ker nas je spodbudila k razpravi, ker smo kar nekaj vprašanj lahko razčistili, seveda tudi ideoloških za začetek. Seveda ne bom ponavljal tistega, kar je bilo povedano z naše liberalne strani. Ker pa je bilo uvodoma nekaj krepkih na račun SMC, kar je s strani gospoda Trčka kar pogost pojav, se seveda ne morem upreti temu, da mu na določena vprašanja vendarle odgovorim [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Vmes [[…]]Ne glede na to, ni osamljen primer, ne samo pri stališču poslanske skupine. Namreč, gre za dvoličnost, ki jo izkazujete na strani Levice, ker v določenih primerih ste zelo zagreti in imate zelo veliko povedati glede SMC, ko pa SMC predlaga kakšen amandma ali predlog zakona, ki je v korist ljudem, pa iz načelnih razlogov, zato da lahko potem tvitate, da ste to naredili samo zato, da SMC vidi, kako je, če nek njihov predlog ni izglasovan, je pa seveda neprimerno in neodgovorno ravnanje. Tako glede na to, če si privoščite kar tako, vsepovprek pokritizirati, potem seveda dovolite, da izrazim tudi svoje negodovanje nad vašim početjem. Popolnoma lahko tudi razumem Novo Slovenijo in spoštovanega gospoda Laha pri tem, da nas poziva, ampak, žal, v tem primeru in tokrat ne bo šlo. Pa se bom majčkeno potrudil tudi, zakaj mislim, da ne, in v nadaljevanju potem še malo, ker nismo vsebinsko pogledali, kakšen dogovor je bil pravzaprav dosežen med delodajalci in sindikati, kjer bom podprl, ker mislim, da je kolega Čuš dobro zaznal, da ta dogovor, ki je bil sprejet z aneksom, da najverjetneje ne bo prinesel tega, kaj je bilo skomunicirano v javnosti. Torej, Aneks številka 3 h Kolektivni pogodbi dejavnosti trgovine Slovenije. Kaj pa smo povedali, in tukaj ste napačno razumeli, dr. Trček, kaj je SMC naredil. SMC je seveda povedal, da podpira načela zaradi tega, ker je to skladno s politiko Stranke modernega centra. Namreč, da podpre cilj tega zakona, ki je, kot pravi predlagatelj, zagotoviti zaposlenim v trgovski dejavnosti pravico do kvalitetnega družinskega življenja, ne da bi pri tem vplivali na svobodno podjetniško iniciativo. Gre za eno drobno nianso, ki jo je vendarle treba pojasniti. To se pravi, ne gre za to, da bi trenutno situacijo, takšno, kakršna je, razumeli ali pa podpirali kot edino pravilno in zveličavno, zlasti ne skozi ideologijo neoliberalizma. To bi bilo seveda zgrešeno in v tem delu bo najverjetneje treba še nekaj napora vložiti in mislim, da je ta razprava, vključno s tisto, ki je bila pred samo plenarno sejo Državnega zbora danes, da je prinesla seveda kar precej dilem, na katere bo treba dati ustrezne odgovore. Kar se sicer tiče samega predloga zakona, ker je namenjen temu vprašanju, torej vprašanju dela ob nedeljah in dela prostih dnevih, praznikih, da ali ne, tukaj najverjetneje gremo predaleč in seveda najverjetneje tega skozi ta zakon, tudi če bi ga skušali popraviti, ne bomo mogli doseči. Najverjetneje tudi ni potrebno ali pa bi bilo škoda nadaljnjega napora, če bi skušali skozi to proceduro razrešiti vprašanja ali pa težave, za katere pa zaznavam in jih bom zdaj v svojem imenu tudi izrazil v zvezi s tem predlogom. Sam se spomnim, ker je danes bilo nekaj govora tudi o 80., 90. letih, se spomnim časa, ko je bilo izjemno dolgočasno preživljati nedelje v Ljubljani, ker je bilo mesto prazno, praktično nikjer nikogar, vse je bilo zaprto. To je bil čas državne regulacije in tovrstne državne regulacije si ne želim več in verjamem, da smo v času šli naprej. Ne rečem, da je vse, kar je razvoj prinesel, za vsakogar dobro, ampak vsaj za večino ljudi, o katerih je bilo pa danes govora, pa velja, da se lahko svobodno odločajo, kako bojo preživljali nedelje, ne pa v tem primeru, kjer gre seveda v bistvu za to, ali bi z državno regulacijo zagotovili tudi tistim, ki so zaposleni v trgovini, da bi lahko svobodno razpolagali s svojim časom. Tukaj je pravzaprav bistvo mojega vprašanja ali pa dileme, ki se mi je pojavljala ves čas današnje razprave in tudi pred tem; namreč vprašanja položaja zaposlenih in zaradi tega sem tudi rekel, da se bom dotaknil aneksa, da bom vzel v roke, nekaj stvari prebral o tem, kar je bilo doseženo v tem sporazumu. Namreč, tudi kakšno soboto ali pa nedeljo opažam trgovke ali pa zaposlene na blagajni in jo povprašam, ali vam delodajalec ne more zagotoviti kakšnega stola, da bi v tem času, ko delate na blagajni, vsaj nekoliko lažje opravljali svoje delo. Njen odgovor je: »Najlepša hvala, da ste opazili. Večina ljudi tega ne opazi, tudi moj delodajalec ne.« Gre za vprašanje, kjer se pa moram strinjati s tem in v tem delu je v osnovi tisto, s čimer lahko soglašam pri tem, kar govori tudi Levica v svojih razpravah, je položaj delavcev. Ali res delavci svobodno vstopajo v razmerje in je njihova svobodna volja, kakšna so pogodbena razmerja, ki jih imajo z delodajalcem? V tem delu razumem in podpiram tudi argumente, ki jih je navedel gospod Lah, zlasti tam, kjer nekdo kot espe, ali sam ali pa seveda s pomočjo še nekaterih, opravlja pod določenimi pogoji, pod tistimi pogoji, ki najverjetneje ne predstavljajo svobodne volje dveh enakovrednih pogodbenih strank. In to je nekaj, s čimer se zagotovo moramo spopasti in pred čem pa – za razliko od tistih, ki so mislili, da današnja razprava pravzaprav sploh ni bila potrebna, da smo zgubljali čas. Nikakor ne. Čas je, da spregovorimo o tem, kaj da in kaj ne regulirati. Zagotovo svobodne volje ne bomo mogli nikoli regulirati in vprašanje seveda je, kako se bomo kot družba lahko soočili s tistim, kar opozarjamo, da je nesprejemljivo, ko gre za zlorabljanje položaja močnejšega, na vseh različnih področjih. Tako da, kolega Čuš, tukaj moram vzeti gospoda Trčka v bran, ko gre za tovrstne ljudi. Recimo, zdaj je aktualna zadeva, njihova stranka je vendarle stopila na stran tistih, ki opravljajo svoje delo v trafikah. In tako dalje in tako naprej, še bi lahko naštevali. Vprašanje, ali to, kar bom zdaj prebral iz aneksa, drži. Trgovke, ki nas zdajle najverjetneje ne morejo gledati zaradi tega, ker delajo, tudi trgovci, da ne bomo danes samo o trgovkah govorili. Vprašanje, če živijo v takšnem svetu, kar izhaja iz dokumenta, ki smo ga prejeli 4. 12. v Državni zbor, kjer na Republiko Slovenijo – Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo – pošiljajo Sindikat delavcev trgovine Slovenije, Svet gorenjskih sindikatov, Trgovinska zbornica Slovenije, Združenje delodajalcev Slovenije in Gospodarska zbornica Slovenije, kjer nas oziroma preko ministrstva pozivajo, da ne podpremo predloga zakona. Kot rečeno; ne zaradi tega, ampak iz drugih razlogov sam zakona ne bom podprl, ker menim, da to ni potrebno regulirati, je pa potrebno določene druge stvari regulirati, na kar že lep čas opozarjam in je stvar našega splošnega odnosa in stanja na področju delovnih razmerij. Eno od vprašanj, ki je zdaj tukaj urejeno, je neenakomerna razporeditev delovnega časa in v izvedbi pri začasni prerazporeditvi delovnega časa v 33.a členu berem naslednje v drugem odstavku: »Delodajalec je dolžan v pisni obliki obvestiti delavce, na kakšen način in za koliko časa se začasno prerazporeja delovni čas, in sicer najmanj en dan pred začasno prerazporeditvijo delovnega časa posameznemu delavcu oziroma najmanj tri dni pred začasno prerazporeditvijo delovnega časa več kot desetim delavcem.« Ko beremo dalje o izvedbi, 33.b člen, presežek ur v okviru neenakomerne razporeditve delovnega časa in začasne prerazporeditve delovnega časa, berem naslednje. Prvi odstavek: »Pri neenakomerni razporeditvi delovnega časa in začasni prerazporeditvi delovnega časa delovni čas, vključno z nadurnim delom, ne sme trajati več kot 56 ur tedensko.« Za vsak slučaj bom ponovil še enkrat, 56 ur tedensko. Ste pripravljeni za terensko sejo? Gremo vprašat koliko časa, koliko ur na teden delajo ljudje, zaposleni v trgovini? Berimo naprej, tretji odstavek: »Delodajalec je dolžan delavcu v okviru 12-mesečnega obdobja omogočiti, da presežek ur, …« – 12 mesecev! »… ki jih je opravil zaradi neenakomerne razporeditve delovnega časa ali začasne prerazporeditve, kompenzira s prostimi urami.« Jih lahko prosto izbira, proste ure? Jih bo lahko na podlagi te določbe, tega dogovora? »Če kompenzacija s prostimi urami zaradi narave delovnega procesa …« Takoj v naslednjem stavku, tako da čestitam, kolega Čuš, brali ste natančno in tudi sam se sprašujem, ali je to res že odgovor na vse dileme, ki ste jih zastavili s svojim predlogom in ki so se pojavile v javni razpravi v tem času. Torej, »če kompenzacija s prostimi urami zaradi narave delovnega procesa v okviru 12-mesečnega obdobja ni možna, je delodajalec dolžan pri obračunu plače v naslednjem mesecu po izteku 12-mesečnega obdobja, ...« Lahko kompenzira s prostimi urami, če ne more v 12-mesečnem. Če tukaj ne zvonijo alarmi vsem? Meni že. »… je delodajalec dolžan pri obračunu plače v naslednjem mesecu po izteku 12-mesečnega obdobja izplačati delavcu presežek do vključno 170 opravljenih ur v višini, kot je določena za nadure.« 56 ur na teden lahko dela, če ne bo mogel s prostimi urami, če to ni mogoče zaradi narave dela, se presežek nad 170 urami [[…]]Potem vemo, o kakšnih urah govorimo! Torej 170 ur v vsakem primeru. Ko sem vas prej vprašal, gremo pogledat, koliko uri delajo ljudje – 56 ur na teden? Se pravi, »dolžan izplačati presežek do vključno 170 opravljenih ur v višini, kot je določena za nadure, vsako opravljeno dodatno uro pa v višini ustrezne urne postavke od osnovne plače, …« Pozor, od osnovne plače! Se boste spomnili dve leti nazaj, ko smo se prvič pogovarjali o minimalni plači, o dodatkih, smo pogledali, kakšna je osnovna plača, da to seveda ni minimalna plača? Pa do danes mi še nihče ni razložil, kaj je lahko nižje od minimalne plače – v odgovor Levici, ko govorite, zakaj ne podpiramo dviga minimalne plače. Ker ni problem v minimalni plači, problem je v osnovnih in vseh ostalih plačah, ki se dogajajo, in posledično seveda v vsem, kar to potem v nadaljevanju prinese [[…]]» in sicer do vključno 28. 2. 2018,«– torej če bodo hitri –»povečane za 45 %, od vključno 1. 3.« Torej, če ne bodo dovolj hitro tega izplačali, »pa povečano za 60 %.« »V primeru, da delodajalec ne odredi začasne prerazporeditve delovnega časa v primerih in po postopku, kot določa ta zakon in ta kolektivna pogodba, se opravljene ure plačajo v višini ustrezne urne postavke od osnovne plače delavca, povečane za 100 %.« Kje ima, po mojem, kolega Čuš prav in ga podpiram v njegovem stališču? V drugem odstavku 40. člena, delovne nedelje. »Delodajalec mora za delavce, za katere ne veljajo omejitve ali prepoved iz prejšnjega odstavka, z letnim razporedom delovnega časa določiti takšen razpored delovnega časa, da delavec ne bo razporejen na delovno obveznost več kot dve nedelji v mesecu, vendar ne več kot 15 nedelj v letu.« Trgovine, o kateri smo danes večinoma govorili, imajo več kot dva zaposlena, zato mislim, da ima kolega Čuš prav pri tem, na kar je opozoril. Skratka, hvale vredno, zelo hitro je prišlo do določenega sporazuma in vso srečo želim še naprej socialnim partnerjem, da dosežejo dogovore tudi v nadaljevanju. Spoštovanim predstavnikom Ministrstva za gospodarstvo pa: seveda, delo še ni opravljeno. Marsikaj nas čaka v nadaljevanju, zato upam in verjamem, da ste danes odnesli veliko informacij s te seje, kaj bo treba regulirati in česa ne. Svoboda, do kam in za koga, to je tisto osnovno, s čimer se je današnje razprave lotil tudi kolega Trček in predvsem moj poslanski kolega Möderndorfer. Seveda ne gre za to, da bomo odrejali ljudem, kakšen urnik bodo imeli v nedeljo. Seveda ne gre za to, da bomo regulirali, kdaj in kako se bo opravljala svobodna gospodarska pobuda, ampak minimum tega, kar pa pričakujemo, pa je, da v teh procesih ne bo prišlo do zlorab. Da ljudje ne bodo pregorevali in, kot vemo, na drugi strani nam to nosi tudi veliko, da rečem tako, družbene energije, ko ljudje obolevajo, ko enostavno ne morejo več. Seveda lahko razumemo tudi tisto, ampak za moj okus je malo preveč cinična, da nekatere delavke tudi rade delajo ob nedeljah zaradi tega, ker je zaslužek nekoliko višji. Razumem, kakšen dan, ko nimaš kaj početi, tudi raje delaš in če si še bolje plačan kot na kakšen drug dan in če potem naslednji dan ni treba delati. Upam, da se omejitve, ki jih imamo v naši delovnopravni zakonodaji, upoštevajo; ne na način, da ni evidentirano, ampak da ljudje dejansko imajo čas za počitek, kot je predviden, da imajo čas, da lahko kvalitetno preživljajo tudi svoj prosti čas, ne, da skušajo okrevati do naslednjih naporov. Vsega, veste, da ne bom izrekel zaradi tega, ker ni daleč treba iti, da bi lahko videli s kakšnimi napori, s kakšnim odrekanjem ljudje omogočajo, da sistemi delujejo, da postopki tečejo in da je delo lahko opravljeno. Najlepša hvala vsem, ki vlagate te napore, sam seveda nisem v tej situaciji, da bi me lahko varoval Zakon o delovnih razmerjih, čeprav imam neke vrste pogodbo sklenjeno; moj delovni čas ni 8, ni 12 ur, kar tisti, ki smo danes v tej dvorani, zelo dobro vemo. Kak ponedeljek sem srečal svojega kolega in me je vprašal ob devetih zvečer: »Osemurni delavnik?« Sem rekel: »Lepo prosim!« Seveda ga mnogi ne poznamo, ampak mi smo se odločili za to; s soglasjem, ki smo ga dali, smo se odločili, da bomo 24 ur na dan, 7 dni na teden in vse leto opravljali svojo funkcijo. Pri nas ni izgovora, delovni čas je potekel, gremo domov. Kolega Čuš je lepo povedal, čaka nas še delo na terenu, moramo videti, kaj se dogaja, pri čemer seveda čisto na rahlo moram reči, dajmo se kdaj pogovarjati tudi o tem resnem vprašanju, kaj je bistvo našega dela – skrbeti za lokalne interese ali skrbeti za zadeve, ki se tičejo vseh v Republiki Sloveniji? Ne bom šel dalje s tem. Seveda ne moremo z izgovorom ne za eno, ne za drugo, naše delo je kombinirano povsod, seveda smo in moramo biti, res je, da smo nekje izvoljeni, ampak po ustavnopravnem redu delujemo za vse državljane Republike Slovenije. Zdaj bi me lahko zaneslo še v volilno zakonodajo, zato se vračam nazaj. Ampak to je bil naša odločitev, naša volja in seveda predajamo svoje energijo, čas, vse dajemo na razpolago zaradi tega, ker opravljamo določeno poslanstvo. Kaj pa tisti, o katerih je tekla danes beseda, zaposleni v trgovini? Ne čisto po svoji volji – morda bi raje počeli kaj drugega – opravljajo to delo. Toda, ali je res, da ga morajo opravljati zaradi preproste dikcije, po nalogu in pod nadzorom delodajalca kadarkoli, kjerkoli, pod kakršnimikoli pogoji, v kakršnemkoli času? To so prava vprašanja, glede katerih verjamem, da lahko in moramo imeti regulacijo, zato da zagotavljamo kvaliteto življenja tudi zaposlenim ali predvsem zaposlenim. Ne moremo si zatiskati oči in reči, je pa zelo udobno, ker kadarkoli se spomniš, lahko greš in kupiš, kar potrebuješ. Sam grem raje na bolšji sejem, se sprehodim ob Ljubljanici ali kako drugače preživljam prosti čas in zelo, zelo, zelo redko me boste videli v nedeljo v trgovini. To je moja izbira in jo ponujam v premislek tudi vsem. Hvala.
