Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje. Opravičujem se za kratko zamudo zaradi obveznosti pred začetkom same seje. Začenjam nadaljevanje 19. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: gospa Iva Dimic, dr. Andreja Črnak Meglič, gospa Alenka Jeraj, gospa Romana Tomc [[med 17. in 22. uro]] , gospod Marijan Pojbič in dr. Vinko Gorenak. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na 32. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na obravnavo PREDLOGA SKLEPA O SOGLASJU K DOPOLNITVI POSLOVNIKA DRŽAVNE REVIZIJSKE KOMISIJE ZA REVIZIJO POSTOPKOV ODDAJE JAVNIH NAROČIL. Dopolnitev Poslovnika Državne revizijske komisije za revizijo postopkov oddaje javnih naročil je Državna revizijska komisija predložila Državnemu zboru v soglasje na podlagi drugega odstavka 64. člena Zakona o pravnem varstvu v postopkih javnega naročanja. Za dopolnilno obrazložitev dajem besedo predsedniku Državne revizijske komisije gospodu Borutu Smrdelu.
Hvala lepa za besedo, lep pozdrav vsem. Novela zakona o pravnem varstvu v postopkih javnega naročanja je Državni revizijski komisiji naložila, da o sporih, ki izvirajo iz postopkov oddaje javnih naročil, sofinanciranih iz sredstev Evropske unije, odloča prednostno. Na tej podlagi je Državna revizijska komisija tudi pripravila dopolnitev poslovnika, ga obravnavala na svoji obči seji, ga tam sprejela in potem predložila v soglasje Državnemu zboru. Sprejeli smo tudi že potrebne interne akte, s katerimi bomo poskušali prilagoditi svoje delovanje ciljem, ki jih zasleduje novela. Potem seveda obstajajo kadrovske in finančne omejitve, v katerih deluje Državna revizijska komisija, ampak smo o tem že seznanili odbor in pristojno ministrstvo, tako da teh argumentov tukaj ne bom ponavljal. Bi pa želel izpostaviti naslednje. Državna revizijska komisija se zaveda pomena javnega naročanja za nemoteno delovanje države in lokalnih skupnosti in poskuša zagotavljati odločanje v revizijskih sporih v najkrajšem možnem roku. ZPVPJN določa, da mora Državna revizijska komisija o revizijskih postopkih odločiti v roku 15 delovnih dni, v izjemnih primerih, torej, ko gre za zahtevne spore, ko je potrebno imenovanje strokovnjaka, izvedenca in podobno, se lahko ta rok podaljša še za 15 delovnih dni. Torej je skupni rok, v katerem more Državna revizijska komisija odločiti o sporu, 30 delovnih dni. Statistika kaže, da je čas odločanja v letošnjem letu v povprečju približno 14 delovnih dni na zadevo. Ta rok je bistveno krajši od rokov, v katerih odloča pravzaprav kateri koli organ v tujini. Ministrstvo za finance, ki je pripravilo analizo predlogov novele ZPVPJN, je tudi samo ugotovilo, da se, recimo, takšni spori v Nemčiji vodijo na prvi stopnji do 7 tednov, potem je mogoče še sodno varstvo. Na Madžarskem na prvi stopnji do 90 dni, spet z možnostjo sodnega varstva, na Češkem 98 dni na prvi stopnji, 94 dni na drugi stopnji, v Latviji do štiri leta na drugi stopnji in tako naprej. Skratka, trdim, da se pravno varstvo v revizijskih postopkih, kot potekajo pred Državno revizijsko komisijo, po sedanji ureditvi zagotavlja v najkrajših možnih rokih, v katerih je sploh še mogoče zagotoviti vsebinsko obravnavo zadeve. Vendar je treba izpostaviti, da gre pri sporih, ki izvirajo iz postopkov oddaje javnih naročil, za vsebinsko zelo zahtevne spore, katerih presoja zahteva poznavanje domače in evropske zakonodaje – praksa iz sodb Sodišča Evropske unije – in da gre za odločitve, ki morajo zdržati ne samo presojo strank, ki so udeležene v tem postopku, ampak kasneje tudi morebitno odškodninsko varstvo. Veste, da je bilo zoper odločitve Državne revizijske komisije oziroma v zvezi z njimi sproženih 13 odškodninskih sporov, tudi spori pred Evropsko komisijo. Na to, da delamo dobro, kažejo že dejstva, da noben od teh sporov do zdaj ni bil uspešen. Skratka, vse sodbe, ki so bile izdane v zvezi z delom Državne revizijske komisije, so bile zavrnilne. Še naslednja stvar, ki bi jo želel izpostaviti zgolj iz razloga, ker se v zadnjem času, seveda z razlogom, omenja vprašanje učinkovitega črpanja evropskih sredstev in težav, ki se s tem v zvezi pojavljajo. Zgolj nekaj podatkov, ki se nanašajo na pravno varstvo v postopkih oddaje javnih naročil. Po podatkih Ministrstva za finance je bilo v letu 2012 izvedenih 34 tisoč oziroma oddanih 34 tisoč javnih naročil. Od tega jih je bilo 5 tisoč takšnih, ki so bila objavljena na portalu javnih naročil oziroma v Uradnem listu Evropske unije, kar pomeni več srednjih oziroma večjih naročil. V istem obdobju je bilo pred Državno revizijsko komisijo sproženih okrog 500 sporov. To pomeni, da je bilo sprožen spor v zvezi s približno procentom pa pol vseh oddanih javnih naročil v Republiki Sloveniji oziroma drugače, da jih je 98,5 odstotka bilo neproblematičnih s tega vidika. V zvezi z javnimi naročili, ki so sofinancirana iz sredstev Evropske unije, pa je bilo takih naročil, takih primerov 61 oziroma v približno 9 odstotkih javnih naročil, ki so bila sofinancirana iz sredstev EU, je prišlo do spora, ki se je vodil pred Državno revizijsko komisijo. Še naslednji podatek. V letu 2012 je Državna revizijska komisija zahtevku ugodila tako, da je razveljavila del, ali pa celotno razpisno dokumentacijo oziroma celoten postopek, ali pa odločitev o oddaji naročila v 162 primerih. To pomeni v manj kot tretjini zahtev, ki jih je obravnavala, ponovno, tudi če gledamo zgolj postopke oddaje javnih naročil, ki so bile sofinanciranje iz sredstev EU, je ta odstotek enak. Takih naročil, kjer je bila ugotovljena nepravilnost, je bilo manj kot tretjina. To pomeni, da je bil vpliv odločanja Državne revizijske komisija oziroma sploh sistema pravnega varstva, kot ga imamo, takšen, da se je odražal pri štirih desetinkah enega odstotka vseh oddanih javnih naročil v Republiki Sloveniji v letu 2012 ali pa v manj kot 3 odstotkih tistih naročil, ki so bila sofinancirana iz sredstev Evropske unije. To kaže na to, da je vprašanje učinkovitega črpanja evropskih sredstev mnogo kompleksnejše, kot pa se predstavlja v zadnjem času, in da je doprinos pravnega varstva k učinkovitosti črpanja evropskih sredstev zelo majhen. Dejstvo je, da Državna revizijska komisija razveljavi postopek oddaje javnih naročil takrat, kadar ugotovi neko nepravilnost, nezakonito ravnanje. Dejstvo je tudi, da obstoj nezakonitih ravnanj ugotavljajo tudi drugi organi, Urad za nadzor proračuna, tudi Evropsko sodišče, ki ugotavlja, da je 20 odstotkov [[…]] [[znak za konec razprave]] [[…]]posledica resnih kršitev v javnem naročanju, pa tudi, da napake izvirajo tudi izven javnega naročanja, kar izhaja tudi iz akcijskega načrta Vlade za učinkovito črpanje, recimo v sami pripravi projektov. Samo še zaključna misel. Zavedamo se pomena učinkovitega javnega naročanja nad pomenom učinkovitega črpanja evropskih sredstev in iz tega razloga tudi podpiramo pobudo, ki je bila predstavljena na Odboru za finance in monetarno politiko, da se ta tematika uvrsti na eno od naslednjih sej, ker zagotovo podpiramo vsako resno prizadevanje v smeri tega, da se trenutno stanje izboljša. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Poslovnik je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo in pripravil tudi predlog sklepa o soglasju. Zato dajem besedo predsedniku Bojanu Starmanu za dopolnilno predstavitev predloga sklepa.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik in lep pozdrav vsem skupaj! Odbor za finance in monetarno politiko je na svoji 22. seji 5. 11. 2013 kot matično delovno telo obravnaval Dopolnitev Poslovnika Državne revizijske komisije za revizijo postopkov o oddaji javnih naročil, ki jo je Državnemu zboru na podlagi drugega odstavka 64. člena Zakona o pravnem varstvu v postopkih javna naročanja dne 19. 9. 2013 predložila Državna revizijska komisija. Obravnavo zadevnega akta na odboru je bila izvedena na podlagi 112. in 169. a člena Poslovnika Državnega zbora. Državni zbor soglasje k poslovniku oziroma k Dopolnitvam Poslovnika Državne revizijske komisije izreče s sklepom, in sicer po poslovniško predpisanem postopku za sprejem takšnega sklepa kot akta Državnega zbora. Odbor je prejel naslednja gradiva: prvo vlogo za pridobitev soglasja k Dopolnitvi Poslovnika Državne revizijske komisije z dne 19. 9. 2013, s katero Državna revizijska komisija na podlagi 64. člena Zakona o pravnem varstvu v postopkih javnega naročanja tovrstno dopolnitev, sprejeto na svoji 11. seji dne 10. 9., posreduje v postopek za pridobitev soglasja Državnega zbora. Posredovano je bilo tudi mnenje Zakonodajno-pravne službe ter dodatna gradiva, predlog sklepov o soglasju z dne 4. 11. 2013. Zakonodajno-pravna služba ni imela pripomb. Seji je prisostvoval predsednik Državne revizijske komisije, predstavnik Ministrstva za finance ter predstavnica Zakonodajno-pravne službe. Predsednik Državne revizijske je poudaril, da je bil v letošnjem juliju sprejeti Zakon o pravnem varstvu v postopkih javnega naročanja nadgrajen s 37.a členom, ki določa, da se o zahtevkih za revizijo, s katerimi se očitajo kršitve v postopkih oddaje javnih naročil, ki se sofinancirajo iz evropskih sredstev, pred Državno revizijsko komisijo odloča prednostno. Hkrati mora revizijska komisija v treh mesecih od uveljavitve Zakona o pravnem varstvu v postopkih javnega naročanja tudi uskladiti svoj poslovnik. Po krajši razpravi je odbor sprejel sklep, da Odbor za finance in monetarno politiko predlaga Državnemu zboru, da sprejme Sklep o soglasju k Dopolnitvi Poslovnika Državne revizijske komisije za revizijo postopkov oddaje javnih naročil. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Mag. Andrej Vizjak bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Spoštovani predsednik, kolegice in kolegi! V Slovenski demokratski stranki bomo podprli sklep, s katerim dajemo soglasje k spremembi oziroma Dopolnitvi Poslovnika Državne revizijske komisije za revizijo postopkov oddaje javnih naročil. Kot smo že nekajkrat slišali, gre za uskladitev poslovnika z novelo zakona, ki je bila sprejeta letos in omogoča Državni revizijski komisiji, da o zahtevkih za revizijo, s katerimi se očitajo kršitve v postopkih oddaje javnih naročil in se sofinancirajo z evropskimi sredstvi, odloča Državna revizijska komisija prednostno. Če bi bilo vse tako idealno, kot je povedal predstavnik Državne revizijske komisije oziroma njen predsednik, potem verjetno ta novela ne bi bila potrebna in bi revizijski postopki pri oddaji javnih naročil ter zahtevki za revizijo bili tekoči in ažurno reševani tudi v primeru, ko se koristijo evropska sredstva. Očitno je Državna revizijska komisija zasuta z delom v teh revizijah in, kot je tudi opozoril, glede na ponavljajoče se trditve o finančni in kadrovski podhranjenosti, seveda ni bilo učinkovitosti pri reviziji teh zadev, ki so povezane s črpanjem evropskih sredstev, in je prihajalo do problemov ali celo do morebitnega nepočrpanja evropskih sredstev zaradi revizij. Poznamo nekaj odmevnih primerov, primer poljanske obvoznice, tudi primer elektronskega cestninjenja za tovorna vozila. Skratka, nekaj primerov je, kjer vemo, da so tudi ponavljajoče se revizije oziroma tudi problemi te narave ogrozili izvedbo teh projektov in učinkovito črpanje evropskih sredstev. Težko se izognemo pri tem poslovniku tudi problematiki črpanja evropskih sredstev, kajti ta poslovnik je spremenjen prav zaradi tega, kajti vidimo, da je sedanja vlada v nekem krču. Tudi na Komisiji za nadzor javnih financ že obravnavamo problematiko učinkovitega črpanja v tej finančni perspektivi in tudi priprave na novo finančno perspektivo. Pravzaprav sem zgrožen ob informaciji pristojnih na ministrstvu, da v prihodnjem letu ne bo niti enega razpisa – se pravi, v letu 2014 – za novo finančno perspektivo. Ko govorimo o teh ključnih projektih, bodo evropska sredstva črpana iz Socialnega sklada, ki je neke vrste kontinuiteta črpanja doslej, ampak nekih novih resnih projektov pravzaprav ne bo podprtih zaradi tega, ker se ministrstvo ne more operativno lotiti ključnih strateških dokumentov na tem področju. To se pravi, poleg revizij je razlogov za neučinkovito črpanje mnogo in še več, največ pa seveda v neučinkovitosti tako politike kot uradništva, zadolženega za to. Slišimo celo to, da se bo sedaj ustanavljalo neko vladno službo, podrejeno Vladi, za črpanje evropskih sredstev. Skratka, spet neke organizacijske spremembe, ki bodo verjetno povzročile še dodaten krč pri vsem tem. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke pozivamo Vlado, da naredi vse, da bo sedanja finančna perspektiva počrpana 100-odstotno in da se bo začelo z razpisi tudi čim prej v prihodnjem letu iz nove finančne perspektive.
Hvala. Gospod Matevž Frangež bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Spoštovane in spoštovani! Iz razlogov, ki so bili že izčrpno predstavljeni, bo Poslanska skupina Socialnih demokratov soglasje k Poslovniku Državne revizijske komisije podprla. Hvala.
Hvala. Gospod Marko Pavlišič bo predstavil stališče Poslanske skupine Državljanske liste.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Z zadnjo novelo Zakona o pravnem varstvu v postopkih javnega naročanja, ki smo jo v Državnem zboru obravnavali julija letos po nujnem postopku, je bilo v zakonsko materijo sprejeto določilo novega 37.a člena, ki določa, da v zahtevkih za revizijo, s katerimi se očitajo kršitve v postopkih oddaje javnega naročila, ki se sofinancira iz evropskih sredstev, odloči Državna revizijska komisija prednostno. Sprejeto je bilo tudi določilo, po katerem je potrebno v roku treh mesecev Poslovnik Državne revizijske komisije uskladiti z določili te novele. Vsebina Dopolnitve Poslovnika Državne revizijske komisije za revizijo postopkov oddaje javnih naročil zatorej sledi prej omenjeni zakonski noveli. V poslovnik se dodaja nov 22.a člen, ki določa vrstni red obravnavanja zadev. V skladu z omenjenim določilom poslovnika bo Državna revizijska komisija zadeve, za katere bo tako določal zakon, obravnavala prednostno. Ostale zadeve se bodo obravnavale praviloma po vrstnem redu njihovega prihajanja. Z današnjo spremembo poslovnika spreminjamo postopek delovanja Državne revizijske komisije pri reviziji postopkov oddaje javnih naročil. Zavedati se moramo, da je namen pravnega varstva v teh postopkih, da imajo v izhodišču vsi ponudniki pod enakimi pogoji možnost za pridobitev javnega naročila. Zavedati se tudi moramo povečanja pripada zadev Državni revizijski komisiji, zato je potrebno določiti prioritete, ki jih bo ta komisija prednostno obravnavala. Ker gre pri javnih naročilih, sofinanciranih iz evropskih sredstev, praviloma za naročila večjih vrednosti, z dogovorjeno dinamiko črpanja, je bistveno, da je ugotavljanje kršitev v postopku izbire dobavitelja ali izvajalcev čim hitrejše, s tem lahko pripomoremo, da bodo javna naročila hitra in učinkovita, s tem pa tudi hitrejše in učinkovitejše črpanje sredstev Evropske unije. Lahko bi rekli, da je ta manjši "lepotni dodatek" v poslovniku ni zgolj posledica usklajevanja z novelo Zakona o pravnem varstvu v postopkih javnega naročanja, temveč še bolj kot to nakazuje korake v smeri večjih kirurških posegov, ki jih bo potrebno napraviti na področju javnih naročil, da bomo dosegli hitrejša in učinkovitejša javna naročila, posledično pa učinkovitejše črpanje sredstev iz Evropske unije. Ker se zavedamo pomembnosti črpanja evropskih sredstev, pa tudi ker podpiramo hitrejša in učinkovitejša javna naročila, bomo v Poslanski skupini Državljanske liste podli soglasje k dopolnitvi poslovnika. Hvala.
Hvala tudi vam. Gospod Mihael Prevc bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani minister, spoštovani predsednik Državne revizijske komisije, spoštovane kolegice in kolegi! Naj povem na začetku, da v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke nimamo nobenih pomislekov glede predlagane Dopolnitve Poslovnika Državne revizijske komisije za revizijo postopkov oddaje javnih naročil. Zagotovo je smiselno in prav, da Državna revizijska komisija obravnava zadeve po vrstnem redu prejema istovrstnih prednostnih zadev. Nikakor pa ne moremo pri tem spregledati dejstva, da je potrebno rešiti vzrok problema, ne le zdraviti posledice. Zato spomnimo finančno ministrstvo na nujno potrebne poenostavitve postopkov javnega naročanja, pa ne samo tisti del postopkov, ki jih vodi Državna revizijska komisija. Že večkrat smo na tem mestu izpostavili, da je treba celotne postopke javnega naročanja poenostaviti, jih narediti bolj transparentne in predvsem zagotoviti pravilno ravnovesje med zaščito neizbranih ponudnikov, zaščito investitorja in zaščito javnega interesa. Najbrž ga ni v tej dvorani, ki ne bi poznal vsaj enega od zloglasnih primerov špekulacij, zlorab in korupcije v postopkih javnega naročanja; v postopkih, ki smo jih v Državnem zboru že ničkolikokrat skušali z zakoni spremeniti in dopolniti, a so se vsakič le še bolj zakomplicirali, še bolj podaljšali, niso pa postali prav nič cenejši in nič manj koruptivni; kvečjemu obratno. Bom pri tem samo spomnil na še svežo odstopno izjavo ministra za zdravje dr. Gantarja, kjer so tudi jasno naslovljene te dileme. Upam, da smo vsi slišali, kar je povedal; namreč, pa bi z odpravo korupcije v zdravstvu in celotni državi lahko reševali naše finančne težave. Pa seveda ni v zdravstvu problem samo korupcija pri gradnji. Problemi so tudi z javnim naročanjem opreme in zdravil in podobni problemi so v celotnem javnem sektorju. Naloga ni lahka. Po eni strani preprečevanje korupcije, po drugi pa je seveda treba izpeljati postopke investicij in dobave čim hitreje, kvalitetno in po sprejemljivi ceni. Tudi pri izgradnji cest nastopi ta problem. Zadnje čase lahko v medijih spremljamo hudo polemiko glede gradnje škofjeloške obvoznice, kar je kolega pred menoj že omenil, in sicer poljanske obvoznice. Gradnja te ceste se je začela že leta 2009, pa jo zaradi stečaja SCT nadaljevalo Primorje, po stečaju Primorja pa razpis za razpisom – rezultata pa še vedno ni! Zdaj sta se spet pritožila dva neizbrana izvajalca, tako bomo na lahek način izgubili evropska sredstva za to obvoznico, ki jih je država sicer pridobila v višini 27 milijonov evrov, pa jih ne bo. Ostala bodo v Bruslju, če izvajalec obvoznice ne bo izbran do konca tega leta. Zdaj je spet vse odvisno od Državne revizijske komisije, kako hitro bo odločila in še bolj, kako se bo odločila. Državna revizijska komisija pa je zasuta z delom, zaradi postopkovnih pravil, ki jih neizbranim ponudnikom omogočajo veljavni predpisi, se namreč sploh ne vidi ven iz celih kupov pritožb. Spoštovane kolegice, kolegi, spoštovana Vlada, zaradi slabih predpisov izgubljamo evropska sredstva. Tako izgubljamo investicije, tako izgublja država, izgublja gospodarstvo in tako izgubljamo državljani. Izgubljamo pravzaprav vsi. Zato v imenu Slovenske ljudske stranke ponovno pozivam Vlado, ponovno prosim ministra za finance, da čim prej pripravi nov Zakon o javnem naročanju, da skrajša te neskončne postopke, jih poenostavi in da onemogoči korupcijo v teh postopkih. Vemo, da imajo tudi v drugih državah te postopke. Morda bi kazalo pogledati, kje imajo to področje učinkovito rešeno, pa bi zakon prepisali kar od njih. Če bomo imeli učinkovit zakon, bo imela manj dela tudi Državna revizijska komisija. Hvala.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O Predlogu sklepa o soglasju k Dopolnitvi Poslovnika Državne revizijske komisije bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 2.A točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O FINANČNEM POSLOVANJU, POSTOPKIH ZARADI INSOLVENTNOSTI IN PRISILNEM PRENEHANJU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada in za dopolnilno predstavitev oziroma obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, dr. Senku Pličaniču, ministru za pravosodje. Izvolite, dr. Pličanič.
Spoštovani predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Pred vami je pomembna sprememba zakona o finančnem poslovanju in tako dalje, na kratko insolventnega zakona. Kot veste, je glavni razlog za to pomembno in relativno obsežno spremembo velika zadolženost, pravzaprav prezadolženost, slovenskih podjetij, ki je, kot vemo, tudi ena glavnih zavor za gospodarsko rast, ena glavnih ovir, ki nam preprečuje bolj učinkovit preboj iz krize, v kateri smo. Večina upnikov pri tem so banke, zato je bil nujno potreben zakon, pomembna sprememba omenjenega zakona, ki bo prezadolženim slovenskim podjetjem in njihovim upnikom, upnicam, zlasti bankam, omogočil hitro in učinkovito razdolžitev. Razdolžitev je ta glavni cilj, ki ga zasledujemo. Zakaj zasledujemo ta cilj? Zakaj je pomembna razdolžitev ob sanaciji bančnega sistema in ob vzpostavitvi slovenskih bank, da bodo spet počele to, kar naj banke počnejo, torej dajejo kredite podjetjem in prebivalstvu. Torej, zakaj je ta razdolžitev tako pomembna? Zato ker podjetja, ki so tako obremenjena z dolgovi, so praktično v mrtvem teku, ne morejo ne naprej, ne nazaj, imajo okrog vratu mlinski kamen v obliki dolgov in če želimo omogočiti tako velikemu številu slovenskih podjetij – različni podatki so, 20, 30, 40 tisoč slovenskih podjetij je prezadolženih –, da gredo naprej, da gre slovensko gospodarstvo naprej, potem je nujno potrebno omogočiti zakonodajo, pripraviti zakonodajo, ki jim bo omogočila hitro in učinkovito razdolžitev. Ta razdolžitev je pomembna, ni sama sebi namen, pač pa je pomembna zato, da podjetja nadaljujejo z delom, kot rečeno, če ne v celoti, vsaj njihovi zdravi deli, tako imenovana zdrava jedra, torej tisti deli podjetij, ki so povezani s tistim delom dejavnosti podjetij, ki imajo tržno perspektivo, da preživijo. Seveda je s tem neposredno povezano reševanje in ohranjanje delovnih mest naših zaposlenih, naših državljank in državljanov v vseh teh podjetjih, kar, mislim, da je cilj vsake vlade, naj bo ta leva ali desna. Naj povem še to, da bi bilo bistveno drugače, če bi tak zakon, tako spremembo zakona, kot jo Vlada predlaga v sprejem, imeli že v davnih časih. Pred mnogimi leti bi morali tak zakon imeti in potem bi marsikatero podjetje, ki je medtem že propadlo, imelo drugačne možnosti za preživetje. Naj povem še nekaj o tem, kako je ta zakon nastajal. Za nami je štiri do pet mesecev intenzivnega strokovnega in političnega dela. V pripravo zakona so bili vključeni praktično vsi, ki v Sloveniji bodisi kot pravniki bodisi kot ekonomisti poznajo, obvladajo to področje iz prakse in tudi sicer. Vključil sem čisto vse deležnike, na katere se to nanaša. Tukaj gre za cel kup zbornic, Gospodarska zbornica, Trgovinska zbornica, Obrtno-podjetniška zbornica, Združenje bank, Banka Slovenije in tako dalje, da ne naštevam vseh deležnikov. Vsi so sodelovali in z vsemi, razen z Obrtno-podjetniško zbornico, je ta zakon usklajen. V zadnjih dneh sem slišal tudi, da Združenje Manager negoduje nad nekaterimi rešitvami v zakonu. Ob tem pa naj povem, da mislim, da ravno to zadnje ni ravno najbolj legitimirano za kritiko, ker so ali v njem še vedno sedi marsikdo, ki je soodgovoren za to situacijo, v kateri Slovenija je in ki jo rešujemo s tem zakonom. Torej, z vsemi ostalimi je usklajeno. Naj povem še to, da so pri zakonu intenzivno sodelovali, pomagali in z njimi seveda smo to usklajevali, tudi Evropska centralna banka, Mednarodni denarni sklad, Evropska razvojna banka in seveda sama Evropska komisije. Z vsemi je usklajeno, zlasti intenzivno in zelo učinkovito nam je pomagal Mednarodni denarni sklad. Naj povem še to, da je pri uveljavitvi tega zakona hkrati to povezano tudi z uveljavitvijo enega od devetih priporočil, ki jih je Evropska komisija dala slovenski vladi spomladi tega leta. Drugo se je nanašalo na skrajšanje postopkov – drugo od devetih, ki se je nanašalo na Ministrstvo za pravosodje, se je nanašalo na skrajšanje sodnih postopkov. Tudi to smo skupaj s sodstvom uspešno izpolnili in na ta način izpolnili obe priporočili, ki jih je Komisija dala Vladi in se nanašata na naše ministrstvo. Zato vas seveda prosim in vam predlagam, da predlagani zakon podprete. Naj povem na koncu še to, pomembna bo [[...]] [[znak za konec razprave]]
Hvala ministru. Predlog zakona je obravnaval Odbor za pravosodje kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku mag. Branku Grimsu.
Spoštovani! Vsem prav lep pozdrav v imenu Odbora za pravosodje, ki je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju obravnaval na 31. nujni seji 18. in 19. novembra letos. Predstavnik predlagatelja je v obrazložitvi poudaril, da je cilj zakona čim hitrejše okrevanje in gospodarska rast, pri čemer naj bi upoštevali nekatere specifičnosti slovenskega gospodarstva in okolja, v katerem to gospodarstvo deluje. V razpravi pa je bilo največ časa porabljenega za predlog opozicije, v katerem je ta predlagala, da bi lahko postopke, ki so predvideni v tem zakonu, začeli tudi na predlog upnikov, pri čemer bi bil to predlog, ki bi ga lahko uprava zavrnila, vendar bi v tem primeru, če se izkaže, da je bil predlog upravičen, za svoje ravnanje tudi odgovarjala. Ta predlog kasneje sicer ni bil sprejet, sprejetih pa je bilo 24 drugih amandmajev, v glavnem pravne narave, in potrjeno besedilo zakona v celoti. Poleg tega je zaradi obsega in zapletenosti tega akta, se pravi zakona v celoti, vključno s to novelo, če bo Državni zbor to novelo potrdil v sprejetem besedilu, predlagal naš odbor tudi dodatni sklep Državnemu zboru, in sicer da naj Državni zbor sprejme sklep, da Zakonodajno-pravna služba pripravi uradno prečiščeno besedilo zakona. S tem je v drugi fazi obravnave po nujnem postopku na odboru bilo besedilo zakona potrjeno in predlagam Državnemu zboru, da ga sprejme.
Hvala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Matevž Frangež bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Spoštovane in spoštovani! Naj uvodoma povem, da bomo Socialni demokrati predlog novele zakona o finančnem poslovanju in postopkih zaradi insolventnosti podprli. Slovenija se nahaja v občutljivem položaju, ampak hkrati moramo ugotoviti, da slovenske vlada ta položaj trdno drži v rokah in kljub številnim pomislekom, ki pogosto polnijo to dvorano, lahko danes ugotovimo, da se položaj in kredibilnost Slovenije izboljšujeta. Pred dobrim tednom smo v tej dvorani veliko slišali o zadolževanju, plasmaju milijarde in pol obveznic in kritikam, ki so pravzaprav postale rezervna točka ob interpelaciji zoper finančnega ministra. Danes se že kaže, da so izglasovana zaupnica, sprejet proračun in pozitivne ocene Evropske komisije in drugih institucij ustvarili dovolj optimistično okolje, da tudi tuji strokovni tisk in tuji analitiki ponovno poudarjajo to, da verjamejo, da se bo Slovenija izognila zaprosilu za pomoč tako znotraj evropskega stabilizacijskega mehanizma kot tudi možnosti za deal out državnega dolga. To nas utrjuje v prepričanju, da je treba samozavestno in odločno nadaljevati s potrebnimi ukrepi. Znotraj tega ima insolventna zakonodaja izjemno pomembno mesto. Problem prezadolženosti ni samo izziv za sanacijo bančnega sistema, ampak tudi za nujne spremembe, ki jih moramo narediti za to, da omogočimo sistemske predpostavke za čim učinkovitejše razdolževanje našega gospodarstva. Socialni demokrati ne skrivamo, da smo bili zavezniki prvotne različice zakona o sistemski razdolžitvi, sprejemamo pa dejstvo, da je zakon zaradi dualnosti v postopkih zaradi insolventnosti, ki jo je pravzaprav uvajal, naletel na številne ovire, tudi resne strokovne pomisleke. Zato bomo danes podprli podoben poskus, da v Sloveniji na čim bolj učinkovit način uveljavimo tisto, kar v Združenih državah poznajo kot tako imenovani Chapter 11, kot preventivni postopek prestrukturiranja, kjer ima ključno iniciativo prezadolženi dolžnik finančne institucije, torej predvsem banke, pa v rokah škarje in platno, zato da s postopkom prestrukturiranja prevzamejo nadzor nad dolžnikom in ga s tem razdolžijo. Socialni demokrati zaupamo argumentom tako Vlade kot tudi Banke Slovenije in nekaterih mednarodnih institucij, da bo za najbolj akutne primere to predstavljalo učinkovit način za prestrukturiranje. V sami razpravi na odboru kot matičnem delovnem telesu, pa tudi v razpravi v delu strokovne javnosti se je pojavilo nekaj izzivov, ki jih bomo danes ob vloženih amandmajih gotovo tudi odpirali, in takrat bomo Socialni demokrati predstavili naše poglede tudi na ta vprašanja. Nesporno pa ostaja, da mora Slovenija tukaj z učinkovitejšim okvirjem zagotoviti pošteno in učinkovito prestrukturiranje gospodarstva. Socialni demokrati smo mnenja, da pri tem vprašanju niti ni veliko ustavnopravnih dilem. Menimo, da kapital, ki je na ničelni stopnji, ali celo kapital, ki je pod to točko, je torej že negativen, pravzaprav ekonomsko, ne nujno pravno, več nima legitimacije lastnine in da so takrat ekonomski lastniki že njegovi upniki. Socialni demokrati upamo, da bo ta novela prepoznana tudi skozi učinkovite pravne postopke prestrukturiranja. Priznati pa moramo, da je zaradi kompleksnosti celotnega insolventnega zakona legitimno pričakovanje, da se delo na tej materiji na normativni ravni ne ustavi, ampak da Ministrstvo za pravosodje, skupaj s strokovnimi institucijami, na tem delu vztraja in v najkrajšem času predstavi celovit nov zakon, ki bo prezapletene postopke poenostavil, večjo iniciativo v postopkih uveljavil na strani upnikov in tako omogočil prezadolževanje kot predpogoj za okrevanje. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Gospod Rihard Braniselj bo predstavil stališče Poslanske skupine Državljanske liste.
Hvala, predsednik. Lep pozdrav, kolegice, kolegi! Zakon o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju s to novelo in temi rešitvami ne bo več zgolj grobarski zakon, kakršnega smo bili navajeni do zdaj. Nasprotno, to bo postal zakon, ki bo omogočil preživetje pomembnih podjetij v Republiki Sloveniji in s tem ohranitev številnih delovnih mest, ohranitev dobaviteljev, ki so povezani s temi podjetji, ohranitev procesov, znanja in tako dalje v teh podjetjih. Prinaša in ureja pomembno zadevo in o tem bi v tem trenutku govoril, to je faza prej, to je faza sistemske razdolžitve oziroma faza preventivnega finančnega prestrukturiranja. Kaj pravzaprav prinaša ta sistemska razdolžitev? Rešitev zasleduje v celoti javni interes, kar se kaže v ohranitvi delovnih mest in mogoče je ravno od te novele zakona odvisno, ali bomo jutri še imeli službe, še imeli delovna mesta ali ne. Podjetja morajo znižati svojo zadolženost, ki je ena najvišjih v Evropi, da bodo lahko zadihala, investirala, zaposlovala. Takšno finančno prestrukturiranje je mogoče le, če je izvedeno, še preden podjetje postane dejansko insolventno. Torej takrat, ko za to nastane resna nevarnost in je v roku enega leta ta nevarnost tudi grozeča. Finančno prestrukturiranje učinkuje samo na finančne upnike, ne na dobavitelje, ne na delavce, ki se jim v tem konkretnem primeru nič ne zgodi. Seveda pa po svoji volji, v sporazum lahko vstopajo dobavitelji, seveda na povabilo finančnih upnikov. V vsakem insolventnem postopku, tudi pri finančnem prestrukturiranju, lastniki izgubljajo prvi in izgubijo vse, če kateri koli upnik ne prejme celotnega plačila. Postopek se začne na zahtevo dolžnika s soglasjem upnikov s 30 odstotki vsote vseh finančnih terjatev, izglasovani postopek pa je s 75 odstotki in učinkuje le na upnike s finančnimi terjatvami. Takšen sporazum, o sporazumu govorimo, potrdi sodišče. Naslednje. Zaostruje odgovornost lastnikov, nadzornih svetov in uprav v primeru, da že v tej fazi, torej fazi prej, opustijo potrebno skrb in nato v postopkih prisilne poravnave ali v stečaju upniki izgubijo še več in nastane škoda. Sodišče izbere v tem postopku upravitelja finančnega prestrukturiranja po lastni presoji, najboljše kadre, ter o postopku obvesti tudi Banko Slovenije. Banka Slovenije je o tem postopku obveščena, ker gre za izražen velik javni interes. Določena vprašanja se pojavljajo in pravzaprav je korektno, da se ponudi tudi korektne odgovore. Zakaj je ta institut omejen le na srednja velika in velika podjetja? Ker je javni interes po ohranitvi teh podjetij še posebej izrazit, ker imamo mednarodno primerljivo daleč najnižji odstotek ravno velikih in srednjih podjetjih, ker sodišča niso dovolj kadrovsko usposobljena peljati finančnega prestrukturiranja tudi za vse ostale gospodarske subjekte oziroma celo za osebne stečaje, ker gre za izredno zahtevne postopke in ker je ta trenutek za mikro in mala podjetja na voljo poenostavljena prisilna poravnava. Zakaj bi uprava podjetja sploh predlagala razdolžitev, če lastniki izgubljajo, je naslednji pomislek. Ker jih bodo upniki lahko odškodninsko preganjali, da tega postopka niso začeli takrat, ko so nastali pogoji in ker bodo lastniki najmanj izgubili ob tej razdolžitvi in največ ob prisilni poravnavi in stečaju. Gospodarstvo že leta čaka na takšno rešitev v zakonu in naj bo ta novela ena od teh zakonskih rešitev, eden od prepotrebnih ukrepov za izhod iz krize. Poslanska skupina Državljanska lista bo novelo zakona podprla. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Gospa Jasmina Opec bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala za besedo in lepo pozdravljeni vsi skupaj! V Slovenski ljudski stranki smo že dlje časa pričakovali tistih nekaj ključnih zakonov, ki jih je obljubljala nova vlada na področju konsolidacije javnih financ, sanacije bank in novega zagona gospodarstva. Eden teh ključnih zakonov je danes tukaj pred nami. Kljub temu da se je na ministrstvu dolgo časa pripravljal poseben zakon za sistemsko razdolžitev gospodarstva, je na koncu očitno prevladalo mnenje, da je bolj smiselno preurediti obstoječi, tako imenovani insolventni zakon. Do tu v Slovenski ljudski stranki nimamo nobenih pripomb. Če minister za pravosodje meni, da je bolj smiselno dopolniti obstoječi zakon, ima za to verjetno dobre in pomembne razloge. Naše gospodarstvo je, kot vsi vemo, zadolženo do vratu, diha na škrge in tu je edino, kar šteje, hitra in učinkovita pomoč. Potreben je kisik, kot so svoja pričakovanja naslovili na Gospodarski zbornici Slovenije, ki so poleg bančnikov sodelovali pri pripravi novele v skupini in so eni redkih, ki jo kljub tehtnim pomislekom podpirajo. Ker je tako pomemben za nadaljnjo usodo realnega sektorja in s tem države, smo z zanimanjem spremljali različne in med drugim zelo kritične odzive strokovne javnosti, raznih združenj in tudi medijev na predlagane ukrepe. Predlog zakona, ki so ga, zanimivo, v komaj nekaj dneh pripravili zunanji sodelavci Ministrstva za pravosodje pod vodstvom odvetnika Jadka, vsebuje veliko zapletenih odločb in obstaja bojazen, da jo bodo razumeli le redki med tistimi, ki jo bodo morali uporabljati. V času, namenjenemu javni razpravi o tem zakonu, od pripravljavcev zakona nismo uspeli dobiti zadovoljivih argumentov glede nekaterih določb zakona; od tega, zakaj so favorizirani finančni upniki, ne pa tudi dobavitelji, zakaj se v shemo preventivnega prestrukturiranja lahko vključijo samo velika in srednja podjetja, mala pa ne, do tega, kdo bo sploh imel koristi od tega zakona in kakšno. Še posebej tudi ni jasno, kako se bodo po novem obnašale banke, ki že danes ne vedo, kaj razen prodaje bi počeli z lastništvom podjetij, še manj pa imajo znanja, kako upravljati podjetja, v katerih naj bi terjatve konvertirali v deleže. Če k temu dodamo še dejstvo, da so vsaj domače banke do prenosa slabih terjatev na slabo banko in do dokapitalizacije praktično kreditno nesposobne, se zelo resno sprašujemo, ali bo ta, že šesta novela zakona prinesla rešitve v praksi ali pa gre le za novih 84 členov, spisanih v tako zapletenem jeziku, da je nerazumljiv celo pravni stroki. Ali bomo s to novelo insolventnega zakona res bistveno zmanjšali število kritično zadolženih podjetij – slišimo, da jih je okrog 10 tisoč – ali pa bomo že v kratkem ugotovili, da po drugi strani držijo opozorila, da bi znala novela namesto ozdravitve podjetij kvečjemu povečati javni dolg, ki ga bomo plačevali spet davkoplačevalci. Ne gre spregledati niti dejstva, da je minister s predlagano novelo dobil tako zelo luč Evropske centralne banke kot tudi Mednarodnega denarnega sklada. Vendar pa prav tako ne moremo mimo dejstva, da na neučinkovitost in neoperativnost novega zakona z razčlenjenimi argumenti opozarja praktično celotna strokovna javnost. V Slovenski ljudski stranki smo prepričani, da je bilo časa za pripravo kvalitetnega predloga novega insolventnega zakona več kot dovolj, prav tako smo tudi mnenja, da bi za tako pomemben zakon pričakovali širši konsenz o primernosti ukrepov in ne, kot je zdaj že navada, obravnavo po nujnem postopku. Cela vrsta določb ima po našem mnenju vprašljive posledice in na najpomembnejše vprašanje glede dejanske učinkovitosti ni nobenega konkretnega odgovora, kaj šele zagotovila. Spoštovani! Poslancev Slovenske ljudske stranke niste prepričali, da bo ta zakon res zagotovil vsesplošno in zdravo sistemsko razdolžitev gospodarstva, zato ne bo dobil naše podpore. Hvala.
Hvala tudi vam. Marjana Kotnik Poropat bo predstavila stališče Poslanke skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Lepo pozdravljeni vsi prisotni! V Poslanski skupini DeSUS ocenjujemo, da je novela zakona o finančnem poslovanju in tako naprej, primerna in nujno potrebna za izvedbo učinkovitejših postopkov in ohranitvi zdravih jeder v izčrpanih podjetjih. Rešitve, ki so predlagane, vključujejo širitev in nadgradnjo postopkov in instrumentov, s katerimi naj bi se zagotavljalo učinkovitejše prestrukturiranje naših gospodarskih družb, še zlasti insolventnih, ki so po scenariju reprogramiranja dolgov še sposobna uspešno dolgoročno poslovati. Po našem vedenju novela o tem predvidenem prestrukturiranem procesu uvaja nekako uravnotežen in razumen sporazum interesov dolžnikov in njihovih upnikov. Tako bodo lahko upniki prevzeli upravljanje dolžnika, podjetje v prisilni poravnavi z nerealnimi načrti finančnega prestrukturiranja pa bo potrebovalo soglasje z upniki. Razmere, v katerih se nahajamo danes, so zelo negotove. S problemom previsoke zadolženosti se ukvarja že veliko domačih podjetij, ki se zaradi težav poskušajo otresti insolventnosti in s tem prisilne poravnave ali stečaja zaradi težav s finančnimi upnicami, to je bankami. Pri tem so dobavitelji v slabšem položaju zaradi nezavarovanih terjatev. In prav uvedba predinsolventnega postopka podjetju omogoča pridobitev na času glede dogovora o finančnem prestrukturiranju z bankami, torej dogovor o reprogramiranju posojil. Banke so tako pripravljene v tem postopku zagotoviti nova sredstva in bi bile v primeru kasnejše prisilne poravnave ali stečaja tudi prve poplačane. Prav tako so v postopku prisilne poravnave predlagane rešitve primerne zato, ker veljajo tudi za podjetja, ki se že nahajajo v teh postopkih. Vse skupaj kaže na skrbno usklajen in načrtovan reprogram posojil oziroma tako imenovani načrt finančnega prestrukturiranja, ki narekuje časovno omejitev spoštovanja dogovorjenih obveznosti. Vsem nam je znano, da ko podjetjem denarni tok pada, stroški financiranja najetih posojil iz preteklosti pa naraščajo, velikokrat nezavarovani upniki, dobavitelji, odnesejo najkrajšo. Prav tem je še vedno pomembnejše, da dolžnik ostane še delujoče podjetje, kot pa da konča v stečaju. In prav ti bi lahko po tej spremembi v zakonodaji privolili v spremembo načrta prestrukturiranja, kar je dovoljeno le za srednje in velike firme. Poleg tega pa je treba doseči soglasje upnikov za več kot polovico vseh terjatev. V primeru, da imamo pri prisilni poravnavi pravico glasovanja le nezavarovani upniki, bi se morali s spremembo načrta strinjati zavarovani upniki. Torej, za vsakršno spremembo načrta je potrebno doseči soglasje več kot polovice upnikov. V Poslanski skupini DeSUS menimo, da se bo tako gospodarska kot socialna slika Slovenije izboljšala vsaj v tem smislu, da bodo takšna predlagana orodja za finančno prestrukturiranje rezultirala k oživitvi gospodarske rasti in ohranitvi delovnih mest. Vsekakor pozdravljamo tehtno pripravljene rešitve s strani vseh sodelujočih, tudi na mednarodni evropski ravni, s katerimi seveda pričakujemo čim prejšnjo implementacijo v praksi. V Poslanski skupini smo z modeliranim zakonom zadovoljni, saj pričakujemo, da bomo tako končno zaustavili problematiko s prezadolženostjo podjetij in s tem omogočili finančno stabilizacijo institucij in trga. Poslanska skupina DeSUS bo predlog sprememb podprla. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Mag. Matej Tonin bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije.
Spoštovane kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Slovenija je v globoki krizi in to krizo poglablja še dodatno kaos v slovenskem bančnem sistemu in prezadolženost slovenskih podjetij. Ta zakon, ki je danes pred nami, naj bi pripomogel k razdolžitvi slovenskih podjetij in tako k izboljšanju gospodarske situacije. V Novi Sloveniji glede na kompliciranost tega zakona resnično dvomimo, da se bo kaj takega zgodilo. Materija, ki jo ureja predlagana novela zakona, je zahtevna, zato je način sprejemanja zakona, to je po nujnem postopku, po naši oceni povsem neprimeren. Predlog zakona bi morali obravnavati po rednem postopku in pri pripravi zakona upoštevati tudi širšo strokovno in zainteresirano javnost. Zakon je ne le zahteven, marveč je tudi z nomotehničnega vidika izjemno zapleten. Na to dejstvo nas je vse skupaj opozorila tudi Zakonodajno-pravna služba. Glede na to, da ga bo uporabljal širši krog poslovnih subjektov, upravičeno pričakujemo, da bi morali biti ta zakon zelo preprost in enostaven, saj veste, kaj je osnovni koncept sprejema zakonodaje, da mora biti vsak zakon tako jasen in preprost, da ga razume vsaka gospodinja v vsaki slovenski vasi. Žal se s tem zakonom ne dogaja to, ta zakon težko razumejo in ga razlagajo celo številni pravniki. Zato smo prepričani, da bo zaradi take kompliciranosti sestave tega zakona prišlo do številnih zastojev v postopkih, do zastojev pri vlaganju pravnih sredstev, ne nazadnje se lahko zgodi, da bo ta zakon celo podaljšal insolventne postopke. Temu bi se morda lahko izognili, če bi pripravili jasnejše zakonsko besedilo. Ob uvodni predstavitvi predloga novele insolventnega zakona, je minister za pravosodje predstavil sam postopek priprave zakonskega predloga. Vanj so bili vključeni številni deležniki, vendar je tudi sam priznal, da pa pri pripravi tega zakona ni bila vključena Obrtno-podjetniška zbornica, kar se nam zdi napaka. To je narobe, še posebej, ker Slovenijo predstavljajo številna majhna podjetja, ki bi bila upravičena, da bi pri pripravi tega zakona tudi sodelovala. Pri razdolževanju podjetij bo po konceptu predloga zakona najbolj poseženo prav v ta mala podjetja, v mikro podjetja, v samostojne podjetnike. Prav zato bi morali preko svojih predstavnikov sodelovati pri oblikovanju tega zakona. Če se nekoliko dotaknemo tudi konkretnih sprememb, ki jih predlaga novela. Prva izmed njih je zagotovo uvedba predinsolventnega postopka kot nova vrsta sodnega postopka. Ta postopek je namenjen srednjim in velikim gospodarskim družbam, ki ocenjujejo, da bodo v roku enega leta postale insolventne in bodo take družbe lahko predlagale postopek preventivnega prestrukturiranja. S sporazumom o finančnem prestrukturiranju bodo preprečili nastanek bodoče insolventnosti. Tako pravi zakon, v Novi Sloveniji pa menimo, da bi moral biti krog gospodarskih družb za uvedbo predinsolventnega postopka širši in bi moral zajemati tudi družbe in mala podjetja. Prav nobenega racionalnega razloga ni, da se te postopke omejuje zgolj na srednje in na velike gospodarske družbe, saj vsi vemo, da so temelj oziroma jedro slovenskega gospodarstva prav mala podjetja, samostojni podjetniki. In če se bodo lahko ti razdolžili in če bodo lahko ti napredovali, potem bo napredovalo tudi slovensko gospodarstvo. Ker ta zakon učinkovito ne rešuje probleme in težave prav teh najmanjših podjetnikov in podjetij, v Novi Sloveniji ocenjujemo, da zaradi tega ne bo bistveno prispeval k razdolžitvi slovenskega gospodarstva. Druga pomembna novost, ki se uvaja v novelo zakona, pa je odprava najnižje višine poplačila upnikov in najdaljši rok v postopkih prisilne poravnave. V Novi Sloveniji te predlagane rešitve v zakonu ne podpiramo. Na ta način se ponovno odpira pot za zlorabo tega instituta na način, da se bo zavedno postopka prisilne poravnave zavlačevalo, posledično pa bo prišlo do oškodovanja upnikov insolventnih družb. Poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije omenjenega predloga zakona ne bomo podprli.
Hvala. Gospod Alojša Jerič bo predstavil stališče Poslanske skupine Pozitivna Slovenija.
Hvala lepa. Spoštovane in spoštovani! Novela, katero vsi deležniki že nestrpno pričakujejo, predstavlja ključni korak pri ponovnem zagonu gospodarstva ter ohranitvi zdravih jeder podjetij ter ohranitvi delovnih mest. Ne glede na to, da gre za izjemno težko materijo ter da bi bilo nujno potrebno pristopiti k popolnoma novemu zakonu, ki bo enostavnejši, modernejši in predvsem jasen in razumljiv, pa se vsi zavedamo, da smo se znašli v situaciji, ko je hitro, a premišljeno ukrepanje nujno potrebno. Dejstvo je, da je največja težava slovenskih podjetij alarmantna zadolženost, prezadolženost pravzaprav, ter da je treba k razdolžitvi gospodarstva pristopiti takoj. Visoka zadolženost podjetij se namreč kaže tudi kot visoka izpostavljenost bančnega sistema. Tako smo se znašli v spirali, saj banke na eni strani ne morejo zagotoviti dodatnega kapitala gospodarstvu, gospodarstvo pa se ne more razdolžiti in se rešiti krča, v katerem se je znašlo. In bolj kot se reševanje tega problema odlaša, bolj se zadolženost širi v vse sfere gospodarstva. Logika pa je preprosta: več kot propade podjetij, težje je zagotavljati stabilnost javnih financ, manj kot je podjetij, manj je davčnih prilivov, manj kot je davčnih prilivov, težje je zagotavljati socialno in solidarno državo. Dejstvo je, da je povprečno razmerje med dolžniškim in lastniškim kapitalom pri nas 145 odstotkov, medtem ko je evropsko povprečje 103 odstotke. Po ocenah Gospodarske zbornice Slovenije je kar 10 tisoč podjetij v Sloveniji kritično prezadolženih. Brez hitrih in predvsem transparentnih postopkov, ki bodo omogočili prestrukturiranje podjetij tako finančno, poslovno kot tudi lastniško, pa vsi vemo, kje bodo ta podjetja končala; v stečaju, ki pomeni konec podjetja, konec delovnih mest in konec upanja za upnike, da bodo njihove terjatve poplačane. Predlagana novela bo omogočila učinkovito prestrukturiranje podjetij tako v okviru prisilne poravnane kakor tudi v primerih ko do insolventnosti sploh še ni prišlo, a obstaja bojazen, da se bo to zgodilo v roku enega leta. V okviru insolventnih postopkov je postopek prisilne poravnave edini, ki omogoča ohranitev zdravega jedra podjetja in ohranitev obstoječih delovnih mest. Z novelo se tako uveljavlja načelo absolutne prednosti tudi v postopku prisilne poravnave, načelo pa določa vrstni red, torej prednost poplačila terjatev. Zaradi uresničitve tega načela se terjatve razvrščajo v razrede po merilu prednostnega poplačilnega upravičenja, ki ga vključujejo. Hkrati se določajo tudi posebna pravila o poenostavljenem zmanjšanju osnovnega kapitala, ki zagotavlja dosledno izvedbo načela, da dotedanji delničarji dolžnika lahko obdržijo le tak delež v podjetju, kot bi ga obdržali v stečajnem postopku, torej po poplačilu vseh upnikov. Najverjetneje in najpomembnejša novost pa je uvedba postopka preventivnega prestrukturiranja, ki bo omogočil sklepanje sporazumov o finančnem prestrukturiranju velikih in srednjih gospodarskih družb, in sicer eno leto pred nastankom insolventnosti. To je namreč trenutek, ki omogoča višje poplačilo upnikom finančnih terjatev na eni strani ter najučinkovitejšo izvedbo razložitve na drugi strani. Z dogovorom, ki ga bodo v tem postopku sklenile banke in podjetja, bo tako mogoče ohraniti obstoječa delovna mesta ter ohraniti zdravo jedro podjetja. Da bodo ti postopki učinkoviti, pa bo po uveljavitvi zakona nujno potrebno, da tudi vsi vpleteni ustrezno pristopijo k reševanju in razdolževanju podjetij. Glede na to, da je bil predlog pripravljen v sodelovanju z najširšim možnim krogom sodelujočih, ki predlog podpirajo, menimo, da bodo predlagane rešitve zaživele tudi v praksi. Novelo, ki je pred nami, smo čakali dolgo časa, saj predstavlja zelo pomemben korak pri ponovnem zagonu gospodarstva. Novela omogoča hitro in učinkovito sistemsko razdolžitev podjetij, s tem pa predstavlja realno možnost za oživitev gospodarstva ter za ohranitev obstoječih delovnih mest v prvi fazi, v drugi fazi pa ustvarjanje novih delovnih mest. Seveda pa so predlagane rešitve na drugi strani tudi ključni element za uspešno sanacijo bančnega sistema. V Pozitivni Sloveniji bomo predlog zakona zato podprli. Hvala.
