Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo 17. sejo državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da so zadržani in se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: mag. Milan M. Cvikl, Geza Džuban od 14.00 ure dalje, Ljubo Germič od 14.00 ure dalje, Ivan Jelen, Zmago Jelinčič Plemeniti, Franc Kangler za pričetek seje, Darja Lavtižar Bebler, dr. Marko Pavliha, Maria Pozsonec, Jakob Presečnik, Ciril Testen in Rudolf Moge od 14.00 ure dalje. Prehajamo na 24. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O POLICIJI, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložil poslanec dr. Marko Pavliha. V zvezi s tem zakonom odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje predlaga državnemu zboru, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Na podlagi tretjega odstavka 134. člena poslovnika dajem najprej besedo predstavniku predlagateljev zakona za dodatno obrazložitev. [[Se odpovedujejo.]] Besedo dajem predstavniku vlade oziroma vlada v zvezi s to točko nima besede. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Vili Rezman bo predstavil stališče poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev. Prosim.
Dobro jutro! Hvala lepa za besedo. V poslanski skupini DeSUS sodimo, da je predlagatelj zagotovo imel dober namen, ko je predlagal ta zakon, in kot veste, je vzbudil tudi precej medijske pozornosti. V začetni fazi je ta medijska pozornost šla predvsem v smeri opozoril, kako negativne posledice lahko ima uporaba šokerjev, za katere pravzaprav gre, šlo pa je tudi za dokazovanje z empiričnimi podatki, kaj se drugod po svetu dogaja, tam, kjer je ta uporaba že dovoljena. Bistvo je najbrž v tem, da želi predlagatelj preprečiti poskusno uporabo prisilnih sredstev, šokerjev, v tej preizkusni dobi. Sicer pa govori o tem, tudi v dodatni razlagi na matičnem delovnem telesu, da je njegov temeljni cilj preprečiti, da bi se uporabljala ta prisilna sredstva, ne da bi bila eksplicitno zapisana v določbah zakona. Če poenostavimo oziroma skrajšamo, tako kot je bilo zapisano, terjal je, da so sredstva vpeljana legitimno in legalno. Gre torej za način vpeljave teh sredstev in ne toliko za nasprotovanje. Izrecno je bilo povedano, da v principu ne nasprotuje uporabi tovrstnih sredstev. Želi pa preprečiti širitev pooblastil policiji, želi preprečiti pretirane posege v osebno integriteto, želi preprečiti pretirano poseganje v osebno svobodo, morebitno presojanje preveč arbitrarno s strani policistov in želi preprečiti zlorabo pooblastil, ki niso eksplicitno navedena v zakonu. Torej, če ponovim, njegov cilj je bil zagotoviti legalno in legitimno vključitev tovrstnih sredstev v naš pravni red. Kar se tega tiče, ga poslanska skupina DeSUS v celoti podpira. Imamo isto stališče in zagovarjamo omejevanje pretiranega posega v osebno integriteto, vendar pa se je pokazalo, da sta napoved, cilj tega, kar je predlagatelj želel, in izvedba vsak k sebi. To, kar se je predlagalo v določilu člena, ki naj bi se spremenil, pa ni več zgolj legalna, legitimna vpeljava, ampak gre predvsem za to, da se prepreči. To je v kontradikciji z napovedjo, da je ta uporaba sicer tudi dopustna, vendar pod pogojem, da se uvede na drugačen način. Logična posledica bi torej bila, da bi bil predlog spremembe člena takšen, da bi zagotavljal, da bo med druga sredstva vpisan tudi električni paralizator. To pa ni tako. V predlogu zakona je izrecno zapisano, da se prepove uporaba tovrstnih sredstev. V tem delu mi predloga zakona ne podpiramo. In ker je zakon kot celota s predlogom, z uvodom, z obrazložitvijo in s predlaganim členom notranje protisloven, ga tudi ne kanimo podpreti v nadaljnji razpravi oziroma sodimo, da v resnici ni primeren za nadaljnjo razpravo. Imamo pa sami dopolnilni predlog oziroma podpiramo in se solidariziramo s tistimi, ki mislijo, da bi bilo pametneje dovoliti uporabo električnih paralizatorjev in prepovedati uporabo zadnjega sredstva, ki je zapisan v tem členu, torej strelno orožje. In če bi šlo za tovrstno zamenjavo, bi najbrž tudi predlagatelj sam dal svoje soglasje k temu, policija pa najbrž ne bi bila ogrožena pri opravljanju svojega dela oziroma bi svoje delo opravljala v enaki meri dobro kot sedaj.
Hvala. Gospod Dimitrij Kovačič bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegice in kolegi! Mislim, da je bila predhodno podano stališče poslanske skupine le malo preveč poenostavljeno in kar na tak način se mi zdi, da ni možno omejevati uporabo prisilnih sredstev, kot je bilo povedano. Ne glede na to pa v poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o policiji, ki ga je predlagal spoštovani kolega dr. Pavliha, po mojem mnenju tudi in tudi po mnenju poslanske skupine, ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Predlagani zakon želi izmed tako imenovanih drugih sredstev za pasivizacijo eksplicitno zapisati, da v to kategorijo prisilnih sredstev ne spadajo električni paralizatorji. Kljub razumevanju do nekaterih pomislekov pri uporabi električnih paralizatorjev je potrebno zelo jasno povedati, da uporaba električni paralizatorjev ne pomeni povečevanja uporabe prisilnih sredstev, kot želijo povedati predlagatelji tega zakona, ampak je dejansko stanje ravno obratno. V obstoječem zakonu je predpisano, da je uporaba prisilnih sredstev mogoča v zelo omejenih primerih in tudi v omejenem obsegu, in sicer le do takrat, dokler namen uporabe teh sredstev ni dosežen. In če vemo, da je najhujše prisilno sredstvo, ki povzroča najtežje posledice, tudi smrtne, strelno orožje in se to sredstvo lahko uporabi le v primeru neposredne življenjske ogroženosti, potem je lahko vsakomur jasno, da je v takem primeru, če seveda okoliščine to omogočajo, uporaba električnega paralizatorja, prisilno sredstvo, ki je manj represivno kot strelno orožje in so posledice njegove uporabe lažje. In električnega paralizatorja ni mogoče oziroma ni dovoljeno uporabiti, če niso izpolnjeni vsi pogoji in niso podane okoliščine, ki opravičujejo uporabo strelnega orožja. Zato je prav gotovo bolje, da policist onesposobi tistega, ki življenjsko ogroža okolico, z električnim paralizatorjem, kot da uporabi strelno orožje, čeprav so izpolnjeni pogoji tudi za uporabo strelnega orožja. Seveda, če v konkretnem primeru dejanske okoliščine omogočajo uporabo električnega paralizatorja, kajti dostikrat v praksi so okoliščine takšne, da kar enostavno zamenjati eno prisilno sredstvo z drugim ni možno. Torej, potrebno je v danem primeru presoditi, kaj je mogoče. To bo enako učinkovito onesposobilo napadalca, torej električni paralizator, hkrati pa ne bo v taki meri kot strelno orožje ogrožal življenja drugih ljudi v njegovi okolici. Jasno pa je, da je potrebno tudi električni paralizator uporabljati skrajno previdno in tako, da ne bi z njegovo neustrezno uporabo po nepotrebnem prihajalo do poškodb. Zato bo seveda potrebno tudi na tem področju policistom omogočiti ustrezno usposabljanje in izobraževanje. Zato poslanci Slovenske demokratske stranke menimo, da ni razloga za predlagano spremembo zakona o policiji, saj eksplicitna izločitev električnega paralizatorja med kategorijo drugih sredstev za pasivizacijo, ne bi zmanjšala represivnosti policijskega ukrepanja, pač pa bi s tem dosegli ravno nasproten učinek. Onemogočili bi, da bi policija glede na okoliščine ob enakem učinku lahko uporabila namesto najhujšega represivnega sredstva blažje sredstvo, kar električni paralizator v primerjavi s strelnim orožjem nedvomno je. Poleg tega gre tukaj le za predlog sprememb enega majhnega segmenta, področja, ki ga zakon o policiji ureja. Zakon bo potreben ustreznih sprememb in popravkov, seveda pa bo k temu potrebno pristopiti bolj celovito in konsistentno. Vlada pripravlja spremembe tega zakona, ki bodo, verjamem, težile k spremembam in popravkom tistih določil, ki so se v dosedanji praksi pokazala za premalo domišljena ali učinkovita. Ustrezno pa bo potrebno urediti tudi tisto, kar terja nov čas in je samo življenje in današnje stanje pokazalo, da je potrebno stvar urediti drugače, kot je bilo to primerno takrat, ko se je sprejemal sedaj veljavni zakon. Kot rečeno, poslanska skupina Slovenske demokratske stranke predlaganega zakona ne bo podprla, saj ni primeren za nadaljnji postopek. Hvala.
Gospod Rezman ima proceduralni predlog. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Jaz vam predlagam, da sedaj, ko je seja še čisto na začetku, zagotovite, da se bo poslovnik državnega zbora spoštoval, da bo torej čas, ki je namenjen predstavitvi stališč poslanskih skupin, namenjen ravno temu in ne polemikam, ki niso dovoljenje; skratka, tisti, ki so atakirani, se pač ne morejo odzvati, razen v proceduralen smislu. In to velja tudi za gospoda Dimitrija Kovačiča, zato bi ga jaz poprosil, da si ne bi preveč poenostavljeno razlago poslovnika.
Hvala. Gospa Majda Širca bo predstavila stališče poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije.
Spoštovani. Res gre za majhno področje policijskih ukrepov, kot je bilo ravnokar povedano, ampak ne tako nepomembno. Zakaj je bila sploh vložena ta sprememba zakona o policiji? Pozicija bi dejala, da zato, da bi ji nagajali, ker smo pač po "defoltu" proti. Ne, vložena je bila za to, da bi pomagali in da bi preprečili način, kako prihaja električni paralizator v policijo. Z vašimi zakoni oziroma z vašim zakonom električni paralizator ni zakonsko opredeljen; naj bom bolj jasna; v Liberalni demokraciji ne nasprotujemo uvedbi električnega paralizator v policiji, nasprotujemo le načinu, kako se uvaja, in sicer mimo zakona in zgolj s podzakonskimi akti oziroma pravilnikov. To, s pravilnikom, pa povrhu še ne drži, saj zadnja sprememba pravilnika, tista iz aprila 2006, ne vsebuje določil o uporabi električnega paralizatorja. In tukaj je problem. Torej, vlada novo prisilno sredstvo ne uvaja samo mimo zakona, ampak tudi brez pravilnika. O nedopustnosti in neprimernosti in nečloveškosti teh rešitev smo v opoziciji govorili že večkrat, ker ni zaleglo, smo vložili popravljen zakon. Ponavljam: ne zakon in ne pravilnik tega ne urejata. Druga sredstva za pasivizacijo, ki so našteta v 85. členu pravilnika, kjer električni paralizator ni omenjen, kje je potem, se sprašujemo, električni paralizator sistemiziran kot druga sredstva za pasivizacijo. Seveda to potegne za seboj kar nekaj vprašanj. Sprašujemo se, kaj takšna praksa, da ni to regulirano, takšna praska uvajanja novih prisilnih sredstev pomeni za naprej; da bo policija lahko prihajala znova in znova z novimi predlogi prisilnih sredstev in ji bo vseeno in vedno ugodeno mimo zakonskega in zakonodajnega telesa, mimo sodelovanja neodvisne stroke, javnosti, itd. Ne boste, če bo enkrat šlo tako naprej, v imenu zaščite inštalirali nadzorne kamere na domovih ali pa vgradili vodene čipe. Naj vas spomin, da sta se s predlogom o spremembi zakona o orožju in o policiji načelno strinjala tudi državni sekretar ministrstva in vodja delovne skupine za uvedbo električnega paralizatorja generalne policijske uprave. Na komisiji za peticije, človekove pravice in enake možnosti sta bila načelno za spremembe, saj naj bi o tem razmišljali celo sami, še posebej glede proste prodaje paralizatorjev. Toda ko je prišlo do glasovanja, so predstavniki koalicije zavrnili ta sklep, da naj vlada pripravi spremembo zakona o policiji, v kateri bi električni paralizator opredelili kot prisilno sredstvo in določili tudi pogoje njegove uporabe; pa tudi sklep, da bi vlada pripravila zakon o orožju, v katerem bi zaostrili pogoje za nabavo, posest in nošenje električnega paralizatorja. Skratka, koalicijski poslanci iz vrst SDS in NSi ste nasprotovali tistemu, kar je bila vaša vlada pripravljena storiti. In potem, se spomnimo, da so bili drugi dan tudi objavljeni teksti kot "ne vedo, kaj glasujejo", kajti ko vas je novinar vprašal o glasovanju v komisiji, niste znali natančno pojasniti, zakaj ste glasovali tako, kot ste. Govorim o tem, da mogoče gre za nesporazume in z obravnavo današnjega zakona je bila podana možnost za ponovni premislek. Upam, da ste spoznali, da zakon ne boli, da je tu vprašanje prestiža popolnoma irelevantno in da si Slovenija ne sme dovoliti, da bi prestopila v polje nepravne države. V izogib zavajanju še pojasnilo. Predlog zakona ne prepoveduje uporabo vseh sredstev za pasivizacijo, kot sta zapisali vlada in zakonodajno-pravna služba v svojem mnenju, ampak samo uporabo električnega paralizatorja, za kar smo se odločili zaradi vse večjih opozoril nevladnih organizacij, in tu navajam Amnesty International, da to prisilno sredstvo povzroča tudi smrtne žrtve. Hvala.
Hvala. Gospod Miran Potrč bo predstavil stališče poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala lepa. Dobro jutro, lep pozdrav vsem! Poslanska skupina Socialnih demokratov je prepričana, da je uporaba električnih paralizatorjev v policiji vprašanje, o katerem je treba resno razpravljati in razmisliti o odločitvi tudi v državnem zboru. Zato je poslanska skupina Socialnih demokratov ob tem vprašanju pripravila pisno poslansko vprašanje pristojnemu ministru že pred skoraj letom dni, 7. julija lani. Minister je v svojem odgovoru zatrdil, da problem poznajo in spremljajo, da še niso sprejeli nikakršne odločitve in da bodo šele na podlagi mnenja ekspertne skupine, ki jo je ministrstvo oblikovalo v ta namen, za odločanje v ministrstvu pripravili vse potrebne strokovne podlage. Vprašanja, ki se nam postavljajo ob uporabi električnega paralizatorja v policiji, so predvsem naslednja: ali so dovolj proučene možne negativne posledice uporabe; ali so dovolj natančno predvideni pogoji in primeri dovoljene uporabe, posebej zato, ker policija in ministrstvo poudarjata, da bi se uporaba električnih paralizatorjev lahko uporabljala le v primerih, v katerih je nujno odvrniti neposredno nevarnost za življenje in težje poškodbe policista, saj storilec, zoper katerega se uporabi paralizator, uporablja nevarno orožje ali sredstva, ki mu tako poškodbo omogočajo? Ali je zaradi doseganja nespornih in pravno urejenih pogojev treba spreminjati ali dopolniti zakon o policiji ali pa bi zadoščala ureditev teh vprašanj v pravilniku o policijskih pooblastilih? In končno, ali so pravno in dejansko urejena vsa vprašanja, pravice, nabave in uporabe paralizatorjev s strani državljank in državljanov, ki še bolj kot strokovno usposobljeni policisti lahko ob rokovanju z njim povzroče škodljive posledice. To smo želeli kot vprašanja poudariti in dobiti na njih odgovore tudi na seji matičnega delovnega telesa. Žal pa se je zaradi vsebine predloga zakona, posebej pa tudi zaradi nepripravljenosti ministrstva, da bi dalo konkretne odgovore na ta vprašanja, v matičnem delovnem telesu razvila razprava, ki ali nanje sploh ni odgovarjala ali pa je le očitala predlagatelju namene, ki jih je sam odločno zanikal. Namesto razprave o resnem, tudi po našem prepričanju ne v celoti rešenem vprašanju, se je razprava na matičnem delovnem telesu izrodila v medsebojno obtoževanje, ki je na koncu rezultiralo v za koalicijo že običajen sklep, da naj se predlog zakona ne sprejme. Kadar koalicija pripravi nedomišljen in popravkov potreben zakon, ga je treba dopolnjevati v nedogled, tudi na sami seji matičnega delovnega telesa ali še kasneje z amandmaji, mnogokrat tudi umikati z dnevnega reda, samo da bi bil sprejet. Kadar pa na problem, morda tudi res ne dovolj domišljeno, opozori opozicija, ni niti pri vladi, še mnogo manj pa pri poslankah in poslancih koalicije kakršnekoli pripravljenosti, da bi se v nadaljnjem postopku iskale skupne, sprejemljive rešitve in odgovorilo na vprašanja, ki jih problem sproža. Takšen je tipičen tudi ta primer predloga sprememb in dopolnitev zakona o policiji. In to so razlogi, zaradi katerih poslanke in poslanci Socialnih demokratov predloga, da se zakon ne sprejme, ne bomo podprli, saj še vedno sodimo, da bi bilo koristno in prav odgovoriti na vprašanja, ki sem jih tudi v tem uvodu poudaril. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Mojca Kucler Dolinar bo predstavila stališče poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim.
Lep pozdrav predsednik! Lep pozdrav predstavnikom ministrstva, kolegicam poslankam in kolegom poslancem. V poslanski skupini Nove Slovenije bomo podprli predlog matičnega odbora, ki predlaga, da predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o policiji ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Že na sami seji odbora za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje smo poslanci Nove Slovenije zastopali stališče, da če že mora, če je neogibno potrebno, da policist pri opravljanju varovanja življenja nas državljanov in državljank, ali lastnega življenja poseže po skrajnem sredstvu, do sedaj strelnem orožju, da je to nekako primerno, da damo v alternativo, da poseže tudi po manj skrajnem sredstvu, po možni uporabi električnega paralizatorja, če bo ta dejansko po poskusni dobi v policiji tudi uveden. Torej, slednja možnost v skrajnih primerih in v zakonsko opredeljenih primerih je po našem prepričanju manjši poseg v človekovo osebno integriteto, predvsem pa gre pri njegovi uporabi za ugotovljene lažje posledice, ki bi lahko nastale pri posamezniku. Te posledice so dovolj jasno v korist paralizatorja v primerjavi s strelnim orožjem ugotovljene, zato bomo, kot rečeno, podprli predlog matičnega delovnega telesa, da predlog zakona predlagatelja ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Josip Bajc bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Spoštovani gospod predsednik državnega zbora, spoštovani predstavnik ministrstva za notranje zadeve, kolegice in kolegi! Za uvod naj povem, kako resen je predlog, je videti z udeležbo samega predlagatelja in tudi njegove poslanske skupine. Po mnenju poslanske skupine Slovenske ljudske stranke je naša policija ustrezno usposobljena za ukrepanje v konkretnih kritičnih situacijah, v katerih se mora glede na zakonsko opredeljene primere in pogoje odzvati z ustreznim prisilnim sredstvom. Katero pooblastilo lahko v danih okoliščinah uporabi posamezen policist, je v zakonu nemogoče vnaprej natančno opredeliti, še prej, preden do potrebe po uporabi prisilnega sredstva pride. Pri izbiri ustreznega prisilnega sredstva je zelo pomembno, da se izbira tistega, pri katerem se škodljive posledice za osebo, zoper katero se uporablja prisilno sredstvo, najmanjše, vendar pa mora biti prisilno sredstvo hkrati tudi učinkovito. Električni paralizator je gotovo učinkovito prisilno sredstvo, hkrati pa manj življenjsko neverno kot strelno orožje, na primer pištola. Upoštevati je namreč treba, da se policist pri varovanju človekovih pravic drugih tudi sam izpostavlja, pri čemer je pogosto ogroženo tudi njegovo življenje in ne samo tistega, ki ga varuje. V kolikor bi se uporaba sredstev za pasivizacijo, ki lahko deluje na več razdalji, zakonsko prepovedala, policist ne bi imel možnosti uporabe milejšega prisilnega sredstva pri napadu, ki bi neposredno ogrožal življenje policista ali koga drugega, ki ga policist s svojim delo brani, ampak bi lahko uporabil le strelno orožje. Električni paralizator, ki lahko deluje na razdaljo, je lahko ob določenih pogojih edina alternativa strelnemu orožju, pri uporabi katerega pa lahko nastanejo nedvomno bistveno hujše posledice kot pri uporabi električnega paralizatorja. To dokazujejo tudi študije, opravljene tako doma kot v tujini. Prav tako pa tudi ministrstvo za notranje zadeve redno spremlja, analizira in proučuje uporabo policijskih pooblastil med katere sodi tudi uporabi prisilnih sredstev, s ciljem ugotavljanja zakonitosti in strokovnosti njihove uporabe, usposobljenost policistov za uporabo in ustreznost prisilnih sredstev z vidika zmanjšanja posledic njihove uporabe. Eden izmed razlogov, zaradi katerih so se slovenski policisti odločili za poskusno uporabo električnega paralizatorja, je tudi naraščajoči trend napadov na policiste, ki ga je moč zaznati v zadnjih letih. Električni paralizator že več let uporabljajo tudi druge demokratične države Evrope. Pri proučevanju možnosti uvedbe električnega paralizatorja v slovenski policiji, so bile po zagotovilih vladnih predstavnikov upoštevane tako študije opravljene v tujini kot študije pristojnih institucij v Republiki Slovenije. Po mnenju poslanske skupine Slovenske ljudske stranke policija naj bo policija, mirovniki naj bodo mirovniki, upamo pa, da drugič ne bomo dobili predloga zakona, ki bo kot edino prisilno sredstvo uporabil palmovo vejico. Zato po mnenju polanske skupine Slovenske ljudske stranke predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o policiji ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala. Gospod Boštjan Zagorac bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Hvala za besedo, predsednik. Spoštovani prisotni! V Slovenski nacionalni stranki razumemo predlog zakona, kot ga je predlagal kolega Pavliha, bolj kot željo in pa težnjo, da se uporaba paralizatorja uredi močneje ali pa trdneje, kot je to urejeno do sedaj. Mi ne razumemo tukaj težnje po tem, da bi pa sedaj policiji ukinjali paralizator. Razumemo kot to, da se neka zadeva uredi malo boljše in malo močneje. Govorimo o orožju. Govorimo o orožju, ki lahko pod določenimi pogoji povzroči tudi smrt tistega, proti kateremu je uporabljeno. Zato se mi zdi prav, da se taka stvar uredi z zakonom in ne s podzakonskimi nekimi predpisi in določili. Ne nazadnje že kar nekaj, tako kot je nekdo rekel pred menoj, demokratičnih držav že uporablja paralizator. Res je, ampak tudi v teh demokratičnih državah pri uporabi paralizatorja pojavljajo smrtne žrtve. Strinjam se tudi s tistimi, ki so govorili o tem, da gre za milejšo obliko orožja, kot je strelno orožje, ko gre za skrajno silo. V Slovenski nacionalni stranki ne nasprotujemo uporabi paralizatorja v policiji, smo pa za to, da se ta zadeva uredi z zakonom, določi njegova uporaba, namen uporabe, kdaj se lahko uporabi, predvsem zaradi tega, ker lahko pride do zlorabe paralizatorja s strani policistov. To je bojazen. Je pa res, da moramo tudi policistom dati določeno mero večje samozavesti, kot jo imajo sedaj. Če danes ali je kadarkoli kdo od slovenskih policistov - vemo, da jih je zelo malo - uporabil strelno orožje, vemo, kakšne kolobocije so bile, preden je bil sprejet nazaj na svoje delovno mesto. Predlogu zakona v Slovenski nacionalni stranki ne bomo nasprotovali. Hvala.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 33. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 19.05 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 29. TOČKO DNEVNEGA REDA - PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O SOCIALNEM VARSTVU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. V zvezi s tem zakonom je skupina desetih poslancev s prvopodpisanim Miranom Potrčem zahtevala, da državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem predstavniku vlade za dodatno obrazložitev predloga zakona. Gospod mag. Janez Drobnič, minister za delo, družino in socialne zadeve, imate besedo.
Spoštovane poslanke in poslanci! Zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o socialnem varstvu odpravlja nekatere pomanjkljivosti na ključnih področjih, in sicer na področju denarnih socialnih pomoči in na področju izbire družinskega pomočnika. Uvaja pa tudi možnost krajšega začasnega institucionalnega varstva starejših v bolnišnicah. Osnovni cilj predloženih sprememb so izboljšanje nadzora in doseganje večje pravičnosti pri dodeljevanju denarnih socialnih pomoči ter ustreznejša ureditev pravice do družinskega pomočnika. Za prejemnike denarnih socialnih pomoči predlog teh sprememb uvaja naslednje ključne izboljšave: bolj učinkovito spodbujanje brezposelnih prejemnikov denarnih socialnih pomoči k večji delovni aktivnosti za vse, ki so za to sposobni. Učinek delovne aktivnosti je večstranski. Prejemniki pomoči ohranjajo delovne navade in stike z okoljem, pridobivajo delovne izkušnje, ki so lahko koristne za kasnejšo morebitno običajno zaposlitev oziroma sklenitev delovnega razmerja na podobnih delih in nalogah; izboljšujejo socialno vključenost v družbo in skozi delovno aktivnost lahko prispevajo v splošno družbeno korist. Nadalje, odpravlja prejemanje pomoči po zaposlitvi, torej od tistega trenutka naprej, ko preneha potreba po denarni socialni pomoči, razen če so ti dohodki na ravni družine še vedno prenizki, da lahko uveljavi še razliko do polne socialne pomoči, ki bi sicer pripadala družini. S spremembami izboljšujemo tudi nadzor nad porabo sredstev s strani upravičencev do izredne denarne socialne pomoči. Dograjujemo pravno podlago za pridobivanje kontrolnih podatkov o prejemkih upravičencev do pomoči tudi za daljše obdobje za nazaj, ki bo podlaga za učinkovitejšo izmenjavo podatkov med javnimi evidencami. S temi spremembami preprečujemo zlorabe v tistih primerih, ko centri za socialno delo ugotovijo, da je pri nosilcu pomoči šlo zgolj za fiktivno prijavo lastnega gospodinjstva na istem naslovu, na katerem je sicer že bival. Uvajamo vračanje denarnih socialnih pomoči, ki so bile izplačane kot nadomestna oblika pomoči za čas čakanja na rešitev o drugi pravici, ki se uveljavlja pred to denarno socialno pomočjo, na primer, denarno nadomestilo za brezposelne. Na podlagi obstoječega zakona je prišlo do stanj, v katerih je nekdo lahko uveljavljal denarne pomoči iz naslova zavarovanja in hkrati tudi še denarne socialne pomoči. Predlog sprememb se dotika tudi dosedanjega subvencioniranja zaposlovanja prejemnikov socialnih pomoči za nedoločen čas. Nadgrajuje še z obliko subvencioniranja zaposlitve za določen čas, vendar ne manj kot 12 mesecev. Sistem izplačevanja subvencije pa se iz enkratnega izplačila spreminja v mesečni načini izplačevanja, ki bo preprečil in omejil potencialne zlorabe oziroma poenostavil postopke izterjave, ki bi se lahko pojavljali, če bi še naprej obstajala sistem enkratnega izplačevanja. Za spremembo zakona uveljavljamo tudi odločbo ustavnega sodišča, številka 21/6, in sicer na način, da se pri ugotavljanju upravičenosti družine do denarne socialne pomoči preživnina ne upošteva. S spremembo odpravljamo prenašanje krajevne pristojnosti v postopkih ugotavljanja upravičenosti do denarne socialne pomoči za posamezne družinske člane, za katere je sedaj ministrstvo za delo prenašalo pristojnost s centra za socialno delo, na območju katerega ima prijavljeno stalno prebivališče, na center za socialno delo po stalnem prebivališču vlagatelja. Predlog sprememb se dotika tudi družinskega pomočnika, namreč te spremembe so bile nujne tudi z vidika odločbe ustavnega sodišča. Predlog tako odpravlja tudi ugotovljene pomanjkljivosti v zvezi z urejanjem pravice družinskega pomočnika, in sicer tako, da sedaj v postopku sodelujejo tudi občine. Financiranje družinskega pomočnika se ureja na način, ki velja tudi za financiranje drugih podobnih socialnovarstvenih storitev, kot je pomoč družini na domu ali institucionalno varstvo odraslih. O izpolnjevanju pogojev za invalidno osebo in primernosti te pravice, bodo poslej odločale specializiranje invalidske komisije zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, s čimer bo zagotovljena višja stopnja strokovnosti odločitev. Zakon uvaja tudi namensko porabo sredstev, ki so jih upravičenci do družinskega pomočnika pred tem prejemali za tujo nego in pomoč in postrežbo. Po dosedanji ureditvi je pravica mirovala. S tem se bodo občinam kot financerjem družinskega pomočnika kar za eno tretjino znižali izdatki iz njihovih proračunov. V prehodni določbi pa je do sprejema nove sistemske zakonodaje, ki ureja financiranje občin, urejeno tudi refundiranje sredstev tistim občinam, katerim bo sofinanciranje družinskega pomočnika preseglo 0,35% odstotka primerne porabe te občine. Strokovnim delavcem ne bo več potrebno ugotavljati, ali bi se izbrani družinski pomočnik lahko štel za brezposelno osebo, saj bo o tem moral predložiti dokazilo o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti, o odjavi iz evidence brezposelnih. V zakonu so tudi spremembe, ki se dotikajo institucionalnega varstva starejših v bolnišnicah. S temi spremembami omogočamo takojšno socialnim varstvo tistim, ki zaključijo akutno zdravljenje v bolnišnici, vendar jim zdravstveno stanje še ne omogoča samostojnega življenja oziroma jim ga ni mogoče zagotoviti z ustrezno pomočjo in oskrbo na domu, v domovih starejših občanov pa ni možen takojšen sprejem. Takšno institucionalno varstvo je prehodnega značaja, izvaja pa se v skladu z določbami zakona o socialnem varstvu in iz njega izhajajočimi podzakonskimi akti. K predloženim spremembam in dopolnitvam zakona o socialnem varstvu so dali soglasje tudi socialni partnerji v okviru ekonomsko socialnega sveta. Vlada je odločena spoštovati socialni dialog in mnenje socialnih partnerjev. Zakon smo usklajevali tudi v okviru pobude partnerstva za razvoj, zato predlagamo, spoštovane poslanke in poslanci, da besedilo zakona podprete in sprejmete ter s tem omogočite čim prejšnje uveljavitve pozitivnih sprememb na področju socialnega varstva glede pravičnosti in socialne varnosti.
Hvala gospodu ministru. Gospod Rudi Veršnik bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala za besedo. Lep pozdrav ministru s sodelavci! Spoštovane kolegice in kolegi! S predlogom sprememb in dopolnitvah zakona o socialnem varstvu se spreminjajo in dopolnjujejo denarne socialne pomoči in družinski pomočnik. Obstoječi zakon je bil v celoti uveljavljen 1.1.2003, ko je bila uveljavljena polna višina denarne socialne pomoči v višini 46.981 tolarjev. Razloge za spremembo obstoječega zakona je prav gotovo iskati v slabostih dosedanjega sistema denarne socialne pomoči. Glavne slabosti pa so. Prvič, denarna socialna pomoč na nekaterih področjih ne delujejo dovolj učinkovito. Drugič, pri postopku dodeljevanja denarne socialne pomoči je težko preverjati okoliščine. Tretjič, denarna socialna pomoč je postala instrument premostitve materialne ogroženosti v čakanju na odločitev o drugih pravicah, ker seveda ni njen namen. Četrtič, izredna denarna socialne pomoč se ne uporablja vedno v skladu z njenim namenom. Od naštetih slabosti je potrebno pogledati tudi razloge za spreminjanje zakona. Ob tem mi dovolite, da jih nekaj tudi naštejem. Prvič, zlorabe pri prikazovanju dohodka ali premoženja. Drugič, veliko povečanje upravičencev, od 62.000 v letu 2002 na 90.900 v letu 2004, kar pomeni 45% porast. Tretjič, poraba sredstev iz proračuna je z 18 milijard v letu 2002 narasla na 32.8 milijard v letu 2004, kar pomeni 82% povečanje. Četrtič. Od vseh upravičencev je kar 30 dolgotrajnih prejemnikov. Petič. Upravičenci do denarne socialne pomoči postajajo nefleksibilni pri aktivni politiki zaposlovanja. Šestič. Poseben problem pa predstavlja podatek, da je med prejemniki denarne socialne pomoči 43% mlajših od 27 let, od tega 11 tisoč dolgotrajnih prejemnikov. Novi predlog sprememb na področju denarnih socialnih pomoči prinaša novost, po kateri družina in posameznik nista upravičena do pomoči v primeru prihrankov ali premoženje, ki je večje od 60 osnovnih zneskov minimalnega dohodka. Kot premoženje pa se ne upošteva osebno vozilo do vrednosti 35 osnovnih zneskov minimalnega dohodka. Za osebe, ki so tujci in nimajo stalnega prebivališča v Republiki Sloveniji, se v lastni dohodek šteje preživnina. V primeru skupnega varstva in vzgoje otroka se v višini minimalnega dohodka za otroka določi v polovičnem znesku. Center za socialno delo določa o zmanjšanju pomoči za 30% v primeru, da prejemnik živi z osebami, ki imajo dovolj lastnih sredstev. Vsako izredno denarno pomoč mora prejemnik porabiti za točno določen namen in v 15-ih dneh priložiti dokazila. V primeru, da tega ne stori, 18 mesecev ni upravičen do denarne socialne pomoči. Delodajalec dobi subvencijo, če zaposli dolgotrajno brezposelno osebo, najmanj za eno leto. Brezposelna oseba, ki je od zavoda napotena na delo, je dolžna delo opravljati od 8 ur tedensko in največ do 56 ur mesečno, v primeru zavrnitve izgubi socialno pomoč za dobo 6 mesecev. Neupravičeno dodeljeno socialno pomoč je treba vrniti v roku 30 dni. Družinskega pomočnika ureja ta zakon iz leta 2004. Takratna ocena okoliščin te možnosti je bila močno podcenjena, saj nam podatki iz leta 2005 kažejo skoraj enkrat večje število rešenih prošenj, vloženih pa je bilo preko tisoč zahtev. Seveda je takšno stanje zahtevalo poseg, še zlasti, ker so družinski pomočniki v nekaterih občinah skoraj zrušili občinske finance. Dogovarjanje med občinami in ministrstvom so bila trdna in dolgotrajna, zato je zakon po enoletnem usklajevanju obravnavan danes v državnem zboru. Novi predlog znesek za pomoč in postrežbo, ki ga dobiva invalidna oseba, prenaša na občino. Invalidna oseba in zavezanci za preživljanje sofinancirajo družinskega pomočnika do njihove plačilne sposobnosti, eventualno razliko pa doda občina, ki lahko vknjiži tudi lastninsko pravico na nepremičnini. Seveda je še dodatna varovalka, kot jo je že v predhodnem govoru povedal gospod minister. Pogoj za status družinskega pomočnika je brezposelna oseba ali oseba, ki zapusti trg dela, ali je v delovnem razmerju s krajšim časom, ali podjetnik, ki preneha opravljati svojo dejavnost. Potrdilo izdaja območna enota zavoda za zaposlovanje, o izbiri odloči pristojni center za socialno delo na podlagi mnenja invalidskih komisij ZPIZ. Po mnenju poslanske skupine Slovenske demokratske stranke zakon sledi svojemu namenu in rešuje rak rano občin, to je družinskega pomočnika, zato bomo predlagani zakon v nadaljevanju tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Majda Širca bo predstavila stališče poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Spoštovani predstavniki vlade in ostali prisotni! Zakon ima mnogo racionalnih rešitev, ima pa tudi mnogo lukenj, je prestreljen v tem smislu, zato je prav, da v nadaljnji obravnavi opozorimo na tiste rešitve, ki se nam ne zdijo dovolj konsistentne. Zakon bomo podprli prav zaradi tega, da se izčisti, oziroma zaradi tega, da se spoštuje odločba ustavnega sodišča oziroma realizira tisto, kar je ustavno sodišče izreklo v zvezi s pomočniki. Naj pa opozorim, da ni v redu, da je pred nami zakon, ki ga socialni partnerji ne podpirajo oziroma kot ste lahko prebrali, imajo zelo pomembne pripombe. In tudi ni v redu, da se ob tako pomembnem zakonu ne soočamo s preverljivimi in tudi realnimi finančnimi posledicami oziroma finančnimi učinki. Spomnim naj, da je vlada zakon prvič umaknila iz procedure prav zato, ker predlagatelji niso znali najti dovolj pametnih oziroma utemeljenih odgovorov glede učinkov prihrankov oziroma obremenitev, pa čeprav vemo, da je temeljni cilj zakona racionalizacija proračunskih odhodkov pri podeljevanju denarnih socialnih pomoči. Sistem socialnih transferjev ima, kot že rečeno, nekaj pomanjkljivosti, ki sicer ne vplivajo na idejo in koncept sistema, vplivajo pa na dojemanje pravičnosti in stimulacije za delo. Predlagane spremembe naj bi povečale nadzor namenske uporabe sredstev, ampak če prihaja do neutemeljenega kopičenja socialnih transferjev, kar je izhodišče pripravljavcev zakona, je treba ustrezno spremeniti sistem, vendar ne zmanjševati socialne varnosti, temveč, kar je pomenljivo, preprečiti zlorabe. Sprememba tega dela zakona izhaja namreč iz predpostavke, da prejemniki denarnih socialnih pomoči špekulirajo. Toda nadzor namenske porabe je v sedaj veljavnem sistemu zagotovljen, kot tudi pogojevanje pomoči z iskanjem zaposlitve in urejanje ostalih življenjskih okoliščin. Mogoče je na tej točki premalo povezovanja, premalo strokovne pomoči, zagotovo premalo delovnih mest in premalo denarja. A zakonodajalec bi moral razmišljati prej o boljšem pristopu k obravnavi posebnih skupin prejemnikov denarnih socialnih pomoči in ne samo o omejevanju dostopa do teh pomoči. Zunaj v drugih držav je logika izvajanja reform na področju socialnih transferov usmerjena najprej na prejemnike z rednimi dohodki, ki dobivajo različne pomoči, šele kasneje na tiste brez dohodkov. Te spremembe vzpostavljajo ravno obraten pristop, zmanjšuje transfere tistim brez dohodkov in uveljavlja olajšave za boljše situirane sloje. Nekatere spremembe v noveli zakona omogočajo boljši nadzor nad izplačevanjem socialnih transferov, kot je na primer predlagana rešitev, da prejemnik iz redne socialne pomoči v 15-ih dneh po prejemu predloži centru za socialna dela dokazila o namenski porabi, sicer izgubi pravico do izredne denarne socialne pomoči za 18 mesecev po mesecu prejema. Tudi predlagano vračanje pomoči, ki so bile izplačane kot nadomestna oblika za čas čakanja na rešitev o drugi pravici, ki se uveljavlja pred denarno socialno pomočjo, kot je na primer denarno nadomestilo za brezposelne osebe, je smotrna rešitev, ki ne zmanjšuje socialne varnosti nezaposlenih. Sporna pa je rešitev, po kateri bo moral iskalec zaposlitve sprejeti vsakršno delo ne glede na vrsto in stopnjo izobrazbe. Do denarne socialne pomoči ni upravičena oseba, ki neutemeljeno odkloni primerno delo po podjemni pogodbi, pogodbi o naročili avtorskega dela ali primernega začasnega ali občasnega humanitarnega ali drugega podobnega dela. Upravičenec namreč naslednjih šest mesecev ni upravičen do denarne socialne pomoči. Odprava denarne podpore kot kaznovanje za zavrnitev kakršnegakoli ponujenega dela bi bila smiselna, če bi bilo v Sloveniji na voljo dovolj delovnih mest. V nekaterih drugih državah, ki jih v Sloveniji radi jemljemo za vzor, namreč ni moč zaslediti tako ekstremnih rešitev. Na primer na Švedskem se jim prekine izplačevanje nadomestil oziroma pomoči za 40 dni, če ne sprejmejo ustrezne zaposlitve, po prvi zavrnitvi za 25% se jim zniža, po drugi zavrniti 50% se jim zniža, po tretji zavrnitvi pa se prekine prejemanje nadomestnih sredstev in pomoči. Na Finskem pa se osebi nadomestilo oziroma pomoč ne izplačuje 60 dni, če zavrne zaposlitev brez pravega razloga. To se pravi, da gre za bolj fleksibilne in ne tako eksekutorske pristope. Ob dosedanjem uspešnem izvajanju aktivne politike zaposlovanja moramo v prihodnjem obdobju nedvomno nadaljevati z zmanjševanjem odvisnosti posameznikov od denarnih socialnih pomoči in tudi s povečevanjem usmerjenosti socialnih prejemnikov k ponovnemu vključevanju prizadetih v aktivno življenje. Prejemniki denarnih pomoči morajo izpolnjevati določene pogoje za ohranitev teh pravic. Prenehanje izplačevanja denarnih pomoči pa mora biti usmerjeno v sankcioniranje tistih prejemnikov, ki zavrnejo zaposlitev, ki ustreza iskalčevim delovnim izkušnjam in pridobljeni izobrazbi, kar je tudi primerljivo s pogoji izplačevanja denarjih prejemkov v številnih drugih evropskih državah. V Liberalni demokraciji Slovenija smo že pri sprejemanju predloga resolucije o nacionalnem programu socialnega varstva za obdobje 2006-2010 opozarjali na neprimerno reševanje težav na področju izplačevanja denarnih pomoči. Že sedaj se v sklopu aktivne politike zaposlovanja spodbuja lastno aktivnost upravičencev in iskalcev zaposlitve. Potrebno bi bilo analizirati uspešnost dosedanjih ukrepov in mogoče ne na slepo zaostrovati pogojev. Drugo vprašanje, ki so ga izpostavili zelo pogumno ali zelo na nož socialni partnerji, pa je vprašanje vključevanja teologov v krog strokovnih delavcev v socialnem varstvu. Socialna zbornica opredeljuje to rešitev kot ideološko rešitev. Namreč, vključevanje diplomatov teološke fakultete v dela na področju socialnega varstva za nas načeloma ni problematična. V Liberalni demokraciji menimo, da tukaj naj ne bi bil problem, če ne bi skrival kar nekaj pasti. Ker nedvomno gre za nek splošen trend, katerega nosilec je sedanja oblast, ki na široko odpira vrata za vstop RC-ja v različne zakonodajne akte. Kaj se tukaj odpre? Nekatere dileme in v nadaljnji obravnavi velja posvetiti določeno pozornost. Vprašanje namreč je, ali teološka fakulteta nudi dovolj temeljnih znanj na tem področju. Utemeljitev, da se bo z zaposlovanjem teologov povečala mobilnost delovne sile in tudi zaposlovanje, zagotovo drži. Drži tudi, da laični teologi ne pridejo lahko do zaposlitve, a do zaposlitve ne pridejo na lahek način tudi diplomirani socialni delavci, sociologi, psihologi in drugi. Na tem mestu velja izpostaviti teze, ki jih ponavljam, zgolj ponavljam, ne samo po socialnih partnerjih, češ da naj bi bil cilj teh sprememb v tem, da bodo teologi prevzeli vodilna mesta v intitucijah socialnega varstva v katerih lastnik, ustanovitelj in upravljalec naj bi bile verske organizacije. Tak zaključek očitno prihaja tudi iz prakse ministrstva za delo, družino in socialne zadeve pri podeljevanju koncesij za izvajalce socialno-varstvenih storitev, institucionalnega varstva starejših, predvsem Karitasu, ki je del RKC-ja. Karitas, kot veste, je letos tudi izvajalec pomoči žrtvam trgovine z ljudmi, kar je leta nazaj oziroma mnogo časa izvajalo društvo Ključ. Glede odločbe ustavnega sodišča, če nadaljujem le z nekaterimi podatki tega zakona, odločbe, po kateri se mora institut družinskega pomočnika urediti in uskladiti z ustavo Republike Slovenije, predlagane rešitve odpirajo nekatera relevantna vprašanja, ki smo jih želeli zapreti tudi sami. Namreč, v letu 2005, lani smo pripravili in v parlamentarno proceduro vložili predlog sprememb in dopolnitev zakona o socialnem varstvu, s katerim smo želeli urediti prav področje družinskega pomočnika. Po našem predlogu zakona bi financiranje instituta družinskega pomočnika prevzela v celoti država, kar očitno je najustreznejša rešitev, bolj očitno kot ta, ki jo imamo sedaj na mizi, ki odpira kar nekaj vprašanj in ni povsem konsistentna. Ampak nedvomno prav ta odločba ustavnega sodišča je tista, ki nas sili oziroma, ki bo v naši poslanski skupini podprla, pomenila, da zakon podpiramo in da ga morebitni v nadaljnjem procesu še saniramo. Naj še dodam še eno pripombo, in sicer to, da po veljavnem zakonu o socialnem varstvu je za spremljanje politike ter dajanja pobud in mnenj k razvojnim usmeritvam na področju socialnega varstva ustanovljen strokovni svet, po predlogu zakona, ki ga imamo sedaj, saj med naloge strokovnega sveta dodaja tudi podajanje mnenj k socialnovarstvenim storitvam in programom, in naj ponovim mnenje socialne zbornice Slovenije, da gre to za akt discipliniranja zbornice, ker je v zadnjem obdobju menda podala preveč negativnih mnenj prijaviteljem na koncesije in po njihovem mnenju, mogoče tudi po dejanskem stanju, naj bi minister podelil koncesije navkljub negativnim ocenam. Skratka, naj ponovim, zakon je treba v drugi obravnavi natančno proučiti v tistih delih, ki sem jih na začetku predstavitve stališča poslanske skupine poimenovala kot luknjičasti del. Hvala.