Besedo ima predstavnik predlagatelja gospod Andrej Čuš. Izvolite.
Hvala. Glede na to, da sem zadnji po vrstnem redu med prijavljenimi, se vsem zahvaljujem za razpravo. Moram povedati, da imam občutek, da pol-pol .A ne? Pol poslancev koalicije bi bilo za oziroma je za, pol pa nekako, ne vem, je pridnih in poslušajo ukaze ali so pa res proti, čeprav strogega nasprotovanja temu predlogu zakona danes nisem zasledil. Mogoče samo kolega Möderndorfer, pa mogoče še kdo, ampak vseeno imam občutek, da tudi vi, člani koalicije, se zavedate, da je ta kompromis, ki so ga podpisali tako trgovci kot sindikati, zelo gnil in smrdi do neba. Edina prava rešitev v tem primeru je, da se sprejme zakon. Ko sem zdaj tudi zelo pozorno poslušal gospoda Horvata, tudi mojega bivšega profesorja pri enem predmetu, sem se vprašal, kateri so sploh bili argumenti, zakaj ne sprejeti tega zakona. Rekel sem si, napiši si tri razloge, zakaj proti. Če sem iskren, edini argument, ki ste ga ponudili, da ste proti, je, da je preveč izjem. Ampak ta gnili kompromis med sindikati in trgovci vsebuje več izjem, kot jih je moj predlog zakona predvideval v prvem branju, pa sem tudi povedal, da ponujamo roko. Stopimo skupaj, oblikujmo besedilo zakona, da bo res sledilo namenu in ciljem zakona. Saj vsi nekako izhajamo iz teh prvih uvodnih strani vsakega zakona, ko ga vložimo. Zato res še enkrat apeliram, preden boste imeli posvete v poslanskih skupinah, da vseeno premislite, ali podpirate neke ad hoc rešitve, ki ohranjajo status quo. Vsi vemo, da papir prenese vse, ali pa bomo končno naredili nekaj in po 14 letih kot zakonodajalec tudi izpeljali to, kar nam je bilo naloženo na referendumu. Pa tudi sam povem, da se s kakšno referendumsko odločitvijo ne strinjam, pa jo upoštevam. Recimo, arbitraža [[…]]Šel sem volit proti, ampak danes pravim, glejte, volja je bila takšna, pravo je takšno in to je treba upoštevati, pa čeprav bi se najraje zjokal ali pa koga napadel. Seveda, samo predstavljam si, mislim, da nisem tako agresiven. Ampak vseeno, mislim, da je treba to upoštevati, tudi če se s tem ne strinjamo, zato res še enkrat poudarjam to, kar sem povedal danes; da politik ali poslanec, ki ne upošteva referendumske volje ljudi, mora čim prej spokati iz parlamenta. Pa ne zdaj samo iz tega, moramo tudi preveriti odgovornost sklicev prejšnjih mandatov. Hvala lepa.
Ker vidim, da je še želja po razpravi, vas vabim, da se prijavite k razpravi s pritiskom na gumb. Če to želita narediti tudi predstavnica Vlade in predstavnik predlagatelja, prosim, da to ravno tako tudi storita. Ravnokar pričenjam prijavo k razpravi. Prijava poteka. Kot prvi dobi besedo dr. Franc Trček. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Veste, po osnovni izobrazbi sem naravoslovno-matematični tehnik, smer Uporabna matematika in po treh letih in pol vem, da je v tem d++ržavnem zboru logika pekel. Gremo po vrsti. Liberalci ste tule. »Politika se ne sme vmešavati v obratovalne čase.« Kolega, ti si celo doktor prava, Jani je bil podžupan Ljubljane. Pa obratovalni časi se določajo, ljubi bog! To je ena zadnjih pristojnosti, ki jo na rahlo v obliki, če rečem »posvetovalnega referenduma«, imajo še mestne četrti. Jaz pa Janko bova odprla oštarijo, pa nama bo steklo, pa bova rekla, da bi do enajstih podaljšala, pa bodo vprašali – in tako naprej. Potem naprej. »Državne regulacije; nočemo imeti regulacij.« Tukaj se strinjam s kolegom Mitjo. Obstaja celo ena knjiga Šta rade Slovenci nedeljom. V SMC ste deregulirali področje trgovin. To pomeni, vsak lahko dela v štacuni. Glejte, imam enega dobrega znanca, dela v Franciji, tam imajo zelo jasno definirano po karejih, mesto območij, koliko je lahko določenih dejavnosti. Koliko je štacun, koliko je frizerjev, koliko je mesarjev, kakšni so odpiralni časi. Pa če greva s kolegom Mitjo skupaj v Pariz, recimo, če bi šla službeno na OECD, bi težko rekla, da tam ni dogajanja. To državno regulacijo imajo ravno zaradi tega, da ljudje lahko od poštenega življenja dostojno živijo. Lansko leto ali predlani – ne me točno držati, bi moral googlati – je umrl človek, Nobelovec, ki je dokazal, da prostega trga ni, da že na teoretski ravni ne deluje, kaj šele na praktični. Dobil je Nobelovo nagrado za ekonomijo, čisto mimogrede. In čisto na koncu, če bi se kolega Mitja dobro poslušal, si rekel, da moramo imeti regulacijo. Seveda jo moramo imeti. Gremo dalje. »Seveda ne bomo regulirali svobodne gospodarske pobude.« Stranka, ki ima toliko doktorjev prava, mi imamo 67. člen Ustave, imamo 74. člen Ustave, kjer piše, da ne sme biti v nasprotju z javno koristnostjo. Mi že iz Ustave izhajajoč moramo regulirati svobodno gospodarsko pobudo. Malo se poslušajte, kaj govorite! Navsezadnje ste ljudje z doktorati. Mislim, no! Večini pravnikov po treh letih in pol bi vam toliko ven izvlekel, kakšne gluposti ste govorili, da bi vam morali diplomo vzeti, ne pa doktorata. Kolega Lah je odsoten. V številnih zadevah ga imam rad, ko pa mu nazaj buta SDS, čeprav je šel iz njega, ga nimam toliko. Je rekel nekako tako, ja, saj v stranki Levice za vsakega espeja mislijo, da je – kaj že? – kapitalist. Daleč od tega! Če ne bi na ušesih sedel, bi zelo jasno slišal, kolikokrat smo problematizirali problematiko prisilnih espejev. Če so neki slabi kapitalisti kot espeji, to so tisti številni svetovalci vseh vlad, številni profesorji prava, financ, ekonomije in tega, ki dobijo – zadnje podatke imam: Janševa vlada, Bratuškova vlada, vaša vlada – takšne peneze, da se nam lahko sanja o njih. Trije, štirije dobijo od njih v petih letih toliko, kot jih je Tanko dobil zobrestovalno v 17. 120 ljudi 30 milijonov, najraje bi izredno sejo sklical o tem. In če hočete znotraj vašega konteksta – problem Slovenije je ravno v tem, da v bistvu kapitalistov ni. Bili so šalabajzerji, ki so pokradli to državo, politično povezano, in ne znajo biznisa delati. To je naš jebeni osnovni, ključni problem. Zaradi tega imajo omice tako nizke penzije in so tako nizke plače. In delno se lahko tukaj strinjam – veste, kje je problem? Pod, pred minimalno plačo! Kristina Božič piše v Večeru v soboto o tem, ker se celo goljufa na izračunu tistih minimalnih življenjskih stroškov, ker se jemlje samo spodnjih 20 odstotkov ne pa 40. Jaz pa bi kot metodolog rekel, da bi morali odrezati spodnjih pa zgornjih 20, pa jemati tistih 60 in potem bi po Trčkovem izračunu prišli, da bi minimalna plača morala biti 850 evrov neto. Zato sem takrat tulil, da bi minamalka morala biti 800 neto. Že tukaj se goljufa. In ve se, kdo je najbolj izkušena ministrica iz kvote SD, če se že hočete medsebojno kljunčkati, da ne bom uporabil kakšnega hujšega izraza. In veste, sklicevati se, zdaj ni več korporativnega upravljanja, zdaj boste govorili o socialnem dialogu! Koji socialni dialog, če se delavčka tako zvija?! Naloga parlamenta je tudi, da pogleda, ali je to v resnici socialni dialog ali se samo nekaj prodaja kot socialni dialog in se potem odgovorno dela to, kar se dela, po 15, 16 ur na dan, kar tudi sam delam. Hvala za besedo.
Besedo ima gospod Ivan Škodnik. Izvolite.
Predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovane predstavnice Vlade, kolegice in kolegi poslanci! Moram kar na začetku svoje razprave povedati, da ne podpiram dela v trgovinah v nedeljah. Danes sem slišal marsikaj, tudi, da je to ideološko vprašanje in tako naprej. Pravzaprav pa tu ne vidim ideološkega vprašanja, kajti če se gre za družino, za otroke, to je pomembno za vse ljudi, za vse nas. Družina je zelo pomembna. Če se naslanjamo na to, pa ne mislim – zdaj, nekdo razume tako, da skupaj preživijo nedeljo, da si skuhajo kosilo, nekateri gredo tudi k maši, pa naj gredo k maši. Drugi gredo na izlet. In tega je pravzaprav premalo pri nas, če se primerjamo s tujci. V Evropi, v Avstriji vemo, da je to drugače, pa lahko tudi pogledate skandinavske dežele – so ob nedeljah zaprte. Tudi referendum, ta, ki je bil seveda 2003, je nekaj povedal. Ni bil seveda odločujoč, je pa vendarle nekaj povedal; da si ljudje želijo, da bi bili ob nedeljah prosti. Velikokrat se na terenu, v okolju oziroma v trgovinah, ko se tudi – sploh pa zdaj v tem času, ko se je govorilo o tem zakonu, da bo zopet v parlamentu – pogovarjam z delavkami in jih sprašujem: Kako in kaj, ste za delo v nedeljah, je dovolj plačano? A veste, večina delavk pravi, da je to premalo plačano, da ne odtehta tistega in da bi veliko rajši bile doma, da pa žal tudi z delodajalci – čeprav mi zdaj govorimo, da je dogovor med delodajalci in sindikati nekako počel, da so se nekaj dogovorili, ampak, veste, med delavci in delodajalci je pa nekaj drugega. Delavke si velikokrat ne upajo spregovoriti in oporekati zahtevi delodajalcev, da ne bi delali ob nedeljah. To sigurno drži. Zato mislim, da je zakon potreben, seveda je pa ta zakon – če govorimo o Čuševem zakonu – treba dodelati. Verjetno bo prej ali slej, ne vem, ali bo ta zakon od njega ali bo s strani ministrstva, s strani Vlade, prišel drug zakon, ki bo moral te stvari določiti. Dejansko moramo delavce, delavke, predvsem tu zaščititi, ker drugače tu ne vidim neke rešitve. Tisto, ko velikokrat govorijo: konkurenca. Ja, če bodo trgovine zaprte, potem [[…]]Seveda morajo zaprte biti vse, zaprte morajo biti vse, potem pa ne bodo konkurirali drug drugi. Tisto, da je pa potrebno v nedeljah, pa da se bo potem nekaj preselilo v bencinske servise [[…]]Glejte, to je pa otročje govoriti. Mi vemo, kaj je tam, in tudi vemo, da gre v bencinski servis tisti, ki gre pač bencin natankat, ne bo pa šel v servis potem po nakupih v nedeljo. To pa moramo biti toliko zreli. Takih stvari pa ne moremo primerjati. Hvala lepa.