Hvala tudi vam. Mag. Andrej Vizjak pa bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala lepa, spoštovani predsednik, za besedo. Spoštovani minister! Ob tem predlogu zakona lahko rečem samo to, da se je tresla gora, rodila pa se je miš. Torej, sedanja koalicija je obljubljala enega izmed ključnih ukrepov za oživitev gospodarske aktivnosti – sistemsko razdolžitev podjetij. V Slovenski demokratski stranki smo ta namen pozdravili, ker se strinjamo, da je prezadolženost slovenskih podjetij ključni problem za odpiranje novih delovnih mest, za rast podjetij in ne nazadnje tudi za tekoče poslovanje podjetij. Skratka, detekcija problema je bila prava in jo pozdravljamo. Seveda smo pa z velikim pričakovanjem pričakovali konkretne rešitve, kako bo Vlada se tega lotila oziroma s katerimi inštrumenti bo to dosegla. In dočakali smo to novelo insolventne zakonodaje, ki po naši oceni prinaša nekatere pozitivne spremembe v smislu poenostavitve postopkov, v smislu tudi, recimo, temu učinkovitejše prisilne poravnave. Seveda imamo pa temeljni premislek glede učinkovitosti tega ključnega inštrumenta tega preventivnega prestrukturiranja kot predinsolventnega postopka v smislu razdolžitev podjetij. Zakaj? Prvič zaradi tega, ker to možnost je Vlada predvidela zgolj za veliko manjšino podjetij, to je samo za velike in srednje družbe, male družbe, samostojni podjetniki sploh ne morejo stopiti na pot tega predinsolventnega preventivnega prestrukturiranja. To se pravi, če malo podjetje ugotovi, da je prezadolženo, torej dolžnik ugotovi, da bi rad saniral zadevo v podjetju s 40 zaposlenimi, to je še vedno majhno podjetje, se s sploh ne more lotiti reševanja po tej poti. V Sloveniji imamo veliko večino malih, mikro podjetij, pa tudi espejev in za te sploh ta predinsolventni postopek ne velja. To je prvi razlog. Drugi razlog je, da pobudo za to preventivno prestrukturiranje lahko da samo dolžnik, vemo pa, da ima dolžnik že danes celo kupico inštrumentov in orodij, da reši svoje podjetje, ko zasluti, da prihajajo problemi. To lahko naredi seveda v izvensodnih zadevah, pa tudi v dogovoru z upniki, če pravočasno detektira problem, če ga želi tudi rešiti. In ključen problem tudi prezadolžitve je ta, da so prav dolžniki predolgo zavlačevali s postopki reševanja podjetij in zato predlagamo v Slovenski demokratski stranki, da se lahko preventivno prestrukturiranje sproži tudi na predlog upnikov. Se pravi tistih, ki jim je ta dolžnik dolžan. In če dolžnik takšno pobudo upnika zavrne, je za to tudi odgovoren. Mislim, da je to tudi ključni problem; da v odgovornosti dolžnika in teh, ki so se zadolževali in prezadolževali, leži tudi ključ oziroma ključni razlog za prezadolženost podjetij. V tem kontekstu pogrešamo učinkovite rešitve, večje odgovornosti uprav podjetij oziroma dolžnikov, da do insolventnih postopkov ne pride oziroma da ne pride do težav z vračilom dolgov prezadolženih podjetij. Tretji razlog je tudi zelo pomemben, da med finančne upnike ne sodi država. Banke bodo seveda sodelovale v preventivnem finančnem prestrukturiranju, medtem ko država iz naslova terjatev glede na plačane davke, prispevek in podobno, seveda ni obvezni upnik, ki je dolžan sodelovati v tem preventivnem prestrukturiranju. Spoštovani! Ne nazadnje, katera banka bo imela pogum v dani situaciji, da bo v predinsolventnem postopku podpisala del svojih terjatev do upnika, če vemo, kako so banke neaktivne pri reševanju prezadolženih podjetij že sicer. Danes so povsem pasivne in ne verjamemo, da bodo s to zakonsko možnostjo sedaj postale aktivne in si upale kar v predinsolventnem postopku del svojih terjatev do dolžnika. Zato bomo podporo temu zakonu ali nepodporo vezali tudi na sprejem amandmajev, ki jih predlagamo v kontekstu pripomb, ki sem jih omenil. Sicer bomo izvajanje tega zakona budno spremljani in čez eno leto boste videli, da smo imeli prav.
Hvala. Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih. V razpravo dajem 4. člen ter štiri amandmaje Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke in amandma koalicije. Želi kdo razpravljati? Vabim vas k prijavi za razpravo. Besedo ima gospod Matevž Frangež. Izvolite.
Spoštovane in spoštovani! Če pogledate na priporočila Evropske komisije, ki jih je ta izdala ob oceni napredka Slovenije v postopku zaradi čezmernega primanjkljaja in oceni sprejetega rebalansa proračuna za leto 2014, lahko ugotovimo, da od velikih izzivov, ki jih mora Slovenija storiti in so v tem trenutku še popolnoma v njenih rokah, ostajata v dani situaciji nerealizirani dve zavezi ali pa dve ključni zavezi. Prva je učinkovito upravljanje državnega premoženja z Zakonom o Slovenskem državnem holdingu, druga zahteva pa je učinkovit postopek prestrukturiranja in razdolžitve. Na to nas ne opozarja samo Evropska komisija, pač pa tudi vrsta drugih mednarodnih institucij. V stališčih nekaterih poslanskih skupin je bilo mogoče ugotoviti tezo, da je to premalo odločen korak, zaradi tega ker ne zagotavlja podobnih postopkov preventivnega prestrukturiranja tudi za majhne družbe; in res je, velika večina slovenskih gospodarskih družb je mikro podjetij, in da gre na drugi strani pravzaprav za neke kozmetične spremembe obstoječe ureditve. Amandmaji Slovenske demokratske stranke k 4. členu pravzaprav naslavljajo neko legitimno in logično zahtevo, da bi postopek preventivnega prestrukturiranja lahko sprožal tudi sam upnik in ne le dolžnik. Najprej glede malih. V dosedanjih novelah zakona o finančnem poslovanju in postopkih zaradi insolventnosti smo že bistveno olajšali dostop majhnih podjetij do postopka t. i. poenostavljene prisilne poravnave. Ta postopek je v primerjavi s klasično ureditvijo prisilne poravnave bistveno poenostavljen in je kot institut namenjen mikro in malim podjetjem, da preko njega učinkovito dosežejo stanje razdolženosti ali bistveno zmanjšajo obseg dolga, ki bremeni njihovo kapitalsko ustreznost, in jih ob predpostavki, da se ustrezen insolventni postopek, kot je prisilna poravnava, ne izvede, zelo verjetno sili tudi v stečaj. To je prvi odgovor na to tezo, da zakon ne odgovarja na izziv, ki ga imajo majhna podjetja, in razlog za to je, da v obstoječi zakonodaji ta institut že imamo in je uveljavljen. Na drugi strani pa moramo ugotoviti, da je [[...]]Ne trdim, da ni problema, gospod Vizjak, prosim, da ne reinterpretirate mojih besed na drugačen način, kot so bile povedane [[...]]
[[...]]Saj, gospod Matevž, imate besedo, saj bo potem imel gospod Vizjak [[...]]
Saj verjamem, da bo gospod Vizjak odgovoril na dane besede. Treba se je zavedati, da je ta link med finančnimi institucijami, torej slovenskimi bankami in gospodarstvom, izjemno močan, problem bank ni izoliran problem, ampak je seveda posledica prezadolženosti v gospodarstvu in glede na akutnost tega problema, ki se v veliki meri, kot opozarjajo nekateri članki, ki so na to temo objavljeni v teh dneh, prevali v breme davkoplačevalcev, da je tukaj treba vzpostaviti zelo jasne mehanizme, na kakšen način je do razdolžitve mogoče priti. Tukaj bi želel postaviti neko širšo sliko scenarija, ki ga ob drugih ukrepih prinaša ta novela. Mi problema sanacije bančnega sistema ne moremo rešiti izolirano, zgolj z ukrepi, ki bodo namenjeni bankam, če ne bomo vzporedno omogočili, da tudi tukaj pride do ustreznih mehanizmov za razdolžitev gospodarstva. Pri bankah, kljub temu da smo Socialni demokrati temu receptu takrat nasprotovali, ker razumemo potrebo po kontinuiteti ukrepov, zdaj razumemo, da smo tik pred začetkom prenosov slabih naložb na Družbo za upravljanje terjatev bank, in pričakujemo, da v dveh tednih, se pravi, potem ko bodo rezultati stresnih testov 13. decembra objavljeni, da ne bo več ovir za to, da se postopek prenosov začne. Z vzporedno dokapitalizacijo bank, torej izboljšano kapitalsko ustreznostjo, guverner Banke Slovenije gospod Jazbec pričakuje, da bo pravzaprav kapitaliziranost in kapitalska ustreznost slovenskih bank ustreznejša od evropskega povprečja. Na ta način bo bankam omogočeno, da pod bistveno ugodnejšimi pogoji dostopajo do virov na medbančnem trgu, tudi za potrebe refinanciranja in prestrukturiranja terjatev, ki jih imajo do gospodarskih subjektov. Tukaj, to je morda ključna točka, da pride do situacije, ko bo banki z dostopom do virov sredstev omogočeno, da ustrezno reagira do svojega dolžnika, brez tega da ga kot ekonomski subjekt potopi. No, s to novelo se torej finančnim institucijam, zelo ozkemu krogu upnikov, ki pa imajo glede na obseg svojih terjatev absolutno prevladujoč položaj v problemu, omogoča, da v dogovoru z dolžnikom pride do razdolžitve na način, da te finančne institucije postanejo sorazmerno s svojimi terjatvami tudi lastnice podjetja, za katerega je mogoče sklepati, da bo kmalu postalo insolventno. Predvsem skozi sistem vrednotenja, mislim, da je v zakon vgrajenih tudi dovolj varovalk, da tukaj ne bo prišlo do zlorab. Če pa poznamo malo, kakšno je stanje na terenu, pa vidimo, da so podjetja življenjsko zainteresirana za to, da pride do dogovora z bankami že danes. Banke bodo s tem mehanizmom prišle do načina in v končni fazi tudi neke sistemske prisile, ki je povezana na drugi strani tudi s prenosom slabih naložb, da so benevolentne do takšnega dolžnika in težijo k sprejemu ustreznega dogovora. Tisto, kar marsikaj tolaži – in ne pozabite, da smo tudi v stališču poudarili, da smo ocenjevali zakon o sistemski razdolžitvi kot morda celo boljši korak od tega, ki ga imamo danes pred seboj, ampak zaradi dejstva, da kot nek absolutni novum, z uvajanjem paralelnega sistema razdolžitve pravzaprav odpira tudi vrsto novih tehničnih vprašanj, smo na koncu pristali na tezo in argumentacijo strokovne skupine, da je novela v okviru enega enotnega zakona v tem pogledu primernejša. Sam ne bi nasprotoval, da v nadaljnjem postopku Ministrstvo za pravosodje, ki je te spremembe in spremembe, ki so vodile do priprave te novele, vložilo veliko napora, ki ga lahko merimo v času več kot enega leta, da v nadaljnjem postopku, za katerega mislim, da je še vedno potreben, pripravi povsem nov zakon, ki bo marsikatere rešitve znotraj tega poenostavil in na drugi strani tudi razširil iniciativo na druge institucije. Zakaj menim, da je zaenkrat treba to možnost ohraniti za finančne institucije? Prvič zato, ker so najbolj množične, ker jih je največ tako po vrednosti kot po številu postopkov, ker je povsem jasno razumljivo, da dobaviteljem, recimo opreme, sredstev, ki jih dolžnik potrebuje za nadaljevanje proizvodnje, da so ti življenjskega pomena in da je tukaj tudi dolžnik obvezan, da ohranja ustrezen položaj do dobaviteljev tako po ekonomski kot po pravni logiki sistema, ki se danes uvaja s to novelo, zadostno število varovalk. Seveda smo v slovenski verziji stečaja lahko priča številnim zgodbam. Mnogi v tej dvorani so radi govorili o stečajnih upraviteljih, njihovih mastnih nagradah in podobnih stvareh. Tudi tukaj sem prepričan, da sistem krepi institute varoval, da se tovrstne ekscesne zgodbe preprečujejo, hkrati pa se mi zdi, da je to bila ena od tistih točk, kjer smo zaradi ekscesnosti tovrstnih zadev radi pozabljali na tisto sistemsko plat stvari, ki jo je treba nujno urejati. Socialni demokrati bomo vztrajali na koalicijskih rešitvah v zvezi s tem zakonom; tudi tisti, ki je morebiti zdaj v javnosti najbolj boleča in jo nakazuje predlagani amandma k 12. členu.
Hvala. Besedo dajem ministru, dr. Senku Pličaniču.
Hvala, spoštovani predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Zdelo se mi je pomembno v tej točki nekaj besed še povedati, ki jih nisem mogel po tistem uvodnem delu, ker mi je zmanjkalo časa. Najprej glede pripombe kolega Vizjaka o tem, da se je tresla gora in se je rodila miš, miška. Naj povem, da bi si v resnici tudi sam želel, da bi imeli na mizi kaj drugega, da bi imeli nek popolnoma nov, enostaven, vsem, vsaki gospodinji razumljiv zakon, pa kljub temu da sem sam in vsi, ki so mi premagali pri tem, vložili to vso energijo, ki smo jo imeli, pa nam to ni uspelo iz različnih razlogov, kar pa ne pomeni, da se je rodila miška. Bom v nadaljevanju to na kratko pojasnil. Torej, treba je upoštevati dejansko stanje, ki ga v Sloveniji imamo. Najprej dejansko stanje v gospodarstvu – o tem sem govoril uvodoma, o tem je kolega Frangež tudi govoril. To smo morali upoštevati. Kakšno je dejansko stanje v slovenskem gospodarstvu, ne neko abstraktno stanje in kaj bi bilo fino, pač pa to, kar imamo kot problem in ta problem je treba rešiti. Ko mislim, da smo morali upoštevati dejansko stanje, mislim tudi na to, da smo morali upoštevati stanje v sodstvu. Če bi mi želeli imeti tak zakon, kot je Chapter 11, kot je bil zamišljen zakon o sistemski razdolžitvi, bi moralo sodišče imeti pri tem bistveno večjo vlogo, kot jo imajo po tem predlaganem zakonu. Tudi jaz bi si želel, da bi jo imela, ampak vedeti pa je treba, da imamo v Sloveniji 15 sodnic in sodnikov, ki se ukvarjajo s temi postopki; podjetij je pa 10, 20, 30 tisoč, in treba je rešiti problem na hitro. To si lahko zelo hitro seštejete, da to preprosto ni izvedljivo. Skratka, morali smo upoštevati dejanske zmožnosti slovenskega sodstva. In ko je šlo za samo pripravo zakona, gre za področje, ki je res pravno izjemno zapleteno, kar pa nič ne opravičuje zapletenosti zakona samega. Če je neko področje pravno zapleteno – vsako področje je lahko pravno zapleteno –, res je to še posebej pravno zapleteno, vam povem iz svoje izkušnje, še danes po vseh teh mesecih ne morem reči, da sem suveren poznavalec tega področja, sem spoznal področje dovolj, da sem lahko usmerjal delo te skupine in da vem, da so rešitve, ki so na mizi, v sprejemu tukaj pred vami, spoštovane poslanke, poslanci, prave. O tem ni nobenega dvoma. Vem pa, da bi se dalo napisati ta zakon bistveno bolj enostavno in razumljivo, če bi imeli ljudi, ki bi to znali. Nimamo jih. Že uvodoma sem povedal, vsa pravna in ekonomska in druga stroka je sodelovala pri pripravi najprej zakona o sistemski razdolžitvi in potem spremembe zakona o finančnem poslovanju. Kar v Sloveniji imamo, to sem angažiral in rezultat tega angažmaja je to, kar imamo potem na mizi. Uvodoma nisem imel prilike napovedati tega, kar sem sicer velikokrat napovedal tudi v javnosti, tudi v razmerju do, recimo, Mednarodnega denarnega sklada. Jaz nameravam z delom nadaljevati! Tukaj smo pač morali v relativno kratkem času narediti maksimalno, kar se je dalo, zato da imamo neke rešitve, ki so boljše od nič, in te rešitve so bistveno boljše od nič, niso pa optimalne. Niso optimalne, zato bomo z delom nadaljevali, angažirali tudi po potrebi strokovnjake izven te države in sestavili ekipo, ki bo potem naredila sodoben, preprost, vsem razumljiv insolventni zakon, ki bo potem srednjeročno in dolgoročno, upam da, ohranil to svojo stabilnost in ne bo deležen sprememb. Nameravamo tudi budno spremljati, tako kot vi v SDS pa še v drugih opozicijskih strankah, jaz upam, da boste vsi v tem parlamentu budno spremljali, seveda mi kot vlada še posebej, kako se bo ta zakon v praksi uveljavljal. Jaz se zavedam tega problema, o katerem si, kolega Vizjak, govoril – drugače banke do sedaj niso pokazale nobene aktivnosti, zakaj bi jo pa zdaj pokazale? Zato bomo naredili vse, jaz sam se zavezujem, ampak seveda tudi drugi bodo morali sodelovati, Ministrstvo za finance, Banka Slovenije, še kdo, da bomo bankam pokazali, da je zdaj prišel trenutek, ko je treba nekaj narediti. Torej: implementacija, budno spremljanje uveljavitve zakona na strani Vlade bo, to vam zagotavljam. In če bomo ugotovili, da kar koli v praksi ne funkcionira tako, kot smo po najboljših močeh predvideli sedaj pri teh rešitvah, ob tem da smo premislili, v skupini so premislili čisto vse mogoče scenarije, v skupini so sodelovali ljudje, ki so iz prakse, ki imajo vpogled v te stvari – ampak, vsak se lahko zmoti. Mi bomo pač spremljali to, če bo treba, takoj odreagirali in predlagali popravke zakona. Žal drugače ne gre, ker mi moramo ta temeljni cilj, ki ga zasledujemo, doseči; se pravi razdolžitev, in to hitro, vseh podjetij, srednjih, velikih in tudi malih in mikro podjetij. Mala in mikro podjetja že imajo možnosti za to. Poleg tega vsa podjetja, srednja, velika, mala in mikro podjetja se lahko dogovarjajo z bankami tudi brez zakona, saj ne rabiš zakona za to. Torej, to, da se dogovoriš o prestrukturiranju dolžniško-upniških razmerij – to je, če primerjalno pogledate Nemčijo ali kakšno drugo državo, saj to ne urejajo z zakonom, ker je pač to del neke normalne poslovne kulture. Tu, v Sloveniji je pač ni. Kakor koli; tisto, kar sem želel posebej poudariti, je, da me je nekoliko zabolelo to nasprotovanje s strani opozicije. Povedati moram, da tako kot pri vseh projektih, ki sem jih do sedaj peljal, gledam samo en sam interes, in to je interes Slovenije, slovenskih podjetij, delavcev, naših državljank in državljanov. In tudi tu sem sam in tudi vsi, ki so mi pomagali, imeli to pred očmi in smo dali od sebe, kar smo pač maksimalno lahko dali od sebe. Zato me to nasprotovanje, kjer so sicer ta opozorila in ti pomisleki čisto utemeljeni, ker jih imam tudi sam. Ampak vseeno me to boli, ker bi nekako pričakoval, da boste tudi v opoziciji vedeli in imeli pregled na stanjem v Sloveniji in vedeli, da se več od tega ne da narediti. V tem smislu se ni tresla gora in rodila miška, pač pa se je vsa ideja, ki je bila v zakonu o sistemski razdolžitvi, do neke mere razdelana, vgradila sedaj v zakon o finančnem poslovanju. Čisto vsega se ni dalo, ampak 90 odstotkov tistega, ker je obetal zakon o sistemski razdolžitvi, je sedaj vgrajeno v to. Zato smo se poleg razlogov, ki sem jih omenil, poleg tega glavnega razloga, da preprosto nismo imeli kapacitet, da bi to zadevo v nekaj mesecih dokončali na tak način, ki bi bil pravno konsistenten in ki ne bi potem še dodatnih zlorab omogočal. Vseeno mislim, da je večina vsega tistega, kar je zakon o sistemski razdolžitvi obetal in na kar ste računali in se nadejali v SDS, pa tudi v SD, pa tudi sam, saj sam sem zato aktiviral ta projekt, da se je to vseeno realiziralo v zakonu o finančnem poslovanju. Res je zapleten, res ga marsikdo od tistih, ki ga bo bral enkrat, dvakrat, trikrat, še vedno ne bo razumel, verjemite mi pa, da se ga da razumeti, če je človek dovolj vztrajen. Če je človek dovolj vztrajen, če ga prebere desetkrat, bo pač to razumel. Ker to preprosto ni astrofizika, ni to odkrivanje nastanka vesolja. So pač stavki mogoče nekoliko bolj zapleteni, termini, ki se uporabljajo, bolj zapleteni. Kljub temu, kar sem uvodoma povedal, se sam vedno zavzemam za zakone, ki so preprosti, enostavni, vsem razumljivi, vsaki gospodinji razumljivi. So pa določena vprašanja, ki pa ne morejo biti vsaki gospodinji razumljiva, ker so preprosto strokovna. Tudi tega zakona ne bodo gospodinje uporabljale, zakon bodo uporabljali bolj ali manj profesionalni uporabniki. Če se bodo potrudili, ga bodo razumeli. Iz izkušenj, kolega Vizjak, iz izkušenj pri pripravi zakona vam povem, da marsikdo, ki je sodeloval pri pripravi ali, recimo, s katerim smo se usklajevali in je pljuval in kritiziral zakon, potem sem pa rekel, da pa naj predlaga člen, kako naj ga spremenimo, pa ni vedel, kateri člen to je, ker ga sploh prebral ni. Na ta način težko potem [[…]]Vse te kritike, ki jih beremo v teh dneh v medijih – dvomim, da so ti ljudje ta zakon brali. Se pa strinjam splošno s to skepso, ki si jo omenil, ali se bodo banke aktivirale sedaj ali ne – ja kako, saj z zakonom jih ni mogoče prisiliti! Naredimo lahko ne vem kakšen zakon, še vedno je potem stvar odgovornosti, strokovne usposobljenosti, nekih drugih atributov, ki jih zakon ne more ustvariti iz nič tistih, ki so odgovorni v bankah in drugod, da se pač streznijo in da ugotovijo, kje so in kaj morajo narediti. Tega noben zakon, pa še tako preprost in učinkovit, ne more rešiti. Še to, glede amandmajev, ki jih je SDS predlagala že na odboru. Vsi se zdijo, tudi meni, na prvo pogled zelo tehtni in razumljivi. Recimo zlasti ta, da bi lahko tudi upniki aktivirali predinsolventni postopek. Moram pa reči, da obstajajo pa močni strokovni argumenti proti temu in so bili predstavljeni že na odboru; delno je o njih govoril kolega Frangež in če bo treba, bomo danes te argumente še enkrat dali na mizo, zaradi protiargumentov, zdaj pač nimam več časa, da to dokončam – ali še imam?
Ja, imate eno uro.
Torej so močni strokovni protiargumenti proti temu, da bi se ta in tudi drugi predlogi SDS sprejeli. Ampak, še enkrat – saj vem, da ste najbrž že vnaprej odločeni v opoziciji –,še vedno je tisto, kar bi rad posebej poudaril, to, da če se da, nam pomagajte s kakšnim amandmajem popraviti to, česar mogoče sami nismo vsega videli ali pa smo kaj spregledali, sicer pa vseeno pozivam in apeliram tudi na opozicijo, da zakon podpre tudi zato, ker je to pomembno sporočilo slovenski javnosti in slovenskim državljanom. Saj delamo za isti interes, saj ta zakon je namenjen problemu, ki imamo vsi, ki ga nima samo koalicija, in tak zakon bi jaz predlagal, ne glede na to, kakšna vlada bi bila. Torej, zakon, kakršen je, ni zato takšen, ker je pač takšna koalicija, ampak je takšen, zato ker je to maksimum od maksimuma, ki se ga je dalo potegniti iz tega, kar v Sloveniji imamo v teh, recimo, štirih, petih, šestih mesecih, kolikor smo se ukvarjali s tem zakonom. Toliko bi imel uvodoma, potem pa bi ob posameznih amandmajih, če bo treba, se še oglasil.
Hvala. Postopkovno ima mag. Majda Potrata.
Hvala, gospod predsednik. Moj postopkovni predlog je apel za politično korekten jezik. Ne gre za poseg v svobodo izražanja, ampak gre za izražanje, ki sem ga zasledila in ki nosi vse znake diskriminatornega govora. V teh dneh od 26. novembra do 10. decembra potekajo akcije boja proti nasilju nad ženskami, in diskriminacija je nasilje nad ženskami. Hotela sem reagirati že ob govoru poslanca Tonina, ko je jezikovno razumljivost nekega zakonskega besedila povezoval z gospodinjami, z vsako gospodinjo v vsaki slovenski vasi. Ker se je ta zveza zdaj uporabila še večkrat, bi prosila, nobenega strokovnega analitičnega besedila ne poznam, ki bi povezoval bralno razumevanje ali sposobnost razumevanja besedila s spolom. Ali da bi bilo mogoče trdi, da gospodinje besedila slabše razumejo od katere koli druge prebivalstvene skupine v tej državi. Imajo pa, to pa je statistično dokazano, ženske v Sloveniji višjo izobrazbo kot moški. Politično korekten govor je govor, ki bi rekel, ki ga razume vsak, čeprav imam jaz tudi pomisleke, da je mogoče kaj zapisati tako, da bo čisto vsak razumel, zlasti kadar gre za zakonska besedila. Gospod predsednik, moj poziv gre torej v to smer, da smo političarke in politiki zgled v vsaj politični korektnosti, če že ne moremo biti kako drugače zgled, ko uporabljamo govor. Nedopustno je, in to se pri nas pogosto pojavlja, da hočemo v želji po slikovitem metaforično bogatem govoru – in primere so takšna vrsta – poseči, biti živahni in ne vem kakšni še, pa pri tem žalimo večinsko skupino v tej državi. Hvala lepa.
Hvala vam, za to opozorilo, še posebej v tem obdobju, v katerem smo. Prepričan sem, da bomo to tudi v nadaljnjih razpravah upoštevali. Mislim pa, da nihče ni tudi želel prekoračiti tega razumevanja, tako da je mogoče to opozorilo prišlo tudi v nekem pravem trenutku, še toliko prav, da se tega še bolj zavedamo. Besedo je želel še minister dr. Pličanič. Izvolite.
Hvala. Besedo sem želel zato, ker ima gospa Potrata prav, in se želim opravičiti vsem pripadnicam ženskega spola. V resnici je bila ta beseda, ki sem jo čisto nezavedno nekako povzel po tem, kar sem prej slišal, neprimerna. Opravičujem se, in v resnici je to bilo neprimerno. Se pa strinjate najbrž, gospa Potrata, da gre za neko metaforo, ki se pogosto uporablja. Pri tem sem – vsaj, ko sem jaz to besedo uporabil, čeprav nisem tega posebej ekspliciral, za to se tudi opravičujem – z gospodinjo mislil tudi pripadnika moškega spola, se pravi gospodinjca. Se pa s tem nekako poskuša ilustrirati nekoga, recimo, ki ni tako strokovno podkovan, bodisi pripadnik moškega ali ženskega spola, in je potem pač kriterij za to, ali je nekaj dovolj preprosto, dovolj razumljivo ali ne. Ampak kljub temu se vsem pripadnicam ženskega spola, ki jih sicer globoko cenim in spoštujem, opravičujem za neprimerno uporabo tega termina.
Hvala, gospod minister. Naslednji ima besedo mag. Andrej Vizjak.
Hvala lepa. Tudi jaz pogosto uporabim kakšno metaforo, recimo, da kdaj uporabimo zdravo kmečko pamet. Pa s tem, upam, da ne žalim vseh tistih, ki niso kmetje, ker ti jo praviloma ne uporabljajo. Torej je moč to tako razumeti. Tudi mi smo verjetno nekmetje [[...]] Spoštovani, šalo na stran, nekoliko o teh amandmajih, ki jih je vložila Slovenska demokratska stranka. Spoštovani minister, midva se poznava in niti s kančkom dvoma ne ali z malenkostjo ne dvomim v to, da so bili in da so vas vodili zelo pozitivni nameni, ko ste usklajevali želene rešitve s celo kupico formalistov, ki jih imate okoli sebe v raznoraznih asociacijah. Niti približno ne dvomim, da je bil temeljni namen zakona in tudi temeljni namen te ambicije Vlade po sistemski razdolžitvi iskren in pravilen in pravzaprav pozdrava vreden tudi s strani opozicije. Tudi mi menimo, da je prezadolženost vseh velikosti slovenskih podjetij, tako espejev, malih, mikro podjetij kot srednjih in velikih ključni problem, ne samo teh podjetij, temveč je problem tudi potem neke blaginje v tej državi, kajti taka podjetja ne morejo optimalno funkcionirati, ne zaposlujejo oziroma celo se gredo plačilne nediscipline, ne plačujejo prispevkov, davkov in posledično je ogroženih cela kopica funkcij v tej državi. To je res temeljni problem. Zato ste, ko ste se potem konkretnih rešitev lotili, pa začeli udarjati ob probleme konkretne implementacije raznih ukrepov. Zato še enkrat, mi relativno dobronamerno gledamo na ta predlog teksta in nisem nikjer povedal, da bomo temu tekstu nasprotovali. Sem pa povedal, da pričakujemo neko dobronamernost ali pa, bi rekel, tudi neko podporo predlogom, ki smo jih dali. Za Slovensko demokratsko stranko ne velja tisto, kar ste povedali, češ da je ogromno kritik na ta zakon, pa nobenega konkretnega predloga. Mi smo v obliki štirih amandmajev k 4. členu zapisali zelo konkretne amandmaje in jih bom na kratko še enkrat povzel. Prvi amandma k 4. členu govori o tem, da bi se to preventivno prestrukturiranje, ta razdolžitev nanašala tudi na majhne družbe. Razlog poznam, zakaj ste se pač odločili, da temu ne boste prisluhnili, ker se pač bojite navala na sodišča oziroma da bo teh postopkov potem preveč in da pač nek omejen aparat, ki ga sodišča imajo, ne bo kos temu izzivu. Se pravi, ne gre za vsebinske razloge, gre čisto za praktično operativne, tehnične razloge. Zato težko poslušam tu argumente nekaterih, ki navajajo celo kupico vsebinskih argumentov, da majhne družbe niso zraven. Jih ni! Gre za to, da pač ocenjujete, da sodišča ne bodo izprocesirala tolikšnega pripada zadev in posledično ste odrekli tej skupini podjetij to možnost. Tu je bilo govora o tem, da je tem majhnim podjetjem na voljo ta tako imenovana poenostavljena prisilka, poenostavitev prisilke, ampak mi želim o predinsolventni postopek imeti zato, da v prisilko ne pride, da se to prej uredi, kar pomeni, da ni argument to, da imamo poenostavljeno prisilko, če želimo imeti, predno postane podjetje insolventno, neko prestrukturiranje. Ta res ne drži. Potem najbolj smešen argument z ato, da ne bi uveljavili tega preventivnega prestrukturiranja, je to, da imamo že sedaj, v sedanji zakonodaji orodja za majhna, mikro podjetja. Če jih imamo, zakaj pa so prezadolžena? Očitno ne funkcionirajo ta orodja, zato verjetno tudi uvajate nova orodja, ker obstoječa ne funkcionirajo. In če obstoječa ne funkcionirajo za velike, verjetno ne funkcionirajo tudi za majhne. Saj majhni so ravno tako prezadolženi kot veliki. Skratka, ta predlog, češ da bi veljalo to preventivno prestrukturiranje tudi za majhna podjetja, je po moje utemeljen in bi veljalo z njim poskusiti. Najbolj bistvena zadeva, ampak tudi brez tega bi še preživeli, spoštovani minister, ampak najbolj pomembna zadeva je pa ta relacija dolžnik–upnik. V Slovenski demokratski stranki ocenjujemo, da je problem tako prezadolženosti kot potem tudi insolvetnih postopkov in tudi bornega poplačila upnikov v teh insolventnih postopkih tudi odgovornost dolžnika. Ko dolžnik začuti, da gre zadeva pod breg, vleče predolgo in celo dela v tej kalvariji ogromno škode upnikom. Na koncu pride shirana družba v prisilko, kjer se upniki praktično neznatno poplačajo ali celo zabrede potem cela zadeva v stečaj. Tu pogruntati generalne rešitve, kako to preprečiti, je problem, ker je vsako podjetje specifično, vsako podjetje zaradi specifičnih okoliščin zabrede v težave, lahko čisto nič ni krivo pri tem, lahko je navezano na enega partnerja, ki zabrede v težavo in posledično zabrede tudi ta podrejeni poslovni partner v probleme. Vendar vemo, da praktično nimamo operativnih postopkov ugotavljanja odgovornosti dolžnika za početje v tej kalvariji, preden pride v insolventno pozicijo. Ne poznam niti ene obsodilne sodbe ali kakršne koli sodbe, ki bi jih upniki sprožili proti dolžniku, proti upravi neke družbe, to se pravi upniki, češ da je predolgo zavlačeval s predlogom za takšno in drugačno poplačilo ali insolventni postopek, torej prisilko, ali kar koli drugega. Se pravi dolžnik, uprava nekega prezadolženega podjetja, je tudi zaradi neodgovornosti pogostokrat ali pa po moje največkrat krivec za to, da pride do oškodovanja upnikov na koncu in tudi prezadolženosti tega istega podjetja. Skozi ta zakon ne vidim nekih učinkovitih mehanizmov, kako bi to preprečili oziroma bolj potegnili to odgovornost dolžnika na plan oziroma jo res na pladnju ponudili upnikom, češ uporabite to možnost in stisnite tega, ki vodi v oškodovanje vaših terjatev. Zato smo predlagali amandma. Predlagani smo amandma, čisto preprosto povedano, da ko tudi upnik, banka, država zasluti, da bo določen dolžnik prišel v insolventno pozicijo, da obstaja verjetno, da bo zašel v insolventne postopke v roku enega leta, da tudi ta upnik lahko da pobudo dolžniku, da naj sproži preventivno prestrukturiranje. Če dolžnik to zavrne, ima močne znake odgovornosti in potem pride do prisilke – se pravi, da je imel upnik prav, dolžnik je pa ignoriral to –, torej, če pride potem do insolventnega postopka, da je tu na nek način zelo jasna odgovornost tega dolžnika; ni spravil, ni se poslužil orodij, ki mu jih dajete na voljo, hkrati je podjetje zabredlo v težave in oškodovanje upnikov je tukaj. V tem primeru je treba potrkati na vest tem upnikov oziroma tem dolžnikom, češ, jemljite te stvari odgovorno, kajti sicer boste odgovorni. Spoštovani minister, če bi kakšen od teh dolžnikov že sedel za rešetkami ali pa bil na poti k tem rešetkam, potem bi verjetno marsikateri dolžnik v tej kalvariji prezadolženega podjetja ravnal drugače, bolj odgovorno in verjetno izkoristil vse možnosti tudi za to, da opere svoje ime in odgovornost, da pride do prestrukturiranja oziroma ohranitve nekih zdravih jeder. To, spoštovani, so naši amandmaji, mi mislimo, da so potrebni in pomembni. Še enkrat pa; ta predlog gledamo skozi vsebinsko plat. Še enkrat povedano, menim, da so vsa ta orodja, ta škatla z orodji, ki jih nudi ta zakon, dobrodošla. Je pa veliko vprašanje, ali jih bodo naduti bankirji – pa upam, da nisem zdaj spet koga užalil – uporabili, kajti doslej jih niso. Doslej jih niso in zato mislim, da je tudi velik problem podjetij. Pa poglejte, tudi ta pritisk na banke, ki se odvija v obdobju zadnjih let v tem smislu odgovornosti uprav, nadzornih svetov je povzročil, da se danes bankirji ne upajo dati najenostavnejšega kredita, kaj šele da bi upali podpisali sporazum o finančnem prestrukturiranju, s katerim bi ne samo sebi, ne samo sebi dali en diskont, to se pravi, zmanjšali neko poplačilo dolžnika, ampak tudi nekomu drugemu to vsilili – eni banki, ki ne pristopa k tem sporazumom. To se pravi, nekomu drugemu vsilili to stvar. Veste, kakšna odgovornost je to? Velika odgovornost! Bankirji so danes dokazali, si ne upajo prevzemati tudi trikrat nižje ali desetkrat nižje odgovornosti, kot je ta. Ne zaradi neke opozicijske drže, ampak zelo sem skeptičen do teh rešitev [[…]]Ampak ne rečem, da ne bodo funkcionirale, lahko da bodo. Pustimo se presenetiti. Zato bomo spremljali izvajanje tega zakona in količino vseh teh preventivnih prestrukturiranj. Upam, da ne bomo doživeli podobno usodo kot nešteto zakonov v času Pahorjeve vlade, ki so bili namenjeni podobnim rešitvam, pa od njih pravzaprav je bore malo koristi.
Hvala. Želi še kdo razpravljati? Še. Vabim vas k prijavi. Besedo ima gospod Jože Horvat.
Govorimo o gospodarstvu. Na srečo gospodarstvo ni koalicijsko niti opozicijsko in – kar sem že bolj vesel – je srednjega spola: tisto gospodarstvo, po tem, kar smo se učili v osnovni šoli. No, zdaj pa k resnim zadevam. Najprej bi želel nekako opozoriti na razpravo, ki jo je imel, zdaj ga žal ni tukaj, kolega Frangež. Tako je namreč razpravljal v stališču Poslanske skupine Socialnih demokratov kakor tudi v svoji lastni razpravi in je pokazal na – slišalo se je, razumelo se je – na izjemno pomembnost mnenje Evropske komisije o proračunskih načrtih Republike Slovenije za naslednje leto. Jaz sem vesel, da je Evropska komisija dala pozitivno mnenje za proračunske dokumente Republike Slovenije za leto 2014. Evropska komisija to počenja v skladu z zakonodajnim paketom dvojček, ki je začel v evrskem območju veljati od maje letos. Evropska komisija pogleda proračunske dokumente, torej proračunske načrte za naslednje leto v skladu s Paktom stabilnosti in rasti in v skladu z Evropskim semestrom za usklajevanje ekonomskih politik. Rekla je, da je tu naš načrt, gre za načrt – lahko bi rekli tudi spisek želja, ampak sem bolj resen in rečem, to je proračunski načrt – in je ugotovila, da ni nekih razhajanj v skladu z obema dokumentoma, ki sem ju prej omenjal. Gotovo se pa vsi zavedamo, da je pomembna realizacija teh načrtov. Ampak tukaj za uvod naredim piko in potem nadaljujem pri amandmaju k 4. členu Slovenske demokratske stranke, ki želi, da ta postopek preventivnega prestrukturiranja ta zakon tudi vpelje oziroma da ta zakon tudi dovoljuje nad majhnimi gospodarskimi družbami. Mi bomo ta amandma podprli, zato ker v našem gospodarskem programu Nove Slovenije-krščanskih demokratov temelji slovensko gospodarstvo prav na malih in srednje velikih podjetjih. Kot je kolega Tonin že povedal v stališču poslanske skupine, mi razumemo mala in srednja podjetja v Sloveniji kot fundament, kot temelj, kot jedro slovenskega gospodarstva. Seveda ne omalovažujemo tudi velikih gospodarskih družb, tudi te so še kako pomembne, ampak temelj, fundament je na malih in srednje velikih podjetjih. Zakaj toliko to poudarjam? Treba je prebrati letno poročilo Evropske komisije o malih in srednje velikih podjetjih, to je bilo izdano včeraj, 26. novembra 2013. Evropska komisija v letnem poročilu o malih in srednje velikih podjetjih ugotavlja, da lahko letos v Evropski uniji prvič po petih letih pričakujemo povečanje zaposlenosti v malih in srednje velikih podjetjih in povečanje njihove dodane vrednosti. Tukaj bom operiral s številkami, potem bom govoril tudi o Sloveniji in tudi s številkami. Skupna zaposlenost v malih in srednje velikih podjetjih naj bi se v primerjavi z 2012 povečala za 0,3 odstotka, dodana vrednost pa za 1 odstotek. Pozitiven razvoj je pričakovati tudi naslednje leto. Podatki tudi kažejo, da so bile lani izgube delovnih mest pogostejše v ranljivih državah članicah, vendar se je tudi tam trend upadanja upočasnil. Evropska mala in srednje velika podjetja so bila v začetku veliko bolj odporna na krizo kot velika podjetja, vendar so zaradi šibkega domačega povpraševanja potrebovale več časa za okrevanje. Lani je bilo v Evropski uniji 20,4 milijona malih in srednje velikih podjetij, ki so zaposlovala 86,8 milijona ljudi, kar predstavlja 66,5 odstotka vseh delovnih mest v Evropski uniji. Sektor malih in srednje velikih podjetij je lani prispeval 57,6 odstotka bruto dodane vrednosti zasebnega nefinančnega gospodarstva v Evropi. Večina malih in srednje velikih podjetij v Evropi je mikro podjetij. In zdaj k Sloveniji. Kot rečeno, je Komisija včeraj objavila tudi podatke o napredku posameznih evropskih držav pri izvajanju Zakona o malih podjetjih v letu 2012. V Sloveniji je bilo leta 2012 preko 108 tisoč malih in srednje velikih podjetij, ki so zaposlovala okoli 420 tisoč ljudi in proizvedla za približno 11 milijard evrov dodane vrednosti. Mala in srednje velika podjetja so predstavljala 99,8 odstotka vseh podjetij in prispevala 64,1 odstotek dodane vrednosti, predstavljala pa so tudi 71,7 odstotka vseh delovnih mest v zasebnem nefinančnem sektorju. Slovenska mala in srednje velika podjetja še vedno čutijo posledice krize, zlasti gradbeni sektor. Obeti za 2013 pa so bolj pozitivni. Zakaj to govorim? Preprost račun pokaže, lahko rečemo, da je sicer teoretičen, če upoštevamo, da imamo v Sloveniji 108 tisoč malih in srednje velikih podjetij, in če bi samo vsako drugo podjetje zaposlilo enega delavca, potem to pomeni nekaj čez 50 tisoč novih delovnih mest – in mi bi zadevo rešili v Sloveniji! Res je, zveni teoretično. Lahko in imamo pravico in dolžnost, da si postavimo visoke cilje. Se pravi, vsako drugo malo in srednje veliko podjetje samo eno novo delovno mesto in smo Slovenijo rešili. Zato obžalujemo, gospod minister, da nekako niste uspeli doseči soglasja tudi z Obrtno-podjetniško zbornico. Povedali ste, kar vam verjamem, da ste se z njimi pogovarjali, ampak da ni soglasja. Torej, Obrtno-podjetniška zbornica iz razumljivih razlogov tega zakona ne podpira. Poglejte, to ni nobeno napadanje z naše strani, s strani Poslanske skupine Nove Slovenije. Uvodoma sem povedal, da ste vložili gotovo veliko truda, tudi ta zunanja pravna institucija, ki ste jo angažirali, je – ,jasno, proti plačilu – najbrž svoj izdelek naredila dobro, po vaši oceni. Ampak dejansko tu strižejo nekako naši pogledi na slovensko gospodarstvo. Kot rečeno; v Novi Sloveniji imamo prepričanje, imamo orientacijo, da je treba mala in srednje velika podjetja še posebej spodbujati, jim ustvariti okolje, da bi lahko realizirala ta cilj, o katerem sem govoril. Se pravi, vsako drugo malo, srednje veliko podjetje v Sloveniji eno novo delovno mesto in smo Slovenijo rešili. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo ima gospod Aljoša Jerič, pripravi naj se gospod Rihard Braniselj.
Hvala lepa. Pridružujem se mnenju glede tega, da je treba omogočati čim večje zaposlovanje tudi v malih podjetjih. Samo konkretno tu ne govorimo o predlogih za spodbujanje zaposlovanja, ampak o zakonu, ki bo v prvi fazi ustavil zmanjševanje zaposlovanja, ustavil stečaje oziroma ne popolnoma ustavil, ampak skušal v tisti meri, kjer je mogoče prestrukturiranje, to poenostaviti in pospešiti. Če govorimo o tem, da pomagamo malim podjetjem, se potem, če se kar direktno dotaknem predlaganega amandmaja SDS, kjer predlagajo, da se v 44.b členu postopek preventivnega prestrukturiranja razširi tudi na majhne družbe, moram našteti nekaj razlogov, o katerih smo tudi že nekaj slišali danes, zakaj razširitve tega člena ni smiselno sprejeti. Namreč, gre za nepotrebno obremenjevanje tako v smislu stroškov kot v kompleksnosti postopka. Ravno majhne družbe po navadi, v veliki večini majhne družbe imajo največ od ene do dve banki upnici in za njih je predvidena poenostavljena prisilna poravnava v tej noveli. Ne nazadnje tudi vidim, da smo vsi to ugotovili, da nekje teh 15 sodnikov ne bi bilo sposobnih obdelati več deset tisoč teh postopkov naenkrat. Se pravi, če smatramo, da je bistveno za ohranjanje in za omogočanje, da stečejo ti postopki prestrukturiranja čim prej, če je časovna dimenzija pomembna, potem mislim, da je zelo smiselno, da se za majhne družbe uporablja poenostavljena prisilna poravnava. Če na hitro grem skozi to, kaj je potrebno za to enostavno prisilno poravnavo, je za majhne družbe treba priložiti poročilo o finančnem položaju in poslovanju dolžnika, načrt finančnega prestrukturiranja, dokaz o plačilu začetnega predujma in notarski zapis dolžnikove izjave o resničnosti, poštenosti poročila o finančnem položaju in poslovanju. Se pravi, ni treba predložiti revizijskega poročila, poročila pooblaščenega ocenjevalca vrednosti podjetja, kar bistveno zmanjša stroške in poenostavlja postopke in skrajšuje čas teh postopkov. Tako se mi ne zdi se smiselno podpreti tega amandmaja, če govorimo o tem, da želimo pomagati majhnim podjetjem. Kar se tiče amandmaja naprej, ki predlaga tudi pobudo upnika, da se postopek operativnega prestrukturiranja sploh začne. Tudi tukaj bi rad komentiral, zakaj smatram, da to v praksi ni v redu, ne bi bilo v redu in ne bi funkcioniralo. Zato ker po predlogu te novele je edini predlagatelj lahko dolžnik in to v trenutku, ko še ni insolventen. Se pravi, položaj, ki ga predvideva ta trenutna novela, da predlagatelj, dolžnik ni insolventen, ne morejo upniki predlagati tega, zato ker ni prišlo še do trenutna insolventnosti. Tu gre za neko poslovno skrivnost in sam dolžnik je tisti, ki mora vestno oceniti, ali mu ta insolventnost preti v roku enega leta. V primeru, ko gre za stanje, da podjetje lahko postane insolventno v obdobju enega leta, upniki nimajo dovolj informacij, da bi lahko bili upravičeni predlagatelji, tako da se mi tudi ta amandma ne zdi smiseln. Kar se tiče drugega teksta, tudi v predlaganem amandmaju, da bi zaradi odpustitve dejanj ali dejanj, ki niso v skladu s profesionalno skrbnostjo poslovnofinančne stroke ali stroke upravljanja podjetij, se pravi, predvideva še dodatno odškodninsko odgovornost, ki bi sledila dolžnikom, ki ne bi tega sprožili. Mislim, da ni treba določiti še eno v vrsti odškodninskih odgovornosti. Se pravi, če ugotavljamo, da se tovrstni postopki ugotavljanja že obstoječih odškodninskih odgovornosti ne odvijajo, kot bi se morali, je treba poiskati vzroke za to in jih odpraviti, ne pa dodajati še dodatne člene s podobno vsebino spet z rezultatom, da se ti novi postopki ne bodo odvijali. Na različnih drugih delih najdemo definirane odškodninske odgovornosti, tako v tem zakonu, katerega novelo imamo pred seboj, kot tudi v Zakonu o gospodarskih družbah. Tako se mi ne zdi smiselno dodajati na tem mestu še te vrste odškodninske odgovornosti, zato amandmaja ne bom podprl. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Vizjak, postopkovno.
Hvala lepa. Čisto na kratko. Spoštovana, predlagal bi, ker smo prej tudi imeli predlog podobne narave, da bi zaradi lažjega dela naših služb, ki pripravljajo magnetograme, razpravljavci opustili v vsakih dveh besedah "eee ...", "eee ...". Namreč, gospod Jerič je po mojem rekel "eee ..." skoraj večkrat, kolikor je besed izrekel. Če mi ne verjame, naj svoj magnetogram prebere. Iz tega naslova bi predlagal, da smo v svojih razpravah tudi nekoliko korektnejši, tudi do teh, ki pripravljajo magnetograme.
Hvala lepa, gospod Vizjak. To ni bil ravno postopkovni predlog, ste pa posegali tudi na področje gospe Potrate, tako da nadaljujemo z razpravo. Naslednji je na vrsti gospod Rihard Braniselj.
Hvala lepa. Dotaknil bi se amandmajev Slovenske demokratske stranke, ki gredo v dve smeri. Moram pa reči, da mi niso všeč, ker niso dobri; seveda ne zaradi tega, ker so jih vložili kolegi. V prvi meri gre v smer, da institucionalno urejamo tudi možnost, da upniki dolžniku predlagajo ta postopek finančnega prestrukturiranja. Mislim, da to ni treba urejati institucionalno v tem zakonu, konec koncev lahko upniki dolžnika kadar koli opozorijo. Druga stvar je, da dolžniki sami vedo, kakšno je njihovo zdravstveno stanje, bolje kot upniki. Tretja stvar je vsekakor ta, da bi mogoče nekdo celo mislil, da gremo v smer, kjer od upnikov zahtevamo aktivno delovanje takrat, ko mora biti kompletna aktivnost na strani dolžnika. Bojim se, če bomo to sprejeli, da se bo dolžnik lahko izgovarjal, ko ni pravočasno začel tega postopka, da ga nihče od upnikov na to ni opozoril. Zato opozarjam na te stvari, ko jih enkrat želimo uvesti zaradi tega, da bomo dolžniku naprtili višjo stopnjo odgovornosti, da lahko naredimo tudi nasprotno. Mi vemo, da po načelih stečajne zakonodaje ima dolžnik eno bistveno dolžnost: tisti trenutek, ko ne more plačati v roku ene same položnice, po domače povedano, je dolžan sprožiti ustrezne postopke. Zdaj gremo celo fazo prej, ko vežemo ta trenutek odgovornosti na tisti trenutek, ko se zave, da ne bo mogel v roku enega leta plačati ene same položnice. In se ne strinjam s tem, da nimamo možnosti odškodninsko in kazensko preganjati tistih dolžnikov, ki to jemljejo zlahka ali pa škodljivo za upnike. Vsi inštrumenti so, vendar pa v tem primeru rabimo aktivnost na strani upnikov, ki bodo zahtevali odškodninske postopke in kazenske postopke. Druga stvar, amandma se nanaša tudi na to, da naj bi se postopek finančnega prestrukturiranja vodil tudi nad majhnimi družbami. Potem se vprašajmo, zakaj se ne bi vodil tudi pri osebnih stečajih, pri fizičnih osebah, ki so nesolventne. Tudi tukaj lahko potem raztegnemo te možnosti, vendar po eni strani imamo nov institut, ki se bo moral še preveriti, ki ga bo moral nekdo dobro obvladati, imamo omejene kapacitete tako strokovne kot kadrovske na strani sodišč. Posebej v ta namen smo uvedli poenostavljen postopek prisilne poravnave za takšne primere. Sicer pa sama orodja ne bodo pripomogla k ničemur, če teh orodij ne bomo uporabljali, vendar že sam nabor orodij ni nič neškodljivega .Mislim, da je primerno, da to orodje najprej ponudimo tistim, ki so najbolj ranljivi in najbolj izražajo nek javni interes, to pa velika podjetja. Velika in srednja podjetja. Ker primerjave z drugimi državami članicami kažejo, da imamo tukaj velik deficit, da so ravno tudi ta podjetja, ki smo jih v preteklosti največ izgubili, in če se nam potopi eno tako podjetje, je to reševanje zelo težko in tudi škode pri enem samem ogromnem velikem podjetju je veliko; ne samo škode za javne finance, škode pri zaposlovanju, izgubimo delovna mesta, izgubimo dobavitelje, izgubimo know-how, izgubimo tržne mreže, izgubimo –o zaposlenih sem že govoril. Zato je na mestu, da je ta trenutek to omejeno na srednja in velika podjetja. Teh amandmajev ne bom podprl.