Hvala. Mag. Majda Potrata bo predstavila stališče poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister, gospa državna sekretarka, spoštovane poslanke in poslanci! Poslanska skupina Socialnih demokratov je za predlog zakona o sprememba in dopolnitvah zakona o socialnem varstvu predlagala, da opravi državni zbor splošno razpravo zaradi tega, ker menimo, da prinaša nekatere takšne rešitve, s katerimi Socialni demokrati lahko soglašamo, zagotovo je uresničitev odločbe ustavnega sodišča že ena takih, ki jo Socialni demokrati podpiramo. Poleg tega pa prinaša tudi nekatere take rešitve, s katerimi Socialni demokrati ne moremo soglašati in štejemo to obravnavo kot trenutek, v katerem lahko povemo svoje predloge, na predlagatelju pa je, da jih do druge obravnave na delovnem telesu upošteva, vsaj pričakovali bi, da jih bo upošteval. In od tega, ali bodo ti predlogi upoštevani ali ne, je odvisna tudi končna odločitev, kako se izreči v zvezi s podporo temu zakonu. Zakon o socialnem varstvu je treba gledati tudi v kontekstu sprejetega nacionalnega programa socialnega varstva od leta 2006 do 2010 in bi marsikaj povedanega, zlasti kar zadeva financiranje in opravljanje koncesijskega dela, bilo mogoče ponoviti. Prav tako bi ta zakon bilo treba obravnavati v kontekstu zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti. Zato dovolite, da se dotaknem vsaj dveh osrednjih tem tega zakona. Smo pa v najavljenem času predvideli tudi razprave kolegice in kolegov iz poslanske skupine, ki bodo temu splošnemu uvodu dodali še posebne poudarke. Predlagatelj je v uvodnem delu k zakonu napovedal osnovni cilj zakona, in sicer je to izboljšanje obstoječega stanja pri dodeljevanju denarnih socialnih pomoči in racionalizacija proračunskih odhodkov pri dodeljevanju le-teh, kar naj bi dosegli z uvajanjem učinkovitejših in pravičnejših kriterijev za dodeljevanje, s spodbujanjem večje delovne aktivnosti, z racionalno porabo ob drugih dohodkih ali delovnem aktiviranju med prejemanjem denarne socialne pomoči in nadzorom nad porabo sredstev. Zlasti slednje bi moralo v večji meri vključiti in izkoriščati tudi tisto, kar je prinesla centralna zbirka podatkov, ki jo upravlja ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve. Drugi cilj pa je po predlagateljevi navedbi izboljšanje obstoječega stanja in racionalizacija finančnih odhodkov pri urejanju pravice do izbire družinskega pomočnika. Ne pristajanje na predlog zakona, ki je bil umaknjen z obljubo, da bo zakon o socialnem varstvu uredil to področje, pa nekoliko zamegli dejstvo, da je predlagatelj navedel, da je rešitev, zapisana v tem zakonu, samo prehodna oblika do sistemske celovite ureditve tega področja v posebnem zakonu, to je zakonu o dolgotrajni oskrbi, ki naj bi ga dobili v skladu s prakso v nekaterih drugih evropskih državah. Tema dvema ciljema je tudi namenjen pretežni del uvodnega dela zakona. Šele pri prikazu finančnih posledic zakona pa se pokažejo tudi druge spremembe, ki jih prinaša zakon. Tako je večji odhodek sredstev predviden zaradi storitev celodnevnega institucionalnega varstva v okviru mreže javne službe, za kar bo moral sredstva zagotoviti zavod za zdravstveno zavarovanje, 110 milijonov [[to prinaša 28. člen]] , širitev kapacitet celodnevnega institucionalnega varstva pa bo povečala tudi izdatke občin za 30 milijonov slovenskih tolarjev, namenjenih za tiste upravičence, ki nimajo dovolj lastnih sredstev. In tu se zastavlja vprašanje, kakšno mnenje ima v zvezi s to predlagano rešitvijo lokalna skupnost, mislim na vse številne lokalne skupnosti. Poleg tega pa zakon prinese tudi rešitev v 30. členu zakona, ki ni navedena v uvodnem delu, ki širi krog tistih, ki se štejejo za ustrezno strokovno usposobljene za upravljanje del s področja socialnega varstva. Predlagatelj napoveduje, da bo skupni finančni učinek pozitiven za proračun, torej za javna finančna sredstva, Socialni demokrati pa se sprašujemo, ali bodo predlagane spremembe zagotovile vsaj enako socialno varnost, če ne že boljše, glede na to, da je za nas socialna varnost najpomembnejša komponenta socialne države. Težko je namreč sprejeti ugotovitev, da bodo prihranki tolikšni, da bodo pokrili vse druge odhodke, ki jih prinašajo predlagane spremembe, ne da bi si zastavili vprašanje, kaj to pomeni za raven socialne varnosti najbolj ranljivih skupin prebivalstva. To se velja posebej vprašati še zlasti ob denarni socialni pomoči, ki je zadnja oblika pomoči v mreži denarnih pomoči, s katero naj bi si oseba ali družina omogočila preživetje v času, ko si ne more zagotoviti minimalnega dohodka za preživetje. Poudariti kaže, da je že dosedanja ureditev pri nas časovno omejena, in sicer se ob prvi dodelitvi omeji na tri mesece, ponovno se ob nespremenjenih okoliščinah lahko dodeli za šest mesecev, ne glede na vse, pa se lahko dodeli za največ eno leto, izjemoma za daljši čas, če zaradi starosti, invalidnosti, bolezni ali drugih okoliščin ni mogoče pričakovati izboljšanja stanja. Seveda podpiramo usmeritev večje aktivacije brezposelnih oseb. Ne pristajamo pa na usmeritev, ki je bolj usmerjena v sankcioniranje zlorab, ki postanejo merilo za vpeljavo novih rešitev, kot v načrtovanje ukrepov za aktivacijo. Zato smo Socialni demokrati posebej natančno pogledali, kaj prinašajo spremembe zakona o socialnem varstvu v primerjavi z zakonom o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti. Nesprejemljivo se nam zdi, da so sankcije v obravnavanem zakonu strožje, kot so v zakonu o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti. In zdaj dovolite, da naštejem samo nekatere konkretne pomisleke in predloge ob posameznih členih zakona. Če se najprej dotaknem prvega dela zakona, ki govori o družinskem pomočniku, se Socialnim demokratom zdi sporno predvideno financiranje družinskega pomočnika s prispevki zavezancev za preživljanje in bremenitvijo nepremičnine upravičenca do družinskega pomočnika. Ta pomislek je zvezan tudi z nekaterimi drugimi ugotovitvami, tudi ob pomoči na domu, da vpeljava tega kriterija zmanjša krog tistih, ki hočejo to pravico uveljaviti zaradi negativnih učinkov vpeljanega kriterija. Socialni demokrati menimo, da ni potrebe, da se prenese pristojnost odločanja o pravici do družinskega pomočnika na invalidske komisije, ker je v primeru družinskega pomočnika treba upoštevati socialno komponento problema. Sprejemljiva bi bila tudi rešitev, če bi se invalidske komisije ob odločanju o pravici do družinskega pomočnika okrepile s predstavniki centra za socialno delo ali lokalne skupnosti, glede na to, da je bila ta oblika vpeljana tudi zaradi nekaterih problemov, s katerimi so se srečevale dolgotrajno brezposelne osebe. Tudi širitev kroga tistih, ki se lahko vključujejo kot upravljavci ali izvajalci te vloge družinskega pomočnika, so bile sprejete v prejšnjem mandatu na predlog zdajšnjega ministra za delo, družino in socialne zadeve, in bi pričakovali več posluha za urejanje tega področja. Zdaj bi se rada dotaknila tistega področja, ki je zvezano z dodeljevanjem denarne socialne pomoči. Socialni demokrati vztrajamo, da bi morala biti obveza sprejeti primerno delo opredeljena na enak način za prejemnike denarne socialne pomoči in prejemnike denarnega nadomestila. Ni namreč sprejemljivo, da se prejemnika denarne socialne pomoči lahko sili v kakršnokoli delo, ne glede na izobrazbo in usposobljenost. 36.b člen namreč pravi, da je prejemnik denarnega nadomestila, ki ni prejemnik denarnega nadomestila za primer brezposelnosti, v času prejemanja denarne socialne pomoči dolžan, poudarjam, dolžan sprejeti vsako zaposlitev in potem v nadaljevanju primerno delo po podjemni pogodbi ali pogodbi o naročilu avtorskega dela, po treh mesecih prejemanja denarne socialne pomoči pa tudi primerno začasno ali občasno humanitarno ali drugo podobno delo, ki mu ga ponudi oziroma na katero ga napoti Zavod Republike Slovenije za zaposlovanje, pri čemer je humanitarno delo lahko tudi brezplačno ali plačano. Obe možnosti sta odprti. Jasni bi morali biti tudi pogoji, pod katerimi lahko nekdo primerno delo zavrne, in kdo odloča o utemeljenosti zavrnitve. Avtomatizem pri izgubi pravice do denarne socialne pomoči v tem primeru ni dopusten. Premalo določna se nam zdi tudi določba v 36.d členu, kjer je zapisano, da ne more zavrniti humanitarnega dela brez ustrezne utemeljitve oziroma upravičenega razloga. In v takšnem primeru izgubi pravico do denarne socialne pomoči. Kaj se skriva za izrazom ustrezna utemeljitev? Na naslednjo pripombo Socialnih demokratov sem opozorila že v prejšnjem, nanaša se pa na določilo 30. člena zakona, ki v okrog tistih, ki lahko opravljajo dela s področja socialnega varstva, vključuje tudi diplomirane teologe. To poudarjamo posebej zaradi tega, ker menimo, da je premalo strokovnih utemeljitev za to, ali je program, po katerem se teologi izobražujejo in dobijo neka osnovna vedenja in znanja s področja družine, dovolj za to, da lahko opravljajo dovolj kakovostno to delo, posebej še zaradi tega, ker je v nacionalnem programu socialnega varstva pri dodeljevanju koncesij in možnosti opravljanja krog tistih, ki bodo lahko opravljali ta dela, zelo široko razprt, hkrati pa pogoji za dodeljevanje koncesij in standardi niso več tako strogo predpisani, kot so bili predpisani doslej. In naj se dotaknem še zadnje pripombe. Ta se nanaša na 38. člen in vprašanje financiranja družinskega pomočnika. Slišati je bilo mogoče, da občine soglašajo s 0,35% deležem. Ampak vendarle, kolikor je Socialnim demokratom znano, so občine zastopale stališče, da bi meja ne smela biti drugačna kot 0.25%. Kot rečeno, to so nekateri temeljni pomisleki, ki jih imamo Socialni demokrati ob tem zakonu in podpora zakonu je odvisna od tega tudi, kako se bodo predlagatelji odzvali na naše pripombe. Hvala.
Hvala. Mag. Franc Capuder bo predstavil stališče poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani minister, poslanke in poslanci! Sedanja ureditev sistema denarnih socialnih pomoči in ureditev področja družinskega pomočnika je nastala s spremembami zakona o socialnem varstvu v letih 2001 in 2004. V času izvajanja zakona se je pokazalo, da rešitve v zakonu niso vedno optimalne oziroma velikokrat ne dajejo pričakovanih rezultatov. V nekaterih primerih pa je prihajalo tudi do zlorab rešitev, predpisanih v zakonu. Tudi za rešitve, ki jih je v letu 2004 prinesla sprememba zakona v zvezi z družinskim pomočnikom, se je pokazalo, da niso dovolj učinkovite in bi se jih dalo izboljšati. Istočasno pa je tudi ustavno sodišče ugotovilo, da nekatere rešitve v sedaj veljavnem zakonu o socialnem varstvu niso skladne z ustavo in jih je potrebno uskladiti z odločitvijo ustavnega sodišča. Osnovna cilja predlaganih sprememb sta torej predvsem dva, izboljšanje obstoječega stanja in racionalizacija proračunskih odhodkov pri podeljevanju denarnih socialnih pomoči in izboljšanje obstoječega stanja in racionalizacija finančnih odhodkov pri urejanju pravic do izbire družinskega pomočnika. Kot kažejo podatki, je bilo leta 2002 povprečno 62 tisoč upravičencev do denarne socialne pomoči, ki pa je v letu 2004 naraslo kar na 90 tisoč opravičencev. Za denarno socialno pomoč je bilo v letu 2002 izplačanih 18 milijard slovenskih tolarjev, v letu 2004 pa že skoraj 33 milijard. Kot ugotavljajo, je med vsemi upravičenci do teh pomoči kar 30% dolgotrajnih upravičencev, ki so v zadnjih treh letih prejeli pomoč najmanj 24-krat. Posebej pa je zaskrbljujoče dejstvo, da je med prejemniki pomoči veliko mladih. Decembra 2004 je bilo nekaj čez 27 tisoč vlagateljev za denarno socialno pomoč mlajših od 27 let, to predstavlja 43%, od tega jih je bilo 11 tisoč dolgotrajnih upravičencev, ki so v zadnjih treh letih prejeli pomoč najmanj 24 krat. Ti podatki kažejo predvsem na to, da upravičenci do denarne socialne pomoči z daljšanjem prejemanja pomoči postanejo vedno bolj odvisni od teh pomoči. V Novi Sloveniji smo prepričani, da se upravičencem do denarnih socialnih pomoči velikokrat primerno delo ponuja, pa čeprav je to le priložnostno delo ali delo za določen čas, vendar ponujenega dela ne sprejmejo. Zaradi tega v naši stranki pozdravljamo rešitev, ki je predvidena v 12. členu sprememb zakona in govori, da ni opravičenec do socialne pomoči tisti, ki neutemeljeno odkloni primerno delo po podjetni pogodbi oziroma pogodbi o naročilu avtorskega dela ali primernega začasnega ali občasnega humanitarnega ali drugega podobnega dela. Prepričani smo, da se morajo tudi prejemniki denarnih socialnih pomoči ves čas truditi, da si predvsem sami izboljšajo svoj materialni položaj. Zaradi tega je potrebno vsako neutemeljeno odklonitev dela obravnavati kot znak zavračanja možnosti pridobitve sredstev za preživljanje s svojim lastnim delom. V spremembah zakona so predvidene spodbude za delodajalca, ki zaposlijo dolgotrajno brezposelno osebo. Predlagana sprememba poleg sklenitve pogodbe o zaposlitvi za nedoločen čas uvaja tudi možnost sklenitve pogodbe o zaposlitvi za določen čas, s čimer se želi delodajalca stimulirati k zaposlovanju prejemnikov denarne socialne pomoči tudi v primeru, ko s prejemnikom denarne socialne pomoči ne želijo skleniti pogodbe za nedoločen čas. S tem se prejemnike denarne socialne pomoči vsaj začasno vključi v delovno razmerje, se jih aktivira, vključi v delovni proces in se jim s tem da možnost, da v tem času razvijejo delovne izkušnje in si pridobijo nove. Spremembe naj bi tudi spodbudile samega prejemnika socialnih pomoči k večji aktivnosti pri vključitvi v delovni proces na način, da je dolžan sprejeti zaposlitev, ki ni vezana izključno na njegovo stopnjo izobrazbe oziroma dela, ki ga je opravljal pred nastankom brezposelnosti. Hkrati pa je dana tudi podlaga za pripravo programov ukrepov aktivne politike zaposlovanja, namenjenega prejemnikom denarne socialne pomoči, iz več namenov, predvsem ohraniti delovne navade, stike z okoljem, pridobiti delovne izkušnje, dvigniti stopnjo njihove socialne vključenosti v družbo in z delovno aktivnostjo prispevati v splošno družbeno korist. Prepričani smo, da si z izogibanjem tovrstnih delovnih obveznosti sam zmanjšuje možnosti zagotoviti si lastna sredstva za preživljanje, s čimer si posredno tudi vpliva na svoj socialni oziroma materialni položaj. V Novi Sloveniji podpiramo rešitev zakona, da je potrebno centrom za socialno delo omogočiti, da od upravljavca registra transakcijskih računov vlagatelja in njegovih družinskih članov, da od evidence registriranih vozil in nekaterih ostalih zbirk podatkov pridobijo ustrezne podatke, ki jih potrebujejo za svoje delo. Velik problem pri denarnih socialnih pomočeh namreč pomeni verodostojnost podatkov, s katerimi upravičenci dokazujejo upravičenost do teh pomoči. Velikokrat za pomoč zaprosijo tudi vlagatelji, ki imajo dovolj prihrankov oziroma premoženja, ki bi ga lahko izkoristili za preživljanje, vendar jih v postopku ugotavljanja pravice do teh pomoči niso navedli. Že nekaj časa nekatere občine vztrajno opozarjajo na težave, ki jih imajo pri financiranju pravice do izbire družinskega pomočnika. Po zakonu o socialnem varstvu tega financira občina. Najprej je bil ta institut družinskega pomočnika mišljen za tiste, ki so bili invalidi že od rojstva. Če pa bi bilo to urejeno samo za invalide, bi s tem seveda diskriminirali tudi ostale, zato se je razširil na ostale invalidne osebe. Kasneje pa se je z amandmajem ob spremembi zakona leta 2004 razširil tudi na starejše ljudi, kar pa je občutno povečalo število upravičencev do družinskih pomočnikov. Po nekaterih podatkih je problem izrazit predvsem v 18-ih občinah, ministrstvo za finance je v proračunu za leto 2005 sicer občinam odobrilo višja sredstva, vendar pa je problem neenakomerna obremenitev občin, v katerih se uporablja institut družinskega pomočnika, zato v Novi Sloveniji podpiramo rešitev, kakršno je predlagala vlada v zakonu. V 30. členu novele zakona o socialnem varstvu je pri naštevanju smeri strokovne izobrazbe, ki so ustrezne za opravljanje socialno varstvenih storitev, dodana še univerzitetna izobrazba teološke smeri z ustrezno specializacijo. Vemo, da je teološka fakulteta članica ljubljanske univerze, njeni diplomanti dobijo naziv univerzitetni diplomirani teolog oziroma diplomirani teolog pri 3-letnem visokošolskem študiju. Fakulteta izvaja tudi podiplomski specialistični študij zakonske in družinske terapije in prepričan sem, da ti diplomanti v času študija pridobijo potrebna znanja za opravljanje posameznih socialnovarstvenih storitev in da so ta znanja primerljiva z diplomanti naštetih smeri, ki so že vpisane v 69. členu osnovnega zakona. In prepričani smo v naši poslanski skupini, da omenjena rešitev samo enači diplomante oziroma jim daje možnost zaposlitve kot primerljivim programom ostalih fakultet. In v tem ne vidim nič slabega, kvečjemu se odpravlja diskriminacija, ki smo ji ali pa bi ji lahko bili že priča. V Novi Sloveniji bomo spremembe zakona o socialnem varstvu podprli. Pričakujemo pa, da bodo predlagane spremembe izboljšale sedanje stanje in racionalizirale porabo proračunskih odhodkov pri podeljevanju tako denarnih socialnih pomoči kot bodo izboljšale razmere na področju instituta družinskega pomočnika. In navsezadnje rešitve, kakršne so sedaj predlagane, so po navedbah ministra usklajene s socialnimi partnerji. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Stanislav Brenčič bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Lepo pozdravljam ekipo z ministrom in vse vas kolegice in kolegi! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o socialnem varstvu je vlada Republike Slovenije pripravljala tako rekoč več kot leto dni in sedaj je kot splošna obravnava končno začel proceduro, kar je dobro. Eden od temeljnih namenov predloga zakona je na novo vzpostaviti financiranje družinskega pomočnika, za katerega v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke trdimo, da je kot socialna storitev nedvoumno v sistemu socialnega skrbstva dobra rešitev. Nedomiseln oziroma poenostavljen sistem financiranja te storitve oziroma družinskega pomočnika neposredno iz proračuna občine je posamezne občine prekomerno bremenil, zato so že predhodno poskušali ta vprašanja rešiti poslanci župani s predlogom zakona, ki naj bi financiranje te storitve prenesel iz občinskega proračuna na državni proračun, kar pa ni bilo sprejeto. To vprašanje sedanji predlog razrešuje tako, da invalidna oseba, ki si za potrebe nege in varstva izbere družinskega pomočnika, obdrži pravico do dodatka za pomoč in postrežbo, s pismeno izjavo pa se zaveže, da ta sredstva prenese v korist občine, ki je pristojna za plačila izbranega družinskega pomočnika. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke sprejemamo to rešitev sicer kot dobro in tudi pravično, vendar pa ob tem tudi ugotavljamo, da bo razlika, ki jo bo morala občina pokriti v korist storitve družinskega pomočnika, še vedno kar precejšnega in za prenekaterega župana še vedno nepravična in previsoka obremenitev. Seveda pa se ta obveznost bistveno zmanjša v primeru, ko invalidna oseba ali njeni zavezanci glede na njihovo plačilno zmožnost storitev tudi sami sofinancirajo. V tem primeru oziroma o višini prispevka koristnika storitve ali njegovega zavezanca odloča center za socialno delo, pri čemer pa se zastavlja glede na kar nekaj izkušenj iz prakse vprašanje primernosti s centra za socialno delo kot arbitra pri ugotavljanju dohodkovnega stanja oskrbovanca oziroma zavezanca. Predlog zakona tudi določa, da občina, ki je pristojna za financiranje pravic za storitev družinskega pomočnika daje mnenje k dokumentaciji, ki jo pripravi pristojni center za socialno delo in je v prvi vrsti namenjena invalidski komisiji, kar smatramo, da je dobro. Predlog zakona vgrajuje tudi sankcije v primeru, če invalidna oseba oziroma oskrbovanec ravna v nasprotju z določbo, po kateri je le-ta dolžna dodatek za pomoč in postrežbo odstopiti v korist občine. V poslanski skupini menimo, če se bo v praksi financiranja družinskega pomočnika po predlogu tega zakona uresničila bojazen, da bo breme občine še vedno preveliko, potrebno to financiranje zastaviti povsem drugače. Za sedaj pa bomo rešitev podprli. Druga ključna sprememba, ki jo prinaša predlog te novele, pa se nanaša na vprašanja, ki se navezujejo na bolj določene pogoje in kriterije za prejemanje denarne socialne pomoči, in v prvi vrsti vprašanje, vezano na dohodek osebe, ki je prejemnica pomoči. Tudi v tem primeru je center za socialno delo ključni arbiter in v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke upamo, da so centri za socialno delo za to dovolj usposobljeni, čeravno menimo, da bo nad njihovim delom nujno izvajati učinkovit nadzor. Enak ali še bolj učinkovit nadzor pa bi na podlagi tega predloga zakona smelo oziroma bilo treba uvesti nad dejanskim ravnanjem delodajalcev v praksi, izvajanjem oziroma koriščenjem stimulativnih ukrepov za zaposlovanje, kot to predvideva nov 36.a člen. V poslanski skupini podpiramo rešitve, ki jih predlog prinaša na področju delovne obveznosti prejemnika denarne socialne pomoči in upamo, da se bo tudi tu pristojnost centrov za socialno delo in posredno zavoda za zaposlovanje izvajala odgovorno in pravično oziroma da se ta potreben korektiv, ki ga v poslanski skupini sprejemamo kot nujnega, ne bo zlorabljal v obratni smeri, kot se ga zlorablja sedaj. Poslanska skupina predlog zakona podpira kot dobro podlago za nadaljnjo obravnavo, pričakuje pa, da bo predlagatelj do začetka druge obravnave proučil tudi pripombe nekaterih institucij, ki so že naslovile svoje pripombe na predlog zakona. Tu v prvi vrsti mislimo na gradivo Skupnosti varstva delovnih centrov Slovenije, za katerega menimo, da bi ga bilo smiselno, kot predlagajo, tudi vgraditi v zakon za drugo obravnavo oziroma v postopku druge obravnave. Kot že rečeno, podpiramo, da zakon nadaljuje svojo pot, in v drugi obravnavi z argumenti popravimo in dodelamo stvari, ki morda sodijo v ta predlog zakona, tako kot ga doživljamo v praksi. Hvala.
Hvala. Mag. Franc Žnidaršič bo predstavil stališče poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev. Prosim.
Spoštovani predsednik, spoštovani predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev z žalostjo ugotavlja, da so predlagane spremembe in dopolnitve zakona o socialnem varstvu razmeroma slabo pripravljene, vendar bodo kljub temu doživele našo podporo. Pri tem pričakujemo, da bo upoštevano vse to, kar bo danes v naši skupni razpravi postavljeno kot slaba rešitev, in prepričani smo, da bo treba zakon s številnimi amandmaji popraviti, v smislu bolj neposrednih, čistih določb in lažjega uresničevanja. Vprašanje družinskega pomočnika je po našem prepričanju precej komplicirano in nedorečeno, dosedanja pravica do družbene socialne pomoči pa do onemoglosti zapletena. Družinskega pomočnika naj bi s soglasjem upravičencev do dodatka za pomoč in postrežbo financiral ZPIZ in svojci, če bo zmanjkalo, pa občine. Država, ki si je izmislila institut družinskega pomočnika, pa samo izjemoma, če bo na koncu vseh drugih možnosti še kaj zmanjkalo in bi del sredstev refondirala občinam. Nam se zdi taka rešitev več kot vprašljiva. Družbena socialna podpora kot edini vir preživljanja naj bi čudežno splahnela na manjše število, ker bodo prejemniki množično vstopali na trg dela, čeprav začasno in sezonsko. Kakor da rast števila prejemnikov družbene socialne pomoči ne bi bila posledica naraščajoče revščine, na eni, in pomanjkanje delovnih mest, ko gre za prejemnike iz vrst zaposlenih, na drugi strani. Pri tem mislimo predvsem na velikansko število mladih, katerih odstotek prejemanja te pomoči je zelo velik, in ki po več let ne dobijo ustrezne zaposlitve. Kar zadeva družinskega pomočnika, se skozi vse spremembe členov brez potrebe vleče zgolj termin invalidne osebe, čeprav je na dlani, da družinskega pomočnika lahko potrebujejo tudi bolniki ali onemogli starejši. Država določa družinskega pomočnika na račun drugih, družbeno socialna podpora pa je prepogosta zaradi onih, ki nočejo delati, ali tistih, ki goljufajo. Dejstvo, da ima ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve vse možnosti odpravljati zlorabe po že uveljavljenih mehanizmih, ne velja nič, da APZ, to je aktivna politika zaposlovanja, ne daje potrebnih rezultatov, pa ni tako zelo pomembno. Mi smo priti zlorabam družbeno-socialne pomoči in verjamemo, da so in so se odkrile tudi v preteklosti, vendar naj se te zlorabe odpravljajo drugače, ne pa z rešitvami v tem zakonu. Pri tem mislimo tudi na rešitve, ki zadevajo vstopanje na trg dela prejemnikov družbeno-socialne pomoči, kjer je omogočeno z rešitvami preveliko uveljavljanje subjektivnih pogledov na to, kaj je ustrezno delo za koga in kakšni so primerni razlogi za zavrnitev takega dela. Mislimo, da bo v teh določbah ta zakon potreben temeljitih popravkov. Je pa zanimivo, da želi zakonodajalec poskrbeti za teologe, ki s stvarjo na način, ki se predlaga, nimajo nič, in katerih brezposelnost ministra bolj skrbi kot stotine nezaposlenih namensko bolje usposobljenih sociologov. Študij teologije je namreč namenjen služenju katoliški cerkvi in zagovarjanju dogem. Obstaja utemeljen dvom o primernosti zaposlovanja teologov na področju socialnovarstvenih storitev, saj njihovi pogledi slonijo na arhaičnih razumevanjih, odnosu med spoloma, vprašanje kontracepcije, rojstva nezakonskih otrok, ločitev in podobnega. Zato mislimo, da taki pogledi ne sodijo na področje stroke socialnega varstva današnjega časa. Opredelitev finančnih posledic je slaba, ker iz vsega, kar je tam zapisano, ni mogoče natančno izluščiti, kaj bo koga zadelo in mislimo, da bi se dalo tukaj marsikaj bolje pripraviti. V delu, kjer zakon govori o institucionalnem varstvu, ki naj bi ga zagotavljale bolnišnice s svojimi prostimi kapacitetami po končanem zdravljenju samo zato, ker ti ljudje nimajo kam, v obstoječe domove za starejše, ali jim ni mogoče na domu zagotoviti potrebnega socialnega in zdravstvenega varstva in nege. Moram povedati, da je zadeva vprašljiva zato, ker nič ne piše, kdo bo to plačal. Če gre to na račun sredstev za zdravstveno zavarovanje, bi kazalo imeti tudi ustrezno soglasje zavoda za zdravstveno zavarovanje ustreznega ministrstva. Je pa res, da bi takih postelj za nego potrebovali že danes več tisoč, ki pa jih v zaustavljeni gradnji domov za starejše ne bomo mogli zagotoviti. Pričakovanja, da bo te postelje kdajkoli v prihodnje zagotavljal zasebni kapital, pa so popolnoma zgrešena in neutemeljena. Imamo podatke, da se ta hip v Evropi zapira na stotine, ne pet ali deset, na stotine domov v zasebni lasti, ker ne prinašajo ustreznih dobičkov in jih zaradi tega kot privatno iniciativo vlagatelji opuščajo. To se bo zgodilo tudi pri nas, medtem pa bo nastala velika luknja v prostorskih kapacitetah. In to je treba ob tem, ker se na tak, bi rekel, poenostavljen način poskušajo te stvari prikazovati, povedati, zato da bomo kaj več storili za to, da bi še naprej gradili domove in tam zagotavljali institucionalna varstva tistih, ki so potrebni zgolj zdravstvene in socialne nege, ki je doma nikoli ne bomo mogli zagotoviti na cenejši način, kot je to v domovih. Že danes je pomoč na domu, če jo štejemo po vrednosti na uro, daleč dražja od tiste v domovih za celodnevno varstvo, ki jih imamo. Mi bomo podprli ta zakon kot podlago, na kateri je mogoče graditi, vendar bomo poskušali z amandmaji stvari doreči na način, da bo končna rešitev bolj pregledna in sprejemljiva za vse, ki jih zadeva.
Hvala. S tem zaključujemo predstavitev stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospod Kontič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Gospod minister s sodelavko in sodelavcem, spoštovane kolegice in kolegi. Tik pred menoj je v imenu poslanske skupine DeSUS predstavil stališče njihov vodja in lahko rečem, da se v celoti z njim oziroma s stališčem strinjam. Bilo je tako pravo opozicijsko stališče do tega zakona, čeprav prihajajo iz vladne koalicije, ampak mislim, da je to potrebno in to je ta pravi pristop, ki bi ga morali v tem parlamentu imeti, ne glede na to, od kod stranka ali pa poslanska skupina prihaja. Kritike, ki so bile danes povedane, me seveda prepričujejo in seveda moja spoznanja v to, da tega zakona ni moč podpreti niti v prvi obravnavi, ker bi dejal tako, kot koalicijski poslanci običajno rečejo ob opozicijskih zakonih, je tako slab, da ga tudi v drugi obravnavi ni moč bistveno izboljšati. In verjetno bi lahko tudi sam danes uporabil te besede. Minister je govoril o zakonu, ki sodi v ta paket partnerstva. Naj povem, da so bila pogajanja zelo uspešna. Od vseh pripomb, ki smo jih mi imeli partnerji iz vrst Socialnih demokratov, ministrstvo sprejema eno pripombo, to je, da se dva člena združita s tekstom, ki je v enem členu in drugem, se povežeta in napiše se en člen. To je vse, kar je bilo doseženega v teh partnerskih dogovorih. Tako ta zakon partnersko usklajen, vsaj z naše strani, zanesljivo ni po podatkih, ki jih imam. In kaj ta zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o socialnem varstvu predvideva? Predvideva oziroma želi predvsem zmanjšati pritisk na blagajno denarne socialne pomoči. Ampak ne način, da bi storili nekaj za to, da bi se pogoji izboljšali, da bi na primer mladi, o odstotkih so v imenu poslanskih skupin nekateri govorili, posebej je to omenil tudi gospod Brenčič, prevelik odstotek je mladih, ki nimajo dela in ki pritiskajo na blagajno socialne pomoči. Ampak zakaj? Ne zato, ker ne želijo delati, ampak zato, ker dela nimajo. Vsaj velika večina. Torej bi z novimi delovnimi mesti omogočili zmanjšanje pritiska na to blagajno in to bi seveda bilo logično. Ni pa logično, da zaostrujemo kriterije, da kaznujemo vse povprek zaradi tega, ker so določene zlorabe. So, seveda so. Tudi znotraj teh skupin so posamezniki, ki ne želijo delati in jim je to, kar dobivajo, nekako zadosti. Poleg tega pa se že nekako znajdejo skozi življenje. Tudi pri delodajalcih, se strinjam, bi bilo treba poostriti nadzor nad sredstvi, ki jih iz raznih naslovov zaposlovanja dobivajo. Denarno socialno pomoč pa moramo gledati predvsem kot pomoč, ki je dejansko izhod v sili, izhod v sili pri ljudeh, ki so na robu preživetja ali pa že korak naprej, ki nimajo nikakršnih sredstev za to, da bi dostojno, človeško živeli. In tisti prejemajo denarno socialno pomoč. Verjemite mi, da ti ljudje ne hodijo z veseljem tja in da se z veseljem ne izpostavljajo kot tisti, ki jih je življenje pripeljalo do tega, da nimajo dela in da nimajo sredstev za preživetje. In ko govorimo o brezposelnosti tudi znotraj tega zakona, vse prepogosto se v tej hiši in tudi sicer dogaja, da želimo brezposelne nekako prikazati kot delomržneže, kot tiste ljudi, ki ne želijo dela, ki ne iščejo aktivno dela in jih je treba zato kaznovati in določiti delo, in če ga odklonijo, jih kaznovati s tem, da ne bodo dobivali prejemkov denarnih pomoči. Nekateri so takšni in se s temi sankcijami v nekaterih primerih strinjam. Večina ljudi pa išče delo. Poslanske pisarne, jaz ne vem sicer, kako je pri drugih kolegicah in kolegih, ampak jaz v Velenju opažam, da ljudje k meni hodijo predvsem zaradi tega, ker so brezposelni, ker rabijo pomoč, ker ne vedo, kam naj se še obrnejo, da bodo preživeli. In ni res, da ljudje ne iščejo zaposlitve. V preteklih dneh ali pa tednih smo bili priča na primer ukinitvi delovnih mest za 200 invalidov v Velenju. Kako bodo ti invalidi dobili zaposlitev? Tukaj je potrebno najti odgovor, ne pa iskati možnosti, da bi preprečili, da ti ljudje dobijo socialno pomoč ali kakršnokoli drugo pomoč. Zakon, ki ga danes obravnavamo, ni dober zakon in treba bi ga bilo bistveno spremeniti. In se kar strinjam s tem, kar je bilo že povedano, da bo to težko tudi urediti v drugi obravnavi. Družinski pomočnik. Zakonodaja je omogočila, da družinski pomočniki so in prav je, da so. Ampak država se je lepo odločila, da je to strošek lokalne skupnosti. Ustavno sodišče je tu ukrepalo in odločbo ustavnega sodišča je potrebno spoštovati. In tu je potrebno nekaj spremeniti. Ampak način, ki smo ga izbrali, da je 0,35% primerne porabe tisti mejnik, ko bomo rekli, do tu občine plačujejo same, od tu naprej obveznost prevzema država, pomeni, da bodo manjše občine, manjše lokalne skupnosti s tem nekaj pridobile, vse tiste, ki se samofinancirajo, pa ostanejo na istem. S takšnimi ukrepi gremo v smer, da se niti ena občina več v Sloveniji ne bo samofinancirala. Počasi bomo prišli do tega, da bodo vsi morali dobivati izravnavo zato, da bodo lahko opravljali naloge, ki jih lokalne skupnosti morajo opravljati. In ko govorimo še o delu. Prej sem nekako pozabil omeniti, da zdaj zahtevamo od nekoga, da sprejme vsako delo, je neresno in ni dobra poteza. In kar nekako završalo je prej v dvorani, ko je kolegica Širca v imenu poslanske skupine LDS omenila tudi vmešavanje oziroma umestitev RKC oziroma cerkve v ta sistem. In še enkrat ponavljam, minister, v preteklem letu ste razpisali koncesijo za domove za starostnike in tri koncesije od štirih so dobili zavodi, ki so bili ustanovljeni s strani lokalnih župnij, Karitasa, zdaj pa s tem zakonom še omogočite, da bodo prišli do poceni delovne sile z obveznim humanitarnim delom, pa ste krog zaključili in ste zadevo uredili. Seveda to ni pravi način. Edina dobra stvar v zakonu, ki jo sam vidim, pa je ta novi 28. člen, ki uvaja novi 41.c člen in ko govori o tej dolgotrajni negi, ki je že dolgo v razpravi v tem parlamentu. Kar nekaj poslanskih vprašanj je bilo na temo in odgovorov in vedno je bilo tako, če si vprašal ministra za zdravje, je dejal, da je to v pristojnosti ministra za delo, če si obratno, je bil izgovor podoben, ampak obrnjen v drugo stran. To je medresorsko usklajevanje in potrebno se bo dogovoriti kako in kaj. Ampak to je nujno, zato pozdravljam to odločitev. Je pa potrebno najti tudi odgovor, kdo bo to dolgotrajno nego plačal. Ampak to ne sme biti izgovor za to, da te dolgotrajne nege ne bi bilo. Če zaključim. Zakon je po moji oceni, po moji presoji slab in ne bo deležen moje podpore pri glasovanju.