Besedo ima dr. Mitja Horvat. Izvolite.
Najlepša hvala, predsedujoči, za dano besedo. Malo sem pričakoval in upal, da bom prišel za kolegom Trčkom, da mu lahko na določene stvari odgovorim. Ne govorim o tem, da regulacija ni potrebna; seveda je potrebna, ker če ne bi bila potrebna regulacija, potem tudi Državnega zbora pravzaprav ne bi kaj dosti potrebovali ali pa bi bile naše seje bistveno lažje. Gre za to, ali naj reguliramo vprašanje, ali naj so trgovine ob nedeljah odprte ali ne. To je bilo bistvo poante. Žal zdaj kolega Trčka ni tukaj, ampak upam, da me nekje posluša, da mu lahko to pojasnim. Seveda v vseh urejenih državah tudi urejajo in regulirajo normalno medsebojno sobivanje, zlasti v strnjenih naseljih. Na vasi je nekoliko drugače, tam se lažje ljudje kar medsebojno pogovorijo, medtem ko tam, kjer je pa več ljudi, kjer gre za mesta, tam pa seveda potrebujemo tudi tovrstno regulacijo, kjer se načeloma dogovorimo – pa spet ne sami delodajalci in delavci –, kdaj in kako bodo delali, ampak seveda ob dogovoru z lokalno skupnostjo. Tako gre, jasno, za različne vrste regulacij. Kar se tiče obiska, če bova šla v nedeljo na službeno potovanje, kar očitno je vaš osnovni princip, moram reči, da nama to ne bo uspelo, ker bom skušal kvalitetno preživljati svoj čas drugače, ali pa če se dogovoriva, pa greva kak vikend ali pa kakšne praznike, pa res pogledava, kako je s tem vprašanjem. Ampak mislim, da to lahko storiva tudi iz Republike Slovenije, da bova lahko ugotovila, kakšno je stanje v Parizu, mestu, ki nikoli ne spi. Seveda pa moraš do enih že opraviti svoj prevoz, če ga želiš, s podzemno železnico, ker med eno in četrto uro pač ni prevoza te vrste. Ali so trgovine takrat odprte ali ne, tudi ni bistveno vprašanje, ker se pogovarjamo o tem, kakšen je ritem mesta, ne pa nedelja. Nedelja je seveda drugo in posebno vprašanje, ampak ne glede na to, glede tega osnovnega vprašanja je bilo moje stališče izraženo, da glede tega ne potrebujemo državne regulacije. Resnično pa upam in sem vesel tudi, da je zdaj moj predgovornik, kolega Škodnik iz naše poslanske skupine, tudi izrazil to stališče, da upa in verjame, da bodo od tod naprej, torej od socialnega dialoga, od dogovora med predstavniki delodajalcev in predstavniki delavcev, da bo od tod naprej prišlo tudi do realizacije teh dogovorov v tistem razmerju, ki nas pa tukaj zanima in ki smo se mu seveda izogibali in kateremu se izogiba seveda tudi predlog kolega Čuša. Tako žal ne glede na to, da ste nas na koncu še pozvali, ni mogoče v danem trenutku sprejeti tega predloga niti ga izboljšati zaradi tega, ker ne gre za pravo vprašanje. Vzel sem si zato nekaj več časa, da bi tudi pojasnil, katera so tista prava vprašanja, če bodo delavci v tem razmerju, pri delodajalcih v trgovinski dejavnosti zadovoljni, zaščiteni pod regulacijo, kot je predvideno s tem dogovorom med predstavniki delodajalcev in predstavniki delavcev, da bodo potem ljudje lažje organizirali svoje življenje in kvalitetno preživljali svoj čas, tudi družinski čas, ki ga ne samo ob nedeljah, ampak praviloma tudi čez teden nimajo. To so za moj okus resna in velika vprašanja, o katerih bi se veljalo v tej družbi enkrat resno pogovoriti; pod kakšnimi pogoji in v kakšnih razmerah delajo delavci, v tem primeru v trgovinski dejavnosti. Pa seveda ni edina. Ali smo dovolj občutljivi kot skupnost, ali dovolj vsi skupaj poskrbimo za kvaliteto življenja? Ali smo dovolj sočutni, v tem smislu tudi solidarni z njimi, da ne zahtevamo, da nam morajo biti na razpolago, kadar nam to ustreza in kadar se spomnimo, ampak seveda, da gledamo tudi na njih kot na tiste, ki imajo enako pravico do svojega kvalitetnega življenja? To so vprašanja, na katera sem želel opozoriti, in mislim, da jih zakon ne rešuje. Hvala.
Besedo ima gospod Danilo Anton Ranc.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani tudi kolega poslanec Čuš! Ne bi rad bil patetičen pa čestital kolegu, ampak ne morem pa mimo tega, da je bil zelo pogumen, da je ta zakon pripravil že sam kot poslanec, seveda njegovo strokovno osebje, je to zahteven projekt. Mislim, da je s tem dokazal, bi rekel, svojo namero in tudi cilj, ki ga je dosegel s tem zakonom, da se je odprla ena razprava na zelo občutljivo temo, predvsem socialno najbolj občutljivega dela delavk ali delavcev v trgovinah, ki marsikje imajo plače, ki niso vredne dostojnega življenja. Tako bi ocenil v celoti, da je s tem predlogom prišla na plan tema, aktualna, ki pa seveda lahko pride do končne rešitve tudi na osnovi enega socialnega dialoga ali pa pogajanja. Sam sem pač pristaš tega, da smo mogoče preregulirana država, da imamo množico zakonov, ki jih včasih tudi ne realiziramo. Tudi s kolegom sva se tudi že na terenu, v Mežiški dolini srečala, tudi mogoče se še bova, ampak naj povem en primer iz te naše doline. Poznam trgovko Tino, ki ima kot zasebnica podjetje, seveda družinsko podjetje, dela tam, prodaja in seveda od tega živi. Odločila se je pač za neko tako poslovno odločitev, da ima odprto dobesedno cel dan. Seveda jo verjetno tudi zaslužek s to njeno trgovino sili v to, ampak to je njena poslovna odločitev. Seveda si tudi mislim, da si mogoče ne bi želela neke take regulacije. Tako sem tu bolj pristaš dogovarjanj, dialoga, ki ga je ta zakon tudi sprožil, in mislim, da je bil narejen en korak naprej, da dosežejo te delavke dostojno, življenja vredno plačo. Poznamo različne dejavnosti, ponekod je tudi dvoizmensko delo, triizmensko delo, štiriizmensko delo. Ti delodajalci, če želijo delavce pridobiti za to delo, jih ustrezno plačajo. Tako da bi v osnovi postavil to tezo, da bi morali to reševati z ustreznim nagrajevanjem tega dela, da pa potem samo življenje prinese neko optimalno rešitev. Verjetno se je tudi delavni čas spremenil. Namreč, 20, 30 let nazaj smo delali do dveh, si šel popoldan v trgovino in nekaj nakupil. Tega časa sedaj ni, zato je treba včasih pač za vikend opraviti nek nakup. Tudi sam mislim, da dogovarjanje, strpen dialog prinese optimalne rešitve, sigurno pa je zadaj še priložnost; zakon, ki bi to dokončno reguliral, če ta dialog ne bi prinesel tega, kar tudi jaz zagovarjam, da je treba delo – sploh sedaj, ko beležimo to gospodarsko rast, saj smo v Evropi skoraj na prvem mestu – in prav je, da te pozitivne učinke enakomerno razdelimo med vse deležnike. Tudi znano nam je vsem, da živimo v svetu krutega kapitalizma, ki tudi meni ni všeč, da ima en odstotek Zemljanov praktično 99 % lastnine ali pa bogastva. V bistvu si sam prizadevam, da se z dialogom ustvari pravičnejša delitev, tudi zato si sam prizadevam. Če pa seveda ta dialog ne bo vzpostavil nekih normalnih razmerij, pa se strinjam, da bo v bodoče treba ta zakon, ki je sedaj pripravljen, še nadgraditi. Hvala lepa.
Gospod Andrej Čuš, imate besedo za sklepno misel. Izvolite.
Hvala. Pohvala kolegoma poslancema s Koroške. Če bi bila vidva mogoče v kakšnih vladnih krogih ali pa sobanah, mislim, da bi bilo precej manj konfliktov, ker delujeta zelo spravljivo in pozitivno, tako da zahvala in tudi pohvala za to. Poglejte, kot je bilo ugotovljeno, edina alternativa temu gnilemu kompromisu ali kakorkoli ga boste imenovali, je sprejetje Zakona o trgovini. O stvareh, o katerih je govoril kolega Horvat – žal se vseh teh stvari ne more vključiti v novelo Zakona o trgovini, ker marsikaj spada na kakšno drugo področje. Je pa dejstvo, da je pred nami zakon in čez uro ali dve bomo o tem zakonu glasovali, in sami verjetno veste, da je zakonodajni postopek v prvem branju tak, da komaj, če je zakon v prvem branju sprejet, gre v drugo branje. In na drugem in potem še na tretjem branju se lahko zakon ustrezno amandmira, kvalificirani predlagatelji pa lahko dajo amandmaje. To bi lahko naredila Vlada, to bi lahko naredila poslanska skupina, ne vem, SDS, SD ali SMC, tudi poslanec, in ta zakon bi se dalo brez težav popraviti in amandmirati. Lahko pa povem, če ta zakon ne bo sprejet, bomo seveda s tem nadaljevali. Pozorno bomo pregledali magnetograme teh zasedanj, stališč poslanskih skupin, Vlade – Vlada je sicer tako veliko že povedala preko ministra v medijih in se mu tudi zahvaljujem, da je kot eden redkih ministrov prepoznal dobre namene in cilje tega zakona, tako upam, da bo tako tudi v prihodnje. Mi se bomo pa seveda usedli skupaj s pravno stroko in skušali vse te vaše pripombe, čeprav jih je bilo, roko na srce, res zelo malo in se zelo čudim, da se temu zakonu nasprotuje, in bomo seveda ta zakon pripravili ustrezno s svojimi strokovnimi sodelavci in prostovoljci in seveda ponovno poskušali. Takrat pa me bo tudi zanimalo, kakšno bo takrat stališče Vlade in vas, ker čez kaj drugega ne morete. Tako imate v odločitvi zakon, ki ga moramo sprejeti, ali pa gnili kompromis med socialnimi partnerji, ki še naprej, lahko rečem, ohranja katastrofalno stanje. Ko ste govorili o kolegici oziroma znanki s Koroške, ki ima trgovino v nedeljo odprto in je verjetno tudi sama lastnica trgovine – v tem primeru gre za njeno, lahko rečemo, svobodno podjetniško pobudo, ki je zaščitena tudi z ustavo. Tudi v predlogu zakona predlagamo, da lahko vsak, ki se je zavestno odločil, da bo trgovino imel, torej, da bo trgovec in bo v nedeljo delal, bo lahko delal, kot tudi njegovi ožji družinski člani – ni problem! Po drugi strani pa je 99,9 % trgovcev in trgovk, ki se ne morejo odločiti oziroma jim ni dano, da bi se odločili, ali bodo delali v nedeljo, ker enostavno morajo delati. Lahko pa pride delat lastnik, šef, recimo, Mercatorja, Tuša, pa naj on dela v nedeljo, če je to svobodna podjetniška pobuda; to je pa spet druga stran te medalje. Ta zakon ščiti in varuje svobodno gospodarsko pobudo in je v nobenem primeru ne briše, imamo pa s tem zakonom več namenov. Še enkrat pa ponavljam, da bomo s tem nadaljevali, dokler ta zakon ne bo sprejet. V to nas zavezuje tudi 15 tisoč podpisov podpore državljank in državljanov, pri čemer sami veste, da je kar težko zbirati podpise; v slabem vremenu, v dežju, snegu smo se vozili, lahko rečem, po vsej Sloveniji. Ker je kolega Horvat govoril o nekem reševanju lokalnih interesov, moram povedati, da sem samo v mesecu novembru naredil skoraj 10 tisoč kilometrov in res prepotoval Slovenijo. Dokler ne bo ta zakon sprejet, bomo s tem tudi nadaljevali. Če ne bo to šlo danes skozi, lahko napovem, da smo več kot dobro motivirani in tudi zelo ganjeni pri tej podpori, tudi zaradi pretresljivih zgodb, zato ne bomo obupali in gremo do konca. Hvala lepa.
S tem zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo uporabo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 26. točki dnevnega reda. S tem prekinjam 18. točko dnevnega reda. Prehajamo na 23. TOČKO DNEVNEGA REDA,TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKLJUČNEGA RAČUNA PRORAČUNA REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETO 2016. Predlog zaključnega računa je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Besedo dajem predstavnici Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zaključnega računa, in sicer državni sekretarki Ministrstva za finance mag. Saši Jazbec.