Hvala lepa. Mag. Andrej Šircelj, imate besedo.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Spoštovani minister! Meni je bilo zelo všeč na začetku oziroma ko sem vas poslušal, minister, ko ste rekli, da vi upoštevate dejansko stanje, v katerem je gospodarstvo in v katerem so banke. Zaradi tega se načeloma strinjam oziroma pozdravljam kakršne koli napore za to, da se dejansko to spremeni. Namreč, za kaj gre? Gre namreč za to, da so krediti oziroma dolgovi gospodarstva za 135 odstotkov večji, kot je kapital gospodarstva. Z drugimi besedami govorimo o tem, da če ima gospodarstvo deset milijonov kapitala, ima potem to gospodarstvo 13 in pol milijona kredita, kar seveda pomeni, da to razmerje ni pravilno, ni v redu, ni gospodarno, ne zagotavlja varnosti itn. in zaradi tega so potrebni ukrepi. Zaradi tega se bom potem tudi navezal na amandmaje, vsaj na enega izmed njih, o tem, da ima tudi upnik določeno vlogo in da tudi upnik lahko začne določene postopke. Namreč, zakaj? Upnik je banka. Upnik je dejansko banka, dolžnik je seveda podjetje. O tem govorimo. Če je upnik banka, se ne morem strinjali s tezo, ki je bila pač nekako povedana v teh razpravah, in sicer problem bank je, da so podjetja prezadolžena. Ja kdo jih je pa prezadolžil? Banke. Kje pa so vzela podjetja kredit? Pri bankah. Vsaka banka ima, ko sprejema odločitev o tem, ali bo nekemu podjetju dala kredit ali ne, popolno bilanco, popolnoma vse informacije lahko dobi, preden da kredit. In kredite so dajali. Takrat ko je, recimo, razmerje med tem, da imamo kapitala sto, kredita pa 50, takrat je to problem dolžnika, je problem, težava podjetja. Če imamo pa takšno razmerje, kot je pa pri nas, potem pa to ni samo težava podjetja, ampak je tudi težava bank, saj so one odgovorne in one so dale preveč kredita na napačne bilance oziroma na prave bilance, pa še vedno so dajale kredite in kredite in kredite. In sedaj se glede na to, da Slovenska demokratska stranka želi in zahteva tudi določeno vlogo in odgovornost bank pri tem, pozicijske stranke pravijo: ne. Kajti tukaj, ko govorimo o upniki in dolžniku, vemo, kdo je upnik, in vemo, kdo je dolžnik. To niso neki teoretični pojmi, ampak je ena izmed slovenskih bank oziroma tudi tujih, manjših bank itn. Zaradi tega je popolnoma upravičeno, da ima tudi upnik, v tem primeru seveda banka, možnost in odgovornost, da začne katere koli postopke v skladu s tem zakonom oziroma da začne ta postopek, ki bi pomenil tudi na neki strani to, da bi se podjetja razdolžila. Tako ne smemo mešati, kdo je kdo. Ne smemo zamešati vzroka in posledico. Dejansko so banke tiste, ki so dajale kredite, in banke so odgovorne za to, ampak mi tukaj rešujemo banke. Mi rešujemo banke in bankam ne dajemo nobene odgovornosti in zaradi tega je to vprašljivo. Vprašljivo je tudi zaradi tega – ker mi lahko govorimo o odgovornosti dolžnika. Po ZGD je odgovornost dolžnika, vendar po ZGD lahko dolžnik zapre družbo, uvede take in take postopke, lahko to naredi, navsezadnje ima tukaj vse možnosti, organi ga morajo spremljati, mora plačati vse davke itn., potem zapre družbo. Ta dolžnik je dal tudi banki določena jamstva – moral bi jih dati, takšna ki jih zahteva banka ali ki jih je zahtevala banka. Če jih ni zahtevala – problem banke! Če jih ni zahtevala, problem banke, in dolžnika, če je v tem primeru goljufal ozirom če je naredil neko kaznivo dejanje in tako naprej. S tem zakonom želimo prenesti vse breme dejansko na podjetja, medtem ko bodo banke lahko spremljale vse to, sprejele odločitve, ali bodo šle v to ali ne bodo šle in tako naprej. To je ta težava in tukaj imam, minister, potem tudi nekaj vprašanj oziroma kot ste sami rekli, tukaj ni neke sistemske prisile. Bankam dajemo tukaj možnost, ki jo imajo že zdaj, banke bi se lahko že v zadnjih šestih letih dogovorile med seboj, za t. i. sindicirane kredite; kdo bo koliko dobil, kako bo dobil, kako si bodo to razdelili. Poglejte, jaz verjamem, da so bankirji velikokrat sedeli za skupno mizo, pa se niso nič odločili, pa se niso odločili, pa so sedeli še enkrat, pa še enkrat, pa še enkrat. In zdaj je tu težava, o kateri ste tudi vi govorili. Namreč, vi ste rekli, da bi si želeli tudi vi kaj drugega na mizi, nek drug zakon, pa žal zaradi različnih razlogov tega ni mogoče, in da boste tudi pristopili, minister, k novemu zakonu, da ta zakon dejansko ni najboljša varianta, in tako naprej; ampak da ga je težko napisati. Da je malo strokovnjakov v Sloveniji glede tega, da je malo ljudi, ki se ne spoznajo na vse to, in zaradi tega so, kot ste sami rekli, predpisi zapleteni in še bolj zapleteni in težko razumljivi za vse ljudi, verjetno jih poznajo samo nekateri. Navsezadnje ste, kot vem, in tudi sami ste povedali, dali ta zakon pisati neki odvetniški družbi. Zagotavljam vam, da ta odvetniška družba bo znala razlagati zakona in bo pravilno razlagala zakon in verjetno bo ona tista, ki bo najprej razložila zakon, potem pa bo verjetno Ministrstvo za pravosodje dalo štampiljko, da je tako pravilno – če je temu tako. Sprašujem vas, ali pa morda ni interesa na Ministrstvu za pravosodje za spremembo tega zakona, ker obstoječi lobiji držijo svoje pozicije in ne želijo spremeniti ničesar in ne želijo spremeniti zapletenih postopkov, ki lahko pomenijo stečaj ali kateri koli drug postopek finančne konsolidacije. In ali ni morda s tem, ko pravite, da na eni strani nimamo zadosti ljudi, ki bi to enostavno znali napisati, na drugi strani imamo le nekatere – jaz jih spoštujem, nimam nobenih težav – izkoristijo tržno nišo tudi na tem področju in pišejo zakone za Ministrstvo za pravosodje in preko njih prihajajo noter določeni lobiji in preko njih imamo težave, ne vem, s stečajnimi postopki in s stečajnimi upravitelji in tako naprej. In ali lahko zagotovite, da pa tukaj spet ni vpliva nekega lobija – recimo največjih slovenskih bank. Kot vem, ne samo da nekatere tuje banke zapuščajo Slovenije, ampak zapuščajo tudi komitente, ker se pač s tem ne strinjajo in se s tem povzroča velika škoda, če odpovedujejo posojila. Namreč, treba je vedeti, da ima banka vedno, če se spremenijo takšne in takšne okoliščine, posebej zdaj pri novejših posojilih, potem banka enostavno prekine posojilo in zahteva kadar koli vračilo. Tako je to vprašanje na mestu, pač glede na vaše izjave, ki ste jih tudi tukaj povedali – skratka, da ni pravih strokovnjakov in tako naprej. Drugo vprašanje, opravičujete to, zakaj ne majhna podjetja. Cel svet, če želite, vsekakor pa Evropa, ima posebne programe za mala in srednja podjetja, ima posebne rešitve, da jim olajša poslovanje. Mi jih tukaj izvzemamo iz nekih posebnih rešitev. Prav, če imajo samo pri eni banki kredit, potem pač ne bodo prišla noter in se bo pač ena banka z njimi pogovarjala. Ampak zakaj jih sistemsko izvzemamo in jih postavljamo v slabši položaj oziroma neenakopraven položaj glede tega? Mi jih sistemsko izvzemamo! Naš predlog gre v to, da jih, seveda, vključimo. To je sedaj drugo vprašanje, ali je treba tukaj bankam dejansko nekaj pokazati, nekaj narediti in tako naprej. Ampak, poglejte, male banke, vsaj tiste tuje, se dejansko s tem ne strinjajo. Navsezadnje se tudi, če želite, Banka Slovenije ne strinja s tem, da se poveča odstotek na 60 odstotkov, da se začne lahko ta postopek. Ker potem bo dejansko več stečajev, glede tega amandmaja, ki je bil sprejet v odboru s 50 na 60 odstotkov, ko se poveča ta odstotek za prisilno poravnavo. Dejansko je tukaj ta problem. Kot vem, se Banka Slovenije s tem ne strinja, ker pravi, da bo zaradi tega več stečajev. Ali je ta zakon, glede nato, da vpliva na bančništvo, glede na to, da vpliva na gospodarstvo, in glede na to, da je nadzornik Banka Slovenije usklajen z Banko Slovenije – jaz berem, da imajo drugačna mnenja. Poglejte, berem izjave Banke Slovenije. Zaradi tega je to naslednje vprašanje. Vi si seveda želite popolno podporo, ne sprejemate pa popolnoma utemeljenih predlogov amandmajev, ki jih daje Slovenska demokratska stranka glede na dejansko stanje, glede na to, da mora tudi upnik imeti določeno odgovornost pri kreditiranju, če imamo 13,5 milijona kredita na 10 milijonov kapitala v gospodarstvu. In to je dejansko stanje. Tukaj bankam ne želite naložiti določene odgovornosti tudi pri tem, ampak samo dolžniku. To je sedaj tisto, kar je. Tudi opozicija lahko na takšen ali drugačen način zagovarja [[…]]se opravičujem – pozicija lahko zagovarja oziroma sedanja koalicija, da so ti amandmaji nepotrebni, nestrokovni in tako naprej. To ni res! To enostavno ni res. Nam gre v tem primeru za gospodarstvo in za to, da banke začnejo dejansko nekaj delati. Mislim, da od tega zakona ne bo velike koristi. Se pa bojim, da se za vsemi zapletenimi določbami, pač skrivajo določeni interesi. Prosil bi vas, minister, da poveste nekaj o tem oziroma da zanikate, če temu ni tako. Hvala lepa.
Hvala lepa. Minister, izvolite.
Hvala, spoštovana podpredsednica. Spoštovane poslanke in poslanci! Ta diskusija gospod Širclja se mi zdi zelo pomembna in zato se bom zelo potrudil z odgovorom na vsa ta vprašanja. Najprej, ko gre za to temeljno ugotovitev, da ni sistemske prisile za banke. Ni je, in tudi je ne vidim, kako bi lahko bila, če bi sprejeli ta amandma, da lahko tudi upniki predlagajo predinsolventni postopek. Tukaj je beseda "lahko". Lahko ga, lahko ga ne. Tukaj je pač neka možnost. Če banke do sedaj niso, če bo to še naprej obveljalo, tudi s tem amandmajem se ne bo čisto nič spremenilo. Se bom vrnil nazaj na te strokovne protiargumente, o katerih sem prej govoril, ki sicer govorijo zoper predlog, ki se zdi – tudi meni se je zdel, še vedno se zdi nekako logičen in razumljiv –, ko pa človek pogleda celoten sistem, tudi celotno novelo, pa celoten zakon – treba je brati zakon kot celoto z novelo vred, pa tudi pravni red kot tak, je treba imeti pred očmi – potem vidi, da je le več razlogov proti kot pa za. Ampak če je temeljni razlog za ta amandma ta, da bo potem pa to neka sistemska prisila za banke – je ni. Sistemska prisila bi bila, če bi napisali, da upniki morajo predlagati tak in tak postopek, če ga ne, se jih sankcionira tako in tako. Potem bi prevedli to v obstoječe upnike, to so banke, pa bi rekli, da banke morajo [[…]]Potem bi še, recimo, razmišljal v tej smeri, da bi s tem nekaj dosegli v smeri sistemske prisile, kar pa je – s tem se popolnoma strinjam – glavni problem. Banke so bile do sedaj pasivne. To, če jim mi vsa ta orodja dajemo, tudi če bi sprejeli ta amandma, kot rečeno, ne bi s tem te sistemske prisile nič povečali. Moram tudi povedati svojo izkušnjo iz časa priprave tega zakona, ko sem se prvič srečal s tem svetom bankirjev, finančnim svetom, o katerem sem imel prej kar visoko mnenje, pa so me zelo zelo razočarali. Praktično popolna pasivnost, tudi ko je šlo za predloge, kaj sploh narediti. Logično, če imajo nobenega interesa nič narediti, potem tudi niso nič predlagali in so se v veliki meri pridružili prevladujočemu pristopu, ki velja v Sloveniji, in to je ta, da ko nekaj nekdo predlaga, je edino, kar večina zmore, to, da sesuva to, kar nekdo predlaga. Moram reči, da to kar SDS daje na mizo, ni del tega, so konstruktivni predlogi, za katere pa žal obstoja v resnici več razlogov proti kot za. Za vse tri amandmaje; tako za tisti, ki govori o tem, da bi lahko tudi upniki predlagali, dali iniciativo za predinsolventni postopek, kot tudi tisti, ki govorijo o razširitvi tega na majhna in ostala podjetja, torej ne samo na srednja in velika, in tisti, ki je potem povezan s tema dvema, to je odškodninskih odgovornosti dolžnika, ki ne bi sprejel take pobude. Če zdaj nadaljujem glede temeljnih vprašanj, ki bi, če ne bi ostala odgovorjena, lahko zbujala nek dvom, sum, da stvari niso bile čiste, da so tu neki lobiji prišli z nekimi interesi skozi in tako naprej. Najprej glede sistemske prisile. To je odgovor na prvo opazko ali ugotovitev. Kako je zakon nastajal? Še enkrat. Lahko povem tako, kot je to bilo, čisto iskreno in pošteno. Torej mi smo se lotili najprej zakona o sistemski razdolžitvi, z res iskreno ambicijo narediti za del problema, ki ga imamo na insolventnem področju, torej za vprašanje razdolžitve, narediti sodoben zakon, ki bo omogočal hitro, učinkovito razdolževanje slovenskih podjetij, s čim manj formalizmov, s čim manjšo vlogo sodišč, zlasti pa omogočil to vse skupaj v situaciji, ko podjetje še ni insolventno, ko je še dovolj časa za to, da se reši, ko še voda ne teče v grlo. V to smo res vložili ogromno energije in prišli do neke točke in potem ugotovili, da preprosto, kot sem uvodoma povedal, z ekipo, ki je to delala, ne znamo tega pripeljati do konca v predvidenem roku, ki smo ga imeli. Preveč zapleteno je bilo, premalo časa je bilo, premalo ljudi je bilo, ki bi znali pomagati tukaj in zato mi potem ni ostalo drugega, kot da sem oblikoval drugo ekipo, v kateri v resnici sodeluje tudi eden od slovenskih odvetnikov iz znane ljubljanske odvetniške pisarne. Tudi ta prvi svetovalec je bil odvetnik – ta ki mi je pomagal pri zakonu o sistemski razdolžitvi. Želel sem namreč nekoga iz prakse, ne nekoga, ki bi kot teoretik to vprašanje pokrival, vemo pa vsi, da tudi ko govorimo o teoretikih, recimo akademikih, ki se ukvarjajo z vprašanjem insolventnega prava, so prsti ene roke veliko, veliko preveč za to, koliko imamo takih ljudi v Sloveniji. Torej praktično nikogar nimamo; enega, dva, tri, ki se s tem ukvarjajo! Kot rečeno, želel sem ljudi iz prakse in tukaj je jasno, da največ izkušenj imajo pravniki, če govorimo o pravnikih po praksi, ravno odvetniki. Tu ne vidim nobenega problema. Ekipa, ki je delala prvi zakon, in ekipa, ki je delala drugi zakon, ni bila sestavljena samo iz odvetnika ampak iz vrste drugih ljudi, pravnikov in tudi ekonomistov. Tudi v tej drugi skupini, ki sem ji dal za nalogo, da potem združi vse to, kar smo v zakonu o sistemski razdolžitvi pripeljali do neke točke, pa potem nismo znali tega dokončati, da to združijo oziroma inkorporirajo v zakon o finančnem poslovanju. Tudi v tej skupini je sedelo cel kup ljudi, ki niso odvetniki, ki niso pravniki. Torej, sestava te skupine je bila zelo skrbno premišljena, zalo skrbno sem premislil, kdo bo tam notri sedel, zato da zagotovim ravno to, kar ste – ali pa kar si, gospod kolega Šircelj – uvodoma vprašali, ali lahko zagotovim, da lobiji niso vplivali. Lahko zagotovim, da lobiji niso vplivali. Noben lobi, ne bančni ne kakšen drug lobi, čeprav tudi teh poskusov je bilo ogromno. Torej varovalka za to ali pa nek kontrolni mehanizem za to, da kljub mojemu naporu in moji skrbi, skrbi mojih sodelavcev, zato da smo res poskrbeli za uravnoteženje vseh interesov, zlasti smo pa ves čas skrbeli za to, da bo samo javni interes tukaj zaščiten in noben drug, zato smo imeli kot dodatno varovalko še vse štiri mednarodne oziroma evropske institucije, zlasti Mednarodni denarni sklad, ki bi – upam, torej, tega ne morem trditi –, če bi opazil neko nesorazmerje, neko favoriziranje ene skupine na račun druge, nas najbrž na to opozoril, glede na to, da je intenzivno z nami sodeloval. Mednarodni denarni sklad je poslal zelo kvalificirane eksperte, zlasti nekega kolega pravnika, Nemca. Pomembno je, da to poudarim: Nemca, ker gre za sistem, po katerem se običajno zgledujemo, ko pripravljamo zakonodajo, tudi insolventno področje ni nobena izjema. Tako smo imeli kup intenzivnih pogovorov, brez stormingov. Naj povem, da sem pri vseh teh pogovorih, pri vseh teh diskusijah tudi pri pripravi zakona namenoma, ravno zato, da bi preprečil prevlado partikularnih interesov posameznih skupin, sem že pri pripravi zakona o sistemski razdolžitvi, in nič drugače ni bilo zdaj pri tem finišu, kjer se je celotna vsebina zakona o sistemski razdolžitvi vključevala v ZFPPIPP, oblikoval skupino, sestavljeno iz predstavnikov čisto vseh nosilcev partikularnih interesov. Če bi kdo favoriziral enega, bi najbrž drugi to opazil. Priznam, da je iz razloga, ki ga še nisem uspel identificirati, izpadla Obrtno-podjetniška zbornica; ne, ker jaz tega ne bi želel ali pa ker bi jaz dal tak ukaz, naj ne sodeluje. Če se boste spomnili tiste prejšnje novele spomladi, so vsi sodelovali, tudi Obrtno-podjetniška zbornica. Tu so preprosto iz nekega razloga izpadli, sam pa nisem bil dovolj pozoren na to in nisem tega opazil, preden je zakon prišel v proceduro. Skratka, ves čas so bdeli nad enim in drugim zakonom raznovrstni nosilci partikularnih interesov, v obliki raznih zbornic, združenj in tako naprej. Torej, imeli so taka in drugačna stališča, kot rečeno, in z vsemi je usklajeno, s čisto vsemi, razen z Obrtno-podjetniško zbornico, pa še to samo v delu, ki se nanaša na tisti prag 50 odstotkov, štiri leta. Tudi zato so pomembni protiargumenti, zakaj tega nismo mogli sprejeti – ne zato, ker bi favorizirali srednja in velika podjetja, dol bi nam pa visela ali brigalo bi pa nas za majhna in mikro podjetja. To ni res! Torej, prepričan sem, da je na primeren način uravnoteženo za vse, da so tu rešitve za vse, so pa neki razlogi, neki argumenti, h katerim se bom še vrnil, zakaj predinsolventni postopek ni namenjen malim in srednjim podjetjem, zakaj je pa mogoče v resnici nekoliko več pozornosti, nekoliko več energije – na splošno, v celotni noveli, ne samo v predinsolventnem postopku, bilo dane srednjim in velikim podjetjem. K temu se še vrnem, ampak rad bi še dodatno pojasnil in zagotovil, da smo tu naredili vse, sem prepričan, učinkovito in uspešno, da lobiji niso uspeli priti s svojimi interesi skozi. Sprašujete, ali je z Banko Slovenije usklajeno. Ja, seveda je usklajeno, saj je ravno Banka Slovenije zelo konstruktivno in intenzivno pomagala pri pripravi tega zakona! Predstavnik Banke Slovenije je sedel v skupini, ki je pripravljala tako prvi zakon kot drugi zakon. Torej, predstavnik Združenja bank Slovenije je sedel v prvi skupini, ko je šlo za zakon o sistemski razdolžitvi, v tej drugi ne, pa ne, ker ga ne bi hoteli imeti, ampak preprosto – naj povem še enkrat – nobenih rešitev tu ni bilo na mizi, sama kritika. Dobro, če kritiziraš, potem pa povej, kaj bi ti naredil, tako kot je SDS zdaj povedala. Veste, na ta način je težko delati. Poleg tega je bilo treba hitro narediti. Nekdo je ugotovil, se ne spomnim kdo, da je ta finiš, se pravi inkorporacija zakona o sistemski razdolžitvi v ZFPPIPP se zgodila v parih dnevih – to ni res! Ta skupina, ki jo je vodil, saj lahko kar povem, gospod Jadek, to je pač ta odvetnik iz te ljubljanske odvetniške pisarne, je ta zakon pripravljala kar nekaj časa, kar nekaj tednov, zdaj točne številke nimam, ampak dober mesec zanesljivo, če ne več; dva meseca. Tako to, da je bilo to na hitro pripravljeno, ni res. Res pa je, da je skupina delala od jutra do večera. Toliko v zvezi s tem, kako je zakon nastajal, kako je z lobiji in tako naprej. Še enkrat, zakon je z Banko Slovenije usklajen. To je predstavnik Banke Slovenije povedal tudi na Odboru za pravosodje, tam je sedel in je povedal. Sedel je tudi predstavnik Združenja bank Slovenije, katerega stališče je bilo naslednje: "Zakona niti ne podpiramo niti mu ne nasprotujemo." Torej stališče, ki je, bi rekel, precej skladno s filozofijo, o kateri ste sami govorili, ki vodi banke pri delovanju, in ta filozofija je: ne naredi koraka ne levo ne desno. Ne naredi nič. Tako bi si želel od koga slišati kakšen predlog, kako pa banke, kot pravite, sistemsko prisiliti, da se bodo zmuvale, da bodo naredile kakšen korak. Mislim, da pravno z nekim zakonom jih prisiliti najbrž ne moremo, da bi jim mi predpisali, da nekaj morajo. Tukaj je treba drugačne mehanizme, drugačne prijeme uporabiti. Zdaj pa samo na kratko še o teh protiargumentih za ta dva ključna amandmaja SDS. V glavnem jih je zelo dobro povzel kolega Braniselj pa kolega Jerič. Najprej glede tega, zakaj ne iniciativa upnikov za uvedbo ali začetek postopka preventivnega prestrukturiranja predinsolventnega postopka. Prvi, ja, je že ta. Če bi želeli s tem doseči to, kar sem vas oziroma tebe razumel oziroma vas kot Poslanko skupino SDS, da bi banke prisili – s tem jih ne bi čisto nič prisilile, če bi jim rekli, da lahko tudi one sprožijo. Tisti pravni razlogi, lahko bi rekel tudi ustavnopravni, pa so, da imamo tukaj opravka s situacijo, ko dolžnik še ni insolventen, tukaj imamo opravka s situacijo grozeče insolventnosti. Namreč, ta postopek je namenjen podjetju, ko še ni insolventno. Seveda je logično, zakaj. Zato, ker takrat je še dovolj zgodaj, ampak hkrati takrat še ni nastala neka situacija, kako naj rečem, izrednih razmer, ki – recimo – upravičuje posege, večje posege ali pa sploh posege v neko pravico dolžnika ali upnika. Tukaj imamo opravka s situacijo, ko imamo popolnoma regularno poslovanje. To je bil eden pomembnih razlogov, zaradi katerih je skupina presodila in mene, moram reči, prepričala, da bi bilo v nasprotju z ustavo dajati tukaj upniku možnost, da v tem smislu posega v to podjetje. Ampak še enkrat: če bi s tem lahko dosegli neko spremembo aktivnosti bank, potem bi to bila čisto drugačna situacija, ker potem bi jaz tehtal javno korist, ki bi jo s tem pridobili, se pravi aktivacijo bank z nekim posegom v pravice, pa ni. Tega ni, preprosto tukaj nobene razlike ne vidim! Potem je tukaj še en pomemben argument, – zato pravim, da je treba zakon kot celoto gledati. Če dolžnik ne bo pripravljen tega narediti, kot argument sem razumel za vaš predlog bi bil: aha, saj, če bo pa upnik lahko [[…]]Mislim, upnik zdaj nima nobene grožnje v rokah – jo ima! Če dolžnik ne bo aktiviral tega postopka, ve, kaj ga čaka na koncu; ve, da ga čaka popolna izguba premoženja, popolna izguba vseh pravic, ker je prisilna poravnava zdaj takšna, ker je načelo absolutne prednosti uveljavljeno popolnoma. Skratka, to ga čaka na koncu in to ve, in tukaj moramo računati na to neko zdravo pamet, vsesplošno zdravo pamet, da če ga čaka na koncu taka huda posledica, potem bo pa ja to naredil. Zdelo se nam je to dovolj, zato tudi nismo upniku te možnosti dali. Tukaj je še cel kup drugih argumentov proti. Jaz bi sicer, preden nadaljujem z argumenti proti, povedal naslednje [[…]]Dragi kolegi iz opozicije! Kot rečeno, mi bomo budno spremljali uveljavljanje tega zakona in kar koli se bo pokazalo, da nismo dobro predvideli, da nismo dobro predvideli načina razmišljanja dolžnikov. Če to apliciram na ta konkreten primer, ga lahko to zelo hitro popravimo. Moj predlog je: pustimo zakon tak, kakršen je, predlagam tudi, da ga vi podprete, potem pa, če vidimo, da je potrebno še kaj več narediti, se bomo pa skupaj usedli in poiskali popravek tudi v takšni smeri, o kateri govorijo vaši amandmaji. Ko ge za ta drugi predlog o širitvi na mikro in male družbe, lahko še enkrat ponovim nekaj glavni protiargumentov. Žal, saj jaz se sicer strinjam s filozofijo predloga in tudi argumenti tega predloga nekako na splošno se strinjam, a hkrati ne morem mimo realitete, v kateri smo. Se pravi, prvič kakšno je število teh podjetij; tukaj imam podatke iz AJPES, se pravi, skupno število takih podjetij je 4 tisoč 660. Ker smo zakon delali z mislijo in z željo, da bo uporabljen tudi v praksi in če bi bil uporabljen tudi s strani takih podjetij, potem bi kar naenkrat imeli na tisoče takih postopkov, in oprostite, v Sloveniji imamo pač realnost, kakršno imamo. Imamo sodnikov, kolikor jih imamo, imamo stečajni upraviteljev, kolikor jih imamo, in to je treba upoštevati. Namreč, ne moremo reči, da tega pa ni treba upoštevati. In smo pač presodili. Tudi zato, če se spomnite, je prejšnji zakon – tisti, ki je bil vsem bolj všeč –, zakon o sistemski razdolžitvi, nosil naslov sistemska razdolžitev. Ja kaj pa to pomeni? Razdolžitev tistih podjetij, ki so še posebej pomembna. Tudi primerjalno, kolega Šircelj, je tako. Ko smo se pogovarjali z IMF, pa tudi, ki smo vzpostavljali neposredne stike z nekaterimi državami, recimo Francijo, Nemčijo, tudi primerjalno je tako, da pač vsaka država bo pogledala, katera podjetja so najpomembnejša, ker je od nekega velikega podjetja odvisna celotna veriga malih, mikro podjetij. Če rešiš veliko, si rešil toliko in toliko malih podjetij. In če imaš omejene kapacitete v smislu sodstva, upraviteljev itn., potem se moraš odločiti, kaj boš najprej naredil. Če ne moreš vse naenkrat, boš najprej tisto, kar je pomembnejše, potem pa tisto, kar je manj pomembno. Sam bi si želel, da bi za vse naenkrat, ampak preprosto to ni mogoče. Tako je to v bistvu ta glavni argument, zakaj mala in srednja, torej mala in mikro podjetja ne. Ne ker bi jih mi želi izključevati, ne ker bi lobiji večjih podjetij, bank itn. pritiskali, dajte vi samo za nas poskrbeti, za mala podjetja pa ni pomembno. Niti približno ne! Od vsega začetka sem skrbel za to, da je to uravnoteženo, hkrati sem pa moral skrbeti za to, da bo zakon tudi realno izvedljiv. Saj, kaj bi nam pomagalo, tudi če bi to napisali, če bi pa potem v praksi nastajali sami zamaški. Sodstvo ima že tako težave s skrajševanjem sodnih postopkov in sodnih zaostankov. Zdaj bi jim pa tukaj predpisali možnost enega ogromnega navala na njih – kaj bi se zgodilo? Bojim se, da velik kaos v sodstvu in na koncu bi imeli problem res večji, kot ga imamo. Ampak kot pravim: mi ne vemo, kako bo zakon uporabljen. Lahko, da ga bodo uporabili vsi, da se bodo zdaj vse banke aktivirale, lahko da nobena ne bo naredila nič. V tem primeru, ko bomo spremljali prakso, bomo pogledali. Če so naša predvidevanja o tem, kako bi nek odgovoren menedžer – bodisi v podjetju bodisi v banki – moral ravnati v tej situaciji, napačna, če smo to napačno presodili, če je odgovornost menedžerjev – enih in drugih – še nižja, kot si mislimo, da je, potem bomo pač zakon prilagodili. Vnaprej pa moramo izhajati iz nekega razuma in iz neke pravne logike. To so zdaj ti glavni razlogi za to, da je zakon tak, kot je. Upam pa, da sem bil dovolj jasen in tudi dovolj izčrpen v zvezi z vprašanji, kako je zakon nastajal. Še nekaj. Omenil si, kolega Šircelj, da zdaj na ministrstvu ni nobene volje in nobene želje, da bi šli v neko spremembo, ki bi bila drugačna, in da smo zato outsourcali, najeli enega ali drugega odvetnika. Vsi, ki imate izkušnje z našo državno upravo, veste, da to ne more biti razlog. Moja iskrena želja je bila zakon narediti preprost, hiter, jasen, učinkovit in tako naprej s sodelavci na ministrstvu. To je želja vsakega ministra. Ne bo minister, ki je odgovoren, ki je racionalen, šel takoj v outsourcing. Kot se spomniš, smo se lani, v prejšnji vladi, tudi kot vlada samoomejili in tudi, če bi bil outsourcing potreben – in je bil potreben –, ni bil mogoč, ker smo se sami omejili. Rekli smo, da ne bomo najemali zunanjih svetovalnih storitev. Velika velika napaka! Žal, ker v državni upravi, tudi na ministrstvu, ki ga vodim, z redkimi izjemami – oba sedita tukaj – preprosto nimam sodelavca, ki bi imeli ustrezno strokovno znanje še za kakšne manjše spremembe, kaj šele za tako radikalne spremembe. Takšno je dejansko stanje v slovenski državni upravi in je treba to znanje poiskati zunaj. Tako je. To je dejstvo. To vsi dobro vese, da je tako. Zato mi drugega ni preostalo, kot poiskati to znanje zunaj, pa tudi kljub temu, da sem ga poiskal, če ste me dobro poslušali, tudi ni bilo dovolj. In v uvodnem govoru sem povedal: ni dovolj. Vse, kar v Sloveniji imamo, ni dovolj – in v ministrstvu, ministrstvih, in zunaj, v različnih organizacijah, fakultetah in tako naprej ni dovolj, po tej moji dosedanji izkušnji –, da bi lahko pripravili sodoben, kvaliteten, razumljiv in tako naprej insolventni in tudi še kakšen drug zakon. To znanje bo treba poiskati, torej si pomagati z našim, poiskati pa ga tudi očitno nekje v tujini, ker ga ni. V Sloveniji ga ni! Takšno je dejansko stanje. Tako so razlogi za to, da je postopek priprave zakona potekal, tako kot je, zelo banalni, zelo enostavni in daleč od kakšnih lobijev, zarot in tako naprej. Preprosto dejstvo: tega znanja ni. Hvala lepa.
Hvala lepa, minister. Želite repliko? Izvolite, gospod Šircelj.
Hvala lepa. Hvala lepa, minister, za izčrpen odgovor. Vsekakor bi pa na nekaj stvari opozoril v tej repliki, predvsem zaradi tega, ker mislim, da sem bil nekje napačno razumljen. Namreč, vi sami ste rekli, da ta zakon nikogar ne prisiljuje. Pač, ta zakon nikogar ne prisiljuje niti dolžnika niti upnika in tako naprej. Zakon je tak, kakršen je, in zaradi tega s tem amandmajem, ko mi rečemo, da tudi upnik lahko začne določene postopke – poudarek je na "lahko" –, ne želimo nikogar prisiljevati, ampak želimo samo dati upniku enako možnost, kot jo ima v tem primeru dolžnik. To se pravi, ne gre za prisilo, s tem nisem želel nikomur sistemsko prisili narediti, in tudi ta amandma ne govori o tem, ampak samo upnika v tem primeru postaviti v tisti položaj, kot ga ima tukaj dolžnik. To je pač tisto, kar sem nekako razbral iz vašega odgovora, da vi govorite o tem, minister, da pa po drugi strani ne bi s tem nikogar prisilili. Ne, samo damo mu enak položaj. V tem je zdaj ta zadeva, če pojasnim tisto, kar govori tudi amandma Slovenske demokratske stranke. Drugo, kar pravite, z Banko Slovenije je to usklajeno; jaz verjamem, da v splošnem, ampak ni v smislu tega, kar je sprejel parlamentarni odbor, in sicer da je pri prisilni poravnavi potrebno soglasje 60 odstotkov vseh upnikov. Tukaj nasprotujejo v Banki Slovenije. Kot so pojasnili, bo število prisilnih poravnav posledično manjše, število stečajev večje. O tem sem govoril, ko sem govoril o neusklajenosti z Banko Slovenije. Glede na to, da ste rekli tudi, da majhna podjetja ne morejo iti v ta zakon, da je razlog tudi v tem, da je težava stanje v sodstvu in da imate 15 sodnikov, ki se s tem ukvarjajo. Minister, tukaj bi vas dejansko prosil, ker mislim, da imate vsaj neko koordinativno vlogo pri sodiščih, pri tožilcih, navsezadnje tudi tožilske stvari tudi komentirate in tako naprej – dajte, pač verjetno v okviru teh kolegijev, razgovorov s sodniki in tožilci, zagotoviti večje število sodnikov. Navsezadnje, saj to se verjetno da narediti – ali pa jih je povsod premalo? Ker po drugi strani, ko govorite o tem, da na eni strani nimate strokovnjakov za to področje, pa ste lepo povedali, da imamo kar številno javno upravo, ki pa obstaja in če od nje nimamo tega, je to neko drugo področje. To so pač [[...]]
[[...]]Gospod Šircelj, 3 minute [[...]]
[[...]]te zadeve, ki sem jih mislil povedati v okviru te replike. Tudi sam sem se samoomejil – čeprav bi, minister, lahko o tem razpravljala na dolgo; ampak kdaj drugič.
Lahko bosta razpravljala še v okviru razprav, ker odpiram možnost za prijavo k nadaljnjim razpravam, če želi kdo razpravljati. Prej sem videla gospoda Starmana. Izvolite, prijavite se, smo pa še vedno pri 4. členu. Štirje prijavljeni, prva je na vrsti mag. Katarina Hočevar. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani minister, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Prepričana sem, da je novela tlakovana z dobrimi nameni, da zagotovimo zakonodajno orodje, s pomočjo katerega bo čim večjemu število podjetij v Sloveniji omogočeno, da se razdolžijo. Seveda ta novi postopek preventivnega prestrukturiranja je po mojem prepričanju tista nova vrsta sodnega postopka, ki bo omogočila, da ukrepa v pravi čas in pravočasno. To, kar bi morali tudi na področju sistema javnih financ. Pred nekaj meseci sem bila na enem omizju gospodarstvenikov in podjetnikov. Govorili smo o tem, kako stimulirati gospodarsko okolje. V prvi vrsti smo sedeli funkcionarji oziroma tisti, ki smo plačani iz javnega denarja. Eden izmed govorcev na tej okrogli mizi je dejal oziroma zaključil tisto srečanje z naslednjimi stavki. Rekel je: "Veste, kdaj bo bolje? Takrat, kadar bodo gospe in gospodje v prvi vrsti plačani od tega, koliko delovnih mest se v gospodarstvu odpre." Jaz ne bom trdila, da bo ta novela spodbujala nova delovna mesta, bo jih pa vsekakor ohranjala. Če bi to priporočilo tega gospodarstvenika veljalo že danes, sem prepričana, da bi gospod Pličanič si za ohranitev delovnih mest v tem mesecu s to novelo zaslužil svojo plačo. Zato bom ta njegov predlog z amandmaji, ki so podprti z njegove strani, podprla tudi sama. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jerovšek.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Kolegice in kolegi! Gospoda ministra trenutno ni [[...]]Želel sem mu reči, da mu nekako verjamem, da je iskren, celo simpatična je ta njegova iskrenost, ki pa jo spremljana, žal, z veliko mero naivnosti, ker pač v politiki očitno še nima dolgih izkušenj, kot sam priznava. Zaradi tega, ko gledam ta zakon in ko je zelo iskreno povedal, kdo so bili sodelavci. Verjamem, da so tudi ti najeti odvetniki, kdor koli, z neko pozitivno energijo hoteli ustvariti dopolnjen zakon. Če so ta imena, ki jih je sam navajal, sodelovala, ne vem, pričakoval bi, da bodo imeli bolj sveže ideje. Nekje sem slišal tudi, da je tu intenzivno sodelovala gospa Nina Plavšak. Če je to res, potem se ne čudim, da je tako kompliciran zakon prišel ven. Ker ona je tiste zakone o prevzemih in gospodarskih družbah napisala in je že na tisti osnovi nemogoče zgraditi enostaven, pregleden zakon. Ona je dobra pravnica, ampak žal terminologijo in čisto vse zakomplicira do onemoglosti in bi pravzaprav se bolje obnesla v Toporišičevi ekipi za formiranje novih slovenskih besed – širitev našega slovarja. Sicer smo soočeni s tem večkrat – te insolventne, stečajne zakone smo menjali v Državnem zboru v vsakem mandatu ne vem kolikokrat; in praktično vedno poslabšane. Očitno. Treba je enkrat skuriti stare osnutke in narediti enostaven zakon! Prepričan sem, da se da. Meni je pred leti po eni spremembi to rekel – ko je minister omenjal odvetnike, ki so pomagali in da je moral poiskati zunaj znanje. Mislim, da bi minister moral iti po ta "zunaj" še malo dlje. Kajti, kot sem rekel, da mi je pred leti odvetnik Damjan Trpin, naš slovenski odvetnik z druge strani meje, predsednik slovenske skupnosti, velik Slovenec in rodoljub, tudi odvetnik Tine Maze rekel: "Ja, škoda, da niste spremenili, da bi bil operativen zakon …" – zdaj sem pozabil točno, za katero stvar. Mogoče je on naslov, da bi dobili en zakon, ki bi bil človeški na ta način, da bi se ga dalo uporabljati in da bi te učinke postopek preventivnega prestrukturiranja sistemsko razdolžitev res omogočal. Bojim se, da to tudi ta zadeva ne bo omogočala. Glejte, pred sabo imamo zakon, ki v 4. členu ima že doslej 24 podčlenov, od A do Z smo prišli – saj to je nonsens samo po sebi. Kdor koli bo moral po tem delati, mislim, da ne bo mogel biti efektiven. Naši predlogi so poskusi izboljšanja tam, kjer se da malo izboljšati. Prepričan sem, tako kot tudi piše v 44.f členu, da dolžniki ne bodo dali iniciative za to preventivno prestrukturiranje, da bodo odlašali in da se mora tudi upnika vključiti, kot mi predlagamo. Ker tu je prisila potrebna, kajti dolžnik je podoben tistemu kvartopircu, ki ima proti jutru negativni saldo in reče: "Igrajmo še naprej," ker računa, da se bodo karte obrnile; in se ne obrnejo, ker nima tisti dan sreče. Ob tem pa se mi zdi, da morda energijo ministrstvo troši malo na napačnem mestu. Dejansko bi se morali posvetiti temu, da bi ti pravosodni organi delovali tako, da bi čim več tega denarja omogočili, ne pa da se zdaj s političnimi zadevami ukvarjajo [[…]] Hkrati pa beremo intervju z Zdenkom Rotarjem, ki je bil toliko let svetovalec gospoda Kučana in prej ves čas na Udbi, kjer pravi: "Denar je v tujini in sedaj se bo začel vračati." Ker če on trdi, ki je bil Kučanov član ekipe, najtesnejši, da je denar v tujini, naj ga vprašajo, kje je denar, pa naj začnejo to preganjati – končno, ne pa da se s političnimi procesi ukvarjajo! To pa ne! Tu bi moral minister malo nadzorstvene funkcije opraviti, da bi prisilil tožilce, da bi šli po poti denarja, denarnega toka, kot pravijo, in kjer so veliki denarji v tujini, tam pobarati in pobrskati, da bi se ta zadeva premaknila z mrtve točke. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Vogrin, izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Spoštovane kolegice in kolegi! Meni se pri tako pomembnem zakonu pojavlja vprašanje, kako je mogoče, da vendarle nismo toliko zreli, da bi to peljali po normalnem postopku, ne pa po nujnem postopku. Veste, katero novelo imamo? F! Včeraj sem govoril z enim od stečajnih upraviteljev, ki je rekel: "Še niti E novele nisem predelal in ne znam po njej niti prav delati!" To nam povedo tisti, ki morajo ta zakon uporabljati. Postavlja se naslednje vprašanje – zakaj toliko novel? Ali je potrebno toliko avtorskih pogodb, da ljudje dobro zaslužijo? To je mogoče eden odgovor. Ker teh pogodb ni na Supervizorju in ne moreš videti, kdo so prejemniki sredstev, katere fizične osebe, je to odličen način, da čim več zakonskih novel po nujnem postopku produciraš, da ljudje dobro služijo. Druga stvar. Najbrž delamo po nujnem postopku vse te zakone zaradi tega, da delamo vtis, da delamo, da ustvarjamo, da nekaj korenito spreminjamo, v bistvu pa to sploh ni res. Pa veste, zakaj vem? Iz praske! Jaz sem stečajni postopek že dal skozi in me zanima, kdo je sodeloval pri takšnih postopkih – niso sodelovali ne stečajni upravitelji, ne tisti sodniki, ki vodijo stečajne postopke, ne tisti gospodarstveniki, ki so že šli skozi te postopke. Se pravi, spet dela ozek krog ljudi, ki pa so spisali večino zakonov, na tem dobro zaslužili, ti zakoni pa so, kot mi je rekel ta stečajni upravitelj, navadna skrpucala, po katerih ne more delati ne sodišče, ne stečajni upravitelji in ne koristi ne gospodarstvu, ne upnikom in ne dolžnikom. In tako bo tudi s to novelo. Ljudje, ta stečajni upravitelj vodi 50 stečajnih postopkov! 10 za pravne osebe in 40 za fizične osebe! Takšno imamo mi stanje v državi. In kaj pravi – ne da se po tem delati! Njegove besede ponavljam, rekel je: "To je navadno skrpucalo." Rekel sem, da bom to najbrž uporabil v Državnem zboru, pa je rekel: "Ja, uporabite!" Če pa bi kdo rad vedel, kdo to je, mu to kot zaupen podatek izdam, vendar ga mora zaupno varovati. Stečajni upravitelj mi je to rekel! Glejte, kaj pravi Einstein – da je največja definicija norosti to, da delaš stvari na enak način, pričakuješ pa drugačne rezultate. Ja, če pa smo, drage kolegice in kolegi, 20 let delali na popolnoma enak način! Mi galopiramo in ne vemo, kam. Seveda pa vsi razlagamo, kako smo superiorni, rezultati našega dela, sprejetja takšnih zakonov, so pa najbrž super! Slovenija je uspešna država, Slovenci smo uspešna nacija. Daleč od tega, kolegice in kolegi! Pred dnevi mi je Ivo Hvalica dal knjigo Zadnja replika. Veste, dobro bi jo bilo prebrati. Človek je bil leta 2000 nazadnje v parlamentu – mislim, kot parlamentarec. S približno 12-letnim zamikom je opisal, kako so se sprejemali zakoni. Kot da bi jaz gledal ponovitev filma 12 let kasneje, približno na enak način – zdaj pa ne smem več uporabiti psihoze norosti, ampak hitrosti. Takšni zakoni, kot je ta, se sprejemajo po normalnem postopku, preudarno, ker res lahko pripomorejo k temu, da se počasi začnemo pomikati naprej. Po nujnem postopku sprejemati hitre odločitve – velja pravilo v vodenju, da so vedno napačne odločitve. Jaz sem v podjetju sprejemal hitre odločitve, vendar ceno svojih hitrih odločitev plačujem sam, ceno odločitev v parlamentu pa plačujejo državljani z nizkim standardom in gospodarstvo z visokimi davki. Kolegice in kolegi! [[...]] [[znak za konec razprave]] Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Bojan Starman ima besedo.
Hvala lepa za besedo. Strinjal bi se z nekaterimi predhodniki, ki so omenili, da je nesmiselno popravljati zakonodajo in da je potrebnega preveč napora, da popraviš tako slabo zakonodajo, ki jo imamo na tem področju. Poskušamo reševati nekaj na način, kjer bomo verjetno dosegli tisto, kar pričakujemo od tega; se pravi, neko razdolžitev podjetij. Zakaj so podjetja prezadolžena? Zaradi tega, ker slabo poslujejo. Kakšen problem imamo s svojo stečajno oziroma insolventno zakonodajo? Problem je v tem, da enostavno ne omogoča – to je smrt podjetja; ko gre v stečaj, je to smrt podjetja. Začnejo se sodni postopki, začne se priznavanje terjatev in vse skupaj, poslovni proces se ustavi in praktično to pomeni smrt. Velikokrat sem rekel, in tudi sam sem enkrat že naredil drugače, da bi morali najti način, kako v podjetjih, ki so prezadolžena, doseči, da upniki postanejo lastniki podjetja, prevzamejo podjetje in ga potem vodijo naprej na drugačen način – v taki obliki, kot je –, da bi morala biti to možnost in bi se enostavno to dalo doseči. Še enkrat bom povedal: naša zakonodaja je pri stečaju omogočala konverzijo terjatev v kapital. Sam sem tak primer izpeljal s pomočjo stečajnega upravitelja, in to v sami Planiki, kjer smo v stečaju izvedli konverzijo terjatev tako bank, tako nekaterih upnikov kot tudi države v kapital podjetja, se finančno prestrukturirali v samem stečaju in praktično v stečaju ohranili nemoten potek proizvodnje. Tisoč 500 ljudi je nemoteno nadaljevalo delo po posameznem programu z dovoljenjem stečaja in uredili vse potrebno, kar je bilo treba, da smo po petih mesecih dve črki izbrisali iz registra, podjetje ni bilo več podjetje Planika v stečaju, ampak Planika. Se pravi, stečaj se je zaključil, podjetje je bilo prekonstruirano, tisoč 500 ljudi je imelo delo, vsi procesi so tekli nemoteno, niti za sekundo se niso ustavili stroji in ta stvar je bila, se mi zdi, narejena samo še v enem podjetju. Ko sem to poskušal doseči oziroma izpeljati v Muri – dokapitalizacija v fazi stečaja ni več mogoča. Tam je bilo treba narediti obvod, neko drugo jedro začeti krepiti, tistega zaustaviti. Problem pri nas je v tem, da je za podjetja, kjer se začne stečajni postopek, to smrt za podjetje. Zakaj nismo tako dosledni? Zakaj ne znamo narediti enega prevoda, ker vsi vemo, vrabci čivkajo, da podjetja v tujini v fazi stečaja ali kakršnega koli insolventnega postopka je to praktično očiščenje podjetja in to je neko upanje. Podjetje gre naprej. Zakaj pri nas to ni mogoče, če smo uporabili podobno zakonodajo? Zakaj mi moramo prekiniti? Avtomatsko se gre vse skupaj na cenitve, v podjetjih se začnejo postopki raznoraznih prodaj premoženja na raznorazne načine, tečejo mesece in leta. Živemu organizmu ne moreš zaustaviti srca, tudi pri nas ne, za pol leta, potem pa ga spet obuditi, da bo naprej živel. Ko si enkrat mrtev, ko se stečaj začne, podjetje ne začne več poslovati, vsaj ne tako, kot je [[…]]To nam je potrebno, da naredimo! Druga stvar pri tem zadevi. Problem je v tem, da mi lahko razdolžimo podjetja, ampak s tem, ko jih razdolžimo, nismo naredili nič. Podjetja so v krizi, so zadolžena zaradi tega, ker slabo poslujejo, ker imajo neustrezne lastnike, ki ne znajo zagotoviti tega. Če se 100-odstotno ne spremeni lastnina podjetja in da pride nov upravljavec in drugače vodi in opravi res popolno prekonstruiranje takega podjetja, predelavo, oziroma naredi ustrezne strukturne spremembe, da podjetje po tej dokapitalizaciji lahko uspešno posluje naprej, s tem ne naredimo nič. S tem mečemo denar stran – tako banke ali katera koli institucija, kateri koli upnik. Zato mislim, da bi na nek način morali tem podjetjem in v kakršnih koli postopkih zagotoviti, da čim hitreje preidejo v last tistih, ki so pripravljeni in znajo bolje gospodariti s temi podjetji. S tem, da bomo odpisali oziroma dokapitalizirali nekatere kredite, bomo začasno uredili določene stvari. Vem, da je bil v času, ko smo dokapitalizirali v fazi stečaja, vložek tistih, ki so vložili v dokapitalizacijo v fazi stečaja – ne vem točno, ali je bil 5-kratnik ali je bil 10-kratnik do obstoječega kapitala v podjetju. Se pravi, bilo je popolno razlastninjenje tistih, ki so bili prej lastniki, do tistih, ki so v fazi stečaja vložili v podjetja. Tega ne zasledim v tej zakonodaji, zato se mi zdi, da verjetno ne bo velikokrat uporabljena, da je res škoda preveč napora v tej smeri. Mislim, da se glede na odgovornost v samih bankah in na dosedanje poslovanje ne bo našel noben odbor, noben nadzornik, noben upravitelj, ki bi bil pripravljen dokapitalizirati še kasneje oziroma ob tem pa tudi odpisati del svojih obveznosti, ker kot je že bilo rečeno, težko kdo da sploh kredite za to. Zato sem videl spremembo te insolventne zakonodaje v tem, da bi se dejansko sam proces postopkov tako poenostavilo, da bi omogočili nemoteno nadaljevanje poslovnih procesov in razlastitev vseh slabih gospodarjev in lastnikov, ki so do sedaj vodili, in omogočiti brez prekinitve – se pravi, danes smo začeli postopek, jutri lahko podpišejo upniki, da postanejo lastniki, kdor hoče, in pojutrišnjem postajajo nove uprave v tem podjetju in začnejo poslovati drugače. Če bi to dosegli s temi korekcijami na zelo enostaven način, potem bi videl, da je napor smiseln in da bi tudi obrodil rezultate večje, kot jih bo tako. Nič nimam proti zakonu, nič nimam proti temu poskusu, bi pa res predlagal, da enkrat poiščemo odgovore na ta vprašanja, ki sem jih postavil: zakaj je pri nas insolventni postopek, stečaj smrt za podjetje in zakaj drugje ne. Pa dajmo, za božjo voljo, vse te papirje, pa vse te zakonodaje vreči v koš in če drugega ne, prepišimo te stvari, tako kot veljajo tam, kjer to uspešno izvajajo. Zakaj mi zmeraj nekaj popravimo po svoje, tako da se potem cel ta proces ne odvija normalno in da izvajamo neke stvari na tak način, kot niso potrebne. Nikakor ne bom nasprotoval tem spremembam. Mislim, da so poskus, kot je že sam minister rekel, da se bi zadeve omogočile – tudi te pa te stvari. Mislim, da ne bo veliko efekta iz tega, pa tudi škode ne more biti zaradi tega; lahko je, praktično bo to ali ena lažja oblika, ki pa nam jo daje že sama slaba banka, ker zdaj ni potrebno to dogovarjanje kreditnih upnikov, teh 75 odstotkov, ko bomo imeli slabo banko in ko bodo te slabe terjatve tako ali tako na slabi banki. Tako ali tako bo z enega mesta šel befel, kako ravnati s tem dolgom, kjer bodo te stvari [[…]]Tudi s tega vidika je to na nek način že urejeno in bo lahko slaba banka reprogramirala kredit, lahko bo dokapitalizirala, imate možnost, in seveda boi tudi zadaj imela ustrezno pokritje v zakonodaji in tudi v garancijah in v denarju za izvedbo tega. Skratka, želel bi, da enkrat presekamo nordijski vozel, naredimo eno stvar tako, da bo res dala tiste rezultate in odpravila tiste probleme, pred katerimi se nahajamo, enkrat za vselej rešila problem, zakaj je pri nas vedno v teh postopkih teh primerov reševanja slabih podjetij, zakaj to vedno pomeni konec. Morali bi znati rešiti taka podjetja, kot so ta gradbena; raznorazna podjetja so šla brez potrebe v stečaj, lahko bi se upniki zagotovili, dogovorili in z enim delom podjetja nadaljevali proces. Ko pa začne mleti stečajni postopek, se pa vse ostalo ustavi, vsi se razbežijo, nobenega ni več, da bi bil v stanju – stečajni upravitelji nimajo interesa, njihov interes je čim daljši postopek, čim več cenitev, čim več stroškov in vseh teh stvari. Praktično je to začetek konca. Noben stečajni upravitelj nima [[…]]Na primer, ko smo v fazi stečaja delovali s proizvodnjo, smo morali zelo natančno, za vsak dan izračunati, da s samo proizvodnjo delamo dobiček in povečujemo stečajno maso. V zadnjih fazah vseh teh stečajev nisem videl nobenega primera, da bi na primer znotraj podjetja ali na kakršen koli način upniki izoblikovali določene sredine in da jim bi sodišče posredno preko stečajnega upraviteljstva dovolilo nadaljevati. V Muri sem imel najeta vsa poslovna sredstva od stečajnega upravitelja Mure d. d. Rekel sem, ali lahko dobim pogodbo, ko smo imeli že tisoč 500 ljudi, da nam daste to v najem za daljše časovno obdobje, ker ne morem sklepati poslov na pogodbo, ki ima 6 mesecev – samo absurd teh naših birokratskih omejitev, ki jih dajemo. Pogodba se lahko podpiše največ za 6 mesecev o najemu vseh strojev pa vseh stvari, pa tisoč 500 ljudi; če pa bo kdo kupil tiste prostore, ki jih v akciji prodajamo, morate pa jutri nehati, pa iti ven, to vam bomo ukazali. Takšno pogodbo smo imeli – popoln nesmisel! Si zaposlil praktično toliko ljudi, vse skupaj si peljal, bil si odvisen, ker nisi imel strojev in opreme, od nekega drugega postopka, ki je tekel na istem dvorišču in praktično nemogoče je bilo dobiti pogodbo. Zaprosil sem sodišče, naj mi dovoli pogodbo, da se v najem vzame za pet let. Zaprosil sem tudi marsikaj drugega, ampak nič ni bilo mogoče! Prva licitacija bo jutri, druga bo potem, potem bo po kosih, potem bo tako in čez eno leto bo to končano. To so stvari, ki dejansko smo si jih sami zakomplicirali. Ne vem, verjetno drugje te zadeve potekajo drugače, ker ne znamo teh stvari izpeljati. Želim, da bi bili uspešni pri tem. Pri tem ne bom nasprotoval. Hvala.