Hvala. Besedo ima gospod minister.
Hvala lepa. Glede na to, da je bilo postavljenih nekaj vprašanj ali pa nekaj trditev, ki ne držijo, sem dolžen posredovati odgovore oziroma pojasnila. Glede žrtev trgovine z ljudmi, da je pač bilo podeljeno organizaciji, ne tisti, ki je doslej opravljala, Ključu. Na razpis se je prijavil samo en izvajalec, dosedanji izvajalec Ključ se ni prijavil, ne vemo, zakaj ne. Vendar pa vam dam jasno informacijo, da Ključ s svojimi programi pomaga žrtvam trgovine z ljudmi na osnovi projekta "Equal", v katerega je vključen z več kot 50 milijoni, in ne želimo na ta način izvajati nobene diskriminacije. Vse tisto, kar je dobro, pozdravljamo, kar pa ni dobro, pa je treba popraviti. Diplomirani teologi. Teološka fakulteta je sestavni del univerze in mislim, da je čas, da v tretjem tisočletju prenehamo z diskriminacijo. Teologi imajo pač profil izobrazbe in naj imajo enake vstopne možnosti za delo tudi na socialnem varstvu. Ne želimo nobenih privilegijev, želimo pa enako pozicijo, tako kot za druge poklice. Pomembno je, da čim več ljudi soustvarja to podobo socialnega varstva, zakaj bi diskriminirali. Poleg tega pa je jasno, da so usposobljeni za to. In nekaj takih izjav je bilo danih, ki so ideološko naravnane. Mislim, da je čas, da se te etikete ne uporabljajo več. Potem je bilo vprašanje soglasja občin in tako naprej. Ta zakon so v celoti podprli socialni partnerji na ekonomsko-socialnem svetu, seveda tisti, ki so bili navzoči, ne moremo tistih spraševati, ki niso bili navzoči. Soglasje sta dali tudi obe skupnosti občin. To je pač dejstvo. Bila je izjava, da niso dali soglasja. Tudi teh 0,35% za izravnavo je bilo usklajeno z obema združenjema občin. Družinski pomočnik. Pozicija družinskega pomočnika je s finančnega vidika bistveno boljša tako za uporabnike, predvsem pa je bistveno boljša z vidika zagotavljanja sredstev iz lokalnih skupnosti. Zakaj se uveljavlja drugačen pristop pri ponujanju dela za tiste, ki so uživalci nadomestila, do tistih, ki so prejemniki denarnih socialnih pomoči. Denarno nadomestilo je posledica zavarovalnega odnosa, vstopa v zavarovanje. Kot veste, vsi tisti, ki so zaposleni ali imajo drugačen način zagotavljanja delovne dobe, plačujejo prispevek v to socialno zavarovanje. Zato smo razumeli in predlagali rešitev, da se upošteva tudi stopnja strokovne izobrazbe pri odločanju o tem, ali je določena odklonitev upravičena ali ne; tu je zelo pomembno to dejstvo. Rad bi pa ob tem pojasnil, da višina prejemka ni toliko odvisna od višine strokovne izobrazbe. Tudi sami veste, da marsikateri avtomehaniki zaslužijo več kot profesorji in podobno - da z vidika prejemkov to ni povsem merodajen podatek. Ne nazadnje bomo morali spoštovati tudi to načelo, da je vsako delo častno in da je vsako delo vrednota. In če je nekdo prejemnik denarnih socialnih pomoči, potem menimo, tako kot v drugih državah, da se je dolžan odzvati na humanitarno delo, na dobrodelno delo ali pa na delo, ki nudi tudi adekvatni zaslužek. Če pa odkloni, ga nihče ne preganja, pač se je on odločil glede na to, da ima svoje lastne prejemke. Zakaj ne bi ljudem dopustili, da imajo lastne prejemke in se ne odločajo za zaposlitve. Zaradi tega ne bomo nobenega šikanirali. Dopustimo tudi drugačno razmišljanje, da nekaterim pač ni potrebno vstopiti v zaposlitev, ker imajo zadosti premoženja, imajo dosti drugih virov preživljanja ali imajo partnerja, ki jih dostojno preživlja. In pač se ne želijo zaposlovati. Dopustimo to svobodo. Če pa ne sprejmemo, pa seveda pomeni, da se jim ne izplačujejo sredstva iz proračuna. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Pojbič.
Spoštovani! Novela zakona o socialnem varstvu se dotika dveh glavnih področij, to sta denarne socialne pomoči in družinski pomočniki. V današnji razpravi bom spregovoril predvsem o denarnih socialnih pomočeh. Višina socialne denarne pomoči se je začela določati na podlagi osnovnega zneska minimalnega dohodka, katerega polna višina se je uveljavljala vse od 1.1.2003, ko je bil v celoti dosežen poln znesek minimalnega dohodka, ki danes znaša 46.981 SIT. Dejstvo je tudi, da se število prejemnikov denarne socialne pomoči iz leta v leto povečuje, saj je leta 2004 to pomoč prejemalo že več kot 90 tisoč upravičencev. Realizacija porabe sredstev za denarno socialno pomoč je tako v letu 2004 znašala skoraj 33 milijard SIT, točno 32,8 milijarde SIT. Naj navedem podatek, ki ga navaja ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve. Zaskrbljujoče je dejstvo, da je med prejemniki denarne socialne pomoči veliko mladih. Decembra 2004 je bilo 27 tisoč 61 vlagateljev za denarno socialno pomoč, mlajših od 27 let, kar predstavlja kar 43%. Od tega jih je 11 tisoč dolgotrajnih upravičencev, ki so v zadnjih treh letih prejeli denarno socialno pomoč najmanj 24-krat. Kaj lahko sklepamo iz tega? Starejših je čedalje več, mladi pa namesto delovnih izkušenj nabirajo mesece na zavodu za zaposlovanje. Pri hitrejšem zaposlovanju mladih bi lahko pomembno vlogo odigrala Študentska organizacija Slovenije, ki pa s podporo lastnikov študentskih servisov trmasto brani svoje okope. Z ureditvijo področja študentskega dela bi bile številke pri mladih prejemnikih denarne socialne pomoči lahko veliko bolj spodbudne. Vendar ne. Študentska organizacija zaradi lastnih igric poslabšuje položaje mladih diplomantov na trgu delovne sile, pri tem pa jim veselo pomaga Zveza svobodnih sindikatov. Torej narobe svet! Rešitve, ki jih predvideva novela zakona na tem področju, prejemniki iz zaposlitve ali priložnostni dohodki se upoštevanju pri odločanju o upravičenosti do denarne socialne pomoči že v naslednjem mesecu od njihovega nastanka in ne s trimesečnim zamikom. In ne več samo v polovičnem, ampak v celotnem znesku. Samski osebi ali družini, ki ima prijavljeno stalno prebivališče na istem naslovu oziroma dejansko biva z osebami, ki niso družinski člani, po tem zakonu in imajo dovolj lastnih sredstev za preživljanje, se denarna, socialna pomoč zniža za 30% minimalnega dohodka, ki bi ji pripadal, če ne bi imel drugih dohodkov. Prejemnik izredne denarne socialne pomoči mora v petnajstih dneh po prejemu predložiti centru za socialno delo dokazila o namenski porabi, sicer izgubi pravico za 18 mesecev po mesecu prejema. Vrača se denarna socialna pomoč, ki je bila izplačana kot nadomestna oblika pomoči za čas čakanja na rešitev po drugi pravici, ki se uveljavlja pred denarno socialno pomočjo, saj v teh primerih namreč prejemnik denarne socialne pomoči dobi izplačilo po drugih uveljavljenih pravicah za nazaj, v istem obdobju pa mu je bila izplačana tudi denarna socialna pomoč. Dosedanje subvencioniranje zaposlovanja prejemnikov denarne socialne pomoči za nedoločen čas se po predlogu v gradivu nadgrajuje še z obliko subvencioniranja zaposlitve za določen čas, vendar ne manj kot 12 mesecev. Sistem izplačevanja subvencij pa se iz enkratnega izplačila spreminja v mesečni način izplačevanja, ki bo preprečil in omejil potencialne zlorabe oziroma poenostavil postopke izterjave, ki bi se lahko pojavljali, če bi še naprej obstal sistem enkratnega izplačevanja. Torej tisti, ki ne podpirate tega zakona, boste zagotovo iz rokava potegnili tisto o oženju ogrožanje socialne države. Vprašajmo pa se, ali je prav, da nekdo prejema več socialnih korektivov naenkrat, ki lahko skupaj znesejo veliko več kot prejme nekdo s povprečno plačo v Sloveniji. Primer, če prejmeš denarno socialno pomoč cca. 47 tisoč tolarjev, je večja verjetnost, da dobiš subvencionirano občinsko oziroma socialno stanovanje cca. 20 tisoč tolarjev. V primeru otrok si upravičen plačevanja vrtca cca. 90 tisoč tolarjev, pa da ne naštevam naprej. Nekdo drug, ki ima to srečo ali pa nesrečo, da ima delo, pa prejema plačo, ostalo pa [[...]]? Menim, da je dosedanji sistem nagrajeval oziroma daje potuho pasivnemu slogu življenja, potrebno pa ga je spremeniti z nagrajevanjem aktivnega sloga življenja. Drugi del novele zakona se nanaša na družinske pomočnike. Tukaj je najprej potrebno omeniti odločbo ustavnega sodišča, ki zahteva uskladitev zakona z ustavo na tem področju, saj so občine s strani države dobile v izvajanje novo nalogo, država pa ni zagotovila vsem občinam dodatnih finančnih sredstev, ki so potrebna za opravljanje naloge. Na tem mestu bi poudaril, da idealne rešitve v takih primerih ni. Država ne more občinam naprtiti novih in novih obveznosti brez takšne ali drugačne pomoči. Občine pa se morajo na drugi strani zavedati, da država ni neskončna molzna krava ter da se je pri zadnjih proračunih velika pozornost namenjala izravnavam za občine. Glavni spor glede financiranja je najbolj lepo opisan v 38. členu novele zakona, ki pravi, da do sprejema nove sistemske zakonodaje, ki ureja financiranje občin, se občinam, v katerih stroški za financiranje pravic družinskega pomočnika presegajo 0,35% primerne porabe, izračune za tekoče proračunsko leto, v skladu z zakonom, ki ureja financiranje občin, ugotovljena razlika nad tem obsegom po preteku proračunskega leta zagotovi iz državnega proračuna. Po mojem mnenju gre tu za nek kompromis, ki je glede na dejstvo, da se bo spremenila zakonodaja na področju financiranja občin, v tem trenutku optimalna rešitev. Treba je omeniti, da je zakon nastajal v sodelovanju z združenjema občin glede rešitve na področju financiranja družinskih pomočnikov ter s socialnimi partnerji glede rešitve bolj preglednega in pravičnejšega dodeljevanja denarne socialne pomoči. Torej je zakon usklajeno pripravljen. Naj zaključim. Novela zakona je nov korak k uresničevanju socialnih in ekonomskih reform. Posebej me veseli dejstvo, da so spremembe v delu, ki se dotikajo denarnih socialnih pomoči, naravnane v smer aktivnega udejstvovanja vseh akterjev pri iskanju zaposlitve. Zato menim, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. V Slovenski demokratski stranki bomo predlog zakona podprli. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Janc.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Gospod minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Moram reči, da sem kar zadovoljen, da je končno prišla ta tema tudi v državni zbor. Naj vas spomnim, da sem imel na to temo tudi poslansko vprašanje za gospoda Drobniča, ki je obljubil, da bo kmalu prišel s tem zakonom v državni zbor. Zdaj je le-ta tukaj in se mi zdi, da je to področje, kjer lahko govorim tudi kot bivši delodajalec, župan in poslanec in imam nek vpogled in nekaj izkušenj. Zato lahko rečem, da so spremembe zakona o socialnem varstvu, ki so zdaj nakazane v prvi obravnavi, pomemben korak naprej zaradi številnih argumentov, ki jih bom kasneje navedel. Vesel sem, da je bilo usklajevanje tudi s socialnimi partnerji in z obema združenjema oziroma skupnostma slovenskih občin, ki zastopajo interese tistih, ki so člani, to pa je večina. Verjamem, da je bilo to usklajevanje dokaj uspešno in da se je verjetno tako v interesu lokalnih skupnosti kot države nekako našel ustrezen kompromis; toda o tem nekoliko kasneje. Verjamem, da so te reforme resnično potrebne, saj je v mnogih primerih danes to že način zlorabe tega instrumenta, kako na prefinjen način molsti državo za tak ali drugačen denar, ki ga lahko dobiš, definitivno. Upravičenci žal močno naraščajo. Podatki govorijo, da ta Slovenija ni tako slaba, tu pa kar narašča in narašča število upravičencev. Se pravi, da nekaj ne štima. Podatki o inflaciji, blaginji, onem, tretjem, to pa narašča. Nastal je nek nekorekten razkorak, ki po mojem ne drži. Večja fleksibilnost na tem področju je nujno potrebna, večja pravičnost, nadzor - tega preprosto ni ali pa je zelo slab. In trdim, da so ta enormna sredstva davkoplačevalcev na področju sociale šla mimo mnogih takih in drugačnih zakonitosti v okolju, v družbi kot taki in seveda niso bila nadzorovana. Prepričan sem, da mnogi mladi, ki končajo takšno ali drugačno izobrazbo, res težko dobijo takoj službo, še posebej v okolju, ki je nerazvito, kjer je manj priložnosti, kot je na primer Posavje, Zasavje, Bela krajina in tako naprej. Res pa je, spoštovane gospe in gospodje, da je tudi mnogo mladih, ki pa so zelo izbirčni, ki bi radi imeli nekaj posebnega, dobro plačano službo, malo dela, prosto soboto in nedeljo, da ne govorim o čem drugem. Takih služb pa za prvo zaposlitev tudi ni na pretek, še posebej v okolju, kjer je dovolj priložnosti predvsem za mlade. Ne želim delati krivice tistim, ki to želijo, poznam pa številne primere iz okolja, kjer sem župan, kjer je primerno plačilo za ustrezno delo, pa mladi zdržijo štirinajst dni ali mesec, potem pa rečejo, tega pa ne bom delal, to pa ni dobro, moram tudi v soboto delati in tako naprej - in gredo. In gredo nazaj tja, od koder so prišli. Ali je to pošteno? Prepričan sem, da je vsak zdrav državljan, ki je dopolnil 18 let in pridobil neko izobrazbo, dolžan v tej družbi tudi delati. Dolžan, ne pa, da se "šlepa" preko takih in drugačnih možnosti, državnih, socialnih in ne vem, kakšnih zavodov za zaposlovanje itd., in čaka na neke boljše čase, vmes pa malo "pofuša", neki preko študentskega servisa, malo dobi od države pa se številka sestavi. Žal, to so dejstva iz življenja. Morda se eni prejemate za glavo, ampak, žal, morda živite kje drugje. Govorim krivico, ne dam vsem, določen sloj je takšnih ljudi in govorim tudi s primera prakse. Imam številne primere v lokalnih skupnosti, ki so brezposelni že dolgo časa in nekako ne najdejo dela oziroma prosijo, da ga ne najdejo, ker jim je boljše tam, kjer so. Prvič. Nekdo je pred menoj že govoril, brezplačen vrtec, tista pomoč, tisti dodatki in nakupek seštevka na mesec, verjemite mi, je bistveno boljši od delavk, ki delajo v Lisci za 80 tisoč tolarjev. Zakaj bi jaz iskal službo, ker mi je boljše tam, kjer sem? Tam moram pa delati, imam normo, vstajati, iti v službo itd., in na koncu koncev plačam še vrtec in ne vem koga. Nerazumljivo torej ni zanimanje za delo, preprosto ga ni in ga iščejo tako, da ga ne bi našli. Mnogi delodajalci v okolju, iz katerega prihajam, pravijo, pridejo k njim z neko izkaznico zavoda za zaposlovanje in prosijo, podpišite, ampak v službo pa ne bi šla, ne bi šel. To nekaj je narobe, gospe in gospodje, nekaj je narobe. Če naredim krivico, prihajam, govorim iz mnogih delodajalcev, direktorjev, lastnikov podjetij, ki mi to potožijo, da je v bistvu potuha zavoda za zaposlovanje mnogim našim občanom, mnogim, ne vsem, je dejstvo. Vso spoštovanje in pomoč tistim, ki so pomoči potrebni, to so pa invalidi, bolni takšni in drugačni, pa ta država mora nuditi oporo in finančno pomoč, da lahko živijo neko normalno življenje človeka. Ampak žal, vse preveč je tistih, ki se naslanjajo na te in drugačne možnosti. Jaz upam, da skozi to prvo obravnavo in kasneje z dodatki lahko to zakonodajo, ta zakon še izboljšamo skupaj in ga poskušamo pripeljati skozi proceduro do konca in čim prej uveljavljati, kajti mislim, da je to za Slovenijo in te reforme, ki tudi na tem področju morajo slediti, nujno potrebno, da se tudi tukaj vprašamo, kdo je te pomoči potreben, kdo ne in kdo to nepošteno, nekorektno do davkoplačevalcev izrablja že več let po nepotrebnem. Druga zadeva, ki mene zelo žuli, družinski pomočnik. O njem ste že nekaj govorili, smo se pogovarjali, jaz moram povedati, da to je bila neka zgodba, ki je na nek način seveda lahko pozitivna, po drugi strani pa močno obremenjuje določene občine. Morda se je ta konsenz našel predvsem za tiste malo boljše, večje, bogatejše občine, bo ta 0.35 verjetno nekako spremenil in bo nekako šel skozi. Za tiste manjše občine verjetno, ki so pa finančno bolj odvisne, bo pa ta nekoliko bolj udarjen po žepu lokalnega proračuna. Ampak vendarle, jaz verjamem, da ta pogajanja, usklajevanja so bila in da tudi konec koncev kot član skupnosti slovenskih občin, da so se dol pogajali tudi za našo občino in je ta kompromis dosežen z ministrstvom in da nekako bo korak naprej naredil v skladu z ustavnim sodiščem in v skladu s tistim, kar se verjetno v vsaki občini vsak župan zavzema, ko sprejema proračun, kajti ponekod je ta postavka tudi vsega 50 milijonov letno proračuna za občino, ki ima 20 tisoč prebivalcev. To niso majhne postavke, to so izjemno velike postavke v proračunu vsakih občin. In glede tiste pomoči na domu je bilo govora spet od okolja do okolja različno. Nekje imamo to dobro organizirano, to službo, ki dobro dela, in mislim, da je v zadovoljstvo številnih občanov, starejših predvsem, ki so pomoči potrebni na domu, predvsem pa govorim o tistem okolju, ki niso mestna okolja. V takšnih okoljih, kjer so živeli ljudje na podeželju s takim ali drugačnim načinom življenja, je sprememba v dom izjemno velika sprememba, verjemite mi, in ti ljudje si želijo čim dlje ostati v svojih skromnih domovih z neko minimalno pomočjo, ki jo lahko preko tega dobijo, in na nek način to tudi, če sem iskren, cenejše za družbo, cenejše za občino, predvsem pa boljše za njo ali njega. To so izkušnje ljudi, to mi povedo tisti, ki je živel 70 ali več let na neki skromni kmetiji, mu je dom, kljub temu, da je idealno vse tam notri, seveda neka sprememba, ki jo mnogi tudi ne sprejemajo in ne želijo in se branijo tega. In ta pomoč na domu je zagotovo primeren instrument, čeprav ni poceni, se strinjam, ni poceni, je pa za te starejše osebe in pomoči potrebne takšne in drugačne oskrbe ena primerna oblika. Mi jih bomo samo še širili, kajti ne bomo dohajali vseh teh domov graditi na novo, da bomo pošiljali vse ljudi v dom za ostarele, mi jih bomo želeli v naši skupnosti, ker to bo strošek tudi lokalne skupnosti, čim dlje omogočiti življenje na domu, kjer so živeli svoje celotno življenje. In na koncu, spoštovani minister, ministrstvo. Ob razpravah, ki bodo še tekle, bi želel, da bi to zadevo čim prej pripravili do konca, kajti prepričan sem, da za tem stojijo številni državljani, tisti, ki pridno delajo, ki garajo 8, 10 ur na dan, ker danes je 8 že premalo, in tisti, ki se pa smejijo skozi takšne in drugačne lince. Imam številne primere v lokalni skupnosti, ko sta oba brezposelna in z veseljem pripeljeta otroke v vrtec, in vse druge stvari, dajeta slab zgled družbi v skladu z lokalnimi skupnosti, kajti jaz moram delati, njemu pa ni potrebno. To za to družbo in ta čas, kjer živimo, in te reforme po mojem ni pošteno, ni korektno in verjamem, da bo ta korak naredil en korak več, da bomo vendar vsaj do neke mere državljani med seboj bolj uravnoteženi oziroma da bodo imeli podobne pravice eni in drugi državljani. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Rezman.
Hvala lepa. No, osem ur dela na dan bo kar dovolj, 16 ur so delali pred 200 leti, mimogrede. Kar zadeva mojega odziva, pa samo na kratko, ker časa ni, v zvezi z družinskim pomočnikom. V zakonu je najboljše to, kar jaz razumem kot priznanje ministrstva, da smo imeli poslanke in poslanci, ki smo v lanskem letu predlagali spremembo zakona, prav. Ministrstvo namreč sedaj s popravki tega zakona sledi naši zahtevi, da tisti, ki občinam nalaga naloge, poravna tudi stroške. Deloma se v tem zakonu temu sledi, ne pa v celoti. Da smo imeli prav, je potrdilo tudi naše ustavno sodišče, ki je povedalo, da je bila dana naloga oziroma pristojnost brez soglasja občin, da ni bila spoštovana ustava, ker niso bili zagotovljeni finančni viri, da ni res, kar je trdilo ministrstvo, da je to neke vrste nadomestna storitev, in še cela vrsta drugih očitkov s strani ustavnega sodišča je bilo naštetih, ki so terjala, da se zakon spremeni. In sedaj, ko se je zakon spremenil, smo lahko v enem delu zadovoljni, namreč v tistem delu, ki govori o tem, da se vendarle priznava, da država mora poravnavati obveznosti, ki jih je naložila občinam, a jih ne v celoti. Za to priznanje, da mora država kaj storiti, se moramo ministru zahvaliti, za tisti del, ki pa še manjka, bi pa rad povedal, da, prvič, minister zamuja za celo vrsto mesecev v zvezi z odločbo ustavnega sodišča, občine so morale vmes plačevati. Drugo, kar velja kot očitek. Obveze občin so nastajale že poprej in bo treba na nek način občinam ta dolg refundirati. In tretje, kar bi rad rekel, je, da občine ne poprej in ne sedaj ne soodločajo, kar je zahtevalo ustavno sodišče, kajti dati mnenje ne pomeni odločati, odloča še zmeraj država preko CSD-ja, mi pa lahko damo nebogljeno mnenje in te stvari bo treba v drugem branju še popraviti.
Hvala. Besedo ima gospod Potrč.
Prav gotovo je priprava tega zakona koristna in potrebna, če drugega ne, zaradi družinskega pomočnika in njegovega financiranja. Najbrž pa je prav razmišljati tudi o tem, kako narediti in zagotoviti ustrezne rešitve glede državljank in državljanov, ki na podlagi zakona o socialnem varstvu dobivajo denarno pomoč in bi želeli ali, kot nekateri trdite, ne bi želeli imeti zaposlitve. Jaz mislim, da je v zvezi s tem veliko vprašanj, mnogo potrebnih boljših rešitev kot doslej in tudi veliko poenostavljanj. Meni bi bilo zelo ljubo, če bi sprejeli tisto trditev, za katero stojim jaz, ko spremljam genezo te zakonodaje, ker gre za bolne invalide in podobno, smo sprejeli zakon o socialnem varstvu, glede nadomestil kot nadaljevanje tistih, ker smo skrajšali pravice, ki smo jih včasih imeli iz zakona o zavarovanju za primer brezposelnosti. Mi smo te pravice bistveno skrajšali, prepolovili in hkrati vedeli, če to storimo, potem ni mogoče pustiti ljudi brez takšnih pravic, ki bi jim zagotavljale minimum preživetja, in jim moramo dati tudi določene pravice in smo jih dali pač iz zakona o socialnem varstvu, gre pa v bistvu za problem brezposelnosti. Mislim, da je prav, da to povemo in da skozi ta zorni kot potem tudi ocenjujemo rešitve v tem zakonu. In jaz soglašam, da je prav, da so rešitve v zakonu takšne, da, prvič, nudijo možnost zaposlitve, tukaj delamo mnogo premalo, jaz vem, da ni to vsebina tega zakona, da je to vsebina zakona o zavarovanju za primer brezposelnosti, samo tudi tam o tem rečemo, rešujemo premalo in zato sem rekel na začetku, da je povezava med obema rešitvama prav zato, ker smo po tistem zakonu skrajšali, zmanjšali pravice in jih prevalili na ta zakon. Zato moramo tudi tukaj, čeprav ni tukaj vsebina, razmišljati predvsem, kako zagotoviti več ljudem možnost zaposlitve. In temeljni cilj mora biti le, gospod minister, kolegice in kolegi, možnost primerne zaposlitve. Temeljni cilj ne more biti možnost kakršnokoli zaposlitve in vsak, ki ni kakršnokoli zaposlitev pripravljen sprejeti, posebej, če gre za mladega človeka, ki je končal neko šolo in bi želel šolo, ki jo je končal, tudi koristno uporabljati v svojem življenju, reči ne, zaposli se kjerkoli, ker mnogokrat potem ta zaposlitev kjerkoli pomeni tudi zaposlitev za zelo dolgo ali pa za stalno. Ko enkrat leto, dve, tri delaš v nekem tretjem poklicu, se ga ne samo navadiš, ampak ko se najde neka zaposlitev za tvoj poklic, ti rečejo, saj imaš sicer pet ali osem ali deset let delovne dobe, ampak v čisto drugih delih in zato nimaš nobene usposobljenosti za opravljanje svojega poklica. In mislim, da je skrajno slabo, da gledamo predvsem na ta problem iz vidika države, komu bo dala, komu ne bo dala, kdo zasluži, kdo ne, ne pa z vidika ustvarjanja ustreznih delovnih mest. In če gre za ustvarjanje ustreznih delovnih mest, za ponujanje ustreznih delovnih mest, potem sem jaz za to, da se obveznost sprejema tega dela absolutno zagotavlja in nesprejem takega dela sankcionira tudi z izgubo pravice. Kar je vsebina tega predloga, ko je obveznost sprejemanja kakršnegakoli dela, to mislim, da ni ustrezno in mislim, da kaže premisliti, posebej poudarjam, še enkrat za tiste, ki so mladi končali določeno izobrazbo in iščejo ustrezno delo - dokvalifikacija in prekvalifikacija je potrebna, ampak potrebna je tam, kjer ustrezne izobrazbe ni, da se ustrezna izobrazba najde. Reči nekomu, ki je končal poklicno šolo, srednjo šolo, višjo šolo, morda celo fakulteto, pa je izbral program, ki ni ustrezen in je deficitaren, pa mu naenkrat rečeš, sprejmi kakršnokoli delo, sicer boš izgubil pravico do nadomestila, zelo kruto za tistega, ki ga takšna situacija doleti. Še nekaj s tem v zvezi. Najmanj kar bi, gospod minister, morali zagotoviti, je, če je nekdo po zakonu pa tudi lastnem prepričanju pripravljen sprejeti delo, ki mu je ponujeno, da bi v tem primeru za to opravljeno delo moral dobiti nekaj več, kot pa bo dobil socialne pomoči, ker mislim, da je v tem smislu stimulacija zato, da se nekdo vključi v delo, potrebna. Sedaj ta rešitev ni nujna, posebej ne v primeru, če bo šel opravljati kakršnokoli delo, pa bo moral zaradi tega potovati, imel stroške na drug način organizirati prehrano, ki bo mnogokrat tudi dražja kot doma. Enostavno te rešitve niso pokrite. Menim, da bi o teh stvareh kazalo razmisliti in najti nekoliko manj poenostavljene rešitve, kot so predlagane v sedanjih rešitvah, ker sicer se bo izhajalo predvsem iz tega, da je treba ljudi, ki nočejo delati, sankcionirati in da je treba gledati, da bodo obveznosti, ki jih ima država do tistih, ki nimajo ustrezna zaposlitve, čim manjše. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Han.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovan minister s sodelavci, vsi prisotni v dvorani! Moram reči, da glede na današnjo razpravo in tudi na razprave sem jaz čedalje bolj zaskrbljen in tudi presenečen, ko poslušam, prebiram zakone, resolucije, dopolnila na zakone, ki jih v parlamentarno proceduro vlaga ministrstvo za delo, družino, socialo in invalide na čelu s spoštovanim gospodom ministrom. Izkušnje po skoraj dveh letih mandata kažejo, da sem kot socialni demokrat in tudi osebno lahko zaskrbljen tako z vidika socialne države kot z vidika človeka, predvsem mislim tu na človekove pravice. Skrbi me, da ministrstvo oziroma minister na ta dva vidika v svojih predlogih zakonov na nek način pozablja in jih daje v drug plan pred določene interese. In če se dotaknem današnjega zakona o socialnem varstvu. Osebno mi je jasno, če hočemo imeti trdno, zdravo, socialno državo, posledično tudi socialno varstvo, moramo zato ustvarjati določene pogoje, moramo podpirati gospodarstvo, ker vemo, da samo gospodarstvo ustvarja nova delovna mesta in dobro, zdravo gospodarstvo ustvarja dodano vrednost in posledično se na nek način tudi polni proračun. Potem pa lahko začnemo razmišljati še o večjem denarju za socialo. Predlagatelj v svojem zakonu govori o ciljih, da je osnovni cilj predlaganih sprememb izboljšanje obstoječega stanja in racionalizacija proračunskih odhodkov pri podeljevanju socialnih pomoči skozi uvajanje bolj pravičnih in učinkovitih kriterijev na področjih, ki sedaj niso dobro urejena, tako pri denarni socialni pomoči tudi v nadaljevanju pri družinskem pomočniku. In tukaj imam jaz pomislek predvsem, ko govorimo o racionalizaciji proračunskih odhodkov, ker ne gre mi v glavo, da bo država varčevala pri sociali, zapravljala pa proračunska sredstva pri policiji, pri vojski in tako naprej. Tu mislim, da ne gremo v pravo smer. Če pogledamo zakon v nadaljevanju in po členih, jaz osebno zakona v takšni obliki, kot je danes pred mano, ne morem sprejeti in je za moje pojme izredno slab, predvsem ko govorimo o členih o podeljevanju denarne socialne pomoči. Naj povem, da na osnovi posameznikov, ki verjamem, da izkoriščajo ne samo ta zakon oziroma tudi druge zakone, da lahko na nek način izkoristijo državo, ne smemo v neugoden položaj postaviti večino državljank in državljanov oziroma tistih, ki so pomoči potrebni. Tu se pa strinjam z ministrom, potrebno je postaviti večji nadzor, ampak jaz vem, da imamo za to vse mehanizme, vem pa, da s krčenjem pravic teh ciljev ne bomo dosegli. Moramo vedeti, da so ljudje v Sloveniji, ne da bi bili sami krivi, brez dela, vrednote, ki dajejo dostojanstvo, samozavest in občutek, da nisi nikomur v breme, in iz tega izhodišča, spoštovani, moramo izhajati. Ljudje niso žal sami krivi, da nimajo danes dela, in večina od teh je zato potrebna socialne pomoči. Zato moramo za te ljudi resnično poskrbeti in jih gledati z drugega zornega kota, kot pa nekateri predhodniki pred mano, ki govorijo o tem, da so delomrzneži, da iščejo službo, boga molijo, da je ne najdejo in tako naprej. Jaz mislim, da to ni res. Veliko ljudi se trudi, večina ljudi se trudi, da bi našla delo, pa ga žal zaradi gospodarske situacije v Sloveniji ne najde, ker žal je v Sloveniji kapital pred ljudmi, vsaj v tem momentu. In če se dotaknem še nekaterih členov pri družinskem pomočniku oziroma pri socialni pomoči, bi samo to rekel, da ni sprejemljivo, da prejemnika denarne socialne pomoči se lahko sili v kakršnokoli delo ne glede na izobrazbo in usposobljenost. Se pravi, da bi morali biti jasni pogoji, pod katerim lahko nekdo primerno delo zavrne, in problem je, kdo odloča o utemeljenosti zavrnitve. Avtomatizem pri izgubi pravice v tem primeru za moje pojme resnično ni dopusten. In če se ustavim še pri družinskem pomočniku, bi samo to rekel, s strani občine država sicer resnično nalaga na občine vsakodnevno več nalog, pri tem pa ne najde vira financiranja, in to mislim, da ni dobro. Spoštovani! Tak zakon, ki je danes pred nami, za mene ni sprejemljiv in ga tudi ne bom podprl in upam, da ga bomo v drugi obravnavi vendarle spremenili tako, da bo za večino ljudi sprejemljiv. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Germič.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Ko prebiramo cilje, načela in poglavitne rešitve predloga zakona, lahko med cilji zakona preberemo, da je potrebno racionalizirati proračunska sredstva pri podeljevanju denarnih socialnih pomoči, da je potrebno spodbujati brezposelne prejemnike denarnih in socialnih pomoči k večji delovni aktivnosti. In če navedem še tretjega, to je racionalizacija finančnih odhodkov, pridobljene pravice do izbire družinskega pomočnika. Če bi govorili o načelni ravni, bi bilo možno pritrditi navedbi ciljev, ki so tukaj zapisani. Ko pa govorimo o izvedbeni ravni in seveda osnov, na katerih bi naj prišlo do te racionalizacije, pa je tukaj postavljenih vrsta vprašanj. Prvo vprašanje, ki se meni postavlja, je: Kakšen odnos ima vlada do racionalizacij porabe javnih sredstev v celoti? Jaz ne bi ponavljal vseh primerov, ki smo jih v okviru poslanske skupine tukaj že navajali in opozarjali, kakšna je racionalnost na drugih področjih. Jaz bi tukaj želel opozoriti samo na en segment, samo vprašanje racionalnosti porabe sredstev pri nakupu operacijskih miz. Mi vidimo, kaj se tukaj dogaja, opozorila na to vlado so letela mesece nazaj in racionalnosti tukaj ali pa volje za racionalnost pravzaprav ni bilo izražene, kajti ministrstvo in ta vlada ni sledila opozorilom, ki smo jih navajali, pa ne samo mi, navajali so jih tudi iz te hiše tisti, ki so o tem vedeli veliko. In ko smo obravnavali nacionalni program socialnega varstva, smo tudi iz te poslanske skupine opozarjali kakšen odnos ima ta vlada pravzaprav z ustavo zapisanega določila, da je Slovenija socialna država. Ali je res to, da bomo ključne prihranke, ki jih ta zakon prinaša, torej izvajali na področju socialne varnosti. Torej mi vemo, ko govorimo o racionalni rabi denarne socialne pomoči, da govorimo pravzaprav o zelo velikem številu ljudi, torej 90 tisoč ali celo več, torej govorimo o ljudeh, za katere mislim, da zakon ima izhodišče na napačni predpostavki. Govorimo o ljudeh, ki so po mnenju vlade in ministra tisti, ki so prejemniki te pomoči, prikrivajo dejansko potrebo in podlago za upravičenost do teh pomoči. Seveda lahko razumem in se tudi strinjam, da bomo v vsaki ureditvi našli posameznike, ki bodo poskušali izkoriščati določen sistem in se bodo lepo, s špekulacijami ali kako drugače premikali znotraj sistema. Seveda pa ne morem pristati na to, da govorimo o večini. Govorimo o ljudeh, ki so na spodnjem robu svojega socialnega statusa, torej o ljudeh, ki so jim denarne socialne pomoči edini vir za preživetje. In če se danes poleg vseh drugih priložnosti, ki jih imamo z racionalizacijo, usmerimo predvsem na to skupino, ki ima zelo specifične lastnosti, nižjo izobrazbo, manj materialnih dobrin in tako dalje, bi lahko imeli tu vrsto pripomb tudi glede rešitev, ki jih ta zakon prinaša. Tu bi opozoril še na drugo dejstvo, ki bi moralo po drugi strani podkrepiti to, kar želimo. Mislim, da vlada in vsi imamo tu isti interes: povečati odgovornost za lastno socialno varnost in se aktivno vključevati v iskanje priložnosti za zaposlitev. Tu se, gospod minister, vprašam - navajate, da boste v letošnjem in naslednjem letu s svojimi ukrepi ustvarili od 7.000 do 10.000 delovnih mest. Pri tem smo vas pa že ob sprejemanju proračuna opozarjali, da na pomembnih postavkah pravzaprav znižujemo sredstva, ki bi lahko k temu pripomogla. Ena izmed pomembnih postavk v proračunu je bila spodbujanje delodajalcev za odpiranje novih delovnih mest, za zaposlovanje težje zaposljivih, kjer smo sredstva skrčili pravzaprav za milijardo. To pomeni, da bomo to milijardo zdaj poskušali nadoknaditi z zmanjšanjem denarnih socialnih pomoči. Strinjam se, da je na tem področju treba vzpostaviti nadzor, treba je imeti mehanizme za preprečevanje špekulacij, vendar bi pri tem morali imeti tudi realne ocene o obsegu. Ko govorimo o tem, da naj bi bili brezposelni vezani na določilo, da bodo morali sprejeti pravzaprav vsakršno delo. Gospod minister, vemo, da imamo tri pomembna področja brezposelnih, mlade, starejše in dolgotrajno brezposelne, ki imajo običajno tudi nižjo stopnjo izobrazbe. Vprašanja se mi postavljajo tudi v zvezi z družinsko politiko. Nedavno tega smo imeli razpravo tudi o tem, na kakšen način stimulirati reševanje družinske problematike. Pa vas vprašam, ali mladim, ki jim sporočamo, naj gredo v šole, naj pridobivajo višjo stopnjo izobrazbe zaradi večje socialne varnosti, hkrati ponujamo to, da ko bodo iskali zaposlitev, bodo pa neodvisno od smeri in stopnje izobrazbe morali poprijeti za vsako delo. Načelno nimam težav v smislu tega, da bi se bilo treba sramovati kakršnegakoli dela, vendar pa se pojavljajo vprašanja na mnogih drugih področjih. Kakšen bo odnos do samopodobe. Mi smo v šolskem sistemu ravno nedavno tega govorili o tem, da je samopodoba eden izmed zelo pomembnih elementov, da je odnos do dostojanstva teh ljudi izredno pomemben. In če govorimo o tem, da naj imajo mladi priložnost za dobre priložnosti, za dobre zaposlitve, da bodo oblikovali družine, se seveda sprašujem, na kakšen način, ko jim pa ponujamo pravzaprav zelo, zelo slabo plačana delovna mesta. In seveda ob tem tudi ponovno izpostavljamo bojazen, ali ne bodo delodajalci odreagirali po mojem edino logično - v razpisih ponujali bistveno manj zahtevna dela, kajti na zavodu za zaposlovanje bo zelo dobro izobraženih, za katere bodo delodajalci lahko izčrpali znanja za bistveno nižja plačana dela. Kakšna bo tukaj stimulacija, kakšen bo tukaj učinek tega, da bomo preprečevali efekt dela na črno, za katerega mislim, da se strinjamo, da bi bilo potrebno sprejeti določene ukrepe, ampak mislim, da gredo ti ukrepi ravno v drugo smer, ravno v spodbujanje tega, da bomo imeli še več dela na črno, da bomo lahko imeli na drugi strani več dela preko napotnic, ki ne bodo odraz dejanskega stanja. Na te dileme, gospod minister, ne odgovarjate v vaši utemeljitvi ciljev racionalizacije, kajti po mojem mnenju so nedomišljeni ukrepi in bodo, ne samo po srednjeročnem in dolgoročnem, pripeljali do slabih učinkov, ampak mislim, da bodo sporočila, ki jih dajemo skozi vsebino tega zakona, napačna, nerazumljena, mogoče pri vas zelo dobro zamišljene, v glavi, ideje, ki pa se bodo po mojem v praksi pokazale kot slabe rešitve. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospa Pečanova.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Jaz bi rada najprej opozorila, da gospod minister napačno trdi, ko govori, da je pridobil soglasje obeh združenj slovenskih občin, da je s tem tudi izpolnjen pogoj iz 140. člena ustave. Namreč, v ustavi je zelo jasno napisano, da mora zakonodajalec pridobiti soglasje v lokalnih skupnostih in zagotoviti potrebna sredstva za izvajanje posamezne naloge, ki jim jo naloži, tako da bi rada opozorila tudi na to, da od sedmih mnenj, ki so prispela na naslov državnega zbora, je samo eno pozitivno, vsa ostala so negativna. Mislim, da bi bilo prav, da bi vodstvo državnega zbora, ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve seznanilo tudi z mnenji, ki prispejo na državni zbor, ker je tukaj mesto, kjer se zbirajo soglasja lokalnih skupnosti, kadar gre za nalaganje dodatnih nalog tem skupnostim. Drugo, kar je, bi rada povedala, da so seveda različni izračuni, koliko denarja naj bi bilo v okviru primerne porabe namenjenega za financiranje socialnega varstva in socialnega skrbstva, ki ga občine morajo namenjati, zelo fiktivni, ker zakon o financiranju občin ne predvideva sistema, kot je bil v času zagotovljene porabe, ko je bil celoten proračun namenjen, se pravi vsa sredstva, namenjena financiranju občin, so bila razdeljena po namenu in se je točno vedelo, koliko sredstev mora iti za eno, drugo, tretjo ali dvanajsto nalogo znotraj občine. Sedaj je razpolaganje s sredstvi primerne porabe in ostalih sredstvih, ki jih občine pridobivamo, odvisno od proračuna občine in države, razen v izjemnih primerih, ko gre predvsem za financiranje tistih nalog, ki jih opravlja ena občina tudi za druge in te druge občine teh nalog ne financirajo. Kadar se spušča ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve v finančne zadeve skupaj z ministrstvom za finance občin, bi bilo prav, da o tem občine tudi kaj povpraša. V zvezi z družinskim pomočnikom je namreč dejstvo, da je sodba ustavnega sodišča kristalno jasna. Ni prav, da občine niso dale soglasja k tej spremembi leta 2004. In drugo, kar je, ni prav, da niso bila zagotovljena potrebna sredstva, tudi 0,35% kot kriterij za dodatno financiranje, dofinanciranje družinskega pomočnika je kriterij, ki je v nasprotju s sodbo oziroma z odločbo ustavnega sodišča. Zato menim, da je ta predlog tudi, ko vemo, kakšno je bilo stališče ministrstva do predloga socialnih demokratov, da bi bil ta kriterij 0,25%, tudi tukaj socialni demokrati nismo imeli prav, ko smo predlagali, da se sploh kakšen kriterij postavi. Kriterij je nič in vsa sredstva, namenjena za financiranje družinskega pomočnika, morajo biti zagotovljena v državnem proračunu. Ker to ni nadomestna naloga zaradi tega, ker osebna pomoč je pomoč svetovanja, ne pa financiranja neke naloge.