Spoštovani, hvala lepa za besedo. Lepo pozdravljeni! Pred vami je Predlog zaključnega računa Proračuna Republike Slovenije za leto 2016, ki vam ga je Vlada z dokončnim poročilom Računskega sodišča ter pojasnili za neupoštevanje posameznih predlogov popravkov revizorja predložila v sprejetje. V preteklem letu se je v državni proračun nateklo 96 % načrtovanih prihodkov, in sicer 7,2 milijarde davčnih prihodkov, 571 milijonov nedavčnih prihodkov, 46 milijonov kapitalskih prihodkov in 478 milijonov prejetih sredstev iz Evropske unije. Iz naslova dohodnine je bilo zbranih milijardo 29 milijonov evrov, kar pomeni 5 % več od načrta in je posledica ugodnih razmer na trgu dela. 7 % višji prihodki iz naslova davka od dohodkov pravnih oseb so posledica dobrega poslovanja podjetij. Prihodki iz naslova DDV so znašali 3 milijarde 272 milijonov, kar je 3 % manj od načrtovanega. Zbrali smo tudi milijardo 560 milijonov trošarin, 34 milijonov več od načrtov. Edino večje odstopanje na prihodkovni strani so prejeta sredstva iz Evropske unije, ki so znašala 48 % načrtovanih. Razkorak na tem področju je predvsem posledica manjšega črpanja kohezijske politike in dejstva, da smo ob načrtovanju zaradi intenzivnih migracijskih tokov v tistem obdobju jeseni 2015 pričakovali bistveno več sredstev tudi iz evropskih skladov za migracije in notranjo varnost. Zaradi nižjih potreb smo prejeli manj tega denarja, nižja je bila tudi poraba, tako da je EU zgodba z vidika vpliva na saldo državnega proračuna nevtralna. Na odhodkovni strani smo porabili natančno 9 milijard evrov, kar je 540 milijonov oziroma 6 % manj od načrtov. Neposredni stroški dela so znašali milijardo 127 milijonov, kar je 1,9-odstotni porast glede na načrt. Izdatki za blago in storitve so znašali 711 milijonov, 4 % več od načrtovanega. Obresti so znašale milijardo 64 milijonov oziroma v skladu z napovedjo. Izplačanih je bila milijarda 212 milijonov transferov posameznikom in gospodinjstvom, praktično na ravni načrtovanih, od tega za družinske prejemke in starševska nadomestila 499 milijonov, za zagotavljanje socialne varnosti 253 milijonov, za nezaposlene 177 milijonov. Investicijski odhodki in transferji so znašali 528 milijonov evrov oziroma 66 % načrtovanih zaradi že omenjene nižje porabe EU sredstev. V proračun Evropske unije smo plačali 427 milijonov evrov, kar je 4 % več, kot smo načrtovali in je posledica ratifikacije sklepa o proračunu za leta 2014 do 2016, tako da smo države članice vplačale retroaktivno še dodaten znesek, Republika Slovenija 19 milijonov in pol, od tod ta razlika. V odnosu do proračuna EU smo dosegli neto proračunski presežek v višini 40 milijonov evrov. Proračunski primanjkljaj je znašal 684,8 milijona evrov in je bil nižji od načrtovanega. Prejemki računa finančnih terjatev in naložb so znašali 630 milijonov evrov, tukaj je glavnina kupnina Nova KBM, in poplačilo unovčenih poroštev Factor banke in Probanke. Izdatki so znašali 498 milijonov evrov, od tega je šlo za povečanje kapitalskih deležev 284 milijonov, za plačilo jamstev deviznih varčevalcev Ljubljanske banke 109 milijonov, na računu tako imenovane B bilance je bilo 131 milijonov presežka. Zadolžili smo se za 2,9 milijardi, odplačali pa za 3,6 milijard dolgov oziroma smo se neto razdolžili za 651 milijonov evrov, tako da je dolg državnega proračuna na 31. 12. 2016 znašal 27,1 milijarde evrov oziroma 67,8 % bruto domačega proizvoda in se je nominalno znižal za 150 milijonov evrov. Sestavni del zaključnega računa je tudi zbirna bilanca stanja, ki izkazuje sredstva in njihove vire v višini 31 milijard 199,9 milijona evrov. Računsko sodišče je v Predlogu zaključnega računa Proračuna podalo mnenje s pridržkom, za revizijo zbirne bilance stanja pa ni podalo mnenja. Glede ugotovljenih nepravilnosti v revizijskem poročilu, tako za zaključni račun kot za zbirno bilanco stanja, smo se med letom na bilateralnih sestankih usklajevali z Računskim sodiščem. Na podlagi predlaganih rešitev, ki smo jih navedli tudi v odzivnem poročilu za zbirno bilanco stanja pričakujemo, da bodo v porevizijskem poročilu popravljalni ukrepi opredeljeni kot zadovoljivi ter da bo izboljšana verodostojnost podatkov ter vedno manjšo ugotovljeno napako pri reviziji zbirne bilance pripoznalo tudi Računsko sodišče. Predlagam vam, da zaključni račun sprejmete. Hvala lepa.
Predlog zaključnega računa je obravnavala Komisija za nadzor javnih financ. Besedo dajem predsedniku mag. Andreju Širclju za predstavitev poročila komisije. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovane predstavnice Vlade, spoštovane kolegi in kolegice! Komisija za nadzor javnih financ je na 48. redni seji dne 23. 11. 2017 kot matično delovno telo obravnavala Predlog zaključnega računa Proračuna Republike Slovenije za leto 2016, ki ga je na podlagi petega odstavka 97. člena Zakona o javnih financah Državnemu zboru v sprejetje posredovala Vlada. Na začetku seje je državna sekretarka na Ministrstvu za finance v uvodu podala nekaj osnovnih podatkov o realizaciji proračuna, in sicer tako glede bilance A o prihodkih in odhodkih državnega proračuna, bilance B, kjer gre za račun finančnih terjatev in naložb, ter bilance C za račun financiranja. Predstavnik Ministrstva za javno upravo je nato predstavil še analizo plač v javnem sektorju za leto 2016. Masa sredstev za bruto plače se je povečala v primerjavi s prejšnjim letom za 5,4 %, dodatki za 5,7 %, sredstva za delovno uspešnost za 1,9 %, za delo preko polnega delovnega časa za 8,8 % in za dežurstvo za 4,5 %. Prvi namestnik predsednika Računskega sodišča je povedal, da so po reviziji Predloga zaključnega računa podali mnenje s pridržkom o splošnem delu zaključnega računa in tudi o pravilnosti njegove izvršitve. Ocenil je, da so ugotovitve Računskega sodišča zelo podobne tistim iz prejšnji let in da so tudi napake podobne, se pa dejansko zmanjšujejo. Glede splošnega dela zaključnega računa je opozoril na nekatere primere knjiženj, ki so povzročila, da po njihovem mnenju prihodki in odhodki niso pravilno izkazani. Odhodki bi morali biti višji za 0,04 %, prihodki pa za 0,1 %. Izdatki v računu finančnih terjatev in naložb so po mnenju Računskega sodišča precenjeni za 2,7 %, prejemki pa podcenjeni za 0,4 %. Glede pravilnosti izvršitve proračuna je predstavnik Računskega sodišča pojasnil, da so mnenje s pridržkom podali zaradi številnih kršitev zakonskih predpisov, ki se iz leta v leto ponavljajo. Vrhovni državni revizor Računskega sodišča je nato pristavil še revizijo zbirne bilance stanja, izdali so sklep o zavrnitvi izdaje mnenja iz treh razlogov, in sicer pomanjkanja verodostojne dokumentacije za osnovna sredstva, prenesena na Ministrstva za infrastrukturo, nezadostne in neustrezne dokumentacije pri potrditvi dolgoročnih terjatev iz poslovanja in pomanjkljivih analitičnih evidenc in slabega nadzora nad terjatvami za sredstva, dana v upravljanje. V razpravi je bilo postavljeno vprašanje, kdaj lahko pričakujemo pozitivno mnenje na Predlog zaključnega računa državnega proračuna. Predstavnika Računskega sodišča sta povedala, da do tega ne manjka dosti, saj se stanje iz leta v leto izboljšuje, na drugi strani pa še vedno ostajajo težave predvsem glede razumevanja zakonov in Ministrstvo za finance oziroma Vlada večkrat to stori tako, da namesto da bi popravila napako, spremeni zakone in s tem se dejansko na nek način popravi tudi napaka. Naslednje vprašanje. V razpravi je bilo glede slabega črpanja sredstev EU, saj smo črpali manj kot polovico predvidenih sredstev za leto 2016. Tukaj je državna sekretarka povedala, da gre za prehod iz prejšnje v novo finančno perspektivo. To dela težave, ker dokumenti niso pravočasno pripravljeni, zadeve pa naj bi se izboljševale in predvidevajo, da bo iz leta v leto bolje. V zvezi z zbirno bilanco stanja je bilo glede na to, da je največ problemov na področju infrastrukture, postavljeno vprašanje, kakšen vpliv ima to na izgradnjo drugega tira. Predstavniki Vlade tega podatka na seji niso imeli in so obljubili, da ga bodo pridobili in posredovali naknadno. Nadaljnje vprašanje, vezano na zbirno bilanco stanja, je bilo tudi glede izkazovanja dolgoročnih naložb države. V razpravi je bilo tudi opozorjeno na visoko rast sredstev za bruto plačo in dodatno zaposlovanje v javni upravi. Po razpravi je Komisija za nadzor javnih financ sprejela sklep, v katerem predlaga Državnemu zboru, da po obravnavi na podlagi 168. člena Poslovnika Državnega zbora sprejme zaključni račun Proračuna Republike Slovenije za leto 2016.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo mag. Julijana Bizjak Mlakar.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovane kolegice, kolegi in drugi prisotni! Zaključni račun sledi vsak konec leta, običajno po sprejetju proračuna države za naslednji dve leti, kar pa bi, povsem logično, terjalo ravno obraten vrstni red. Zakaj? Ker nam vpogled v pretekle podatke lahko ponazori zelo jasno sliko, kako uspešni smo bili pri kreiranju svojih politik. Zdi se nam povsem nepravično, da ta dokument obravnavamo zgolj kot lanski sneg, kot nekaj, kar je že mimo in na kar nimamo več vpliva. Res je, podatkov ne moremo spreminjati za nazaj, lahko pa vložimo maksimalen napor, da se iz preteklih napak tudi kaj naučimo in uberemo pot, ki bo v čim večji meri odpravila ugotovljene pomanjkljivosti. Tukaj vnovič opozarjamo na upoštevanje mnenja Računskega sodišča, ki je že petič izpostavilo enake potrebne popravke in pozvalo na nujno sprejetje ustrezne zakonodaje, zato nas ne preseneča, da je ponovno izdalo mnenje s pridržkom. Skratka, če povlečemo črto, prostora za napredek je še veliko. Zadovoljni smo lahko z višjimi davčnimi prihodki, saj se je v državno blagajno steklo več kot 7 milijard evrov davčnih prihodkov, kar znaša 0,6 % več, kot je bilo prvotno planirano. Seveda pa je še vedno prevelik delež nepobranih davkov in še posebej prispevkov, zaradi česar nad delom Fursa in Ministrstva za finance ne moremo biti preveč navdušeni. Po toliko letih od osamosvojitve namreč nista uspela doseči deleža pobranih prispevkov, kot ga je pred osamosvojitvijo Slovenije zagotavljala nekdanja Služba družbenega knjigovodstva, znana kot SDK. Da ne omenjamo, da je višina vseh obdavčitev države pod povprečjem Evropske unije, pri čemer izstopata predvsem nizka obdavčitev dobičkov in premoženja. Torej, najpremožnejših. Ali je lahko tamle malo miru, prosim! V Poslanski skupini Desus se dobro zavedamo, da so tovrstni finančni viri več kot nujni za nemoteno izplačevanje socialnih transferov in za delovanje zdravstvene ter pokojninske blagajne, šolstva, kulture in drugih javnih sistemov, zato bomo vedno znova do odprave pomanjkljivosti opozarjali na premalo učinkovito delo Fursa in pristojnega ministrstva. Kakor se tudi zavedamo, da imamo ponovno nekoliko nižji državni transfer v pokojninsko blagajno, ki tehta nekaj več kot 1,3 milijarde evrov, kar je rezultat večjih vplačil iz naslova socialnih prispevkov, kar bo postopno omogočilo ukinitve vseh ukrepov zmanjševanja pokojnin, ki so jih bili upokojeni deležni v letih finančne in posledične gospodarske ter socialne krize. Višji prispevki so predvsem posledica večjega števila zaposlenih. Poslanska skupina Desus je zadovoljna, da nam je uspelo v letih od 2015 naprej ponovno zagotoviti redno usklajevanje pokojnin, poleg tega pa še izredno usklajevanje, vse do vključno leta 2018 tudi zahvaljujoč določbi, ki je rezultat uspešnega pogajanja stranke Desus o koalicijskem sporazumu. Tudi letni dodatek, tako imenovan regres, bodo ponovno dobili prav vsi upokojenci in to na socialno pravičen način, v nasprotju s predlogi nekaterih, ki so s svojimi predlogi pokazali le, da nimajo zadostnega občutka za socialno pravičnost. K odmrznitvi rasti prihodkov upokojenih je pripomoglo tudi dejstvo, da je Slovenija že četrto leto močno okrepila gospodarsko rast, ki je bila lani več kot 3 %. Pa če na trenutek odmislimo številke in se osredotočimo na najbolj pereča področja. Vsaj za Poslansko skupino Desus so to pokojninski sistem, sociala in zdravstvo. V stranki Desus se zavzemamo tudi za poštene razmere na trgu dela, za javno šolstvo in za ustrezno mesto znanosti, kulture, kmetijstva, drugih gospodarskih področij in podobno. Usklajeno delovanje vseh navedenih sistemov bo ustvarilo perspektive za mlade, za mlade družine in zagotovilo tudi uspešnost tistih sistemov, ki danes še ne delujejo zadovoljivo. Nedavno smo tudi predsednika Vlade povprašali po prioritetah ob sproščanju varčevalnih ukrepov. Ne moremo mimo