Hvala lepa. Sprašujem, če želi še kdo razpravljati o tem členu. Če ne, prehajamo na naslednji člen. To je na 12. člen in na amandma, ki ga je vložila koalicija. Želi kdo razpravljati o 12. členu? Če ne želi, prehajamo na 37. člen in amandma, ki ga je prav tako vložila koalicija. Želi kdo razpravljati? Če ne, prehajamo na 48. člen. Prav tako je vložen amandma koalicije. Ni želje po razpravi. Nadaljujemo z 48.a členom. Vložen je amandma koalicije. Želi kdo besedo? Prehajamo na 49. člen. To je na zadnji amandma, ki ga je vložila koalicije k temu predlogu sprememb. Želi tu kdo razpravo? [[Ne.]] Če ne želi, bomo z razpravo zaključili in o amandmajih v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali danes v okviru glasovanj. To bo pol ure po prekinjeni 2.a točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 17. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O MAKROBONITETNEM NADZORU FINANČNEGA SISTEMA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga bi imel besedo predstavnik Vlade, ki ga trenutno ne vidim. Minister najbrž ne bo v imenu Vlade, zato bomo prešli na poročilo odbora. Prosim predsednika Odbora za finance, monetarno politiko, da poda poročilo.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Odbor za finance in monetarno politiko je na svoji 22. seji 5. 11. 2013 kot matično delovno telo obravnaval predlog zakona, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje predložila Vlada. Dobili smo mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je podala pripombe k nekaterim členom. Dobili smo gradiva: mnenje Komisije Državnega sveta, dopis Agencije za trg vrednostnih papirje, ter pregled amandmajev. V skladu s 129. členom Poslovnika Državnega zbora so amandmaje k predlogu zakona vložile poslanske skupine koalicije, in sicer k 3., 5., 9., 14., 15., 19., 21. členu zakona. Predstavnik Ministrstva za finance je obrazložil, da s sprejetjem zakona, ki bo urejal makrobonitetni nadzor finančnega sistema, da se bo s tem izboljšal nadzor nad finančnimi institucijami. Tukaj bo makro nadzor izvajal Odbor za finančno stabilnost, tudi glede na poziv in predloge Evropskega sveta. Temu svetu bo predsedoval guverner Banke Slovenije. V kratki razpravi je bilo poudarjeno, da bo zakon prinesel večji nadzor nad finančnimi institucijami ter s tem prepričeval morebitna bodoča tveganja v finančnem sistemu. Odbor je v skladu z drugim odstavkom 130. člena Poslovnika Državnega zbora obravnaval amandmaje poslanskih skupin koalicije in jih sprejel. Odbor je potem v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni vsi amandmaji, in predlagam, da tako verzijo sprejme tudi Državni zbor. Hvala lepa.
Hvala lepa predsedniku Odbora za finance in monetarno politiko. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Prvi je na vrsti Marko Pavlišič v imenu Poslanske skupine Državljanske liste. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa predsedujoča. Spoštovane kolegice in kolegi! Evropski odbor za sistemska tveganja, ESRB, je leta 2011 sprejel priporočilo, katerega cilj je izboljšanje učinkovitosti makrobonitetnega nadzora v državah članicah Evropske unije. ESRB je v priporočilu svetovala vzpostavitev nacionalnega organa, ki bo vršil makrobonintetni nadzor in zagotovil stabilnost finančnega sistema. S tem namenom je bil pripravljen Predlog zakona o makrobonitetnem nadzoru finančnega sistema, ki bo omogočil oblikovanje Odbora za finančno stabilnost. Ta odbor v skladu s priporočili ESRB vršil nadzor z namenom zagotavljanja finančne stabilnosti s ciljem zmanjševanja sistemskih tveganj in trajnostnega prispevka finančnega sektorja h gospodarski rasti. Odbor bo v skladu s svojimi pristojnostmi lahko oblikoval priporočila oziroma usmeritve, ki bodo namenjene posameznemu nadzornemu organu. Ta usmeritev ne bo posegala v neodvisnost nadzornega organa, bo pa moral le-ta neupoštevanje usmeritve utemeljiti. V Državljanski listi zakon sicer pozdravljamo, a se hkrati sprašujemo, ali je treba oblikovati toliko novih odborov in pododborov. Po našem mnenju bi bilo morda bolj smiselno, da se po vzoru nekaterih evropskih držav vse pristojnosti nadzora nad finančnim sistemom vrši z enega mesta in tako zagotovi boljša preglednost sistema in hkrati bolj smotrna poraba javnih sredstev. V Poslanski skupini Državljanske liste bomo predlog zakona podprli. Hvala.
Hvala lepa, gospod Pavlišič. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke, gospod Ribič, izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica Državnega zbora. Poslanske in poslanci, predstavniki Vlade, ministrstva! Kot smo danes že slišali, obravnavani zakon sledi priporočilu Evropskega odbora za sistemska tveganja, da tudi posamezne države oblikujejo interni nadzorni organ, ki bo bedel nad stabilnostjo nacionalnega finančnega sistema. V našem primeru bodo tako imenovani Odbor za finančno stabilnost sestavljali po dva predstavnika Banke Slovenije, Agencije za trg vrednostnih papirjev in Agencije za zavarovalni nadzor ter Ministrstva za finance, vodil ga bo pa guverner Banke Slovenije. Najbrž danes nima smisla, da se sprašujemo, kje je bil takšen odbor leta 2008, toda dejstvo je, da imajo nekatere države podoben organ, ki se ukvarja s sistemskimi tveganji na makro ravni, že ves čas v sestavi in zato so tudi ustrezno ukrepale, ko je bilo potrebno in se takoj odzivale na krizo. Nas očitno v oblikovanje takšnega telesa niti ni prisilila kriza, temveč priporočila evropskega organa. Res je tudi, da obstajajo tudi države, kjer takšen nadzor v celoti koordinira centralna banka. Pri nas verjetno nekaj takega ne bi delovalo, saj nas je naša centralna banka še do pred pol leta javno prepričevala, kako z našimi bankami ni nič kaj pretirano kritičnega. Najbrž tudi njej ne moremo izstaviti računa za tiste milijarde evrov, ki bodo namenjene sanaciji bančnega sistema, velik del tudi zaradi tega, ker je država prepozno reagirala na bančno krizo. Skratka, kar želim povedati, je, da nas zgolj sestavljanje nekih odborov, ki so sami sebi namen, tudi v prihodnje ne bo obvarovalo pred kriznimi situacijami. Ti agenciji, za trg vrednostih papirjev in za zavarovalni nadzor, bi že tako morali aktivno sodelovati tako z Banko Slovenije kot z ministrstvom za finance. Ti agenciji morata že sedaj opozarjati na morebitna ekonomska neravnovesja in sistemska tveganja vsaj za svoja področja, za katera sta zadolženi, tako kot mora to aktivno početi Banka Slovenije. Izgovori, da vsi ti organi nimajo zakonskih pooblastil za skupno ukrepanje, se nam v Slovenski ljudski stranki ne zdijo na mestu, saj vsi dobro vemo, da kjer je volja, je tudi pot. Večji problem je, kadar volje po sodelovanju ni. Seveda v Slovenski ljudski stranki nikakor ne nasprotujemo ustanovitvi takšnega organa, toda bolj bistveno od same ustanovitve Odbora za finančno stabilnost je, da bo opravljal svoje delo na najvišji možni strokovni ravni, v kar sicer ne dvomimo, in kar je še pomembneje, da ga bo kdo izmed pristojnih med tistimi, ki v naši državi sprejemajo ključne odločitve, tudi upošteval. Zakaj to izpostavljam – ker velikokrat ne Ministrstvo za finance ne Vlada kot celota ne upoštevata strokovnih priporočil, čeprav nam v Sloveniji ne manjka strokovnjakov, ki imajo dobre ideje, ki so poznavalci področij, ki zelo dobro vedo, kje so težave in kakšne so rešitve zanje. Žal pa jim potem politika pri oblikovanju državne ekonomske politike po navadi ne prisluhne, temveč raje v imenu socialnega miru, predvsem pa v imenu ljubega miru v koaliciji sprejema gnile kompromisne rešitve, brez vizije, kaj bo naslednji mesec. Kot že rečeno, v Slovenski ljudski stranki bomo zakon o ustanovitvi Odbora za nadzor stabilnosti finančnega sistema podprli. Hvala.
vala lepa, gospod Ribič. V imenu Poslanske skupine DeSUS gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovane in spoštovani! V Poslanski skupini DeSUS smo sprejeli stališče, da Predlog zakona o makrobonitetnem nadzoru finančnega sistema, sprejetem na matičnem delovnem telesu oziroma odboru, podpremo. Namen zakona je uvedba poostrenega nadzora nad finančnimi institucijami, ki bodo skrbele za preprečevanje predvidenih tveganj v finančnem sistemu. Ocenjujemo, da so predlagane rešitve zakona primerne in sledijo ciljem, ki jih zasleduje predlagatelj, in pričakujemo ažurno implementacijo le-tega v praksi. Obenem pa se zavedamo, da je za uspešno sodelovanje pri izmenjavi in kontroli nadzornikov še kako pomembno skupno ukrepanje, saj le-to prispeva k podrobnemu in celovitemu pregledu finančnega sistema in da parcialno pregledovanje služi le posameznim finančnim segmentom oziroma sektorjem. Torej, za celotno sliko nadzora in ukrepanja potrebujemo pregled vseh sektorskih nadzornikov, saj se le tako izkazuje učinkovitost celotnega nadzornega finančnega sistema. Glavni cilj je nedvomno ustanovitev neodvisnega Odbora za finančno stabilnost, ki bo izvajal učinkovit makrobonitetni nadzor finančnega sistema. Naloge tega odbora so med drugim tudi obvezna poročila. Tako bodo zahtevane naloge terjale veliko ažurnost in z njimi povezane ukrepe, ugotovitve, hiter odziv glede zaznavanja kopičenja tveganj, s katerimi se lahko preprečijo hujše posledice za finančni sistem. Prepričani smo, da bo ta novela zakona o makrobonitetnem nadzoru finančnega sistema pripomogla k preprečevanju oziroma zmanjševanju sistemskih tveganj in s tem posledično zagotavljanju stabilnega finančnega sektorja v okviru gospodarske rasti. Kot že rečeno, spremembe zakona bomo v Poslanski skupini DeSUS podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Nove Slovenije gospod Jožef Horvat.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, spoštovani gospod državni sekretar! Predlog obravnavanega zakona pomeni implementacijo priporočila Evropskega odbora za sistemska tveganja z dne 22. decembra 2011, katerega bistvo je, da je na nacionalni ravni ustanovljen ustrezen nadzorni organ za učinkovit – podčrtujem učinkovit – makrobonitetni nadzor. Področje nadzora nad institucijami finančnega sistema je v našem pravnem redu razdeljeno med več nadzornikov: Banko Slovenije, ki izvaja nadzor nad bankami, hranilnicami in kreditnimi institucijami, Agencijo za trg vrednostnih papirjev, ki nadzoruje trg kapitala, in Agencijo za zavarovalni nadzor, ki nadzoruje zavarovalnice. Vse te institucije opravljajo nadzor le v okviru svojih pristojnosti. V posamični finančni panogi se lahko začnejo kopičiti tveganja, ki se hitro prelijejo čez celoten bančni sistem. Zakon o makrobonitetnem finančnem nadzoru je pravna podlaga za ustanovitev Odbora za finančno stabilnost pristojnega za nadzor nad finančnim sistemom kot celoto. Odbor sestavlja 8 članov, ki ga sestavljajo predstavniki obstoječih nadzornih institucij, Agencije za trg vrednostnih papirjev in Agencije za zavarovalni nadzor, Ministrstva za finance ter Banke Slovenije. Glavna naloga odbora je oblikovanje makrobonitetne politike. Odbor bo po predlogu obravnavanega zakona deloval kot posvetovalno telo na področju ocene tveganj za finančno stabilnost, pridobival in analiziral bo podatke s strani posameznih nadzornih organov, dajal usmeritve nadzornim organom in podobno. In sedaj pripombe Nove Slovenije k besedilu obravnavanega zakona. V Novi Sloveniji bi na tem mestu radi opozorili na pomanjkljiva zakonska določila glede odgovornosti članov odbora za njihovo delo v okviru Odbora za finančno stabilnost. 20. člen predloga zakona nalaga članom odbora delovanje s skrbnostjo dobrega strokovnjaka, ne določa pa njihove materialne in kazenske odgovornosti za njihovo delo ali opustitve. Čeprav je odbor posvetovalno telo, pa bi po našem mnenju prav ta polna odgovornost članov odbora za posamične odločitve zagotovila učinkovit makrobonitetni nadzor, kakršnega od nas pričakuje Evropski odbor za sistemska tveganja. Kljub tem pomanjkljivostim v Novi Sloveniji menimo, da pomeni zakonski predlog sicer majhen korak, a vendarle korak v smeri boljšega in učinkovitega nadzora nad finančnim sistemom kot celote in ga bomo zato poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Horvat. V imenu Poslanske skupine Pozitivna Slovenija gospod Alojzij Potočnik.
Spoštovani! Okoliščine in razmere, ki so botrovale Predlogu zakona o makrobonitetnem nadzoru finančnega sistema, pravzaprav ni treba posebej predstavljati. Težave v finančnem sistemu so iz občasnih prešle v trajnejše, zajele so vsa področja finančnega sistema in okužile druge soodvisne in ključne podsisteme družbe. Naj omenim samo gospodarstvo in socialno področje. Evropska zveza je na razmere reagirala, a je to storila tudi zaradi svojstvene, originalne, monetarne in bančne arhitekture z zamudo. A danes je prehod v bančno unijo več ali manj dejstvo, ki nima resnih alternativ. Slovenija je med članicami evra tako v odlašanju kot spornih odločitvah vsekakor med zamudniki. Tako jo ocenjujejo mednarodne institucije in tudi posamezniki, strokovnjaki. Paradoksalno dejstvo pa je, da je v splošnem metežu poizkusov v državah Mediterana postala zaradi posebnosti, na primer, svoje majhnosti ekonomije zmernega razmerja med obsegom bančnih aktiv, depozitov državljanom ter bruto domačim proizvodom na drugi strani primerna za preizkuse mehanizmov, kako "reševati" državo s prekomernimi problemi. Vse evrske krize si pač niso enake, bančne krize še posej ne. Na Irskem in Cipru je prenapihnjen bančni sektor zapustil račun, ki ga niso mogli poravnati. V Grčiji so bile banke žrtev propada državne finančne verodostojnosti, a povsod velja eno in isto; brez trajnega okrevanja bank ne more biti celovitega okrevanja. Makrobonitetna politika in makrobonitetni nadzor, ki sta ključna za oceno tveganj in uporabo nadzorih ukrepov instrumentov za njihovo glavno preprečevanje, sta kajpak pojma, ki presegata oziroma lahko rečemo močno presegata zgolj izpostavljene bančnih težav. Izkazalo se je, da je prepletenost funkcij finančnega sistema – mislim predvsem na kreditne institucije, na trg kapitala, na zavarovalnice, pa na finančne konglomerate, pa na družbe, ki opravljajo zakup druge – pomembno. Posamezni segmenti so sicer nadzorovani, nimajo pa zakonske podlage za skupno ukrepanje. Zato je priporočilo Evropskega odbora za sistemska tveganja razumno. Nujno je treba izboljšati učinkovitost makrobonitetnega nadzora na državni ravni kot tudi na ravni Evropske unije. Po zakonu bo ključna vloga šla Odboru za finančno stabilnost. Oboru je neodvisno telo, ki za svoje delo, to se nam zdi še posebej pomembno, odgovarja Državnemu zboru Republike Slovenije. Glede na naloge in orodja v rokah odbora, predvsem na različne usmeritve, ki so razdeljene v 3 skupine, v priporočila, opozorila in navodila, poslanska skupina Odbor za finančno stabilnost in njegove odgovornosti visok respektira. Ker njegovo delo v odnosu do področnih nadzornih organov temelji na načelu ukrepaj ali pojasni, dodajmo še tudi za odnos med Državnim zborom in Odborom za finančno stabilnost velja isto – ukrepaj ali pojasni. Zakon podpiramo. Hvala.
Hvala lepa, gospod Potočnik. V imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke Ivan Grill.
Hvala lepa za besedo. Prav lep pozdrav vsem skupaj! V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo zakon o makrobonitetnem nadzoru finančnega sistema podprli. Podprli ga bomo izključno zato, ker pričakujemo, da bo sprejetje tega zakona, predvsem pa njegovo dosledno izvajanje, prispevalo k ureditvi in normalizaciji učinkovitega nadzora nad celotnim finančnim sistemom v Sloveniji. V preteklosti tega nadzora nad finančnim sistemom očitno ni bilo dovolj ali pa je le-ta bil povsem neučinkovit, zato se sedaj soočamo z veliki težavami v delovanju predvsem našega bančnega sistema in velikimi finančnimi luknjami, ki segajo v milijarde evrov. Kako velike so te finančne luknje, bodo razkrili rezultati stresnih testov, ki se še izvajajo. Predlog zakona o makrobonitetnem nadzoru finančnega sistema sicer upošteva priporočilo Evropskega odbora za sistemska tveganja, vendar v Poslanski skupini SDS menimo, da bi takšen zakon in takšen način sodelovanja posameznih nadzornih finančnih institucij potrebovali tudi brez tovrstnih priporočil. Po trenutno veljavni zakonodaji imajo sicer sektorski nadzorniki, kot so Banka Slovenije, Agencija za trg vrednostnih papirjev in Agencija za zavarovanje in nadzor, samo pooblastila za nadzor omejenega dela finančnega sistema in ne kot celote. Nadzorniki vseh teh institucij so lahko med seboj sicer neformalno sodelovali, vendar niso imeli zakonske podlage za skupno ukrepanje. Poleg tega pa je bil omejen tudi pregled nad finančnim sistemom kot celota, saj so imeli sektorski nadzorniki pooblastila samo za pregled nad posameznim segmentom celovitega finančnega sistema. S sprejetjem tega zakona se bo zato nedvomno izboljšal nadzor nad finančnimi institucijami. Ustanovitev posebnega odbora, ki ga sestavljajo vodilni ljudje že prej omenjenih institucij in finančnega ministrstva, bo zagotovilo možnosti takšne makrobonitetne politike v Republiki Sloveniji, ki bo prispevala k zaščiti stabilnosti celotnega finančnega sistema in preprečevanje oziroma zmanjševanje sistemskih tveganj. S tem naj bi se tudi s strani finančnega sektorja povečal njihov delež za spodbujanje nujno potrebne gospodarske rasti. Delovanje tega odbora bo povsem neodvisno, saj mu bo to neodvisnost zagotavljala že sestava tega odbora in omejitev glasovalnih pravic predstavnikov Ministrstva za finance. Je pa v zakonu določeno, da mora odbor enkrat letno o svojem delu poročati tudi Državnemu zboru, in sicer do 30. junija za preteklo leto. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke iz vsega navedenega pričakujemo, da se bo po sprejetju tega zakona in doslednem izvajanju začelo stanje v slovenskem finančnemu sistemu izboljševati, zato bomo, kot je bilo napovedano že v uvodu, ta zakon tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Grill. V imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov gospod Matevž Frangež.
Spoštovane in spoštovani! Ne dvomite v mojo osebno in našo skupno sposobnost, da razložim vse razloge, zakaj bomo zakon o makrobonitetnem nadzoru nad finančnim sistemom podprli. Veseli smo soglasja, ki v Državnem zboru pri tej točki obstaja, in zato smo še toliko bolj veseli, da bomo zakon podprli in s tem uveljavili učinkovitejši nadzor nad finančnimi institucijami.
Hvala lepa, gospod Frangež. S tem smo končali tudi predstavitev stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujemo z drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje bomo v skladu s časovnim potekom opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 2.a točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 33. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na obravnavo PREDLOGA ZAKLJUČNEGA RAČUNA PRORAČUNA REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETO 2012. Predlog zaključnega računa je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Zato dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju mag. Matiji Mavku. Mitji [[..]]
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Kot omenjeno, pred vami je Predlog zaključnega računa proračuna Republike Slovenije za leto 2012, ki poroča o realizaciji proračuna v letu 2012. Iz dokumenta, ki je pred vami, dovolite, da omenim ključne značilnosti. Prihodki državnega proračuna v letu 2012 so bili realizirani v višini 7 milijard 887 milijonov evrov, odhodki državnega proračuna pa v višini 8 milijard 993 milijonov evrov, iz česar sledi, da je proračunski primanjkljaj v letu 2012 znašal milijardo 106,5 milijona ali 35 milijonov evrov več, kot je bilo predvideno z rebalansom državnega proračuna. To pomeni, da je primanjkljaj proračuna znašal 3,1 odstotka BDP v primerjavi s 3 odstotki, ki so bili predvideni s samim rebalansom. Posledica nekoliko višjega primanjkljaja izhaja iz gibanja prihodkov in gibanja odhodkov, proračunskih prihodkov v letu 2012 je bilo za dobrih 55 milijonov evrov manj, kot je bilo načrtovanih ob rebalansu. Na strani prihodkov je bila za dobrih 19 milijonov evrov manjša realizacija iz naslova kapitalskih prihodkov, za približno 46 milijonov evrov je bilo manj prejetih sredstev iz naslova EU. Na odhodkovni strani je bila realizacija odhodkov za dobrih 20 milijonov evrov nižja, glede na sprejeti rebalans državnega proračuna za 2012, in sicer je bilo za tekoče odhodke porabljenih približno 97 milijonov evrov manj, za približno 27 milijonov evrov je bila nižja realizacija pri izdatkih za investicijske odhodke in transfere, približno 13 milijonov evrov je bilo manj vplačil v proračun EU, pri čemer je bila na strani tekočih transferov poraba večja za dobrih 88 milijonov evrov. Vsem nam je dobro znano, da je na izvrševanje proračuna v letu 2012 bistveno vplival sprejeti Zakon o uravnoteženju javnih financ, ki je s svojimi posledicami posegel v več kot 20 drugih zakonov z neposrednimi finančnimi posledicami, ki je poleg pokrivanja dodatnih obveznosti – na primer za obresti, oblikovanje dodatne rezerve za povečano črpanje EU sredstev in horizontalnih ukrepov, predvsem na področjih stroškov dela, trga dela in socialnega varstva, in drugih ukrepov – bistveno vplival, kot rečeno, na izvrševanje proračuna. Z rebalansom leta 2012 je bilo načrtovanih tudi neto 485 milijonov evrov prilivov iz naslova proračuna EU iz naslova evropskih sredstev. Realiziran je bil neto presežek za dobrih 450 milijonov evrov, kar predstavlja približno 93 odstotkov prvotno načrtovanega. V zaključku še gibanja državnega dolga v letu 2012. Konec leta 2012 je dolg državnega proračuna znašal 16,8 milijarde evrov oziroma 47,4odstotka BDP in se je neto povečal v letu 2012 za 1,7 milijarde evrov. Kot rečeno, predlog Vlade je, da Državni zbor potrdi zaključni račun proračuna Republike Slovenije za leto 2012. Hvala.
Hvala lepa, gospod Mavko. Predlog zaključnega računa je obravnavala Komisija za nadzor javnih financ. Besedo dajem predsedniku mag. Andreju Vizjaku.
Hvala lepa. Res je, Komisija za nadzor javnih financ je 7. 11. kot matično delovno telo obravnavala ta Predlog zaključnega računa proračuna za leto 2012. Po uvodu, ki ga je podobno kot danes predstavil državni sekretar na Ministrstvu za finance, je dobil besedo predsednik Računskega sodišča, ki je povedal, da so po reviziji predloga zaključnega računa podali mnenje s pridržkom o splošnem delu zaključnega računa in tudi mnenje s pridržkom o pravilnosti izvrševanja oziroma o pravilnosti njegove izvršitve. Glede splošnega dela zaključnega računa je opozoril na nekatere primere knjiženj, ki so po njihovem mnenju povzročili, da prihodki in odhodki niso pravilno prikazani. Po njihovem izračunu bi morali prihodki biti višji za 48 milijonov, vendar bi se to izničilo, če bi bilo upoštevano tudi napačno izplačilo regresa javnim uslužbencem in izplačilo tretje četrtine uskladitve plač. Zato to ni bistveno vplivalo na samo bilanco. Glede pravilnosti izvršitve proračuna je predsednik Računskega sodišča pojasnil, da so mnenja s pridržkom podali zaradi številnih kršitev zakonskih predpisov, ki se iz leta v leto ponavljajo pri izvršitvi proračuna. Največje napake so glede na izvajanje Zakona o javnih financah in glede na javna naročila. Računsko sodišče je v skladu s svojo zakonsko vlogo podalo revizorjeve popravke, ki pa jih Vlada ni upoštevala v celoti. Če bi jih, potem mnenje Računskega sodišča ne bi bilo s pridržkom. Podali so tudi priporočila in zahtevo za odzivno poročilo, ki mora biti posredovano v 90 dneh. V razpravi članov Komisije za nadzor javnih financ je bil zlasti izpostavljen problem, da revidiranec, v tem primeru Ministrstvo za finance, in ostala ministrstva in Vlada dostikrat ne upoštevajo in ne popravljajo napak, ki jih ugotovi Računsko sodišče in ne najdejo nekega skupnega jezika. Zlasti pomembna je bila diskusija na temo načrtovanja proračuna, zlasti njegovih prihodkov, in analogija se vleče v letošnje leto in z načrtovanimi proračuni za prihodnji dve leti. Državni sekretar je povedal, da se pripravljajo novi zakonski predpisi, ki naj bi bistveno spremenili načrtovanje in izvrševanje proračunov, to je zlasti zakon o fiskalnem pravilu, ki ga še nismo ogledali pa bi ga že morali, kakor tudi spremembe Zakona javnih financah in Zakona o računovodstvu. Izpostavljen je bil tudi problem fiksnosti odhodkov državnega proračuna, saj je vnaprej zabetoniran z zakonskimi obveznostmi že kar več kot 80 odstotkov proračunskih odhodkov in to daje izredno težavo pri tudi črpanju evropskih sredstev in tudi neki razvojni ambiciji proračunskih dokumentov. Potem je bila izpostavljena tudi problematika državnega premoženja oziroma veliko osnovnih sredstev, preko 35 tisoč jih je ovrednoteno po 1 evro. Podani so bili tudi razlogi za to. Komisija je potem odprla tudi diskusijo glede državnega premoženja oziroma s kakšnim premoženjem država sploh razpolaga. Še vedno je problem, da ni nekih enotnih evidenc in posledično tudi velik dvom oziroma neka vrzel pri tem, kolikšno bo finančno breme glede na uvedeni davek na nepremičnine. Komisija je sprejela sklep, da je zavezala Vlado, da ji posreduje seznam nepremičnega premoženja v neposredni in posredni lasti države z ocenjeno vrednostjo GURS, in komisija je tudi je tudi zahtevala, da ji Vlada v istem roku posreduje seznam premičnega premoženja z vrednostjo nad 5 tisoč evrov. Delno je Vlada ta sklep izpolnila, ker smo pred nedavnim dobili neke vrste seznam in na koncu je tudi Komisija za nadzor javnih financ sprejela sklep, da Državni zbor sprejme zaključni račun proračuna Republike Slovenije in s tem smo tu zaključili delo. Hvala.
Hvala lepa, gospod Vizjak. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. V imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke, gospod Janez Ribič.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica Državnega zbora. Spoštovani predstavniki Vlade, poslanke in poslanci! Vsi vemo, kakšno leto je bilo leto 2012. Gospodarska kriza je šele dobro začela kazati svoje zobe, potem ko je padel v vodo načrt vlade Boruta Pahorja, da krizo prebrodimo z intenzivnim zadolževanjem skozi visoke javnofinančne primanjkljaje. Kriza ni kar minila sama od sebe, saj so problemi, s katerimi se sooča Slovenija, strukturne narave in te probleme bi bilo treba reševati in ne prelagati na poznejše čase. Tudi v političnem smislu ni šlo za enostavno leto, potem ko smo konec leta 2011 doživeli več mesecev prostega teka zaradi padle vlade in izpeljave državnozborskih volitev, je nova vlada z operativnim delom dobro začela šele v mesecu marcu. Poglejmo, v kakšnem stanju so bile slovenske javne finance v začetku leta 2012, sodeč po podatkih Statističnega urada o tekočem primanjkljaju. Leta 2009 2 milijardi in 250 milijonov minusa v državni blagajni ali 6,3 odstotka bruto domačega proizvoda, leta 2010 2 milijardi in 80 milijonov minusa ali 5,9 odstotka bruto domačega proizvoda, leta 2011 2 milijardi in 290 milijonov evrov minusa v državni blagajni ali zopet 6,3 odstotka BDP. In potem pride leto 2012, ki ga danes obravnavamo. Po besedah sekretarja s finančnega ministrstva je proračunski primanjkljaj dosegel 3,1 odstotek BDP, kar nanese eno milijardo in 100 milijonov minusa v državnem proračunu. Vseeno bi se na tem mestu, če želimo biti korektni, raje dotaknil oktobrskega poročila o presežnem primanjkljaju in dolgu, ki ga je pripravil Statistični urad Republike Slovenije. Ta pravi, da je primanjkljaj za leto 2012 ocenjen na 3,8 odstotka BDP oziroma eno milijardo in 350 milijonov evrov. Seveda, še vedno veliko. Preveč! Vendar v primerjavi s številkami, ki sem jih navajal pred tem, vidimo velik premik k boljšemu uravnoteženju javnih financ. Velik del tega bremena je prevzel Zakon o uravnoteženju javnih financ in čeprav je bilo nekaj rešitev naknadno tudi razveljavljenih z ustavnega vidika, pa danes nihče ne more zanikati resnih finančnih učinkov tega zakona. Zelo zgovorna je tako navedba državnega sekretarja, ki je na Komisiji za nadzor nad javnimi financami ob obravnavi zaključnega računa povedal, da je bila nižja realizacija izkazana pri vseh kategorijah odhodkov, razen pri tekočih transferjih, kjer je bila poraba višja za 88 milijonov evrov od tiste predvidene z rebalansom. To so predvsem socialni transferji brezposelnim in ostalim socialno ogroženim. Prvič po letu 2008 se je poraba države znižala. Proračun za leto 2012 je torej dokaz, da se znamo tudi v tej državi obnašati odgovorno in bolj racionalno, da se zavedamo resnosti situacije in da samo urejene javne finance omogočajo dolgoročno uspešnost države. Zatiskanje oči pred realnostjo pač ne pomaga. Mimogrede, obseg sredstev za plače javnega sektorja, ki je nezadržno rastel praktično skozi celotno zgodovino, se je v letu 2012 prvič znižal, in sicer za 5,68 odstotka glede na leto prej. Glede na leto prej se je število zaposlenih pri vladnih proračunskih porabnikih, torej sistemu državne uprave, zmanjšalo za 3,13 odstotka ali tisoč 69 zaposlenih. Pomemben podatek! Nikakor ne želim trditi, da je bilo v minulem letu vse v redu. Še vedno so potrebne sistemske reforme podsistemov, tako široka reforma javnega sektorja in plačnih sistemov kot tudi zdravstvena, šolska, davčna reforma. Svet se tudi po veliki gospodarski krizi vrti naprej in če ne bo Slovenija sedaj izpeljala teh sprememb, nas bo nekoliko pozneje v to prisililo naše gospodarstvo, ki bo zaradi našega neukrepanja vedno manj in manj konkurenčno. In zaključni račun za leto 2012 nakazuje ravno to, da so potrebni tako strukturni premiki kot tudi samoomejevanje, kajti Evropa nikoli več ne bo takšna, kot je bila pred krizo; torej takrat, ko je šlo tudi Sloveniji relativno dobro. Zato me kot poslanca Slovenske ljudske stranke skrbi naslednje, da se trend, ki smo ga zastavili leta 2012, ne bo nadaljeval. Oktobrsko poročilo Statističnega urada o preseženem primanjkljaju ocenjuje, da naj bi primanjkljaj države v letu 2013 po napovedih zopet znašal 2 milijardi evrov ali 5,7 odstotka bruto domačega proizvoda, bruto konsolidirani dolg države konec leta 2013 pa bo presegel 63 odstotkov bruto domačega proizvoda. Ali vemo, kaj to pomeni – da se vračamo v čase pred letom 2012! Res je, tudi to leto je na začetku zaznamovala politična kriza, toda od takrat naprej soglasja za kakršno koli varčevalno politiko v vladajoči koaliciji ni bilo. Proračun se želi uravnotežiti, toda ne s poudarkom na obvladovanju odhodkov, temveč z višjimi davki, ki bi povečali prihodke. Kaj to pomeni za naše gospodarstvo, za naše izvoznike, vse tiste, ki morajo tekmovati na zahtevnih mednarodnih trgih, najbrž ni treba posebej poudarjati. Spoštovani! Zaključni račun proračuna za leto 2012 dokazuje, da je bilo proračunsko načrtovanje v letu 2012 nesporni korak v pravo smer. Ne samo da je zmanjšal minus v državni blagajni, ob tem ni neposredno prizadel slovenskih podjetij in podjetnikov, obrtnikov, kmetov in ostalih zaposlenih v realnem sektorju. In to je najpomembneje, da je pustil realnemu sektorju dihati, da mu je pustil ustvarjati, česar pa zagotovo ne moremo trditi za politiko sedanje vlade, ki nas spet vrača nazaj v čase, ko se zadolžujemo, v upanju, da bo jutri bolje. Hkrati pa ta vladna koalicija ni sposobna nobenega dogovora, da bi do kakšne reformne spremembe tudi zares prišlo. Če se ne motim, je to zelo jasno povedal tudi nedavno odstopljeni zdravstveni minister. Zato bomo poslanci in poslanka Slovenske ljudske stranke Predlog zaključnega računa za leto 2012 podprli. Po nekajletnem trendu visokega presežnega primanjkljaja je to prvi račun, ki je nakazal normalizacijo stanja v Sloveniji. V Slovenski ljudski stranki bi si želeli, da bi se takšna praksa tudi nadaljevala. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Gospa Marjana Kotnik Poropat bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Lepo pozdravljeni predstavniki Ministrstva za finance, spoštovane poslanke in poslanci! Poslanska skupina DeSUS bo Predlog zaključnega računa proračuna Republike Slovenije za leto 2012 podprla. Zaključni račun proračuna predstavlja dokument realizacije, ki izkazuje prejemke in izdatke za preteklo leto. Tako je bilo v letu 2012 realiziranih prejemkov državnega proračuna v višini 7,887 milijarde evrov, kar pomeni, da je bilo 55 milijonov evrov manj, kot je bilo načrtovanih v drugem rebalansu državnega proračuna. Realiziranih izdatkov je bilo 8 milijard 993 milijonov evrov oziroma za 20 milijonov evrov manj od načrtovanih v drugem rebalansu. Proračunski primanjkljaj je tako znašal 1,106 milijarde evrov oziroma 3,1 odstotek bruto družbenega proizvoda, kar je bilo za 0,1 odstotek več od načrtovanega. Zaradi višjega proračunskega primanjkljaja od načrtovanega je bilo potrebno dodatno zadolževanje, tako je skupni dolg konec leta 2012 znašal 47,4 odstotka bruto družbenega proizvoda. Na strani prejemkov je bilo v letu 2012 v primerjavi z načrtovanimi, davčnih prejemkov za 56 milijonov evrov manj, nedavčnih za 48 milijonov evrov več, kapitalskih pa kar za 17 milijonov manj. To je 31-odstotna realizacija. Izjemno nizka realizacija prodaje državnega premoženja in prejetih sredstev iz Evropske unije pa za 46 milijonov manj. Na strani izdatkov so bili pri vseh skupinah odhodkov, razen tekočih, ki so znašali 179 milijonov evrov več, in investicijskih transferov, ki so znašali 15 milijonov evrov več, dosežene nižje vrednosti tekočih odhodkov – 98 milijonov manj; investicijskih odhodki – 13 milijonov evrov manj, plačila sredstev v proračun Evropske unije za 13 milijonov evrov manj. Za celotno socialno varnostno je bilo v letu 2012 realiziranih izdatkov v višini 2 milijardi 432 milijonov evrov oziroma za 58 milijonov evrov manj od sprejetega proračuna. Torej, realizacija 97,7 odstotka. V okviru te politike socialne varnosti je bilo za pokojninsko in invalidsko zavarovanje oziroma varstvo, oprostite, realiziranih 1 milijarda 363 milijonov evrov oziroma za 35 milijonov manj sredstev od načrtovanih v sprejetem proračunu. Torej je bila realizacija 97,5-odstotna. Za zdravstveno varstvo znaša realizacija le 56,6 odstotka oziroma je bilo za 68 milijonov evrov manj realiziranih sredstev od načrtovanih v preteklem letu. V Poslanski skupini DeSUS ugotavljamo, da so se sredstva za namen zdravstvenega varstva občutno, torej skoraj za eno polovico, znižala, zato opozarjamo, da ima lahko to zelo hude posledice za državljanke in državljane Republike Slovenije, ki potrebujejo zdravstveno varstvo, posebej še velja to za starejšo populacijo. Tudi mnenje Računskega sodišča kot pristojnega revizorja državnega proračuna ni zanemarljivo, saj mnenje s pridržkom tako do splošnega dela zaključnega računa kot tudi do pravilnosti njegove izvršitve narekuje na stanje, za katerega je po našem mnenju potrebno ukrepanje, sploh na odhodkovni strani. Za prihodnje bi še opozorila na to, da bi glede na vsesplošno ekonomsko-socialno stanje v državi in glede strogih varčevalnih ukrepov veljalo razmisliti o rezih, če ne že o ukinitvi velikih nabav za informacijsko tehnologijo in izdatkov za nakupe vozil. Da ne govorim o tem, koliko sredstev je namenjenih za uspešnost zaposlenih v javnem sektorju. V Poslanski skupini DeSUS menimo, da takšno načrtovanje ne izkazuje razvojno naravnan proračun, še manj pa racionalno in smotrno porabo. V upanju, da bomo v prihodnosti le izravnali javnofinančno bilanco, bomo zaključni račun za leto 2012, ki je le še realizacija načrtovanega, v Poslanski skupini DeSUS podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. V imenu Poslanske skupine Nove Slovenije ima besedo gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, spoštovani predstavniki ministrstva! Proračunskih prihodkov je bilo v letu 2012 nekaj manj kot 8 milijard, odhodkov pa okrog 9 milijard evrov. Proračunski primanjkljaj je znašal 3,1odstotka bruto domačega produkta in se je približal ciljem, ki jih je tedanja vlada, v kateri smo tudi mi sodelovali kot koalicijska stranka, zasledovala in so v veliki meri rezultat ukrepov, ki so bili sprejeti za zmanjšanje javnofinančnega primanjkljaja. Gre predvsem za t. i. znani ZUJF, ki je nekaj rezultatov prinesel že v proračunskem letu 2012, zlasti na področju zmanjševanja izdatkov za plače in druge prejemke javnih uslužbencev, večji del rezultatov pa bo prinesel v proračunskem letu 2013. V predstavitvi stališča Poslanske skupine Nove Slovenije k Predlogu zaključnega računa proračuna Republike Slovenije za leto 2012 se bom osredotočil na nekaj pomembnih vprašanj, ki bistveno vplivajo na proračunske prihodke, pa tudi odhodke. Rad pa bi povedal nekaj, da je vlada v letu 2012 uspela bistveno zmanjšati proračunski primanjkljaj, če primerjamo leto 2012 z letom prej, se pravi z letom 2011. Proračunski primanjkljaj se je glede na leto 2011 praktično razpolovil in gre za tektonski premik v politiki vlade, ki je obvladovala leto 2012, v primerjavi z vlado, ki je vlada Sloveniji leta 2011. Lahko rečemo, da smo bili pri črpanju evropskih sredstev tudi v letu 2012 premalo uspešni. Ta problematika se nam ponavlja že kar nekaj let zaporedoma, zamudili smo kar nekaj priložnosti za pridobitev sredstev znotraj finančne perspektive, ki se z letošnjim letom izteka. Pomemben razlog za ta neuspeh so gotovo na strani prevelike zbirokratiziranosti postopkov ter razpršenosti služb, ki skrbijo za črpanje evropskih sredstev, med različna ministrstva. Te pomanjkljivosti se vlečejo skozi dolga leta, vendar jih ves ta čas nismo znali odpraviti, žal. Ta trenutek sploh ne vemo, kdo je za to politiko odgovoren na Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo, ne glede na to, da imamo ministra v odhajanju, po odhodu državne sekretarke gospe Monike Kirbiš Rojs, praktično poslanci, vsaj opozicije, ne vemo, kdo skrbi za učinkovitejše črpanje evropskih sredstev. In ta so edina, ki pomenijo razvojna sredstva v tej državi. Ker prehajamo v naslednjem letu v naslednjo finančno perspektivo, ki bo trajala od leta 2014 do 2020, pričakujemo, da bo vlada pripravila ustrezno strategijo za učinkovitejše črpanje teh sredstev. Republika Slovenija bo za izvajanje kohezijske politike Evropske unije v novi finančni perspektivi imela na voljo skupaj 3,3 milijarde evrov. Gre za praktično, kot že rečeno, edina razpoložljiva razvojna sredstva, zato je njihova pomembnost toliko večja. Slovenija mora, podobno kot druge države članice Evropske unije, pripraviti nekaj dokumentov, ki bodo podlaga za črpanje evropskih sredstev. Čaka nas priprava in sklenitev t. i. partnerskega sporazuma, ki bo predstavljal neko pogodbo med Evropsko unijo in Republiko Slovenijo glede izvajanja kohezijske politike v finančni perspektivi 2014 do 2020. Le-ta določa t. i. predhodne pogojenosti, ki jih država mora izpolnjevati. Ena izmed takšnih je tudi priprava strategije pametne specializacije. Vladi predlagamo, da se pri pripravi programskih dokumentov za obdobje 2014 do 2020 osredotoča na tisto področje, na katerem obstaja največja možnost, da prispevajo k izboljšanju gospodarske rasti in novim delovnim mestom, še posebej če zanje obstajajo zadostni naravni potenciali in človeški viri. Drugo vprašanje, na katerega bi rad opozoril, je vprašanje porabe proračunskih sredstev za informacijsko tehnologijo oziroma za informacijske sisteme. Posebej bi opozoril na problem, vsaj po našem prepričanju, prevelikega deleža izdatkov za zunanje izvajalce. Točnega podatka, koliko sredstev je namenjenih za te storitve, kljub obljubam finančnega ministrstva poslanci vse do danes nismo dobili, so pa brez dvoma visoka. Prepričani smo, da imamo znotraj javne uprave dovolj strokovnjakov, ki so usposobljeni za pripravo ustreznih programskih rešitev, in je sodelovanje zunanjih izvajalcev – in s tem povezani stroški – pogosto nepotrebno. Veliko več bi morali narediti na področju vzajemne povezljivosti posameznih programov. Izognili bi se nepotrebnemu podvajanju evidenc oziroma redundacije podatkov po različnih organih. Pri odhodkih bi se dotaknil še področja slabega gospodarjenja Republike Slovenije. Računsko sodišče je v svojem revizijskem poročilu opozorilo na pomanjkljive evidence glede vrednosti državnega premoženja in na nizek odstotek sredstev od prodaje državnega premoženja. Pričakujemo, da se bodo zakonodajne spremembe na področju upravljanja s stvarnim premoženjem države in samoupravni lokalni skupnosti, ki so bile sprejete v letu 2012, odrazile v boljših rezultatih upravljanja s tem premoženjem v tem in naslednjih proračunskih letih. Tukaj mislim zlasti na možnost prenosa premoženja države na lokalne skupnosti in fleksibilnejše možnosti oddajanja premoženja v najem. Poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije sprejemamo Predlog zaključnega računa proračuna Republike Slovenije za leto 2012. Kot sem že uvodoma povedal, v tem letu, letu 2012, je prišlo do tektonskega premika v smislu zmanjšanja proračunskega primanjkljaja, posebej če primerjamo to z letom 2011. Nas so v naši politikah v letu 2012 vodila med drugim tudi dva aksioma; to je varčnost in podjetnost. To sta dva aksioma, ki sta ključna za razvoj družbe. Pričakujem in upam, da jih pozna tudi sedanja vlada. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. V imenu Poslanske skupine Pozitivne Slovenije, gospod Alojzij Potočnik,izvolite.
Hvala. Spoštovani, proračun seveda ni samo tehnično ali pa strokovno vprašanje, je tudi in predvsem odraz ekonomskih razmer in neizogibno kaže na politiko takratne koalicije in njeno odgovornost. Najprej o slednjem. O razmerah in o politiki. V letu, na katerega se naša pričujoči zaključni račun, se je že zelo zgodaj in resno zastavljajo vprašanje, zakaj je recesija v Sloveniji udarila tako silovito. Na delu je bilo več doktrinarnih odgovorov in na delu je bilo zelo malo izkušenj. Že kako leto poprej je postalo jasno, da kriza ne bo kratka in da se na točko leta 2007 ne bo več mogoče vrniti. Mimogrede, 19. novembra 2013, nekaj dni nazaj torej, nobelovec Paul Krugman kolumno v New York Timesu naslovi z razvpitim naslovom Stalni padec, kjer stanje mehke depresije opiše kot novo normalnost prihodnjega desetletja. Bi rekel: tektonska misel. Kakorkoli že. Slovenija je v letu 2012 z ZUJF zategnila pas in šla skozi dva rebalansa proračuna. S prvim, ki je uvedle novo politiko, in drugim, ki je popravljal posledice nove politike, ki se niso pričakovale, a jih je bilo moč predvideti: padajoče investicije, nižje plače, manjša potrošnja seveda s posledično nižjimi prihodki. Vse to je neuravnotežilo javnofinančne prihodke in odhodke. Drugi razlog je bil povsem nov – problem javnih financ. V javnofinančnem primanjkljaju se namreč pojavijo postavke, ki niso povezane s klasično javno porabo, temveč so odraz prezadolženosti podjetij in bank. Zneski, ko država posreduje kot lastnik v skrajni sili, gredo v nebo. Ob tem naj le rečem: zaradi večnega vprašanja krivde, tudi v izjemno resni in globoki družbeni gospodarski krizi, politika na obeh straneh – ponavljam, politika na obeh straneh – ni našla občutka za nujno razširitev socialnih in političnih zavezništev oziroma soglasij. Kakor je misel zoprna, v mnogočem drži. Politična nestabilnost ima visoko ceno in jo nenehno brez zadržkov izstavlja. Vsled povedanemu je lahko zaključni račun proračuna strokovno brezmadežen, pa nas vsakoletno revizija Računskega sodišča na domala istih vprašanjih, na domala istih postavkah in problemih pospremi s podanim mnenjem s pridržkom, kar je težko razumljivo in po nekaj letih že nedopustno. O primerjavah posameznih postavk med realizacijo in načrti ima komaj smisel izgubljati čas, saj je šel proračun dvakrat skozi postopek rebalansa, ki je seveda računska kalibracija vseh odstopanj. Poslanska skupina Pozitivne Slovenije bo zaključni račun za leto 2012 – če tako rečem z jezikom Računskega sodišča – s pridržkom podprla. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. V imenu Slovenske demokratske stranke pa bo stališče predstavil mag. Andrej Vizjak.