Hvala. Besedo ima gospod Mikolič.
Hvala za besedo gospod predsednik. Prisrčno pozdravljeni. Želim uvodoma ponoviti, kar je že večkrat povedal tudi minister, da so predlagane spremembe usklajene s socialnimi partnerji; in drugič, tisti del, ki se nanaša na družinskega pomočnika z obema skupnostma občine. To so dejstva in ne razumem, kako nekateri v svojih trditvah nas vse skupaj tukaj prisotne, čeravno nas je bolj malo, zavajate. Poglejte, sam osebno smatram, da predlagane rešitve, kar se tiče denarne socialne pomoči, bodo na tem področju te spremembe naredile več reda in pravičnosti glede delitve teh socialnih pomoči, predvsem z vidika, kjer so bolj učinkovitejši in pravičnejši kriteriji postavljeni. Kar se pa tiče družinskega pomočnika, bi pa rad povedal naslednje. Eden od predgovornikov je omenil, da si ga je izmislila država. Res je, 2004, jaz bi ga samo še dopolnil, da si ga je izmislila bivša vlada. Sam pa smatram, da ideja oziroma zamisel sploh ni niti takrat niti danes slaba, kajti s tem načinom nudenja oziroma zagotoviti oskrbo osebam z motnjami v dušenem razvoju ali osebam s težko gibalno oviro, to je bila pravzaprav ena od posrečenih rešitev. Je pa absurd, na kakšen način si je takrat vlada zamislila pokrivanja stroškov teh pomočnikov. Ko preberem danes v takratnem zakonu, da so pravzaprav dodatek za tujo nego in pomoč vsi ti, ki so upravičeni do družinskega pomočnika, bili takrat opravičeni do dodatka za tujo nego in pomoč in da je to pomenilo s sprejetjem tega zakona, da se jim ta pravica do nadaljnjega, ko imajo družinsko pomoč, zamrzne oziroma miruje, to pa je absurd. V državnem proračunu so bila finančna sredstva namenjena za to in država se je odločila oziroma takratna vlada, prenesimo to na občine, da bo tisti denar ostal v državnem proračunu. Pravzaprav se pa ne čudim, to je eden od vzrokov oziroma eden od posrednih namenov tega zakona še bolj finančno šibke občine. To je bil takrat namen takratne vlade in ministra za finance, gospoda Mramorja. Jaz se nič ne čudim, ko smo sprejeli vsi veselo novico, da bomo s 1.1. lahko prevzeli v Sloveniji evro, da je minister Dušan Mramor izjavil, da kljub temu, da se sam veseli, pa vidi zelo velik problem v prihodnje glede naše makroekonomske politike ravno z vidika, da smo leta 2005 povečali za 10% finančna sredstva občinam oziroma v letu 2006, za 4,5 v 2007, to je bila njegova izjava oziroma v medijih je tudi bilo objavljeno. Še enkrat naj ponovim, da posredno ta zakon ima prav gotovo tudi vpliv oziroma je imel osnovni namen, da bi male občine oziroma finančno šibke občine še bolj prikovali na dno, da jim ne bi uspelo zagotavljati finančnih sredstev za osnovni namen. Hočem povedati, da ta rešitev je dokaj realna, je dobra glede na to, da ta finančna sredstva za nego in pomoč sedaj namenja občinam. In zraven tega tudi tisti drugi viri, ki bi naj pripadali temu, ki je upravičen do družinskega pomočnika, bi naj se iztekli v občinski proračun, da bo vsaj delno ali pa večji del te krivice popravljene. Vsekakor bom predlagane spremembe in dopolnitve podprl.
Hvala. Besedo ima gospa Širca.
Hvala lepa. Mene moti današnji ton razprave, ki rezultira, če zelo posplošim v eno razmišljanje, češ da v slovenskem prostoru so revni, nemočni, brezposelni in na nek način postopači, špekulanti, ki izigravajo sistem, in sedaj bo prišla nova ureditev, ki bo s tem počistila in postavila stvari na svoje mesto, kot da ljudje, ki živijo v revščini, živijo tako zanalašč in kot da tisti, ki ostajajo na cesti, ostajajo zato, da bi se dokopali do pomoči, ker se jim splača pridobiti socialne prispevke, ker so le-ti večji, če se jih sešteje, kot tisti, ki bi jih dobili, če bi se zaposlili oziroma prejemali odeje in pridno delali. Moti me ta način diskusije in tudi razmišljanje, da je ta zakon potreben zato, da se odpravi s špekulanti. Pri tem bi rada še enkrat poudarila, da rešitve sedanje zakonodaje sanirajo in dajejo možnosti posebej skozi politiko aktivnega zaposlovanja, reševanja najbolj perečih problemov, da niso morebiti dovolj strokovno povezovalno in tudi finančno utemeljene in da bi jih veljalo preučiti in razvijati v boljši meri naprej. Naj podam še nekaj pripomb. Prav je, da ste uredili tako, da ste dosedanje subvencioniranje zaposlovanja prejemnikov socialnih pomoči za nedoločen čas razširili tudi na obliko subvencioniranja zaposlovanja za določen čas. Pravilno je to. Ampak hkrati je kontradiktorno s tem, kar smo doživeli v dosedanjih razpravah pri sprejemanju proračuna, kajti v predlogu proračuna za leto 2006 ste znižali sredstva za spodbujanje delodajalcev za odpiranje novih delovnih mest in zaposlovanje težje zaposljivih oseb, kot je meni znano, za milijardo, se pravi iz 2,7 milijard v rebalansu proračuna za leto 2005 na 1,7 milijarde, v predlogu proračuna za leto 2006 in v predlogu za 2007 se ta sredstva bistveno znižujejo. Hočem poudariti, da na nek način odpirate neke nove prostore, hkrati pa jih že demantirate skozi proračunske postavke, ki pa so alfa in omega izvajanja vaših politik. Še nekaj čisto na kratko. Vprašanje odklanjanja del in kaznovanja za zavračanje del je zelo, zelo nevarno. Če bo magister družbenih znanosti odklonil delo recimo nekega komercialista, bo naredil dobro za delodajalca, ker bo škodoval s svojim znanjem, neznanjem [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala. Besedo ima gospod Brenčič.
Hvala lepa. Niti nisem imel se namena vključevati, vendar se moram vključiti zato, ker se mi že po dobrem letu in pol dela te vlade rahlo upira gospod Mikolič, da še vedno iščemo vzroke za vse v prejšnji vladi. Ta korektiv družinskega pomočnika, to socialno storitev smo v prejšnji vladi rodili in jaz sem ponosen, da smo jo rodili. Dobra je. Prosim, če utišate gospode, da povem do konca. Prosim, gospod Sok, ali boste vi govoril ali lahko jaz govorim?
Samo gospod Brenčič ima besedo.
In že takrat smo tudi koalicijski poslanci trdili, da ni korektno, da iz zakona v zakon dodatno obremenjujemo občine. Takratno ministrstvo za finance nam je posredovalo povsem enako utemeljitev, kot jo je posredovalo ob predlogu zakona, ki smo ga zavračali v tem mandatu, in so bili nosilci skupina poslancev s prvim podpisom takrat gospodom Jancem, potem je on moral podpis umakniti, ampak zbirka podpisnikov je ostala. Povsem identično obrazložitev je dal minister za finance, sedanji vaš predsednik, ko je zastopal, takrat minister Mramor, ko smo rojevali to socialno storitev. Zato se mi zdi malo nekorektno, da še vedno ne zmoremo neke samokritike, da navsezadnje nastopamo v korist te države in teh državljanov tudi sedaj vsi, po mojem vsi. Tako da se mi škoda zdi, vem pa, da je ta socialna storitev v vsakem primeru dobra. In to socialno storitev je v takratni spremembi zakonodaje o socialnem varstvu pripravljalo resorno ministrstvo oziroma sektor ali pokrivala državna sekretarka za socialo, ki je danes oseba v ministrstvu brez listnice za razvoj. Ta ista oseba je takrat v ta kolektiv prinesla, ona ga je zagovarjala, tudi kako je s tem financiranjem. Zato se mi zdi, da je človeško, da smo nekoliko samokritični ob stvareh, ker navsezadnje so dobre. Ne iščimo, kadar nekaj spreminjamo, v tem dobrem vzroku vedno nazaj. Poglejmo, kje smo danes. Tukaj smo, da ustvarjamo boljše pogoje za naše ljudi in bolj pravično življenje za vsakdanji pristop človeka k temu življenju. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod minister.
Hvala lepa. Dolžen sem se oglasiti, ker je bilo povedano s strani poslancev, da vlada prelaga obveznosti na občine. S tem zakonom glede družinskega pomočnika mislim, da smo si vsi enotni v tej dvorani, da se popravlja nekaj, kar ni bilo najbolje urejeno. Imelo je dober namen, vendar se zaradi različnih razlogov, ne vem, kdo je bil sekretar ali minister, kdorkoli je to, vendarle se je preložilo in sedaj to popravljamo, ker je ustavno sodišče tako presodilo, in tudi zato, ker sem dal odgovor v mesecu maju, da bomo to popravili, in to smo popravili. Približno pol leta smo porabili za to, da smo uskladili z občinami. Žal je tako, da socialno dogovarjanje, dogovarjanje s socialnimi partnerji z občinami terja čas, in to je terjalo čas in to smo naredili in hvala bogu je prišlo do soglasja. Jaz sem samo povedal resnico, usklajeno na ekonomsko-socialnem svetu in usklajeno v obeh skupnostih občin, nisem pa preverjal, ali je vsaka posamezna občina, vsak svet, vsak župan se povsem s temi stvarmi strinjal. Če bi šli v te postopke, potem zagotovo tega zakona ne bi nikoli pripeljali do konca in bi me lahko še nadalje kritizirali, da nismo sprejeli tega zakona. Poraba denarne socialne pomoči na centrih za socialno delo se je enormno povečala iz leta 2003 do 2005. V tem času se je zmanjševala brezposelnost, se je povečevala zaposlenost in nenavadno je, da se je povečalo enormno prejemanje socialnih pomoči. Če bi veljalo tako, kot trdijo poslanci iz skupine Social demokratov, da se da s kontrolami to zagotoviti, potem bi v okviru prejšnje vlade to zagotovili, pa očitno ni bilo možno. Ali pa je bilo možno, pa ni bilo opravljeno, v to se ne spuščam. Sam kot minister in vlada je ugotovila, da je potrebno narediti nekatere spremembe na zakonodajnem področju in tudi na uresničevanju, ker ste me že vprašali pa obesili, da bi moral to minister narediti. Prihranki niso na račun socialne politike ali prejemkov ali zniževanja socialne varnosti, na račun zlorab kopičenja prejemkov, ki povzročajo socialno nepravičnost. Ne zmanjšujemo socialne varnosti. Pri nekaterih rešitvah, kot so denimo javna dela, celo povečujemo zneske prejemkov. Če se bo zgodilo tudi v primeru nadomestila za čas brezposelnosti v okviru usklajevanja s socialnimi partnerji, utegnemo tudi to dvigniti, da bi se zagotovila dostojna socialna varnost. In to so seveda sredstva proračuna, ampak predvsem so pa to sredstva davkoplačevalcev in zato nas davkoplačevalci lahko vedno vprašajo, kam se porabljajo ta sredstva. 10 tisoč delovnih mest ste omenili. V okviru zakona o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti smo uvedli tri nove ukrepe, ki bodo šli v korist brezposelnih: mladih, prvih iskalcev zaposlitve, žensk in starejših. To ste dobili v parlament, ki bo povečalo zaposlitvene možnosti in tudi vplivalo na to, da bo nastalo do naslednjega leta med 7.000 in 10.000 novih delovnih mest. Trenutno pa je brezposelnost na najnižji ravni po osamosvojitvi in znaša 87.839 oseb. Torej, mladim ponudimo. Glede zmanjševanja samopodobe in dostojanstva, če nekomu ponudimo neko drugo delo, mu zmanjšujemo samopodobo in dostojanstvo. Ali so samo nekateri z visokimi poklicnimi profili upravičeni do dostojanstva, do samopodobe? Sam kot minister za delo, družino in socialne zadeve trdim, da katerokoli delo opravljaš, lahko si zagotavljaš dostojanstvo in tudi samopodobo. Zato na takšne pripombe seveda ne morem odreagirati. V Sloveniji seveda ne moremo opraviti sezonskega dela z našimi delavci, tudi s tistimi, ki so prejemniki denarnih socialnih pomoči, ker se pač ne odločajo za to delo in imajo pravico se odločiti, da ne bodo tega delali. In zaradi tega niso ne delomrzneži ne nič, imajo pravico to narediti, ker imajo očitno druge prejemke, ki so boljši. Vendar pa se moramo kot davkoplačevalci vprašati, ali so upravičeni do denarnih socialnih pomoči. Ker pač ne sprejmejo tega dela, moramo dajati dovoljenja za uvoz tuje delovne sile, ki v okviru dostojanstva in samopodobe opravijo to delo. Mislim, da sem odgovoril na ključna vprašanja. Če bo potrebno, pa bom še odgovarjal v okviru razpoložljivega časa.
Hvala. Ker so vsi prijavljeni razpravljavci, ki so to želeli, dobili besedo in ker določen čas za razpravo še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena poslovnika še kdo razpravljati? Bom prebral: Pečan, Potrata, Rezman, Horvat, Mikolič, Grill, Širca, Janc, Capuder in minister. Sem koga izpustil? In gospod Brenčič. Vsak ima na razpolago 3 minute in 40 sekund. Gospa Pečanova, imate besedo.
Hvala lepa. Moram sicer reči, da se mi zdi nenavadno, da nekdo, ki je bil na seznamu prijavljenih, pa ni razpravljal, zdaj dobi še dodatne minute glede na to, da ni izkoristil svoje pravice takrat, ko je bil čas za to. Ponovno bi opozorila, da se ne moremo pogovarjati o tem, kako je izboljšano tisto, kar je bilo na svoj način krivično narejeno z uvedbo financiranja družinskega pomočnika na račun občin. Moram povedati, da družinski pomočnik - in to, kot sem razumela, celo ministrstvo samo ugotavlja - ne nadomešča nege na domu, pomoč družini, pač pa je število ljudi, ki dobivajo pomoč na domu, ostalo enako. Ljudje, ki potrebujejo družinskega pomočnika, pa so dodatni ljudje, se pravi se je znesek, ki ga občine namenjamo za socialnovarstvene storitve, povečal, ne pa zamenjal ali nadomestil. To je ena stvar. Druga stvar, treba je tudi vedeti, ko govorimo o odločbi ustavnega sodišča, kot povedano, je le-ta zelo jasna. Zelo jasno se da razumeti, da popravek, ki bi moral biti sicer narejen že januarja meseca letos, ne pa šele verjetno julija ali pa mogoče v najboljšem primeru junija sprejeta sprememba zakona, treba je razumeti tako, da občina ne pokriva stroškov družinskih pomočnikov, ker je to nova naloga, ali pa mora država pokriti vse stroške, ki z družinskimi pomočniki nastanejo. Jaz vam moram povedati, da celo v občini Izola, ko nas je relativno malo, imamo razkorak med tistim, kar je izračunano v podatkih, ki jih je ustavno sodišče dobilo od ministrstva za finance, 360 tolarjev na prebivalca, namenjenih za financiranje družinskega pomočnika, je samo pri nas 5 milijonov tolarjev razlike med sredstvi, ki jih predvideva ministrstvo za finance, in sredstvi, ki jih dejansko porabimo. S tem da z 10-imi milijoni tolarji kreditiramo državo celo leto 2006, pa še 2005 in bomo dobili denar nazaj šele 2007, in to samo za leto dni. Tako da moram reči, najbolj se mi je zdelo za malo takrat, ko smo vlagali spremembe zakona, pa nam je bilo rečeno prav z ministrstva za delo, družino in socialne zadeve, kako hočemo varčevati na nesrečnih, pomoči potrebnih ljudeh. Ja, lepo, nismo varčevali mi, ampak je varčevala država, in tukaj so ožigosali župane kot tiste, ki smo grabežljivi, ki hočem ne vem kakšen denar imeti in ga za ne vem kaj porabiti, kot da ne bi bil občinski proračun zelo jasno razporejen z namenom, za kakršne jih določi občinski svet v okviru proračuna vsako leto. Mislim, da bi bilo pošteno, če bi tu minister vendarle popustil in družinskega pomočnika financiral v celoti iz proračuna države.
Gospa mag. Potrata, izvolite, prosim.
Hvala. Rada bi ugovarjala tisti ministrovi trditvi, ki mi pripisuje, da je moje nesprejemanje 30. člena motivirano ideološko in da je to razumevanje nepopolnosti teološke izobrazbe za opravljanje nekaterih socialno varstvenih del diskriminatorno za diplomante teološke fakultete. Argumentacija, da je že s samim dejstvom, ker je teološka fakulteta včlanjena v univerzo, že to tudi vstopnica za opravljanje nekih del, ne zdrži, ker je tudi naravoslovno tehniška fakulteta članica univerze, pa še cela vrsta, biotehniška fakulteta, pa to ne pomeni, da daje ustrezna znanja. Vključenost v univerzo tega ne zagotavlja, zlasti ko govorimo zdaj o novem konceptu univerz, ki se bodo kar namnožile tam do desetih ali ne vem kolikih še. Je pa v opredelitvi tega člena tudi kaj zapisano, da ta program diplomiranega teologa oziroma triletnega visokošolskega študija, ko dobi naziv diplomirani teolog, ne pove ničesar o tem, kakšna znanja, potrebna za opravljanje tega dela, ta program dobi. Samo to me zanima, ali je študijski program tako oblikovan, da diplomant od teh programov dobi potrebna znanja, primerljiva diplomiranemu sociologu. To je tisto, kar je treba, ker znanja, o katerih je govora, iz področja zakonske in družinske terapije dobivajo šele kot specializanti dveletnega, slušatelji dveletnega ali študentje dveletnega specialističnega študija, ne samo z diplomo te smeri. Tako da bi bilo pričakovati vendarle malo več posluha za pripombe, ne pa kar počeznega pripisovanja ideološkosti nekaterim stališčem. In tudi kar zadeva sedaj sprejemljivost nekaterih rešitev stališča učinkovitosti in pravičnosti, bi bilo dobro premisliti, kako gresta z roko v roki učinkovitost in pravičnost. Pravičnost ni nujno posledica učinkovitosti, ker govorimo o socialnih kategorijah, ki za učinkovitost imajo drugačna merila, in mene zanimajo merila za učinkovitost. To pa je presojanje posameznih ukrepov, kako dobro so zadeli ciljno skupino in ciljani cilj. Zato je to eno področje, drugo je pa področje pravičnosti in družba socialne pravičnosti bi potem verjetno tudi imela kaj povedati na račun tega, da mora nekdo prijeti za vsakršno delo samo zato, ker je reven, tudi če je izobražen. To pa po mojem ne pokriva načela pravičnosti. Tako da bi bilo treba nekatere stvari premisliti, preden se komu kaj pripisuje. Hvala.
Gospod Rezman, prosim.
Hvala lepa. Jaz bom naštel samo nekaj resnic, ki se jih bo težko spodbijalo. Prvič bi rad povedal, da je res, da je prejšnja oblast sprejela ta zakon, in da je najmanj tako res, da ga je pa ta vlada branila proti tistim poslancem, ki smo ga želeli spremeniti, in je nas, poslanke in poslance, župane in županje, ki so zakon podpisali, celo zmerjala, kako da napak nenamensko in potratno trošimo denar, ki ga namenja za socialno varstvo. To je neizpodbitna resnica, ki je zapisana v dokumentih. Druga resnica. Minister je rekel, da se odloča sedaj spreminjati po opozorilu ustavnega sodišča. Mi, poslanke in poslanci, smo opozorili, da je zakon napačen, da ga je treba spremeniti, in je odločba ustavnega sodišča mnogo kasneje sledila, samo nam je dala prav. In tretja resnica. Kako se prenašajo naloge na občine, tako v ustavi piše; po predhodnem soglasju občine. V ednini piše. Občine, na katero se prenaša. Ne, da bo nekatera tretja, peta, osma, dvanajsta občina odločala o tem, kaj se na posamično občino prenaša. Tako piše v ustavi. Preberite. Tretjič. Lahko država prenese na občino, če zagotovi sredstva in bo prejšnje soglasje. Če je strošek prej nič in če je strošek potem nič in drži, da sedaj popravlja vlada smo en del krivic, ampak celo krivico mora popraviti. Zato ima vlada, država dolg do občin za nazaj, ker je z napačnimi odločitvami obremenjevala občine in v odločbi ustavnega sodišča piše, berem, državni proračun je prihranil na račun občin. Država je "šparala" na občinah. Res, da je storitev hvalevredna, da je dobra, ampak dobra je za tiste, ki so je deležni, ni pa dobra za občine in zato je tudi to, ker je slabo, potrebno pač popraviti.
Gospod Horvat, prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana predstavnika ministrstva, kolegice in kolegi. V tem kratkem času, ki mi je odmerjen, želim povedati samo to, da ne vidim razlogov, da ne bi zakonu odprl vrata za nadaljnjo parlamentarno proceduro. Eden od osnovnih razlogov za podporo zakonu je moj "rešpekt" do usklajevanja ministrstva glede vsebine zakona, glede vsebine novele zakona s ključnimi partnerji, to je s socialnimi partnerji in tudi z obema asociacijama slovenskih občin. Namreč, v Novi Sloveniji, kot vam je znano, v vsem podpiramo načelo subsidiarnosti, to pomeni, kot sami tudi veste, smo podpirali nastanek novih občin, ampak ne samo v takšnem smislu, da bi občinam dajali nove naloge, ampak da jih tudi ustrezno finančno napajamo. To smo nenazadnje koalicijski poslanci storili že v predlogu rebalansa proračuna Republike Slovenije za leto 2005 in 2006 itd. Kar zadeva družinskega pomočnika, sem iz okolja, iz katerega prihajam, dobil mnogo klicev, mnogo pritiskov pravzaprav s strani pomurskih občanov, županov, da pač ta problem naj vlada čim prej reši. Hvala bogu, narejen je prvi korak, upam, da bodo tudi naslednji. Kar zadeva pomislekov glede diplomantov na teološki fakulteti. Samo eno analogijo bom potegnil oziroma eden razmislek. Jaz poznam veliko slovenskih poslovnežev, veliko uglednih menedžerjev, ki vodijo ugledna podjetja, pa niso vsi ravno univerzitetni diplomirani ekonomisti, morda niso od znotraj videli še nobene od slovenskih ekonomskih fakultet, so morda inženirji, matematiki, fiziki, itd., pa so uspešni. Toliko v razmislek. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Mikolič. Prosim.
Hvala lepa. Ker sem dobil ponovno možnost do besede, bi, spoštovani kolega Brenčič, vam rad povedal, izgleda, da me niste pri moji prejšnji razpravi poslušali. Dvakrat sem celo sem ponovil, da sem se s predlagano rešitvijo leta 2004 in tudi danes strinjal, da sem rekel, da je zelo dobra. Poglejte, druga zadeva pa je zelo dobra, kar se tiče družinskega pomočnika, druga zadeva pa je, kar želim poudariti, veste, če so nekatere stvari že v začetku zgrešene, jih težko popravljaš. In že v samem začetku je bilo zgrešeno financiranje tega, to sem vam prej želel povedati. Še enkrat poudarjam, takrat je bil narejen absurd, da so tista finančna sredstva, ki bi naj bila zagotovljena tem ljudem, in sicer z vidika nege in pomoči, ostala na ministrstvu za delo, te finančne obveznosti pa so se naložile občinam. In glejte, kolega Brenčič, sami ste prej rekli, da je bil določen dopis s strani ministra za finance. To sem vam hotel prej povedati, saj tudi vem, kaj je bilo napisano. Namen ministra za finance je bil ravno ta, kar sem prej v razpravi razlagal - prenesimo obveznosti na občine, da bo ostalo več denarja v državnem proračunu. Tisto, kar je bilo že pravzaprav v proračunu planirano za ta namen, nego in pomoč, je ostalo v proračunu. In prav je, da se to pove. Hvala.
Besedo ima gospod Grill. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Strinjam se s tem, da imamo zagotovo v Sloveniji ljudi, ki so potrebni socialne pomoči. Sem pa trdno prepričan, da je pa zelo veliko tistih, ki prejemajo socialno pomoč, takšnih, ki to pomoč zlorabljajo. Da ne bom govoril na pamet, bom prebral samo dva ali tri odstavke pisma, ki sem ga dobil po elektronski pošti iz Novega mesta, in sicer od anonimnega pošiljatelja, ki dela v eni izmed socialnih ustanov. Takole piše: "Sem prebivalec Dolenjske, zaposlen v socialni ustanovi in ne morem mimo nekaterih dejstev, da so zadnjih par let v Novem mestu najbolj situirani sledeči trije rangi ljudi: poslovneži s šest do osem razredov osnovne šole, ki jim sledijo Romi in "izbeglice", ki so med vojno prišli, slednji od prvih kupujejo avtomobile višjega cenovnega razreda. Hkrati pa vsi trije sloji živijo na socialnih podporah, ne da bi se kdo sploh zdrznil ob njihovem posredovanju različnih premičnin in nepremičnin. Primer: v moji ustanovi je vsaj dvanajst družin iz Bosne, ki živijo v socialnih stanovanjih, prejemajo socialne pomoči. V zadnjih petnajstih letih niso starši v teh družinah niti enkrat samkrat šli v službo, prijavljen pa je ponavadi le eden izmed članov, saj so tako deležni še dodatnih ugodnosti. Pri tem pa zidajo hiše in si privoščijo tudi po štiri tedne dopusta." To je zagotovo informacija iz prve roke, od ljudi, ki imajo vpogled v te evidence. Zlorabe so očitne in prepričan sem, da jih ni malo, temveč jih je zagotovo veliko. So posledica sistemskih napak, ki jih imamo vgrajene v številne zakone. In prepričan sem, da bo treba te napake odpravljati ne samo v tem zakonu, ki ga danes obravnavamo, pač pa še v številnih drugih. Sam sem prepričan, da bo del tega odpravil tudi ta zakon, zato ga bomo tudi podprli, vsaj jaz osebno, v nadaljevanju. Naslednja pomanjkljivost, da je do takih zlorab prišlo, so bile tudi pomanjkljive evidence oziroma dostop do podatkov. Takšen zakon smo že sprejeli in tudi s tem, mislim, bomo zadeve rešili. Bi se pa sedajle na koncu dotaknil samo še pomislekov o tem, kaj je za koga primerno delo ali ne, in o samopodobi. Poznam ljudi, fakultetno univerzitetno izobražene, tudi družboslovce, ki se v popoldanskem času z velikim veseljem ukvarjajo iz hobija, pa tudi za dodaten tolar, na področjih, recimo poznam pravnika, ki se v popoldanskem času ukvarja tudi s kmetijstvom in tudi prodaja te zadeve. Poznam inženirje, ki v popoldanskem času šušmarijo in polagajo ploščice, tudi za dodaten zaslužek. Nobeden niti ne pomisli, da je to delo nečastno za njegovo izobrazbo. Takšnih in drugačnih primerov imamo veliko. Hvala lepa.
Gospa Širca, izvolite prosim.
Vsaj še enkrat rečem, kam gre debata. Na tapeti so trenutno sedaj "izbeglice", Romi, pripadniki drugih republik, poslanci, smo slišali, kmalu bodo še samohranilke, skratka vsi zlorabljajo te bonitete, ki jih ta država razsipuje vse na okrog; in sedaj bo gospod Drobnič naredil red. Ampak če se vrnemo k vprašanju odprave denarnih podpor kot kaznovanja za zavrnitev kakršnegakoli ponujenega dela; jasno, mogoče bi bila smiselna, če bi bilo v Sloveniji dovolj delovnih mest, toda ali, ponavljam, je kompatibilnost te določitve, ki jih prinašate, so kompatibilne s tem, kar pravi ustava. Ustava pa pravi, da je zagotovljena svoboda dela, da vsakdo prosto izbira zaposlitev in vsakomur je pod enakimi pogoji dostopno vsako delovno mesto in da je prisilno delo prepovedano. In špekulacije okrog tega, kaj in kako je potrebno kaznovati tiste, ki odklonijo delo, so seveda na tem mestu nekoliko manipulativne. Hočem, da se v nadaljevanju obravnave tega zakona opredeli, kaj je to neutemeljeno odklanjanje določenega ponujenega dela, kajti sicer lahko znajdemo v takih situacijah, da bo nekdo, ki je deklarativno pacifist po svojem prepričanju, odklonil delo nekoga, ki recimo bo moral manipulirati z električnim paralizatorjem, ki mu ga bo nekdo ponudil, pa tega zaradi svojega prepričanja ne bo sprejel in bo zato kaznovan, da se mu bo odtrgala pomoč. Ali recimo pisatelj, to se pravi diplomiran komparativist ali literat, bo prisiljen za to, mu bo ponujeno delo, da bo vodil neko blagajno ali bo nek računovodja, kar ne bo koristno ne za njega ne za tistega, ki bo to računovodstvo mu ponudil, ker tega ne bo obvladoval. Skratka, zakaj izobražujemo potem ljudi in vlagamo velika sredstva v izobraževanje, če jim potem ponujamo dela, ki zahtevajo nižjo stopnjo izobrazbe. Kako so to naredili recimo Finci? Finci ne rešujejo teh problemov na ta način kot mi, ampak pravijo, če oseba prostovoljno in brez pravega razloga prekine delovno razmerje ali če je bila zaposlitev prekinjena zaradi lastne krivde, se podpora za primer brezposelnosti 90 dni ne izplačuje, to pa ni ekvivalent, kot ga mi uveljavljamo. Če pa oseba zavrne zaposlitev brez pravega razloga, ni upravičena do nadomestila pomoči 60 dni, ampak kje je problem, najbrž se ve, kaj je to pravi razlog, mi pa tukaj ne vemo. Zato te manipulacije danes, ki so škodljive za ranljive ljudi in ljudi, ki niso po svoji krivdi ostali brez dela ali pa ga sploh nimajo.
Gospod Brenčič. Prosim.
Hvala lepa. Ko smo v prejšnjem mandatu sprejemali zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o socialnem varstvu, s katerim smo uvedli to socialno storitev družinskega pomočnika, je seveda nastal problem po določitvi, kdo prevzema financiranje v obravnavi. Obrazložitev takratnega ministrstva za finance je bila povsem enaka, kot je bila obrazložitev zdajšnjega ministrstva za finance pod taktirko dr. Bajuka, ko smo zavračali zakon poslancev, županov, ki so želeli to financiranje iz rešitve iz občinskega proračuna prenesti na državni proračun. In zato ni nobenega absurda, gospod Mikolič, kot ste povedali, kako je minister Mramor financiranje tega prenesel na občine. Tudi takrat je bila obrazložitev povsem ista, da je v sistemu izračuna primerne porabe oziroma pokritje izdatkov za storitev družinskega pomočnika za financiranje enako, kot je bila vsebina mnenja zdajšnje vlade k predmetnemu zakonu, ki smo ga zavrnili. Prejšnja vlada ni storila nobenega absurda v primeru z zdajšnjo. Hvala.
Besedo ima še predstavnik vlade. Izvolite, gospa Cotmanova, oprostite, gospod Janc ima še besedo.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovani, mene toliko zgodovina, kaj je bilo, ne zanima več, ker ni aktualna, na njo ne morem vplivati kot poslanec, in me bolj zanima prihodnost in v tem vidim neko prihodnost na tem področju te dopolnitve zakona, predvsem iz enih argumentov, ki mogoče sem jih prej pozabil povedati v svoji razpravi. Definitivno je, da je Posavje tudi ena največja regija, ki predelamo največ sadja v Sloveniji. In verjemite mi, od 3 tisoč brezposelnih oseb, ki jih je takrat v regiji Posavja, jih delodajalec, ki želi dobiti ljudi iz tega bazena preko zavoda za zaposlovanje, dobi peščico iz tega naslova za obiranje jabolk, in še manjši del jih ostane do konca obiranja teh jabolk. Tu je nekaj narobe. Če jaz kot država pomagam nekomu pri tem in mu ponudim neko delo in ga ne sprejme in za to ni nobenih sankcij, je nekaj narobe, to je prvič. Drugič. Nekoč smo uvažali Hrvate, Bosance, danes tega žal ne moremo več, uvažamo Poljake, Slovake in tako naprej, da nam oberejo slovenska jabolka, in jih damo potem lahko na trg. Mislim, da tukaj nekaj ne "štima" in za vso to blaginjo vseh bo potrebno stroške države zagotovo zmanjšati na vseh področjih, hkrati pa po mojem tudi vlada mora narediti tisto, kar je čim več delovnih mest, takšnih in drugačnih, da bo čim več mladih in tudi manj mladih dobilo službo, primerno delo. Hkrati pa s to zlorabo, ki se je pojavila in se še vedno bo, verjemite mi, Slovenci smo tukaj eksperti in obvladamo to zadevo, kako iskati luknje v zakonu in kako priti do teh pravic, ki ti ne pripadajo. Jaz verjamem, da bo ta stvar en korak naprej, da bomo vendarle omejili tiste, ki nekako zlorabljajo ta instrument socialnih pomoči in drugih dodatkov, ki jih država ponuja preko takšnih in drugačnih, in daje pomoč tistim, ki so resnično potrebni pomoči, bolnim, starejšim in tako naprej. In verjamem, da ta zakonodaja, jaz jo bom z veseljem podprl, v drugi obravnavi zagotovo bodo prišli tudi amandmaji, takšni in drugačni, da bomo zadevo še izboljšali in na koncu naredili tak zakon, da bo prišlo iz teh pravic in obveznosti, ki jih državljani imamo, tudi spoštovanje obveznosti do te države, ki jih imamo vsak kot državljan te republike. Prepričan sem, da bo ta zakon tudi dobil podporo že v prvem branju in, verjamem, tudi kasneje. Hvala lepa.
Gospod Janc, se opravičujem, vaše ime je bilo zapisano, predsednik ga je zapisal za gospo Širca, tako da sem ga nehote spregledal. Gospa Cotman, državna sekretarka imate besedo, prosim.
Hvala, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci! Zahvaljujem se vam za vse vaše predloge v javni razpravi in menim, da bomo preučili vse pripombe, ki so bile dane na prvi obravnavi do obravnave na matičnem odboru. Prizadevamo si že ves čas, da bi zakon o socialnem varstvu izboljšali in da bi predvsem izboljšali položaj socialno ogroženih, katerim je tudi zakon namenjen. Tako bomo preučili vse vaše pripombe, ki se nanašajo na denarno-socialne pomoči, družinskega pomočnika in vključitve prejemnikov denarno-socialne pomoči v zaposlitev. Hvala lepa.
Zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj pol ure po prekinjeni 33. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 19.05. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 30. TOČKO DNEVNEGA REDA - PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O POKLICNEM IN STROKOVNEM IZOBRAŽEVANJU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. V zvezi s tem zakonom je skupina desetih poslancev s prvopodpisanim Miranom Potrčem zahtevala, da državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem predstavniku vlade za dodatno obrazložitev predloga zakona. Gospod minister dr. Zver, prosim.
Spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke, poslanci. Dovolite, da vam v tem uvodu predstavim predlog zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju. Gre za nov zakon. Kot veste, smo leta 1996 točno pred 10-imi leti sprejeli zakon o poklicnem in strokovnem izobraževanju, ki je takrat uvajal nekatere novosti od dualnega sistema, 2 plus 3 sistem, celo višje strokovno izobraževanje, poklicne tečaje, kar precej novosti, ki jih je takrat zahteval trenutek časa, zlasti pa potrebe gospodarstva, vendar tekom 10-ih let se je nabralo toliko zahtev po spremembah in dopolnitvah tega zakona, da enostavno s spremembo, z novelo ni šlo in smo se odločili za nov zakon. Razlogov za to pa je več, recimo nekateri notranji. Pred leti smo uvedli ali pa imeli velik projekt farm MOK-a, ki je bila temeljita zunanja evalvacijska študija in pokazala na nekatere slabosti in hkrati tudi usmeritve, in priporočila, naj se sistem spremeni v smeri večje deregulacije in avtonomije, fleksibilizacije in socialnega partnerstva. Leta 2001 je strokovni svet za poklicno in strokovno izobraževanje sprejel nova izhodišča, ki za pripravo novih izobraževalnih programov prinaša kar precej novosti na področju poklicnega in strokovnega izobraževanja, recimo odprt kurikulum, modularno sestavo, strukturiranje programov, skratka vrsto novosti. Že v nekaj letih smo dobili nekaj programov, sedaj pa do naslednjega leta želimo tudi s pomočjo evropskega socialnega fonda temeljito prenoviti vse poklicne in strokovne programe na novih izhodiščih. Skratka, vsebinska reforma dejansko že poteka, to, kar moramo storiti sedaj, je, da še uvedemo to sistemsko strukturno deformo in potem lahko rečemo, da je področje poklicnega in strokovnega izobraževanja kar dobro urejeno. So bili tudi nekateri zunanji impulzi, ki so nas navajali na spremembo zakona oziroma na sprejetje novega zakona. Leta 2002, konec leta je bila sprejeta znamenita kopenhagenska deklaracija, ki je poudarila potrebo po večjem sodelovanju med evropskimi državami na področju poklicnega in strokovnega izobraževanja. Leta 2004 decembra je bil sprejet maastrichtski komunike, ki je prav tako že poudarjal cilje, načela in tudi nekatere mehanizme na področju poklicnega in strokovnega izobraževanja, kar pomeni, da je dejansko stekel proces nekakšnega nastajanja skupnega evropskega prostora tudi na tej ravni izobraževanja in usposabljanja, ne samo na terciarni ravni. Sočasno s tem je bil sprejet tudi Evropas kot neko orodje za priznavanje, uveljavljanje tudi neformalnih oblik izobraževanja, ki prav tako sovpada s konceptom vseživljenjskega izobraževanja, ki je nekako najbolj poudarjen element reforme izobraževanja na evropskih tleh ta hip. Kaj prinaša sedanji zakon? Predvsem želimo, da bi naše šole bile bolj odzivne tudi na potrebe gospodarstva. Tudi od socialnih partnerjev želimo več sodelovanja oziroma omogočiti večje vključevanje socialnih partnerjev v področje poklicnega in strokovnega izobraževanja, ne samo obeh zbornic, ki morata sodelovati na področju načrtovanja, projektiranja in tudi izvajanja programa. Skratka, ta odzivnost oziroma sodelovanje s socialnimi partnerji mora biti kar se da tesno, če želimo, da bo tudi šolski sistem oziroma naša ponudba zadovoljila gospodarstvo. Zakon omogoča tudi modularno izgrajevanje programov, kreditno vrednotenje programov, kar je pomembna novost. S tem bo omogočena tudi večja mobilnost, tako vertikalna kot horizontalna. Šolam je s tem zakonom omogočeno priznavanje nekaterih kompetenc, pridobljenih z neformalnim načinom učenja. Omogočamo tudi sprotno evalvacijo kvalitete, kar je zelo pomembno, in sicer tako notranjo kot zunanjo, eksterno evalvacijo. Želimo tudi bolj povezati tako splošne in strokovne kot tudi praktične kompetence vseh udeležencev tega izobraževanja. Sočasno z vsebinsko in to strukturno, sistemsko reformo poteka tudi projekt MOFAS, kjer povečujemo tako programsko, organizacijsko, finančno in tudi upravno avtonomijo, uresničujemo načelo subsidiarnosti zavodov oziroma poklicnih in srednjih strokovnih šol. Kot sem že prej povedal, reforma poteka tudi ob znatni finančni injekciji, s pomočjo evropskega socialnega sklada, kjer - kot že omenjeno - ravno ta hip in naslednje leto želimo prenoviti vse programe, in tudi nastaja nova generacija izobraževalnih programov. Istočasno želimo s to reformo oziroma s temi zakonskimi normami povečati usposabljanje učiteljev; brez dobro usposobljenih strokovnih delavcev in tudi vodstev šol reforma seveda ne more biti uspešna. Predvsem pa si želimo tesnejšega sodelovanja z delodajalci, s podjetji, kjer bodo naši dijaki oziroma udeleženci izobraževanja dobršen del časa svojega usposabljanja in izobraževanja preživeli z njimi. To je tudi eno od priporočil vseh teh evropskih sporazumov, deklaracij, komunikejev, da je zlasti na tem področju treba več pozornosti posvetiti praktičnemu usposabljanju praksi torej. Zakon loči dva tipa praktičnega usposabljanja. Seveda pa nas čaka v prihodnje, v naslednjem letu ogromno dela, zlasti pri dograjevanju tega sistema. Čaka nas vrsta podzakonskih aktov, torej izvršilnih predpisov, ki bodo šele dali čisto pravo pravno podlago za reformo poklicnega in srednjega strokovnega izobraževanja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev poslanskih skupin. Besedo ima gospod Ljubo Germič v imenu poslanske skupine LDS.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Gospod minister, kolegice in kolegi! V poslanskem klubu LDS pozdravljamo odločitev vlade, da je zakon, ki ureja poklicno in strokovno izobraževanje, v parlamentarno proceduro poslala po rednem postopku. S tem je omogočila tudi splošno razpravo o predloženih vsebinah, ki jih zakon obravnava. Naj na tem mestu opozorim, da bi moral državni zbor na tak način sprejemati vse pomembnejše zakone, ki vnašajo bistvene in večje spremembe v podsisteme, ki jih urejajo. Vse prevečkrat se namreč dogaja, da sprejemamo zakone po skrajšanem ali nujnem postopku, pa za to ni posebne potrebe. Še huje je kadar večinski glasovalni stroj sprejme slabe in nedomišljene zakone, ki nimajo podpore ne strokovne ne širše laične javnosti, v njih pa kar mrgoli nedomišljenosti in strokovno spornih rešitev, ki v družbo in njene podsisteme vnašajo nejasnosti in zmedo. Ko danes govorimo o predlogu zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju, da so kljub spremembam, ki jih je zagotovil zakon iz leta 1996, danes očitno potrebne nekatere nove. V tem vmesnem obdobju so bila namreč sprejeta nekatera nova izhodišča za pripravo izobraževalnih programov, v katerih so bile načrtovane pomembne dolgoročne in v marsičem tudi korenite novosti. Naj naštejem le nekatere: modularna zgradba izobraževalnih programov, povezovanje splošnega, strokovnega in praktičnega znanja, uveljavitev kompetenčnega principa namesto predmetnega načrtovanja izobraževalnih programov in odprti kurikulum. Na podlagi navedenih izhodišč je nastal tudi memorandum o nadaljnjem razvoju poklicnega in strokovnega izobraževanja, ki je predlagal kot strateške usmeritve deregulacijo, fleksibilizacijo in okrepljeno socialno partnerstvo. V poslanskem klubu LDS ocenjujemo, da bi lahko novosti uvedli s popravki veljavnega zakona, saj ne gre za konceptualno povsem nove rešitve, a je zaradi obsežnosti sprememb bolje oziroma prav sprejeti nov zakon, ki bo bolj podpiral potrebne spremembe. V poslanskem klubu LDS pozdravljamo novosti, kot so modelarnost, povezovanje izobraževanja in dela, kreditni sistem, priznavanje neformalno pridobljenega znanja, kakovost in socialno partnerstvo. Vendar pa ob pozitivnih spremembah, ki jih prinaša zakon, ne moremo mimo dejstva, da je zakon pripravljen površno. Zdi se, da imamo pred seboj osnutek, na katerem je delalo več ljudi brez medsebojne koordinacije, manjkala pa je končna redakcija. Če od naših dijakov zahtevamo natančnost in dovršenost pri njihovih izdelkih, bi to najprej morali izvajati sami toliko bolj pri tako pomembnih izdelkih in projektih, kot so zakoni. Nedosledno in jezikovno slabo je zapisan tudi opis finskega, nizozemskega in nemškega šolstva, kar nam onemogoča jasno primerjavo sistemov izobraževanja v navedenih državah. Pred predlaganimi rešitvami je poseben problem po mnenju nekaterih strokovnjakov za to področje - ukinitev statusa vajenca. Ta se bo v prihodnje izobraževal praktično enako kot doslej, ohranja se namreč učna pogodba, le posebnega statusa ne bo imel, kar je zanj vsekakor slabo, saj izgubi pokojninsko dobo in mesečno nagrado. S tem se sistem v bistvu še bolj pošola, ta sprememba pa ni nastala na pobudo delodajalcev, ki so morali preveč investirati, ne glede na to da je država pri zavarovanju znatno pomagala. Zanimivo bo tudi izvedeti, ali se predlagatelj zaveda, da sicer avtonomija šol in odprti kurikulum omogočata večji vpliv lokalnih interesov, lahko pa okrnita širino izobrazbe in splošnih kompetenc, vprašljivo je na primer tudi zmanjševanje pedagoško-androgoškega izobraževanja od 70 na 50 ur za mojstre. V LDS verjamemo, da bi bilo bolje programe posodobiti, dopuščati različne oblike, določiti kreditne točke, ne pa zmanjševati obsega oziroma obstoječega standarda. Šolam se z novostmi, ki jih predvideva zakon, nalaga velika odgovornost, ni pa jasno, ali se tega zaveda tudi predlagatelj, saj zakon ne predvideva vnaprej številčnega povečanja kadra. Ne odpira vprašanj o ustreznosti izobrazbe obstoječega kadra in ne odpira vprašanj, ali izpolnjevanje zahtev zakona podražuje sistem izrednega izobraževanja, ali ni odprto in odgovorjeno vprašanje, ali država tukaj predvideva določene pomoči. Zelo problematična pa se nam zdi premalo poudarjena vloga sindikatov. Z njihovim izločanjem iz enakovrednega in enakopravnega partnerstva se namreč ruši in ne krepi socialno partnerstvo, kar pa je v nasprotju s prej navedenimi cilji. Kljub navedenim pomanjkljivostim si v poslanskem klubu LDS želimo in upamo, da bo mogoče omenjene pomanjkljivosti v zakonodajnem postopku, ki ga bo zakon deležen, odpraviti. Zato bomo v poslanskem klubu LDS predlog zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospa mag. Potrata v imenu poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, spoštovana poslanka in poslanci! Poslanska skupina Socialnih demokratov je vložila zahtevo za splošno obravnavo, pa ne zaradi tega, ker bi imela kakšne pomisleke zoper predlog zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju glede potrebnosti ureditve tega področja. Pač pa zato, ker menimo, da je to področje tako zelo pomembno, da ga je treba pretehtati tudi na ravni prve obravnave in ugotoviti, kje so tiste točke, kjer bi bilo mogoče predlagano zakonsko besedilo izboljšati. Za doseganje strateških ciljev lizbonske strategije, o katerih tako zelo radi govorimo, so bili na področju izobraževanja in usposabljanja sprejeti konkretni skupni evropski cilji in iz nabora teh konkretnih skupnih evropskih ciljev naj navedem ob tej priložnosti samo dva. Prvi je ta, države članice Evropske unije morajo do leta 2010 zagotoviti, da bo v povprečju vsaj 80% prebivalstva v Evropski uniji, starega od 25 do 64 let, doseglo najmanj srednješolsko izobrazbo. In drugi. Udeležba te skupine prebivalstva v vseživljenjskem izobraževanju na ravni Evropske unije mora biti vsaj 15%, v posameznih državah članicah pa ne nižja od 10%. V kontekstu teh dveh konkretnih ciljev je tudi stališče poslanske skupine Socialnih demokratov o predlogu zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju, kajti to izobraževanje, o katerem govorimo, na vseh ravneh in pri vseh oblikah ne dosega ravni priznane srednješolske izobrazbe. Strokovna in poklicna izobrazba sta zagotovo uporabni pri zagotavljanju doseganja tistega cilja, ki ga vse bolj poudarjajo snovalci šolske politike, zlasti pa reformisti, to je večja neposredna priprava na delo in s tem naj bi bila dosežena tudi večja zaposlitvena zmožnost. Hkratno poudarjanje večje gibljivosti pa terja hitro prilagajanje zahtevam trga dela. Preveriti bi bilo treba, ali je res fleksibilnost na slovenskem trgu dela tako zelo nizka v primerjavi s fleksibilnostjo ali gibljivostjo v drugih državah Evropske unije ali ne, nekateri kazalniki kažejo, da smo visoko uvrščeni. Dejstvo pa je, da je v svetu hitrih sprememb prav splošna izobrazba tista, ki omogoča hitro prilagajanje spremembam, in delež splošne izobrazbe kot sestavine strokovne in poklicne izobrazbe ima tudi uporabno vrednost, če je že treba vsako stvar tehtati tudi s pragmatičnimi merili, ker daje duhovno širino in nas ne vkaluplja v partikularni način razmišljanja. Prenos poudarka iz znanja na kompetence ali po predlogu tega zakona na poklicne zmožnosti pa postavlja pod vprašaj poudarjanje družbe znanja, ker se znanje vse bolj nadomešča s konceptom kompetenc. Zato je še toliko pomembneje, v kakšnem razmerju sta si modularni koncept izobraževanja, kreditni sistem izobraževanja, doizobraževanje, neformalno izobraževanje in celovito redno, to je formalno izobraževanje. Tukaj bi pričakovali ustreznejše izpeljave v tistem delu zakona, ki ga predstavljajo členi. Prav zato pri teh oblikah izobraževanja pogrešamo modul denimo splošne izobrazbe, s katerim bi se dopolnilo partikularno izobraževanje in naredilo primerjavo s formalnim poklicnim ali strokovnim statusom izobrazbe. Na to posebej opozarjam, ker je v 2. členu zakona, kjer so opredeljeni cilji: poklicno in strokovno izobraževanje ima nalogo, da - pa je potem navedeno na mednarodno primerljivi ravni - posreduje znanje, spretnosti in poklicne zmožnosti, ki so potrebne za opravljanje poklica in za nadaljnje izobraževanje. Pravzaprav samo ta cilj med vsemi navedenimi cilji je tisti, ki je specialno zvezan s poklicnimi zmožnostmi ali kompetencami, vsi drugi so namreč bolj povezani s splošnim izobraževanjem, ker tudi spodbujanje vseživljenjskega učenja, izobraževanja za trajnostni razvoj, razvijanje samostojnega kritičnega presojanja in odgovornega ravnanja, razvijanje sposobnosti za razumevanja in sporočanje v slovenskem jeziku, itd. Kdor bo pregledal te alineje v 2. členu, bo videl, kakšno je razmerje pravzaprav med tistim, kar bi naj narekovalo potem tudi razmerje med temi partikularnimi, izrazito strokovnimi in poklicnimi zmožnostmi in tistim, kar sodi v območje splošnega izobraževanja. Seveda se ob tem predlogu zakona tudi zastavlja vprašanje motiviranosti za neformalno izobraževanje, če izobraževalni izid ni pozicioniran v nacionalnem ogrodju kvalifikacij. Sedaj dovolite, da opozorim samo še na nekatere čisto konkretne pripombe k temu zakonu. Rada bi opozorila na to, da hkrati, ko obravnavamo zakon o poklicnem in strokovnem izobraževanju, spreminjamo tudi celoten sistem zbornične organiziranosti. Ker pa je v tem zakonu zelo poudarjeno partnerstvo, torej partnerstvo med socialnimi partnerji - in del tega partnerstva nedvomno predstavljajo tudi zbornice -, bi pričakovali konkretnejše, boljše, ustreznejše rešitve v 19. členu, kjer je govora o podeljevanju javnih pooblastil za poklicno in strokovno izobraževanje. Pri povezovanju izobraževanja in dela se seveda zastavlja tudi vprašanje umestitve pogodbe, deloma je mogoče bilo na to že opozorjeno prej, je pa vprašanje seveda financiranja za ta del in za celotni zakon odprto in nedorečeno. Nedorečene so recimo tudi določbe v 32. členu, ki govorijo o medpodjetniškem izobraževalnem centru. Menimo torej, da je potreba po zakonu, ki bi uredil področje strokovnega in poklicnega izobraževanja tudi z modernejšimi, drugimi, manj formalnimi oblikami izobraževanja, velika. Da pa so nekatere rešitve, predlagane v tem zakonu, vendarle pod pričakovanji glede na to, koliko časa je bil ta zakon v pripravi. Zastavlja se vprašanje: Ali so pri pripravi tega zakonskega predloga v resnici sodelovali vsi tisti strokovnjaki, ki jim lahko pripišemo veliko poznavanje področja strokovnega in poklicnega izobraževanja? Sodimo torej v poslanski skupini Socialnih demokratov, da bo tako ta obravnava na današnji dan pa tudi potem obravnava na delovnem telesu priložnost za to, da se izboljša besedilo, ki mu v načelu Socialni demokrati ne nasprotujemo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marjetka Uhan, v imenu poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim.
Spoštovani minister s sodelavci, kolegice poslanke in poslanci, lepo pozdravljeni! Danes imamo v obravnavi predlog zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju. V poklicnem in srednjem strokovnem izobraževanju se lahko pridobi nižja poklicna, srednja poklicna in srednja strokovna izobrazba v skladu z učnimi programi, ki jih izvajajo šole in delodajalci v sodelovanju s socialnimi partnerji. Poklicno in strokovno izobraževanje ima v prvi vrsti nalogo, da na mednarodno primerljivi ravni posreduje znanje, spretnosti in poklicne zmožnosti, ki so potrebne za opravljanje poklica, kot tudi dati osnovno in možnosti za nadaljnje izobraževanje. Kaj nam pomagajo številni poklici, ki pa niso zaposljivi? Še slabše se nam zdi, da mnogi podjetniki pravijo, da si z današnjim kadrom ne morejo pomagati, ker enostavno ne znajo delati, ker nimajo potrebnih praktičnih izkušenj in znanj. Zavedamo se, da delovne izkušnje pridejo z leti, toda osnove pa jim mora dati izobraževalni sistem. Zato je temeljni poudarek novega zakona na izobraževanju, usposabljanju kadrov, ki bodo ob koncu izobraževanja zaposljivi. Bistvo zakona je povezovanje izobraževanja in praktičnega dela, kar pomeni, da bosta šola in delodajalec skupaj izobraževala za potrebe trga. Socialni partnerji, najsi bodo zbornice, združenja, sindikati, sodelujejo pri načrtovanju izobraževanja, programiranju in tudi pri izvajanju praktičnega usposabljanja ter pri evalvaciji dosežkov. Uvajajo se moduli kot programska enota ciljev in vsebin, ki vsebujejo strokovno, teoretično in praktično znanje ter ključne zmožnosti. Moduli bodo obvezni in izbirni za pridobitev določenega poklica. Posamezni modul pa bo omogočal pridobiti tudi določeno nacionalno poklicno kvalifikacijo. Nacionalno poklicno kvalifikacijo se lahko pridobi na osnovi izpopolnjevanja, poglabljanja, preverjanja znanja in sposobnosti, tudi če kandidat nima formalne izobrazbe. Poudarek je na kakovosti izobraževanja, čeprav ta kakovost, žal, v zakonu ni ovrednotena. Poudarek je na vseživljenjskem učenju, priznavanju vseživljenjskega učenja kot tudi na priznanju neformalno pridobljenega znanja, izkušenj, ki pa ju je treba ustrezno ovrednotiti. Izobraževalni programi bodo ovrednoteni s kreditnimi točkami kot merskimi enotami. Kreditna točka bo ovrednotila celotno delo, različne oblike učenja in dela, prakse za dosedanje ciljev izobraževalnega programa. Za določen poklic mora dijak zbrati določeno število kreditnih točk, kot tudi za prehod v naslednji letnik. Kreditne točke so prenosljive z ene šole na drugo z upoštevanjem že pridobljenih kreditnih točk v predhodnem izobraževanju. Dijak se lahko hkrati izobražuje po večizobraževalnih programih, lahko izbira med predmeti, moduli v skladu z izobraževalnim programom. Šola mu pri tem svetuje, da izpolni pogoje za pridobitev izobrazbe ali nacionalne kvalifikacije. Šola omogoči dijaku, da opravlja obveznosti tudi po modulih, ki jih izvajajo druge šole, s tem da z dogovorom uskladijo način izpolnjevanja obveznosti dijaka na posamezni šoli. Dijaki bodo pri praktičnem pouku pri delodajalcu kot tudi na ekskurzijah zavarovani, za kar mora ministrstvo zagotoviti dodatna finančna sredstva. S spremembami zakona želimo slediti tehnološkemu razvoju, potrebam gospodarstva, potrebam po delavcih, motivirati učence zlasti na področjih, za katere že imajo kakšne izkušnje, znanja ali nadarjenost. Zakon bomo v Novi Sloveniji podprli, ker se nam zdi, da je zadnji čas, da bi prišli do poklicev, ki jih naše gospodarstvo potrebuje, da dobimo iz šol kader, ki bo zaposljiv in bo imel poleg teoretičnega tudi praktično znanje. Upamo, da bo tudi med dijaki več zanimanja za že opustele ali nemoderne, pa vendar potrebne poklice. V Novi Sloveniji upamo, da bo več motivacije tudi pri mladih, tudi zaradi večje izbire modulov, kot tudi z vrednotenjem celotnega dela, znanja, izkušenj in nadarjenosti in da bo to spodbudilo večjo motivacijo mladih na različnih področjih. Upamo, da bo lahko to vplivalo na boljši odnos do dela, učenja, dobrin, do učiteljev in delodajalcev oziroma je to potrebno vgraditi v učni proces. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Mihael Prevc, v imenu poslanske skupine SLS. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani minister, spoštovane kolegice in kolegi! Spremembe v poklicnem in strokovnem izobraževanju so nujne, zlasti iz razlogov, kot so število dijakov iz leta v leto vpada, določenih iskanih poklicev niti ne izobražujemo več zaradi pomanjkanja interesa, gospodarstvo in obrt ne dobita dovolj strokovno usposobljenih kadrov s tehničnimi poklici in bosta kmalu primorana iskati ustrezno delovno silo izven Slovenije. Zaposljivost in vključevanje deklet v poklicne programe je težavno. Prihajalo je do množičnih prehodov dijakov, ki zaključijo poklicno izobraževanje, v programe 3+2, ki so bili premalo poklicno naravnavi. Premalo je novih kombiniranih programov v skladu z razvojem tehnologije. Gospodarstvo in obrt sta premalo vključena v nastajanje in soizvedbo izobraževalnih programov za določene poklice. Izobraževanje je premalo povezano s potrebami lokalnega okolja. Izobraževanje v primeru brezposelnosti je dolgotrajno. V srednjem strokovnem izobraževanju so programi razdrobljeni po predmetih, dijaki se večinoma ne pripravljajo za podjetništvo in aktivno državljanstvo, programi jih ne motivirajo, pri oblikovanju programov ni dovolj avtonomije šol. Nujno je potrebno napraviti poklicno izobraževanje bolj privlačno, poklicno delo je potrebno v naši družbi predstavljati kot družbeno koristno in nepogrešljivo. Zelo pomembno pa se nam zdi, da se omogoči hitrejšo pot do dodatne poklicne izobrazbe odraslih oziroma do pridobivanja te izobrazbe, če so kot dijaki predhodno zapustili šolski sistem. Predvsem pa je pomembno smiselno in ustrezno urediti pridobitev poklicne kvalifikacije tudi na podlagi pridobljenih znanj in izkušenj brez nepotrebnega dodatnega izobraževanja že usposobljenih kadrov. V Slovenski ljudski stranki se zavzemamo, da Slovenija postane na znanju temelječa družba in v polnosti izkoristi intelektualni potencial Slovencev, živečih v in izven države, ki ga slovenski narod premore v veliki meri. Pri tem je treba omogočiti in pospešiti kvaliteto izobraževanja in spodbuditi pridobitev znanj, tudi na področju poklicnega, tehnično-strokovnega znanja. Brez tega bomo v Sloveniji težko dosegli zastavljeni cilj, nujno potrebno večjo konkurenčnost gospodarstva. Zato je nujna povezanost učiteljev z industrijo, kjer prihaja do inovacij in uvajanja ter aplikacij posodobljenih tehnoloških procesov. Če se trend ne bo obrnil v to smer, lahko pričakujemo množico brezposelnih mladih ljudi z dokončanimi smermi izobrazbe, ki jih trg dela ne potrebuje, potrebne poklice pa bi morala Slovenija vabiti iz ostalih evropskih ali izvenevropskih držav. Zakon, ki je pred nami, po našem mnenju upošteva evropske smernice in je tudi sodobno naravnan. Prepričani smo, da je nujno ustrezneje povezati splošna, strokovna in praktična znanja ter povečati aktivno vključevanje učencev in odraslih v pridobivanje znanja. Izhodišče zakona uveljavljajo vsebinske pozitivne izkušnje dualnega sistema za vse izobraževalne programe poklicnega in strokovnega izobraževanja. Povezovanje izobraževanja in dela z izobraževanjem v delovnem procesu in krepitev socialnega partnerstva kot temeljnega načela poklicnega in strokovnega izobraževanja - to bo mogoče uresničiti le v odprtem kurikulumu, modularizaciji programov, povezovanju splošnega, strokovnega in praktičnega izobraževanja in v izenačevanju izobrazbenega standarda za šolsko in dualno obliko poklicnega izobraževanja. Koncept vseživljenjskega učenja predpostavlja priznavanje formalno in neformalno pridobljenega znanja v nadaljnjem izobraževanju. V Slovenski ljudski stranki menimo, da je treba nekatere določbe zakona izboljšati, popraviti in bolj jasno zapisati, da bo predlog zakona na podlagi dogovorjenih meril omogočil šolam in organizacijam vse postopke, ki olajšajo državljanom vseživljenjsko učenje in povečujejo njihovo konkurenčnost na trgu dela. Že v drugem odstavku 1. člena ni pravilno navedeno nanašanje na zakon o nacionalnih poklicnih kvalifikacijah. Omenjeni zakon namreč samo opredeljuje, po katerih programih se lahko pridobijo nacionalne poklicne kvalifikacije, jih pa ne ureja, kot se glasi v navedenem odstavku. Program izpopolnjevanja in usposabljanja je že reguliran, uveden je poklicni standard in katalog standardov strokovnih znanj in spretnosti. Poklicni standard je osnova za pripravo izobraževalnih programov, v praksi se programi izvajajo in jih ni treba ponovno regulirati. Primer: če neka tovarna želi, že sedaj lahko naroči izvedbo programov, kar se potem upošteva pri dokazovanju poklicne kvalifikacije. Če pa se želi, da pridobijo ti programi nacionalno poklicno listino, se jih izdela na podlagi poklicnih standardov in katalogov, kar se prav tako že izvaja in tu ni ovir. Problematičen in mogoče celo je potrebno tudi 10. člen, kjer je nejasno določeno, ali je program predhodnega izobraževanja obvezen ali je potreben samo v izjemnih primerih. Tudi v obrazložitvi so neskladja in je potrebno člen bolj jasno napisati in določiti bolj jasno, kdaj so in ali sploh so potrebna dodatna izobraževanja pred pridobitvijo certifikata v okviru nacionalnih poklicnih kvalifikacij. Programi naj bi predstavljali referenčne točke za vrednotenje neformalnega znanja, najbrž je vodilo tega določila potreba po neki podlagi za določanje kreditnih točk; kreditne točke pa temeljijo na času, potrebnem za pridobitev nekega standarda oziroma nekega učnega, izobrazbenega dosežka. Menimo, da so prav referenčna točka učni dosežki in ne programi sami po sebi, zato predlagamo, da se standardi znanj, poklicni standardi, upoštevajo kot takšna referenčna točka, kreditne točke pa določijo na podlagi ocenjenega potrebnega časa za njihovo obvladovanje in se v to ne vpleta izobraževalnih programov. V 17. členu prav tako ni jasno opredeljeno, ali gre pri določitvi javnega zavoda, ki nadzira oziroma ugotavlja kakovost poklicnega in strokovnega izobraževanja za že ustanovljeni javni zavod ali za katerikoli, ki bo ustanovljen. Bolj določno in jasno je potrebno opredeliti, da mora ta javni zavod delovati na področju cele države, da je s tem zagotovljen nadzor in enaka kakovost za vse državljane, torej na področju cele države enako. Sedanja dikcija namreč dopušča ugotavljanje kakovosti kateremukoli ustanovljenemu javnemu zavodu, ne glede na področje delovanja, čeprav podnaslov člena napoveduje, da je namen enotno ugotavljanje kakovosti. Temeljni cilj predloga zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju naj bi bil omogočiti nadaljnji kakovostni razvoj tega segmenta izobraževanja, zagotoviti odprtost sistema za nove programske in organizacijske rešitve, seveda pa tudi kar je pri tem najpomembnejše, zagotoviti možnost hitrejšega prilagajanja potrebam gospodarstva v skladu s skupnimi evropskimi usmeritvami. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smatramo, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, in predlagamo, da se v naslednji fazi obravnave skuša upoštevati tudi naše pripombe v zvezi s prej navedenimi členi. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod mag. Grims v imenu poslanske skupine SDS. Prosim.
Hvala za besedo. Spoštovani gospod minister, vsem zbranim prav lep pozdrav! Čas je, da nekatere stvari v Sloveniji tudi na vrednostnem nivoju ponovno pretehtamo. Velik premik v minulih letih je bil že to, da smo iz tistega socialističnega pojmovanja fizičnega dela kot vrednote prišli do tega, da je vrednota znanje. Sedaj pa gre za naslednji korak, ko se bo treba soočiti z novimi izzivi sveta, ko gre za to, da se soočimo vprašnji, problemi in vsem, kar prinaša globalizacija, in ko bo treba kot vrednoto sprejeti izobraževanje kot tako. Potrebno se bo otresti tistega nekdanjega občutka, ki ga še marsikje srečamo v razpravah - žal moram reči tudi v nekaterih reakcijah ob nedavnih študentskih demonstracijah, zlasti s strani sindikatov, je bilo zaznati tovrstne poudarke, da je pravzaprav izobraževanje tisto, kar omogoča vstop v neko zanesljivo, trajno, čim manj zahtevno, pa čim bolje plačano službo in najkrajši možni rok potem tudi vstopa v penzijo. Izobraževanje je v resnici investicija v samega sebe. Investicija, ki je izjemno pomembna, saj z njo vstopamo na trg delovne sile in kasneje na tem trgu tudi tekmujemo z vsemi drugimi. Ta investicija je pomembna zato, ker gre za vprašanje, kako kvalitetno potem lahko svoje delo uveljavimo v praksi in ali s svojim delom v celoti izpolnimo vsa pričakovanja sebe samega, pa tudi družbe kot celote. Z vseh teh vidikov je torej zakon, ki je pred nami, zakon o poklicnem in strokovnem izobraževanju, izjemno pomemben. Pomemben je še z enega vidika, ki ga posebej poudarjam. V današnjem svetu si nihče ne more več predstavljati, da je neka izobrazba tudi tista, s katero je končal svoje osnovno izobraževanje, tako ali drugačno, mu dana za ves čas in da je vsako nadaljnje izobraževanje nepotrebno, ravno nasprotno. V svetu, v katerem živimo, je stalnost izobraževanja in njegova kvaliteta ne samo vrednota, ampak zahteva, ki je postavljena tako pred vse, ki v državi oblikujemo zakonodajno področje, pred vse tiste, ki ga izpolnjujemo, pa seveda tudi vse druge državljanke in državljane. Zakon v svojih izhodiščih, kot je predstavljen, pomeni približevanje evropskim normam, pomeni približevanje k temu, kar od nas pričakuje slovensko gospodarstvo. Gre za to, da bi vzpostavili hitrejše, boljše in bolj fleksibilne možnosti vsakomur, ki vstopa na trg delovne sile, da s svojim strokovnim znanjem, da z vsemi kompetencami, ki jih pridobi v postopkih izobraževanja, potem v največji možni meri izpolni tisto svoje osebno poslanstvo, pa tudi vse, kar od njega družba upravičeno pričakuje v svojem celotnem življenju. In da se soočimo s tem, da je tisto, kar ustvari vsak posameznik, v korist vseh, temelj za to ustvarjanje pa je znanje kot celota. Zato v poslanski skupini SDS ta zakon enotno podpiramo. Hvala.
Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospod Janko Veber.
Hvala za besedo. Lep pozdrav ministru in sodelavcem! Zakon o poklicnem in strokovnem izobraževanju je zagotovo eden od pomembnih zakonov, saj govorimo o tem, kako je možno pridobiti poklic, ki ga v vsakodnevnem življenju srečujemo ali v nekem posameznem okolju, seveda je to povezano z neko tradicijo območij in moram priznati, da imajo poklicne šole in strokovne šole zelo velik pomen predvsem za območja, ki niso univerzitetna središča. Veliko se pogovarjamo o tem, kje bomo imeli v Sloveniji univerze, univerzitetna središča in podobno, mogoče nekoliko manj ali pa premalo tudi o tem, kje bomo ohranili srednješolske poklicne centre in kje bomo te programe potem tudi razvijali. Tako bi rad opozoril tudi na mrežo šol, ki omogočajo izobraževanje, predvsem v okoljih, kjer je že tradicionalno prisotna delovno intenzivna panoga, kjer se srečujemo s tem, da je pravzaprav dohodkovna raven prebivalcev nižja in je bližina šole še kako pomembna, da lahko posamezniki dosežejo določeno stopnjo izobrazbe in si s tem omogočijo tudi pridobitev zaposlitve. Moram izpostaviti dejstvo, da tudi povezava s socialnimi partnerji, kot je bila v dosedanji obliki, ni bila najbolj ustrezna, saj je velikokrat povzročala centralizacijo posameznih učnih programov in se odmikala od centrov, kjer je mogoče brezposelnost v nekem trenutku največja, z razlogom: pač, tam ni dovolj delovnih mest na razpolago, tam ni podjetij, zaradi katerih bi bil interes za vpis toliko večji, in tukaj bi na to socialno partnerstvo želel opozoriti predvsem v tem smislu, da se spremeni takšen način razmišljanja. Nisem čisto prepričan, ali bo sprememba pri gospodarski zbornici prinesla tak premik, kajti ob tem, ko se sicer organiziranost spreminja, ni podanih dovolj jasnih izhodišč, da ravno območja, kjer prevladujejo delovno intenzivne panoge, bodo lahko organizirale in pristopile k ustanavljanju gospodarskih zbornic, s čemer bi jim bila tudi po tem zakonu omogočena pravica, da sodelujejo kot socialni partner pri oblikovanju izobraževalnih programov na poklicnem in strokovnem področju. Tako bi tudi zaradi tega apeliral, da se to poskuša nekako razumeti in upoštevati pri, zopet poudarjam, oblikovanju mreže srednjih šol. Seveda so zelo pomembna v tem poklicnem izobraževanju tudi obmejna območja in glede na to, da po tem zakonu bo minister imel možnost razpisati določeno število vpisnih mest, tudi za tuje državljane, se mi zdi, da bi še veliko večjo pozornost morali pravzaprav posvečati obmejnem območjem in sodelovati s sosednjimi državami na način, da se doseže optimalna možnost izobraževanja v obmejnih območjih tudi na podlagi večjega števila vpisnih mest za tuje državljane. S temi mehanizmi mislim, da bi dejansko se vpliv srednjih šol, poklicnih srednjih šol v nekem okolju dvignil na primerno raven, in upam, da bo ta zakon k temu pripomogel. Seveda je pa veliko potrebno postoriti tudi na izboljšanju stanja pravzaprav samih šol in pogojev, v katerih delajo, tako da si, recimo, želimo, da bi tudi na Kočevskem, če lahko izpostavim, bila čim prej zgrajena tudi telovadnica za srednje in poklicno izobraževanje in tudi predvsem tisti del, ki je namenjen prav poklicnemu izobraževanju, kot delavnice, ki jih potrebuje za to, da dosežejo čim večjo stopnjo tudi praktičnega znanja. Tako upam, da bodo vsi ti pogoji izpolnjeni tudi na podlagi tega zakona in da bo to izobraževanje preneslo želeni uspeh pri razvoju Slovenije. Hvala.
Besedo ima gospod Kontič. Se odpovedujete. Gospod Anton Kokalj. Tudi. Gospod dr. Slavko Gaber. Izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik, gospod minister, kolegice in kolegi. V veselje mi je, da lahko po tem, ko se ponavadi zelo močno "krešejo" mnenja okoli hitrih, skrajšanih postopkov sprememb zakonov tudi v zelo [[..]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]tukaj v tem primeru pozdravim tudi sam. Prvič, to je namreč zelo redek slučaj v tem mandatu, reden postopek pri sprejemanju enega od sistemskih zakonov, ki če smo zelo odkriti, dograjuje brez zelo velikih posegov v logiko zakonodaje obstoječo ureditev. V tem primeru imamo na delu dobesedno dograjevanje sistema in sam sem prav vesel, da lahko to sprejmemo. Modularnost, kreditni sistem, koliko je le mogoče prožno sestavljanje bodoče kariere, ki jo bo potrebno v življenju še večkrat nadgrajevati, to je logika, ki je ključna za ta zakon. Mislim, da je prav, da v razpravi danes tukaj pokažemo tudi na tiste točke, ki jih je verjetno še potrebno domisliti, da se zakon izpili v nekaterih povsem konkretnih zapisih. Vsi, ki ne delajo prvič zakonov, vedo, da je to piljenje dobrodošlo še in še - krat, zakon na tak način samo pridobi. Jaz pričakujem, da se bo to torej do druge obravnave zgodilo. Kolegi in kolegice so o tem že govorili, sam bi opozoril pa na dve točki v tem zakonu. Socialno partnerstvo je primerno izpostavljeno. Zakon nosi v sebi sicer pečat v teh točkah, posebej v 19. členu; dejstva, da se dogajajo rekonceptualizacije socialnega partnerstva v Sloveniji. Mislim, da bi si to področje zaslužilo močne socialne partnerje, zelo odgovorne in sam bi si, priznam, želel večjo moč zbornic. To pomeni tiste, ki bi bile na prizorišču v Sloveniji, naj bi bile zadosti močne, da bi lahko tudi odgovarjale za to, kar bodo predlagale ministru, ker lahko je predlagati, če ti ni treba odgovarjati za to, kar si uspel spraviti v sistem; potem so politiki pač po definiciji krivi za vse, kar so sprejeli. Torej, imeti morda bolj jasno in močneje zastopane tiste najbolj reprezentativne subjekte, ki bodo nastali, bi se mi zdelo pomembneje, kot imeti druga združenja tukaj v zelo enakovredni poziciji, tako berem zakon sedaj, kot tiste, ki bodo torej imeli priložnost sugerirati, bodo pa opravili malo posla. Drugi element v partnerstvu, ki bi ga kazalo premisliti, je partnerstvo s strani sindikatov. Sindikati v Sloveniji se resda šele oblikujejo kot resen partner na tem področju. Če jim ne bomo dodali obveznosti in priložnosti, bodo za dolgo ostali na nek način na tej prvi stopnji. Jaz vem, da je to lažje predlagati, kot narediti sistem, ki bi to prinesel, ni pa nobene škode, če o tem dodatno razmislimo. Dovolite mi, da končam svoje razmišljanje z diskusijo na temo razmerja med poklicnim in splošnim izobraževanjem v tej državi. Mislim, da je to ena pomembnih diskusij, ki jo dostikrat vodimo napačno - zdi se, kot da je to dvoje po definiciji v sporu, kot da to dvoje drugo drugo izključuje in ni mogoče doseči prepleta obojega. Zakon v 2. členu resda govori v precejšnji meri o elementih, ki so tipični elementi splošnega izobraževanja. Zakon sam te dileme tudi ne bo rešil. In bolj kot da bi bila ta moja razprava namenjena samemu besedilu zakona, meri na tip, na način razmisleka o teh vprašanjih. Ideja, ki ni nova in je bila lansirana pred več leti, v Evropi pa je to sploh predmet zelo dolge diskusije, je, da bi morali torej znati misliti splošno izobrazbo, ki jo potrebuje prostor, slovenski in tudi evropski, kot celoto. Ne gre za vprašanje, kako splošno izobrazbo v gimnazijah urediti in kako jo posebej urediti v poklicnem izobraževanju. Horizontalo je treba vzeti skupaj in komisije, ki se s tem ukvarjajo, naj že enkrat poskušajo misliti to celoto; če je niso sposobne, potem je pač komisije treba spremeniti, sestava mora biti drugačna. Ob horizontali je treba misliti vertikalo splošne izobrazbe v Republiki Sloveniji. Nekaj takšnega potrebujemo. Morda si je bolje vzeti leto dni več časa za to, da to domislijo, kot pa imeti rešitve, ob katere se bo vsakdo spotikal, ko bo imel pet minut časa. Torej, ne gre za vprašanje, ali bomo imeli več poklicnega ali več strokovnega izobraževanja. Gre za vprašanje, v kakšnem razmerju bo to do problemov, ki jih je treba reševati v tem svetu, do tistega, kar je treba v tem svetu znati moderirati, znati živeti. Ta pristop, se mi zdi, se uveljavlja v čedalje večji meri v tistih državah v Evropi, ki so na žalost izkusile velike težave, ki jih imajo s poklicnim delom, tam, kjer so mislili, da je mogoče vse instrumentalno urediti na področju družbenih vprašanj; Francija je tak tipičen primer. Nič ne koristijo zelo dobre, ozke izobrazbe, ki jih nikjer zares ne uporabiš, razen morda pri demontaži ulice in razbijanju okrog po cestah. Ta razmislek je treba imeti pred seboj, ko se bodo delale kurikularne spremembe. In če bodo tako prevedeni tisti deli 2. člena, da bo to vključeno v realnost, znamo imeti poklicno izobraževanje, ki ne bo brez težav, bi bilo zelo čudno, če bi bilo, ker bi bilo to prvič na svetu, morda so imeli v kakšni zelo čudni državi poklicno izobraževanje brez težav, bo se pa naprej razvijalo in jaz pozdravljam te korake, ki so sedaj pred nami, računam tudi, da se bodo še dogradili.