dejstva, da apetiti vse bolj naraščajo, pa naj bo razlog resnična povrnitev države na raven pred krizo ali pa zgolj orodje za populistično ravnanje tik pred parlamentarnimi volitvami. Žalostno je, da v vsem tem cirkusu nekateri izgubljajo kompas in pozabljajo na dejanske prioritete, saj bi vsaka etična in odgovorna družba morala najprej poskrbeti za najbolj ranljive skupine. Za stranko Desus je nedopustno, da postavljajo nekateri tako socialno kot tudi zdravstveno politiko na glavo s tem, da najprej poskrbijo za elite, nato pa delijo drobtinice ostalemu prebivalstvu. Analiza plač v javnem sektorju, ki je sestavni del današnjega gradiva, izhaja, da se je povprečno število zaposlenih povečalo za 1,6 %, medtem ko se je obseg sredstev za bruto plače v letu 2016 povečal za 5,4 %. Vse lepo in prav, toda ko kljub dejstvu o revščini in nizkih plačah mnogih drugih skupin državljanov največja koalicijska stranka brez soglasja svojih koalicijskih partneric sprejme uredbo, s katero zviša plače tistim z najvišjimi plačami, se nam v stranki Desus to ne zdi niti pravično niti razumno. Podobno Vlada skrbi za plače najbolje plačanih zdravnikov, krči standarde za delov zdravnikov, s čimer ustvarja množico ljudi, ki ne more več priti do zdravnika, da ne omenjam predolgih čakalnih vrst, s katerimi se ogroža zdravje in življenja ljudi. S takšno politiko v Desusu ne soglašamo in stavke dela javnega sektorja so že pred vrati. Na ta način ne bomo daleč prišli. Najprej je treba pomagati najbolj ranljivim skupinam, in to ni zgolj kakšna floskula, da si vsaka politična stranka prisvoji svoj del občinstva, ampak realno stanje, glede na to, katere skupine so bolj občutljive, odrinjene na obrobje, če želite. Gospodarska rast je resda dala Sloveniji veter v jadra, vendar ni čarobno odpihnila revščine. Več kot 54 % upokojencev prejema pokojnino do zgolj 600 evrov, skoraj 17 % upokojencev pa je lani živelo pod pragom tveganja revščine, kar je več kot leto poprej. Socialna in pokojninska politika je za najbolj ranljive starejše bolj malo socialno pravična, na kar smo v stranki Desus že večkrat opozorili, tudi ob interpelaciji te ministrice. Precej žalostna dejstva, ko se hkrati na vse zvone hvalimo ob gospodarski rasti. Lani smo ustvarili 40,4 milijarde evrov bruto domačega proizvoda, zato ne bi smel biti prevelik problem, da finančno pogačo razdelimo tudi tistim, ki še vedno komaj preživljajo mesec. Tudi minimalna plača 614 evrov neto ni takšna, da bi lahko govorili, da lahko delavec z njo dostojno preživi sebe in svojo družino. Predvsem pa minimalna plača ni dvignjena niti na nivo, ki bi presegal prag tveganja revščine, ki je v letu 2016 znašal 616 evrov. V Poslanski skupini Desus smo enotno podprli predlog Levice o dvigu minimalne plače na 700 evrov, žal pa druge politične stranke temu niso sledile. Brez dostojnih plač tudi ni možno pričakovati dostojnih pokojnin, za kar si v Poslanski skupini Desus ves čas prizadevamo. Predsednika Vlade dr. Mira Cerarja, Vlado in pristojno ministrico, odgovorno za trg dela, socialo in pokojninski sistem smo poslanci Desusa v poslanskih vprašanjih večkrat pozvali k uzakonitvi dostojne minimalne plače in tudi, naj se pokojnine vrne na raven, kot če zamrznitev pokojnine v letih 2010 do 2015 ne bi bilo. Po izračunih ZPIZ so upokojenci zaradi zamrznitev pokojnin prikrajšani za 8,4 % pokojnin. Ker posluha za odpravo prikrajšanja upokojencev pri navedenih ni bilo, smo poslanci Desus tak zakon pripravili sami in ga vložili v parlamentarni postopek. Del prikrajšanja se bo nadomestil v letu 2018 z izrednim usklajevanjem pokojnin, ostalo prikrajšanje pa po predlaganem zakonu do leta 2022, ko naj bi se pokojnine poleg rednih uskladitev usklajevale še izredno. Pokojnine so namreč ustavno zaščitena kategorija, zato ni dopustno, da bi upokojenci nosili breme pretekle finančne krize tudi v letih visokih gospodarskih rasti. V Desusu menimo, da 334 milijonov evrov, kolikor bi znašal finančni učinek zakona brez rednih uskladitev, ne bi smel biti problem za državo, ki beleži visoko gospodarsko rast in bruto družbeni proizvod čez 40 milijard evrov letno. Zaskrbljuje tudi stanje v zdravstvu, kar najbolj občutijo otroci, ženske in starejši. Zdravstvena blagajna je sicer prejela nekaj dodatnih finančnih injekcij iz proračuna, kar pa je le kaplja na presušena tla zdravstvenega sistema, saj so javna sredstva za javno zdravstvo naše države pretirano nizka, v primerjavi s tistimi, ki jih v zdravstvo vlagajo primerljive države. Ob tem se javni zdravstveni sistem še naprej razgrajuje, ker pristojna ministrica za zdravje ne zna ali pa ne želi vzpostaviti učinkovitega strokovnega nadzora nad zdravljenjem, odpraviti nedopustno dolge čakalne dobe in prekiniti z dvoživkarskim sistemom dela zdravnikov. Sedanji ukrepi zdravstvene politike in odsotnost pravih ukrepov omogočajo nadaljnje razgrajevanje javnega zdravstvenega sistema v korist zasebnih interesov in postavljajo paciente v vse bolj neugoden položaj. Na vse to smo v stranki Desus pogosto opozarjali. V Poslanski skupini Desus si bomo še naprej prizadevali za javni zdravstveni sistem, ki bo koristil pacientom, za pogoj na trgu dela, da bodo delavci za pošteno delo prejemali pošteno plačilo, za socialno pravičen socialni sistem in za socialno pravičen pokojninski sistem, da ta ne bo proizvajal revežev. Predlog zaključnega računa Proračuna Republike Slovenije za leto 2016 bomo v Poslanski skupini Desus seveda podprli. Hvala lepa za pozornost.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Janko Veber.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem! Zaključni račun Proračuna Republike Slovenije za leto 2016 je seveda pripravila Vlada in prikazuje dejansko realizacijo proračuna v preteklem letu. Pomembno je, da smo s spremembo Zakona o javnih financah omogočili, da revidira zaključni račun tudi Računsko sodišče, seveda je pa tudi kot matično delovno telo obravnavala zaključni račun Komisija za nadzor javnih financ. Sklepi in ugotovitve ob obravnavi zaključnega računa tudi v letošnjem letu ostajajo podobni kot v preteklih letih. Kot pozitiven premik ter posledico ugodnih gospodarskih gibanj in predvsem tudi večje porabe prebivalstva se kaže v višjih prihodkih v proračunu, kot so bili načrtovani. Pomemben je tudi podatek, da se s tem zaključnim računom prehaja v obdobje proračunskih presežkov. Proračun tako ustvarja prihranke, seveda je pa potrebno vedeti, da zaradi fiskalnega pravila ti prihranki ne bodo prišli do ljudi, čeprav so prav ljudje tisti, ki so prispevali k temu, da se je zapolnila bančna luknja. Ko pogledamo v tem poročilu tudi stanje ali pa zanimiv podatek, za 258,8 milijona evrov je prejemkov več predvsem zaradi kupnine za Novo Kreditno banko Maribor. Če bi prodali Novo Kreditno banko Maribor vsaj po knjigovodski vrednosti, bi bilo poleg teh 258 milijonov še dodatnih 400 milijonov evrov več prejemkov, kot je bilo planiranih, če pa bi to banko prodali takrat, ko je najugodnejši trenutek za državo, pa bi seveda zagotovo lahko govorili tudi o milijardi. In nobenih težav ne bi imeli s tem, kako zagotoviti izpadle prihodke, povišati pokojnine in seveda tudi dvigniti ustrezno standard ljudi. Računsko sodišče je sicer v svoji reviziji ponovno izdalo mnenje s pridržkom, izpostavlja enake ugotovitve kot v preteklih letih, ki gredo predvsem na [[…]]Torej, očitki gredo predvsem na račun vključevanja popravkov revizorja v sam zaključni račun. Zato bi bilo vendarle smiselno resneje obravnavati predlog namestnika predsednika Računskega sodišča, ki je predlagal, da bi vendarle komisija sprejela sklep in zavrnila predlog zaključnega računa, s čemer bi bilo omogočeno Vladi, da vnese popravke revizorja v zaključni račun. Komisija takšnega sklepa ni sprejela, kar kaže na to, da še vedno ni dovolj pripravljenosti, da izčistimo tudi besedilo in vsebino zaključnega računa na način, kot ga je revidiralo tudi Računsko sodišče. Zato bo to potrebno v prihodnosti zagotovo resneje obravnavati, kot je bilo v dosedanjem obdobju. V okviru obravnave zaključnega računa proračuna letos obravnavamo tudi gradivo v zvezi z analizo plač v javnem sektorju, ki ga je pripravilo Ministrstvo za javno upravo. To v analizi ugotavlja, da se je v preteklem letu masa sredstev za plače povečala, saj je šlo vendarle za dolga leta varčevanja in ki so posledica varčevalnih ukrepov, nekaj dviga je bilo tudi zaradi nujnega novega zaposlovanja tam, kjer je bilo najbolj kritično in kjer je bilo treba zagotavljati storitve ljudem. Zagotovo pa smo prepričani, da ta pojav dviga plač v javnem sektorju nikakor ne bo ogrozil stabilnosti proračuna. Ne nazadnje so ljudje tudi ravno iz tega sektorja največ prispevali k temu, da se je blagajna stabilizirala in da lahko govorimo o tem, da imamo prihodke višje kot odhodke v proračunu. V poslanski skupini bomo sicer večinsko zaključni račun podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije - krščanskih demokratov, zanjo gospod Jernej Vrtovec.
Spoštovane kolegice in kolegi, lep dober dan! Tako kot vsako leto se tudi pri letošnjem sprejemanju zaključnega računa proračuna Republike Slovenije za prejšnje leto veliko ukvarjamo z mnenjem Računskega sodišča in tudi letos je Računsko sodišče podalo več pripomb na predlog zaključnega računa proračuna. Prvi namestnik predsednika Računskega sodišča je na seji Komisije za nadzor javnih financ povedal, da so ugotovitve zelo podobne tistim iz prejšnjih let in da so tudi napake skoraj identične, podobne. Glede splošnega dela zaključnega računa je opozoril na nekatere primere knjiženj, ki so povzročila, da po njihovem mnenju prihodki in odhodki niso pravilno prikazani. Po njihovih izračunih bi morali odhodki v bilanci prihodkov in odhodkov biti višji za 0,04 %, prihodki pa za 0,01 %. Izdatki v računu finančnih terjatev in naložb so pa precenjeni za 2,7 %, prejemki v isti bilanci pa podcenjeni za 0,4 %. Računsko sodišče je na zaključni račun podalo tudi mnenje s pridržkom; razlog za pridržek pa so številne kršitve zakonskih predpisov, ki se iz leta v leto ponavljajo. Prvi je namestnik predsednika Računskega sodišča je tudi opozoril na nizko črpanje sredstev EU ter na dejstvo, da Računsko sodišče že od leta 2011 podaja popravke revizorja, ki pa jih Vlada še nikoli do sedaj ni upoštevala. Iste napake se torej ponavljajo iz leta v leto, kar pa nas, v Novi Sloveniji resnično skrbi. Predstavnik Računskega sodišča je na seji komisije poudaril, da je Računsko sodišče letos že petič zahteva enake oziroma podobne popravke, ki pa jih je Vlada ponovno zavrnila. Na nekatere pomanjkljivosti je opozoril tudi vrhovni državni revizor Računskega sodišča. Jaz resnično ne razumem Vlade, v čem tiči razlog, da se ponavljajo ene in iste napake, na drugi strani pa ni posluha, da bi se te napake, ki so ene in iste, odpravile, da bi končno uvideli, da so potrebni popravki. Tudi analize plač v javnem sektorju za leto 2016, ki je bila predstavljena na seji komisije, kaže, da se je masa sredstev za bruto plače povečala v primerjavi s prejšnjim letom za 5,4 %, dodatki za 5,7 %, sredstva za delovno uspešnost za 1,9 %, za delo preko polnega delovnega časa za 8,8 %, za dežurstvo pa za 4,5 %. V Novi Sloveniji ob tej priložnosti ponovno poudarjamo sledeče, da bi sadove gospodarske rasti morali čutiti vsi državljani, ne le tisti zaposleni v javnem sektorju. To pa, gospe in gospodje, lahko naredimo le z zmanjšanjem davčnih obremenitev za vse, predvsem torej za zmanjšanje davčne obremenitve dela in potrošnje. Namreč, politika visokih davkov izkazuje veliko nezaupanje do sposobnosti državljanov za upravljanje z denarjem, ki ga sami zaslužijo. Le politika, ki ne zaupa svojim državljanom, od njih zahteva plačevanje previsokih davkov, da bi namesto njih s temi sredstvi tudi potem upravljala. Krščanski demokrati se torej zavzemamo za spremembo take politike, v Sloveniji so plače prenizke, saj si prevelik del zaslužka ljudi prilasti resnično zgolj samo država. V Novi Sloveniji bomo s spremembo davčne politike to spremenili ter povišali plače vsem, ne le nekaterim v javnem sektorju. Torej, rešitev za višje plače po ključu Nove Slovenije, spoštovana Vlada, so nižje davčne obremenitve. Zaradi pripomb, ki jih je na Predlog zaključnega računa Proračuna Republike Slovenije za leto 2016 podalo Računsko sodišče, in zlasti zaradi te šlamparije, da za napake iz preteklosti, ki se ponavljajo iz leta v leto, nikakor ni posluha, da bi te napake popravili, odpravili, pač v Novi Sloveniji tega predloga ne bomo podprli.
Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo mag. Alenka Bratušek.
Lep pozdrav, spoštovani kolegice in kolegi! Zaključni račun državnega proračuna je dejstvo, izvršeno dejstvo. Tudi Računsko sodišče ni ugotovilo večjih nepravilnosti in je zato podalo mnenje s pridržkom, res pa je, da se napake iz leta v leto ponavljajo, res pa je tudi, da so napake iz leta v leto manjše. Tako si sama želim, da bo končno prišel čas, da tudi Računsko sodišče izda pozitivno mnenje za izvrševanje državnega proračuna. V naši poslanski skupini zaključnemu računu seveda ne bomo nasprotovali, kljub temu pa želim opozoriti na nekaj dejstev. Prihodki, predvsem tisti davčni, so bili res realizirani v glavnem tako, kot je Vlada v sprejetem proračunu načrtovala. Veliko odstopanje je, če govorimo o denarju, ki ga dobimo iz Evrope oziroma bi ga lahko dobili iz Evrope. Realiziran je v manj kot 50 %. Se pravi, Vlada se je zmotila – namerno, nenamerno – za skoraj 500 milijonov evrov. Ko pogledamo odhodke, je številka približno enaka. Tudi tukaj je realizacija za približno 500 milijonov evrov nižja od načrtovanega. Odstopata pa dve kategoriji. Eno so investicije in investicijski transferji, skupaj govorimo o investicijah. Načrtovana sredstva so bila v višini 800, 804 milijone evrov, če sem natančna, realizirana v višini 527 milijonov evrov ali kar 277 milijonov evrov manj, kot je bil načrt. Mislim, da je tukaj na mestu vprašanje, zakaj. Napačno načrtovanje ali je krivo to, da ta vlada vsako leto že meseca septembra preneha izvrševati državni proračun? Vsako leto, tudi letos ni izjema. Kljub enormno višjim prihodkom, kot smo jih imeli v času krize, očitno Vlada ne zna drugače kot s prisilno ustavitvijo na nek način spraviti proračun v red. To nikakor ni prav. Druga kategorija, ki se najbolj znižuje, so sredstva, namenjena za pokojnine. 84 milijonov evrov ste na nek način vzeli upokojencem oziroma 84 milijonov evrov je bilo zagotovljenih v proračunu, pa niso prišli do upokojencev. V letu 2015 60, v letu 2016 80 milijonov, v letu 2017 80 milijonov in v letu 2018 ste že sprejeti proračun znižali ravno tako za 80 milijonov evrov. To v štirih letih te vlade pomeni 300 milijonov evrov. Sredstva, ki so bila namenjena za upokojence in pokojnine, na koncu niso prišla do upokojencev. In zdaj naj bi se leta 2019 nekaj uredilo. Je to fer? Je to fer, da štiri leta zmanjšujete sredstva, ki so bila namenjena za upokojence, leta 2019, ko vas več ne bo, pa jim nekaj obljubljate? Seveda ni fer in gre zgolj in samo za populizem.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospa Vojka Šergan.
Hvala za besedo. Spoštovana državna sekretarka s sodelavko, kolegice in kolegi! Predlagani zaključni račun za leto 2016 izraža končni rezultat ekonomske politike za leto 2016. Cilj proračunske politike za leto 2015 je bil zmanjšanje primanjkljaja sektorja države pod 3 % BDP. Ta se je zmanjšal na 2,92 % BDP, v letu 2016 pa je bil cilj fiskalni napor za 0,6 BDP. Tako je Vlada jeseni 2015 planirala, da se bi primanjkljaj sektorja država zmanjšal na 2,22 BDP v letu 2016. Primanjkljaj salda sektorja države je v letu 2016 po podatkih SURS znašal 733 milijonov evrov oziroma 1,8 BDP. Tako je bil celo nižji od zastavljenega. Prav tako je bil boljši rezultat za državni proračun. Vlada je zastavila proračunski cilj jeseni 2015, da bo primanjkljaj znašal v 2016 skoraj 840 milijonov evrov. Realizacija državnega proračuna za leto 2016 kaže, da je bilo 684 milijonov evrov proračunskega primanjkljaja oziroma 154,5 milijonov manj od načrtovanega. Rezultat tega je predvsem v manjši porabi evropskih sredstev. Težave v slabšem črpanju so zaradi tega, ker ob prehodu v novo finančno perspektivo dokumenti v Sloveniji in tudi ostalih članicah EU niso bili pripravljeni. Tukaj bi opozorila, da tudi v prejšnji perspektivi prvi dve leti je bilo zelo nizko črpanje evropskih sredstev. Je pa pomembno prispevalo tudi k temu, da se je dolg državnega proračuna znižal. Dolg državnega proračuna, ki je konec leta 2015 znašal 279 milijonov evrov oziroma 70,7 % BDP, se je v letu 2016 znižal za 150 milijonov evrov in je konec leta 2016 znašal 27 tisoč 129 milijonov evrov oziroma 67,8 BDP. Znižanje dolga državnega proračuna kaže na zelo uspešno upravljanje z dolgom državnega proračuna. Za leto 2016 je tako bil v januarju 2017 Direktoratu za zakladništvo na Ministrstvu za finance Republike Slovenije podeljen naziv upravljavec s tveganji državnega dolga leta. Nagrado je Slovenija dobila, ker je Direktorat za zakladništvo v letu 2016 med majem in oktobrom izvedel tri transakcije odkupa državnih obveznic, nominiranih v dolarjih, v skupnem znesku 2,61 milijard dolarjev in jih zamenjalo sočasno z izdajo cenejših obveznih v evrih. Republika Slovenija je dolarske obveznice izdala v letih od 2012 do 2014, ko ji je bil zaradi finančne krize dostop do evrskih finančnih instrumentov omejen oziroma nedostopen. Takšni rezultati ne bi bili mogoči, če Slovenija ne bi povrnila zaupanja na finančnih trgih. Ključno za to je bila politična stabilnost in ukrepi na področju stabilizacije javnih financ v letu 2015. Tako je zaradi uspešnega znižanja javnofinančnega primanjkljaja pod referenčno mero 3 % BDP v letu 2015 Slovenija po sedmih letih v juniju 2016 izstopila iz postopka presežnega primanjkljaja. Glede rezultatov fiskalne politike za leto 2016 je pa vendarle treba povedati, da je Fiskalni svet po pregledu makroekonomskih razmer in javnofinančnih gibanj ocenil, da je Slovenija v letu 2016 izpolnila fiskalna pravila in to v obdobju, v katerem Slovenija še ni dosegala srednjeročnega fiskalnega cilja. To je strokovna ocena Fiskalnega sveta in ne politikov. Glede zniževanja dolga sektorja države je Fiskalni svet v svojem pisnem mnenju povedal, da če bi veljalo pravilo za leto 2016, bi se moral dolg sektorja države v letu 2016 znižati za 1,2 odstotne točke BDP, dejansko znižanje dolga pa je znašalo celo 3,4 odstotne točke BDP. S tem bi bilo zahtevano znižanje dolga v letu 2016 preseženo skoraj za trikrat. Pravilo zniževanja dolga bo veljalo po končanju prehodnega obdobja. Na podlagi mnenja Fiskalnega sveta bi to začelo veljati v letu 2019. Kljub temu pa je zniževanje dolga v deležu BDP in tudi v dejanskem znesku velik uspeh proračunske politike za leto 2016. Glede poročila Računskega sodišča je treba povedati, da je na podlagi ugotovitev o pravilnosti izvršitve državnega proračuna za leto 2016 izreklo mnenje s pridržkom, kot so na seji Komisije za nadzor javnih financ predstavili predstavniki Računskega sodišča in pojasnili, da so napake podobne, kot so bile v prejšnjih letih, vendar se te zmanjšujejo. V Poslanski skupini Stranke modernega centra pričakujemo, da bo teh napak v prihodnje še manj, tako bomo lahko v Državnem zboru obravnavali zaključne račune z napakami, ki so manjše od 2 % revidiranih sredstev, tako bodo tudi mnenja Računskega sodišča pozitivna. V Poslanski skupini Stranke modernega centra podpiramo sklep, ki ga je Komisija za nadzor javnih financ predlaga Državnemu zboru, da po obravnavi na podlagi 168. člena Poslovnika Državnega zbora sprejme Zaključni račun Proračuna Republike Slovenije za leto 2016. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Kolegice in kolegi, predstavnice Vlade! Zaključi račun proračuna za leto 2016 v splošnem kaže predvsem to, kako je ta vlada gospodarila z denarjem davkoplačevalcev, kako je oplemenitila svoje naložbe in seveda tudi, kako se je zadolževala; to nam kažejo vse tri bilance proračuna, bilanca A, B in C. Pri tem je treba povedati, da vsi makroekonomski kazalci, ki so povedani in izhajajo tudi iz zaključnega računa, ne kažejo dejanske kvalitete tega upravljanja. Kvalitete tega upravljanja predvsem ne kažejo zaradi tega, ker Računsko sodišče ni ugotavljalo smotrnosti proračuna niti smotrnosti porabe, ampak izključno samo pravilnost; z drugimi besedami, ali je šlo za porabo denarja v skladu z zakonom ali ne. O smotrnosti seveda danes veliko govorimo, tudi sam bom nekaj povedal, vendar je tu zadeva popolnoma drugačna. Predvsem nam to kaže tudi ocena Evropske komisije, ki ima Slovenijo še vedno za finančno tvegano državo in ni prešla v tako imenovani razred A, ampak je še vedno tista, ki je pod nadzorom Evropske komisije glede javnih financ, ne glede na to, kako mi tolmačimo fiskalno pravilo in kvaliteto javnih financ. Za kaj pravzaprav gre? Za to, da je strukturni primanjkljaj v naši državi veliko večji, kot je nominalni primanjkljaj, in ta strukturni primanjkljaj dejansko kaže kvaliteto javnih financ. Naslednje vprašanje, na katerega bi rad opozoril, je vprašanje ponavljanja napak, o čemer so kolegi že govorili. Kaj je pravzaprav Vlada tu naredila – dejansko je napak vedno manj, ampak namesto da bi se napake popravile, je Vlada, seveda preko Državnega zbora, v mnogih primerih raje spremenila zakon. Podobno kot pri odločbi Ustavnega sodišča in potem pri želji po tem, da se Ustava glede šolstva spremeni. To pa ni pravilen način; namesto da ti popraviš napako, ki si jo storil in je dolgoletna napaka, enostavno to napako rešiš tako, da popraviš zakon. Tu na nek način Vlada prinaša okrog samo sebe in na drugi strani seveda tudi Državni zbor. Tako se kvaliteta, pa tudi pravilnosti izvajanja proračuna kaj bistveno niso popravile. Tu še zmeraj govorimo o tem – in Računsko sodišče govori o tem –, da Vlada ne spoštuje določb Zakona o javnih financah, da ne spoštuje določil pogodb, da ni pravilnosti pri oddajah javnih naročil in da gre za zamude pri izplačilih. Tukaj govorimo o odhodkih in na odhodkih so te 4 komponente največja težava dejansko. Poleg tega se pri transferjih dejansko dogajajo nepravilnosti v postopkih same izvedbe javnih pozivov in razpisov. Tudi pri transferjih gre za to, da se Zakona o javnih financah ne spoštuje in da ga Vlada ne spoštuje. Prav tako ni bilo pogojev za oddajo infrastrukture v brezplačno uporabo, zamude pri izplačilih, pomanjkljivo izvajanje nadzora neposrednih proračunskih uporabnikov nad posrednimi proračunskimi uporabniki oziroma nad poslovanjem pravnih oseb, pomanjkanje nadzora, niso bile javne službe, izvajanje gospodarske javne službe ni bilo zagotovljeno v predpisani obliki in niso bile spoštovane pogodbe. O tem govori Računsko sodišče, ko ocenjuje proračun. Ko ocenjuje oziroma sploh ne more oceniti bilance stanja, ko govorimo o celotnem premoženju države, tukaj mislim seveda na premoženje predvsem v nepremičninah, dejansko Računsko sodišče ni niti izdalo mnenja. Zakaj ni izdalo mnenja? Zaradi tega, ker nima podatkov. To, da Računsko sodišče nekomu ne izda mnenja, je slabše, kot da izda negativno mnenje. Za negativno mnenje potrebuje Računsko sodišče 10 % vseh podatkov in ugotavlja, da gre za 10 % nepravilnosti, do 10 % nepravilnosti. Pri mnenju s pridržkom je bilo že omejeno, gre za 3 % in tako naprej. Če pa ne izda mnenja, pa pomeni, da sploh nima podatkov o tem. O tem seveda tudi govori Računsko sodišče, da ko govorimo o premoženju države in ko govorimo o nepremičninah predvsem, osnovnih sredstev, enostavno ta vlada nima verodostojne dokumentacije za osnovna sredstva, predvsem tista, ki so bila prenesena na Ministrstvo za infrastrukturo. Tukaj se dejansko potem postavi vprašanje, kaj je z našo železniško infrastrukturo ali pa tisto železniško infrastrukturo, ki naj bi bila zgrajena nekje v prihodnosti, da letos veliko govorimo o drugem tiru, ali je tukaj zagotovljena vsa dokumentacija in ali ima Vlada vso dokumentacijo, da se ta projekt sploh lahko začne. Tudi na komisiji je bilo o tem govora in obljubljeno imamo o tem, imamo sporočilo Vlade oziroma odgovor Vlade. Poleg tega je Računsko sodišče ugotovilo nezadostne in neustrezne dokumentacije pri potrditvi dolgoročnih terjatev iz poslovanja in pomanjkljive analitične evidence in slab nadzor nad terjatvami za sredstva, dana v upravljanje. Seveda zaradi tega, ker enostavno ni podatkov o tem, kaj ta država ima, kaj je njena lastnina, zaradi tega Računsko sodišče ni izdalo mnenja. Zaradi tega je seveda zelo težko govoriti v tem primeru, da je zaključni račun za leto 2016 dober, da je zaključni račun boljši in da je dejansko vsebinsko boljši, kajti tega sam zaključni račun ne kaže. Ni podatkov, po drugi strani pa težave, nepravilnosti rešuje tako, da spreminja zakon Vlada v mnogokaterih primerih. Seveda to ni dobro. Zaradi teh zadev seveda v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke tega zaključnega računa ne bomo potrdili oziroma ne bomo glasovali za sprejetje. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava. Ker so se odjavili vsi prijavljeni razpravljavci, ima besedo predstavnica Vlade, državna sekretarka na Ministrstvu za finance mag. Saša Jazbec.