Hvala lepa, podpredsednica. Spoštovani državni sekretar s sodelavkami! Najprej retorično vprašanje, kako se to na tipki pozna, podpora s pridržkom, mi ni čisto jasno, pa verjamem, da se bom še česa naučil v tem parlamentu. Zaključni račun proračuna za leto 2012 odseva spremenjeno politiko v kriznih časih glede na obdobje pred tem, to se pravi glede na obdobje od leta 2009 do leta 2011. Namreč, to obdobje od leta 2008 oziroma 2009 do leta 2011 je bilo zabeleženo z ekstremnim gospodarskim padcem, velikim zadolževanjem in ogromnimi primanjkljaji, pri čemer pa se na odhodkovni strani proračuna v smislu racionalizacije varčevanja ni zgodilo veliko. Zato je nova vlada, ki je pač nastopila v letu 2012, spremenila to politiko in rezultati so naslednji. Rezultati so ti, da je skoraj za eno milijardo znižala primanjkljaj. Primanjkljaj je znašal 1,1 milijarde in je bil 3,1 odstotka BDP, kar je lep rezultat, in po moje bi bili ali pa bo vlada lahko ponosna v letošnjem letu, če bo ta rezultat ponovila oziroma ga dosegla. Seveda to se ni zgodilo kar tako. Potrebno je bilo sprejeti določene ukrepe, tudi nepriljubljene, in Zakon o uravnoteženju javnih financ je eden izmed teh. Res je tudi to, da je bil proračun za leto 2012 uravnotežen oziroma spravljen na tako nizek primanjkljaj tudi zaradi krčenja določenih investicij. Nekatere investicije pa se, roko na srce, tudi niso dale izvesti, ker je prejšnja vlada nastopila februarja in lahko izvede pravzaprav tisto, kar je projektno pripravila do tega nivoja, da se da izvesti. Še eno dimenzijo bi rad povedal, zakaj je tudi v prejšnjem mandatu minila oziroma tudi v letu 2012 – in zaključni račun to odseva – zadeva minila relativno mirno, ko govorimo o odnosih s socialnimi partnerji. Namreč, leto 2012 je bilo leto relativno plodnega socialnega dialoga in dogovarjanja. Sedanji vladi bi toplo priporočil, da se zgleduje po tistih časih. Naj omenim nekaj pomembnih dosežkov tega socialnega dialoga. Prvi je ta, da smo uspeli uskladiti izhodišča k socialnemu sporazumu. To je bilo dogovorjeno in tudi podpisano. Uskladiti oziroma uskladiti do najvišje stopnje, mere, smo uskladili Zakon o uravnoteženju javnih financ in dosegli tudi dogovor s policisti, ki so pri tem blokirali to delovanje in sprejemanje. Usklajena s socialnimi partnerji je bila tudi pokojninska reforma. Ne bom omenjal reforme trga dela, kajti ta je bila šele v začetku letošnjega leta. Želim povedati, da bi sedanji vladi tudi zato, da se bo proračun lahko izvrševal učinkovito, tak kot je, da se skuša v najvišji možni meri posluževati dobrih praks in voditi učinkovit socialni dialog. Naj omenim v bistvu samo še konceptualno politiko, ki jo je imela prejšnja vlada in je odsevan v tem zaključnem računu vizavi načrtovanja te vlade oziroma tudi tveganj, ki jih tako načrtovanje povzroča. Konceptualno razhajanje je pač v tem, da je v letu 2012 bilo veliko narejenega na tem, da se racionalizira določena področja delovanja države s posegi v plače, s posegi v določene zakonske pravice in da se pravzaprav ni posegalo v dvigovanje davkov. Dvigovanje davkov bi seveda bilo zgolj rezervni scenarij, da se ne dosega zavez po odpravljanju presežnega primanjkljaja. Menim, da bi veljalo s tako politiko nadaljevati tudi v letošnjem letu, kajti še kar kaj je za racionalizirati v tej državi. Verjamem, da obstaja cela kopica nekih služb in uradov, ki funkcionirajo povsem po nepotrebnem. Recimo, da malo izzovem, ker sem dobil tudi en mail, da bodimo bolj konkretni. Na primer sprašujem se, zakaj ne obstaja volja, da bi ukinili na primer Upravo za javna plačila. Upravlja nekatere naloge bivšega SDK in se res sprašujem, zakaj nekaj sto ljudi – jaz ne vem koliko jih je tam zaposlenih, slišim, da okrog 200 – opravlja neke funkcije, neke stvari, ki bi jih po mojem lahko s poenostavitvami, deregulacijo zelo poenostavili in verjetno odpravili neke nepotrebne uprave in službe v tej državi. Tudi prepričan sem, da ne potrebujemo tako razbohotenega delovanja raznih soglasodajalcev pri praktično vsakem koraku našega življenja, še posebej pa kadar posegamo v prostor. Tudi tukaj je nešteto možnosti poenostavitev, deregulacij, ukinjanja nekaterih pristojnosti in posledično tudi racionalizacija funkcioniranja države, debirokratizacije, da ne govorimo o sinergijah, ki bi jih takšni učinki imeli na gospodarstvu oziroma tudi na atraktivnosti Slovenije, ko govorimo o neposrednih tujih investicijah. Torej pravim, da je ta koncept pred dvigom davkov boljši, na nek način odprtejši in zagotavlja tudi pogoje za gospodarsko aktivnost, kajti le gospodarska in povečana gospodarska aktivnost nas lahko popelje iz objema krize, v kateri se kot ena redkih držav, očitno, nahajamo in smo pravzaprav poleg Cipra edina država, ki bo imela v prihodnjem letu še recesijo oziroma negativno gospodarsko rast. Torej spoštovani, prav neka osvežitev v zaključnih računih ali pa na proračunskem načrtovanju zadnjega petletnega obdobja je ta zaključni račun za leto 2012, kjer je ena vlada dokazala, da se da tudi kdaj poseči v že pridobljene pravice, s tem racionalizirati funkcioniranje države in zmanjšati proračunski primanjkljaj. Verjetno se nobena vlada ne bi odločila posegati v pridobljene pravice, če bi s prihodki lahko pokrivala to trošenje. Ker pa je postalo to trajno nevzdržno, polagam toplo na srce tudi sedanji vladi, da naj ima malo samorefleksije, naj se pogleda malo v ogledalo, vidi, kje so določene neracionalnosti in jih z neko reformo funkcioniranje javnega aparata tudi odpravi.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov ima besedo gospod Matevž Frangež.
Mimogrede, zdaj bo kakšnih slabih 20 let, odkar smo se odločili za neko liberalizacijo in deregulacijo na področju institucije, ki smo ji svoj čas rekli SDK, Služba družbenega knjigovodstva, jo ukinili in korenito transformirali v dve instituciji, daleč manjše teže, vpliva in možnosti. In kogar koli boste danes v državi vprašali, bo dejal, da je bila ukinitev Službe družbenega knjigovodstva ena ključnih napak, ki so v veliki meri omogočile tudi sedanje težave. Tako vsakršna deregulacija in vsakršna liberalizacija pač ni koristna stvar. Prav tako bi bilo dobro, da si ogledalo postavijo tudi tisti med predhodniki, ki so hvalili proračunsko politiko prejšnje vlade, ki jo izkazuje tudi ta zaključni račun. Socialni demokrati smo politiko prehitrega krčenja javne porabe, javne potrošnje, pa tudi zmanjševanja transferjev, ki so bistveno vplivali, da se je na eni strani znižala javna poraba, na drugi strani pa domača potrošnja, to pa je, kot izhaja tako iz tega zaključnega računa kot nekaterih ocen uglednih mednarodnih institucij, bistveno prispevalo k temu, da je bil zdrs v gospodarski rasti, da je bila visoka negativna rast v letu 2012 dosežena. To je točka, ki omogoča razpravo o zgodovini in preteklih ukrepih ekonomske politike. Jaz na tem mestu ne bi želel pogrevati tovrstne razprave, a dejstvo je, da ima vsakršna ekonomska politika te ali druge vlade učinke ne samo na leto, ko upravlja z državo, pač pa bistveno bolj dolgoročne posledice. Tudi za padec gospodarske rasti v letošnjem letu, ki ga je mogoče vezati na podobne razloge kot pri padcu v letu 2012, je mogoče trditi enako. No, ker pa nas opozicija pogosto napada, da slabo planiramo, naj stališče Socialnih demokratov k zaključnemu računu za leto 2012 pospremim samo z eno primerjavo. Zadnji rebalans lanskega proračuna je bil sprejet v Državnem zboru 29. decembra, torej le dva dni, preden se je proračunsko leto sploh končalo. Kljub temu odhodki državnega proračuna za 20 milijonov evrov odstopajo od planiranih, prihodki pa so za kar 55 milijonov evrov manjši od načrtovanih, kljub temu da je bil rebalans sprejet le dva dni pred zaključkom proračunskega leta. Tudi pri zadolževanju, pri katerem nekateri zaradi ukrepov te vlade pretiravajo s slikovitimi ciframi, velja poudariti, da je bilo zadolževanje države v letu 2012 višje od njegovega neto zadolževanja. Skupaj smo se zadolžili za 2,9 milijarde evrov, res je, da pomemben del tega odpade na predfinanciranje za letošnje leto, tako je bilo ustvarjeno neto zadolževanje v višini 1,6 milijarde evrov – mimogrede, to pa je bilo tudi za 665 milijonov evrov več, kot je bilo planirano s sprejetim proračunom. Socialni demokrati ne želimo problematizirati teh številk, ker razumemo, da je to del izvedbene proračunske politike, ampak dobro pa bi bilo na te dvojnosti opozoriti vsaj takrat, kadar ena stran rada interpretira podatke pač tako, kot ustreza njenim političnim ciljem. Proračunska politika v letu 2012 je v veliki meri zaostrila gospodarske, finančne in socialne razmere v državi, ker je stavila na prehitro, premalo postopno javnofinančno konsolidacijo, to pa je skupaj z nepremišljenimi izjavami najvišjih predstavnikov države bistveno otežilo dostop Slovenije do mednarodnih finančnih trgov. Sedanja vlada se trudi, da ta položaj izboljša, da povrne kredibilnost Slovenije, in kot vidimo, nekatere odločne in pogumne poteze te vlade, vključno s prejeto zaupnico in sprejetimi proračunskimi dokumenti, že dajejo rezultate brez kakšne tvegane in odločne poteze, pa tudi pričakovani donos na triletne obveznice naj bi bil realiziran v tem tednu. Ne nazadnje pa je mogoče trditi, da brez teh pogumnih potez ne bi bilo mogoče prebirati v mednarodnem finančnem tisku optimističnih ocen in rastočega prepričanja, da se bo Slovenija izognila skušnjavi, da zaprosi za mednarodno finančno pomoč v okviru ESM ali odkupa dolga države znotraj drugih mehanizmov v Evropski uniji. Socialni demokrati, ki smo nasprotovali proračunski politiki v letu 2012, danes, ker verjamemo, da gre za točno in pravilno izkazovanje podatkov, ne bomo nasprotovali sprejetju zaključnega računa. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. V imenu Poslanske skupine Državljanske liste ima besedo gospod Marko Pavlišič.
Hvala za besedo, gospa predsedujoča. Spoštovani gospod Mavko s sodelavkami, sodelavcem, spoštovani ljubitelji nekdanjega SDK, pa tudi vsi ostali! Leto 2012 je že skoraj pozabljeno in vsi naši pogledi so že usmerjeni v naslednje leto. Pa vendar se je občasno potrebno ozreti nazaj, predvsem z namenom, da se na minulih napakah kaj naučimo in jih ne ponavljamo več. Naj izpostavim nekaj točk leta 2012. Masa za plače se je v tem letu pri neposrednih proračunskih uporabnikih zmanjšala za 3,5 odstotka, pri posrednih pa le za 1odstotek. Podobne tendence opazimo tudi pri številu zaposlenih, kjer se pri neposrednih proračunskih uporabnikih zmanjšalo za 1,6 odstotka, pri posrednih pa povečalo za 1,3 odstotka. Z drugim rebalansom je bilo določeno zadolževanje v višini 2 milijardi 291 milijonov 512 tisoč 151 evrov. Realizacija zadolževanja pa je navedena kot 2 milijardi 947 milijonov 410 tisoč 118 evrov, kar pomeni realizacijo zadolževanja v višini 128,62 odstotka načrtovanega. Računsko sodišče je na podlagi ugotovitev pravilnosti izvršitve proračuna za leto 2012 izreklo mnenje s pridržkom. Tega ne smemo biti veseli niti s tem biti zadovoljni, pa čeprav to mnenje ni nekaj novega, ampak se ponavlja iz leta v leto. Ravno to ponavljanje vedno istih pripomb in priporočil Računskega sodišča je tisto, kar nas v Državljanski listi skrbi. Izgleda, kot da gredo mnenja in priporočila Računskega sodišča mimo ušes, ki naj bi jih slišala, in mimo uradnikov, ki naj bi jih izvajali, ter mimo ministrov, ki naj bi delo usmerjali. Ne moremo pri proračunu leta 2012 mimo ene točke. V letu 2012 je po poročilu ugotovljen končni proračunski primanjkljaj še vedno zelo visokih milijardo 106 milijonov 452 tisoč 476 evrov, kar pa je skoraj 30 odstotkov manj kot leto pred tem. Ključno sporočilo tega dejstva, se pravi skoraj 30-odstotnega zmanjšanja proračunskega primanjkljaja v enem letu, pa je, da se da narediti marsikaj. Kjer je volja, je tudi pot. Ne glede na izpostavljene točke smo v Poslanski skupini Državljanske liste Predlog zaključnega računa proračuna Republike Slovenije za leto 2012 prejeli in sprejeli. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Lahko vam povem, da je kar nekaj prijavljenih k besedi to željo odjavilo. Kot prvemu bomo dali besedo mag. Mateju Tonino, za njim mag. Ivanu Vogrinu, Matevžu Frangežu, gospodu Francu Bogoviču, mag. Andreju Vizjaku in s tem potem tudi počasi končamo. Izvolite, gospod Tonin.
Spoštovana podpredsednica, najlepša hvala za besedo, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Zaključni račun proračuna za leto 2012 je na nek način osebna izkaznica naše vlade. Prepričan sem, da ta osebna izkaznica ni slaba, da ni tako grda, kot se zdi, in da tisti, ki ste zdaj problematizirali na primer ceno zadolževanja in še kakšno drugo stvar, bi vendarle spomnil, da je takratna vlada po zelo dolgem času se začela realno ukvarjati z uravnoteženjem javnih financ in smo končno začeli ustavljati prosto padanje v gospodarskem smislu, in je treba tistim dosežkom dati neko priznanje. Glavni produkt tiste politike oziroma tistega proračuna je bil ZUJF. Brez takratnega ZUJF bi sedanja vlada praktično ne imela česa pokazati Bruslju, žal je takšna resnica. Če pogledate rezultate ali prave učinke ZUJF, so se ti začeli kazati šele v letu 2013, in brez tega ZUJF enostavno ne bi bilo ničesar pokazati. Če zdaj malo brskam po spominu in razmišljam o tistih slavnih časih leta 2012, če se smem malo pošaliti, se boste lahko vsi spomnili, kakšno silovito nasprotovanje je bilo takratnemu [[…]] [[znak za konec razprave]] [[…]]zmanjševanju proračunskih odhodkov. Skratka, vidim, da mi časa zmanjkuje, zato bom zelo jasno poudaril, da se kaže evidentna razlika med takratno vladno politiko in sedanjo; da smo mi vse stavili na rezanje oziroma zmanjševanje proračunskih odhodkov, sedanja vlada pa stavi na zviševanje davkov. Razmere po svetu in tudi v Evropi so pokazale, da politika zviševanja davkov ne pelje v pravo smer in je slej ko prej edina rešitev, da se še dodatno zareže v proračunske odhodke. Prej, ko boste to storili, lažje vam bo.
Hvala lepa. Naslednji razpravljavec je mag. Ivan Vogrin.
Hvala lepa, se odpovedujem.
Hvala lepa. Nadaljujemo z mag. Andrejem Vizjakom. Se odpoveduje. Zdaj pa sprašujem, ker smo prišli do konca seznama razpravljavcev, ker imamo še čas, ali bi želel kdo še razpravljati v razdelitvi časa. Želi Vlada še besedo? [[Ne.]] To pomeni, da lahko zaključim razpravo. O Predlogu zaključnega računa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 2.a točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA – PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O POSLANCIH, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 5 poslancev s prvopodpisanim Jakobom Presečnikom. V zvezi s tem predlogom zakona Mandatno-volilna komisija predlaga Državnemu zboru sprejetje sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Besedo dajem predsednici Mandatno-volilne komisije mag. Meliti Župevc za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa.
Hvala lepa, predsedujoča. Mandatno-volilna komisija je na 20. seji 7. 11. 2013 obravnavala Predlog zakona o spremembi Zakona o poslancih, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje na podlagi 88. člena Ustave predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Jakobom Presečnikom. Komisiji je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je predlog zakona proučila z vidika njegove skladnosti z ustavo, pravnim sistemom in z zakonodajno-tehničnega vidika in nanj nima pripomb. Komisija je bila seznanjena tudi z mnenjem Komisije Državnega sveta za državno ureditev, ki predlog zakona podpira. V poslovniškem roku kvalificirani predlagatelji niso vložili amandmajev, zato je komisija prešla na obravnavo predloga zakona na podlagi 126. člena poslovnika. Predstavnik predlagateljev je v uvodni obrazložitvi povedal, da predlog zakona sledi ustavnima načeloma delitve oblasti, v okviru katerega je poudarjena samostojnost zakonodajne, izvršilne in sodne veje oblasti ter neodvisnost in samostojnost lokalne samouprave. Obe načeli zahtevata vzpostavitev učinkovitega sistema zavor in ravnotežja med nosilci različnih funkcij oblasti. S spremembami zakona odpravljajo interesne nezdružljivost vlog, v katerih večkratni funkcionarji sočasno nastopajo. Naslednji razlog za spremembo zakona po njihovem mnenju izhaja iz ustavno določenega mandata poslancev, po katerem naj bi poslanci zastopali interese vseh državljanov. V razpravi je bilo izpostavljeno stališče, da je bilo v preteklosti več poskusov v zvezi z ureditvijo nezdružljivosti poslanske funkcije, da pa je ravno stranka, ki je vložila ta predlog zakona, takšnim rešitvam doslej vedno nasprotovala. Nekateri razpravljavci so tudi menili, da odločitev o dokončni rešitvi tega vprašanja ni lahka. Če je bila kot ključni razlog za sprejem tega zakona s strani predlagateljev izpostavljena nezdružljivost funkcije poslanca in funkcionarja v lokalni skupnosti, ki jo je treba dokončno urediti, je bilo postavljeno tudi vprašanje, kje so meje tega urejanja. Med drugim je bilo izpostavljeno vprašanje, ali bo takšno dokončno urejanje pomenilo tudi prepoved petinskega dela poslancev, kdo bo v tej državi sploh še lahko poslanec in kako daleč bomo s tem še šli. Po koncu razprave je bil na podlagi 128. člena Poslovnika Državnega zbora predlagan in tudi izglasovan sklep, da Predlog zakona o spremembi Zakona o poslancih ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavniku predlagateljev predloga zakona Jakobu Presečniku za uvodno predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Kolegice in kolegi! Moram reči, da ni enostavno zagovarjati nek predlog, ki je v matičnem delovnem telesu dobil negativno oceno, torej poskušam iz negativne ocene narediti nekaj pozitivnega. Dejstvo je, da ta zakon – najprej kakšen je zakon. Zakon ima dva člena, en člen govori o nezdružljivosti poslanske funkcije s funkcijo občinskega oziroma mestnega svetnika in drugi člen govori, da stopi zakon v veljavo ob prvih državnozborskih volitvah. Obstoječi Zakon o poslancih je bil pred leti že spremenjen. In zanimivo, večina tistih, ki danes nasprotujejo tej združitvi, je takrat zagovarjala nezdružljivost županske, podžupanske in svetniške funkcije. To je dejstvo. Dejstvo je, da smo takrat v naši poslanski skupini – to, kar korektno predstavila predsednica Mandatno-volilne komisije – tem ureditvam nasprotovali. Takrat je bila sprejeta sprememba glede nezdružljivosti poslanske z župansko oziroma podžupansko funkcijo. Medtem ko je bilo, mislim, da z amandmajem izvzeto sočasno opravljanje svetniške in poslanske funkcije, torej to sočasno opravljanje je ostalo kot možnost v veljavi. To so dejstva. Dejstvo je pa tudi to, da se je po mojem trdnem prepričanju situacija v teh letih, v teh zadnjih mandatih pa bistveno spremenila. Zagotovo! Če pogledamo statistiko ali število občinskih oziroma mestnih svetnikov v tem sestavu Državnega zbora, je ta številka takšna, da še nikoli takšna ni bila. Zaradi tega trdim, da se to mnogokrat zelo pozna, ne bom rekel pri delu Državnega zbora, ampak predvsem pri delu odborov in da so mnogokrat izredno izpostavljeni lokalni interesi bistveno bolj, kot je to razumljivo in kot je to potrebno. Dejstvo je tudi to, da mnogi prihajamo iz okolij, kjer že sam volilni okraj pokriva večje število občin, torej če je nekdo svetnik v eni od teh občin, potem mogoče v 3, 4, 5 ali še več ni in prihaja, zagotovo, do očitkov tistih občin tistih županov, tistih občin, tistih občanov in občank, kjer ta poslanec ni doma in tudi ni svetnik. Zaradi tega, pa še zaradi nekaterih [[…]]Ampak mislim, da nima smisla na dolgo razpravljati – torej, trdno sem prepričan, da bi bilo delo tako Državnega zbora kot delo posameznih občinskih in mestnih svetov boljše, če te združljivosti ne bi bilo. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. V imenu Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije ima besedo gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Spoštovani prisotni, spoštovane prisotne – oprostite, morala bi obrniti, da ne bi bilo zopet pripombe, pa tudi sama mislim, da je tako prav, da se prej naslovi ženske, potem moške, ampak se mi je zgodilo. Poslanska skupine DeSUS pritrjuje sklepu delovnega telesa, da je ta novela Zakona o poslancih neprimerna za nadaljnjo obravnavo. Razlogi nesprejemljivosti rešitve glede nezdružljivosti funkcije poslanca in funkcionarja v lokalni skupnosti so že bili podrobno razloženi na seji Mandatno-volilne komisije, zato jih tukaj ne bi zdaj ponavljala. Razlogi, zakaj je predlagatelj, to je Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke, vložil ta zakon, pa so izjemno krhki; od ustavnih načel, ki jih navajajo, načel integritete in nezdružljivosti, zavarovanje samoupravne lokalne skupnosti. V nobenih od teh načel ali morebiti v kakšnih drugih določilih zakonske ali ustavne narave ni najti te zahteve. Tudi naj spomnimo, da je celotna Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke v letu 2011, ko smo sprejemali nezdružljivost funkcij poslanca in župana, to je dveh funkcij, v katerih nalogah oziroma dolžnostih je zaslediti pristojnost odločanja, glasovali proti. Torej, Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke je v celoti glasovala proti in se na vse kriplje takrat upirala, da ta nezdružljivost ne bi bila sprejeta. Zakaj? Seveda zato, ker ima Slovenske ljudska stranka številčno največ županov. Slovenska ljudska stranka ima tako tudi ogromno število občinskih svetnikov. In naj jim zdaj verjamemo, da se resnično zavzemajo za rešitev, ki jo predlagajo? V Poslanski skupini DeSUS jim tega žal ne moremo verjeti. V svojem stališču pa tudi ne morem mimo komentarja, mnenja Državnega sveta. Državni svet namreč opozarja, da gre za parcialno rešitev, saj lahko poslanci še vedno opravljajo pedagoško delo. To pravi državni organ, ki je ob razpravi v Državnem zboru glede odločanja o ukinitvi Državnega sveta glasno razglašal, da gre za organ zakonodajne veje oblasti, torej za drugi dom, in to pravi organ, ki je ravno tako predstavnik ljudstva, sicer posredno, in ki praktično nima nikakršnih omejitev glede nezdružljivosti. Člani Državnega sveta so seveda plačani za opravljanje funkcije državnega svetnika, so plačani za opravljanje županske, so plačani za delo v nadzornih organih, so plačani za pedagoško, znanstveno delo, so lahko predstavniki sindikatov in prejemajo visoko plačo in dodatke. Zato sprašujemo predlagatelja, ali ste pripravljeni vložiti novelo Zakona o Državnem svetu in korigirati to anomalijo. Skratka, Poslanska skupina DeSUS se enotno strinja s sklepom delovnega telesa, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. V imenu Poslanske skupine Nove Slovenije ima besedo mag. Matej Tonin.
Spoštovane kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Zakon, ki je pred nami, predvideva, da poslanci hkrati ne bi smeli biti tudi občinski svetniki. Krščanski demokrati ocenjujemo, da tisti poslanci, ki so hkrati tudi občinski svetniki, niso v nasprotju interesov in da ne vidimo nobenih razlogov, da ti dve funkciji ne bi mogel nek človek opravljati hkrati. Če vemo, da ustava deli naše veje oblasti na tri veje, in sicer na zakonodajno, izvršno in sodno, in če to zadevo primerjamo na državni ravni in na lokalni ravni, potem lahko ugotovimo, da zakonodajno vejo oblasti na državni ravni predstavlja Državni svet, na lokalni ravni občinski svet, izvršna veja oblasti pa na državni ravni Vlada, na lokalni ravni pa župan. Torej že tudi po tej, recimo temu, ustavni razdelitvi vej oblasti mi ne vidimo, da bi bil hkrati poslanec in občinski svetnik v navzkrižju interesov in da bi se zakonodajna in izvršna veja oblasti prepletali, tako kot sta se prepletali v primeru poslancev in županov. V tem parlamentu je kar nekaj poslancev, ki so hkrati tudi občinski svetniki. Ocenjujemo, da iz tega izhaja tudi vrsta dobrih praks, da se številne informacije, ki nastajajo, ki se proizvajajo v Državnem zboru, učinkovito prenašajo tudi na ravni občin v občinske svete in tako pomagajo pri delovanju občinskih svetov in izboljšujejo učinkovitost delovanja občinskih svetov. Veste pa, kakšno je trenutno razpoloženje v javnosti, da smo poslanci krivi za tiste stvari tudi, na katere nimamo niti najmanjšega vpliva, in da je težko razumeti, zakaj poslanec ne bi smel biti občinski svetnik, lahko pa je predsednik gasilske zveze oziroma poveljnik gasilcev, če nekoliko karikiram. Zaradi vseh navedenih razlogov bomo žal v Novi Sloveniji podprli sklep, da je ta zakon neprimeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Pozitivne Slovenije ima besedo mag. Melita Župevc.
Ustava Republike Slovenije v 82. členu določa, da se z zakonom določi, kdo ne sme biti izvoljen za poslanca, ter nezdružljivost funkcije poslanca z drugimi funkcijami in dejavnostmi. V Zakonu o poslancih nezdružljivost funkcije poslanca določa 10. člen. Vprašanje hkratnega opravljanja večjega števila voljenih funkcij in medsebojna nezdružljivost javnih funkcij, če gre za funkcijo poslanca in lokalnega funkcionarja, predvsem župana, je bilo sproženo že večkrat, in sicer 8-krat. Kljub omenjenim številnim poskusom pa je Državni zbor vprašanje nezdružljivosti funkcije uredil v skladu z načeli ravnovesja oblasti in avtonomije lokalne samouprave šele leta 2011. V Pozitivni Sloveniji želimo opozoriti, da so predlagatelji te novele kot člani parlamentarne stranke, ki sodeluje pri delu Državnega zbora vse od začetka, doslej zavrnili prav vse omenjene predloge za določitev nezdružljivosti. Tudi v prejšnjem mandatu Državnega zbora so nasprotovali tako noveli Zakona o poslancih, s katero naj bi se določilo, da poslanci v organih lokalnih skupnosti ne smejo opravljati funkcije tako poklicno kot tudi nepoklicno, kot tudi noveli, ki je bila sicer sprejeta in ki je določila zgolj nezdružljivost funkcije poslanca in župana ter podžupana v lokalni skupnosti. V SLS so kot argumente za zavračanje obeh zakonov navajali, da so župani in občinski svetniki, ki so obenem tudi poslanci Državnega zbora, jamstvo, da bodo tudi ljudje in njihove lokalne težave slišane ter zastopane na nacionalni ravni tudi v bodoče. Zato v Pozitivni Sloveniji ne razumemo razlogov, ki so predlagatelje privedli do takega preobrata v doslej izraženih stališčih. Nas pa slednje napotuje na to, da gre za politično odločitev, ki ne sledi namenom zakona, ampak predvsem načelu politične všečnosti. Ali gre v tem primeru tudi za nenačelnost predlagatelja, pa ni stvar presoje Državnega zbora, ampak predvsem volivk in volivcev na naslednjih volitvah. V Pozitivni Sloveniji ne nasprotujemo nezdružljivosti funkcije poslanca in župana ter podžupana v lokalni skupnosti, pri tem pa opozarjamo, da obravnavano dvakratno funkcionarstvo poslancev in županov samo po sebi ni bilo neustavno in nezakonito, vendar je šlo pri tem za interesno nezdružljivost vlog, v katerih so ti sočasno nastopali – zakonodajni na državni ravni in izvršilni na občinski. Obe funkciji, na državni in lokalni ravni, sta bili po svojem namenu in ciljih tako različni, da jih ni bilo mogoče opravljati hkrati. Na podlagi navedenega pa slednje ne pomeni, da je moč iste argumente oziroma razloge, ki veljajo za nezdružljivost poslanske in funkcije župana, uporabljati tudi za nezdružljivost s funkcijo člana občinskega sveta. Poudariti velja, da gre za razlike tako v načinu izvolitve in v vlogi in položaju v sistemu organov občinske oblasti v primerjavi z županom. Slednje velja tudi v luči cilja preprečevanja konflikta interesov. Eden od argumentov za ohranitev možnosti opravljanja dvojne funkcije pa je tudi ta, da so politične stranke omejene s kadrovskim potencialom oziroma posamezniki, ki bi bili voljni opravljati voljene javne funkcije. Opozoriti velja tudi, da se glede nezdružljivosti funkcij Evropska listina lokalne samouprave osredotoča predvsem na razloge za nezdružljivost opravljanja izvršilnih funkcij. In tudi primerjalni pregled nezdružljivosti za poslanca in župana kaže, da večina držav določa zgolj nezdružljivost teh dveh funkcij in ne funkcij v ostalih organih lokalnih skupnosti. Zato predlaganega zakona v Pozitivni Sloveniji ne bomo podprli oziroma bomo podprli sklep Mandatno-volilne komisije. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. V imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov ima besedo gospod Matjaž Han.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Spoštovane kolegice in kolegi! Ta predlog spremembe Zakona o poslancih predvideva nezdružljivost funkcije poslanca s funkcijo občinskega svetnika in je vložen, spoštovani, s strani predlagateljev, ki so v preteklosti vedno najbolj nasprotovali tovrstnim poskusom, zlasti ko je šlo za vprašanje združljivosti oziroma nezdružljivosti funkcije poslanca in funkcije župana. V Poslanski skupini Socialnih demokratov zato močno dvomimo v iskrenost predlagateljev, ko pri tem poudarjajo skrb za varovanje načela delitve oblasti ter načela samostojnosti in neodvisnosti lokalne samouprave. Po drugi strani pa smo tudi, spoštovani, razočarani, da si na dnevne rede, sami, dela Državnega zbora vseskozi uvrščamo teme, ki na žalost pomenijo ukvarjanje samim s seboj. Ta mandat v tem pogledu zagotovo lahko označimo kot rekorden. Z nenehnimi posegi v obliki različnih omejevanj v funkcijo in položaj poslancev skušajo predvsem nekateri biti všečni v javnosti in si nabirati politične poceni točke. Ampak tak pristop zanesljivo vodi k postopni eroziji poslanske funkcije in posledično tudi Državnega zbora kot nosilca zakonodajne veje oblasti. Socialni demokrati še zlasti v tem mandatu opažamo, da mnogi enostavno ne razumejo ali ne želijo ločiti dveh ključnih, vendar različnih stvari, ampak vse skupaj demagoško tlačijo v en koš. Na eni strani imamo vlogo in položaj funkcije poslanca, ki je na najvišji ravni opredeljena v Ustavi Republike Slovenije ter podrobneje tudi posameznih zakonih. Najbrž lahko soglašamo, da načeloma v tej točki ni nekih bistvenih pomislekov, da je funkcija poslanca z ustavnopravnega vidika neustrezno ali pa celo slabo urejena. Na drugi strani pa imamo posamezne nosilce poslanske funkcije ter njihova ravnanja, ki so žal mnogokrat v nasprotju s tistim, kar se od poslanca kot javnega funkcionarja pričakuje. Kljub vsemu tovrstna nesprejemljiva ravnanja ne smejo biti in ne morejo biti razlog ali pa opravičilo za to, da se s posameznimi restrikcijami ves čas posega v vlogo in položaj poslanca. To ni prava pot, saj z nobeno ustavno ali zakonsko ureditvijo ne bomo preprečili posameznih neustreznih ravnanj poslank in poslancev. Tu odgovornost v prvi vrsti nosimo sami posamezniki, ki smo nosilci javnih funkcij, in da razumemo na nek način svoj položaj tako in da se takemu položaju tudi na nek način primerno ravnamo. Odgovornost pa je tudi na političnih strankah in drugih predlagateljih, da na posamezne javne funkcije predlaga primerne kandidate oziroma kandidatke, ki bodo znali in zmogli takšno funkcijo opravljati v skladu z določenimi standardi, kar se v javnosti tudi od njih pričakuje. Socialni demokrati ocenjujemo, da se s sprejemom omenjenega zakona v ničemer ne bi pripomoglo k večji odgovornosti poslank in poslancev pri njihovih ravnanjih, zato tega zakona ne bomo podprli in bomo podprli sklep Mandatno-volilne komisije. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. V imenu Poslanske skupine Državljanske liste ima besedo mag. Katarina Hočevar.
Hvala za besedo. Prav lepo vas pozdravljam! Pri glasovanju o predlogu zakona o poslancih sva se poslanca Državljanske liste na Mandatno-volilni komisiji vzdržala in tako bomo ravnali tudi danes. Do same vsebine sicer nimamo velikih pripomb oziroma na nek način lahko rečemo, da podpiramo idejo, da bi bila svetniška in poslanska funkcija nezdružljivi, vendar zavračamo sam način, ki si ga je na nek način tudi predlagatelj dovolil v tem zakonodajnem postopku. Državni svet je institucija, ki na predloge zakonov daje mnenja. K temu predlogu je svoje mnenje podala tudi komisija Državnega sveta, in sicer je zapisala pozitivno mnenje, ob tem pa so na nek način, če rečem, pošteno zapisali, da so pri obravnavi na komisiji v Državnem svetu predlagatelji, torej stranka SLS, izpostavili, da se je njihova poslanska skupina vedno zavzemala za obstoj Državnega sveta in jih opozorili na to, da so prav oni tudi odigrali ključno vlogo pri glasovanju o predlogu za spremembo ustave, s katerim se je predlagala ukinitev Državnega sveta. Takšno ravnanje res očitno dokazuje, da za vsak zapitek pride račun, in na to v Državljanski listi ne moremo pristati oziroma niti ne želimo. Če izpostavim še drugi primer, in sicer pred kratkim smo v Poslanski skupini Državljanske liste v zakonodajni postopek vložili tako imenovani paket za očiščene politike, ki si ga je prijel delovni naslov Mr. Musculo in s katerim smo želeli, da na javne funkcije ne bi smeli kandidirati državljani, ki so obremenjeni s kazenskim postopki. Nobena izmed parlamentarnih strank nas pri tem ni podprla. Tudi kolegom iz SLS se je naš predlog zdel sporen in če zelo poenostavim zadevo, vas sprašujem; ni se jim zdelo sporno, da je poslanec obremenjen s kazenskimi postopki, sporno pa naj bi bilo, da je na primer član sveta krajevne skupnosti ali občinski svetnik. Mogoče bi spomnila tudi na to, da pred dvema letoma, ko so sicer v drugi sestavi Državnega zbora obravnavali novelo Zakona o poslancih, je bilo večkrat poudarjeno, da je biti župan in poslanec dobro za Slovenijo. Glede vprašanja, ali je biti občinski svetnik in poslanec tudi dobro za Slovenijo, pa je mogoče prav, da se o tem odločimo oziroma da o tem odpremo kakšno širšo debato oziroma razgovore. Zaradi vseh naštetih razlogov smo se v Poslanski skupini Državljanske liste odločili, da se do tega predloga ograjujemo. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 2.a točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA – PREDLOG ZAKONA O DOPOLNITVAH ZAKONA O VODAH, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Predlog zakona je obravnaval Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo, prehrano in okolje kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsedniku Branku Ficku.
Dober dan vsem skupaj! Odbor za kmetijstvo je Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o vodah obravnaval na 27. seji 6. 11. 2013. Odboru je bilo posredovano mnenje Komisije Državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj in mnenje Državnega sveta, ki predlog zakona podpirata in nanj nimata pripomb. Predstavnik Zakonodajno-pravne službe je predstavil pisno mnenje in ponovno izpostavil nekatere pomisleke, predvsem glede ureditve podelitve vodne pravice v prehodnem obdobju, in ustavnopravni vidik predvidene dajatve, nadomestila za rabo vode. Svoje stališče do predlagane novele zakona je predstavil tudi predstavnik Računskega sodišča, ki je v razpravi izrazil zadovoljstvo, ker je resorno ministrstvo sledilo zahtevi sodišča, da se v predlogu zakona ustrezno uredi vprašanje plačevanja javne dajatve za celotno obdobje rabe naravnih virov, v tem primeru vode. Opozoril pa je na oceno finančnih posledic predloga zakona za državni proračun in druga javnofinančna sredstva. V predlogu zakona je namreč navedeno, da bodo morali v obdobju od 1. 1. 2005 do 31. 12. 2013 zavezanci za nadomestilo za rabo vode za omenjeno obdobje plačati 0,39 milijona evrov, pri čemer pa iz predlaganega besedila ni povsem jasno, na kakšen način so bili zneski izračunani, niti ni jasno, kolikšni bodo zneski dobropisov, ki jih bodo dobili povrnjene sedanji koncesionarji, ki so dobili vodno pravico po 199. člena Zakona o vodah in so zanjo plačevali. Predstavnik Komisije za preprečevanje korupcije je opozoril, da je obrazložitev ocene dejanskega stanja k predlogu zakona netransparentna, saj ni razvidno, kako bo izvajanje zakonskih določb vplivalo na javnofinančna sredstva, kolikšna bodo vodna povračila in kdo so upravičenci do teh sredstev. V okviru razprave o posameznih členih so člani odbora razpravljali le o 1. členu, ki opredeljuje namene, za katere se lahko porabijo sredstva Sklada za vode, in o vloženem amandmaju k temu členu. V razpravi je bilo izraženo nestrinjanje s predlagano rešitvijo, da se bo dve tretjini sredstev iz Sklada za vode, ki se polni s koncesninami za rabo vode in vodnimi povračili in v katerega se steče ca 35 milijonov evrov, namenjalo za gradnjo posavskih hidroelektrarn, namesto da bi se sredstva vračala lokalnim skupnostim, ki bi ta sredstva nujno potrebovale za razvoj vodne infrastrukture in poplavno varnost. Čeprav s predloženo novelo ni mogoče rešiti vprašanja razdelitve sredstev Sklada za vode, je izraženo pričakovanje, da bo resorno ministrstvo v najkrajšem času pripravilo načrt, za katere namene se bodo uporabljala sredstva tega sklada, in bo tudi razvidno, da se namensko zbrana sredstva tudi namensko porabljajo. Odbor je na podlagi pisnih predlogov Zakonodajno-pravne službe in Ministrstva za kmetijstvo in okolje za amandmaje odbora sprejel dva amandmaja, in sicer k 1. in 3. členu. Odbor je tudi sprejel vse amandmaje koalicijskih poslanskih skupin in tudi vse člene predloga zakona. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjeni predlog zakona je sestavni del poročila odbora. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Sledi predstavitev stališč Poslanskih skupin in kot prvi bo stališče Poslanske skupine Nove Slovenije predstavil mag. Matej Tonin.
Spoštovane kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Novela zakona o vodah predlaga delno ureditev najbolj nujnih in perečih problemov na tem področju. Za nas, krščanske demokrate je varovanje in primerna ureditev celinskih voda, še posebej območje pitne vode posebnega pomena za prihodnost Slovenije. Zakonu, ki je pred nami, sicer ne bomo nasprotovali, želimo pa opozoriti na nekaj dejstev, ki so jih v dosedanji obravnavi izrazili predstavniki nekaj institucij, predvsem Zakonodajno-pravne službe in Računskega sodišča. Strinjamo se z obema, da gre za zahtevno materijo, kar pomeni, da lahko vsak nepremišljen in nedodelan poseg v sistem povzroči neravnovesje in celo neskladje z Ustavo Republike Slovenije. V Novi Sloveniji smo zadovoljni, da je ministrstvo sledilo zahtevi Računskega sodišča in pripravilo predlog, ki dejansko sledi zahtevi, da se plačujejo javne dajatve za celotno obdobje rabe vode. Vendar pa Računsko sodišče opozarja, da ni povsem jasno, kako so bili izračunani zneski v prikazu finančnih posledic zakona za državni proračun, saj naj se zneski ne bi ujemali. Na to je ministrstvo kot predlagatelja opozorila tudi Komisija za preprečevanje korupcije. Citiram njihovo mnenje. V prvem odstavku 3. točke je namreč navedeno, da naj bi od obdobja 1. januar 2005 do 31. december 2013 zavezanci za nadomestilo za rabo vode morali plačati 390 tisoč evrov. Naj opozorimo, da je zgolj ena izmed slovenskih pivovarn plačevala več kot milijon evrov koncesijske dajatve letno v obdobju od leta 2005 naprej. Gre za res velike razlike in neenakopraven položaj tistih, ki so danes redno izpolnjevali obveznosti do državi in plačevali koncesijske dajatve. V Novi Sloveniji se zato sprašujemo, kako in na kakšen način boste vrnili razliko tem, ki so spoštovali predpise, in jih izenačili s tistimi, ki zneskov v tem obdobju niso poravnavali.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Pozitivne Slovenije ima besedo gospod Branko Ficko.
Hvala. Dovolite, da podam mnenje Pozitivne Slovenije dopolnitvam Zakona o vodah. Bistvena vsebina novele posega v dve področji: prva je ureditev oziroma dokončanje postopkov nerešenih vlog, to je podelitev koncesij brez javnega razpisa, in uvaja novo pravno normo, nadomestilo za rabo vode. Država je v letih od 2005 naprej naredila napako, ko je sprejela zakonodajo, ki je v praksi ni bilo mogoče izvajati. Postopki so zastajali in prihajalo je do velikih zamud. Prihajalo je do neenakopravnosti in selektivnosti. Vodo so rabili vsi, eni so plačevali, drugi ne. Za vzroke za nepodelitev koncesij se sicer navaja kadrovska podhranjenost, ki pa je vprašljiva, ali pa so bili v tistem obdobju interesi, da do podelitve tudi ne pride. In drugo področje, dopolnitev kot posledica rebalansa proračuna s ciljem zagotovitve nemotenega financiranja obvezne javne gospodarske službe. Kot vir financiranja se določi vodni sklad, iz katerega se nameni 7,6 milijonov evrov za vodnogospodarska podjetja za urejanje voda. Z ureditvijo teh dveh področij v Pozitivni Sloveniji nimamo zavor in jih podpiramo, imamo pa problem pri porabi denarja ostalih koristi vodnega sklada. V Zakonu o vodah lepo piše, da se zbrana sredstva namenijo za gradnjo protipoplavne infrastrukture – pa se ne! Zakon o pogojih koncesije za izkoriščanje energetskega potenciala spodnje Save iz leta 2011 določa, da se denar iz tega sklada, to je dve tretjine oziroma cca 32 milijonov evrov, porablja za projekte, povezane z gradnjo hidroelektrarn na spodnji Savi. To je seveda nedopustno, očitno so se takrat interesne skupine različnih političnih opcij združile za svoje lokalne interese. Denar iz tega fonda bi moral biti namenjen skrbi za protipoplavno varnost, za ujme širom po Sloveniji. Gre seveda za nenamensko porabljen denar. Moral bi se vračati v okolje, kjer je bil pobran in namenjen vzdrževanju vodnih virov. Pričakujem od ministrstva, da v najkrajšem času popravi spremembo določb. V Pozitivni Sloveniji bomo dopolnitve Zakona o vodah podprli s ciljem dokončanja postopkov nerešenih vlog, to je podelitev koncesij in ureditev financiranja vodnogospodarskih podjetij za urejanje voda. Istočasno pa pričakujemo takojšnjo spremembo določil, da se sredstva, zbrana v vodnem skladu, namenijo za protipoplavno varnost in ujme, ne pa za energetske potrebe. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. V imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke ima besedo gospod Zvonko Lah.
Hvala. Spoštovana predsedujoča, predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Predlog novele Zakona o vodah je rezultat revizije Računskega sodišča o učinkovitosti poslovanja takratnega Ministrstva za okolje in prostor pri izvajanju Zakona o vodah v letu 2009 in 2010, ki je ugotovilo, da so subjekti pri plačilu vodne pravice neenakopravno obravnavani. Zakon o vodah je leta 2002 določil, da se mora za posebno rabo vode pridobiti vodno pravico z vodnim dovoljenjem ali koncesijo in jo plačati, pri čemer se obveznost plačevanja začne izvajati z dnem izvajanja vodne pravice. Zakon je določil tudi prehodno obdobje dveh let, v katerem so morali zavezanci, ki so rabili vodo, oddati vlogo za pridobitev vodne pravice. Del zavezancev je vlogo oddalo pravočasno in z nekaterimi od njih je Vlada sklenila koncesijsko pogodbo, z nekaterimi potencialnimi zavezanci pa ne. Poleg teh kategorij zavezancev obstajajo tudi zavezanci, ki so uporabljali vodo, pa so vlogo za pridobitev vodne pravice oddali po izteku prehodnega obdobja oziroma prepozno, ali je niso oddali, ali pa so vodo pričeli uporabljati kasneje. To pomeni, da v mnogih primerih obstoječi uporabniki vode niso sklenili koncesije in zato v primerjavi s tistimi subjekti, ki so jo sklenili in jim je bilo odmerjeno plačilo, niso imeli finančnih obveznosti. Zaradi neenakopravne obravnave zavezance je Računsko sodišče naložilo resornemu ministru, da uredi to vprašanje tako, da bo obveznost plačevanja koncesijske dajatve določena za obdobje dejanskega izkoriščanja vodnega vira. S tem zakonom se ureja vprašanje nadomestil za rabo vode treh kategorij zavezancev, in sicer proizvajalcev pijač, termalnih kopališč in zavezancev, ki potrebujejo vodo za ogrevanje. Z dopolnitvijo prehodnih določb ta novela zakona ureja vprašanje podeljevanja koncesije brez javnega razpisa za vse obstoječe uporabnike vode, ki bi morali pridobiti vodno pravico na podlagi koncesije, a jim ni bila podeljena, če izpolnjuje pogoje za pridobitev koncesije. Da bi izenačili pravni položaj subjektov, ki so v preteklem obdobju uporabljali vodo in plačevali vodno pravico, s subjekti, ki so prav tako rabili vodo in jim vodna pravica ni bila izračunana, se zakonsko ureja tako imenovano nadomestilo za rabo vode za čas dejanske rabe vode, in sicer od 1. januarja 2005, pri čemer bodo zavezanci, ki so v preteklosti plačali več koncesije, kot bi plačali nadomestilo za rabo vode, dobili povrnjeno razliko. Novela določa tudi način izračuna in plačila navedenega nadomestila, pri čemer v izogib pretiranega posega v obstoječi finančni položaj gospodarskih subjektov omogoča plačilo na največ 30 obrokov oziroma 30 let. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke upamo, da bo ta novela zakona pripomogla k hitrejšemu reševanju vlog na pristojnem ministrstvu s tega področja, saj so do sedaj nekatere čakale na rešitev skoraj celo desetletje. To se ne sme v prihodnosti več dogajati.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov ima besedo gospod Mirko Brulc.
Spoštovani! V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo predlagano novelo Zakona o vodah podprli. Bistveni cilj predlaganega zakona je ureditev, ki bo omogočala podelitev vodne pravice za navedene uporabnike vode po odločbi 199. člena Zakona o vodah. S tem namenom predlagani zakon uvaja pojmovno novo pravno normo, in sicer nadomestilo za rabo vode. Novela določa tudi zavezance in način izračuna nadomestila. Novela prav tako ureja način plačevanja za vodno pravico v prehodnem obdobju za vse, ki imajo podeljeno vodno dovoljenje za rabo vode za proizvodnjo pijač. Ker gre za obstoječe uporabnike vode, je izvedba javnega razpisa brezpredmetna, prav tako bi pomenila z vidika vlagateljev, ki so pravočasno vložili vloge, nedopusten poseg v njihova upravičena pričakovanja, saj so v predpisanem roku vložili prijave in s tem spoštovali takratno veljavno ureditev po 199. členu Zakona o vodah. Z navedeno novelo se bo vzpostavilo enakopravno obravnavo vseh zavezancev, ki rabijo vodo, tako z vidika pravne ureditve s sklenitvijo koncesijskih pogodb oziroma z zavrnitvijo njihovih vlog kot tudi poravnavo obveznosti za v tem obdobju rabljeno, a ne plačano plačilo za rabo vode. Gre za vzpostavitev enakopravnega razmerja med subjekti na trgu. Zakon s plačili za nazaj ne posega v pridobljene pravice. Uporabniki vode so vedeli, da morajo za rabo vode plačati in da pred pridobitvijo vodne pravice vode ne bi smeli uporabljati. Torej, zakon bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. V imenu Poslanske skupine Državljanske liste ima besedo gospod Branko Kurnjek.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovana sekretarka s sodelavci, kolegice, kolegi! Raba vode kot osnovne življenjske in tudi pomembne strateške dobrine je za fizične uporabnike v Sloveniji zakonsko urejena drugače kot za gospodarsko rabo. Dolgo je bilo stanje na področju rabe vode v gospodarske namene preslabo urejeno, to pa je pripeljalo do situacije, ki jo mora sedaj reševati Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o vodah. Čeprav v Sloveniji kvantitativno in tudi kvalitativno vode ne primanjkuje, pa je z njo treba ravnati učinkovito in gospodarno, prav tako pa jo je treba z vidika gospodarske rabe tudi ustrezno finančno obremeniti, saj gre konec koncev za surovino, ki se v gospodarstvu v različnih oblikah trži oziroma prodaja. V tej smeri je Zakon o vodah iz leta 2002 določil dodelitev vodnih dovoljenj in koncesij proti plačilu, obveznost plačila pa bi nastopila z dnem začetka izvajanja vodne pravice. Zakon je določal dveletno prehodno obdobje, v katerem bi morali vsi vložiti vlogo za izdajo vodnega dovoljenja ali koncesije. Vendar pa vsi uporabniki tega niso storili v predpisanem obdobju, kar pa bi jim oziroma jim bo sedaj novela zakona dodatno ali bolje rečeno naknadno omogočila. Kaj se je dejansko dogajalo po sprejetju Zakona o vodah leta 2002? Uporabniki s pravočasno pridobljenim dovoljenjem ali koncesijo so se kot plačniki znašli v neenakem položaju glede na tiste uporabnike, ki tega niso storili. Na to je opozorilo tudi Računsko sodišče, ki je opozorilo na zamude in neenakopravno ter selektivno obravnavo pri podeljevanju koncesij, posledično pa je to sledilce zakona postavilo v nekonkurenčen položaj, saj je za njih voda kot osnovna surovina njihove dejavnosti postala dražja od tistih, ki zakona niso spoštovali. Je pa v svojih ugotovitvah Računsko sodišče kot popravljalni ukrep naložilo tudi pripravo takšne zakonodaje, ki bi določila plačilo vode za nazaj tudi za tiste uporabnike, ki jim vodna pravica še ni bila dodeljena. Morda bi lahko bil takšen popravljalni ukrep tudi v nasprotju s 155. členom Ustave, ki govori o retroaktivnosti, in tega se je ministrstvo tudi zavedalo in po njihovih zagotovilih doseglo sporazum z vsemi deležniki, ki jih zadeva novela zakona. Prav tako pa je tudi dejstvo, da so uporabniki vode vedeli, da morajo za rabo vode plačevati in da je pred uporabo vodnega dovoljenja ali koncesije ne bi smeli uporabljati; torej tudi to dejstvo govori samo zase. Sedaj ne bi govoril podrobneje o tem, kar še prinaša zakon; recimo, tudi natančneje prinaša oblike zaračunavanja vode v gospodarske namene, bi pa povedal na koncu to, da bomo v Državljanski listi predlog zakona podprli, saj ureja in popravlja neenakosti na trgu. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. V imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke ima besedo gospod Janez Ribič.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica Državnega zbora. Spoštovani predstavniki ministrstva, poslanke in poslanci! Zakon o vodah je tudi eden tistih zakonov, ki večkrat zaide na naše poslanske klopi. Ta novela, ki ureja praktično plačilo za posebno rabo vode za nazaj, bi morda res bolj sodila v poseben zakon, torej ne bi obremenjevala Zakona o vodah kot takega, se nam pa v Slovenski ljudski stranki to vendarle ne zdi bistveno. Bistveno je, da se s to novelo zakona ureja eno področje delovanja države, ki v zadnjih desetih letih, odkar je v veljavi novi Zakon o vodah, ni opravila domače naloge; pa ne le, da ni opravila domače naloge, zaradi nepodeljenih koncesij je tudi izgubila precejšnja finančna sredstva v teh letih. Letošnje poročilo Računskega sodišča je vendarle pripomoglo k hitrejšemu urejanju tega področja in tu imamo zdaj nove člene. Kar je tu treba povedati, je, da bodo s tem predpisom končno izenačeni vsi uporabniki vode in ne bodo več v privilegiranem položaju tisti, ki nimajo sklenjene koncesijske pogodbe, čeprav ne po svoji krivdi; da se bodo postopki podeljevanja vodnih pravic zdaj lahko dokončali brez javnega razpisa; da se ureja tudi obračun nadomestil in vse, kar je s tem povezano, in da bodo ta nadomestila lahko plačana v daljšem časovnem obdobju, da ne bi preveč prizadeli poslovanja teh uporabnikov in še zlasti delovnih mest. Vsekakor je tu prisotna tudi precejšnja dilema, ko govorimo o plačevanju za nazaj, gre na nek način za retroaktivnost, zato obstaja določeno tveganje, da bo ta zakon tudi še predmet kakšne ustavne presoje. Pa čeprav je res tudi to, da so ti uporabniki vode ves čas vedeli, da bo to pravico treba nekoč plačati, in ker gre za pravne osebe, ki so vodo uporabljale za komercialne namene, bi res težko oporekali temu, pa tudi v mnogih drugih državah te pravice niso brezplačne. Zdaj se tudi samo Ministrstvo za kmetijstvo in okolje strinja, da zakon ni optimalen in tudi Zakonodajno-pravna služba in Računsko sodišče sta opozorila na nekatere nedoslednosti, na primer na vprašanje dobropisov zaradi preplačil. Gospodarska zbornica pa je opozorila na vprašanje obresti, saj se bo nadomestilo za nazaj plačevalo v dolgem časovnem obdobju. Pa še nekaj drugih opozoril smo slišali s strani Računskega sodišča, upajmo, da jih je Ministrstvo za kmetijstvo in okolje tudi slišalo in da jih bo upoštevalo pri nadaljnjih spremembah Zakona o vodah. Zaenkrat pa v Slovenski ljudski stranki menimo, da je bistveni namen spremembe Zakona o vodah, vezan na letošnje ugotovitve Računskega sodišča, dosežen. Zato da končno uredimo zadeve za nazaj in tudi za naprej, dajemo v Slovenski ljudski stranki podporo temu zakonu. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. V imenu Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev ima besedo gospa Marija Plevčak. Izvolite.