Besedo ima gospod Mitja Ljubeljšek.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani minister, spoštovana predstavnika vlade, spoštovani zbor! To je za mene eden izmed tistih zakonov, ki sem ga prebral z zanimanjem, da ne rečem, z zadovoljstvom, tako "od šuba", se reče po domače. Zaradi tega, ker sem kar nekaj zadev notri prebral, ki so mi poznane, nekaj rešitev, ki me navdušujejo, pa tudi nekaj stvari, ki so za mene nekaj novega. Ne bom se spuščal v podrobnosti posameznih členov. Mislim, da bo to razprava, konstruktivna razprava na samem matičnem delovnem telesu. Uvodoma že povem, da podpiram predlog zakona, ne glede, če je nadgradnja obstoječega zakona, zaradi tega, ker gospodarstvo nujno potrebuje te kadre. Nujno potrebuje in ni časa za ne vem kakšne dolge študije, glede na to, da bi govorili, da je mogoče še nedomišljen in da je treba še z njim počakati. Rad bi nekaj povedal iz lastnih izkušenj, iz lastnih spoznanj same prakse, da bo tudi lažja razprava danes in potem tudi na matičnem delovnem telesu. Pred 40-imi leti, ko sem začel svojo delovno kariero kot mlad tehnik konstrukter v velikem podjetju, preko 2 500 zaposlenih, je imelo to podjetje tudi veliko, zelo poznano orodjarno, okoli 200 zaposlenih, ki je spadala v samo špico slovenskega orodjarstva, mogoče pred prve tri v Ljubljani, Sloveniji, da ne rečem v Jugoslaviji, ker je Slovenija itak bila daleč pred jugoslovansko prakso. V tej orodjarni je bil vpeljan sistem šolanja in usposabljanja teh poklicnih strokovnih kadrov v povezavi s poklicno šolo. Skupina je bila velika 20-30 vajencev, imeli so vodjo, poklicnega mojstra, ki je bil zaposlen samo na tem delovnem mestu, ki je spremljal te učence v šoli sami, se zanimal za njihovo, bi rekel, teoretično pridobivanje znanja in jih tudi vzgajal. To je bila baza, ki jo je podjetje rabilo tako v orodjarstvu, za poklice orodjarja, kot za ostala delovna mesta obdelovalcev kovin, kot tudi za strokovna dela v sami proizvodnji. Zadeva je odlično funkcionirala in bil je model, kamor so hodili tudi gledat poznana podjetja iz Slovenije. Pa je prišel v nekem določenem obdobju poznani eksperiment, slovenska socialistična inovacija, kot temu rečemo, usmerjeno izobraževanje. Šola se je naenkrat zaprla, skupina je končala svoje delo, začelo je primanjkovati teh kadrov, vedno manj jih je bilo na trgu, forsirale so se gimnazije, družboslovje, zanemarjali pa so se tehnični poklici. V poklicne šole je šel tisti preostanek, ki ni prišel na kakšno drugo šolo, iz poklicnih šol so prihajali zmeraj slabši kadri. To je bil izid tega usmerjenega izobraževanja. Govorim v tem segmentu, ki ga jaz poznam, lahko pa da je nek prinesel tudi kaj pozitivnega, v to se ne spuščam, za to so drugi bolj merodajni, da o tem povedo. Rad bi samo končal o tem, kaj se je zgodilo s to našo orodjarno. Centralno podjetje je leta 2002 razpadlo na tri podjetja, dve proizvodnji in tretje, ki je bila ta orodjarna. Na trgu so se pojavljale konkurenčne specializirane privatne orodjarne, so bile veliko cenejše, s podobno kvaliteto. Ta orodjarna je počasi odmirala, ker ni bila več konkurenčna, ni mogla prodreti tudi na tuje trge. Lastnika, obe proizvodni podjetji sta to orodjarno prodala privatnemu podjetju, lastniku privatne orodjarne, ki je zdaj zelo poznana, ta je kupil orodjarno, odprodal prostore, odprodal stroje in prevzel ljudi, ker jih na trgu enostavni ni. In teh specialnih poklicev, strokovnih še danes ni na trgu, imamo pa ogromno administratorjev, upravnih delavcev, socialnih delavcev in vsega ostalega. Zaradi tega pravim, treba je začeti takoj. In rad bi nekaj povedal še mojih pogledov na sam zakon. Jaz ga podpiram, ker mislim, da je pravi, ker me po svoje navdušuje, ker mislim, da so rešitve, ki izboljšujejo dosedanjo prakso, ki sem jo tudi predhodno povedal, kot na primer, bi rekel, kar mislim, da je zelo v redu, povečevanje fleksibilnosti z uveljavitvijo poklicnih standardov, predvsem pa z uvedbo modulov. Kot sam zaznavam, pomeni to, da imamo za osnovo široko, dobro naštudirano načrtovano osnovno strukturo in vsebino izobraževalnih programov, nadgrajujemo pa s posameznimi moduli. To pa omogoča prvič, hitrejše prilagajanje potrebam gospodarstva, saj to je primarni cilj za mene, in drugo, kar je pa dobro za človeka, da se lahko hitro pridobi nova zaposlitev, da lahko hitro spremeni delovno mesto. Mislim, da je ta flaksibilnost v redu. O dvigu kakovosti mislim, da ni treba posebej govoriti, da je to permanenti cilj. Povezovanje izobraževanja in dela, delodajalec in šola, o tem sem govoril, da je bilo to že pred 40 leti zelo dobro uvedeno, pa se je potem zadeva zrušila. In socialno partnerstvo. Načrtovanje izobraževanja, programiranja in izvajanja teorije in prakse. Mislim, da je pomembno zato, da ne bi prišli v trenutek, ko bi, kot na primer imeli preveč enih poklicev, primer avtomehanikov, pa premalo, bom zelo abstraktno povest natakarjev ali kuharjev. Se pravi, da se ta zadeva uravnoteži. Zelo pomembna se mi zdi tudi ta horizontalna, predvsem vertikalna prehodnost, ki omogoča, da ima človek z dodatnim ali vseživljenjskim izobraževanjem možnost pridobitve novih poklicev in si pridobi celo najvišjo izobrazbo. To je bilo do sedaj praktično nemogoče, vsaj v tem segmentu, o katerem govorim, ki ga poznam. Če je hotel dobiti kaj več, je moral praktično začeti od začetka. Za konec bi rekel, da podpiram predlog zakona. Da ga bom podpiral v vseh fazah sprejemanja, da bom potrdil vse dopolnitve, ki bodo izboljševale posamezne člene. Bom pa oster kritik vseh, ki bi poskušali na en ali drugačen način ovirati, da zakon ne bi prišel čim prej v sprejetje in v aplikacijo. Kadre gospodarstvo rabi. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Alojz Sok.
Hvala lepa za besedo. Lepo pozdravljam ministra s sodelavci! Tudi sam mislim, da smo se s poklicnim šolstvom v tej državi v preteklosti veliko premalo ukvarjali. Tudi današnja splošna razprava ob tem zakonu ne kaže, glede na čas, ki ga bomo za to porabili, neke velike želje po tej razpravi, pa tudi k samemu zakonu do sedaj ni bilo nekih velikih pripomb na to, kako je napisan. Upam, da bo ministrstvo, ki pripravlja ta nov zakon, razumelo, da je pravzaprav potrebno temu segmentu šolstva dati večji poudarek. V preteklosti se je zelo velik poudarek dajal gimnazijam. In kljub temu da se vsi strinjamo, da je bilo potrebno ustvariti pogoje, da se več otrok, ki so končali osnovno šolo, vpisalo na gimnazije, je vendarle res, da pri tem ne bi smeli zanemariti poklicnega šolstva. Kajti na koncu se nam je zgodilo to, da smo veliko otrok, ki bi lahko bili zelo uspešni v poklicnih šolah, nekako v tej smeri, da zapolnimo razpisana mesta v gimnazijah, potisnili v gimnazijske programe, potem pa bomo na koncu, ko bo to obdobje za nami, ugotovili, da smo dobili veliko gimnazijskih maturantov, ki pa naprej niso uspešno dokončali študija. Torej, na eni strani ta problem, na drugi strani pa problem, s katerim se danes srečujemo, da imamo deficitarnost na področju nekaterih poklicev ali pa, če hočete, obrtne dejavnosti. I in to je problem, ki bi se ga bilo potrebno na primeren način lotiti in z večjim poudarjanjem tudi narediti te poklicne šole za dijake zanimive, ne pa, da se postavlja nekako nižji rang in potem se že med osnovnošolce izoblikuje neko mnenje, češ kaj boš v poklicni šoli, treba je iti v gimnazijo. Drugi problem, ki se je pa pojavljal skozi to poklicno izobraževanje, pa je dejstvo, da iz naših poklicnih šol pridejo ljudje s poklicem, ki potem v praksi pravzaprav ne obvladajo na svojem področju dela, za katerega so se šolali. Z drugimi besedami povedano, imajo premalo praktičnega znanja. Kljub temu da šola bi naj to praktično znanje nudila, se nekako skozi ta šolski sistem niso naučili tistega, kar bi dejansko potem za ta poklic potrebovali. In če bo na tem segmentu, da bodo prišli iz teh šol mladi z več praktičnega znanja, storjeno bistveno več kot do sedaj, potem bo ta cilj, ki mu ministrstvo sledi, tudi dosežen. Tretja stvar, na katero bi rad opozoril, pa je velikokrat na teh poklicnih šolah - in tudi učitelji se pritožujejo - veliko pomanjkanje discipline. Pravzaprav so tukaj problemi velikokrat zelo veliki in meni se zdi prav, da ta zakon vnaša tudi odgovornost dijakov, se pravi, da bo tudi na tem segmentu narejeno veliko več, se pravi, da bodo dijaki, ki so na tej poklicni šoli vpišejo, to svojo obvezost smatrali kot obvezno, in da bodo vedeli, da če ne izpolnjujejo teh programov, če manjkajo pri šolskem pouku itn., da bo iz tega sledila tudi nekakšna konsekvenca, ne pa tako, kot do sedaj, ko so velikokrat vedeli samo, kaj so njihove pravice, kaj vse si lahko privoščijo, kaj vse lahko naredijo, niso pa velikokrat vedeli za svoje dolžnosti. Tako mislim, da nas na tem nivoju poklicnega izobraževanja pravzaprav čaka veliko dela. Veliko zato, ker je v preteklosti na tem področju bilo narejeno veliko premalega. Jaz bi vas ob tej splošni razpravi samo, gospod minister, rad v teh prizadevanjih podprl, vam predlagal, da se zelo resno lotite tega področja in da tako, kot se je, recimo, zgodilo letos, da je minister za visoko šolstvo nekako poskušal vplivati na vpis na fakultete, da se tudi na tem segmentu srednješolskega oziroma poklicnega izobraževanja naredi več pozitivne propagande za vpis mladih na to poklicno stopnjo izobraževanja. In kot vidim tudi zakon s temi kreditnimi točkami in s tem seštevanjem, nekako sledi temu, da se lahko mladi, ki se vpišejo, tudi na neki način v določenem trenutku premislijo, gredo na nek drug nivo ali pa obratno. Zdi se mi, da je to ena zelo dobra rešitev in pozitivna rešitev v tej smeri, da se ti prehodi že v naprej omogočijo, olahkotijo in na takšen način tudi več mlade prepričamo, da je pravzaprav poklicno izobraževanje njihova priložnost, ne pa samo gimnazija, kar je danes žal v marsikateri mladi glavi prioriteta. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Ljubo Germič.
Hvala lepa, za besedo. Jaz sem že v predstavitvi poslanske skupine dejal, da seveda podpiram spremembe in dograjevanja na celotnem spektru izobraževanja, še posebej na tem občutljivem poklicnem in strokovnem izobraževanju. Seveda podpiram odprtost, podpiram fleksibilnost. In, gospod minister, prav gotovo veste, da je program kemijski tehnik že pred leti uvedel zelo široko izbirnost v četrtem letniku, kjer sem sam sodeloval, kjer smo že uvajali pravzaprav to možnost izbire in čim večjo prilagodljivost na potrebe trga delovne sile. Bi pa želel tukaj povedati predvsem kot odmev na to razpravo, ki je bilo danes povedano, da je nujno, da naredimo pomik od socialističnega pomena fizičnega dela k pomenu znanja kot vrednoti. Jaz upam, da tukaj ni nekoga, ki si predstavlja, da smo šele včeraj prišli z dreves, ampak zelo pomembno se mi pa zdi sporočilo, da je seveda ta vrednota že v slovenskem prostoru dolgo prisotna in če pogledate vse ambicije in ukrepe, ki so bili na tem področju, lahko samo pogledate statistične podatke, ali si jih prebereta, ali pa si pogledate izjave kolega Mogeta, ki je pravzaprav poslanec od vsega začetka in to zelo dobro pozna. Zato bi rekel, da je zelo pomembno, kaj sporoča ta vlada in če smo prej imeli sporočilo, ni važno: kako se boste izobraževali, če boste problem na trgu delovne sile, boste delali ravno vse. Ali je to sporočilo tudi v smeri tega, da je znanje vrednota [[..]] [[Izklop mikrofona.]] [[.. ..]] [[Nerazumljivo.]] [[..]]
Čas je potekel. Besedo ima gospa mag. Majda Potrata.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Sama bi se na tisto pripombo o socialistični miselnosti odzvala nekoliko drugače. Jaz se spomnim, da so nas tudi v tistih časih takole strašili, če ne boš hodil v šolo, boš pa delal. To se pravi, da je bilo tudi takrat znanje zelo poudarjeno in da je mogoče temu odnosu do dela, čeprav je bilo na deklarativni ravni delo zelo cenjeno, pripomoglo tudi to, da je delo bilo postavljeno v nekolikanj deprivilegiran položaj in je morebiti tudi v tem iskati razlog, zakaj samopodoba tistih, ki so vključeni v poklicno in strokovno izobraževanje, zlasti pa v poklicno, ni taka, da bi bilo zagotovljeno tudi kar se da kakovostno, tekoče, neproblematično vključevanje in pridobivanje udeležencev tega izobraževanja. Kar veliko odmevov na to je, da imajo tako starši kot udeleženci izobraževanja slabo mnenje o sebi, češ, za nič drugega nisem sposoben kot za to obliko izobraževanja. In disciplinski problemi, ki smo jim priče v nekaterih takih izobraževalnih ustanovah, so pogosto, zlasti pri splošnoizobraževalnih predmetih, povezani tudi s to nasilno reakcijo na negativno ali na slabo samopodobo. To bi bilo vredno posebnega razmisleka in posebne razprave, ampak jaz sem želela na ta problem samo opozoriti, ker ga hočem postaviti v kontekst teh pobud, naj bi vendarle preusmerili zanimanje z gimnazijskega ali splošnega izobraževanja na poklicno in strokovno izobraževanje. Nalašč sem citirala konkreten skupen evropski cilj, da naj bi do leta 2010 80% aktivne populacije doseglo srednješolsko izobrazbo. To je visok odstotek, zaradi tega, ker če pri mlajši populaciji še kolikor toliko dobro sledimo vključevanju ali zajemanju dela populacije v srednješolsko izobraževanje, izobrazbena struktura v višjih letih ni tako zelo ugodna. Vprašanje pa je tudi, kakšen je naš odnos v zrelejših letih do vseživljenjskega izobraževanja, in ne kaže pozabiti na statistične podatke v zvezi s funkcionalno nepismenostjo, kjer je eden od kriterijev ugotavljanja funkcionalne pismenosti tudi pripravljenost ali obiskovanje različnih oblik izobraževanja. Pri čemer pa je treba povedati, da obstaja opazna razlika med spoloma pri pripravljenosti za vstopanje v različne oblike izobraževanja. No, sama na ta pojav opozarjam zaradi tega, ker se mi zdi v tem zakonu, recimo, ena od dobrih rešitev tudi ta, da vpeljuje poklicni tečaj, kar omogoča po končani gimnaziji pridobitev neke poklicne ali strokovne izobrazbe za tiste, ki v sebi ne kažejo dovolj nagnjenja ali pa sposobnosti za vključitev v visokošolsko izobraževanje ali višješolsko izobraževanje v tistem trenutku, v katerem so ga po naravni poti najpogosteje pripravljeni nadaljevati, to se pravi, v mlajših letih. Se pa s tem seveda odpira možnost za nadaljevanje vertikalnega izobraževanja v kasnejših letih. Seveda se mi zdi posebej pomembno to vprašanje tudi v kontekstu zajemanja tistega dela populacije, ki iz najrazličnejših razlogov ostaja zunaj izobraževanja v mlajših letih, pa ne najde kasneje dovolj moči za vključevanje v različne oblike izobraževanja. Govorim o osipnikih. In tu bi morebiti kazalo pomisliti tudi, ali so vse te relacije med zakonom o izobraževanju odraslih in med zakonom o poklicnem in strokovnem izobraževanju dovolj izčiščena, ali bi lahko našli še kakšno boljšo rešitev. No, sama tudi menim, da bi bilo mogoče težiti k temu, da je zaščita dijakov v poklicnem in strokovnem izobraževanju čim boljša tudi kot motivacija za vstop v takšno vrsto izobraževanja. Ko sem brala predlog zakona, se mi je zdelo, da so pravice dijakov razmeroma dobro definirane v tistem delu, ki ga lahko poimenujem preprosto s teoretičnim delom izobraževanja, kjer za pravice dijaka skrbi šola tako pri varovanju dijakove ocene, vse tiste možnosti, ki so običajne tudi v splošnoizobraževalnih zavodih. Nekoliko bi bilo mogoče izboljšati varovanje teh pravic v tistem delu, kjer je dijak vključen v praktični del izobraževanja. Delodajalec je tam namreč tisti, ki tudi odloča o teh rečeh in tam ni pritožbenega organa, tako kot je, recimo, pritožbeni organ pri teoretičnem pouku, kjer je vendarle neka tričlanska komisija. Ampak, če jaz prav berem ta del, 11. del, Postopek uresničevanja in varstva pravic dijakov, o pravicah in obveznostih dijaka, ki izhajajo iz praktičnega usposabljanja z delom, ki se izvaja pri delodajalcu, odloča delodajalec. Tu bi pričakovala še kakšno določilo. Namreč, sodim, da je izobraževanje in vedenje in ozaveščanje o pravicah potrebno in da tega ni nikoli preveč, ker se mi zdi, da so tisti, ki so vključeni v izobraževanje, dolžni izpolnjevati svojo osnovno obveznost, ki je najbolj jasno izražena v tem, to pa je obveznost, ki je zvezana z izpolnjevanjem učnih obveznosti in delovnih obveznosti, tako da ne morem pristati na to tezo, da se mladi zavedajo samo svojih pravic, svojih odgovornosti pa se ne zavedajo. Odgovornosti rastejo iz izpolnjevanja učnih in izobrazbenih obveznosti. Tako bi morebiti še na kakšno malenkost opozorila, saj ne vem, če sem vse natančno prebrala in vse opazila, ampak recimo, zdi se mi, da je tudi pri teoretičnem delu bolje poskrbljeno za dijake, ker v 60. členu piše, da šola za dijake mora organizirati vsaj en obrok hrane dnevno. Ta pravica je neenakomerna s tisto pravico, ki jo ima dijak takrat, ko pri praktičnem pouku. Saj me takrat lahko poklopite s kolektivno pogodbo in še s čim, ampak vprašanje je, ali delodajalec, zlasti kadar je manjši delodajalec, tudi tisti, ki zagotavlja prehrano na delu. To so morebiti neke take drobne pripombe, ki bi pa vendarle ne smele zaobiti mojega temeljnega namena. To je, poskrbeti za uravnoteženost med teoretičnim in praktičnim delom, kar bi ne nazadnje tudi omogočalo večjo motiviranost in večjo izenačitev tistih, ki so vključeni v poklicno in strokovno izobraževanje, s tistimi, ki so v splošnoizobraževalnih programih. In zdaj samo še misel v zvezi s tem, koliko lahko poklicno in strokovno izobraževanje pripomore k večji konkurenčnosti na trgu dela. Prepričana sem, da izobraževanje vedno ne more tako hitro slediti potrebam trga dela, kot bi bilo želeti. In tudi ob najboljših namenih se verjetno tudi v prihodnje ni mogoče izogniti temu, da se bo kdo vključil v program, ki bo ob vključitvi deficitaren, ko bo pa program končan, bo pa morebiti v okolju, v katerem živi, postal že suficitaren. Hvala.
Besedo ima gospa Marjetka Uhan.
Hvala za besedo. Moj kolega, gospod Sok, je dejal, da smo se v preteklem obdobju premalo ukvarjali s poklicnim izobraževanje, jaz pa bi dejala, da smo ga v bistvu zanemarili. Mnogokrat slišim privatnike, podjetnike, ki pravijo, prihajajo iz šol, recimo, električarji, pa verjetno pretiravajo - ne znajo varovalke zamenjati. Ali mehaniki, da ne rečem, kaj. Verjetno pretiravajo, pa vseeno nimajo izkušenj. Zdi se mi zdi dobro, da bi ponovno začeli razmišljati, da je treba tudi praktično znanje imeti. In tudi zaradi takega odnosa do poklicnega izobraževanja prihaja do tega, da nam določenih poklicev manjka in da so izredno cenjeni, pa tudi dobro plačani. Recimo v gradbeništvu, ne vem, kako se točno reče, tisti, ki polagajo ploščice, čakaš jih pol leta, pa še vidiš, [[keramičarji, mi pravi kolegica]] , pa še dobro jih moraš plačati in tako naprej. V bistvu smo zanemarili določene poklice tudi zaradi takega negativnega odnosa, ko smo dejali: za kmeta bo dober, pa vemo, da danes uvažamo sezonske delavce tako v gradbeništvu kot v kmetijstvu, ker smo bili prepričani ali da smo tako sposobni. pa da moramo imeti vsi najmanj fakulteto, ali pa, da je to delo res ponižujoče in da ga Slovenci ne bi smeli opravljati. Tudi pri prejšnjem zakonu sem slišala, ko je bila debata, ja za vsako ceno, pa tudi če si revež, pa ne boš za vsako delo prijel. Zakaj pa ne? Če si brezposeln, saj ti ne bo po mojem krona z glave padla! Zato pozdravljam ta zakon in se mi zdi velika prednost, če bo eno sodelovanje med delodajalci in šolami, da bodo otroci, dijaki našli prakso in da bodo delali pri določenem delodajalci, da bo tudi večja možnost, da bodo dobili tam tudi zaposlitev. To je tudi ena garancija, da ne bodo potem brezposelni. Roko na srce, ampak danes so šole samo lovile, iskale dijake, praktično jih že iščejo, oglašujejo po medijih in jih vabijo v šole, ker vemo, da je število otrok vse manjše, in da bi rade zapolnile svoje oddelke. Nič pa jih ni zanimalo, kam bodo ti otroci šli, zato tudi nadaljnje šolanje pa višje šolanje itn., samo zato, da so imeli v bistvu en status, ker niso vedeli, kam bodo šli po svojem izobraževanju, čeprav bi mnogi šli radi v službo in se tudi izučili kakšnega poklica in prišli prej do kruha. Imam pa tudi jaz pri posameznih členih dvome ali pa vprašanja. Piše, da mora minister razpisati toliko šolskih mest, kot je sklenjenih individualnih učnih pogodb. Kaj pa, če bo interesa vseeno več, pa če na začetku, recimo, še ne bo pri delodajalcih tak interes, da zaposlijo ali pa da sklenejo pogodbo za prakso oziroma za praktični pouk? Kako se bo ukrepalo v tem primeru? Pa tudi eno pohvalo imam. Recimo, 56. člen - ne samo pravica, tudi kazni; ampak ne zaradi kazni, zdijo se mi te kazni, aliternativni vzgojni ukrepi bolj pravični, ali pa bolj humani ali pa vzgojni, kot pa ukor, izključitev iz šole, če bi kakšno koristno delo naredili - ampak ne, s privolitvijo dijakov ne bi to obstalo kot obveznost oziroma naj bi o tem odločil učitelj ali pa delodajalec. Skratka, pozdravljamo ta zakon, bi se ga pa dalo še izboljšati oziroma mogoče malo bolj jasno napisati. Hvala.
Gospod minister, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsednujoči, spoštovane poslanke in poslanci! Hvala še enkrat za priložnost, da odgovorim na vprašanje in dileme, ki ste jih odprli v tej zanimivi razpravi. Lahko bi dejal, da je danes tukaj nenavaden dan, glede na konstruktivno razpravo. Očitno je področje poklicnega in strokovnega izobraževanja izvzeto iz cone ideoloških in kulturnih spopadov in to mi je zelo všeč. Lahko rečem, da tudi v takem vzdušju je potekala priprava tega zakona. Želeli smo že na začetku, priprava pisanja zakona oziroma priloga je trajala kar nekaj časa, vključiti čim širši nabor tako socialnih partnerjev, gospodarskih zbornic kakor tudi zunanjih strokovnjakov, ki so že leta in leta delali na področju šolske zakonodaje in tudi poklicne in strokovne zakonodaje. Res je lahko še nekaj odprtih vprašanj, tudi kakšna napaka bi se še našla ali pa morda tudi kakšen boljši stavek, poved, ki bi bila bolj jasna. Vendar se mi zdi, da je v strokovnih krogih do sedaj ta predlog zakona naletel na dokaj široko podporo in nekaj podobnega sem zaznal tudi v tej razpravi, za kar se zahvaljujem. Samo nekaj kratkih intervencij. Res smo ukinili institut vajenca, tudi zato, ker je zelo majhno število dijakov koristilo ta institut, ki vključuje tudi status ali pa, recimo, poklicno in pokojninsko zavarovanje. Sedaj smo ukinili dualni sistem, ki je imel to vključenost, zaradi tega je postalo to odveč. Nekatere organizacijske in kadrovske težave, ki so bile omenjene tekom razprave, bo urejal drug zakon, to je zakon o financiranju vzgoje in izobraževanja, torej ZOFI. Omenjeni so bili tudi lizbonski cilji in neki "bench-marki", ki jih redno merimo v teh sprotnih poročilih, "Education and Training". Točnega podatka nimam, kolikšen je delež tistih, ki končajo srednjo šolo v Sloveniji, vendar pa lahko rečem, da je vključenost v srednješolsko, pa tudi splošno in poklicno ter strokovno izobraževanje kar 98%, kar je zelo veliko in pomeni, da sekundarno izobraževanje postaja del celo splošnega obveznega izobraževanja. Medtem ko smo pri vključenosti v vseživljenjsko izobraževanje bistveno nad evropskim povprečjem in že presegamo želeno kvoto 15%, tako da imamo tu nekje med 17 in 18%, kar Slovenijo uvršča v sam vrh vključenosti. Glejte, tudi ta dobra razprava o znanju in kompetencah - res je, da se znanje običajno dostikrat bolj nanaša na splošno izobraževanje ali pa na terciarno izobraževanje, tudi na znanstveno-raziskovalno sfero, da pa se kompetence nekako bolj uporabljajo v kontekstu, kadar govorimo o poklicnem izobraževanju. Je pa res, da se pojma prekrivata, ne sicer povsem, vendar kompetence aplicira na tisto bolj uporabno znanje, neke čiste delitve pa seveda tudi ni. S tem je deloma povezana tudi razprava poslanca Gabra, in sicer, koliko splošnega, koliko strokovnega in praktičnega usposabljanja, izobraževanja, koliko teh veščin in koliko onih. Deloma je tu nek "kompetent štrajd" tudi v Sloveniji med obema strokovnima organoma, državnima, to je, za splošno in poklicno izobraževanje. Tu bomo morali na sistemski ravni ta večen spor med njima prekiniti oziroma se nekako dogovoriti, da bomo končno lažje določili nek obseg splošnih znanj tudi na področju poklicnega in strokovnega izobraževanja. Dejstvo je, da mreže šol ne delamo za večno. Če bi jo tako postavili, potem bi seveda bil šolski sistem na tem področju premalo odziven na potrebe gospodarstva. Kar se tiče deficitarnosti [[opozorilni znak za konec]] , se zelo trudimo, da bi odpravili deficitarnost nekaterih poklicev. Vnašamo tudi nove programe, kot je mehatronika, na katere se je gospodarstvo izjemno pozitivno odzvalo. Tudi na področju discipline oziroma šolskega reda uvajamo nekatere novosti, na primer alternativno služenje kazni. Gre tudi za pravice dijakov tudi v času prakse je dobro poskrbljeno, že pogodba jih ščiti, inšpekcije in pa tudi sindikati. Ne nazadnje, če dovolite. V tem času spadajo pod drugo delovno zakonodajo, ne toliko pod šolstvo. Ne nazadnje pa ima zakonodajalec, če pogledate, 37. in 38. člen [[..]] [[Izklop mikrofona.]] [[..]]
Vsi prijavljeni razpravljavci, ki so to želeli, so dobili besedo. Ker določen čas za razpravo še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi 1. odstavka 71. člena poslovnika še kdo razpravljati. K razpravi so se pojavili trije. Razprava lahko traja 5 minut. Gospod Zagorac, izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani prisotni. Sam in mislim, da tudi kolegi v Slovenski nacionalni stranki podpiramo, bom rekel, intenco in pa težje ministra Zvera po tem, da poklicno in strokovno izobraževanje naredi korak naprej in pride s tistega, tukaj večkrat imenovanega danes v razpravi, drugega plana. Namen zakona, kot smo ga razumeli, je predvsem spodbuda in bom rekel povečanje zanimanja za poklicno izobraževanje med dijaki oziroma tistimi, ki se odločajo za nadaljnje šolanje. Slišali smo tudi, da se za gimnazije odloča več otrok kot za poklicno izobraževanje, da v poklicnem izobraževanju ni otrok in da lahko, bom rekel, nudijo več. Slišali smo tudi par besed, predvsem mislim, da s strani vladnih poslancev, o tem, kako razvita naj bi bila obrtna dejavnost oziroma kakšne možnosti naj nudi. Vendar pa kot priporočilo mogoče kot dobronameren nasvet - zakaj se toliko malo otrok ali pa dijakov vključuje v poklicno izobraževanje? Mogoče je tukaj sodelovanje med ministrstvom, ki ga vodi gospod Zver, in pa ministrstvom za finance in gospodarstvo celo ključnega pomena. Sam se strinjam z vsemi navedbami, gospod minister, ki ste jih navedli v svoji razpravi, da gre za deficitarno panogo, da gre premalo zanimanja, zato je treba to zanimanje spodbuditi. Vendar otroci, ki se odločajo za to, ali gredo v smer splošnega izobraževanja ali v smer poklicnega izobraževanja, so stari tam nekje 15 let in vedo že nekaj tudi o tem, kako stojijo finance, kako je z davščinami v tej državi in kakšne so perspektive na trgu konkurenčnosti. Zato je zelo zanimivo slišati predvsem iz ust vladnih poslancev in vladajoče koalicije, kako vsi spodbujajo strokovno in poklicno izobraževanje, kako je dobro v obrti, kako je krasno, če si avtomehanik, ko pa pride minister za finance za to govornico in sprejemamo dodatne obdavčitve za obrtnike, manjše podjetnike in ni nobene razvojne strategije, vsaj v teh dveh letih ne, pri tem pa veselo tipkajo po tipki za, se mi zdi, da je to malo nerazumljiva kombinacija. Ministrstvo za šolstvo razumem in še enkrat poudarjam, podpiram intenco, da se poklicno in strokovno izobraževanje spodbudi in naredi zanimivejše. Ampak še vedno pravim, ni samo na vašem ministrstvu ta problem, vi ste se problema dobro lotili, mislim, da bi se ga morali tudi na ministrstvu za finance in pa gospodarstvo in v sklopu celotne vlade lotiti tudi na način, da bodo tudi ljudje ugotovili, "meni se pa to mogoče splača", da se ne bodo odločali za poklicne in strokovne šole samo zato, ker enostavno nimajo dovolj dobrih ocen, ampak tudi zato, da bodo ugotovili, da ta država jim pa nudi neko možnost življenja in razvoja na področju manjšega podjetništva, da jim država pomaga pri tem razvoju. Zdi se mi pa, da gre malo za zavajanje. Vsi mi danes tukaj spodbujamo, ko pridejo pa dohodninski zakoni, potem pa stiskamo malo drugače, kot danes govorimo. In ta demagogija je malo smešna in zavajajoča za ljudi. Ampak dobro, saj to je na ljudeh, da sami ocenijo, ampak kot pravim, sam bom podprl to intenco ministrstva po predlogu zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju. Hvala.
Besedo ima gospod Anton Kokalj.
Lep pozdrav tudi v mojem imenu. V redni razpravi se nisem oglasil, ker enostavno še nisem bil pripravljen. Na začetku je šla razprava precej široko v prvi obravnavi, zato bi mogoče nekaj splošnih ugotovitev, potem pa nekaj vprašanj, ki sem jih prejel s strani izvajalcev tega izobraževanja. Sam sem 15 let poučeval v teh sferah in ne poznam situacije v zadnjih dveh letih, vendar opozoril bi na dve zadevi, o katerih nisem zasledil, da bi bilo danes govora, predvsem delo s kadrom, ki dela v teh ustanovah. Sam ugotavljam, da je bilo strokovno delo s kadrom izrazito podhranjeno. Glede na to, da tehnologija praktično na vseh področjih izjemno napreduje, je treba predvsem na teh področjih veliko energije in veliko znanja vlagati v kader in ga je treba tudi ustrezno selekcionirati. Na strokovnih šolah in poklicnih šolah pogosto tudi po kadrovski liniji pristaja tisti kader, ki naj bi bil v drugem rangu, na žalost tako podobno, kot se govori tudi o učencih, ki obiskujejo te šole. Vendar glede na to, da vemo, da uspeh lizbonske strategije in tudi uspeh Slovenije v gospodarskem smislu dolgoročno zelo močno zavisi od storitvenih dejavnosti, veliko bolj, po moji oceni, kot pa od visoko tehnoloških proizvodov, s katerimi bomo očitno težje konkurirali drugim državam in ker so storitvene dejavnosti ključno vezane na ta profil izobraževanja, jaz mislim, da bi moral ta del izobraževanja dobiti eno visoko prioriteto v politiki izobraževanje v Sloveniji nasploh, ki je do sedaj ni imel. To se je obravnavalo vedno po tem, ko so se na nek način uredila ostala področja izobraževanja. Vendar trenutna situacija v Evropski uniji kaže in tudi odstotki kažejo, da so storitvene dejavnosti ena ključnih gospodarskih dejavnosti v Evropski uniji in tudi za Slovenijo je to po moji oceni velika priložnost. S tega vidika bi jaz veliko več pozornosti namenil kadrom in kadrovanju in tudi nagrajevanju učiteljev, ki je po moji oceni ta trenutek popolnoma neustrezno. Nagrajevanje učiteljev je urejeno skladno s tem, kaj učitelji počnejo izven razreda, ne s tem, kaj počnejo v razredu. In mislim, da je bil ta sistem vpeljan že pod prejšnjim vodstvom in da ga je treba nujno spremeniti. V zvezi s samo vsebino zakona, pa se postavljajo vprašanja s strani samih izvajalcev glede premočne vloge zbornic, in sicer sodelovanje pri pripravi programov, vsekakor je zaželeno, pri samem izvajanju pa je treba pogledati, do katere mere je dobro, da iz zbornice pravzaprav izvajajo del šolskega oziroma izobraževalnega procesa, do katerega del pa naj to le ostane v izključni pristojnosti šol, ker tukaj se pojavlja seveda problem kriterijev ocenjevanja in tako naprej. Pri 9. členu, pri poklicnih standardih, kjer je sedaj navedeno, da jih predlaga zbornica oziroma jih predlagajo zbornice, bi bilo ustrezno po moji oceni tudi navesti, da jih lahko predlagajo tudi šole, saj se ti standardi potem sprejmejo ali ne. To so zgolj predlogi. V 32. členu naloga oziroma dolžnosti delodajalca, če sem prav informiran, gospod predsedujoči, jaz bi lepo prosil, če gospe Bredi Pečan v času moje diskusije daste vedeti, da imam jaz besedo. Neprestano govori. V 32. členu je opredeljeno, da bi moral delodajalec skrbeti tudi za to, ali dijak redno obiskuje šolo oziroma druge obveznosti. Tukaj mislim, da je ustrezneje, da je to še vedno v pristojnosti staršev in tukaj se pojavlja tudi problem, ki je povezan z 32. členom, glede plačevanja nagrad tistim dijakom, ki so pri ustreznih delodajalcih. V 70. in 71. členu, bi pa opozoril in tudi v 32. členu, na skladnost oziroma neskladnost nalog ocenjevanja s strani delodajalca in pravilnika o ocenjevanju. Hvala lepa.
Gospod minister. Izvolite.
Hvala za besedo in še za eno priložnost, da nekaj povem. 2. člen je bil danes večkrat odprt oziroma razpravljali so o njem. Gre za to, da smo mi poskušali med te cilje vnesti tudi celoten nabor ključnih ključnih kompetenc, ki so tudi sedaj predmet razprave na ravni Evropske unije. Od jezikovnega izražanja, računalniške pismenosti, tudi možnosti za aktivno vključevanje posameznika v družbo, torej gre za nabornike ključnih kompetenc, ki niso samo ali pa izključno vezani na strokovne kompetence, kar pomeni, da moramo mi tudi dijake na področju poklicnega in strokovnega izobraževanja opremiti z nekaterimi veščinami in znanji, ki jih bodo rabili tudi na sploh v življenju, ne samo na trgu dela ali pa v podjetju. Zato se mi zdijo ta dodatek, ta 2. člen oziroma ti cilji izjemno pomembni, da bo deloma tudi morda vplival na izboljšanje tistega splošnega modula izobraževanja. In na nek način potem tudi že odgovori na to stalno dilemo med razmerjem, med splošnim teoretičnim oziroma strokovnim in praktičnim znanjem, vedenjem oziroma usposobljenostjo. Zbornice so vključene povsod po svetu, v nekaterih državah so celo one nosilke celotnega poklicnega izobraževanja tako načrtovanja, programiranja kakor tudi izvrševanja, tako močno vlogo in pomen imajo. Mi smo na nek način to malo etatizirali, podržavili vse to že zaradi tudi naših specifičnih okoliščih, velikosti in podobno in pa tudi tradicije. Ampak je pa prav, da so močno vključene, ker imajo, so nekako reprezentant gospodarstva in samo gospodarstvo ve, kaj je dobra poklicna kompetenca in kaj ne. In prav je tako. Če pa so šole vključene, če bo v perspektivi in tudi več šol, tudi iz zasebnega sektorja, ni nobenega razloga, da se ne bi pojavljale, če bodo one imele recimo predloge za izboljšanje poklicnih kompetenc, zakaj pa ne, jih bo strokovni svet kot vsak drug predlog tudi obravnaval. In večkrat se pojavlja tudi stereotip, ki ga slišim. Nekateri pravijo, ko pa pride dijak iz šole, pa zna, kdaj se je rodil Mars, ne zna pa vključiti mašine ali pa hoče povedati, da imajo neke splošne kompetence, medtem ko ta praktična uporabna vedenja in veščine manjkajo. Lahko bi rekli, da temu tudi ni tako. Jaz mislim, da se ta stereotip dostikrat tudi neupravičeno uporablja, da so znanja naših dijakov tudi na področju poklicnega in strokovnega izobraževanja visoka, seveda so pa bistveno drugačna od tistih iz naših časov, časov tipične industrijske družbe, ko je kovinar imel ta in ta znanja, sposobnosti. Dandanes se pa tudi struktura družbe, tudi gospodarska struktura družbe bistveno spreminja in tudi druge profile dijakov rabimo, druge poklicne profile in drugačna znanja in sposobnosti, kot so jih potrebovali včasih. Mi smo tudi v zadnjem času uspeli oblikovati neko tako materialno strukturo za izboljšanje materialnih pogojev dela tudi na področju poklicnega. Zlasti igrajo tukaj pomembno vlogo Mici, medpodjetniški izobraževalni centri, ki omogočajo poleg teoretičnega in še nekatere druge ponudbe, tudi odlično vrhunsko praktično usposabljanje. Upam, da bomo v bližnji prihodnosti oblikovali še nekaj takih centrov po državi, ostalo pa mora pokriti gospodarstvo samo. Obe pripombi poslancev sta utemeljeni. Res je, da bo treba najti nek način spodbud za večjo vključenost gospodarstva na vseh nivojih, tudi pri sami izvedbi poklicnega in strokovnega izobraževanja. Kadri se sproti izobražujejo, kolikor se le da, tako da učitelji sledijo sodobnim tempom, tudi, če hočete, informacijsko-komunikacijski tehnologiji, ki je vedno bolj zahtevna. Še enkrat bi pa rad poudaril, zbornice pa morajo biti čim bolj vključene v ta proces. Hvala.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 33. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 19.05 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 31. TOČKO DNEVNEGA REDA - PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O PRESKRBI S KRVJO. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. V zvezi s tem zakonom je skupina desetih poslancev s prvopodpisanim Miranom Potrčem zahtevala, da državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem predstavniku vlade za dodatno obrazložitev predloga zakona. Izvolite, gospod Dorjan Marušič, državni sekretar.