Hvala lepa za besedo. Želela bi se samo odzvati na nekatere, na nekatera vprašanja, ki so bila izpostavljena pri predstavitvi, torej, stališč poslanskih skupin. Pa bom šla kar po vrsti. Vsa zemljišča za drugi tir so odkupljena oziroma pridobljena, kot veleva zakon. Pravica graditi je izkazana na vseh parcelah. Vpisi v zemljiško knjigo so v teku. To je bila prva točka. Drugič, ko je bilo večkrat omenjeno glede Računskega sodišča in kako se te nekatere napake konsistentno in konstantno pojavljajo. Dejstvo je, da z Računskim sodiščem pri nekaterih problemih stojimo na strokovno različnih stališčih. Ne moremo se pač zmeniti, ali je denar na računu pri SPS, ali so to dana posojila ali so to sredstva oziroma stanje na računu. Ampak, kot smo danes povedali oziroma kot ste slišali iz več virov, z Računskim sodiščem redno, lahko rečem redno, sedimo in se pogovarjamo o teh odprtih zadevah zato, ker je tudi nam ali pa predvsem Vladi v interesu, da bi bilo razhajanj čim manj in da bi bilo pač enkrat tudi mnenje na zaključni račun, da bi bilo brez pridržka oziroma da bi bilo pozitivno. Mogoče še to, kar je bilo zdaj čisto na koncu omenjeno, da Računsko sodišče nima ustreznih podatkov. Tu bi rada omenila, da prav pri tem, ko naj bi bilo pomanjkanje verodostojnih podatkov glede sredstev na infrastrukturi, da imamo tu urejenih zdaj že preko 85 % tega. Ko je Računsko sodišče na to prvič opozorilo, je bil ta odstotek bistveno nižji. Dejstvo je, da na tem področju, na vseh področjih, kjer imamo razhajanja dolgoletna z Računskim sodiščem, delamo na tem, da bi jih bilo čim manj oziroma da bi jih uskladili. Tretja izpostavljena zgodba so bila EU sredstva oziroma zelo nizko črpanje v preteklem letu. Tukaj bi vseeno rada poudarila, da EU sredstva, ki niso porabljena v tekočem letu, seveda niso izgubljena, ampak se prenesejo v naslednje leto. Nam je bila dodeljena konkretna ovojnica, ki se ne zmanjšuje, kolikor manj jo porabiš v tekočem letu, toliko več ti je ostane za naprej in v bistvu na to zgodbo lahko gledamo tudi s pozitivne strani, da naše gospodarstvo oziroma da naša država dosega visoko gospodarsko rast brez intenzivne uporabe EU sredstev in da nam pač ta EU sredstva, ta kohezijska ovojnica v višini treh milijard in 11 milijonov, ostajajo oziroma da bodo pripomogla k ugodni gospodarski klimi tudi v prihodnosti. Pa tudi tukaj bi lahko povedala, da je bilo zdaj vseeno dodeljenih, iz podatka imam, sicer na stanje 30. 11., da je bilo dodeljenih s strani organa upravljanja že milijarda 700, že preko milijarde 700 teh sredstev od treh milijard, da je pogodbeno vezanih tudi že več kot polovica, milijarda 600, in da tudi pri izplačilih in pri certifikaciji, da smo zdaj v zadnjem mesecu naredili korak naprej. Navezava na EU sredstva in na zaustavitev proračuna. Minister za finance v skladu z Zakonom o javnih financah mora izdati podrobnejša navodila o zaključku leta do 30. septembra tekočega leta. Tako konkretno letos so proračunski uporabniki v skladu s pravilnikom v zaključku leta lahko prevzemali obveznosti do vključno 5. oktobra, po tem roku pa tudi še v izjemnih primerih oziroma če sem natančnejša, že v osnovi veljajo pri tem prevzemanju obveznosti izjeme za ene določene namene in med temi nameni v bistvu so EU sredstva. Tako pri tem, pri porabi EU sredstev, ni teh omejitev, medtem ko pri integralnih sredstvih je pa nujno, da so izdana navodila, do kdaj je dovoljeno prevzemati obveznosti in posredovati dokumentacijo, da se pač zadeve v letošnjem letu izpeljejo, ker je treba pri tem upoštevati oziroma gledati na likvidnostni položaj proračuna in gledati oziroma slediti ciljnemu primanjkljaju. Toliko z moje strani. Hvala.
Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Želi. Prosim za prijavo. Besedo ima mag. Andrej Šircelj. Pet minut, kot običajno.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Mislim, da bom porabil manj kot pet minut, bi pa rad na nekaj dejansko opozoril. V bistvu gre za način. Način, ki se uveljavlja v naši državi in ki pomeni, da nismo več pravna država. Tudi zdaj, ko je državna sekretarka rekla: »Glejte, mi imamo toliko in toliko napak v tem proračunu, ampak strokovna izhodišča so različna, zaradi česar se mi z Računskim sodiščem ne moremo glede tega, tega in tega zmeniti.« Glejte, Računsko sodišče je nadzorni organ in Računsko sodišče dejansko nadzira pravilnost proračuna, izvajanja proračuna za posamezno leto. Vlada ima v tem primeru, posebej, ker se ponavljajo ti primeri iz leta v leto, samo eno možnost – da izvede tisto, kar pravi Računsko sodišče. Potem pa se pogovarja o strokovnih izhodiščih. Podobno kot, če želite, ko govorimo o odločbah Ustavnega sodišča, ko nekaj odloči in potem mora izvršna ali zakonodajna oblast to izvršiti, ne glede na različna, če želite, strokovna, svetovnonazorska ali kakršnakoli druga izhodišča. To je temelj pravne države. Potem ko se to izvede, se pa lahko ponovno pogovarja o tem, ali je rešitev dobra ali ni dobra. Ker če bomo tako delali, glejte, potem bomo enostavno prišli do tega, da mi pravne države [[…]]Pravzaprav je že zdaj nimamo in bomo še v slabšem položaju, kot smo zdaj. Če se mi ne bomo držali nekih pravil v tej državi in dali nadzorstvenim institucijam veljavo in jih ne bomo prelisičili s tem, da bomo spremenili zakon ali pa zaradi ustavne odločbe spremenili Ustavo, glejte, to pač v tej državi [[…]]Ampak, tudi če govorimo o pravu in pravni državi, enostavno ne gre. To pomeni razpad pravne države pri tem proračunu. Za to dejansko gre pri teh zadevah! Prosil bi – to je odgovor na to, seveda z željo, da ne bo več pridržka pri proračunu –, da enostavno upoštevate in izvedete tisto, kar glede proračuna reče Računsko sodišče.
Zaključujem razpravo. O predlogu zaključnega računa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 26. točki dnevnega reda. S tem prekinjam 23. točko dnevnega reda. Prehajamo na 26. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA SKLEPA O USTAVITVI POSTOPKA RAZPUSTITVE OBČINSKEGA SVETA OBČINE KOSTANJEVICA NA KRKI. Predlog sklepa je v obravnavo Državnemu zboru predložil Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa dajem besedo predsedniku odbora mag. Dušanu Verbiču.
Hvala za besedo, predsednik. Spoštovana državna sekretarka, poslanke in poslanci, prav lep pozdrav! Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo je na svoji 42. seji dne 24. 11. 2017 kot matično delovno telo v okviru obravnave priprave Predloga sklepa o ustavitvi postopka razpustitve Občinskega sveta Občine Kostanjevica na Krki na podlagi drugega odstavka 90c. člena Zakona o lokalni samoupravi ter 112. člena Poslovnika Državnega zbora sprejel Predlog sklepa o ustavitvi postopka razpustitve Občinskega sveta Občine Kostanjevica na Krki. Prvič, Državni zbor Republike Slovenije ugotavlja, da je Občinski svet Občine Kostanjevica na Krki dne 28. oktobra 2017 sprejel Odlok o proračunu Občine Kostanjevica na Krki za leto 2017 in Odlok o proračunu Občine Kostanjevica na Krki za leto 2018. Občinski svet Občine Kostanjevica na Krki je s sprejetjem odlokov iz prejšnje točke odpravil nezakonito ravnanje, ki ga je Državni zbor Republike Slovenije ugotovil s sklepom o odpravi nezakonitega ravnanja v tej občini z oznako EPA 2031 /VII, ki ga je sprejel na 33. seji dne 26. septembra 2017. V skladu z drugim odstavkom 90. c člena Zakona o lokalni samoupravi se postopek o razpustitvi Občinskega sveta Občine Kostanjevica na Krki ustavi. To se pošilja v obravnavo in sprejetje Državnemu zboru. Odlok o proračunu Občine Kostanjevica na Krki za leto 2017 in Odlok o proračunu Občine Kostanjevica na Krki za leto 2018 sta bila objavljena v Uradnem listu Republike Slovenije št. 61/17 z dne 2. november 2017. Državni zbor na podlagi navedenega ugotavlja, da je občinski svet v roku, ki je bil določen s sklepom, ugotovljeno nezakonito ravnanje odpravil, zato se postopek njegove razpustitve s tem sklepom ustavi. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo mag. Bojana Muršič.