Hvala za besedo in vsem prisrčen pozdrav! V Poslanski skupini DeSUS nas veseli, da se je minister za kmetijstvo pri pripravi Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o vodah posvetoval s predstavniki vseh prizadetih kategorij zavezancev in z njimi dosegel dogovor o višini nadomestila za rabo vode, o možnosti obročnega plačevanja ter o obračunu razlike plačil. Upamo, da bodo njegovo prakso čim pogosteje posnemali tudi drugi ministri, saj se s tem izognemo marsikateremu zapletu in nepotrebnim očitkom s strani zainteresirane strokovne javnosti. Predlagana novela Zakona o vodah je predvsem rezultat revizijskega poročila Računskega sodišča o učinkovitosti poslovanja takratnega Ministrstva za okolje in prostor pri izvajanju Zakona o vodah v letih 2009 in 2010. Ministrstvo je ugotovilo, da so gospodarski subjekti, kot so proizvajalci pijač, termalna kopališča in zavezanci, ki potrebujejo vodo za ogrevanje, pri plačilu vodne pravice neenakopravno obravnavani. Leta 2002 je takrat sprejeti Zakon o vodah določil, da se mora za posebno rabo vode pridobiti vodno pravico z vodnim dovoljenjem ali koncesijo in jo plačati, pri čemer se obveznost plačevanja začne izvajati z dnem izvajanja vodne pravice. V prehodnem obdobju dveh let, v katerem so morali zavezanci, ki so rabili vodo, oddati vlogo za pridobitev te vodne pravice. Nekateri zavezanci so vlogo pravočasno oddali in z mnogimi od njih je Vlada sklenila koncesijsko pogodbo, z nekaterimi potencialnimi zavezanci pa ne. Poleg teh kategorij zavezancev obstajajo tudi zavezanci, ki so uporabljali vodo, pa so vlogo za pridobitev vodne pravice oddali po izteku prehodnega obdobja ali je sploh niso oddali. Nekateri zavezanci pa so začeli vodo uporabljati kasneje. To pomeni, da v mnogih primerih obstoječi uporabniki vode niso sklenili koncesije in zato v primerjavi s tistimi subjekti, ki so jo sklenili in jim je bilo odmerjeno plačilo, niso imeli oziroma nimajo finančnih obveznosti. Zaradi neenakopravne obravnave zavezancev je Računsko sodišče naložilo resornemu ministrstvu, da uredi to vprašanje, tako da je obveznost plačevanja koncesijske dajatve določena za obdobje dejanskega izkoriščanja vodnega vira. Kot primer naj navedem, da je imela proizvodnja pijač izjemno visoko dajatev, in to okoli 11 evrov na kubični meter prodane pijače. Pri tem obstaja razlika tudi med posameznimi sektorji znotraj pijač. Pri proizvodnji sokov in mineralnih vod dajatev znaša okoli 2 evra, največji plačniki pa so proizvajalci piva. Pri termalni vodi je višina vplačila v proračun izjemno nizka, pri čemer večina naravnih zdravilišč in kopališč, ki rabijo termalno vodo, sploh ni plačevala koncesijske dajatve. Podobna situacija je na področju rabe vode za ogrevanje, kjer je vplačilo koncesijske dajatve kot tudi vodnega povračila izjemno nizko, in sicer manj kot 1odstotek od celotnih prilivov v vodni sklad. Zato je ena od bistvenih rešitev v tem predlogu ureditev, ki bo omogočila dokončanje postopkov po 199. členu Zakona o vodah ter nerešenih vlog po izteku prehodnega obdobja, vse to pa na način, ki bo omogočal vsem navedenim kategorijam podelitev koncesij brez javnega razpisa in s tem v zvezi dokončanje teh postopkov. Za realizacijo plačila za vodno pravico za čas dejanske rabe vode novela uvaja novo pravno normo – nadomestilo za rabo vode, pa tudi zavezance, način izračuna in način plačila tega nadomestila. Druga bistvena rešitev, ki jo prinaša ta predlog novele, pa je dopolnitev 162. člena zakona, ki je posledica rebalansa proračuna v povezavi z zagotavljanjem nemotenega financiranja obvezne gospodarske in javne službe urejanja voda. S predlagano novo določbo se kot vir financiranja te gospodarske javne službe določi Sklad za vode. V Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev bomo Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o vodah podprli.
Hvala lepa. Končali smo predstavitev poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 2.A točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA – PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O INDUSTRIJSKI LASTNINI, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Predlog zakona je obravnaval Odbor za gospodarstvo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsedniku Srečku Mehu.
Spoštovane poslanke in poslanci, gospe in gospodje! Odbor za gospodarstvo je na 11. seji 30. 10. 2013 obravnaval Predlog zakona o spremembi Zakona o industrijski lastnini, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje po skrajšanem postopku predložila Vlada. Kolegij predsednika Državnega zbora je na 44. seji 20. 9. 2013 sklenil, da se predlog zakona obravnava po skrajšanem postopku. Na seji odbora so sodelovali predstavniki Ministrstva za gospodarski razvoj in tehnologijo in Zakonodajno-pravne službe. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je predlog zakona preučila z vidika skladnosti z ustavo, pravnim sistemom in z zakonodajno-tehničnega vidika. Služba je v svojem mnenju podala predlog o podani pojasnitvi subjektivnega in objektivnega roka ter opredelila pojma zamude. Razprave na seji odbora ni bilo. V poslovniško določenem roku nihče od kvalificiranih predlagateljev ni vložil amandmajev. Ker torej k predlogu zakona na matičnem delovnem telesu niso bili sprejeti amandmaji, Odbor za gospodarstvo predlaga Državnemu zboru, da Predlog zakona o spremembi Zakona o industrijski lastnini sprejme v predloženem besedilu. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Prehajamo na prestavitev stališč poslanskih skupin. Kot prvi bo stališče Poslanske skupine Pozitivne Slovenije predstavil gospod Jože Velikonja.
Spoštovana predsedujoča, poslanke in poslanci! Vlada je na predlog Urada Republike Slovenije za intelektualno lastnino v obravnavo Državnemu zboru Republike Slovenije posredovala Predlog zakona o spremembi Zakona o industrijski lastnini. Predlaga se spremembo 67. člena veljavnega zakona, s katerim se pri institutu nadaljevanja postopka po zamudi jasneje določa pričetek teka subjektivnega roka in uvaja objektivni rok za vložitev zahteve. V postopku pridobitve pravic pri Uradu Republike Slovenije za intelektualno lastnino se dogaja, da prijavitelj zamudi roke za izpolnitev obveznosti, zaradi česar se šteje njegova prijava za umaknjeno. Zato predlog zakona uvaja dva pravna instituta, in sicer vrnitev v prejšnje stanje in nadaljevanje postopka po zamudi. Oba instituta naj bi se uporabila le v izjemnih primerih, ko stranka zaradi različnih vzrokov ni mogla pravočasno vložiti zahteve. Cilj predlagane spremembe je jasnejša določitev teka subjektivnega roka – sedaj bo tekel dva meseca od dneva, ko je prenehal vzrok za zamudo, če pa je prijavitelj pozneje izvedel za zamudo, pa od dneva, ko je izvedel in ne več kot dva meseca od seznanitve z zamudo in njenimi pravnimi posledicami – in uvedba objektivnega roka pri institutu nadaljevanja postopka po zamudi. Zahtevo za nadaljevanje postopka po zamudi bo prijavitelj lahko vložil v šestih mesecih od dneva nastanka zamude, kasneje pa nič več. S predlagano spremembo se ohranja možnost zahtevanja nadaljevanja postopka za prijavitelje in vzpostavlja pravno varnost. Gre za manj zahtevno spremembo veljavnega zakona, ki ne bo vplivala na temeljno ureditev pravic industrijske lastnine, bo pa zagotovila večjo pravno varnost glede veljavnih pravic, zato je bila prelagana obravnava po skrajšanem postopku. V Poslanski skupini Pozitivne Slovenije bomo predlog zakona podprli.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine SDS ima besedo gospod Franc Breznik. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, spoštovane kolegice in kolegi! Pravice intelektualne lastnine, kamor sodijo patenti, modeli, znamke, avtorske in sorodne pravice itd., so z ekonomskega vidika izredno pomembne, ker vplivajo na konkurenčnost in na uspešnost subjektov na samem trgu. Področje intelektualne lastnine urejajo mednarodne pogodbe in evropski predpisi, v Sloveniji pa še v bistvu trije zakoni, in sicer poleg Zakona o industrijski lastnini še Zakon o avtorski in sorodnih pravicah ter Zakon o varstvu topografije polprevodniških vezij. Pridobitev pravice intelektualne lastnine je pomembne korak k zavarovanju tovrstnega premoženja, vendar so še pomembnejši postopki, s katerim se te pravice uveljavljajo oziroma se branijo v primeru njihove kršitve. Novela zakona, ki jo imamo pred seboj, govori oziroma ureja ravno postopke uveljavljanja industrijske lastnine. Tako se v tem zakonu spreminja rok, v katerem lahko prijavitelj iz naslova pravic industrijske lastnine, patenta, modela, znamke ali geografske označbe, ki je zamudil rok za izpolnitev obveznosti, zahtevanih v postopku za pridobitev te pravice, zahteva, da urad nadaljuje postopek pridobitve pravice industrijske lastnine. Subjektivni rok dveh mesecev ostaja nespremenjen, spremeni se le pričetek njegovega teka, tako da teče od dneva, ko je prenehal vzrok, ki je povzročil zamudo, če je prijavitelj šele pozneje izvedel za zamudo pa od dneva, ko je za to izvedel. S tem se pričetek subjektivnega roka določi enako kot pri institutu vrnitev v prejšnje stanje. Uvaja se torej objektivni rok za vložitev zahteve za nadaljevanje postopka po zamudi, po poteku katerega prijavitelj ne more več zahtevati nadaljevanje postopka po zamudi. Zahtevo bo torej prijavitelj lahko vložil najkasneje v šestih mesecih od dneva nastanka zamude, kasneje pa ne več. Za uspešno nadaljevanje postopka po zamudi in odpravo njenih pravnih posledic brez presoje skrbnosti njegovega ravnanja pa mora prijavitelj zahtevo vložiti tako, da bo pravočasna glede na subjektivni in objektivni rok. Določitev objektivnega roka zagotavlja pravno varnost glede veljavnosti pravic industrijske lastnine, saj je preprečeno, da bi se postopek nadaljeval več let po zamudi nekega roka v postopku pridobitev pravice. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo novelo Zakona o industrijski lastnini podprli. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. V imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov ima besedo gospod Branko Smodiš. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa predsedujoča. Spoštovani vsi prisotni, dober dan! Sprememba Zakona o industrijski lastnini, ki jo danes obravnavamo, se nanaša na 67. člen zakona, ki ureja poseben pravni institut, to je zahteva za nadaljevanje postopka v primerih, ko prijavitelj zamudi rok za izpolnitev obveznosti v zvezi s prijavo oziroma registracijo patenta, modela, znamke ali geografske označbe pri Uradu za intelektualno lastnino. Namen tega instituta je, da prijavitelj lahko zahteva nadaljevanje postopka, ne glede na vzrok za svojo zamudo pri izpolnjevanju obveznosti, pri čemer zaradi zamude tudi ni kaznovan. Takšno varstvo prijavitelju zagotavlja že tako imenovana Evropska patentna konvencija . V dosedanji ureditvi pa se je pokazala slabost tega pravnega instituta, saj je rok za vložitev zahteve za nadaljevanje postopka tako rekoč neomejen. Sedaj namreč velja, da prijavitelja zavezuje le dvomesečni rok, ki pa začne teči šele z dne, ko je prijavitelj za zamudo izvedel. To pa je lahko tudi več let kasneje, saj urad imetnikov oziroma prijaviteljev evropskega patenta ne obvešča posebej o zamudi roka. Torej je določen le subjektivni zastaralni rok, kar je potrdila tudi sodna praksa Upravnega in Vrhovnega sodišča. Takšna ureditev pa posledično pomeni pravno negotovost oziroma ekonomsko tveganje za tiste gospodarske subjekte, ki želijo v gospodarske namene uporabiti izum, ki v Republiki Sloveniji ni zavarovan s patentom. Zaradi navedenega se z novelo zakona, ki jo danes obravnavamo, v ta pravni institut poleg subjektivnega zamudnega roka dodaja tudi objektivni zamudni rok, podobno, kot ima to urejeno Švica. Ob navedenem pa je tudi začetek tega opredeljen nekoliko drugače, kot velja sedaj. Po uveljavitvi tega zakona bo veljalo, da se zahteva za nadaljevanje postopka vloži v dveh mesecih od dneva prenehanja roka, ki je povzročil zamudo, oziroma v dveh mesecih, ko je prijavitelj izvedel za zamudo, vendar ne kasneje kot v šestih mesecih od dneva nastanka zamude. Takšna ureditev bo omogočila Uradu za intelektualno lastnino, da zagotovi resnične podatke o pravicah industrijske lastnine, ki veljajo v Republiki Sloveniji, kar bo po eni strani povečalo pravno varnost in po drugi strani zmanjšalo število sporov, zlasti glede veljavnosti evropskih patentov pri nas. Zaradi navedenega bo Poslanska skupina Socialnih demokratov predlog zakona podprla. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. V imenu Poslanske skupin Državljanske liste gospod Marko Pavlišič, izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Iinstitut nadaljevanja postopka po zamudi je bil v slovenski pravni sistem implementiran ne tako dolgo nazaj. To je bilo natanko leta 2001 s sprejetjem Zakona o industrijski lastnini. Predlagatelj je zasledoval cilj, da se doseže večja učinkovitost varstva pravic industrijske lastnine in da se poenostavijo postopki za pridobitev teh pravic. Hkrati z uvedbo tega instituta je zakon prinesel še mnogo drugih sprememb, ki so bile potrebne zaradi uskladitve naše zakonodaje z veljavnimi direktivami in mednarodnimi akti. Slovenija se je namreč v tistem času pripravljala na vstop v Evropsko unijo. Ker so v nacionalnih zakonodajah različno urejena pravna sredstva za odpravo posledic zamude imetnikov evropskih patentov in ker imetniki evropskih patentov od urada niso obveščeni o zamudi, trenutna pravna formulacija instituta nadaljevanja postopka po zamudi omogoča imetnikom evropskega patenta, da lahko tudi po več mesecih ali letih oziroma v neznano dolgem času uveljavi evropski patent v Republiki Sloveniji. Kot že rečeno, navedena nedorečenost oziroma časovna neomejenost uporabe tega instituta predstavlja pravno negotovost in ekonomsko tveganje za vse tiste gospodarske subjekte s sedežem v Republiki Sloveniji, ki želijo pri nas v gospodarske namene uporabiti svoje nove produkte. Ker se v času uporabe zanesejo na stanje v našem registru patentov, lahko zaradi tega kasneje pri njih nastane velika škoda, če določen gospodarski subjekt, imetnik evropskega patenta, naknadno čez leta vpiše svoj patent še pred našim organom. Z namenom odprave te anomalije predlagatelj s predlogom zakona sledi švicarskemu vzoru in med drugim pri institutu nadaljevanja postopka po zamudi uvaja objektivni rok, ki znaša šest mesecev od dneva nastanka zamude. Hkrati se s predlogom zakona jasneje določa tek subjektivnega roka za vložitev zahteve za nadaljevanje postopka po zamudi. Slednje se bo določilo enako kot pri institutu vrnitve v prejšnje stanje. Do sedaj je veljalo, da se nadaljevanje postopka lahko vloži v dveh mesecih od dneva, ko je bil prijavitelj seznanjen z zamudo oziroma z njenimi pravnimi posledicami. Po novem pa se bosta dva meseca štela od dneva, ko je prenehal vzrok, ki je povzročil zamudo, če je prijavitelj šele pozneje izvedel za zamudo, pa se bo štelo od dneva, ko je za to izvedel. V Poslanski skupini Državljanske liste se zavzemamo za odpravljanje administrativnih ovir za državljane in podjetja ter za konkurenčnejše poslovno okolje, zato bomo navedeni predlog zakona podprli. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. V imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke gospod Janez Ribič, izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica Državnega zbora. Predstavniki ministrstva, spoštovane poslanke in poslanci! Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke k predlogu zakona o dopolnitvah zakona o industrijski lastnini je sledeče. Novela zakona o industrijski lastnini praktično vsebuje samo en člen, to je spremembo drugega odstavka 67. člena, pri čemer gre za vprašanje pravne varnosti podjetij. Po novem bodo lahko imetniki pravic zahtevali nadaljevanje postopka pridobitve pravice najkasneje v roku šestih mesecev od nastanka zamude in ne več v neomejenem roku kot doslej. Po doslej veljavni zakonodaji se je namreč postopek lahko nadaljeval več let po zamudi nekega roka v postopku za pridobitev pravice. Novela zakona pa omejuje ta čas na šest mesecev. Po izteku tega roka torej za podjetja ne bo več tveganja glede možne kršitve patentov kot doslej. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podpiramo to dopolnitev Zakona o industrijski lastnini. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. V imenu Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije ima besedo gospa Jana Jenko.
Gospa predsedujoča, hvala za besedo. Vsem skupaj lep pozdrav! V Poslanski skupini DeSUS soglašamo s Predlogom zakona o spremembi Zakona o industrijski lastnini in ga bomo podprli. Z novelo se omogoča uporaba instituta nadaljevanja postopka po zamudi. To je dodajanje 6-mesečnega objektivnega roka, po izteku katerega pa ne bo več možna zahteva nadaljevanja postopka. Tako se tveganje glede uveljavljanja več let po zamudi odpravlja, sploh glede predvidenih kršitev patentov. Seveda je po našem mnenju smiselna in koristna zakonska umestitev, saj se bo s tem nadaljeval učinkovit sistem varstva pravic industrijske lastnine in z njim povezana pravna varnost uporabnikov. Odpravljajo se pravne posledice tudi na podlagi upoštevanja evropskih pravil, vse za dobrobit gospodarskih subjektov. Kot sem že na začetku povedala, bomo v Poslanski skupini DeSUS besedilo predloga zakona, kot smo ga prejeli, podprli. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. V imenu Poslanske skupine Nove Slovenije gospa Ljudmila Novak.
Spoštovani! Krščanski demokrati bomo predlagano spremembo Zakona o industrijski lastnini podprli, saj še jasneje določa pravila za prijavo patentov. Kot navaja predlagatelj zakona, je sedaj v praksi prihajalo do situacij, ko so prijavitelji izumov zamudili predvidene roke za predložitev prevoda patentnih zahtevkov in plačilo pristojbine, lastnik izuma pa je kljub zamudi lahko naknadno uveljavljal pravico do vrnitve v prejšnje stanje ali pa podal zahtevo za nadaljevanje postopka po zamudi. Sedanji zakon je lastniku tudi omogočal, da je zahtevo za nadaljevanje postopka po zamudi uveljavljal celo več let po nastanku zamude. Prav slednje je v slovenskem pravnem redu predstavljalo pravno praznino in grožnjo za tiste, ki bi pri gospodarski dejavnosti nevede uporabili izum, za katerega bi se kasneje izkazalo, da je patentno zaščiten. Da bi na tem področju zagotovili večjo preglednost in tudi večjo varnost lastnikov izumov, se roki za prijavo patenta sedaj postavljajo bolj jasno, še sprejemljiva zamuda pa se omejuje na šest mesecev. V Novi Sloveniji menimo, da bi morala ministrstva in pristojni organi vložiti še več naporov v identifikacijo podobnih pravnih praznin in nedorečenosti, saj to duši naše gospodarstvo ter različnim špekulantom omogoča lahek zaslužek in blokado konkurence. Naj navedem le enega izmed podobnih primerov, ki je ravno tako v pristojnosti Urada Republike Slovenije za intelektualno lastnino. Gre za Zakon o avtorski in sorodnih pravicah, kjer zaradi določenih nejasnosti zakona, odsotnosti pravega nadzora in moči nekaterih interesnih skupin že vrsto let prihaja do sporov in samovolje kolektivnih organizacij. Krščanski demokrati smo pred nekaj tedni zato vložili predlog zakona, ki bi zdajšnje stanje izboljšal, vendar širše podpore pri tem v Državnem zboru, žal, nismo dobili. Kljub vsemu bomo še naprej delali za to, da v Sloveniji čim prej vzpostavimo pravo gospodarsko svobodo in konkurenčno poslovno okolje.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji Državnega zbora ni možno vlagati. Zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora opravili danes v okviru glasovanj, in sicer pol ure po prekinjeni 2.a točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI IN DOPOLNITVI ZAKONA O VERSKI SVOBODI PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, tukaj prisotnemu dr. Alešu Črniču, državnemu sekretarju na Ministrstvu za kulturo.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Cenjene poslanke, cenjeni poslanci! Danes je pred nami po obsegu minimalna novela Zakona o verski svobodi, po vsebini vse prej kot nepomembna. Z njo se ukvarjamo zato, ker je po letu 2011, ko je v veljavo stopila odločba Ustavnega sodišča, ki je razveljavilo, nič kaj presenetljivo, nekatere odločbe Zakona o verski svobodi, nastala na področju registracije pravna praznina. To pravno praznino je treba zapolniti iz dveh razlogov. Najprej čisto iz praktičnega razloga, da bo Urad za verske skupnosti sploh lahko deloval, da bo lahko jasno, nedvoumno registriral nove verske skupnosti, če se bodo seveda takšne pojavile, ki bi izrazile to željo. Po drugi strani pa je treba to pravno praznino zapolniti tudi zaradi odnosa do Ustavnega sodišča in pravne države nasploh. Ministrstvo za kulturo predlaga v tej noveli, da nov kriterij za registracijo verskih skupnosti predstavlja 10 polnoletnih prebivalcev Republike Slovenije s stalnim bivališčem v Republiki Sloveniji. Število 10 je kompromis, v procesu oblikovanja in sprejemanja te novele ste nekateri poslanke in poslanci zagovarjali število 20, nekateri drugi in tudi nekateri državni svetniki število 3. Mi predlagamo število 10 iz vrste razlogov. Najprej zato, ker je Ustavno sodišče v samo pravico do svobode vesti vključilo tudi primerno pravno organizacijsko obliko, ki jo lahko dobijo skupine samo prek te registracije na Uradu za verske skupnosti. Zato smo prepričani, da je prav, da dostop do te pravice širimo, ne pa ožimo, zato nižja številka od 20. Še en razlog je za to, da se nam zdi 20 previsoko število, in to so čiste razmere v praksi. Mi vemo, iz relevantnih družboslovnih raziskav izhajajo podatki, da velik delež skupin, ki bi jih lahko v družboslovnem smislu razumeli kot religijske duhovne skupine, ne šteje, v Sloveniji ne šteje, ne dosega praga 20 članov. Okrog 40 % takšnih skupin ima manj kot 20 članov. Po drugi strani pa se nam zdi število 3 vendarle rahlo nizko, to število sicer ima nek smisel, to število 3 konstituira skupino z vidika svobode združevanja, vemo, da je to pač nek minimalni prag, kot tak je postavljen tudi v zakonu o društvih. Pa vendarle, zakon o verski svobodi, sam formalni status verske skupnosti vendarle ponuja oziroma omogoča podeljuje neke pravice, ki jih zakon o društvih ne, zato se nam je zdelo dobro in primerno, da to število postavimo nekako višje. Število 10 je neka kompromisna določitev, ki je po našem trdnem prepričanju strokovno smiselna, več kot smiselna, mislimo, da je dobra, zato vas, cenjene poslanke in poslanci, pozivamo, da to novelo danes podprete. Hvala lepa.
Hvala lepa, dr. Črnič. Predlog zakona je obravnaval Odbor za kulturo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici mag. Majdi Potrata.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Lep pozdrav vsem! Povzela bom poročilo seje odbora, ki ga imate tudi v pisni obliki. Odbor za kulturo je na 5. redni seji 30. oktobra 2013 obravnaval Predlog zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o verski svobodi. Vlada ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila po skrajšanem postopku. Postopek je potrdil Kolegij predsednika Državnega zbora na 64. redni seji. Zakonodajno-pravna služba je predloženi zakon proučila z vidika njegove skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter z zakonodajno tehničnega vidika. Pripombe je dala k 1. in 3. členu. K tema dvema členoma pa je dala pripombe tudi Komisija Državnega sveta za kulturo, znanost, šolstvo in šport pa tudi Državni svet. Mnenji je predstavil na seji odbora dr. Radovan Stanislav Pejovnik, zadevali pa sta predvsem številčno pogojevanje na najmanj 10 polnoletnih članov za versko skupnost, češ, da ni dovolj navedenih argumentov in da je to ravnanje arbitrarno. V zvezi s 3. členom pa so omenjali uporabo 155. člena Ustave, ki določa prepoved povratne veljave pravnih aktov. V zvezi s pripombami Državnega sveta je bilo odboru posredovano stališče do mnenja in na obe pripombi je reagiral tudi amandma za opustitev 3. člena novele. Državni sekretar na ministrstvu za kulturo dr. Aleš Črnič je uvodoma povedal, da je Ustavno sodišče z odložnim rokom razveljavilo prvi odstavek 13. člena Zakona o verski svobodi, predlagana ureditev v primerjavi z razveljavljeno ohranja le znižani pogoj pripadnikov cerkve ali druge verske skupnosti, ki so slovenski državljani ali rezidenti. Pojasnil je, da bo z znižanjem registracijskega praga postala dostopnejša zgolj osnovna pravna osebnost cerkve ali druge verske skupnosti, njene posebne pravice pa bodo še v naprej težje dostopne. Na ta člen je v poslovniškem roku prispel tudi amandma Poslanske skupine Nove Slovenije. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je pojasnila, da so predlagatelja pozvali k nekaterim dodatnim obrazložitvam, ki so jih dobili, tako da na predlog zakona nimajo pripomb. Razprava članov in članic ter drugih vabljenih je potekala predvsem o 1. členu novele, ki določa registracijo cerkve ali druge verske skupnosti. Nekateri so menili, da je število 10 polnoletnih članov prenizko in predlagali po njihovem mnenju primernejše število 20. Ob tem jih je tudi zanimalo, zakaj se ministrstvo poleg urejanja registracije ni lotilo tudi vprašanja zaposlovanja verskih uslužbencev v državni upravi. Opozorili so tudi na možne zlorabe zaradi prenizke meje za registracijo. Drugi pa so menili, da je določanje kateregakoli števila sporno in predlagali, da bi se problem rešil podobno, kot je to predvideno pri narodnih skupnostih. Da je določanje kakršnegakoli števila arbitrarno dejanje, je opozoril tudi predstavnik Državnega sveta. Pojasnil je, da je težko zagovarjati primernost kateregakoli števila, ki je večje od števila tri oziroma od prvega števila, ki že odraža skupino. Državni sekretar na Ministrstvu za kulturo pa je pojasnil, da so zlorabe stvar kazenske zakonodaje in povedal, da je do sedaj registracijo brez številčnega pogoja brez problemov opravilo že 42 verskih skupnosti, od katerih jih več kot 40 % ne dosega števila 20. Vprašanje zaposlovanja verskih uslužbencev v državni upravi je Ustavno sodišče preverjalo le za njihovo zaposlovanje v bolnišnicah in zaporih, bodo pa slednje uvedli v novem zakonu, ki se pripravlja in bo vseboval tudi financiranje verskih skupnosti. Po končani razpravi o posameznih členih predloga zakona odbor ni sprejel amandmaja Poslanske skupine Nove Slovenije k 1. členu. Pripravljen je bil tudi amandma odbora za črtanje 3. člena, ki je bil sprejet. Glede na sprejeti amandma je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega je vključen sprejeti amandma. Dopolnjeni predlog zakona je sestavni del tega poročila in je pred vami. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov in mag. Majda Potrata.
Hvala lepa. Dovolite, da predstavim stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov k predlogu zakona. Predlog zakona vnaša zgolj eno relevantno dopolnitev, in sicer pogoj 10 članov za registracijo verske skupnosti. S številko 10 Socialni demokrati nimamo problemov, bi pa seveda bili bistveno bolj zadovoljni, če bi bilo dovolj za registracijo že troje državljanov ali rezidentov Republike Slovenije. Predlog zakona torej ne odpravlja neustavnosti, ampak zgolj zapolnjuje nastalo praznino po razveljavitvi Ustavnega sodišča. Registracija oziroma drugačna pridobitev pravne osebnosti ni pogoj za ustanovitev in delovanje verske skupnosti. Verske skupnosti lahko delujejo popolnoma neformalno in že takšno združevanje uživa ustavno varstvo. Vendar je Ustavno sodišče že pojasnilo, da ustavno varovano svobodno delovanje verskih skupnosti državo zavezuje k vzpostavitvi mehanizma, ki verskim skupnostim, ki si to želijo, omogoča pridobiti status pravne osebe. Zato ni naključje, da so predstavniki največjih verskih skupnosti pogosto v javnosti izražali mnenje, da za spremembo, dopolnitev ali kaj drugega veljavnega zakona niti ni potrebe, ker lahko verske skupnosti delujejo po zakonu, ki smo ga sprejeli v Državnem zboru in ki smo mu Socialni demokrati ob sprejetju nasprotovali. Nismo pa samo v številu, potrebnem za registracijo, videli pomanjkljivosti. Ugotavljali smo tudi nekatere druge pomanjkljivosti ter neusklajenosti bodisi z ustavo bodisi z mednarodnimi pravnimi akti. Predlagana novela zato ni zapolnila naših pričakovanj, ker odpravlja le omenjeno pravno praznino. Menimo, da bi moral zakon o verski svobodi izhajati iz načela dejanske ločitve države in cerkve ter da bi moral zagotavljati versko in nazorsko svobodo. Dosledno bi moralo biti uresničeno načelo zagotavljanja enakopravnega položaja vseh verskih in nazorskih skupnosti. Rešitve bi morale biti tudi odraz splošnih pričakovanj o ustreznem in preglednem dostopanju do javnih finančnih sredstev. Prav zaradi navedenega Poslanska skupina Socialnih demokratov predloga novele ne bo podprla. Je pa Ustavno sodišče v svoji odločbi presojalo samo tiste stvari, ki so bile za presojo ustavnosti izpodbijane ali predlagane. Tako da je delež tistega, kar je za Socialne demokrate v veljavnem zakonu nesprejemljivega, nanaša se pa zlasti na nevključevanje nazorskih skupin, širši od tistega, kar je izreklo Ustavno sodišče. Amandmaja Nove Slovenije, ki povečuje število 10 na 20 oziroma predlaga tako povečanje, zato tudi nismo podprli. Tisto, kar bi vsekakor radi omenili, je, da se zavedamo, da je vprašanje, o katerem govorimo v tem zakonu, pomembno vprašanje za državljanke in državljane Slovenije, da pa vse dosedanje obravnave predlogov zakonov, ki jih je bilo kar več, kažejo na to, da je konsenz med večinskim stališčem večinskih verskih skupnosti in tistih, ki tem verskim skupnostim ne pripadajo, težko dosegljiv ideal, zaradi katerega tudi težko verjamemo, da bo v kratkem času mogoče sprejeti obsežnejšo novelo, ki jo Ministrstvo za kulturo napoveduje. Da ta pomislek ni prazen, kažejo tudi reakcije ob sprejetju Zakona o davku na nepremičnine, ob katerih je Komisija Pravičnost in mir pri Slovenski škofovski konferenci tudi izrazila bojazen tako o posledicah, ki jih bo Zakon o davku na nepremičnine prinesel, kot tudi o napovedani spremembi Zakona o verski svobodi. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališča Poslanske skupine Državljanske liste Gospa Polonca Komar, izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoča. Predstavniki Vlade! Ustavno sodišče Republike Slovenije je v postopku za oceno ustavnosti, ki ga je začelo na zahtevo Državnega sveta 15. aprila 2010, izdalo odločbo, s katero je med drugim razveljavilo prvi odstavek 13. člena Zakona o verski svobodi, in sicer z enoletnim odložnim rokom. Razveljavljena določba je za registracijo cerkve ali druge verske skupnosti določala naslednje pogoje: najmanj 100 polnoletnih članov, ki so državljani Slovenije ali tujci, ki imajo na njenem ozemlju prijavljeno stalno prebivališče, in da verska skupnost deluje v Republiki Sloveniji najmanj zadnjih 10 let. Po stališču Ustavnega sodišča sme zakonodajalec predpisati minimalno članstvo, vendar mora imeti pri tem pred očmi, da zelo visok prag že pomeni poseg v človekovo pravico. Zahteve iz razveljavljenega prvega odstavka so pomenile prevelik poseg v uresničevanje pravice do svobode vesti iz prvega odstavka 41. člena Ustave in pravico do svobodnega združevanja iz 42. člena Ustave Republike Slovenije. Zavedamo se, da je določanje vsakršnega števila članov kot pogoj za registracijo, ki je manjše od 100, arbitrarno. V Poslanski skupini Državljanske liste menimo, da je pogoj za registracijo, ki ga določa ta novela, in sicer najmanj 10 polnoletnih članov, ki so državljani Republike Slovenije ali tujci, ki imajo na njenem ozemlju prijavljeno stalno prebivališče, ter opustitev zahteve, da mora verska skupnost delovati v Republiki Sloveniji najmanj zadnjih 10 let, sorazmeren in omogoča uresničevanje omenjenih človekovih pravic, zato bomo predlog zakona podprli. Hvala.
Hvala lepa. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke in gospod Janez Ribič.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica Državnega zbora. Predstavniki ministrstva, spoštovane poslanke in poslanci! Stališče Slovenske ljudske stranke k Predlogu zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o verski svobodi je sledeče. Kot vemo, Zakon o verski svobodi ureja individualno in kolektivno uresničevanje verske svobode, pravni položaj cerkva in drugih verskih skupnosti, postopek njihove registracije z ustreznimi pravnimi jamstvi, pravice cerkva in drugih verskih skupnosti ter njihovih pripadnikov. Predlagana novela Zakona o verski svobodi, ki jo je v zakonodajni postopek vložila Vlada, je zelo kratka, saj ureja izključno kriterij zahtevanega števila članov, potrebnih za ustanovitev verske skupnosti. Predlagani zakon to mejo postavlja pri 10 polnoletnih članih, kar v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ocenjujemo kot izjemno nizko. Po naši oceni bi bila primernejša številka 20, kot so na matičnem delovnem telesu predlagali kolegi iz Nove Slovenije, a žal njihov amandma ni bil sprejet. Predlagana sprememba zakona je namreč posledica odločbe Ustavnega sodišča iz leta 2010, ki je kot protiustavno ocenilo določbo trenutno veljavnega zakona, ki postavlja mejo za registracijo verske skupnosti pri 100 polnoletnih članih, ki so slovenski državljani, na tem bi moral biti poudarek, oziroma imajo stalno prebivališče v Sloveniji. Predlagani zakon zato ureja izključno ta problem in se ostalih določb Zakona o verski svobodi ne dotika. Velja spomniti, da smo poslanci Slovenske ljudske stranke februarja letošnjega leta bili med sopodpisniki novele Zakona o verski svobodi, katere glavni namen je bila odprava protiustavnosti oziroma uskladitev z omenjeno odločbo Ustavnega sodišča Republike Slovenije. Vendar je prvopodpisani predlagatelj zaradi zamenjave vlade in tudi spremenjenih razmerij v Državnem zboru predlog zakona umaknil, kljub temu da je ta predlog zakona celovito urejal protiustavnost, saj je poleg kriterija za registracijo verske skupnosti, ki je bil v navedenem predlogu zakona postavljen pri meji 20 polnoletnih oseb, urejal tudi položaj duhovnikov, zaposlenih v zaporih in javnih bolnišnicah. Zato se bojimo, da predlagana novela Zakona o verski svobodi, ki jo obravnavamo danes, ne bo v celoti odpravila že nekaj časa znanih neustavnosti, ki zadevajo versko oskrbo v navedenih ustanovah. Ne glede na to, bomo poslanka in poslanci Slovenske ljudske stranke predlagane spremembe zakona podprli. Zavedamo se namreč, da je treba zagotoviti pravno stabilnost z zapolnitvijo pravne praznine, ki je nastala z uveljavitvijo prej omenjene odločbe Ustavnega sodišča. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije in gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Lepo pozdravljeni predstavniki ministrstva! Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Zdi se, da imamo v Sloveniji velike težave z doseganjem dogovora na večini področij in področje vere ni nobena izjema. Naša politika se ni zmožna uskladiti niti glede krovnih zakonov, ki bi zaradi svoje sistemske narave in izjemne pomembnosti za določeno področje zahtevali precejšnjo mero soglasja. Zakon o verski svobodi je sistemski zakon za področje religije v Sloveniji. Sprejet je bil leta 2007, in sicer ob obstrukciji celotne opozicije in z minimalno še zadostno večino 46 glasov. O zakonu ni bilo javne razprave, tudi mnenja strokovnjakov, ki se znanstveno ukvarjajo s preučevanjem religij, niso bila dobrodošla, še manj pa upoštevana. Tako je Ustavno sodišče aprila 2010 izdalo odločbo, s katero so bili razveljavljeni pogoji za registracijo verskih skupnosti, hkrati pa je odločba prepovedala tudi zaposlovanje duhovnikov v zaporih in bolnišnicah. Za pripravo novele zakona, ki bi zapolnila pravno praznino, ki je nastala z odločbo Ustavnega sodišča, smo potrebovali slaba tri leta. Minister gospod Grilc se je urejanja nastale situacije lotil optimistično in takoj po prevzemu resorja. Toda kot je bila težka pot do sprejetja Zakona o verski svobodi, je bila naporna in nepredvidljiva tudi pot do predloga novele, ki jo imamo danes pred sabo. Prvoten predlog, ki ga je pripravilo Ministrstvo za kulturo, je vseboval spremenjene pogoje registracije verskih skupnosti in tudi zagotavljanje plačila, to je denarne odmere duhovnikom za delo, ki ga opravijo z nudenjem verske duhovne oskrbe vernikom v zaporih in javnih bolnišnicah. Slednja rešitev za poslansko skupino DeSUS ni bila sprejemljiva. V času, ko je zdravstvena blagajna praktično prazna, je financiranje duhovne oskrbe v bolnišnicah po mnenju DeSUS skrajno neprimerno. Danes imamo tako pred seboj predlog novele, ki ureja zgolj pogoje registracije verskih skupnosti v Sloveniji in tako vsaj delno sledi odločbi Ustavnega sodišča. Težave, s katerimi se je ministrstvo srečevalo v času priprave dopolnitve zakona, pa so več kot očiten pokazatelj, da v naši državi potrebujemo nov sistemski zakon za področje religije, zakon, ki bo sprejet z dobršno mero soglasja, kot bi bilo za krovni zakon tudi primerno. Poslanke in poslanca Poslanske skupine DeSUS bomo Zakon o verski svobodi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije in gospa Ljudmila Novak.
Hvala za besedo. Krščanski demokrati nasprotno menimo, da je duhovna oskrba nadvse pomembna in ob dobri duhovni oskrbi lažje prenašamo tudi telesno zdravljenje. V Novi Sloveniji smo letos spomladi predlagali novelo Zakona o verski svobodi. Predlagane rešitve naše novele zakona so natančno sledile odločbi Ustavnega sodišča Republike Slovenije glede neustavnosti delov posameznih členov zakona. In kar je najbolj pomembno, predlog je reševal vse določbe, ki jih je Ustavno sodišče razveljavilo. Škoda, da takrat ni prevladal konstruktivni duh tudi v koaliciji, da bi vsaj kdaj podprla tudi opozicijski predlog, zato nismo dobili zadostne podpore poslancev. Tokratni predlog ministrstva na odločbo Ustavnega sodišča odgovarja le delno in je zaradi tega po mnenju Nove Slovenije – krščanskih demokratov tudi zelo pomanjkljiv. Novela se v ničemer ne dotakne problema ureditve zaposlovanja verskih uslužbencev v javnem sektorju. Sprašujemo ministrstvo, kako to, da z novelo odpravlja samo eno nepravilnost, druge pa ne. V Novi Sloveniji smo zadržani do predlaganih rešitev tudi zaradi informacij, da se pripravlja obširen zakon, ki bo bistveno spremenil urejanje verske svobode v Sloveniji. Obstaja namreč bojazen, da nekdo želi na tem področju vse postaviti na glavo. Obstoječe verske skupnosti so namreč enotne, da sedanji zakon zadostno ureja ta razmerja in da ne potrebujemo novega zakona, razen za odpravo teh nesorazmerij, ki jih je ugotovilo Ustavno sodišče Republike Slovenije. Krščanski demokrati Nove Slovenije smo predlagali amandma, s katerim bi zvišali minimalno število ljudi, potrebnih za ustanovitev verske skupnosti, in sicer z 10 na 20. To pa zaradi tega, ker registrirana verska skupnost pridobi širše pravice, in se nam zdi primerno, da določimo minimalno mejo, ki bi vsaj do neke mere varovala pred zlorabami. Krščanski demokrati zagovarjamo sodobne pravne standarde, ki razlikujejo med poslanstvom cerkva in verskih skupnosti ter nalogami države. Ker pa cerkve in verske skupnosti primarno delujejo na področju vere in etike, so tako koristne za splošno družbeno kulturo. Naloga države je, da podpira njihovo delovanje in da je v stalnem dialogu z vsemi cerkvami in verskimi skupnostmi, še posebej pa s tistimi, ki imajo na slovenskem večstoletno tradicijo in ki so bistveno prispevale k slovenski kulturi in samobitnosti. Nova Slovenija bo še naprej delovala v duhu dobrih odnosov med državo in cerkvami ter verskimi skupnostmi. Vzpostavljala bo stalni dialog in zagotavljala pravne okvire, v katerih bo delovanje cerkva in verskih skupnosti tako na verskem, etičnem, kulturnem, vzgojno-izobraževalnem in socialnem področju potekalo čim bolj svobodno in v korist vseh državljanov Slovenije. Takšno ravnanje seveda pričakujemo tudi od Vlade oziroma pristojnega ministrstva. Poslanska skupina Nove Slovenije zakonu ne bo nasprotovala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Pozitivna Slovenija in gospod Dragan Bosnić.
Hvala za besedo, predsedujoča. Poslanci vlade, poslanci ljudstva! Želim vam posredovati evangelij Poslanske skupine Pozitivne Slovenije, in sicer po domače dobro oznanilo, mi bomo seveda podprli novelo Zakona o verski svobodi, to malenkost, ki jo prinaša. Argumentirali bi s tem, da je svoboda v nasprotju z omejevanjem. Pomeni, čim manj je omejevanja, tem več je svobode. Naše izhodišče je bilo število 3, ki predstavlja neko skupnost, čeprav ustava garantira posamezniku pravico do verske svobode. Če pogledamo 7., 14. in 41. člen, ne bi jih navajal. Zato smo nasprotovali amandmaju, ki določa to mejo pri številu 20. Mislim, da je predstavnik Vlade povedal, da bi s tem diskriminirali 40 % registriranih verskih skupnosti, kar za nas ni sprejemljivo. O drugi zadevah, kar se kuratov, tiče bi govorili takrat, ko bo to na vrsti. Hvala.
Hvala lepa, gospod Bosnić. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 2.a točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 18. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O VIŠJEM STROKOVNEM IZOBRAŽEVANJU V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, tukaj prisotnemu gospodu ministru za izobraževanje, znanost in šport dr. Jerneju Pikalu.
Spoštovane gospe in gospodje! Ne bom dolg, glede na to, da amandmajev ni bilo, tudi ne bi rad dodatno želel utemeljevati zakona. Bi se pa rad pred tem visokim zborom, ker je prav tako, da človek prizna tudi svojo napako, opravičil javnosti in pa tudi predsedniku strokovnega sveta, ker smo včeraj za medije napačno interpretirali enega od sklepov strokovnega sveta. Napaka je bila, moram reči, izključno naša, ne vpliva na rešitve v tem zakonu, ki so strokovno utemeljene, je pa prav, da povem, da je prišlo do napake v komunikaciji. Medijem smo se že opravičili. Prav je, da povem tudi pred javnostjo in pred tem zborom, da je prišlo do te napake in se tudi za to napako opravičujem. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod minister. Predlog zakona je obravnaval Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku gospodu Jožefu Kavtičniku.
Hvala lepa, predsedujoča. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino je na 10. redni seji 7. 11. 2013 obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o višjem strokovnem izobraževanju, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. Zakonodajno-pravna služba je predloženi zakon proučila z vidika njegove skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter z zakonodajno tehničnega vidika. Dala je pripombe k 1., 8., 9., 10., 14., 15., 17., 25., 28. in 34. členu. Tem pripombam je koalicija dala svoje amandmaje, ki so nekako potem z vidika Zakonodajno-pravne službe v večini pokrivali te pripombe, tako da je zakon usklajen tako z ustavo kot z zakonodajnotehničnega vidika. Komisija Državnega sveta za kulturo, znanost, šport in šolstvo je v svojem mnenju predlog zakona podprla in ocenila, da ta pomembno dopolnjuje in izboljšuje vlogo visokošolskega izobraževanja. Komisija podpira tudi namen predlagatelja, da se zagotovi kakovosten prenos strokovnega znanja, in to tako z obvezno pedagoško andragoško izobrazbo strokovnih delavcev na višjih strokovnih šolah po veljavnih študijskih programih kot tudi s prenašanjem znanja in dosežkov drugih vrhunskih strokovnjakov v izobraževalni proces. Državni sekretar Aljuš Pertinač je povedal, da je cilj predlaganega zakona ustvariti pogoje za hitro prilaganje višjega strokovnega izobraževanja potrebam gospodarstva. Podlaga za pripravo višješolskih študijskih programov mora biti še naprej poklicni standard, ki ga uskladijo socialni partnerji in izraža ugotovljene potrebe sfere dela, pomembne za izvajalce višješolskega študija. Komisija za akreditacijo, ki jo imenuje strokovni svet, bo dala strokovnemu svetu mnenje o skladnosti predloga o novih višješolskih študijskih programih z izhodišči in izdala soglasje k imenovanju predavateljev. Vpeljan bo tudi proces ponovne akreditacije, v katerega bo vključena pristojna agencija za kakovost v višjem šolstvu. Pravice študentov bodo urejene tudi v povezavi z odgovornostjo študentov, da izpolnjujejo obveznosti po študijskih programih, zaradi fiktivnih vpisov v višje šole pa bo treba omejiti pravice študentov višjih strokovnih šol. Z novele se bodo odpravile še nekatere druge pomanjkljivosti in nejasnosti, ki so se pokazale v 9-letnem izvajanju zakona. Razprava je potekala predvsem o 4., 8. in 13. členu novele, ki določajo črtanje nekaterih nalog skupnosti višjih strokovnih šol, novo ureditev višjega strokovnega izobraževanja in zaostrena merila za izbiro. Predstavnica skupnosti višjih strokovnih šol je izrazila pomisleke glede črtanja nekaterih njihovih nalog, predvsem pri pripravi in izvajanju študijskih programov, pripravi izhodišč in prenove višješolskih študijskih programov, oblikovanju zakonodaje in predpisov, ki urejajo višješolsko izobraževanje, oblikovanju mreže šol, vzpostaviti enotnega informacijskega sistema in vzpostavitvi skupne baze publikacij šol. Njihove pripombe je povzela Poslanska skupina SDS, ki je s predlogom za amandma odbora želela ponovno določiti enako vlogo in pomen skupnosti. S strani članice odbora je bilo pojasnjeno, da je bil osnutek novele poslancem predstavljen že meseca januarja 2013. Državni sekretar na ministrstvu pa je pojasnil, da je skupnost višjih strokovnih šol sodelovala pri sooblikovanju novele in da bodo sodelovali tudi pri ustvarjanju ostale zakonodaje na tem področju. Omenjeni amandma s strani članov in članic odbora ni bil sprejet. Glede 8. člena novele je predstavnik Študentska organizacije Slovenije povedal, da se njihova organizacija zavzema, da je strokovni svet pravično zastopan s strani vseh deležnikov, ki sooblikujejo višješolski prostor. Predlagal je tudi drugačno sestavo komisije za akreditacijo ter dvoletni mandat članov komisije, ki bodo prišli iz vrst študentov. Predstavnica skupnosti višjih strokovnih šol pa je pojasnila, da bi morala skupnost višjih strokovnih šol predlagati člane v komisijo za akreditacijo. Predstavnik ministrstva ja pojasnil, da pri komisiji za akreditacijo ne gre za komisijo, ki bi predstavila posamezne deležnike, ampak gre za strokovnjake s področja višjega strokovnega izobraževanja. Študentska organizacija Slovenije lahko predlaga strokovnjaka s tega področja, saj gre za sestavo komisije, ki je strokovna. Podobno ureditev je tudi drugje v okviru Zakona o višjem strokovnem izobraževanju. Razprava je potekala tudi o drugih členih novele, so pa člani in članice odbora načeloma pozdravili njen sprejem. Odbor je sprejel amandmaje poslanskih skupin koalicije k 1., 9., 10., 14., 15., 17., 25., 28. in 34. členu. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjeni predlog zakona je sestavni del tega poročila.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov in mag. Majda Potrata.
Še enkrat hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani gospod minister, poslanke in poslanci! Visoka stopnja podpore, ki je bila dosežena pri predlaganem zakonu, nedvomno korenini v tem, da je bil predlog zakona z minimalnimi nomotehničnimi popravki podoben tistemu, ki ga je prejšnja državna sekretarka Mojca Škrinjar skupaj s sodelavci predstavila tudi naši poslanski skupini februarja letos. Vendar pa velja opozoriti, da je to drug predlog, z nekaterimi drugačnimi rešitvami, kot so bile prvotno predlagane. Opuščena je, recimo, ambicija, da bi dobili neke vrste višješolski NAKVIS, pa tudi to je zanimivo, da ta predlog odstopa od prvotne različice, po kateri bi za izpolnjevanje pogojev oziroma neizpolnjevanje pogojev zadostovalo že pozitivno mnenje študentov o posameznikovem pedagoškem delu. Cilje je mogoče strniti v dve točki, in sicer posodobitev obstoječe zakonodaje zlasti na področju spodbud k čimprejšnjemu zaključku izobraževanja in zmanjšanje fiktivnega vpisa ter, drugič, ustvarjanje pogojev za hitro prilagajanje višjega strokovnega izobraževanja potrebam gospodarstva. Najprej beseda, dve o fiktivnem vpisu. Zadnje čase v razpravah vidimo dvojno reakcijo na fiktivni vpis. Poleg pozivov o zajezitvi fiktivnega vpisa tudi opozorila na to, da je včasih rastoča brezposelnost zlasti med mladimi, ta porast, opozorilo, ali je zajezitev fiktivnega vpisa ustrezna rešitev, ker število tistih, ki so na Zavodu za zaposlovanje, je zelo naraslo. Ali pa, recimo, podatek, da je v prvem tednu oktobra, se pravi v novem študijskem letu je bilo odprtih kar tisoč 38 espejev. Na tak način so tisti, ki niso imeli več statusa študenta, reševali svoj eksistenčni položaj. Fiktivnih vpisov so se lotile tudi posamezne šole. Spomnimo se primera Višje strokovne šole na Ptuju. Tako smo že opazili oznako, da postajajo višje šole nekakšni vzporedni zavodi za zaposlovanje oziroma center za rezervno armado brezposelnih. V Sloveniji posebej skrbi hitro rastoče število brezposelnih mladih. Glede na to, da je fiktivnih vpisov po navedbah ŠOS med 15 do 30 tisoč, da je to med 9 do 10 %, je to zelo resen problem, zato smo zadovoljni, da se je predlog dotaknil tega problema. Naslednji problem ali ključna značilnost je nova ureditev akreditacije. Postopek sprejemanja programov in imenovanje predavateljev je povezan. Komisija za akreditacijo kot en organ poda mnenje o skladnosti programov in ga posreduje strokovnemu svetu ter da soglasje k imenovanju predavateljev, vpis v razvid pa ostane ministrstvu. Omeniti bi kazalo še sklenjenost pogodb z delodajalci za vse redne in polovico za redne študente, ponovna akreditacija se uvede vsakih pet let, za nekatere programe tudi preskus nadarjenosti, tudi razmerje med strokovnim svetom in komisijo, ki ni pristojna le za akreditacijo višješolskih programov, ampak tudi šol, je zanimiva sestava. Opozoriti kaže še na zrahljane pogoje za predavatelje. In to je bila tudi tista točka, v kateri se predsednik strokovnega sveta in predlog nista popolnoma ujela. Gre namreč za to, da je andragoška izobrazba potrebna za redno zaposlene, tisti, ki prihajajo po pogodbah kot zunanjih sodelavci, pa take naj ne bi potrebovali. Kaj vse bo predlagana novela dosegla, upamo, da bodo cilji doseženi in da se bo kakovost višješolskega študija samo še izboljševala. Hvala.