Spoštovani podpredsednik državnega zbora, cenjene poslanke in poslanci! Dovolite mi kratek uvod k razpravi o zakonu o preskrbi s krvjo. Področje preskrbe s krvjo je bilo do sedaj urejeno v zakonu o preskrbi s krvjo iz leta 2000. Po tem letu je prišlo do spremembe v odnosu Republike Slovenije do Evropske skupnosti in v pravnem redu Evropske skupnosti, ki se nanaša na preskrbo s krvjo, zato je bilo treba pripraviti nov zakon, ki vključuje določila evropskega pravnega reda, direktiv evropskega parlamenta in Sveta Evropske skupnosti iz leta 2000 oziroma 2005. Temeljno načelo zakona je zagotoviti standarde kakovosti in varnosti pri zbiranju, preizkušanju, predelavi, shranjevanju in razdeljevanju človeške krvi in komponent krvi, kot je določeno v zgoraj navedenih direktivah. S tem se postavljajo merila Evropske skupnosti za kakovost in varnost pri transfuziji krvi. V zakonu o preskrbi s krvjo je tako določeno, da bo treba za vpeljavo, vzdrževanje in dopolnjevanje celovitega sistema kakovosti imenovati pristojno pravno osebo, ki bo odgovorna za izvajanje zakona na področju kakovosti in varnosti preskrbe s krvjo, vključno s sistemom hemovigilance. Te naloge bo opravljala javna agencija Republike Slovenije za zdravila in medicinske pripomočke pri ministrstvu za zdravje, v okviru katere se bo oblikovala posebna organizacijska enota za kri. Ta bo zadolžena tudi za izvajanje rednih inšpekcijskih nadzorov ter bo morala v primeru hudega nezaželenega dogodka ali hude neželene reakcije ali suma nanje odrediti ustrezne ukrepe. Po uveljavitvi zakona o preskrbi s krvjo se bodo cene krvnih pripravkov morda povišale zaradi vzpostavitve vzdrževanja in izboljševanja sistema kakovosti, rednega izobraževanja osebja ter zagotavljanja in vzdrževanja informacijskega sistema, povečanega administrativnega dela in vsakodnevnih prevozov krvi in krvnih pripravkov. Za to je za Republiko Slovenijo predviden en sam transfuzijski zavod, ki je javni zavod, odgovoren za zbiranje, testiranje in predelavo krvi in krvnih pripravkov, ne glede na predvideni namen uporabe, ter za njihovo predelavo, shranjevanje, razdeljevanje in zdravljenje, kadar so namenjeni za transfuzijo. Zakon določa tudi oblikovanje transfuzijskega centra, ki je v bolnišnici odgovoren za zbiranje krvi, testiranje, predelavo zbrane krvi v krvne komponente in njihovo shranjevanje. Izvaja pretransfuzijsko testiranje in bolnišnične transfuzijske dejavnosti ter bolnišnice in druge porabnike oskrbuje s krvjo in krvnimi pripravki. Tako transfuzijski zavod kot transfuzijski center morata za svoje delovanje pridobiti dovoljenje s strani javne agencije Republike Slovenije za zdravila in medicinske pripomočke, ki preveri ali izpolnjujeta vse z zakonom predpisane zahteve tako glede odgovornih oseb in ostalega kadra prostorov, opreme in drugih pogojev, ki so v zakonu predpisani. Zavod Republike Slovenije za transfuzijsko medicino je transfuzijski zavod, ki je na državni ravni odgovoren za strokovno raven preskrbe s krvjo in krvnimi pripravki ter povezovanje transfuzijske medicine z bolnišnično dejavnostjo, vodi enoten informacijski sistem, strokovno izobraževanje in razvojno raziskovalno dejavnost ter sodeluje z mednarodnimi organizacijami, zvezami in sorodnimi zavodi v drugih državah. V naši državi velja kot do sedaj načelo prostovoljnega anonimnega in neplačanega dajanja krvi. Potrebe po krvi v državi določa ministrstvo za zdravje na podlagi letnega načrta potreb po krvi. Še vedno pa nacionalni koordinator in organizator krvodajalskih akcij v Sloveniji kot doslej ostaja Rdeči križ Slovenije. Toliko za uvod k razpravi o zakonu. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Bojan Kontič v imenu poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite, prosim.
Gospod predsednik, državni sekretar s sodelavkama in sodelavcem, kolegice in kolegi! V Republiki Sloveniji imamo veljavni zakon o preskrbi s krvjo z letnico 2000. Vsi, ki se še spominjamo sprejemanja tega zakona, vemo, da so bili že takrat prisotni poizkusi, kako zmanjšati vlogo Rdečega križa pri preskrbi s krvjo. Državni zbor je takrat sprejel zakon, v katerem je zapisal, da je glavni organizator krvodajalskih akcij Rdeči križ Slovenije in hkrati določil, da plan krvodajalskih akcij za vsako leto pripravita Rdeči križ Slovenije in Zavod Republike Slovenije za transfuzijsko medicino. Res je zakon tudi določil v 11. členu, da krvodajalske akcije lahko izvajajo tudi drugi organizatorji krvodajalskih akcij, ki so v preteklem letu zbrali najmanj 500 krvodajalcev in pridobili dovoljenje ministra. V poslanski skupini Socialnih demokratov soglašamo z željo odgovornih za preskrbo s krvjo, da zagotovijo s pomočjo zakona standarde kakovosti in varnosti pri izbiranju, preizkušanju, predelavi, shranjevanju in razdeljevanju človeške krvi in komponent krvi, kot je določeno v direktivi evropskega parlamenta in sveta Evropske skupnosti. Pri tem opozarjamo, da je potrebno dobre izkušnje dosedanjega delovanja na tem področju nadgraditi. Glede na izkušnje na področju krvodajalstva bomo nasprotovali vsakemu poizkusu, da se omeji vloga Rdečega križa kot nacionalnega organizatorja krvodajalstva. Kot je znano, Rdeči križ Slovenije že več kot 50 let skrbi za ohranjanje načela samozadostnosti v preskrbi s krvjo in krvnimi pripravki. Pomemben je podatek, da je za potrebe samozadostnosti potrebno zagotoviti dnevno kar 400 krvodajalk oziroma krvodajalcev. Seveda se tudi v poslanski skupini Socialnih demokratov zavedamo, da so se razmere bistveno spremenile od časa, ko je bilo krvodajalstvo, kot ugotavljajo na Rdečem križu, pravo solidarnostno gibanje, ki je temeljilo na največjih in najpomembnejših vrednotah. Krvodajalstvo, kot ugotavljajo na Rdečem križu, danes ni več množičen dogodek v obliki druženja. Vedno večji pomen pri tem imajo delodajalci oziroma njihovo razumevanje potreb po preskrbi s krvjo. Če to odsotnost namreč gledajo zgolj kot njihov strošek, so težave vsekakor prisotne. Zakon o delovnih razmerjih, ki je v veljavi od 1.1.2003, določa, da ima krvodajalec dela prost dan, ko prostovoljno daruje kri. Kljub temu nekateri delodajalci ta dan menijo kot bolniški stalež, čeprav se za višino nadomestila uporabi zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ki predvideva 100% osnovo. Podpiramo stališča Rdečega križa Slovenije, ki želi ustvariti take pogoje, ki bodo omogočili zdravim, ozaveščenim, polnoletnim posameznikom odhod na krvodajalske akcije. Ustvarjati pogoje, v katerih interes kapitala ne bo pomembnejši in močnejši kot zagotavljanje minimalne zdravstvene varnosti za bolnike, ki kri potrebujejo za zdravljenje in okrevanje. Na področju preskrbe s krvjo je nujno zagotoviti sredstva za dokončanje reorganizacije transfuzijske službe in pospešiti delovanje nacionalnega sveta za preskrbo s krvjo pri ministrstvu za zdravje ter vzpostaviti kvalitetno, enotno bazo podatkov krvodajalcev, ki bo omogočala tudi Rdečemu križu, kot organizatorju krvodajalskih akcij, dostop do pravih podatkov o krvodajalcih. Če bo današnji sklep o primernosti predlaganega besedila zakona sprejet, bomo v poslanski skupini Socialnih demokratov vložili amandmaje, s katerimi bomo poizkusili doseči, da bo s tem zakonom Rdeči križ imel status nacionalnega organizatorja krvodajalstva, ki je pooblaščen za organiziranje krvodajalskih akcij ter hkrati daje soglasje ostalim izvajalcem krvodajalskih akcij ter koordinira usklajeno delovanje. Z določeno spremembo sedanje zakonske ureditve bi zakonsko določili, da lahko krvodajalske akcije izvajajo tudi drugi organizatorji krvodajalskih akcij pod pogojem, da so v preteklem letu zbrali najmanj 500 novih, poudarjam, novih krvodajalcev pod pogoji, ki sem jih pred tem že omenil. In na koncu naj dodam le še to, da je potrebno jasno zapisati, da v skladu z zakonom o delovnih razmerjih pripada krvodajalcu za darovano kri dela prost dan.
Hvala lepa. Mnenje poslanske skupine Nove Slovenije bo podala gospa Mojca Kucler Dolinar. Prosim.
Lep pozdrav, predsedujoči. Lep pozdrav, državnemu sekretarju z ministrstva za zdravje in njegovim sodelavcem. Lep pozdrav, poslanci in poslanke. Uporaba krvi, krvnih pripravkov in zdravil iz krvi, vključno z biotehnološkimi nadomestki za kri, je gotovo eno naj občutljivejših področij, za katero morajo še posebej veljati visoki standardi kakovosti. Kljub temu da se zaradi napredka medicine zmanjšuje poraba krvi, je tudi v prihodnje neobhodno potrebno k krvodajalskim akcijam spodbuditi čim več ljudi. Po analizah sicer število krvodajalcev od 90-ih let nekoliko upada, vendar pa po zagotovilih strokovnjakov ni bojazni, da bi lahko prišlo do pomanjkanja krvi za potrebe medicine. Pri Novi Sloveniji podpiramo, da zakon še v naprej ohranja usmeritev, da je dejavnost enakomerne in zadostne preskrbe prebivalstva s krvjo in krvnimi pripravniki ter promet z njimi urejena na temelju in na načelu samozadostnosti in prostovoljnega neplačanega krvodajalstva zaradi zagotavljanja zadostnega števila krvodajalcev oziroma krvodajalk. Za uravnavanje zalog pa je seveda pomembna predvsem konstantna udeležba krvodajalcev in krvodajalk, zato se nam pri Novi Sloveniji zdi pomembno, da ta zakon, glede na utečeni ritem krvodajalskih akcij, ne bo v ničemer prizadel več kot 90 tisoč krvodajalcev, ki bodo še vedno lahko prišli na odvzem krvi na eno od 9-ih bolnišnic, v zavod za transfuzijo ali na odvzeme, ki so organizirani po terenu. Pri tem bi jim radi v imenu Nove Slovenije, torej krvodajalcem in krvodajalkam, izrekli iskreno zahvalo za njihovo plemenito poslanstvo, saj nihče od nas ne ve, ali bo morda že v naslednji uri bil potencialni prejemnik te življenjske tekočine. V Novi Sloveniji podpiramo novosti v primerjavi s prejšnjim zakonom, ki bodo vplivale na višjo varnost prejemnikov krvi in krvnih pripravkov, tako v smislu sledenja od darovalca do prejemnika, predvsem pa v zvezi z uvedbo učinkovitejših preiskav za zgodnejše odkrivanje morebitnih okuženosti krvi z različnimi, že poznanimi, boleznimi, pa tudi s tistimi, ki jih še ne poznamo dovolj. Glede na visoke zahteve tako po tehničnih pripomočkih na eni strani, predvsem pa na zahteve po visoko strokovno usposobljenih kadrovskih virih, menimo, da je predlog zakona, kot je zamišljen, kar se tiče števila zavodov oziroma centrov, ki bodo odgovorni za kontrolo krvi, ustrezno zamišljen in nekoliko bolj centraliziran. Upamo, da bomo sposobni tudi na politični ravni slediti strokovnim mnenjem in da ne bomo ustvarjali umetne napetosti, na primer med Ljubljano in Mariborom. Po eni strani moramo namreč imeti pred očmi, da nas je v državi okoli 2 milijona, predvsem pa moramo paziti na varnost prejemnikov, pri čemer pa razpršenost kadrov in opreme k temu gotovo ne bi pripomogla. Predvsem pa bi pri Novi Sloveniji ostro nasprotovali vsem morebitnim težnjam oziroma idejam, da bi opravljanje te dejavnosti prešlo na zasebno raven oziroma da bi za to postavili mehanizme, ki bi to nevarnost po določbah zakona omogočale. V Novi Sloveniji torej osnovne usmeritve novega predloga v smeri zagotovitve standardov, kakovosti in varnosti pri zbiranju, preizkušanju, predelavi, shranjevanju in razdeljevanju krvi podpiramo. Seveda pa je tudi današnja razprava namenjena temu, da se bomo morda tekom razprave odločili in oblikovali še kakšne predloge, ki jih bomo v poslanski skupini Nove Slovenije proučili in se odločili, ali bi morebiti lahko pripomogli k še izboljšanemu besedilu zakonskega predloga.
Hvala. Gospod Mihael Prevc, v imenu poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani sekretar s sodelavci, spoštovane poslanke in poslanci! Zakon o preskrbi s krvjo, ki je do sedaj urejal področje preskrbe s krvjo v Republiki Sloveniji, je bil sprejet leta 2000. V tem času pa je prišlo do sprememb v odnosu Republike Slovenije do evropske skupnosti in pravnem redu v evropski skupnosti, ki se nanaša na preskrbo s krvjo. To je poglavitni razlog za sprejem novega zakona, saj obstoječi zakon o preskrbi s krvjo ne zagotavlja več temeljev za izvajanje evropskih predpisov. Osnovno načelo predloga zakona o preskrbi s krvjo je zagotoviti standarde kakovosti in varnosti pri zbiranju, preizkušanju, predelavi, shranjevanju in razdeljevanju človeške krvi in komponent krvi, kot je določeno v direktivi evropskega parlamenta in sveta evropske skupnosti. Ko je državni zbor leta 2000 sprejel zakon o preskrbi s krvjo, je v zakonu kot obveznost predpisal prostovoljno in neplačano krvodajalstvo ter nacionalno samozadostnost pri preskrbi s krvjo. V Slovenski ljudski stranki smo zadovoljni, da nov predlog zakona na področju prostovoljnega in neplačanega krvodajalstva ter samozadostnosti v preskrbi s krvjo ohranja tista določila zakona iz leta 2000, ki zagotavljajo visoko stopnjo kakovosti in varnosti preskrbe s krvjo. Vsekakor pa bo po sprejemu zakona v Sloveniji potrebno vpeljati in vzdrževati celovit sistem kakovosti na področju preskrbe s krvjo. V ta namen je v predlogu zakona določeno oblikovanje organizacijske enote za kri v okviru javne agencije Republike Slovenije za zdravila in medicinske pripomočke. Iz predloga zakona pa se da tudi razbrati, da bodo inšpekcijski pregledi in nadzor, ki se izvaja v skladu z zakonom o zdravstveni dejavnosti, po sprejemu zakona redni, njihovo izvajanje pa preglednejše. Razumljivo, da bo drugačna organizacija v okviru javne agencije Republike Slovenije za zdravila in medicinske pripomočke imela tudi določene finančne posledice za državni proračun. Proračunski odhodki, ki bodo nastali v okviru proračunske postavke ministrstva za zdravstvo, pa se predvidevajo v letu 2007. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke menimo, da je predlog zakona o preskrbi s krvjo primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Srečko Prijatelj, v imenu Slovenske nacionalne stranke.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Kot že rečeno, prvi zakon je bil sprejet leta 2000 in treba ga je na nek način tudi dopolniti, vnesti evropske norme in ustrezno spremeniti. Zagotavljanje standardov in kakovosti, predvsem pa varnosti pri zbiranju krvi v Sloveniji je na prvem mestu. To je pohvalno, prav tako tudi način, na katerega sedaj poteka krvodajalstvo v Sloveniji. Vendar bi opozoril na to, da se v javnosti pojavlja vprašanje - tudi pred predstavitvijo zakona je bilo v javnosti veliko govora o tem, da se bo ukinil prost dan za krvodajalca, vendar pa v besedilu zakona tega ni zaslediti. Zato bi želel s strani predstavnika vlade dodatno pojasnilo k temu. Ukinja se plačilo potnih stroškov. To je slabo, na nek način se lahko pričakuje iz tega naslova tudi mogoče manjša odzivnost na področju prostovoljnega darovanja krvi. Če pogledamo, da se v predlogu povečuje birokracija, je to lahko upravičeno le, če se bo povečala tudi varnost na tem področju, kajti vemo, da je lahko z nekontroliranjem varnostnega sistema povzročena kar velika katastrofa v Sloveniji v zdravstvu nasploh. Če pogledamo finančne posledice, bi se za cca 25 milijonov SIT letno dejansko povečala ta postavka, ki je, kot že rečeno, lahko upravičena, če se poveča administrativni kader zaradi večje kontrole. Ob tem bi rad svoje kolegice in kolege pozval - ker krvodajalstvo v Sloveniji upada -, da bi bilo mogoče primerno, da se odzovemo in organiziramo dan krvodajalstva v državnem zboru ter na tak način damo pozitiven zgled pri tej humani akciji, ki se opravlja širom po Sloveniji. Mislim, da bi bilo to zelo lepo dejanje. Po drugi strani pa bi opozoril na dejstvo, ki tudi bode v oči. Poglejte, pri nas so azilanti vzorno preskrbljeni, imajo lep status in lep nivo oskrbe, pa je morda med njimi tudi kdo, ki bi se želel odzvati na tak način, da bi bil krvodajalec. Kajti dejstvo je, da krvodajalstvo ni povezano z nobenimi rasnimi razlikami in prav bi bilo, da tudi tistim, ki so začasno v Sloveniji, nudimo to možnost. Kot sem že rekel, spremembe v tem zakonu so nujne in z naše strani jih tudi podpiramo. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod mag. Žnidaršič v imenu poslanske skupine DeSUS. Prosim.
Spoštovani predsedujoči, predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Najprej bi se rad v imenu Demokratične stranke upokojencev iskreno zahvalil vsem krvodajalcem naše države, Rdečemu križu in zavodom, ki zbirajo kri, ki so vsa desetletja nazaj s svojim delom in humanostjo zagotavljali to prepotrebno življenjsko tekočino. V naši poslanski skupini soglašamo s predlogom zakona o preskrbi s krvjo, ki ga je predložila vlada Republike Slovenije in ga bomo zato tudi podprli. Milijoni ljudi po svetu dolgujejo svoja življenja posameznikom, ki jih ne bodo nikoli srečali, ljudem ki so darovali svojo kri brez pričakovanja kakršnegakoli plačila. To področje zdravstva, področje s preskrbo s krvjo je bilo zelo dolgo v senci bolj spektakularnih kliničnih strok, po svojem pomenu pa za njimi prav nič ne zaostaja, saj je tako po obsegu kot po neposredni povezanosti z družbo, neprimerljivo s katerimkoli drugim področjem zdravstva. Še posebej pa se je pomen preskrbe s krvjo povečal, ko je pojav novih bolezni, ki se prenašajo s krvjo, izpostavil pomen varne in kakovostne transfuzije krvi. Obstoječa zakonska ureditev preskrbe s krvjo v Sloveniji je že primerljiva z razvitimi državami, potrebno pa jo je prilagoditi spremembam pravnega reda Evropske unije, kar je najpomembnejši razlog za sprejem tako spremenjenega in dodelanega zakona. Poslanci poslanske skupine DeSUS se zavedamo pomembnosti načela samozadostnosti, ki je vgrajen v predlog zakona, in sicer zagotavljati tolikšno število krvodajalcev, da bo učinkovito zadostilo potrebam zdravstva po krvi tudi v novih družbeno-ekonomskih in socialnih razmerah. Poudarjamo, da je na podlagi izbrane krvi v okviru ene nacije moč zagotoviti bistveno večjo varnost na tem področju. Seveda pa je tukaj potrebna podpora širše družbene skupnosti. Prav prostovoljnost, neplačanost in anonimnost so se že v preteklosti pokazali kot dobri temelji za preskrbo s krvjo, zato v poslanski skupini ocenjujemo kot pozitivno odločitev predlagatelja, da je ta načela vgradil v predlog novega zakona. Predlog zakona vključuje tudi pripravo in sprejem številnih podzakonskih aktov, to je pravilnikov o organizaciji ter postopku izdaje ali preklica dovoljenja transfuzijskih ustanov, o sistemu za identifikacijo krvi, o transfuzijskem testiranju, o zagotavljanju informacij s prihodnjim krvodajalcem, o testiranju odvzete krvi, o ravnanju z neuporabljeno krvjo in drugi. Sprejem teh pravilnikov bo vsekakor področje preskrbe s krvjo v Sloveniji zakonsko v celoti zaokrožil, vendar pa mislimo, da bi kazalo v zakonu posamezne pogoje za in določen del vsebine predvidenih pravilnikov opredeliti že v zakonu samem, zato ker je področje zelo zahtevno, visoko strokovno zahtevno in bi zaradi pravne varnosti in določljivosti pooblastila ministrstva za izdajo posameznih pravilnikov lahko v okviru samega zakona imeli nekaj materialnih določb, ki bi poenostavljale ta problem. Predlagani zakon vsekakor pomeni podlago za visoko stopnjo kakovosti in varnosti preskrbe s krvjo, zato ga bomo v poslanski skupini DeSUS tudi podprli. Hvala.
Hvala lepa. V imenu poslanske skupine SDS bo podal mnenje gospod Ivan Grill. Prosim.
Spoštovani gospod predsedujoči, spoštovani predstavniki vlade, kolegice in kolegi! Tudi v Slovenski demokratski stranki smo ponosni na slovenske krvodajalke in krvodajalce, ki na nesebičen način, predvsem pa na humanitaren, zagotavljajo potrebe po krvi v Sloveniji. Ravno zato je treba s krvjo postopati skrbno, predvsem pa varno, da ne prihaja do okužb. In ravno zato skrbi oziroma bo poskrbel tudi novi zakon, ki ga imamo danes v obravnavi. Predlog tega zakona o preskrbi s krvjo je zagotovitev tistih potrebnih standardov kakovosti in varnosti pri zbiranju, preizkušanju, predelavi, shranjevanju in razdeljevanju človeške krvi in njenih komponent, ki so v skladu s predpisi Evropske unije. Temeljno načelo tega zakona je zagotovitev standardov kakovosti in varnosti pri zbiranju, kot jih določa zakonodaja Evropske unije. Zakon določa tudi obveznost peljati, vzdrževati in dopolnjevati celovit sistem kakovosti. V ta namen je v predlogu tega zakona določeno oblikovanje organizacijske enote za kri v okviru Javne agencije Republike Slovenije za zdravila in medicinske pripomočke, ki bo kot pooblaščeni organ odgovoren za izvajanje zakona na področju kakovosti in varnosti preskrbe s krvjo, vključno s sistemom hemovigilance. Tudi inšpekcijski pregledi in nadzor, ki se izvaja v skladu z zakonom o zdravstveni dejavnosti, bo po sprejemu tega predlaganega zakona bolj redni predvsem pa bolj pregledni. Predlog zakona zajema celotno transfuzijsko verigo v Republiki Sloveniji in zagotavlja visoko stopnjo kakovosti in varnosti v preskrbi prebivalstva s krvjo. Predlog zakona določa, da dejavnost zbiranja in testiranja krvi in komponent krvi ne glede na predvideni namen uporabe, njihovo pripravo, shranjevanje in razdeljevanje, kadar so namenjene za transfuzijo, izvaja transfuzijski zavod ali transfuzijski center, ki ga imenuje pristojna agencija. Center lahko izvaja navedeno dejavnost, če mu agencija izda dovoljenje. Predlog zakona tudi določa, da transfuzijski zavod ali center imenuje osebo, ki nosi tudi odgovornost, da je bila vsaka enota krvi ali komponente zbrana in testirana ne glede na predvideni namen uporabe ter predelana, shranjena in razdeljena kadar je bila namenjena za transfuzijo, seveda v skladu s tem zakonom. Pri tem je tudi pomembno, da so v transfuzijskem zavodu ali transfuzijskem centru izpolnjene zahteve glede osebja, sistema, kakovosti in dokumentacije evidenc, sledljivosti, hudih, neželenih dogodkov in hudih neželenih reakcij. Zakon določa tudi minimalne zahteve glede izobrazbe in usposobljenosti, ki jih mora izpolnjevati navedena odgovorna oseba. Posebej pomembne so določbe zakona v zvezi s kakovostjo in varnostjo krvi in komponent krvi, zaradi varovanja javnega zdravja posebej v luči posameznika, ki kri oziroma krvne komponente in pripravke potrebuje v trenutkih, v katerih se bori za zdravo življenje. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da predlagani zakon pomembno ureja to področje, zato ga bomo tudi odprli za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Ljubo Germič bo podal stališče poslanske skupine LDS. Prosim!
Hvala lepa, gospod podpredsednik, za besedo. Gospod državni sekretar s sodelavkami, kolegi in kolegice. V predstavitvi stališča o zakonu o preskrbi s krvjo želimo v poslanskem klubu Liberalne demokracije najprej opozoriti predvsem na pomen krvodajalstva v Republiki Sloveniji. Spremenjene družbene razmere kot posledica splošnega družbenega in gospodarskega razvoja povzročijo tudi spremembe v odnosu ljudi do solidarnosti, ki je temeljno izhodišče za zagotavljanje ustrezne in zadostne preskrbe s krvjo. Ob tem je potrebno še upoštevati dejstvo staranja prebivalstva, ki povzroča zvišanje potreb po krvi, medtem ko jo pridobivanje novih krvodajalcev vse težje. Pri tem bi radi posebej opozorili na dejstvo, da krvodajalstvo sodi med najširše organizirane akcije v Sloveniji, ki med drugim zagotavlja visoko raven ter nemoteno delovanje zdravstva. Tako smo ponosni, da Slovenija s 5% krvodajalcev še vedno povsem pokriva svoje potrebe po krvi, slovensko krvodajalstvo pa uživa velik ugled v Evropi. Glavne zasluge za samozadostno preskrbljenost nosi do sedaj glavni organizator krvodajalstva v Sloveniji organizacija Rdeči križ s 56 območnimi združenji, ki skupaj z Zavodom Republike Slovenije za transfuzijsko medicino in transfuzijskimi oddelki v Sloveniji sodelujejo pri zagotavljanju nemotene oskrbe zdravstvenega sistema z varno krvjo. Naj za ilustracijo navedem, da slovenski Rdeči križ vsako leto organizira več kot 300 terenskih krvodajalskih akcij, njihova predvidevanja za letošnje leto pa segajo do več kot 1100 krvodajalskih akcij za potrebe zdravstva v Republiki Sloveniji po načelih brezplačnosti, prostovoljnosti in anonimnosti. V nadaljevanju bi rad v imenu poslanskega kluba LDS izpostavil ključna vprašanja in dileme, ki jih imamo o predlogu zakonov o preskrbi s krvjo. Pri tem želim poudariti tudi dejstvo, da je zakon v parlamentarni proceduri precej kasneje, kot je bilo prvotno predstavljano v programu vlade oziroma ministrstvu za zdravje, kar pomeni, da s precejšnjo zamudo uvajamo spremembe na podlagi evropskih predpisov. Direktive iz preteklih let namreč opredeljujejo standarde kakovosti za zbiranje, preizkušanje, predelavo, shranjevanje in razdeljevanje človeške krvi ter komponent krvi in s tem postavljajo merila evropske skupnosti v zagotavljanju kakovosti in varnosti pri transfuziji krvi. Z določitvijo minimalnih standardov v državah Evropske skupnosti bi se naj zmanjšale obstoječe razlike med posameznimi državami in izboljšala preskrba s krvjo. Ob tem je pomembno, da direktiva ne določa prostovoljnega in neplačanega krvodajalstva, samozadostnosti v preskrbi s krvjo, krvnimi komponentami in zdravili iz krvi. Zaradi že v uvodu omenjenih razlogov menimo, da bi bilo treba ohraniti že obstoječe pogoje in tradicijo ter na ta način urediti status tako za krvodajalce kot za organizatorje, ki bo sledil ciljem prostovoljnega anonimnega in brezplačnega krvodajalstva. Država mora z ustreznimi aktivnimi mehanizmi poskrbeti, da se bo okrepila zavest posameznika o pomenu krvodajalstva, ker menimo, da bi krvodajalstvo moralo še močneje postati del družbene zavesti, hkrati pa bi nosilci dobili ustrezno družbeno veljavo. Spodbujanje prostovoljnega krvodajalstva mora biti skrb vseh političnih in drugih družbenih akterjev v Republiki Sloveniji in ni naloga zgolj Rdečega križa Slovenije. Tako so vlada Republike Slovenije in ministrstvo za zdravstvo, zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije, Rdeči križ Slovenije, zdravstveni zavodi, sredstva javnega obveščanja, šole, društva, gospodarske družbe in druge organizacije dolžne obveščati prebivalce o pomenu dajanja krvi in jih spodbujati k temu dejanju. Zaradi neustreznega finančnega vrednotenja programa, reorganizacije transfuzijske službe je prišlo pri le-tej do zastoja, zato je treba izpeljati reorganizacijo te službe do konca. Vloga in pomen transfuzijskega centra kot sestavnega dela bolnišnice v 21. členu in transfuzijskega zavoda v 26. členu nista jasno in natančno definirana. Kakšna je torej konsistentnost zakona v tem delu, glede na to, da ni jasno, kakšna je ločnica med delom transfuzijskih zavodov z enako vsebino dela kot transfuzijskih centrov. Vprašljiva pa je tudi kontrola, saj transfuzijski centri v okviru bolnišnic imajo kontrolo, transfuzijski zavodi pa ne. Ni jasno zapisano, kdo so odgovorne osebe v obeh primerih. Menimo, da gre za kršenje legalitetnega načela, saj bi moralo v zakonu jasno pisati, kakšne pogoje mora izpolnjevati odgovorna oseba. Še vedno tudi ni jasen status bolnišnične krvne banke, zato menimo, da bi bilo treba jasneje definirati umestitev le-te v sistem. Zato po našem mnenju še vedno ostaja odprto vprašanje o mreži transfuziološke dejavnosti v Sloveniji. Postavlja se vprašanje, kako bodo delovali sedanji izvajalci dejavnosti odvzema in testiranja krvi, kaj bodo za obstoječe zmogljivosti pomenile spremembe pričujočega zakona. Na to vprašanje ni odgovorjeno, saj v okviru ocene stanja in razlogih za sprejem zakona ni ocene stanja transfuziološke dejavnosti v Republiki Sloveniji in ni opredeljena sedanja mreža bolnišnic, ki izvajajo dejavnost odvzema in testiranja krvi. Ni jasnega odgovora, kaj bo z obstoječimi zmogljivostmi, aparaturami in drugo opremo ter kadri. Vprašljive se nam zdijo tudi finančne posledice zakona. Zakon namreč uveljavlja reorganizacijo. Ali gre pri tem samo za povečano birokratizacijo, kot lahko sledimo ostalim zakonskim predlogom na področju zdravstva? Ne najdemo odgovora, kakšne bodo nove cene zahtevnejših postopkov, ni znana metodologija za določanje cene krvi in krvnih pripravkov, kar vse bodo morale plačevati bolnišnice prek cene krvi, več sredstev pa bo predstavljala zdravstvena blagajna. Vsekakor prerazporejanje sredstev znotraj zdravstvene blagajne ne sme prizadeti drugih pravic iz obveznega zdravstvenega varstva. Ob tem še vedno ni jasnega odgovora o številu transfuzijskih zavodov in tudi ne finančne ocen o njihovem delovanju. Zanimivo je dejstvo, da je zakon ob takšnih opredelitvah finančnih posledic lahko prišel v zakonodajno proceduro, hkrati pa je poslancem naše poslanske skupine onemogočil vlaganje zakonov z obrazložitvijo, da niso ustrezno navedeni finančni viri v proračunu. Zato v poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije menimo, da bi bilo potrebno celovito in natančno zapisati organiziranost izvajanja področja preskrbe s krvjo, velik del posvetiti informiranju in ugodnosti na področju olajšav pri zavarovanju oziroma dostopa do zdravstvenih storitev, urediti bazo podatkov in informacijski sistem, saj komunikacija med krvodajalci in zdravstvenimi ustanovami ni vedno optimalna. Dosedanji informacijski sistem, ki je last zavoda za transfuzijsko medicino, strokovno ovira bolnišnice pri delovanju, zato menimo, da bi bil najboljši skrbnik tega ministrstvo za zdravje ali pa agencija za kri. Ob zaključku bi želel še enkrat poudariti, da v poslanskem klubu LDS podpiramo idejo,da je z ustreznimi inštituti potrebno približati to plemenito dejanje darovanja krvi vsakemu posamezniku v naši družbi in s tem gojiti pripravljenost pomagati sočloveku. Zato bomo v poslanskem klubu LDS zakon v prvi obravnavi podprli, hkrati pa pričakujemo, da bo predlagatelj v nadaljevanju postopkov upošteval naše pripombe. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospod Srečko Prijatelj.
Hvala lepa. Spoštovani predsedujoči! Kot že rečeno, sam sem tudi krvodajalec, smatram, da bi bilo potrebno narediti vse, da se tovrstno humano dejanje poveča v smislu udeležencev v Sloveniji. Vemo, da pada. Potreba po krvi narašča in prav bi bilo, da zakon sam ne krči že obstoječe dane pravice krvodajalcem. Resnično bi želel, če bi lahko predstavnik vlade, gospod Marušič, ki je danes z nami, pojasnil, ali se bo ukinil ta dan, ki je namenjen krvodajalcem kot prost dan za udeležbo na krvodajalski akciji, ali bo ostal. Ker sam sem sledil predvsem temu, da bi ta odgovor dobil, pa tudi v ostalih poslanskih skupinah smo iskali odgovor. V strokovnih službah nismo dobili odgovora na to. Drugo, kar me moti, kot že rečeno, je to, da se ukinja izplačilo potnih stroškov za krvodajalce. To tudi ni sprejemljivo. Prosil bi, da se razmisli o tem, da tega ne počnemo. Kajti bilo bi prav, da ohranimo obstoječe pravice, ki jih je nudil ta zakon, ki je v veljavi. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospa Potrata.
Hvala. Akademik Trstenjak je v karakterološki podobi Slovenije goriškega človeka zapisal, da je zanj značilna solidarnost. Zato ni čudno, da je v tem prostoru severovzhodne Slovenije izredno močno odmevalo dejstvo, da se je pojavilo plačano krvodajalstvo oziroma zbiranje krvnih pripravkov. Javna polemika, ki je v medijih sledila, me je spodbudila, da sem zastavila vprašanje ministrstvu za zdravje v zvezi s tem in dobila odgovor, ki ni kaj veliko govoril o strategiji preskrbe s krvjo, je pa zagotovil, da bo krvodajalstvo tudi v prihodnje ostalo v Sloveniji anonimno, prostovoljno in brezplačno. Zato je razumljivo, da sem s posebno pozornostjo pričakala predlog zakona o preskrbi s krvjo, ker me zanima, kaj je v tem zakonu mogoče takšnega, kar bi nakazovalo drugačne rešitve od vseh tistih rešitev, ki so se doslej pri krvodajalstvu v Sloveniji izkazale kot dobre, kot pozitivne in ki so utrjevale to vrednoto, ki jo Socialni demokrati tudi posebej cenimo, to je solidarnost. Zato se mi zdi potrebno poudariti tisto, kar je povedal že Bojan Kontič v predstavitvi stališč poslanske skupine, da se nam zdi silno pomembno, da ostane status nacionalnega organizatorja krvodajalstva pripisan Rdečemu križu Slovenije in da je to posebej jasno zapisano tudi v zakonu. Sicer bi lahko bilo mogoče kakšne določbe tega zakona razumeti tudi kako drugače, in ob sicer kar jasni podpori, da mora krvodajalstvo takšno ostati tudi v prihodnosti, kar je izzvenelo iz vseh stališč poslanskih skupin, bi se vendarle utegnilo zgoditi, da bi se področje organizacije krvodajalstva lahko poskušalo prenesti tudi na kakšno drugo organizacijo, tako kot je tudi omogočeno v veljavnem zakonu, da lahko tak status organizatorja krvodajalskih akcij krvodajalstva pridobi tudi kakšna druga organizacija, ki zbere 500 krvodajalcev. Zato tudi to, da morajo biti to novi krvodajalci, ne pa takšni, ki bi jih prevzeli od Rdečega križa, od zdaj že registriranih krvodajalcev, tudi ni nepomembna. Kaže torej podpreti tudi vse tiste določbe, ki bi krvodajalstvo promovirale tudi v povezavi z zdravim načinom življenja, kajti krvodajalec ne moreš biti, če nisi zdrav. Zato bi kazalo ohraniti nekatere spodbude, h katerim štejem tudi v zakonu o delovnih razmerjih ohranjenemu prostemu delovnemu dnevu na dan darovanja krvi. Ni namreč spodbudno vedeti, da si marsikateri krvodajalec raje vzame dopust, kot da bi pri delodajalcu uveljavljal zakonsko določeno pravico o prostem dnevu. Zakon bom seveda v prvi obravnavi podprla, pri tem pa se tudi zavedam, da bi ga bilo mogoče v nadaljevanju zakonodajnega postopka še izboljšati. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospa Pečanova. Prosim.
Hvala lepa. Menim, da je sprejem tega zakona dejansko povezan samo s prilaganjem evropski zakonodaji, sicer nekoliko pozno, glede na to, da je celo v sami obrazložitvi zakona zapisano, da naj bi bil prilagojen direktivam že februarja lansko leto. Ampak vendar, čeprav pozno, pa od srca, tako kot prihaja kriTu bi se rada pridružila kolegicam in kolegom, ki so že prej povedali, da mora Rdeči križ Slovenije nujno ostati nosilec in glavni koordinator krvodajalskih akcij, tudi če se bo pojavil kakšen drug organizator krvodajalstva. Pri tem ponovno poudarjam, da morajo novi organizatorji poskrbeti za to, da se krog krvodajalcev širi, ne pa da bi se šli neko metodo, kot smo otroci rekli, zemljo krast. In kot tretje tisto, kar je zagotovo najbolj pomembno - problem odsotnosti z dela, pa ne toliko zaradi refundacije osebnega dohodka, kolikor zaradi tega, ker so vse odsotnosti z dela, ki niso povezane z delom samim, pri delodajalcih izjemno nepopularne. Zaradi tega bi morali z zakonom na nek način spodbujati delodajalce, da bi svoje delojemalce, delavce, podpirali pri njihovi odločitvi za krvodajalstvo, ne pa da bi jim prepovedovali odhod na oddajo krvi. Nazadnje bi rada vprašala, kaj je mišljeno z dikcijo zakona, da lahko krvodajalski center oziroma transfuzijski center ali transfuzijska postaja pooblasti posamezne osebe za izvajanje nalog, ki so sicer namenjene samo transfuzijskemu centru in postaji. To bi rada vprašala predstavnika ministrstva. Sicer pa menim, da je zakon v prvem branju smiselno podpreti, s tem da predlagam, da bi kolegice poslanke in poslanci, pa tudi vlada vendarle upoštevali naše predloge za popravke v drugem in tretjem branju. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Kontič. [[Se odpoveduje.]] Želi besedo predstavnik vlade? Izvolite.