Hvala predsednik za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Socialni demokrati izražamo zadovoljstvo, da so občinski svetniki Občine Kostanjevica na Krki po več dveh letih nezakonitega ravnanja ugotovili, da je treba sprejeti kompromis in sprejeti proračun, saj bi bila v nasprotnem primeru uporabljena skrajna sila razpustitev občinskega sveta občine, kot to določa Zakon o lokalni samoupravi. Nezakonito ravnanje je občinski svet odpravil s tem, ko je sprejel proračun za leto 2017 in proračun za leto 2018. Sicer je bilo ta sprejetje na zadnji dan roka, ki smo mu ga postavili, zato se postopek predčasne razpustitve občinskega sveta s tem tudi ustavi. Ob tem pa želim poudariti, da s takšnim sklepom in s takšnim ravnanjem ni zadovoljen nihče od vpletenih; tako ne župan, ki je menil, da bi bilo dobro, da bi imel novo sestavo občinskega sveta, tako tudi občinski svetniki, ki so menili, da mora župan zapustiti mesto in imeti nove volitve župana, a do tega ni prišlo. O tem, kdo je ravnal pravilno in kako bi bilo pravilno, bodo volivci odločali na naslednjih lokalnih volitvah, kdo je imel prav. Ob vsem tem pa, kar smo bili slišali in tudi bili pisno seznanjeni, gre pa ugotoviti, da bomo morali v prihodnjih letih razmišljati o tem, da so potrebne spremembe na področju lokalne samouprave, če občinski svet ne sprejeme proračuna, ter da se ne dopušča tako dolgo nezakonito ravnanje, kot je sedaj opredeljeno v sedanjem Zakonu o lokalni samoupravi. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo Sklep o ustavitvi postopka razpustitve Občinskega sveta Občine Kostanjevica na Krki podprli, ob tem pa, ker sem v letošnjem letu zadnjič za zagovornico, mi dovolite, da vsem v prihajajočem letu zaželim več strpnosti in pogovora in – vse dobro! Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Levica, zanjo dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči, lep pozdrav vsem skupaj! Konec septembra je Državni zbor sprejel sklep, s katerim je Občini Kostanjevica na Krki določil 30-dnevni rok, v katerem mora odpraviti nezakonito stanje. Občina je bila namreč od leta 2015 brez veljavnega proračuna. Že ob takratni obravnavi smo v Levici opozorili, da je položaj tej konkretni občini najlepši dokaz, kako zelo potrebujemo reformo lokalne samouprave, v imenu Levice to že cel mandat tulim. Kljub temu da je imel minister Koprivnikar v tem mandatu odlično priložnost, da izpelje vsaj prvi krog te reforme, se to ni zgodilo. Minister se je ukvarjal z vsem drugim, vključno z binglanjem iz helikopterja med obiski v ZDA, na področju lokalne samouprave pa se stanje poslabšuje. Imamo slabo strategijo razvoja in imamo mini zakonske predloge, ki so pogosto v direktnem nasprotju z le-to. Kostanjevica na Krki ni edina občina v Sloveniji, ki trenutno je ali je bila ujeta v razprtije med svetniki in županom, je pa edini primer, ki ga obravnavamo v Državnem zboru. Trenutni sistem omogoča, da 10 občinskih svetnikov in en župan v šahu držijo vse občanke in občane. Tak sistem je preprosto nevzdržen, še posebej, če je razlog za peripetije neuresničljiva predvolilna obljublja o tem, kako in komu se bo razdelilo nekaj malega penez. Lokalne volitve so bile oktobra 2014, občina je bila tri leta brez veljavnega proračuna, to pomeni razvojni zaostanek, nižjo kakovost življenja za občanke in občane, ni investicij, ni evropskih sredstev in četudi bi Državni zbor občinski svet razpustil, bi bil en mandat izgubljen. Streznitev je prišla s strani občinskih funkcionarjev dobesedno na zadnji dan izteka roka, po katerem bi bil sprožen postopek razpustitve. Na zadnji dan roka sta bila sprejeta proračuna. Dvomimo, da zaradi tega, ker so se zavedali, da največ prav oni škode povzročajo lastnim občankam in občanom. Prav tako dvomimo, da se bo stanje spremenilo. Če 11 občinskih funkcionarjev v zadnjih treh letih ni proračunske seje niti moglo izpeljati, se bodo peripetije in nagajanja v predvolilnem letu najverjetneje oziroma upal bi si reči celo gotovo še okrepile. Ne glede na vse, občanke in občani ne morejo storiti povsem ničesar. Potem ko so leta 2014 oddali svoj glas, lahko ne glede na vse, predvsem le čakajo, da poteče 4-letni mandat. Pa bi lahko bilo drugače. Če se večina strank v tem parlamentu ne bi ustrašila za svoje župane, bi danes imeli institut odpoklica župana. Občanke in občani bi lahko župana ali svetnike odpoklicali takoj, ko postane jasno, da jih čaka 4 leta ali nekaj let stagnacije, da ne bo izveden niti en sam projekt, da jim s tem pada kvaliteta življenja. Župani in občinski svetniki bi pri tem zelo dobro premislili, kaj in kako delajo. A stranke, ki imajo največ ali nekaj lokalnih funkcionarjev, so bile proti. SDS, SD, Desus in NSi so glasovale proti uvedbi instituta odpoklica župana. Na žalost. Tako kot na lokalni ravni ima partijska tudi na državni ravni pri nekaterih omenjenih strankah lasten interes in prednost pred družbenim in državnim, če hočete. Tako kot na lokalni ravni so tudi na državni ravni le volivci tisti, ki lahko to spremenijo. Na žalost še vedno le vsaka 4 leta in brez možnosti odpoklica. Tudi v imenu Levice vam čestitam ob praznikih, vključno s tistim državnim. V bodočem letu, v bodočem mandatu želim več solidarnosti, več strpnosti, želim seveda tudi, da bi pravo šlo v smeri pravičnosti. V naslednjem mandatu pa želim, tudi če ne bom jaz notri, da bi dejansko bili v Državnem zboru tisti, ki se morajo ukvarjati s politiko, ne pa tisti, ki bi si to mogoče želeli in dosti, dosti več uma in manj počez umovanj in stereotipnih umekov. Vse dobro. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospa Anita Koleša.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi! Ker kostanjeviški svetniki dve leti zapored niso sprejeli potrebnih proračunskih dokumentov, je pristojno Ministrstvo za javno upravo Vladi predlagalo razpustitev občinskega sveta, ta pa je predlog podprla in ga posredovala Državnemu zboru. Državni zbor je na seji dne 26. 9. 2017 sprejel Sklep o odpravi nezakonitega ravnanja v Občini Kostanjevica na Krki, opozoril občinski svet na njegovo nezakonito ravnanje ter ga pozval, da nezakonitost odpravi tako, da v 30 dneh od prejema sklepa sprejme proračuna za leto 2017 in 2018 in ga obvesti, da bo postopek o predčasni razpustitvi s sklepom ustavil, če bo ta ravnal v skladu s pozivom. V Poslanski skupini SMC smo Sklep o odpravi nezakonitega ravnanja v Občini Kostanjevica na Krki podprli z nelagodjem, saj je šlo za oblasten poseg državnega organa v sistem lokalne samouprave kot neodvisnega sistema demokratičnega načina upravljanja javnih zadev v okolju, v katerem živi sleherni od nas. Zato pozdravljamo odločitev občinskega sveta, da je v zahtevanem roku, sicer na zadnji dan izteka roka, sprejel proračuna za leti 2017 in 2018, saj smo se le tako lahko izognili temu, da bi Državni zbor moral razpustiti neposredno izvoljeni občinski svet in razpisati nove volitve. Zato bomo predlog sklepa, ki ga je pripravilo matično delovno telo, seveda podprli. Razpustitev Občinskega sveta Kostanjevica na Krki namreč ne bi bil le madež za Občino Kostanjevica na Krki, ampak bi bilo sporočilo tudi širše, to je, da demokracija in demokratično izvoljeni organi na ravni lokalnih skupnosti ne delujejo in da je vprašljivo tudi samostojno delovanje malih občin, kot je na primer Kostanjevica. Veseli nas, da se je končno le dokazalo, da so sposobni svoje lokalne zadeve reševati sami. Kljub vsemu pa ne moremo biti zadovoljni, ker občinski svetniki do sedaj niso bili sposobni poiskati rešitev brez groženj z razpustitvijo in patronata državnih organov, ministrstva oziroma Vlade in Državnega zbora predvsem pa so dve leti zaradi političnega nasprotovanja zanemarjali potrebe občank in občanov. Nesprejetje proračuna onemogoča samostojno urejanje lastnih zadev v lokalni skupnosti. Prav proračun kot ključna finančna komponenta urejanja samostojnega upravljanja lokalnih zadev je ena temeljnih sestavin samega bistva lokalne samouprave. Če namreč ni sprejetega proračuna, se temeljne naloge v lokalni skupnosti preprosto ne morejo izvajati ali pa se te izvajajo kvečjemu omejeno ali v bistveno okrnjenem sistemu. Istočasno pa je občina podvržena razvojnemu sodelovanju, ni namreč novih investicij ali zadolževanja, prav tako ni mogoče kandidirati za sredstva Evropske unije ali iz naslova državnih razpisov, saj ta ne more zagotavljati lastne udeležbe. Oteženo in bistveno okrnjeno je tudi financiranje vseh javnih zavodov, katerih ustanoviteljica je občina, kot tudi določenih nevladnih organizacij. Ne gre spregledati, da je bila Občina Kostanjevica na Krki prisiljena ustaviti ali ne začeti 32 projektov in da je leto 2017 v bistvu že izgubljeno in da bo mogoče do naslednjih lokalnih volitev konec leta 2018 izvrševati v popolnem obsegu le proračun za leto 2018 v vrednosti okoli 2,4 milijone evra. Vseeno bolje nekaj kot pa nič, kar pa ne more biti tolažba za naprej. Še posebej zato, ker se, kot je razvidno iz medijskih zapisov, razmere, ki so skoraj pripeljale do razpustitve občinskega sveta, očitno niso kaj prida spremenile. Žal pa na podlagi Zakona o lokalni samoupravi oziroma o tej funkciji na voljo nimamo več orodij za otežitev oteženega delovanja Občine Kostanjevica na Krki. Edino in hkrati najmočnejše je bilo uporabljeno, zato so zdaj na potezi občani in občanke oziroma volivci in volivke.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Žan Mahnič.
Hvala za besedo, predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Septembra smo v Državnem zboru sprejeli sklep, da mora Občina Kostanjevica na Krki odpraviti nezakonito ravnanje oziroma neravnanje, saj občina v skladu z zakonom ni sprejela predloženega in pripravljenega proračuna za leto 2017 in leto 2018. V Poslanski skupini SDS smo že pri obravnavi tega sklepa opozorili, da sta po našem mnenju tako Vlada Republike Slovenije kot Ministrstvo za javno upravo zamujala z odločnim posredovanjem v tej občini. Stanje in razmere so bile v Občini Kostanjevica na Krki nevzdržne tako v zvezi s financiranjem kot izvajanjem proračuna že od leta 2015 naprej. Po našem mnenju je nesporno potrebno upoštevati in spoštovani Ustavo Republike Slovenije in v njej določeno avtonomijo lokalne samouprave, a ta žal ne more biti brezmejna. Veljavna zakonodaja tako točno določa, kdo je izključni predlagatelj občinskega proračuna in kdo ga tudi sprejme. Razdvojenost, ki se je pokazala v primeru Občine Kostanjevica na Krki, pa vsekakor meče slabo luč tako na delovanje lokalne samouprave kot tudi na delo oziroma nereagiranje Vlade in pa Ministrstva za javno upravo. V primeru odločnejšega delovanja in ukrepanja bi nedvomno ta agonija v Občini Kostanjevica na Krki bila že zdavnaj zaključena. Zakaj agonija? Ni potrebno posebej poudarjati načina financiranja v vsem tem času, ko se občinski svetniki navkljub županu nikakor niso mogli dogovoriti in tudi sprejeti občinskega proračuna. Torej v občini v vsem tem času ni bilo razpisov, ni bilo investicij, niti ni bilo razvoja, ki bi bil še kako potreben za občine, o katerih se v Državnem zboru večkrat pogovarjamo in v ta sklop občin zagotovo sodi tudi Občina Kostanjevica na Krki. Nedvomno pa je po mnenju naše poslanske skupine župana in pa tudi občinske svetnike streznilo dejstvo, da je bil občinski svet tik pred razpustitvijo in novimi volitvami. No, občinski svet Kostanjevica na Krki pa je vendarle našel toliko politične moči in volje in konec oktobra sprejel proračun za leto 2017 kakor tudi proračun za leto 2018. S tem pa je bila odpravljena nezakonitost, na katero je Državni zbor opozoril Občino Kostanjevica na Krki v mesecu septembru. V skladu s tem bomo tudi glasovali v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke in z zadovoljstvom ugotavljamo, da je pač eden od problemov, žal je sicer trajalo dve leti, pa vendarle tudi rešen. Hvala lepa.
Prehajamo na splošno razpravo o predlogu sklepa. Besedo dajem predstavniku predlagatelja mag. Dušanu Verbiču.
Hvala lepa še enkrat,za besedo, predsednik. V tej zadevi, mislim, da ni potrebno kaj veliko dodatno še povedati, predvsem zaradi tega, kajti ta primer je bil tako vsebinsko obravnavan na matičnem odboru kot tudi Državnem zboru in tudi danes v predstavitvi stališč. Lahko bi zaključil samo v tem kontekstu, da vsi poslanci tega državnega zbora delimo zadovoljstvo, da se je ta zadeva v Občini Kostanjevica na Krki rešila na način, kot je tudi edino prav. To pomeni, da tako izvršilna kot zakonodajna veja oblasti s svojo pristojnostjo naj ne poseže v lokalno skupnost, ne glede na to, da se je prvotno kazalo v tem primeru, da je potrebno poseči tudi po najbolj strogem ukrepu, in to je z odločitvijo zakonodajne veje oblasti, in sicer za poseg, ki se imenuje razpustitev občinskega sveta. Zato menim, da ni potrebno kaj posebno dodatno še razlagati, tudi razpravljati o tej zadevi. Bi pa izrazil še v tem kontekstu tudi prošnjo, željo ali apel vsem občinam v Republiki Sloveniji, da določena nasprotovanja, ki so prav gotovo prisotna v lokalnih skupnostih, da naj medsebojno uredijo na način, da ni potreben tovrsten krut poseg izvršilne in zakonodajne veje oblasti v njihovo samostojno prisotnost. Menim, da je to dovolj in s tem tudi zaključujem. Hvala lepa.
Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas za razpravo še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika še kdo razpravljati. Nihče. Torej, zaključujem splošno razpravo. Amandmaji k predlogi sklepa niso bili vloženi. Odločanje o predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam 26. točko dnevnega reda in 36. sejo Državnega zbora, ki jo bomo z glasovanjem nadaljevali ob 16.50.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Preden preidemo na postopek glasovanja, vas želim obvestiti, da bo Državni zbor glasovanje opravil po naslednjem vrstnem redu: 6., 8., 9., 18., 23., 26. in 22. točka dnevnega reda. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 6. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o kmetijskih zemljiščih po skrajšanem postopku Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker matično delovno telo predlaga zboru, da predlog zakona sprejme v predloženem besedilu, in ker amandmaji k prehodnim in končnim določbam niso bili vloženi, prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona, to je na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti pa nihče. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 8. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah Zakona o dodatni koncesijski dajatvi od prejemkov, izplačanih za občasna in začasna dela študentov in dijakov po skrajšanem postopku Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenem predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da je bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 66, proti pa nihče. [[Za je glasovalo 66.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem 8. točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 9. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o nagradah in priznanjih za izjemne dosežke v znanstvenoraziskovalni in razvojni dejavnosti po skrajšanem postopku Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženem amandmaju, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 18. 12. 2017. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SDS k 6. členu. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 12, proti pa 52. [[Za je glasovalo 12.]] [[Proti 52.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmaju in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi predlagani amandma ni bil sprejet, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 67, proti pa nihče. [[Za je glasovalo 67.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem 9. točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 18. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o trgovini. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o trgovini je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 11, proti pa 38. [[Za je glasovalo 11.]] [[Proti 38.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem 18. točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 23. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zaključnega računa Proračuna Republike Slovenije za leto 2016. Prehajamo na odločanje o Predlogu zaključnega računa Proračuna Republike Slovenije za leto 2016. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 46, proti pa 10. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 10.]] Ugotavljam, da je Zaključni račun Proračuna Republike Slovenije za leto 2016 sprejet. S tem zaključujem 23. točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 26. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga sklepa o ustavitvi postopka razpustitve Občinskega sveta Občine Kostanjevica na Krki. Ker amandmaji k predlogu sklepa niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o Predlogu sklepa o ustavitvi postopka razpustitve Občinskega sveta Občine Kostanjevica na Krki. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 63, proti pa nihče. [[Za je glasovalo 63.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem 26. točko dnevnega reda. Prehajamo na 22. točko dnevnega reda, to je na potrditev uradno prečiščeni besedili Zakona o zaposlovanju, samozaposlovanju in delu tujcev ter Zakona o tujcih. Uradni prečiščeni besedili je pripravila Zakonodajno-pravna služba zbora in jo zbor potrdi brez razprave. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Potrdi se uradno prečiščeno besedilo Zakona o zaposlovanju, samozaposlovanju in delu tujcev. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 64, proti pa nihče. [[Za je glasovalo 64.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor uradno prečiščeno besedilo navedenega zakona potrdil. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Potrdi se uradno prečiščeno besedilo Zakona o tujcih. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 59, proti pa nihče. [[Za je glasovalo 59.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor uradno prečiščeno besedilo navedenega zakona potrdil. S tem zaključujem 22. točko dnevnega reda in tudi 36. sejo Državnega zbora. Vsi ste lepo vabljeni na slavnostno sejo v petek.