Hvala lepa. Poslanska skupina Državljanske liste in gospod Branko Kurnjek.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Gospod minister, poslanke in poslanci! Zakon o višjem strokovnem izobraževanju je bil sprejet leta 2004. Njegova temeljna značilnost je, da je višje strokovno izobraževanje uredil kot kratko visokošolsko izobraževanje, kljub temu pa je ohranil povezanost s poklicnim in strokovnim izobraževanjem na srednješolski ravni. Z novelo zakona, ki je pred nami, se poenostavljajo in povezujejo postopki akreditacije, in sicer tako, da se uvaja enoten postopek potrjevanja programa in predavateljev, ki bo povezan z zunanjim ugotavljanjem kakovosti. Vpeljan bo tudi proces ponovne akreditacije, v katerem bo vključena Agencija za kakovost v visokem šolstvu. Z novelo se odpravljajo tudi nekatere pomanjkljivosti, ki so se doslej pokazale pri izvajanju samega zakona. Pomembno je, da se urejajo pravice študentov v povezavi z njihovimi dolžnostmi. V praksi se žal dogaja, da narašča število študentov, ki ne nameravajo študirati in si pridobiti višje strokovne izobrazbe, ker dejansko študirajo na visokih strokovnih šolah oziroma fakultetah, v višje strokovne šole pa se vpisujejo le zaradi pridobitve statusa študenta, ki jim prinaša določene ugodnosti. Tako je prihodnost rednega študija, skupaj s t. i. fiktivnimi vpisi samo okoli 40 %. Zato se ureja dolžnost študentov, da izpolnjujejo zlasti obvezne sestavine študijskih programov, kot so vaje in praktično izobraževanje. Pomembna je tudi novost, ki jo prinaša 13. člen novele, in sicer se pri vpisu v redni študij v izbirnem postopku daje prednost kandidatom, ki pred tem še niso bili vpisani v redni študij v višjem strokovnem ali visokošolskem izobraževanju. Dosedanja ureditev, po kateri so šole ob omejitvi vpisa izbirale med prijavljenimi kandidati le na podlagi rezultatov oziroma ocen v predhodnem izobraževanju, je omogočala, da so bili najbolj uspešni kandidati predvsem tisti, ki so že bili vpisani v visokošolsko izobraževanje, in je bila višja strokovna šola zanje druga izbira, in to največkrat zaradi zagotovitve statusa študenta. V slabšem položaju pa so bili kandidati, ki so končali poklicno in strokovno izobraževanje in bi v višjem strokovnem izobraževanju želeli nadgraditi svojo izobrazbo na izbranem strokovnem področju. Zato je smiselno, da imajo v primeru omejitve vpisa prednost tisti kandidati, ki se prvič vključujejo v terciarno izobraževanje. Z novelo zakona o višjem strokovnem izobraževanju ustvarjamo pogoje za hitro prilaganje višjega strokovnega izobraževanja potrebam gospodarstva, s ciljem oziroma željo, da se teoretično znanje čim prej in čim bolje uporabi v praksi, zato bomo v Poslanski skupini Državljanske liste predlog zakona podprli. Sicer pa je trenutno v javni razpravi še nek drug zakon, ki pa bo za uskladitev deležnikov najverjetneje potreboval veliko več vloženega napora in kompromisov. Govorim seveda o zakonu o visokem šolstvu, ki bo kmalu tudi pred našimi klopmi. Hvala.
Hvala lepa. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke in gospod Mihael Prevc.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani minister, spoštovane kolegice in kolegi! Višje strokovno izobraževanje naj bi predstavljalo najbolj neposredno vez med izobraževalnim procesom in gospodarstvom, saj prihaja pri tej vrsti izobraževanja do največjega prepletanja praktičnih in teoretičnih znanj, katerih cilj je ustvarjanje nove dodane vrednosti. Žal se je pri nas, podobno kot na marsikaterem drugem področju, plemenit namen po vzpostavitvi kvalitetnega teoretično- praktičnega strokovnega izobraževanja izjalovil in trenutno ne opravičuje tega namena in ne dosega ciljev zaradi katerih je bil uveden. Dokaz za to ugotovitev je po našem mnenju veliko število študentov, ki se vpišejo na tovrsten študij, a ga nikoli ne zaključijo, saj je njihov namen zgolj uveljavljanje pravic, ki izhajajo iz statusa študenta, z drugimi besedami fiktivni študenti. Ti ne le da predstavljajo velik strošek za javno blagajno, pač pa tudi jemljejo prostor tistim, ki se vpisujejo na višješolske strokovne programe z iskreno željo po pridobivanju znanj. Zato v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podpiramo predlagane rešitve iz novele zakona o višjem strokovnem izobraževanju, saj je njihov glavni namen ustvarjanje boljših pogojev za hitrejše prilagajanje višjega strokovnega izobraževanja potrebam gospodarstva, kar v naši državi še kako potrebujemo. Opozarjamo, da tovrstne spremembe ne bodo dovolj. Za boljše povezovanje izobraževanja in gospodarstva je namreč bistveno bolj pomembno stabilno poslovno okolje, ki podjetnike spodbuja k zaposlovanju strokovnih kadrov iz izobraževalnih institucij ter sodelovanju s temi institucijami pri razvoju novih proizvodov in s tem ustvarjanju višje dodane vrednosti. Takšno okolje pa je mogoče doseči z ustreznimi davčnimi prilagoditvami, z izboljševanjem pogojev za financiranje razvoja s strani bank in ne z dodatnimi obremenitvami gospodarstva, predvsem malega podjetništva in kmetijstva, katerim smo trenutno priča. S tovrstnimi ukrepi namreč odganjajo investitorje iz naše države, kar posredno pomeni tudi zmanjšanje zaposlitvenih možnosti diplomantov višjega strokovnega izobraževanja. Naj se vrnem k vsebini predlaganega zakona. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke pozdravljamo namero zakona po izboljšanju načina priprave višješolskih študijskih programov, ki bo po novem temeljila na usklajenih poklicnih standardih in ugotovljenih potrebah trga dela. Zasnova izobraževalnih programov višjih strokovnih šol bo tako dosledno izhajala iz povezovanja zahtev razvoja stroke in zahtev dela, izhodišča za pripravo višješolskih študijskih programov pa bo v soglasju z ministrom sprejel strokovni svet za poklicno in strokovno izobraževanje. Kot najbolj pozitivne pa v naši poslanski skupini ocenjujemo rešitve, ki se nanašajo na pravice študentov višjih strokovnih šol. Le-te bodo namreč urejene v povezavi z odgovornostjo študentov, da izpolnjujejo obveznosti po študijskih programih. Z namenom preprečevanja tako imenovanih fiktivnih vpisov pa se pravice iz statusa študenta omejujejo samo na tiste študente višjih strokovnih šol, ki niso izkoristili pravic iz statusa študenta na visokošolskih programih. Predlagani zakon tako določa, da se ne more vpisati v redni študij v višjem strokovnem izobraževanju tisti posameznik, ki je bil že tri leta vpisan v študijski program visokega šolstva. S tem se po našem mnenju močno omejujejo fiktivni vpisi in tako tudi racionalizira porabo javnih sredstev. Na omenjeno problematiko v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke opozarjamo že dolgo časa. Ukrepanje pristojnih ministrstev na tem področju smo namreč zahtevali že v prejšnjem mandatu, vendar se iz nam neznanih razlogov ni naredilo nič. Naj zaključim. Predlagano spremembo zakona o višjem strokovnem izobraževanju bomo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podprli, saj menimo, da so predlagane spremembe dobrodošle in potrebne, če želimo višje strokovno izobraževanje narediti bolj učinkovito. Upam, da nam bo to tudi uspelo. Hvala.
Hvala lepa. Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije in gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani minister, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Cilj vsake države je čim višje razviti gospodarstvo, čim višja raven zaposlenosti in čim višja raven izobrazbene strukture prebivalcev. Zato je nujno, da gresta izobraževalni sistem in gospodarstvo po poti razvoja skupaj z roko v roki, kar pa seveda pomeni tesno sodelovanje med njima in nujnost hitre odzivnosti izobraževalnega sistema na potrebe gospodarstva. Še posebej je to pomembno v času gospodarske krize, saj se gospodarstvo mora prilagajati poslovnim trendom in potrebam trgov še hitreje kot sicer v normalnih razmerah. Posledično temu je izobraževalni sistem tisti, ki lahko pripomore k temu s plasiranjem ustreznih kadrov na trgu delovne sile. Le-ta namreč mora imeti vedno na voljo dovolj obsežno in široko paleto izbire vsakovrstnih poklicev. Ta novela po oceni Poslanske skupine DeSUS sledi tem težnjam, saj se pomembno dopolnjuje in izboljšuje vlogo višješolskega izobraževanja, s ciljem ustvariti pogoje za hitro prilagajanje potrebam gospodarstva. Tako je zelo pomembno, da je podlaga višješolskim programom poklicni standard, ki je usklajen med socialnimi partnerji, pri čemer je pomembno, da je vsak program izoblikovan na tesni povezanosti med stroko in sfero dela. Zagotovo k temu ustrezno prispeva učinkovitost prenosa strokovnega znanja. Zato pozdravljamo rešitev, da so višješolski predavatelji lahko tudi vrhunski strokovnjaki, ki sicer ne izpolnjujejo pogoja pedagoško-andragoške izobrazbe, lahko pa svoje specialno znanje in dosežke iz svoje kariere prenesejo na šolajočo se mladino in bodočo delovno silo. Tudi v ostalih ciljih novele podpiramo predlagane spremembe veljavnega zakona. Soglašamo s predlagano rešitvijo na področju vpisov v študijske programe, ki onemogočajo izkoriščanje vpisov, saj so fiktivni vpisi resnično velik problem. Na eni strani namreč zloraba statusa pomeni zlorabo pravic, ki iz tega statusa izvirajo. Tukaj mislim na študentske ugodnosti v zvezi s prehrano, prevozom, zdravstvenim zavarovanjem, študentskim delom in podobno. Na drugi strani pa zapolnitev študijskih mest zaradi takih zlorab pomeni onemogočanje študija tistim, ki imajo resnični namen študirati. Poslanska skupina DeSUS podpira predlagatelja zakona tudi v delu, ki se nanaša na poenostavitev postopkov akreditacije, združitev postopkov imenovanja predavateljev višjih šol in sprejemanja študijskih programov. Poslanska skupina DeSUS bo novelo zakona o višješolskem strokovnem izobraževanju podprla. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije in gospa Ljudmila Novak.
Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Spremembe zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o višjem strokovnem izobraževanju so dobre in temeljijo na besedilo, ki ga je v veliki meri pripravila že prejšnja ekipa ministrstva za izobraževanje. Krščanski demokrati Nove Slovenije posebej pozdravljamo, da zakon nakazuje smer močnejšega povezovanja izobraževanja in gospodarstva. Prepričani smo, da je v izobraževanju potrebno tesnejše povezovanje teorije in prakse, še posebej v srednješolskem strokovnem in poklicnem izobraževanju ter na visokošolski ravni. Krščanski demokrati se zavzemamo za povezovanje teorije s prakso ter za doseganje kakovostnega in uporabnega znanja. Predvsem pa potrebujemo izobrazbo in poklice, po katerih povprašuje gospodarstvo. Smo pa začudeni, da zakon nima finančnih posledic za državni proračun, kot je navedeno v gradivu. Kako bomo financirali te procese povezovanja? Morda je to lep namen, morda so le besede, bomo videli. Podpiramo tudi ukrepe, s katerimi se bo omejilo koriščenje pravic in ugodnosti, ki izhajajo iz statusa študenta. Tistim študentom, ki so te pravice že izkoristili v visokem šolstvu, se bo torej preprečil fiktivni vpis in s tem zloraba pravic iz tega naslova. V Novi Sloveniji opozarjamo tudi ne nekaj problemov, ki jih ta novela ne rešuje, pa bi jih morda lahko. Na primer težava z omejenim številom imenovanj višješolskih predavateljev na štiri module. Če ugasne program, predavatelju imenovanje ostane in ima zavezane roke pri pridobivanju novih imenovanj. Predlagamo, da ministrstvo vključi v novelo spremembo, da višješolskemu predavatelju imenovanje preneha skupaj z ukinitvijo programa. Če tukaj tega ni mogoče urediti, pa predlagamo ministrstvu, naj to uredi z drugo novelo. Poslanska skupina Nove Slovenije bo glasovala za predlog zakona.
Hvala lepa. Poslanska skupina Pozitivna Slovenija in gospod Jožef Kavtičnik.
Hvala lepa za besedo. Še enkrat lep pozdrav! Pred nami je operativni zakon, ki je po mnenju poslancev Pozitivne Slovenije nadgradnja in izboljšava zakona, ki ga je že podpisala prejšnja vlada. V Poslanski skupini Pozitivna Slovenija podpiramo tak pristop spreminjanja in sprejemanja zakona, kot ga je bil deležen zakon o višjem strokovnem izobraževanju. Pri oblikovanju zakona so sodelovali tako zainteresirana kot strokovna javnost, sindikati, študentje, skupnost višjih strokovnih šol. Vsi so bili nekako upoštevani, seveda ne stoprocentno, vendar zadovoljivo. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o višjem strokovnem izobraževanju sledi opozorilom gospodarstva in je nekako pisan na kožo tako gospodarstvu kot vsem tem, ki so opozarjali, da je treba v izobraževanje vnesti čim več stroke. Predvsem pa spremembe gredo v smer, da se ustvarjajo pogoji za boljše in hitrejše prilagajanje višjega strokovnega izobraževanja v gospodarstvu, poenostavi se postopek akreditacije programov in imenovanje predavateljev, izboljša se povezava med teorijo in prakso, zato lahko pričakujemo tudi več operativnih znanj pri diplomantih, kar pomeni tudi takojšnje delo in znanje pri samem delu, omeji se fiktivni vpis, kot je že bilo predhodno večkrat opozorjeno, omeji se prehajanje študentov iz šol na šolo, preveč je bilo teh zlorab do sedaj. Pravice študentov postanejo tako vedno bolj soodvisne z njihovo obveznostjo do izpolnjevanja študijskih obveznosti. V procesu izobraževanja sodelujejo tako vrhunski strokovnjaki iz gospodarstva, za katere ni nujno, da imajo pedagoško andragoško izobrazbo, in seveda vrhunski teoretiki, in ta sinergija bo dala sigurno boljše rezultate, kot jih je dala do sedaj. Torej lahko pričakujemo tudi večje sodelovanje le-teh strokovnjakov v procesu izobraževanja. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o višjem strokovnem izobraževanju je bolj življenjski in operativen, zato ima našo podporo. Imel pa je tudi podporo vseh na Odboru za izobraževanje, znanost, šport in mladino, ki je omenjeni zakon soglasno podprl. Zato v Poslanski skupini Pozitivna Slovenija omenjenemu zakonu ne nasprotujemo in ga bomo tudi podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke in gospa Mateja Pučnik.
Hvala lepa za besedo, spoštovana podpredsednica. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo spremembe in dopolnitve Zakona o višjem strokovnem izobraževanju podprli. Ta zakon je začel nastajati že pod prejšnjo vlado in se tudi pod sedanjim ministrom v ključnih točkah ni spreminjal. Spremembe zakona v prvi vrsti odražajo skrb za hitro prilagajanje višjega strokovnega šolstva potrebam gospodarstva, kar je v časih krize in velike brezposelnosti, še posebej med mladimi, ključnega pomena. Novela zakona predvideva tudi poenostavljen in povezan postopek akreditacije študijskih programov in postopek preverjanja ustreznosti predavateljev ter ga povezuje z zunanjim ugotavljanjem kakovosti v okviru NAKVIS, ki bo imela v pristojnosti tudi proces ponovne akreditacije. V poslanski skupini še posebej podpiramo spremembo zakona v smislu omejevanja fiktivnih vpisov, s čimer pa se ne omejuje dostopnost do izobraževanja, ampak omejevanje pravice do izobraževanja v okviru javnih sredstev in s tem povezane zlorabe s strani kandidatov, ki ne nameravajo študirati, temveč si želijo zagotoviti samo pravice iz statusa študenta. Namen zakona je tudi okrepiti sodelovanje in povezovanje višjih strokovnih šol z visokošolskim izobraževalnim prostorom. Ravno povezovanju znotraj našega izobraževalnega sistema je v prihodnosti treba nameniti več pozornosti. Predlog zakona torej prinaša mnoge rešitve, ki bodo izboljšale stanje na področju višjega strokovnega izobraževanja, zato bomo v poslanski skupini novelo zakona tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, in to pol ure po prekinjeni 2.a točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 7. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVI ZAKONA O VOJNIH INVALIDIH PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina štirih poslank in poslancev, s prvopodpisanim mag. Matejem Toninom. V zvezi s tem predlogom zakona Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide predlaga Državnemu zboru sprejetje sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Besedo dajem predsednici odbora dr. Andreji Črnak Meglič za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa oziroma tu prisotni podpredsednici. mag. Barbari Žgajner Tavš.
Hvala lepa za besedo, predsedujoča. Odbor je obravnaval Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o vojnih invalidih, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje na podlagi 88. člena Ustave in 19. člena Zakona o poslancih predložila skupina poslank in poslancev, s prvopodpisanim mag. Matejem Toninom. Kolegij predsednika Državnega zbora je postopek potrdil. Pri delu odbora so sodelovali predstavnica predlagateljev, predstavniki Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, z ministrico, predstavnica Zakonodajno-pravne službe, predstavnik Državnega sveta in predstavniki zainteresiranih organizacij. Odbor je bil seznanjen z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, mnenjem Komisije Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide, ki predloga zakona ne podpira, mnenjem Vlade, ki prav tako ne podpira predloga zakona, in mnenjem Zdravniške komisije druge stopnje. Predstavnica predlagateljev je v uvodni obrazložitvi na kratko predstavila predlog zakona. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je v svoji predstavitvi mnenja povedala, da so bile njihove pripombe upoštevane z vloženim amandmajem. Predstavnica Vlade je nato povedala, da Vlada nasprotuje rešitvam, ki jih vsebuje predlog zakona, osredotočila pa se je predvsem na vsebinske razloge. Uveljavljanje invalidskega statusa na podlagi bolezni iz časa vojaške agresije na Republiko Slovenijo leta 1991 je zaradi časovne oddaljenosti problematično, ker je po preteku dveh desetletij po končani agresiji na našo državo oteženo ugotavljanje vzročne zveze med obolenjem in vojnimi napori oziroma vojnimi dogodki, ki naj bi povzročili nastanek okvare zdravja. V teh 20 letih je prišlo tudi do pojava starostnih in drugih degenerativnih obolenj, tudi drugih stresnih situacij, kar nadalje otežuje, da se lahko vzpostavi ta vzročna povezanost med dogodki leta 1991 in leta 2015. Glede na mnenje Vlade je bil predlagan sklep, da Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o vojnih invalidih ni primeren za nadaljnjo obravnavo. V razpravi o navedenem predlogu sklepa so nekateri razpravljavci menili, da je upravičencev zelo malo, in da bi bilo prav, da se jim da možnost, da si uredijo svoj status skozi postopek pred zdravniško komisijo. Odbor je sprejel sklep, da Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o vojnih invalidih ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavniku predlagateljev predloga zakona mag. Mateju Toninu za uvodno predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa.
Spoštovana podpredsednica, drage kolegice in kolegi! Ta zakon je Nova Slovenija enkrat že vložila. Takrat ste ga zavrnili, zato ga zdaj ponovno vlagamo. Leta 1991 je morala Slovenija svojo samostojnost in neodvisnost zavarovati s silo. V tej vojni je po podatkih Rdečega križa žal padlo 35 ljudi. Veliko je bilo tudi ranjenih, nekateri oziroma številni pa so za obrambo domovine dali tudi svoje zdravje. Država se je vsem tem ljudem poskušala oddolžiti leta 1995 tudi s sprejetjem Zakona o vojnih invalidih, in sicer tako, da je do leta 1997 ustvarila rok, v katerem si lahko vsi prizadeti, ki so v vojni za Slovenijo leta 1991 izgubili dobro zdravstveno stanje oziroma se jim je njihovo zdravstveno stanje poslabšalo, do leta 1997 uredijo in pridobijo status vojnega invalida. V tem dveletnem roku si nekateri tega statusa niso uspeli urediti. Nekateri ne zaradi nevednosti, drugi pa zaradi tega, ker do leta 1997 niso uspeli pridobiti še vseh zdravniških potrdil. Po podatkih ministrstva naj bi bilo takih upravičencev oziroma takih posameznikov 37. Torej govorimo o številki 37, govorimo o 37 posameznikov in posameznic, ki so za Slovenijo, za samostojno in neodvisno Slovenijo darovali svoje zdravje, pa zaradi tega, ker si do leta 1997 niso uspeli urediti vseh zadev, danes ne morejo uživati statusa vojnega invalida. Kaj predlagamo mi s tem zakonom? Z zakonom, ki je pred vami, predlagamo, da si lahko tisti, ki so sodelovali v vojni za Slovenijo oziroma so bili v tej vojni kakorkoli poškodovani oziroma se jim je poslabšalo njihovo zdravstveno stanje, da si do leta 2015 lahko uredijo status vojnega invalida. Tem ljudem ničesar ne dajemo na lepe oči, za ta status ti ljudje še vedno potrebujejo vsa potrebna zdravniška opravičila in potrdila. Glavni očitki na odboru zoper naš zakon so bili, da je nomotehnično nedodelan in da ni dober. Te očitke moram že nič kolikokrat zavrniti, ker enostavno ne držijo. Že velikokrat sem pojasnjeval, da je naša poslanska skupina v celoti upoštevala in sledila navodilom Zakonodajno-pravne službe in je zakon nomotehnično izboljšala. Očitki, da gre za predolgo časovno distanco, da je od te vojne minilo že predolgo časa in da se ne bo dalo nič več dokazovati vzročne povezave med vojno in sedanjim zdravstvenim stanjem posameznika – ne vem, zakaj bi se s temi stvarmi obremenjevali poslanci. Če mi v zakon zapišemo, da je vsak posameznik preko zdravniške komisije to dolžan dokazati, potem to ni več naša skrb in se mi zdi popolnoma neutemeljeno, da koalicijske poslance skrbi, da je ta časovna distanca predolga. Naj vas ne skrbi. Če je predolga in če posameznik ne bo uspel preko zdravniške komisije dokazati teh vzrokov, potem do tega statusa sploh ne bo upravičen in je zaradi tega vaša skrb popolnoma odveč. V preteklosti so nas kolegi iz SDS in SLS pri teh naših prizadevanjih podpirali, zato verjamem, da nas bodo podprli tudi tokrat. Bi pa zelo lepo prosil za podporo tudi koalicijske poslance in jih vendarle opomnil tudi na preteklo razpravo v zvezi z izbrisanimi. Očitno tam časovna distanca ni bila problematična. Zakaj pri izbrisanih časovna distanca ni problematična, pri teh, ki so v vojni za Sloveniji utrpeli škodo, pa je problematična. Jaz teh stvari enostavno ne morem razumeti. Ne vidim nobenega pravega razloga, zakaj bi temu zakonu nasprotovali, zato vas prosim, da ta zakon podprete s tem, da glasujete proti sklepu, da je ta zakon neprimeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Državljanske liste in gospa Kristina Valenčič.
Hvala lepa za besedo, spoštovana predsedujoča. Kolegice in kolegi! Kolegici in kolega iz Nove Slovenije so v zakonodajni postopek ponovno vložili Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o vojnih invalidih, s katerim predlagajo, da se določi novi rok, v katerem lahko pripadniki Teritorialne obrambe, ki so sodelovali v osamosvojitveni vojni za Slovenijo, vložijo zahtevo za pridobitev statusa vojaškega vojnega invalida. V Državljanski listi smo skrbno proučili tudi ta ponovni predlog. Pri tem ugotavljamo, da predlog ne vsebuje nobene nove rešitve, novo dejstvo, nov pogled oziroma nov argument, ki jih ne bi upoštevali že pri odločanju ob prvem predlogu novele na septembrski seji Državnega zbora. Še več. Obravnavi tokratnega predloga je bilo predloženo tudi mnenje zdravniške komisije druge stopnje, v katerem navajajo, da bi se pri osebi v obdobju šestih let, torej od same osamosvojitvene vojne do poteka roka za vložitev zahteve za priznanje statusa vojnega invalida, po načelih medicinske stroke morali pokazati znaki bolezni kot tudi poslabšanje predhodne kronične bolezni, katere vzrok so bili vojni dogodki iz leta 1991. Zaradi vseh navedenih dejstev Državljanska lista svojega mnenja ni spremenila. Podpiramo torej mnenje matičnega odbora, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke in gospod Janez Ribič.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica Državnega zbora. Poslanke in poslanci! V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podpiramo predlog zakona, ki so ga kolegi iz Nove Slovenije ponovno vložili v postopek in so ga dopolnili v skladu z mnenjem pravne službe Državnega zbora, ki določa možnost ponovne uveljavitve statusa vojnega ali civilnega invalida vojne za Slovenijo upravičencu ali družinskim članom v času do 31. 12. 2015. Torej bomo glasovali proti sklepu, da zakon ni primeren za obravnavo, saj menimo, da bi tak zakon morali sprejeti in ga je povsem možno sprejeti. Vse druge razlage po našem mnenju ne vzdržijo. Kot smo povedali poslanci Slovenske ljudske stranke že pri prejšnji obravnavi in na matičnem odboru, ponovno ponavljam tudi na tej obravnavi, dejstvo je, da gre za izredno malo število upravičencev, pri katerih je vsekakor možno z individualno obravnavo primerov ugotoviti resnično dejansko stanje in na podlagi zdravstvene dokumentacije in vseh dosedanjih zdravniških pregledov in izvidov ugotoviti dejansko povezavo med vzrokom in zdravstvenimi posledicami, ki so jih utrpeli zaradi sodelovanja v vojni za Slovenijo. V bistvu gre za neke vrste popravo krivic vojnim in civilnim invalidom vojne za Slovenijo, ki si niso mogli pravočasno urediti svojega statusa. Zato bomo v Slovenski ljudski stranki glasovali proti zavrnitvi zakona.
Hvala lepa. Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije in gospod Ivan Hršak.
Hvala za besedo, predsedujoča. Spoštovane kolegice in kolegi! Na 17. redni seji Državnega zbora je tekla obravnava predloga zakona, ki je urejala to isto tematiko in katerega predlagatelji so prav tako isti. Skupina poslancev in poslank iz Nove Slovenije vztraja pri svojem predlogu, kljub temu da je bil zakon že zavrnjen v parlamentu, niti mu ni bila naklonjena Vlada. Prav tako ga tudi ni podprl Državni svet. Tudi tokrat ni podpore s strani Vlade in Državnega sveta ter matičnega delovnega telesa Državnega zbora. Poslanska skupina DeSUS takrat predloga ni podprla in tudi tokrat ga ne bomo. Po predlogu bi po že 15 let zaprtem oziroma končanem obdobju možnosti za vlaganje zahtevkov za priznanje pravic oziroma statusa invalida za pripadnike Teritorialne obrambe, ki so sodelovali v vojni za Slovenijo, rok za vložitev zahtevka ponovno odprli, in sicer vse do konca leta 2015. V Poslanski skupini DeSUS smo bili in smo še vedno mnenja, da je ključna težava pri tem zakonu vprašljivost dokazljivosti vzročne zveze med obolenjem, poškodbo ali vojnimi napori oziroma dohodki, ki naj bi povzročili nastanek okvare zdravja v tako dolgem, več kot dve desetletji trajajočem, obdobju po agresiji. V tej proceduri nam je na voljo še dodatno strokovno gradivo. Gre za mnenje zdravniške komisije druge stopnje, ki po načelih medicinske stroke ugotavlja, da bi se pri osebi v obdobju do konca leta 1997, torej dokončnega možnega roka za vložitev zahtevkov za priznanje statusa vojnega invalida, morali pokazati znaki bolezni kot tudi poslabšanje predhodne kronične bolezni, katere vzrok so bili vojni dogodki iz leta 1991. Dejstvo, ki izhaja iz tega mnenja, pa je tudi, da je obstajala možnost pridobiti status in pravice tudi v primeru, ko zdravljenje oziroma zdravniška obravnava do poteka roka za uveljavljanje statusa ni bila zaključena. Poslanska skupina DeSUS ne podpira predlaganega zakona. Hvala.
Hvala lepa. Poslanska skupina Nove Slovenije in mag. Matej Tonin.
Spoštovani! V Novi Sloveniji smo bili prisiljeni ta zakon vložiti že drugič. Ne želim si, da bi bili krščanski demokrati prepoznani po tem, da smo v tem mandatu Državnega zbora znova in znova vlagali ta zakon, in že zdaj napovedujem, če ga boste zavrnili, bomo mi to ponovno naredili in ponovno ta zakon vložili. To bomo počeli, vse dokler koalicija ne bo sprejela našega zakona oziroma dokler koalicija ne bo pripravila svojega zakona. Če vas moti to, da je predlagatelj Nova Slovenija, lahko zaradi prestižnih razlogov tudi spišete svoj zakon, vložite svoj zakon in na nek način rešimo problem na ta način. Možnosti so, samo rešitve je treba poiskati. Mi smo prepričani, da gre za dolg domovine, da gre za dolg Slovenije do tistih, ki so za samostojno svobodno in neodvisno Slovenijo dali svoje zdravje. Jaz težko poslušam argumente, ko se iščejo iz vseh mogočih kotov, da se takšnemu zakonu nasprotuje. Še enkrat bi rad izjemno jasno poudaril naslednje. Tega statusa ti ljudje ne dobivajo na lepe oči. Teh 37 ljudi, ki je dobilo zavrnilne odločbe, tega statusa ne bo dobilo tako čez noč, ga ne bodo dobili na lepe oči, ampak bo moral vsakdo svoje zdravstvene posledice dokazati in pokazati preko zdravniške komisije. In če mu zdravniška komisija ne bo izdala sklepa, da obstaja določena povezava med vojno za Slovenijo in njegovim zdravstvenim stanjem, potem do tega statusa ti ljudje ne bodo upravičeni. In vas zelo lepo prosim, vse poslanske kolege, da kot razlog za nasprotovanje temu zakonu izpostavljate to, da je predolga časovna distanca. Če to poudarjate in če toizpostavljate, potem vas moram vedno znova spomniti na razpravo o izbrisanih. Tam ni bila noben problem časovna distanca, čeprav gre za isto časovno razmerje, za isto časovno oddaljenost. Razlika je ta, da se bodo po našem zakonu, po Zakonu o vojnih invalidih tisti, ki so v vojni izgubili svoje zdravje, obravnavali individualno. Vsakdo bo moral z zdravniškimi potrdili pokazati svoje obolenje zaradi vojne. Na drugi strani izbrisani pavšalno dobivajo odškodnine. Jaz ne želim polemizirati ali zdaj v to godljo vpletati vseh stvari ali pa vseh zgodb, ki so nastajale v času osamosvajanja, ampak vidi pa se, da na določenih točkah enostavno nimamo prave mere za pravičnost. Enkrat zagovarjamo eno stvar, drugič pa v zelo podobnih primerih imamo diametralno nasprotno stališče. Mislim, da je popolnoma odveč, da poudarim, da bo Nova Slovenija glasovala proti sklepu, ki ga je predlagal odbor, da je predlog zakona neprimeren za nadaljnjo obravnavo. In če danes koalicija in poslanci glasujete za to, torej da glasujete proti temu sklepu, temu zakonu daste priložnost, da nadaljuje svojo pot, ga na tej poti še dodatno izboljšate in izpopolnite ter končno enkrat odpravite to krivico, ki je nedopustna. Za zaključek res še enkrat napovedujem, če nas koalicija in večina v tem Državnem zboru ne bo uslišala, potem bomo ta zakon vložili tudi tretjič, četrtič, tolikokrat, kolikor bo treba, da bo vendarle ta zakon sprejet in krivica popravljena.
Hvala lepa. Naslednja ima besedo Poslanska skupina Pozitivna Slovenija in mag. Barbara Žgajner Tavš.
Hvala lepa še enkrat za besedo. Upam, spoštovane kolegice in kolegi, da pri vsebinah takšnih zakonov nikogar ne vodijo tako ali drugače kakršnikoli prestižnostni razlogi. Ampak ne bom o tem, to je pač stvar morale, nekateri jo imajo, drugi ne. Nekaj besed o vsebini oziroma postopku. V roku dobrega meseca ali pa dveh mesecev obravnavamo praktično že drugič novelo zakona istega predlagatelja z identično vsebino. Predlagatelj predlaga, da se rok za vlaganje priznanja oziroma upravičenosti do statusa vojnega invalida in pravic, ki izhajajo iz tega statusa, ponovno odpre in podaljša še za dve leti, torej do leta 2015. Pri tem je treba še enkrat omeniti, da je rok po veljavnem zakonu o vojnih invalidih, gre za vojne invalide iz obdobja osamosvojitvene vojne, potekel, kot smo danes že slišali, 31. decembra 1997. Že pri prvi obravnavi novele istega predlagatelja smo v Pozitivni Sloveniji opozorili, da bi bilo ponovno odpiranje rokov za nazaj z vidika spoštovanja ustave in enakosti pred zakonom lahko sporno. Lahko sporno, pravim. Po drugi strani pa smo že takrat opozorili na mnenje zdravstvene stroke, ki ga bom skušala poenostavljeno povzeti. Gre preprosto za predolgo časovno oddaljenost, da bi lahko zdravstvena stroka relevantno ugotavljala neposredno povezavo med zdravstvenim stanjem posameznika oziroma poškodbami in vojnimi dogodki. V Pozitivni Sloveniji smo ne glede na to, da smo novelo zakona enkrat iz obeh navedenih razlogov že zavrnili, poskušali tudi v dialogu z resornim ministrstvom vendarle dobiti oziroma najti odgovor, ali je navkljub temu neka potreba, resnična potreba po popravku osnovnega zakona, se pravi, da obstajajo potencialni upravičenci, ki so zaradi predolgih postopkov zdravljenja in ugotavljanja zdravstvenega stanja zamudili rok za vložitev zahteve za priznanje statusa vojnega invalida oziroma tega zaradi predolgih postopkov niso mogli storiti. Tu naj omenim, da, prvič, število teh potencialnih upravičencev pravzaprav ni znano, niti predlagatelj tega ni navedel v obrazložitvi zakona. Če ste pridobili številke, se opravičujem, jaz teh številk nimam, tudi po pozivu predlagatelju na odboru teh številk nismo dobili. In drugič, pridobili smo tudi na insistiranje Pozitivne Slovenije mnenje zdravniške komisije druge stopnje, iz katerega zelo jasno izhaja, in v tej točki bi rada oporekala navedbam predlagatelja Tonina, da niso uspeli vsi pridobiti vseh zdravniških potrdil. Namreč iz tega mnenja, ki smo ga pridobili, jaz mislim, da ga imate vse poslanske skupine, na našo željo, kolikor sem seznanjena, je bilo tudi razdeljeno to mnenje. Pa mi dovolite samo da povzamem. V tem času je oseba lahko vložila zahtevo za priznanje statusa vojnega invalida. Če zdravljenje ni bilo zaključeno, je bil postopek invalidnosti ugotovljen začasno. Status in pravice na tej podlagi, se pravi osebna invalidnina, so bile navkljub temu priznane začasno. Po poteku začasnosti pa je upravna enota uvedla postopek po uradni dolžnosti. Oseba je bila pozvana k ponovni predložitvi ustrezne medicinske dokumentacije. Sledi ponovna ocena vojne invalidnosti pred pristojno zdravniško komisijo ministrstva. Po zagotovilih, ki smo jih prejeli v Pozitivni Sloveniji, naj bi bili postopki jasni in naj bi upoštevali tudi dejstvo, da so lahko zaradi predolgih postopkov morebiti upravičenci ne dobili pravočasno potrdil o zdravstvenem stanju. Ampak kot rečeno, zaradi samega postopka naj ne bi bil nihče izpuščen iz obravnave. Iz vseh teh dodatnih pojasnil izhaja, kot je navedeno tudi v sklepu matičnega delovnega telesa, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo in temu sklepu bo sledila tudi Pozitivna Slovenija. Ob tem pa za zaključek morda res še zelo na kratko. Večkrat se v Državnem zboru odvijajo te razprave. Ena od tovrstnih razprav je bila tudi ob vloženem zakonu leta 2005. In takrat, verjamem, da [[...]] [[znak za konec razprave …]] so poslanske skupine oziroma stranke, ki danes podpirajo ta zakon, tovrstni vsebini nasprotovale. Kot rečeno, verjamem, da ne iz neutemeljenih, ampak iz tehtnih razlogov.
Hvala lepa. Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke in mag. Štefan Tisel.
Vsem lep pozdrav, spoštovana gospa podpredsednica Državnega zbora, poslanke in poslanci! V SDS smo Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o vojnih invalidih v drugi obravnavi podprli. Enakega mnenja smo bili v Poslanski skupini SDS tudi pred dvema mesecema, ko je bil vložen podoben predlog. Gre za uveljavljanje pravic, ki izhajajo iz vojnih dogodkov slovenske osamosvojitvene vojne leta 1991, ko je udeleženec Teritorialne obrambe ali drugih enot utrpel okvaro zdravja zaradi poškodbe ali okvaro zdravja zaradi bolezni, v povezavi z vojnimi dogodki. Po starem zakonu o vojnih invalidih je upravičenec lahko uveljavljal svoje pravice do 31. 12. 1997. V naslednjih letih je zahteve vložilo, nekje sem zasledil, 38 upravičencev in njihove zahteve so bile zavrnjene. Novi predlog sprememb zakona pa predvideva nov rok za pridobitev tega statusa in pravic, ki tečejo od uveljavitve zakona, in sicer do 31. 12. 2015. Gre tudi za pravice družinskih članov osebe, ki je umrla zaradi posledic bolezni ali poškodbe iz časa vojnih dogodkov v letu 1991. Znan je konkreten primer udeleženca napada na tankovsko enoto, ki je po daljšem obdobju zbolel za hudo psihično boleznijo in postal invalid. Število vseh zainteresiranih upravičencev ni veliko in ne bo predstavljalo večjega finančnega bremena. Če bi podprli predlog spremembe zakona bi pokazali veliko spoštovanje do vseh udeležencev osamosvojitvene vojne, še zlasti pa spoštovanje in hvaležnost do tistih, ki vojne so izgubili zdravje ali umrli zaradi posledic vojnih dogodkov. Saj se ne podeljuje statusa invalida kar tako, da bi dobil vsak, ki bi se prijavil. Potrebna so dokazila, izvidi in dokumentacija zdravstvene stroke in odločitve zdravniške komisije. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke še naprej podpiramo prizadevanja, da se z zakonom omogočijo pravice upravičencem, ki so utrpeli invalidnost kot posledico vojnih dogodkov v letu 1991, pa do 21. decembra 1997 iz različnih razlogov niso vložili zahteve. Glasovali bomo proti sklepu, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima poslanska skupina Socialnih demokratov in dr. Ljubica Jelušič.
Hvala za besedo spoštovana podpredsednica. Lep pozdrav, spoštovani kolegi in kolegice! Socialni demokrati verjamemo v iskrene namene predlagatelja zakona in verjamemo tudi, da vseh posledic vojne mogoče res ni bilo možno ugotoviti in ustrezno dokumentirati do konca leta 1997, ki je bil rok, ki ga je postavil zakon o vojnih invalidih, sprejet novembra 1995. Vendar pa mislimo, da je treba opraviti temeljni vsebinski premislek, ali je po 15 letih od poteka roka za vložitev vlog za priznanje statusa vojnega invalida in kar 22 let po koncu vojaške agresije res z gotovostjo mogoče trditi, da so določene bolezni oziroma njihovo poslabšanje posledica vojaške agresije. Menimo, da je skoraj nemogoče z gotovostjo ugotoviti neposredno vzročno zvezo za nastanek ali poslabšanje določene bolezni. V tem razmisleku nam pritrjujejo tudi strokovnjaki medicinske stroke in pa tudi mnenje zdravniške komisije druge stopnje, ki je bilo danes že večkrat citirano. Torej ne gre za vprašanje odnosa med koalicijo in opozicijo in njunih različnih morebiti pogledov na udeležence v osamosvojitveni vojni in njihov prispevek k samostojnosti naše države ter k dolžnosti domovine do teh udeležencev, ampak gre za vprašanje zdravniške stroke oziroma medicinske stroke in ali je ta po 22 letih sposobna ugotoviti tako imenovano neposredno vzročno zvezo za nastanek in poslabšanja določene bolezni. Predloga zakona nista podprla ne pristojna komisija Državnega sveta in tudi ne Odbor Državnega zbora za delo, družino, socialne zadeve in invalide. Tudi Vlada Republike Slovenije v svojem mnenju o predlogu zakona meni, da, citiram: "…je vsebinsko vprašljivo, kako bi lahko po 22 letih od domnevnega nastanka vzroka okvare zdravja zaradi bolezni ali poslabšanja bolezni, te osebe dokazale vzročno zvezo med vojaško agresijo na Republiko Slovenijo v letu 1991 in okvaro zdravja." Konec citata. V navedem obdobju je namreč prišlo tudi do starostnih obolenj, obolenj in poškodb zaradi drugih in drugačnih udejstvovanj, načina življenja in podobno. Navkljub temu da je predlagatelj odpravil nomotehnične nepravilnosti in neskladja z ustavo, na katere je opozorila Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora, Socialni demokrati zaradi prej navedenih vsebinskih razlogov Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o vojnih invalidih ne bomo podprli. Bi pa v zvezi s problematiko vojnih invalidov vendarle opozorili tudi na strokovni vidik, ki ga je bilo mogoče čutiti v nastopu mag. Tislja. In sicer gre za vprašanje tistih posledic, ki so psihične narave in ki se dejansko ne pokažejo takoj ob koncu vojne, temveč pri nekaterih udeležencih šele daleč po koncu vojne, torej 15, 20 in več let in jih zdravstvena stroka običajno imenuje posttravmatski stresni sindrom. Glede tovrstnih posledic slovenska medicinska stroka še ni prišla do soglasja, ali je bilo kaj slovenskih udeležencev osamosvojitvene vojne zaradi tovrstnih psihičnih posledic prizadetih. Mislim pa, da je treba ta poizkus, ki ga mag. Tonin in kolegi iz Nove Slovenije poskušajo potiskati dalje z zakonom, razrešiti najprej na strokovni ravni. In ko bo medicinska stroka pri nas priznala, da morebiti pa v Sloveniji zaradi osamosvojitvene vojne obstaja tudi posttravmatski stresni sindrom in ne samo neke neposredne fizične okvare, ki jih je bilo mogoče dokumentirati po koncu vojne, torej ko bo stroka to priznala, mislim, da bomo lahko tudi v zakonodajni sferi lažje pritrdili tovrstnim predlogom zakonov. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, to je pol ure po prekinjeni 2.a točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O UREJANJU TRGA DELA PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade dr. Anji Kopač Mrak, ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Drage poslanke in poslanci! Pred vami so pomembne spremembe zakona o urejanju trga dela, ki se nanašajo predvsem na področju posredovanje dela oziroma agencij za posredovanje dela. Ključni cilj sprememb je omejitev kršitev pravic delavcev na tem področju in po drugi strani tudi zagotovitev višje kakovosti opravljenih storitev. Predlog zakonskih sprememb je nastal v sodelovanju s sindikati in z Združenjem agencij za zaposlovanje. Na Ekonomsko-socialnem svetu je dobil soglasno podporo. Ključne spremembe, ki jih prinaša novela, se nanašajo na novo jasnejšo opredelitev dejavnosti zagotavljanja dela drugemu uporabniku. Dodani so novi pogoji za opravljanje dejavnosti, ki so, na primer, delodajalec bo moral imeti kot svojo glavno dejavnost registrirano posredovanje začasne delovne sile, če bo želel opravljati to dejavnost. Delodajalec bo moral tudi zagotoviti bančno garancijo najmanj v višini 30 tisoč evrov, tuja pravna ali fizična oseba pa bo morala imeti v Sloveniji ustanovljeno podružnico, če bo želela opravljati to dejavnost. Dopolnjujemo tudi obveznost delodajalca na način, da bo preprečeno vzpostavljanje razmerja delodajalec – uporabnik, vsem lastniško povezanim podjetjem. Kot predpogoj za vpis v registre oziroma evidenco, ki je tudi predpogoj za začetek opravljanja dejavnosti, se na novo uvaja dovoljenje za opravljanje dejavnosti. Poostrene bodo tudi možnosti nadzora, vpeljuje se tudi predložitev poročila neodvisnega revizorja o poslovanju take agencije, uvajamo tudi spremljanje izvajanja dejavnosti s strani posebne strokovne komisije, ki jo imenuje minister oziroma ministrica, pristojna za delo. Na novo se določajo globe za kršitve zakonskih določb, kjer je določen višji razpon, in pa same globe so tudi višje. Verjamem, da bomo s temi spremembami naredili več reda na našem trgu delovne sile, vsekakor pa se zavedamo, da zakonske spremembe niso dovolj, da je predvsem pomembno spremljanje izvajanja teh zakonskih sprememb in pa učinkovit nadzor. Verjamem, da boste predložene spremembe podprli. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsednici odbora mag. Barbari Žgajner Tavš.
Odbor je kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o urejanju trga dela, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejem po skrajšanem postopku predložila Vlada, Kolegij pa ga je potrdil. Pri delu odbora so sodelovali predstavniki predlagatelja z ministrico za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, predstavnica Zakonodajno-pravne službe in predstavniki strokovne ter zainteresirane javnosti. Predstavnica predlagatelja, ministrica za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti je na kratko predstavila predlog zakona, predstavnica Zakonodajno-pravne službe je povedala, da so pripombe ustrezno upoštevane v amandmajih koalicijskih poslanskih skupine. Predstavnik Državnega sveta je predstavil mnenje Komisije Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide, ki predlog zakona podpira. V razpravi o členih in vloženih amandmajih je bilo k 2. členu s strani predstavnika sindikatov izpostavljeno, da naj bi predlagana sprememba 85. člena veljavnega zakona omogočila aktivnejšo vlogo socialnih partnerjev na trgu dela. Opozorjeno je bilo, da predlagana določba ne vloženi amandma k 2. členu tega ne uresničujeta. Ministrica je v zvezi s tem odgovorila, da je osnovni cilj res omogočiti aktivnejšo vlogo sindikatov in delodajalcev na trgu dela, zato bodo izpostavljene pomisleke proučili in po možnosti predlagani amandma v nadaljevanju zakonodajnega postopka tudi vložili, s katerim bi se seveda določba ustrezno dopolnila. V zvezi s 7. členom, ki zaostruje pogoje za opravljanje dejavnosti posredovanja začasne delovne sile, je bila s strani vseh razpravljavcev izražena podpora vsaki rešitvi, ki bo pripomogla k preprečevanju zlorab in izkoriščanju delavcev. V zvezi z amandmajem, ki kot pogoj za opravljanje dejavnosti določa tudi predložitev bančne garancije najmanj v višini 30 tisoč evrov, pa je bilo s strani predstavnika Združenja agencij za zaposlovanje opozorjeno na težave, s katerimi se srečujejo nekatere agencije, ki že sedaj skušajo pridobiti garancije pri bankah za pokrivanje poslov z večjimi naročniki oziroma uporabniki. Opozoril je, da je posledično ta določba bolj pisana na kožo veliki mednarodnim agencijam, medtem ko bi lahko manjšim, predvsem domačim agencijam predstavljala dodatno težavo pri opravljanju dejavnosti. Odbor je ob koncu sprejel amandmaje koalicijskih poslanskih skupin. Pripravljen za drugo obravnavo na Državnem zboru je dopolnjeni predlog zakona.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke in gospod Jakob Presečnik.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Gospa ministrica s sodelavcem, kolegice in kolegi! Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke bo podprla spremembe zakona o urejanju trga dela, ki so potrebne zaradi številnih zlorab, ki jih ugotavlja inšpektorat za delo pri posredovanju tovrstnega dela. Predvsem podpiramo ureditev obveznosti delodajalca, da tudi za napotene delavce prizna vse enake pravice, ki izhajajo iz delovnega razmerja, ter da napotenim delavcem brez dodatnih pogojev in omejitev dopusti kasnejšo zaposlitev pri naročniku. Upamo in želimo si, da bo na tak način kakšen nezaposlen več dobil redno zaposlitev. Veseli nas, da je bil naš amandma k zakonu upoštevan in zajet v amandmaju koalicije. Z amandmajem smo predlagali, da morajo vsi koncesionarji, domači ali tuji, ter tudi konfederacije ali zveze sindikatov ter združenja delodajalcev, reprezentativna na območju države, izpolnjevati enake pogoje za posredovanje dela. Edino prav je, da morajo vsi subjekti izpolnjevati vse pogoje, da imajo torej za opravljanje dejavnosti ustrezne kadre, poslovne prostore in opremo ter izpolnjujejo druge pogoje, ki jih podrobneje predpiše minister oziroma ministrica, pristojna za delo. Podprli bomo pa tudi dopolnilo k 2. členu, ki dejansko omogoča združenjem sindikatov in delodajalcev, da lahko opravljajo dejavnost posredovanja dela, čeprav to ni njihova glavna registrirana dejavnost, kot je določeno sicer za ostale subjekte. Spoštovani! Zakon bomo podprli v upanju, da se bo uresničil namen teh sprememb ureditev razmer na področju posredovanja dela in izboljšanja pravic za napotene delavce. Podprli ga bomo tudi v upanju, da se ne bo uresničila napoved predstavnika združenja agencij za napotitev delavcev, ki je na matičnem odboru pozitivno ocenil namen zakona, ob tem pa opozoril na problem bančnih garancij in sprejeto dopolnilo na odboru k 7. členu v zvezi s tem. Opozoril je, da je taka rešitev voda ne mlin velikim mednarodnim agencijam, za majhne bo pa težji kruh v bodoče, kot je to danes. Zato tudi poslanci Slovenske ljudske stranke pozivamo Vlado, naj spremlja to področje in pravočasno ukrepa, če se bo izkazalo, da je imel predstavnik agencije prav, saj si ne želimo, da bi na račun zapiranja domačih espejev na široko odpirali vrata tujim agencijam. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije in mag. Jana Jenko.