Spoštovani gospod predsednik državnega zbora, cenjene poslanke in poslanci! Tudi v tem kratkem odgovoru vlade bi rad izrazil velik zanos, ki ga imam sam ob predstavitvi zakona. Sam sistem, organizacija transfuzijske dejavnosti v Sloveniji nekako bolje uzakonja nekaj, kar v organizacijskem, izvedbenem smislu v Sloveniji že imamo in je bila tu Slovenija v popolnem vzporednem stiku z EU. Naj vam zagotavljam, kot tudi sami ste izpostavili, veliko ali večina je sodelovala v teh akcijah, da je varnost, kakovost preskrbe s krvjo, informacijski sistem v Sloveniji na izjemno visoko zavidljivem nivoju. Če strnem v kratko, kaj zakon prinaša. V usklajevanju z direktivo prinaša, uzakonja nov ali učinkovitejši način organizacije, vpeljuje nadzor in vpeljuje informacijski sistem v tem smislu, da bo zagotovljena večja varnost, kakovost pri tem tako pomembnem tkivu, kot ga predstavlja ravno kri. Vse bojazni, ki so bile izpostavljene in se nekako napeljuje, da so v zakonu prikrite ali da niso jasno izrečene, naj vam zagotavljam, da praktično tu ni sprememb. Zakon ne vnaša nobenih sprememb v smislu prostovljnega darovanja krvi in da je to še vedno v smislu nadomestitve v drugi zakonodaji. Torej tu ni sprememb, kar je bila bojazen nekaterih poslancev. Glede vloge Rdečega križa ta ohranja nacionalno bit, ki jo je imel tudi v prejšnjem zakonu. Sprememba, ki ste jo brali, je bila pri nas umeščena samo zaradi tega, da bi omogočila večjo fleksibilnost. Naj vam povem, da je že dandanes prihajalo do situacij, ko so morali transfuzijski oddelki silom prilik ob praznikih, vikendih klicati krvodajalce, da so zagotavljali ustrezno preskrbljenost s krvjo v teh dnevih, in da bi lahko v nekem trenutku določeno sklicevanje na kritično število ljudi to tudi otežilo samo delovanje. Veseli smo te razprave, pobud, ki ste jih nekako predstavili in računamo tudi, da bo lahko zakon v nadaljnjih usklajevanjih in obravnavah tudi sprejet. Naj vam pa tudi naložim, da ne gre v zdravstvenih sistemih ciljati na čim večje število odvzemov krvi. V zadnjih desetih letih tako v Evropi kot tudi v Sloveniji, sledi zdravstvena stroka trendom in upada število odvzemov, kajti zdravstveni sistemi, zdravniki, medicinske sestre postajajo vedno bolj učinkoviti z zgodnejšimi intervencijami. V lanskem letu s 85.000 odvzemi, kar je nekje 5% manj, kot pred 10 leti, smo popolnoma zagotovili potrebe krvi državljank in državljanov, ki so bile v zdravstvenih sistemih. Cilj je predvsem to, da je zelo dobra organizacija, hitra odzivnost, zato da se lahko zagotavlja varna, kakovostna preskrba s krvjo. Prepričani smo, da z zakonom, ki je pred vami, uzakonjamo to, kar v večini v Sloveniji že imamo, vendar nekoliko drugače organizirano, bolj učinkovita z ustreznim nadzorom. Hvala.
Hvala. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki so to želeli, so dobili besedo. Ker določen čas za razpravo še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena poslovnika še kdo razpravljati. Gospa Pečanova. Izvolite.
Gospod državni sekretar, vprašala sem, sicer nisem navedla člena, v 8. členu piše, v tretjem odstavku: "Naloge, navedene v prvem odstavku tega člena lahko transfuzijski zavod ali transfuzijski center prenese na druge osebe z ustrezno izobrazbo in praktičnimi izkušnjami, ki so usposobljene za njihovo izvajanje." Zanima me, kaj to pravzaprav pomeni?
Hvala. Gospod sekretar, lahko odgovorite.
Odgovorna oseba, ki je opredeljena v tem zakonu, je odgovorna za organizacijo te dejavnosti in odgovorna tudi za sam potek te dejavnosti v času nadomeščanja drugih oseb, ki so v mreži predvidene.
Hvala. S tem zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 33. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 33. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZA SPREJEM AVTENTIČNE RAZLAGE BESEDILA 33. ČLENA ZAKONA O VRTCIH. Predlog za sprejem avtentične razlage je v obravnavo zboru predložil Državni svet Republike Slovenije. Ker predstavnik državnega sveta ravnokar prihaja, počakamo za trenutek. Izvolite, imate besedo za dodatno obrazložitev.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni predsedujoči predsednik in pa vsi ostali! Državni svet je glede na pravilnik, ki je bil objavljen decembra v Uradnem listu, sprejel odločitev avtentične razlage, ki nekako izvira iz osnovne ideje, da se poskusi problem rešiti, kajti ta pravilnik je v 4. in 4.a členu dejansko starše, ki se ukvarjajo s samostojno dejavnostjo, se pravi obrtnike in predvsem tudi kmete, zavezal na način ugotavljanja dohodka, da so prišli do zelo velike stiske, predvsem finančne, kajti zavedno ali nezavedno jih je s pomočjo takih ali drugačnih subjektov pripeljal v nemogoč položaj glede plačevanja tega prispevka za vrtec. Čeravno 33. člen zakona o vrtcih omogoča ministru, da predloži za ugotavljanje dohodka svoje predloge, ampak nikoli, trdimo pač mi v državnem svetu, ni delodajalec imel v mislih, da lahko minister za ta pravilnik da take neživljenjske rešitve, kot jih je tu, kajti prihodek, predvsem prihodek obrtnika, ni tisti, ki bi lahko bil zavezujoč za ugotavljanje dohodka. Po prvem odstavku 209. člena je točno znano, na kakšen način se ugotavlja. Še hujše je dejansko pri ugotavljanju katastrskega dohodka, ker je treba zelo jasno povedati, da katastrski dohodek se mora razdeliti na vse člane družine in na ta način pride do tega, kar imate v gradivu tudi napisano, da 100 tisoč katastrskega dohodka dejansko za tričlansko družino pomeni, da nimajo več dohodka kot 7 tisoč 500 na mesecev, če pa vemo, da so družine tudi večje, potem je še toliko hujše. Osnovna tema, ki nas je vodila, da smo poskušali rešiti ta problem z avtentično razlago, ki je lažja, elegantnejša, hitrejša, kot pa je sprememba zakonodaje, je pa tudi to, da nikjer in na noben način ne more biti zavezanec niti kmetija še manj pa podjetje, ampak je lahko to samo starš in nihče drug. Zaradi tega predlagamo, da se razume 33. člen v tem kontekstu. 33. člen zakona o vrtcih se razume tako, da minister, pristojen za predšolsko vzgojo, lestvico, prejemke, ki se štejejo v dohodek na družinskega člana, in premoženje, ki se upošteva za določitev plačila, način njihovega ugotavljanja ter način in postopek uveljavljanja znižanega plačila določi v skladu s predpisi, ki določajo ugotavljanje prejemkov, ki se štejejo v dohodek na družinskega člana. Prosil bi vas, da poslušate razumeti to kot dobronameren akt, da se pač reši ta problem. Hvala lepa.
Hvala, gospodu Maučecu za dodatno obrazložitev predloga. Predlog za sprejem avtentične razlage je obravnaval tudi odbor za kulturo, šolstvo in šport kot matično delovno telo. Besedo dajem predsedniku odbora mag. Branku Grimsu za predstavitev poročila odbora.
Hvala za besedo. Poročilo bo zelo kratko. Tako Vlada Republike Slovenije kot tudi pravna služba državnega zbora sta nas v svojih pisnih gradivih v zvezi s tem predlogom opozorila, da tak predlog za obvezno razlago bistveno presega tisto, kar je pravno dopustno v okviru obvezne razlage zakona, in da bi za tovrstno rešitev potrebovali spremembo zakona, torej povsem drug pravni postopek, in da je pot, ki jo je ubral državni svet, s tega vidika torej napačna. Na tej osnovi je odbor sprejel na svoji 13. redni seji sklep, da ne podpira predloga za obvezno razlago zakona v navedenem besedilu. Hvala.
Hvala. Dr. Milanu Zveru, ministru za šolstvo in šport dajem besedo kot predstavniku vlade za uvodno obrazložitev mnenja. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Vlada Republike Slovenije predloga za avtentično razlago ne podpira. Razlogi za to so naslednji. Prvi je formalnopravne narave, saj je predlog oblikovan tako, da ne gre za avtentično razlago, ampak gre bolj za spremembo ali pa dopolnitev 33. člena zakona o vrtcih. Poleg tega ne vidimo nekaterih vsebinskih razlogov za spremembo 33. člena zakona o vrtcih, predvsem pa ne za posebno razlago, ker je ta člen dokaj jasen. Člen predstavlja zakonsko pooblastilo, da minister s pravilnikom predpiše lestvico prejemkov, ki se vštevajo v dohodek, in premoženje ter način njihovega ugotavljanja, kakor tudi postopek uveljavljanja znižanega plačila vrtca. Ministru omogoča, glede na specifiko področja, tudi to, da avtonomno določi dohodek in premoženje družine, ki se upoštevajo pri plačilu vrtca. Pri tem je vezan - in to napravi s pravilnikom - le na mnenje reprezentativnih združenj lokalnih skupnosti, in ti sta ta hip dve. In obe zadnji noveli pravilnika sta nastali v soglasju z obema reprezentativnima združenjema. Glede na odziv s strani staršev, ki opravljajo kmetijsko dejavnost, je bil pravilnik v delu spremenjen, tako da so se določile višje vrednosti katastrskega dohodka. Tu smo upoštevali ta del populacije, ki se ni strinjal z določili pravilnika. Zdaj smo pa v pogajanjih tudi z obrtniki, kjer prav tako iščemo dogovor o morebitnih spremembah pravilnika. Zagotovo pa ni ne vsebinskih ne formalnopravnih razlogov za takšno razlago, kot jo imamo pred seboj. Hvala lepa.
Hvala gospodu ministru. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospa Marjetka Uhan bo predstavila stališče poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim.
Hvala še enkrat za besedo. V Novi Sloveniji ne bomo podprli avtentične razlage besedila 33. člena zakona o vrtcih. Zakaj? Avtentična razlaga je vsebina člena, posega v vsebino člena, ki ga razlaga. Člen zakona je jasen in ne čutimo potrebe po sprejemu ali spreminjanju 33. člena. Predlagatelj avtentične razlage se spušča v pravilnik o plačevanju vrtcev, ki ga je sprejelo ministrstvo za šolstvo in šport na predlog občin, kar pa ni predmet avtentične razlage. Namen avtentične razlage torej ne sme biti prejudiciranje določenega vprašanja. V poslanski skupini Nove Slovenije bomo zavrnili predlog za sprejem avtentične razlage. Ker pa nam je jasno, zaradi česa je prišlo do te debate, pa naj povem, da se pa s pravilnikom o plačevanju staršev za programe otrok v vrtcih ne strinjamo, tako ne s tistim, ki je bil sprejet decembra, kot tistim, ki je bil popravljen letos aprila meseca. Zakaj? Naj navedem samo primer za kmete. Tistim kmetom oziroma staršem, ki imajo katastrski dohodek, se jim le-ta dvakrat upošteva pri seštevanju prihodkov, in sicer, prvič gre v skupni fond pri prihodkih in se KD pomnoži s korekcijskim faktorjem - mislim, da je to 2,7 -, drugič pa se potem na osnovi KD še enkrat določi plačilne razrede. Sporno je predvsem to, da se ne upošteva števila družinskih članov. Verjamemo, da je ministrstvo nasedlo občinam in te tudi zdaj kažejo s prstom na vas, razlog naj bi bil, da se ne prikažejo dejanski prihodki oziroma premoženjsko stanje, vendar mislimo, da obstajajo zato druge metode in da ne bi smeli zato vse kmete in podjetnike metati na ta način v isti koš. Hvala.
Hvala. Gospod Mihael Prevc, bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani minister, spoštovane poslanke in poslanci! V predlogu obvezne razlage v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke vidimo poskus predlagatelja, da vendarle opozori na dejstvo, da je ta člen neusklajen z ostalo zakonodajo in da namen zakonodajalca pri oblikovanju 33. člena zakona o vrtcih nikakor ni bil določiti, da način ugotavljanja dohodka za kmete in samostojne podjetnike določi, ne glede na druge predpise, ministrstvo za šolstvo. Pravilnik o plačilih staršev za programe v vrtcih namreč ureja drugače ugotavljanje za tiste, ki pridobivajo dohodek za svojo družino, in ta dohodek bi se moral prav tako razdeliti na družinske člane. Sporno spremembo pravilnika, zaradi katerega je pravzaprav predlagana obvezna razlaga, pa je minister določil upoštevanje dohodka brez delitve na družinske člane. Tudi za te starše, pa glede ugotavljanja dohodka veljajo predpisi ali pa bi morali, ki že določajo način in prispevke državi na podlagi teh dohodkov. Za samostojne podjetnike in kmete bi se moral za ugotavljanje dohodkov prav tako kot za ostale starše upoštevati zakon o dohodnini, in poleg tega predpisi, ki določajo socialno in pokojninsko zavarovanje kmetov in samostojnih podjetnikov, kjer se določi osnova za plačevanje prispevkov. Torej je tudi s tem nekako že določena tudi višina osebnega dohodka, ne samo dohodka podjetij kot takega, iz katerega se lahko izračuna prispevek kot socialna dajatev tudi za plačilo vrtcev. Izhajati je potrebno iz dejstva, da je zavezanec za plačilo starš oziroma družina in ne podjetje ali kmetija. Isto mnenje in nestrinjanje s pravilnikom sta dali tako obrtna kot tudi kmetijska zbornica. Nesistemsko in v nasprotju z načelom enakosti je prepuščanje odločanja o višini prispevka in ugotavljanju dohodka družine lokalni skupnosti, torej celo subjektivni presoji župana, kar postavlja starše v neenak položaj. V zakonu o vrtcih je namreč v 3. členu jasno in eksplicitno določeno, da je predšolska vzgoja v vrtcih sestavni del sistema vzgoje in izobraževanja, ki poteka po načelu enakih možnosti za otroke in starše. Glede na uzakonjen sistem vzgoje in izobraževanja v naši državi vrtci so in bi morali biti v pristojnosti države, enako kot na primer osnovne šole, za katere občine zagotavljajo lahko le materialne pogoje za delovanje, vse ostale pristojnosti so v rokah države. Za ustvarjanje dohodka za družino potrebuje samostojni podjetnik ali kmet lastna osnovna sredstva in ima tudi stroške, kar lahko pomeni, da v nekem obdobju niti ne ustvari dobička ali celo, da mu praktično ne ostane niti dohodek, čeprav mora v vsakem primeru vse obveznosti in prispevke državi poplačati, kot da bi si izplačal plačo. Poskus popravljanja napake s sprejetimi najnovejšimi spremembami pravilnika, ki se nanašajo samo na način upoštevanja katastrskega dohodka kmeta, pa dodatno kaže, da je ministrstvo po svoje razlagalo določbe 33. člena zakona o vrtcih in se višina dohodka določa arbitrarno in ne na podlagi nekih meril ali predpisov. Poleg tega je v mnenju pravne službe navedeno, da so vrtci v pristojnosti občin in da so bile le-te upoštevane pri oblikovanju sprememb pravilnika. Nasprotno pa se ne upošteva, kdo je pristojen za določanje načina ugotavljanja dohodka podjetij. Po naši zakonodaji gotovo to niso niti občine, niti ministrstvo za šolstvo. Družina je naša največja vrednota, hkrati pa je zelo občutljiva skupnost, ki bi jo država morala ščititi in pomagati. Istočasno ima država v rokah vzvode in organe za pregon tistih, ki nepošteno prijavljajo dohodke, in država tega od lokalne skupnosti ali župana ne sme in ne more zahtevati. V poslanski skupini v tej obvezni razlagi vidimo tudi opomin zakonodajalcu, da ob sprejemanju zakonov bolj določno opredeli merila za določanje pravic in obveznosti občanov in tega ne nalaga izvršilni veji oblasti ali celo lokalni skupnosti. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo sicer spoštovali mnenje zakonodajno-pravne službe, ki pravi, da predloženo besedilo ni primerno za avtentično razlago, temveč njegova vsebina pomeni tak poseg v zakonsko besedilo, ki je možen le z dopolnitvijo zakonskih določb v zakonodajnem postopku. Zato tudi v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ne bomo podprli tega predloga za avtentično razlago, pač pa smo z zgoraj navedenim skušali in želeli opozoriti, da je vendarle treba nekaj razmisliti okoli 33. člena oziroma okoli uskladitve 33. člena zakona o vrtcih z ostalo zakonodajo. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod mag. Vasja Klavora, ki bo predstavil stališče poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani gospod minister, poslanke in poslanci! V naši poslanski skupini se zavedamo, da so starši primorani iskati različne oblike varstva svojih otrok. Javni in zasebni vrtci so ustanovljeni kot pomoč staršev pri celoviti skrbi za otroke, prispevajo pa tudi k izboljšanju kvalitete življenja družin in otrok, ter k ustvarjanju pogojev za razvoj otrokovih telesnih in duševnih sposobnosti. Seveda je potrebno stroške tako organiziranega varstva plačati, višino plačila staršev za vrtec pa država določa skupaj z občinami, ki vrtce tudi financirajo. Po 33. členu zakona o vrtcih je v pristojnosti ministra za šolstvo in šport, da določi pravilnik o lestvici, o prejemkih, ki se vštevajo v dohodek na družinskega člana, in o premoženju, ki se upošteva za določitev plačila. Ministrstvo pa je pristojno tudi, da določi način njihovega ugotavljanja ter način in postopek uveljavljanja znižanega plačila. Glede na takšno zakonsko pooblastilo je ministrstvo aprila letos sprejelo spremembo pravilnika o plačilih staršev za programe v vrtcih, ki pa so razburile predvsem kmete in podjetnike, saj so menili, da pravilnik neustrezno ocenjuje njihov dohodek. Državni svet Republike Slovenije je v parlamentarno proceduro vložil predlog za sprejem avtentične razlage 33. člena zakona o vrtcih, in sicer da se lestvica prejemki in premoženje, ki so podlaga za določitev plačila vrtca, določi v skladu s predpisi, ki določajo ugotavljanje prejemkov, ki se vštevajo v dohodek na družinskega člana. V poslanski skupini DeSUS menimo, da predlagana avtentična razlaga širi pogoje, ki so bili prvotno vgrajeni v sam zakon, ter s tem tako posega tudi v sam koncept zakona kot celote, saj predlagano besedilo ni oblikovano kot razlaga, temveč pomeni dopolnitev določb veljavnega zakona. Takšen poseg v zakonsko besedilo pa je dopusten le z dopolnitvijo ali spremembo zakona v zakonodajnem postopku. Glede na to, da predlog avtentične razlage ne ustreza namenu samega pravnega instituta in bi morebitna potrditev pravno pomenila nadomestitev za zakonodajni postopek ter s tem nasprotovanje načelu pravne države in pravne varnosti, poslanci naše poslanske skupine DeSUS predloga za sprejem avtentične razlage 33. člena zakona o vrtcih ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Mitja Ljubeljšek bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Spoštovani predsednik, spoštovani minister, spoštovani predstavnik državnega sveta, spoštovani vsi prisotni. Sam predlog državnega sveta za sprejem avtentične razlage 33. člena zakona o vrtcih formalno vsebuje vse bistvene elemente, ki jih mora vsebovati po drugem odstavku 149. člena poslovnika državnega zbora. Vendar je bilo pri obrazložitvi predloga ugotovljeno, da je le-ta v nasprotju z namenom avtentične razlage. Le-ta je potrebna le v primeru, da je sama določba nejasna. Predlog razlage posega v vsebino določbe in vsebinsko posega v namen pravne narave instituta ter pomeni spremembo zakona. Določa, da minister, pristojen za predšolsko vzgojo, lestvico, prejemke, ki se vštevajo v dohodek na družinskega člana, in premoženje, ki se upoštevajo za določitev plačila, način njihovega ugotavljanja ter način in postopek uveljavljanja znižanega plačila, določi v skladu s predpisi, ki določajo ugotavljanje prejemkov, ki se vštejejo v dohodek na družinskega člana. Vsebina instituta avtentične razlage je, da se pravno doreče vsebina zakonske določbe, ki jo je že prej sprejel, in sicer v okviru njenega prvotnega pomena, tako da je za izvajanje v praksi nesporno jasno, kaj ta zahteva. Takšna razlaga zakona ima pravne učinke za nazaj od uveljavitve zakona dalje, zato je tudi neprimerno predlagati avtentično razlago na podlagi uradnega prečiščenega besedila. Avtentična razlaga ne more biti namenjena spreminjanju ali dopolnjevanju zakona, temveč se lahko nanaša le na tolmačenje zakonskih določb, ki so se v okviru dane vsebine izkazale v praksi za nejasne. V primerjavi predloženega besedila avtentične razlage z besedilom zakona o vrtcih je mogoče ugotoviti, da predloženo besedilo ni oblikovano kot razlaga. Njegova vsebina pomeni dopolnitev določb veljavnega zakona. Predlagatelj namreč navaja, da je za podjetnike in kmete krivična ureditev, ki se je uveljavila z novelo pravilnika, zato želi uzakoniti rešitev, ki bi po njihovem mnenj določneje opredelila akt, na katerega naj bi bil vezan minister pri izdaji izvršilnega predpisa. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke menimo, da ni vsebinskih razlogov, ki bi narekovali razlago 33. člena zakona o vrtcih, ker sami določbi ni mogoče očitati nejasnosti. Določba 33. člena zakona o vrtcih je po našem mnenju jasna in predstavlja zakonsko pooblastilo, da minister s podzakonskih predpisom predpiše lestvico, prejemke, ki se vštevajo v dohodek na družinskega člana, in premoženje, ki se upošteva za določitev plačila, način njihovega ugotavljanja ter način in postopek uveljavljanja znižanega plačila. Pri tem minister glede na specifiko področja avtonomno določi dohodke in premoženje družine, ki se upoštevajo pri določitvi plačila za vrtec. To določbo je treba povezati tudi z 32. in 32.a členom, ki določata podlage za določitev plačil, dohodki in vse premoženje, razen tistega, ki je po zakonu izvzeto. Na podlagi navedenega bomo v poslanski skupini Slovenske demokratske stranke podprli sklep odbora za kulturo, šolstvo in šport, da se predlog za sprejem avtentične razlage besedila 33. člena zakona o vrtcih ne sprejme. Hvala.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo poslank in poslancev o predlogu za sprejem avtentične razlage. Besedo ima gospod Bajc.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavko, spoštovani gospod Maučec, predstavnik državnega sveta, kolegice in kolegi! Tudi sam tako kot kolega Prevc, ki je predstavljal stališče Slovenske ljudske stranke, ne bom podprl obvezne razlage 33. člena zakona o vrtcih, vendar bi si dovolil malo komentarja oziroma razprave. Že pred več kot enim letom sem v imenu poslanske skupine posredoval pisno vprašanje ministrstvu za šolstvo, da nam odgovori, kaj se dogaja oziroma kaj se je zgodilo z novim pravilnikom, ki je tako enormno povečal prispevke oziroma deleže staršev, ki jih morajo prispevati za kritje dela stroškov oskrbnine v vrtcih za podjetnike oziroma za kmete, lastnike kmetijskih zemljišč in gozdov. Približno tako kot je danes gospod minister odgovoril, sem približno tak tudi pisni odgovor dobil s strani ministrstva, da je to usklajeno z obema skupnostma občin, da je to v pristojnosti eventualno tudi županov, da odločijo drugače, kot je zapisano v pravilniku, glede na poznavanje socialnih razmer tako lastnikov kmetijskih zemljišč in gozdov kot podjetnikov. Se pravi, enkrat ko se je povišal ta prispevek na račun katastrskega dohodka oziroma drugič, ko se je povečal prispevek staršev za podjetnike. Da je eventualno tako stališče predstavnikov obeh združenj, gospod minister, vam verjamem, ker so se s tem občine znebile nekatere morda pet, deset, ne vem, koliko milijonov manj prispevkov, ki jih plačujejo za stroške vrtcev na mesec. Mogoče je tako stališče bilo. Mislim, da kolegi in kolegice poznate strukturo cene, občinski svet določi ceno stroškov vrtca, od tiste cene približno 28 do 35% plačujejo starši, razliko plačujejo pa lokalne skupnosti. Jaz upam, gospod minister, glede na to, da ste en del tega pravilnika že popravili, da vam je tako naše pismo v imenu poslanske skupine pred enim letom, kot tudi vprašanje, ki ste ga dobili pred časom na zasedanju državnega zbora, pa nenazadnje tudi ta pobuda za avtentično razlago, tudi osebno menim, da spreminjati vsebine zakona ne moremo z avtentično razlago, spodbuda, da boste razmislili skupaj s strokovnimi službami in da boste dejansko tudi vi odločili in ne prepustili to subjektivni oceni županov, ki bodo rekli, češ, tisti ima tak katastrski dohodek, pa nima mu kdo posekati v gozdu, pa mu nima kdo zorati njive, pa mu bomo znižali. Oni, ki pa orje njivo, pa ker gre v gozd, ja tisti pa ima nekaj več, pa v malo boljšem avtu se pelje, tistemu bomo dvignili to lestvico za plačilo vrtcev. In podobno je, da ne bi ponavljal, kar so kolegi primerjali, in mislim, da tudi takrat, ko vam je bilo postavljeno vprašanje tukaj v državnem zboru, ko so govorili, da en podjetnik lahko ima na koncu nulo, glede na to, da je tam govora o dohodku. Jaz si upam trditi, da 80% tistih lepih avtov ni lastnik tisti, ki jih vozi, ampak so razni leasing firme in tako naprej. Midva sva se, mislim, da o tem tudi pogovarjala. Tudi sam sem bil osem let župan, sem včasih rekel: "Kako ne more plačevati?" Ko so mi prinesli odločbe o dohodnini, včasih je bila samo odločba o dohodnini osnova, da so se določali plačilni razredi za plačilo staršev, sčasoma pa človek ugotovi, kaj je. In še enkrat vas pozivam, gospod minister, da skupaj s strokovnimi službami preštudirate zadevo in da dejansko ne prepuščate subjektivni oceni, ampak da s pravilnikom poskušate urediti, da bodo vsem, ki ustvarjajo dohodek, ta dohodek ugotovili na pravilen način. In ta ugotovljeni dohodek na pravilen način naj bo osnova za plačilo deleža prispevka za kritje stroškov vzgojnovarstvenih zavodov oziroma vrtcev v lokalni skupnosti.
Hvala. Besedo ima gospod Ljubeljšek. Se odpoveduje. Gospa Uhanova, izvolite.
Hvala, še enkrat za besedo. Kot že rečeno, avtentične razlage ne bomo podprli. Se pa ne strinjamo s pravilnikom. Res, da je ta drugi pravilnik omilil stanje, vendar [[...]]Zakaj? Zato, ker smo se pritožili in ker se ne strinjamo tako tudi v Novi Sloveniji, če že moram to povedati. Ne strinjamo se, kajti tudi če je ta milejši in še vedno razvršča po katastrskem dohodku, se pa ne strinjamo, minister, da ne upoštevate števila družinskih članov in da vam je vseeno ali ima družina tri člane ali deset ali ima enega otroka ali jih ima šest. Konkretno je do mene prišla družina, ki ima šest otrok, in izključno samo katastrski dohodek okrog 500.000. In je bila uvrščena v osmi razred, v najvišji plačilni razred, dva predšolska otroka, pa štiri šolarje. In ne morete vse metati v isti koš. Zato je prav, da bi vsaj na tem segmentu popravili ta pravilnik, če se že zmanjšuje oziroma se na osnovi prihodkov določa plačilni razred. Hvala lepa.
Hvala. Želi gospod minister? Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Ta zgodba ima kar dolgo brado. Dejstvo je, da smo želeli z novelo ali s spremembo pravilnika narediti ta razmerja malo bolj pravična med socialnimi kategorijami, ki plačujejo to storitev, torej vrtec, vendar zgolj s tem pravilnikom ne bomo rešili situacije. Dejstvo je, da drži, da je naša storitev, storitev države oziroma vrtca na tem področju predraga. Težko zberemo vse resurse, da pokrijemo tako občinske, državne, iz javnih sredstev kot tudi od staršev. Dejstvo pa je tudi to, da vse od leta 1996, torej že deset let, delež staršev v celotni ceni pada, in to z več kot ene tretjine na 18%, kar pomeni, da so bili starši pred desetimi leti za 50% bolj obremenjeni pri plačilu vrtca kot danes. To pomeni, da so se javna sredstva na tem področju še obremenila. Poleg tega pa cena storitev ni nizka, je dokaj visoka. Upam, da bo kmalu v prihodnosti ta dilema postala odveč, vsaj iz dveh razlogov. Prvi je ta, ker bo država enotno rešila socialne transferje in bomo imeli zelo jasno sliko, kdo koliko dobi. Potem bomo lažje izračunali ali pa določili gmotni položaj posameznika. Treba je vedeti, ni samo dohodek tisti, ki definira socialno-ekonomski položaj posameznika, temveč celoten gmotni položaj, tudi materialni položaj, tudi premoženje in drugi dejavniki. Celo ustavno sodišče je v svojih judikatih večkrat poudarilo, da je treba upoštevati celotno sliko, celoten položaj pri odmeri plačila, ki pa ga ne počenja država, temveč lokalna skupnost, in prav je, da je tako. Prav je tudi, da ima lokalna skupnost v tem členu to možnost, da nekaterim, ki imajo res tako število otrok, popravi znesek. Ta ventil mora biti, in prav je, da na lokalni ravni lahko bolje zaznajo zmožnosti posameznih družin za plačevanje vrtca. Menim, da bo sčasoma - ko bo davčna situacija bolj čista, ko bodo socialni transferji bolj znani, ko bo bolj jasna slika - "teh krivic", pod narekovaji, bistveno manj. Deloma razumem to stališče, deloma razumem tudi obrtnike, ki pravijo, da se jim upošteva promet kot eden izmed dejavnikov ali pa pokazateljev njihovega premoženjskega oziroma gmotnega položaja. Na mestu je tudi argument, ko pravijo, da imajo lahko 300 milijonov prometa in od tega 298 milijonov stroškov. Tudi to je možno, kar pomeni, da je dohodek relativno nizek. Vendar morate razumeti, da slika oziroma situacija tu ni tako pereča, kot se poskuša predstavljati danes, pa tudi s to pobudo državnega sveta, pri čemer je povsem prav, da je bila dana, predvsem z namenom, da se o tem razpravlja. Obrtnikom se je s to novelo, recimo, celotno plačilo za vrtce povečalo za komaj 0,7%. Moralo pa bi se za vsaj 10%, da bi povprečno plačilo tega socialnega sloja v celotni ceni storitev lahko šlo v drugi, višji razred, kar pomeni zanemarljivo malo. Ampak kljub temu smo se pripravljeni z njimi pogajati in se pogovarjamo. Tudi pri kmetih ni bistvene razlike. Od vseh 54.000 vključenih v vrtce je prišlo zelo malo pritožb ali celo izpisov otrok iz predšolske vzgoje. Nekaj bi rad poudaril. Mi si želimo, da bi bila vključenost predšolskih otrok čim večja. Pri nas je ta okrog 60%, na evropski ravni pa je ta odstotek bistveno višji. In moramo nekako doseči to evropsko raven, zlasti v tistem obdobju od 3 do 6, ki je ključna za socializacijski proces in vključitev posameznika, da pridobi določene vrednote [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] Ampak to bomo dosegli le, če bomo znižali ceno storitve. Zato nas v prihodnosti čaka kar precej dela. Še enkrat pravim, tukaj ta del ni odvisen samo od našega ministrstva, ampak tudi od drugih [[....]] [[Izključen mikrofon.]]
Gospod minister, hvala lepa. Besedo ima še predstavnik državnega sveta, gospod Maučec.
Hvala za besedo. Glede na to razpravo, ki sem jo slišal, moram povedati, da je cilj avtentične razlage uspel. Kajti mi trdimo, da na podlagi nerazumevanja ali pa nepravilnega segmentiranja tega člena je prišlo do takšnega pravilnika. In to je bil naš namen. Na koncu bi povedal, da glede to, da veste, da je problem, potem je ravno ta avtentična razlaga tista elegantna rešitev, ki ne pravi nič drugega, da minister ne more drugače kot v skladu s predpisi to narediti. In če je to tak poseg v zakonodajo, potem moram reči, da se s tem ne strinjam. Ne glede na to, da je pravna služba naredila vse, to smo razumeli, ampak vsi vemo, kako pridete do takšnih sklepov. Glede na to, da sem pri besedi, imam nekaj viška in tudi prej nisem izkoristil časa, bi pozval vse, ki ste v tej dvorani, z ministrom na čelu, da naj pride živet na 10-hektarsko kmetijo v Prekmurje. Tam naj živi z družino, preživi 5 let, brez da uporablja svoja sredstva, ki jih ima ali nima kdo od vas privačevanih, in naj obdrži družino,da mu slučajno žena ali otroci, predvsem če so ti za vrtec, ne odidejo. Jaz mu dam mojo kmetijo za 1 tolar v najem. In potem boste videli, kako je 60.000 plačevati za vrtec ali 80.000, ker taka kmetija ima tak katastrski dohodek. Da se razumemo, jaz s tem nimam problema, ker jaz živim od drugih zadev. Primerjave obrtništva ne bom razlagal, ker mislim, da je minister zelo dobro povzel, da prihodki 1 milijarda, na koncu je lahko stroškov tudi več, tudi podjetja gredo v zgubo, ampak to ni tema. Mislim, da je ključno življenje na podeželju kmečkega prebivalstva in skrb, hvala bogu, vidim, da ta parlament in ta vlada ima za družino, da je to nekaj, kar je prihodnost, ampak to moramo tudi podkrepiti potem v življenju. Težko potem lahko nekdo razume na podeželju, da je problem tiste ene vejice, pike, ali posega. V dobri veri, sicer ne glede, da verjetno ne bo uspelo prepričati vas, je namen v tem doseženega, sem prepričan, da bo minister razumel pobudo kot dobronamerno in poskusil spremeniti. Verjetno pa tudi ni nobena tajnost, da je zadeva tudi že na ustavnem sodišču in verjetno se bo to moralo spremeniti. Hvala, ker ste me poslušali.
Hvala, gospodu Maučecu. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki so to želeli, so dobili besedo. Ker določen čas za razpravo še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena poslovnika še kdo razpravljati. [[Ne.]] Potem zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da se predlog za sprejem avtentične razlage ne sprejme, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, čez pol ure, to je ob 16.10 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 16.10 uri. Ker sem se zmotil za 10 minut, sejo bomo nadaljevali ob 16.20 uri. Se opravičujem, slaba matematika.
Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Nadaljujemo sejo državnega zbora. Prehajamo na glasovanja zbora o predlogih odločitev. Preden preidemo na glasovanje, prosim poslanke in poslance, da preverijo delovanje glasovalnih naprav, in sicer mora na desni strani vložene kartice goreti oranžna lučka. Nadaljujemo s prekinjeno 23. točko dnevnega reda - obravnava predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o Slovenski obveščevalno-varnostni agenciji, skrajšani postopek. Preostalo nam je le še glasovanje o zakonu. Glasujemo. Navzočih je 42 poslank in poslancev. Ugotavljam, da smo nesklepčni. Poslanske skupine, ki odhajajo, opozarjam, da ne more iti za obstrukcijo, ker le-ta ni bila napovedana v skladu s poslovnikom. Tako da prosim, da to razumete. Prehajamo na drugi poskus glasovanja. Glasujemo. Navzočih je 43 poslank in poslancev. Ugotavljam, da smo zopet nesklepčni. Prekinjam sejo in to točko. Nadaljevali bomo ob 16.35 uri.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Prosim, da zasedete svoja mesta. Prehajamo na tretji poskus glasovanja o zakonu v celoti. Glasujemo. Navzočih je 48 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 24. točko dnevnega reda, to je z obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o policiji. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o policiji ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 60 poslank in poslancev, za je glasovalo 46, proti 13. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 13.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 29. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o socialnem varstvu. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o socialnem varstvu, prva obravnava, je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 56, proti 7. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti 7.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 30. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo predloga zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklep: Predlog zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju, prva obravnava, je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 58, proti 5. [[Za je glasovalo 58.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet, zato bo zakon dodeljen v obravnavo matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 31. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo predloga zakona o preskrbi s krvjo. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o preskrbi s krvjo, prva obravnava, je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 62, proti nihče. [[Za je glasovalo 62.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel, zato bo zakon dodeljen v obravnavo matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 33. točko dnevnega reda - to je z obravnavo predloga za sprejem avtentične razlage besedila 33. člena zakona o vrtcih. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa matičnega delovnega telesa, ki se glasi: Predlog za sprejem avtentične razlage besedila 33. člena zakona o vrtcih se ne sprejme. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 57, proti 6. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti 6.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 34. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA MED VLADO REPUBLIKE SLOVENIJE IN VLADO REPUBLIKE UZBEKISTAN O MEDNARODNEM CESTNEM PREVOZU POTNIKOV IN BLAGA. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o zakonu. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 63, proti nihče. [[Za je glasovalo 63.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 35. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA O VZAJEMNEM VAROVANJU TAJNIH PODATKOV MED VLADO REPUBLIKE SLOVENIJE IN VLADO KRALJEVINE NORVEŠKE. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o zakonu. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 64, proti nihče. [[Za je glasovalo 64.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 36. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA O SPODBUJANJU, ZAGOTAVLJANJU IN UPORABI SATELITSKIH NAVIGACIJSKIH SISTEMOV, GALILEO IN GPS TER PODOBNIH APLIKACIJ. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o zakonu. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 63, proti nihče. [[Za je glasovalo 63.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet in s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 37. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA MED VLADO REPUBLIKE SLOVENIJE IN VLADO REPUBLIKE MAKEDONIJE O RAZVOJNEM SODELOVANJU. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o zakonu. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 64, proti nihče. [[Za je glasovalo 64.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 38. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA POTRDITEV URADNIH PREČIŠČENIH BESEDIL ZAKONOV. Uradna prečiščena besedila je pripravila zakonodajno-pravna služba zbora in jih zbor potrdi brez razprave. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa. Potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o vojnih veteranih. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 58, proti 3. [[Za je glasovalo 58.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je uradno prečiščeno besedilo navedenega zakona sprejeto. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepaPotrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o prijavi prebivališča. Glasujemo. Navzočih je 61 poslank in poslancev, za je glasovalo 59, proti nihče. [[Za je glasovalo 59.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor uradno prečiščeno besedilo navedenega zakona potrdil. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o matičnem registru. Glasujemo. Navzočih je 60 poslank in poslancev, za je glasovalo 59, proti nihče. [[Za je glasovalo 59.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor uradno prečiščeno besedilo navedenega zakona potrdil. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o zdravstveni inšpekciji. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 58, proti nihče. [[Za je glasovalo 58.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor uradno prečiščeno besedilo navedenega zakona potrdil. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa. Potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o dohodnini. Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za je glasovalo 56, proti 3. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je zbor uradno prečiščeno besedilo navedenega zakona potrdil. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Potrdi se popravek uradnega prečiščenega besedila zakona o davčnem postopku. Glasujemo. Navzočih je 59 poslank in poslancev, za je glasovalo 54, proti nihče. [[Za je glasovalo 54.]] [[Nihče proti.]] Ugotavljam, da je zbor uradno prečiščeno besedilo navedenega zakona potrdil. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 39. TOČKO DNEVNEGA REDA - MANDATNO-VOLILNE ZADEVE. Zbor bo v okviru te točke obravnaval predlog sodnega sveta za izvolitev v sodniško funkcijo in predlog sklepa o imenovanju predsednice državne revizijske komisije. Prehajamo na razpravo in odločanje o posameznih predlogih. Sodni svet je državnem zboru predložil predlog o izvolitvi v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Ljubljani. Predlog je obravnavala mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo ter zboru predložila predlog sklepa. Prijavljenih k razpravni ni, zato prehajamo na odločanje o predlogu sklepov o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Barbare Fajdiga na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Ljubljani. Glasujemo. Navzočih 62 je poslank in poslancev, za je glasovalo 59, proti nihče. [[Za je glasovalo 59.]] [[Nihče proti.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel. Prehajamo na predlog sklepa o imenovanju predsednice državne revizijske komisije. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila mandatno-volilna komisija, in sicer se gospo Vesno Cukrov imenuje za predsednico državne revizijske komisije, ki bo funkcijo uresničevala od 1.7.2006 do 23.12.2009. Besedo dajem Alojz Soku za predstavitev stališča poslanske skupine Nove Slovenije. [[Se odpoveduje.]] Drugih prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o imenovanju gospe Vesne Cukrov za predsednico državne revizijske komisije, ki bo funkcijo uresničevala od 1.7.2006 do 23.12.2009. Glasujemo. Navzočih 61 je poslank in poslancev, za je glasovalo 54, proti 2. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Zaključujem tudi 17. sejo državnega zbora Republike Slovenije. Še naprej lep dan.