Hvala lepa za besedo, predsedujoča. Vsem skupaj ponovno lep pozdrav! Uvodoma naj spomnim, da je ta zakon nastal v sodelovanju in s soglasno sprejetimi rešitvami socialnih partnerjev, Združenja agencij za zaposlovanje in sindikatov. Ne Ekonomsko-socialnem svetu je dobil soglasno podporo in tudi tukaj v Državnem zboru je na matičnem delovnem telesu že bil potrjen brez glasu proti. Predvidevam, da bo tako tudi na plenarnem zasedanju. Zakaj to tako poudarjam? Zato, ker je to eden sila redkih zakonov, ki bi užival tako veliko podporo. Očitno tam, kjer je iskrena volja, da se reši izkazana določena problematika, lahko stopimo skupaj, ne glede na siceršnje interesne tendence ali politično opcijo. Delovnopravna zakonodaja je eno izmed področij, kjer so kršitve najpogostejše. Spremembe zakona o urejanju trga dela na področju delovanja tako imenovanih agencij za posredovanje dela so potrebne zaradi številnih zlorab, ki se dogajajo na tem področju. V mesecu oktobru so bili v register pravnih in fizičnih oseb za opravljanje dejavnosti zagotavljanja drugemu delodajalcu vpisani 203 delodajalci, ki nudijo storitve zagotavljanja delovne sile uporabniku. Slovenija je tako država z največ agencijami za posredovanje in zagotavljanje delavcev. Pogled v seznam podjetij, ki so registrirana za posredovanje delavcev drugemu delodajalcu, pokaže, da opravljajo tovrstno agencijsko dejavnost tudi podjetja, ki so registrirana za dejavnost avtošole, avtoprevozništva, pekarstva, sadjarstva, prodajo zelenjave in še kaj bi se našlo. Seveda pri nas je svobodna gospodarska pobuda ustavnopravno zavarovana. Vendar ko pride do grobih kršitev zakonodaje in zlorab ljudi, delovne sile, je temu treba narediti konec. Samo naj spomnim na primer podjetja Žito, kjer so preko slovaške agencije za zaposlovanje sklepali pogodbe o zaposlitvi za pičlih 327 evrov bruto. Še primer Luke Koper, ki je sodelovala z zaposlitvenimi agencijami na podlagi pogodb o poslovnih storitvah za izvajanje pristaniških storitev. Tukaj se je dejansko izkazalo prikrito posojanje delavcev, ki so za podjetja opravljali isto delo kot redno zaposleni v Luki, ampak po bistveno nižji ceni. Naslednje. Na spletu imamo možnost vsakodnevno zaslediti posredovanje delavcev v tujino, pri čemer se je večinoma izkazalo, da tako posredovani delavci dobijo dosti nižje izplačilo plač, kot jo v resnici zagotovi delodajalec uporabnik. Razlika seveda gre posredniku, pri čemer gre dobesedno za krajo polovice plače delavcem. Seveda inšpektorat za delo ugotavlja vrsto zlorab na tem področju. Tukaj pa je treba takoj povedati, da so kazni, ki so predpisane za kršitve, precej nizke. Ta novela razpon kazni bistveno popravlja in kazni zvišuje, kar seveda pozdravljamo, saj smo mnenja, da imajo visoko predpisane kazni lahko odvračilen učinek. V Poslanski skupini DeSUS pozdravljamo tudi zaostritev pogojev za ustanovitev agencije in stroge izpolnitvene pogoje za samo upravljanje dejavnosti posredovanja delovne sile. Za učinkovito preprečevanje izigravanja zakonov so pomembne tudi jasnejše zakonske opredelitve oziroma definicije,kot je na primer opredelitev dejavnosti zagotavljanja dela delavcev uporabnikov, tako da bo jasna razmejitev med agencijskim delom in opravljanjem storitev na podlagi civilnih pogodb. Poslanke in poslanca DeSUS bomo z veseljem podprli to novelo, saj je njen cilj omejiti kršitve pravic delavcev, omejiti prekerne oblike dela ter zagotoviti večjo kakovost storitev posredovanja dela. Seveda pa v Poslanski skupini DeSUS pozivamo k učinkovitejšemu nadzoru tega področja oziroma celotnega področja delovnopravne zakonodaje. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije in gospod Jožef Horvat.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovana gospa ministrica s sodelavcem, spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Ta novela Zakona o urejanju trga dela prinaša kar nekaj dobrih rešitev, ki jih tudi poslanke in poslanca Nove Slovenije podpiramo. Predvsem smo zadovoljni ob dejstvu, da je zakon usklajen s socialnimi partnerji in nekaterimi ostalimi deležniki na trgu dela. Podpiramo uvedbo strožjih meril za delovanje agencij, ki posredujejo delavce delojemalcem oziroma uporabnikom. Dobro je, da omenjeno rešitev podpira tudi Združenje agencij za zaposlovanje. Verjamemo, da se bodo s tem dosegli višji standardi varstva pravic delavcev. Področje agencijskega dela je namreč v nekaterih primerih že mejilo na novodobno suženjstvo, kar nikakor ne spada v sodobno urejeno družbo države članice Evropske unije. V Novi Sloveniji pozivamo ministrstvo, da ravno zaradi tega zagotovi močan nadzor, ki bo preprečil zlorabo pravil. Ustaviti je treba kršitelje, ki mečejo slabo luč na vse agencije za posredovanje dela. Pozdravljamo tudi možnost, da se socialnim partnerjem omogoči pridobitev koncesije za opravljanje storitev za trg dela. Želimo si, da bi omenjeni ukrep vsaj malo pripomogel k rešitvi katastrofalno visoke brezposelnosti. Opozarjamo pa, da naj zakon omogoči vsem koncesionarjem enake pogoje oziroma možnosti za pridobitev koncesije, saj ne želimo, da bi se z zakonom povzročale nove krivice. Krščanski demokrati Nove Slovenije se zavzemamo za vključitev evropskih standardov v našo delovno zakonodajo v zvezi z zagotavljanjem delovnih razmer, delovnega časa, dopustov, varstva pri delu, pogojev za zaposlitev oziroma za prenehanje zaposlitve. Urejanje delovnih razmer, ki presegajo te standarde, pa mora potekati v dialogu med delodajalci in delavci oziroma njihovimi združenji ali sindikati. Kot rečeno, Poslanska skupina Nove Slovenije bo novelo Zakona o urejanju trga dela podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Pozitivne Slovenije in mag. Barbara Žgajner Tavš.
Spoštovani, še enkrat pozdravljeni! Tokrat tudi pozdrav ministrici s sodelavcem! V zadnji mini reformi trga dela je ostalo odprto vprašanje tako imenovanih agencijskih delavcev. Pozitivna Slovenija je že takrat po razgovoru s predstavniki agencije oziroma posredniki agencijskega dela napovedovala spremembe na tem področju. Resne in odgovorne agencije, kot smo danes že slišali, so podprle prizadevanja za spremembe v predlagani smeri. To je bila tudi ena od koalicijskih zavez pri sestavljanju koalicijske pogodbe z resornega področja. Dejstvo je, pa ne bom še enkrat ponavljala vseh zadev, ki so bile danes že izpostavljene, vendar dejstvo ostaja, da je to področje relativno neurejeno, z neustreznim nadzorom, da omogoča zlorabe in s tem po drugi strani delavci ostajajo relativno nezaščiteni. Trenutno so v registru v Sloveniji vpisani 203 delodajalci za posredovanje dela, pravne in fizične osebe, nekateri posredovanje dela opravljajo celo kot postransko dejavnost. Na področju zagotavljanja dela delavcev, uporabnikov se dogaja nemalo zlorab. Kljub temu da delodajalec, tako imenovana agencija ob vpisu v register izpolnjuje vse predpisane pogoje, v praksi nedvomno prihaja do kršitev zakona o urejanju trga dela, pravilnika o pogojih za opravljanje dejavnosti in seveda tudi način sodelovanja delodajalca z zavodom za zaposlovanje in predpisov, ki urejajo delovna razmerja, zdravje in varnost pri delu ter zaposlovanje in dela tujcev. Cel kup zakonov je, ki se zaradi neustrezne zakonske ureditve tega matičnega področja ne upoštevajo oziroma kršijo. Trenutna ureditev omogoča relativno lahko registracijo nove pravne osebe, katere odgovorna oseba ostaja enaka pri pravni osebi, ki je bila zaradi kršitev veljavnih predpisov izbrisana iz registra. Zato, kot rečeno, dotični predlog novele zakona določa strožje pogoje za pridobitev dovoljenja za vpis v register ali evidenco in predlagajo se tudi višje globe za kršitelje zakonskih predpisov. Jaz podrobne vsebine ne bom še enkrat ponavljala, ministrica jo je uvodoma preletela. Tisto, kar je pomembno, nedvomno je, da je bil zakon soglasno podprt tudi s strani deležnikov, tistih, ki so neposredno povezani z zakonom, socialnimi partnerji in tudi znotraj parlamenta na matičnem delovnem telesu. Pomembno je, da s predlaganimi rešitvami želimo na nek evropsko primerljiv način normativno urediti področja agencijskega dela, predvsem pa je naš namen preprečiti zlorabe, ki so se oziroma se dogajajo, in seveda zaščititi šibkejšo stran v postopku, torej delavca, ki je napoten na delo preko agencije. Kot izhaja iz vseh uvodnih obrazložitev, Pozitivna Slovenija predlog novele zakona podpira.
Hvala. Mag. Andrej Vizjak bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Spoštovana ministrica s sodelavcem, kolegice in kolegi! Obljuba dela dolg. Ko smo lani in tudi v začetku letošnjega leta usklajevali reformo trga dela, smo se še kako temeljito ukvarjali tudi z agencijskim delom. Tema je bila zelo v ospredju, eden od pomembnih pogojev tudi za celotno reformo se je vezal tudi na t. i. agencijsko delo. Zato smo uzakonili kvote, ki so po moji oceni pomembno posegle v obseg agencijskih delavcev v tej državi. Imeli smo namreč nekatere ekscesne primer, ko je nek delodajalec, ki je zaposloval tudi več tisoč ljudi, imel ogromen delež, krepko preko 50 % delavcev angažiranih preko agencije, in to je pravzaprav anomalija, ki smo jo z reformo trga dela tudi poskušali odpraviti. In jaz upam, da smo jo že tudi odpravili. Ker pa smo v reformi trga dela imeli odprt ta zakon o urejanju trga dela samo delno, nismo imeli odprtih vseh členov, smo se zavezali, da bomo v nadaljnji noveli spremenili tudi ta zakon v deležu, ki je danes pred nami. Jaz napovedujem podporo Slovenske demokratske stranke tem rešitvam, ker gredo v smeri, kot smo se takrat s socialnim partnerjem tudi zavezali, da na nek način vzpostavimo enake pogoje za delo tako imenovanih agencijskih delavcev kot tudi redno zaposlenih delavcev, da z zaostritvami pogojev agencije prisilimo k spoštovanju profesionalnih standardov, to se pravi, da imajo to posredovanje opredeljeno kot svojo glavno dejavnost. Zvišali smo tudi zanesljivost funkcioniranja takšnih podjetij in s tem tudi poplačila terjatev do delavcev. V tem smislu dodatno zaostrujemo pogoje za opravljanje te dejavnosti. Pogoje pa zaostrujemo zato, da pridejo in ostanejo na trgu zgolj tiste agencije, ki imajo tukaj resne dolgoročne namene, da nekih lovcev in špekulantov, ko govorimo tudi o pravicah teh agencijskih delavcev, ni, da se tega znebimo. Omenil bi, da je na žalost dobilo agencijsko delo kar veliko nekih negativnih prizvokov v Sloveniji, in to predvsem zaradi zlorab in medijsko odmevnih primerov. Je pa agencijsko delo oziroma posredovanje tega dela kar razširjen in jaz mislim, da je tudi učinkovit ukrep za večjo fleksibilnost na trgu dela. Zaradi pregovorne togosti slovenske ureditve na tem področju se splača ohraniti to obliko, vendar jo na primeren način regulirati, da ne prihaja do zlorab. To se pravi, da daje svoje pozitivne učinke na trg dela, ne pa svojih negativnih učinkov. Zanimivo se v tej noveli pojavlja tudi določba, ki govori o posredovanju storitev na trgu dela, in da se v to sfero vključujejo tudi socialni partnerji oziroma sindikati, in to pod relativno specifičnimi pogoji. Za njih ne velja v skladu tudi z amandmajem koalicije več potreba po registraciji za tovrstno dejavnost, sicer pa morajo izpolnjevati vse ostale pogoje, kot to velja tudi za ostale pravne osebe, ki se želijo registrirati za tovrsto dejavnosti, tako kadrovske, prostorske in tudi ostale pogoje, ki jih predpisuje ministrstvo. Pojavlja se torej vprašanje, ali je to nek dodaten denar oziroma pravzaprav motiv za vključitev sindikatov v to sfero oziroma v posredovanje storitev na trgu dela. Glede na pozitivne rešitve, ki jih ta novela zakona prinaša v smislu nadgradnje reforme trga dela, bomo v SDS to novelo podprli, sicer pa pričakujemo dodatna pojasnila glede vloge sindikatov pri posredovanju storitev na trgu dela.
Hvala. Dr. Ljubica Jelušič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Lep pozdrav, spoštovani predsednik. Lep pozdrav vsem skupaj še enkrat, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini SD podpiramo vse tiste ukrepe, ki vodijo v preprečevanje ali pa vsaj zmanjšanje številnih zlorab, ki se dogajajo na področju zagotavljanja dela delavcev uporabnikom. Mi menimo, da je zelo pomembno, ker so spremembe zakona o urejanju tega dela sledile dogovorjenemu v okviru dogovorov s socialnimi partnerji in so na nek način tudi povezovalni element med koalicijo in opozicijo. Pomembno je namreč ugotoviti, da je področje reforme trga dela tisto področje, na katerem si vendarle prizadevamo, ne glede na položaj v vladajoči ali nevladajoči strukturi, si vendarle vsi skupaj prizadevamo za določene korake naprej. In pri teh korakih je pomembno, da podpiramo tiste, ki skrbijo za to, da je položaj delavcev v naši državi kar se da dober oziroma vsaj da ne prihaja do nepotrebnih zlorab in pa tudi do izkoriščanja teh delavcev. Eden od ciljev je zagotovo bil zmanjšati številko 203 agencije za posredovanje oziroma zagotavljanje dela delavcev. Novi pogoji, ki jih predlaga ta novela za registracijo podjetij, ki bodo lahko opravljala to dejavnost, po vsej verjetnosti vodijo ne samo k večji transparentnosti, ampak zagotovo tudi k manjšemu številu agencij. Danes je bilo v enem stališču poslanske skupine že opozorjeno na verjetno dejstvo, da bo na podlagi te novele na našem trgu opaziti okrepitev večjih, posebej mednarodno uveljavljenih agencij. Mi menimo, da bi to dejstvo moralo biti tudi neke vrste spodbuda tistim agencijam v slovenskem prostoru, ki se primarno ukvarjajo s posredovanjem dela delavcem, uporabnikom, kar zdaj ta novela tudi zahteva, da svoje storitve čim bolj obogatijo in postavijo na čim bolj profesionalne temelje. Zdi se nam pomembno tudi opozoriti na novost, ki pravi, da poleg gospodarskih družb in espejev lahko izvajanje tega dela, te dejavnosti opravljajo tudi konfederacije in zveze sindikatov, ki so reprezentativne na območju države, pa tudi združenja delodajalcev, ki so tudi reprezentativna na območju države. To je novost, ki je bila v zakonu uvedena prav na predlog sindikatov in je povezana tudi z amandmajem k 2. členu Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o urejanju trga dela. Ta 2. člen namreč opredeljuje te nove rešitve in kdo vse bi po novem lahko opravljal dejavnosti zagotavljanja dela uporabnikom. Ta amandma govori o tem, da bi konfederacijam in zvezam sindikatov ter združenjem delodajalcev dovolili, da se jim ni treba registrirati za to dejavnost. Prav zakon zahteva, da se vsi izvajalci zagotavljanja dela delavcem registrirajo na nov način. Ker pa gre pri sindikatih in združenjih delodajalcev za organizacijo, ki ima drugačno statusno pravno obliko, kot je v veljavi za poslovne subjekte, bi ti seveda ne mogli izpolniti pogoja obvezne registracije dejavnosti. Mislimo, da je to za sindikate in združenja delodajalcev nov izziv, in upamo, da bo ta novi izziv tudi z njihove strani dobro opravljen. Zakon prinaša celo vrsto novosti, ki pa jih je ministrica zelo dobro predstavila že v svoji uvodni besedi, pa tudi kolegice in kolegi so govorili o njih, zato sama ne bom šla v podrobnosti. Še enkrat naj zaključim, da Socialni demokrati podpiramo tako Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o urejanju trga dela kot tudi amandma k 2. členu. Hvala.
Hvala tudi vam. Gospod Branko Kurnjek bo predstavil stališče Poslanske skupine Državljanske liste.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana gospa ministrica, gospod direktor, poslanke in poslanci, še enkrat lep pozdrav! Agencije za posredovanje dela delavcem uporabnikom v slovenskem prostoru že predstavljajo velikega igralca na področju trga dela. Posredniki postajajo vedno pomembnejši vezni člen med delojemalci in delodajalci, slednji pa se tudi zaradi takšne možnosti vedno redkeje odločajo za direktno iskanje delavcev na trgu dela. Ravno iz tega razloga je bilo treba na tem področju pripraviti Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o urejanju trga dela ter v njem urediti in popraviti tiste določbe, ki so se izkazale za slabe in so nekaterim posrednikom omogočale prepogoste kršitve. Treba je poudariti, da je ministrstvu uspelo uskladiti zakon s socialnimi partnerji, s predlogom spremembe zakona pa se strinja tudi Združenje agencij za zaposlovanje. To je pomemben podatek, ki dokazuje, da je resnim in poštenim agencijam mar za to, da se zadeve uredijo ter da se tudi same zavedajo, da prihaja do kršitev tudi zaradi trenutne preohlapne zakonodaje. Predlog zakona s tega vidika zaostruje pogoje za pridobitev dovoljenja in zapis v register agencij, kar bo posledično omejilo tudi njihovo število, ki v tem obdobju presega število 200, kar pa je za relativno majhen trg dela zelo veliko. Podobno preveliko število, kot je bilo še do nedavnega, je število posredovalnic študentskega dela. Med novimi pogoji, ki jih bo morala za vpis v register izpolnjevati agencija, je med drugim tudi to, da v zadnjih dveh letih ne bo smela imeti neporavnanih obveznosti iz naslova plačila za delo, kot svojo glavno dejavnost pa bo morala imeti registrirano dejavnost posredovanja dela. Prav tako bodo morali imeti posredniki iz tujine v Sloveniji registrirano svojo podružnico. Morda bi tudi z naše strani na koncu še enkrat ponovili, da na trg posredovalcev dela vstopajo tudi na območju države reprezentativne konfederacije ali zveze sindikatov ter združenja delodajalcev. Predlog zakona, ki bo uredil agencijsko posredovanje dela bomo v Državljanski listi podprli. Hvala.
Hvala tudi vam. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Zato prehajamo na razpravo o členu in vloženem amandmaju, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 26. 11. 2013. V razpravo dajem 2. člen ter amandma poslanskih skupin koalicije. Želi kdo razpravljati? Ministrica, izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Jaz bi morda, preden grem do amandmaja, samo povedala, morda dala odgovore na nekatere izpostavljene stvari. Prej pa bi vsekakor pohvalila to, da bo zakon sprejet s podporo vseh poslanskih skupin, kjer se vidi, da če gre za nadaljevanje stvari, ki so začete, ni nujno, da na stvari gledamo drugače. Jaz sem vesela, da lahko nadaljujem tam, kjer je bilo končano, pri zakonu o delovnih razmerjih. Sicer nisem imela v predalu že pripravljenega zakona, tako da je nastajal po nastopu mandata. Vsekakor gre pa v tej smeri in je usklajen s socialnimi partnerji. Edina stvar, ki je bila malce odprta, pa bi morda bilo treba kakšno besedo reči, je glede bančnih garancij. V prvotnem predlogu zakona je bil višji osnovni kapital, je bilo dogovorjeno s socialnimi partnerji, vendar potem pri espejih nikakor ne moremo govoriti o osnovnem kapitalu, zato je bila za espeje dana bančna garancija kot neka oblika garancije za poplačilo pravic delavcev, če bi šlo kaj narobe. Vendar je potem Zakonodajno-pravna služba v Državnem zboru opozorila, da to ni enaka obravnava gospodarskih subjektov in je bilo po tej logiki dano, da je bančna garancija za vse subjekte. Torej za deooje, za vse gospodarske subjekte v višini 30 tisoč evrov. Ko smo pogledali tuje ureditve, smo ugotovili, da tako nizke bančne garancije nimajo drugje, da gre pri vseh subjektih v državah, ki imajo tako ureditev, za bistveno višje bančne garancije. Zato bančne garancije v predlogu ne morejo zniževati. Vsekakor pa verjamemo, da to ne pomeni, da bodo na našem trgu nastopali predvsem tuji ponudniki posredovanja dela, ampak da bodo tudi naši ponudniki dobili bančno garancijo, ker je relativno nizka v primerjavi z zahtevami v tujini. Kar se tiče amandmaja, ki je pred vami, pa je bilo na odboru izpostavljeno, da glede na dikcijo prvotnega člena, ki je bil dogovorjen s socialnimi partnerji, da ne omogoča, da bi se dejansko konfederacija sindikatov in reprezentativne organizacije s strani delodajalcev vključili v posredovanje storitev na trgu dela, ker je v pravilniku o koncesijah za opravljanje storitev na trgu dela jasno določeno, da morajo biti ti, ki želijo opravljati te storitve na trgu dela, registrirani za opravljanje te dejavnosti. Gre dejansko za razlike v statusni obliki. Če bi to pustili, da se morajo oni registrirati, so sindikati pod drugo statusno obliko registrirani in kot taki ne bi mogli izpolnjevati pogojev, določenih s pravilnikom. Na nek način dogovor, ki je bil med nami v pogajanjih usklajen, da jim odpremo to možnost, če izpolnjujejo druge pogoje. Če danes ta amandma ne bi bil sprejet, bi bilo to težje oziroma bi morali spreminjati sam pravilnik, kar seveda ni nemogoče. Z zakonom se pa jasneje to opredeli, zato verjamem, da tudi ni problemov s podporo tega amandmaja. Gre za to, da izpolnjujejo vse pogoje, kar se tiče tehničnih pogojev, zaposlitvenih pogojev, samo glede same registracije je izjema zaradi razlik v statusni organiziranosti sindikatov napram drugim, ki opravljajo to dejavnost. Verjamem, da je možno ta amandma tudi podpreti. Hvala.
Hvala. Želi še kdo razpravljati? Mag. Andrej Vizjak, izvolite.
Hvala lepa. O tem smo že kar nekaj govorili, ampak je pravzaprav ta amandma zanimiv. S tem amandmajem se odpirajo vrata sindikalni aktivnosti tudi na področju, kjer sedaj niso bili prisotni, torej na področju storitev na trgu dela. Govorimo o koncesiji za storitve na trgu dela in poslej očitno sindikati ne bodo več samo neke posebne asociacije, ki so namenjene zaščitam pravic delavcev in njihovem zastopanju in tako naprej, temveč bodo tudi koncesionar za storitve na trgu dela. Zanima me, spoštovana ministrica, ali je takšna praksa tudi v drugih državah in kaj je bilo v teh pogajanjih izpostavljeno. Katere storitve bi sindikati na trgu dela radi? Ali gre za izvajanje aktivne politike zaposlovanja oziroma kaj konkretno je ambicija sindikatov, da bi počeli kot koncesionarji na trgu dela? To so ena vprašanja. Drugo vprašanje pa je, saj vemo približno, kakšen je nivo zakonskih in podzakonskih aktov, zakon, kakšna uredba in pravilnik. In vi pravite, namesto da smo spreminjali pravilnik, predlagamo spremembo zakona. Po navadi se v podzakonskih aktih uredi, kar se pač da narediti, in se zaradi tega ne spreminja zakon. Ampak vi ste se odločili drugače. Vendar če prav razumem, če bi iz pravilnika črtali potrebo po registraciji, potem velja to tudi za pravne osebe – ali kako? In bi bilo v koliziji z zakonom, ko govorimo o pravnih osebah, ne pa o sindikatih. Je že prav po moji oceni, da če ste se to odločili narediti, da to naredite v zakonu, samo morebiti je to načelno vprašanje, ali zdaj iti v to širitev aktivnosti in vpliva sindikatov, ker lahko ta stvar postane celo problematična. Videl sem namreč dogovor, ki ga je minister Virant podpisal s sindikati glede nekih res oprijemljivih materialnih dodatnih pravic članov sindikata vizavi nečlanov sindikata – govorim o javnem sektorju. Spoštovana ministrica, točno vem, kaj želite povedati. Želite povedati, da smo mi temu odprli vrata v zakonu. Ja, ampak smo dali možnost, da se to dogovori s kolektivno pogodbo, ne pa da se to dogovori dejansko in katere pravice. Takrat je bilo mišljeno, da se v glavnem dogovarjajo pravice glede informiranja in tako naprej. Na kraj pameti mi ni prišlo, da bo na kateri vladi šlo to skozi za javni sektor. V tej vladi je očitno to šlo skozi. Problem je očitno, da se na nek način protežirajo organizacije, ki so hvale vredne in pristojne delovati na svojem področju, da se jim pa tukaj odpirajo storitve na trgu dela in še marsikaj, pa daje človeku občutek, da se s tem želi kompenzirati odhajanje ljudi iz sindikatov tudi zaradi zaostrene gospodarske situacije, ker govorimo o prostovoljnem plačevanju članarin in podobno. Najmanj, kar je, je vreden premislek in tehtanje teh rešitev tudi v kontekstu, kot sem povedal.
Hvala. Želi še kdo razpravljati? Vabim vas k prijavi. Besedo ima mag. Ivan Vogrin.
Hvala lepa gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Pravzaprav se postavlja večna dilema, zakaj se nekateri poslanci trudimo, da bi povedali nekatere stvari tako, kot mislimo, da so. Odgovore najdemo v misli Johna Ruskina, ki pravi, največja nagrada za trud ni tisto, kar zanj dobiš, ampak tisto, kar z njim postaneš. Vem, da nič, kar bom povedal, ne bo sprejeto, pa vendarle bom povedal iz tega razloga. Glejte, govorimo o trgu dela. Že prejšnja novela je močno administrirala zadeve, birokratizirala, ta še samo povečuje to. Trg dela pomeni, da ljudje delajo svobodno in plačujejo iz svojega dela davke. Mi pa prepovedujemo delo študentom, prepovedujemo delo upokojencem in mnogim nadaljnjim kategorijam. Tudi ugotovitve predlagatelja zakona, da gre za manj zahtevne spremembe in dopolnitve zakona, po mojem mnenju ne držijo, kajti to so bistvene spremembe zakona. Bom navedel en konkreten primer. Če mi ustanovitveni kapital 4-krat povečujemo, to pomeni, da poslovno okolje, v katerem slovenska podjetja delujejo, spet otežujemo, birokratiziramo ali, drugače povedano, naredimo nekonkurenčno. Jaz sem že govoril o mojem srečanju z avstrijsko gospodarsko zbornico in javno agencijo za razvoj ali nekaj podobnega. Veste, kaj so Avstrijci naredili, da bi privabili slovenska podjetja? Ustanovitveni kapital so znižal s 35 tisoč evrov na 10 tisoč, čez noč, da so povečali konkurenčnost avstrijskega poslovnega okolja, dame in gospodje. In danes bodo slovenske agencije trga dela in nekatera druga podjetja, namesto da bi plačali 30 tisoč evrov za dejavnost, kot je zdaj predpisano, ustanovili za 10 tisoč v Avstriji, in tu bodo imeli samo podružnice, kot zakon to predvideva. Spet smo sami poskrbeli, da bo odliv dobička v Avstrijo, in poskrbeli za to, da bodo slovenska podjetja postala avstrijska podjetja, tukaj pa imela podružnice. Lepo delamo! Druga stvar. Glejte, na način, da mi ponovno dodatno uvajamo neodvisnega revizorja, uvajamo posebne strokovne komisije, povišujemo globe, saj to je davčni pekel, ki je že zdaj, zdaj ga samo še povečujemo. In predsednik Gospodarske zbornice nas je lepo opozoril, da smo v "rikvercu", on je sicer malo drugače rekel, da se pri nas čas vrti nazaj. Mi pa zdaj pospešeno vrtimo nazaj in silimo slovenska podjetja da gredo v Avstrijo. Avstrija je najbolj konkurenčno poslovno okolje v Evropi poleg Švice. Med vrsticami je treba to brati, kar je vlada pripravila. Zanimivo je, za primerjavo smo vzeli tri evropske države: Francijo, ki je zelo daleč, in jo Slovenci zelo malo poznamo, vzeli smo seveda Nemčijo, ki jo sicer poznamo kolikor toliko, in vzeli Madžarsko. Nismo pa vzeli dveh najbolj konkurenčnih držav, naše sosede Avstrije in nismo vzeli Švice, ki sta gazeli evropskega gospodarstva. Tako se, jaz mislim, ne dela. Lahko da imamo celo dober namen in na nekih ekscesih gradimo spremembe zakona. Nepravilno. Po rednem postopku bi sprejeli tisto, kar ni minister Vizjak uspel sprejeti, in naredili res reformo trga dela ter trg dela liberalizirali. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Želi še kdo razpravljati? Mag. Andrej Vizjak, izvolite.
Spoštovani, saj ne bi težil, če bi dobil kakšen odgovor. Jaz bom šel zdaj še nekoliko globlje. Zdaj s tem 2. členom oziroma amandmajem se sindikatom omogoči opravljati storitve na trguj dela brez registracije, vendar ob spoštovanju predpisanih pogojev za upravljanje te dejavnosti. Predlagatelji amandmaja opravičujete to, da se sindikati zaradi specifike statusno pravne narave ne morejo registrirati. Poglejte, jaz ne vem, spoštovani kolegi, ali v tej dvorani sploh kdo ve, za katere storitve lahko zdaj oni pridobijo koncesijo. Za storitve na trgu dela. In kaj so te storitve? Te storitve so vseživljenjska karierna orientacija in posredovanje zaposlitve. Vseživljenjska karierna orientacija je informiranje o trgu dela, samostojno vodenje kariere, osnovno karierno svetovanje, poglobljeno karierno svetovanje, učenje veščin vodenja kariere. In kaj je posredovanje zaposlitve? Posredovanje zaposlitve se izvaja z namenom usklajevanja ponudbe in povpraševanja po delavcih na trgu dela v Sloveniji in ostalih državah EU. Posredovanje zaposlitve obsega aktivnosti iskanja primerne ali ustrezne zaposlitve iskalcu zaposlitve, napotitve iskalca zaposlitve k delodajalcu ter aktivno iskanje ustreznega ali primernega delavca za delodajalca. Še enkrat sprašujem ministrstvo, kaj od tega želijo sindikati početi. Vse ali mogoče kaj še dodatnega? Govorimo, še enkrat, o koncesiji za opravljanje storitev iz 16. člena tega zakona. 16. člen pa govori o teh dveh sklopih storitev. Ko sem se jaz z njimi takrat usklajeval, niso nikoli izrazili, da bi radi v to posegali. Delodajalci so izrazili željo, da bi bili kot zunanji izvajalci aktivne politike zaposlovanja in jaz tu pravzaprav niti ne vidim težav. Če pa so tudi sindikati izrazili, da bi bili zunanji izvajalci aktivne politike zaposlovanja, je to drugo vprašanje. Ampak tu govorimo o storitvah na trgu dela, ki ima samo ti dve vrsti. Tako da me res zanima, kaj konkretno so sindikati želeli. V vseh teh storitvah namreč ne naslavljajo zaposlenih, morebiti le tiste zaposlene, ki so pred izgubo zaposlitve in so potencialno iskalci nove zaposlitve oziroma se skrbi za njihovo vseživljenjsko karierno orientacijo. Drugače pa se naslavljajo tu pretežno brezposelni. Ali to pomeni, da sindikat s tem želi v to sfero članstva, tudi ko govorimo o brezposelnih?
Hvala. Besedo ima ministrica dr. Anja Kopač Mrak.
Ko govorimo o 2. členu, ni treba govoriti samo o sindikatih, govorimo o socialnih partnerjih. Jasno, da so v tem tudi združenja delodajalcev. Torej imajo možnost, da pridobijo koncesijo. Ko dobijo koncesijo, je pa vedno javno naročilo in se potem izbira glede na ponudbe, ki so dane. Nikakor to ne pomeni, da bodo sindikati avtomatično izvajali te storitve na trgu dela, imajo možnost, da se prijavijo. In verjamem, da je prav, da imajo možnost to tudi sindikati in delodajalske organizacije, da ponudijo storitev. Če bodo konkurenčni, pri čemer upam, da ne bomo konkurirali samo s ceno, da bomo tudi te stvari počasi spremenili, da bomo počasi postavili v ospredje vsebino, in če sindikati ali predstavniki delodajalskih organizacij ponudijo dobro vsebino teh storitev, ne vidim težav. Zato je tudi ta predlog v prvotnih spremembah zakona o urejanju trga dela bil tak, kot je. Amandma, ki je danes pred vami, gre samo v smeri, da to, kar smo se dogovorili, tudi omogočimo. Osebno res ne vidim nobenih težav. Če lahko v danem trenutku, pa ne želim žaliti nekih izvajalcev avtošol, da danes lahko opravljajo določene storitve na trgu dela, da to storijo tudi sindikati in delodajalske organizacije. Ni pa tu dan avtomatizem. Oni bodo dobili koncesijo, seveda pa je potem še vedno treba si na javnem naročilu to tudi izboriti, da lahko to opravljajo. Tako jaz tu ne vidim nobenih težav. Tudi vloga socialnih partnerjev, ko gre za krepitev socialnih partnerjev, verjamem, da to počnem brez fige v žepu, torej socialne partnerje spoštujem kot partnerje v pogovoru. Tam, kjer pa lahko prispevajo k določenemu izboljšanju na trgu dela, in verjamem, da tako delodajalske organizacije kot sindikati, ki so ves čas prisotni, kaj se dogaja v podjetjih in na splošnem trgu dela, lahko ponudijo tudi programe, ki bodo dobri za brezposelne osebe, če bodo izpolnjevali za to pogoje in bodo tudi s ceno ter predvsem z vsebino konkurenčni.
Hvala. Želi še kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. Zato zaključujem razpravo. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 2.a točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 2. A TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O NAČINU IZPLAČILA RAZLIKE O PLAČI ZARADI ODPRAVE TRETJE ČETRTINE NESORAZMERIJ V OSNOVNIH PLAČAH JAVNIH USLUŽBENCEV PO NUJNEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona lahko dam besedo predstavniku Vlade, ki ravnokar prihaja v dvorano. Pridružil se nam je minister dr. Gregor Virant in počakajmo samo trenutek. Imate besedo, gospod Virant.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, poslanke in poslanci! Se opravičujem, da v zadnjem hipu takole pridem v dvorano. Namreč ravnokar smo na Državnem svetu obravnavali predlog veta o zakonu o odškodninski shemi za izbrisane in sem dobesedno pred pol minute končal svoj nastop tam, tako da sem se vam zdaj lahko pridružil. Zakon, ki je danes pred vami, predstavlja rešitev, zakopavanje enega od okostnjakov, ki so nam popadali iz omare. Namreč po sodbi Vrhovnega sodišča morajo delodajalci v javnem sektorju javnim uslužbencem izplačati razliko v plači za odpravo tretje četrtine plačnih nesorazmerij od oktobra 2010 do junija 2012. Gre za realizacijo sodne odločbe, torej za nekaj, kar je država v vsakem primeru dolžna plačati. Izvirni greh je v novembru 2010, ko je tedanja vlada sklenila sporni aneks h kolektivni pogodbi za javni sektor, s katerim je odložila izplačilo tretje četrtine plačnih nesorazmerij. Ta aneks je bil sklenjen mesec dni po tem, ko je že nastala pravica do te tako imenovane tretje četrtine. Vlada je takrat prevzela veliko pravno tveganje, saj je del stroke opozarjal, da se aneks ne sme sklepati retroaktivno. Namreč aneks je bil sklenjen novembra, 1. oktobra je pa pravica že zapadla. Del sindikatov je vložil tožbo, Višje delovno in socialno sodišče je razsodilo v prid sindikatov. Marca letos smo na to sodbo vložili revizijo kot izredno pravno sredstvo, da bi tudi najvišja sodna instanca v državi razsodila, ali so imeli sindikati v tem primeru prav in da razčistimo vse pravne dileme. Vrhovno sodišče je na koncu odločilo v prid sindikatom. Država mora torej dolg poravnati. V tem ni nobenega dvoma. In poravnati ga mora z zamudnimi obrestmi vred, saj gre za spoštovanje pravne države in za spoštovanje sodne veje oblasti, za spoštovanje sodnih odločb. Zakaj potrebujemo za to zakon? Potrebujemo ga zato, ker je treba urediti poplačilo za vse javne uslužbence, ne samo za tiste, ki jih zastopajo sindikati, ki so vložili tožbo oziroma ne samo za tiste, glede katerih je Vrhovno sodišče tako odločilo. Ta pravica pripada vsem, zato moramo zagotoviti enakost, enakopravnost in izplačilo na urejen in pregleden način. Zakon predvideva poplačilo v največ dveh obrokih. Poudarjam, največ. Prvi del najkasneje v februarju 2014, drugi del najkasneje v januarju 2015. Poudarek je torej na najkasneje. Če se le da, se bo plačalo prej, kajti v nasprotnem primeru tečejo zamudne obresti, na kar ste nekateri tudi na seji matičnega delovnega telesa opozarjali. In to je res. Tukaj bo treba najti, če se le da, možnost, da se izplača čim prej, da te zamudne obresti ne tečejo. V enem letu, od februarja 2014 do januarja 2015 se lahko nabere dodatnih zamudnih obresti za 5,4 milijonov, od tega v državnem proračunu približno polovico tega zneska, se pravi 2,7. Torej ni nek velik delež v državnem proračunu, ampak ni pa tudi malo denarja. Tukaj bo predvsem minister za finance po mojem intenzivno iskal način, da se čim prej najdejo neke rezerve, da se postrga in da se to izplača. Seveda znotraj veljavnega proračuna, znotraj veljavnih finančnih načrtov. Mi imamo proračun z ustreznim primanjkljajem, ki ga je tudi Evropska komisija ocenila zelo pozitivno, in tu moramo biti previdni in pozorni, da se tega držimo. Plačilo je one-off, torej ne gre za neko strukturno povečanje javnih izdatkov, ampak za enkratno izplačilo nekega poračuna za nazaj. Zakon je usklajen v socialnem dialogu z veliko večino sindikatov v javnem sektorju. Če poplačila ne bi uredili, bi sledili 100 tisočim novih tožb in izvršb, vsa leta bi tekle zamudne obresti, država bi morala poravnati vse stroške postopkov. Glede zamudnih obresti, sem že dejal, seveda sem za to, da se plača čim prej, vendar v okviru možnosti proračunskih uporabnikov. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo kot matično delovno telo. Besedo za predstavitev poročila odbora dajem predsedniku odbora gospodu Jerku Čehovinu.
Hvala, gospod predsednik. Minister z ekipo! Odbor za notranjo politiko, javno upravo, lokalno samoupravo je na treh nadaljevanjih svoje seje obravnaval Predlog zakona o načinu izplačila razlik v plači zaradi odprave tretje četrtine nesorazmerij v osnovnih plačah javnih uslužbencev. Kolegij predsednika Državnega zbora je na 72. seji sklenil, da se predlog zakona obravnava po nujnem postopku, zato ga je odbor obravnaval na podlagi 144. člena Poslovnika Državnega zbora. Pri delu odbora so sodelovali predstavniki predlagatelja z ministrom za notranje zadeve dr. Gregorjem Virantom, predstavnica Zakonodajno-pravne službe, predstavnik Državnega sveta, predstavnika Sindikata državnih organov Slovenije Frančišek Verk in Drago Ščernjavič, predstavnik Konfederacije sindikatov javnega sektorja Branimir Štrukelj, predstavnik Konfederacije sindikatov Slovenije Pergam dr. Janez Posedi, predstavnik Sindikata vojakov Slovenije Gvido Novak in predstavnik Sindikata policistov Slovenije Zoran Petrovič. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je predlog zakona proučila z vidika njegove skladnosti z ustavo, pravnim sistemom in zakonodajno tehničnega vidika. Odbor je bil tudi seznanjen z mnenjem Komisije Državnega sveta za državno uredite, ki je predlog zakona podprla. V poslovniškem roku so bili vloženi amandmaji k 2., 3., 4. in 6. členu, bil pa je predlagan predlog za amandmaje odbora k amandmaju koalicijskih poslanskih skupin k 2. in 4. členu, ki sta bila pripravljena na podlagi mnenja ZPS in ju je odbor sprejel kot svoja amandmaja. O razpravi predstavnika predlagatelja ne bom poročal, ker je identično tistemu, kar se je dogodilo pred nekaj minutami. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je povedala, da predlog zakona ureja obročni način izplačila razlike v plači zaradi odprave tretje četrtine nesorazmerij v osnovnih plačah za čas od 1. oktobra 2010 do 31. maja 2012. Podlaga za predlagano rešitev je v pravnomočno zaključenem kolektivnem delovnem sporu pred Vrhovnim sodiščem ugotovljena kršitev 50. člena kolektivne pogodbe z javnim sektorjem in odločitev, da je Republika Slovenija dolžna priznati in izplačati tretjo četrtino plačnih nesorazmerij v osnovnih plačah z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od zapadlosti posamične plače dalje. Predlagatelj se je odločil za enako obravnavo vseh upravičencev in s tem za rešitev, ki bi jim zagotovila izplačilo, ne glede na to, ali jim je bila pravica priznana s sodno odločbo, in ne glede na to, ali so v času izplačila še v delovnem razmerju. Zaradi javnofinančnih razlogov predlaga obročno izplačilo v letih 2014 in 2015. Predstavnik Državnega sveta je povedal, da je Komisija za državno ureditev podprla predlog zakona, ob tem člani komisije ugotavljajo, da so si nekatere lokalne skupnosti, približno 60 občin, in nekateri zavodi že izplačali navedeno razliko in bi nesprejetje zakona še dodatno povečalo razlike glede izplačanih nesorazmerij. Predstavniki Sindikata Slovenske vojske, Sindikata državnih organov Slovenije in Sindikata policistov Slovenije so povedali, da nasprotujejo sprejetju takšnega predloga zakona, kot ga je pripravila Vlada in opozorili, da s takšnim predlogom zakona tako izvršilna kot zakonodajna veja oblasti posega v sodno vejo oblasti, kar je v nasprotju s 3. členom Ustave Republike Slovenije. Prav tako je predstavnik Sindikata policistov Slovenije izpostavil, da predlog zakona posega neposredno v že pridobljene pravice javnih uslužbencev s pravnomočno sodbo sodišča. Prav zaradi tega gre za pravice, ki so zapadle na individualni ravni, zato se sindikati s tem sploh več ne morejo usklajevati. Predstavnik Sindikata Slovenske vojske pa je poudaril, da bodo predlog zakona, če bo sprejet, poslali v presojo Ustavnemu sodišču Republike Slovenije. Prav tako je člane in članice odbora seznanil s pismom, ki ga je ta sindikat vojske poslal Evropski komisiji. V razpravi so nekateri člani odbora menili, da tak predlog zakona posega neposredno v ustavno določbo o delitvi oblasti. Prav tako je bil predlagan postopkovni predlog s strani opozicije, da država vloži ustavno pritožbo zoper sodbi Višjega in Vrhovnega sodišča, ki pa ni bil sprejet. Zato so želeli nekateri člani in članice odbora pozvati ZPS, da pripravi mnenje o tem, ali lahko država oziroma v njenem imenu Državno pravobranilstvo vloži ustavno pritožbo. Minister je v zvezi s tem pravnim vprašanjem izpostavil, da je institut ustavne pritožbe instrument za varovanje temeljnih človekovih pravic in svoboščin, s čimer se državljanke in državljane varuje pred državo, zato država ne more biti tista, ki vlaga ustavno pritožbo zoper samo sebe. Pri razpravi o 3. in 4. členu so nekateri člani odbora menili, da bi ministrstvo moralo izvršiti poplačilo plačnih nesorazmerij javnim uslužbencem takoj, saj v nasprotnem primeru prihaja še do novih stroškov zaradi zamudnih obresti. V zvezi z razpravo o 6. členu predloga zakona so članice in člani odbora razpravljali o vsebinskem vprašanju ustavne pritožbe, kar je bilo izpostavljeno že ob predlogu sklepa Poslanske skupine SDS, zato [[...]] [[znak za konec razprave]] [[...]]je predstavnica poudarila, da tako predlagana rešitev presega pristojnosti Državnega zbora kot zakonodajalca in da to sodi v pristojnost Vlade Republike Slovenije. Odbor je sprejel amandmaje poslanskih skupin PS, SD, DL in DeSUS k 2., 3. in 4. členu ter amandmaje odbora, in sicer amandma na amandma k 2. členu, amandma na amandma k 4. členu. Odbor ni sprejel amandmaja Poslanske skupine SDS k 6. členu. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjeni predlog zakona je sestavni del tega poročila. Hvala.
Hvala tudi vam. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Ivan Hršak bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovani minister s sodelavkama, spoštovane kolegice in kolegi! Prejšnji petek je notranji minister v imenu Vlade s predstavniki sindikatov podpisal izjavo o usklajenosti zakona, ki določa način poplačila dolga javnim uslužbencem iz naslova odprave plačnih nesorazmerij. Gre za predlog zakona, ki določa način izplačila razlike v plači zaradi odprave tretje četrtine nesorazmerij za čas od 1. oktobra 2010 do 31. maja 2012, skupaj z zamudnimi obrestmi, kar izhaja iz sodbe Vrhovnega sodišča. Določa se izplačilo v največ dveh obrokih, prvi se izplača najkasneje do konca februarja 2014, drugi pa do konca januarja 2015. V Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije bomo predlog zakona podprli. Ob tem pa bi vseeno radi izrazili nekaj pomislekov. Sprašujemo se, zakaj je sploh moralo priti do tožbe in sodbe, da se bo javnim uslužbencem vrnilo, za kar so bili nezakonito prikrajšani. Ali bo nekdanja ministrica, ki je s svojimi odločitvami povzročila nezakonito stanje, ki bo državni proračun olajšalo za nekaj več kot 120 milijonov evrov, nosila kazenske ali kakšne druge ustrezne posledice? Ali bo za to morebiti odgovarjal takratni predsednik Vlade? V Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije dvomimo v to. Naslednji pomislek se nam poraja ob ministrovih besedah, da se bodo določbe tega zakona realizirale pravično, za vse enako in na pregleden način. Imamo namreč neuradne informacije, da so nekateri javni zavodi in občinske uprave kmalu po izdani sodbi svojim zaposlenim že izplačale razliko v enem kosu in brez čakanja na zakon. Po naši oceni to ni niti približek enakosti in pravičnosti, zato ministra sprašujemo, ali in kako bo v zvezi s tem ukrepal. S takšnim dejanjem se namreč javni uslužbenci, ki so konec koncev vsi plačani iz iste malhe, po mnenju Poslanske skupine DeSUS obravnavani neenako. Podobni zgodbi smo bili priče v lanskem letu, ko si je del javnega sektorja, izpostavljam šolstvo in občine, vnaprej izplačal regres za letni dopust, še preden je Vlada sprejela varčevalne ukrepe in omejila višino regresa. Seveda tistim, ki so si regres že izplačali, le-tega ni bilo treba vračati. Tudi to po naši oceni ni enakopravna obravnava. Ob podpisu že omenjene izjave o usklajenosti zakona je minister izrazil zadovoljstvo, da so se uskladili z veliko večino sindikatov. Obenem je dejal, da je kljub temu, da se sodba Vrhovnega sodišča, iz katere izhaja obveznost izplačila, nanaša le na del javnih uslužbencev, popolnoma jasno, da ta pravica pripada vsem. V Poslanski skupini DeSUS želimo ob tem izraziti kritiko na račun tistih, ki so sprožili tožbo za izplačilo razlike, pa ne zaradi tega, ker so tožbo sprožili, to je bila po naši oceni, edina prava pot, da se dokaže, da so bile sprejete odločitve o zamrznitvi odprave tretje in četrte četrtine nesorazmerja nezakonite. Moti nas to, da so želeli doseči pravico zgolj za svoje člane, kar znaša zgolj 20 % zaposlenih v javnem sektorju in je njihovi direktni delodajalec Republika Slovenija. Za vzor si lahko pogledajo primer, ko so sindikati javnega sektorja za vse javne uslužbence želeli doseči izplačilo regresa, ne glede na to, kdo je njihov neposredni delodajalec. Ne smemo pa pozabiti, da je soglasje zakonu odreklo kar nekaj sindikatov, na primer sindikat državnih organov Slovenije, sindikat Ministrstva za obrambo, sindikat poklicnih gasilcev, sindikat policistov, sindikat občinskih redarjev, sindikat kulture GLOSA, sindikat vojakov ter sindikat kulturnih ustvarjalcev RTV Slovenije ter policijski sindikat, ki je sicer vključen v konfederacijo sindikatov javnega sektorja. V Poslanski skupini DeSUS se strinjamo z oceno predstavnikov teh sindikatov, da to kaže tudi na splošno nezadovoljstvo uradništva, uniformiranih poklicev ter dveh skupin kulturnih ustvarjalcev, saj imajo vsi skupni imenovalec v zmanjševanju kadrovskih načrtov in sredstev, ki so namenjena zagotavljanju materialne osnove za optimalno delo organov in ustanov, kjer delujejo. Na koncu ob ponovitvi tega, da bomo predlog zakona v Poslanski skupini DeSUS podprli, izrazimo še naša pričakovanja, da bodo posamezni proračunski uporabniki čim prej izpolnili svoje obveznosti in se s tem izognili plačilu zamudnih obresti. Hvala.
Hvala tudi vam. Gospod Jožef Horvat bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, spoštovani gospod minister s sodelavci! V časovni stiski in po nujnem postopku je Vlada v parlamentarno proceduro vložila zakon, s katerim ureja način izplačila razlike v plači zaradi odprave tretje četrtine plačnih nesorazmerij za javne uslužbence. Na matičnem odboru smo razpravljali tudi o tem, ali je Vlada sploh izkoristila vse pravne možnosti za pravilno razsojo o izplačilu tretje četrtine plačnih nesorazmerij. Poslušali smo tudi predstavnike sindikatov, katerih mnenja glede tega zakona so bila deljena, na kar sem kot član odbora na seji tudi opozarjal. Predstavniki več sindikalnih organizacij temu zakonu nasprotujejo. Krščanski demokrati Nove Slovenije odločno nasprotujemo sprejemanju zakonov v takšni naglici. Tudi mi smo prepričani, da je sprejemanje tega posebnega zakona povsem nepotrebno, saj se nanaša zgolj na izvršitev pravnomočne sodbe sodišča. Zakaj potem po tej logiki Državni zbor ne sprejema adekvatnih zakonov za vse izvršitve pravnomočnih sodb sodišč? Pričujoči zakon vnaša dodatno zmedo v naš pravni sistem, saj so nekateri javni uslužbenci na podlagi prejetih sodb že predlagali izvršilne postopke, ki so torej v teku. Nekateri izvršilni postopki pa so celo zaključeni in so nakazila po sodbi upravičenci že prejeli na svoje osebne račune. Zakon odpira tudi številne druge dileme, na kar so opozorili tudi sindikati. To je vprašanje poračuna nadomestil, ponovnega izračuna pokojninskih osnov za obdobje od 1. 10. 2010 do 31. 5. 2012 in podobno. Dejstvo je namreč, da je država Republika Slovenija po pravnomočni sodbi Delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani dolžna izpolniti obveznosti do javnih uslužbencev iz naslova izplačila tretje četrtine plačnih nesorazmerij, in to z zakonitimi zamudnimi obrestmi. V interesu Republike Slovenije je torej, da to obveznost izpolni čim prej. Minister dr. Virant je v odgovorih na matičnem delovnem telesu pojasnil, da si bo država prizadevala za poplačilo še pred roki, ki so kot skrajni navedeni v samem zakonu. To pomeni en del v januarju 2014 in drugi del v januarju 2015, a v skladu z razpoložljivo likvidnostno situacijo v proračunu. Pojasnil je še, da bodo finančna sredstva za poplačilo te obveznosti zagotovljena s prerazporeditvami. Recimo, da tem proračunskim prerazporeditvam ne nasprotujemo in tega ne problematiziramo, toda pred kratkim, pravzaprav pred nekaj dnevi se je vlada v imenu Republike Slovenije na tajni način zadolžila za 1,5 milijarde evrov. In ta zadolžitev je bila, mimogrede zelo, zelo draga. Zadolžitev naj bi bila namenjena financiranju proračuna Republike Slovenije, tako minister dr. Čufer, predsednica Vlade Alenka Bratušek drugače. Vprašanje likvidnosti oziroma financiranje proračuna Republike Slovenije torej ni problem, zato ne obstajajo likvidnosti razlogi za odlaganje poplačila obveznosti. Država naj torej to svojo obveznost izpolni brez odlašanja. Na ta način se bo vlada izognila nepotrebnim dodatnim izdatkom za plačilo zakonitih zamudnih obresti. Če ne bo tako, potem naj ministrski zbor plača zamudne obresti iz lastnih denarnic. Zgolj v pojasnijo naj povem, da pomeni obveznost po tem zakonu za državni proračun izdatek v skupnem znesku 103,6 milijona evrov. Še opredelitev do same vsebine, ki je predmet urejanja tega zakonskega predloga. Krščanski demokrati Nove Slovenije smo prepričani, da je treba pravnomočne sodbe sodišč spoštovati, ne glede na to, ali se z njimi strinjamo ali ne. Obveznosti po sodbah je treba izpolniti v zakonskih rokih, saj sicer nastajajo v državnem proračunu poleg stroškov zamudnih obresti še nepotrebni stroški v zvezi z izvršilnimi postopki. Soglašamo s tem, da se z vidika načela enakosti poplačilo tretje četrtine plačnih nesorazmerij izvede za vse javne uslužbence, ne glede na to, ali je javni uslužbenec član katerega izmed sindikatov ali ne, in ne glede na to, ali je tožbo že vložil ali ne. Poplačilo pa naj vlada izvrši na enak način in na enaki podlagi, kot je bilo izvršeno poplačilo regresa javnim uslužbencem za preteklo leto. Torej z novelo zakona o izvrševanju proračuna Republike Slovenije za leti 2014 in 2015 in ne na podlagi posebnega zakona. Iz vsega navedenega sledi, da poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije predloga zakona o načinu izplačila razlike v plači zaradi odprave tretje četrtine nesorazmerij v osnovnih plačah javnih uslužbencev ne bomo podprli.
Hvala. Gospod Jerko Čehovin bo predstavil stališče Poslanske skupine Pozitivna Slovenija.
Hvala. Spoštovane kolegice in kolegi, ta zakon ni posledica delovanja vlade Alenke Bratušek. Vrhovno sodišče Republike Slovenije je odločilo, da je aneks številka 4 h kolektivni pogodbi za javni sektor, ki je določal, da se tretja četrtina plačnih nesorazmerij v osnovnih plačah javnih uslužbencev začne izplačevati v dveh zaporednih letih, ki bi sledila letu, ko bo rast BDP presegla 2,5 % in je začel veljati 9. novembra 2010 nezakonito in v nasprotju z ustavo uredil pravico do tri četrtine nesorazmerij za nazaj, saj je javnim uslužbencem pravica do izplačila pripadla že s 1. oktobrom 2010 na podlagi aneksa številka 2. V Pozitivni Sloveniji zavzemamo stališče, da je treba odločitev sodišča brezpogojno spoštovati, vendar pa se Slovenija trenutno nahaja v takšni situaciji, ko je takojšnje izplačilo v enkratnem znesku, ki presega 175 milijonov evrov, možno le na dva načina. Ali tako, da se ta sredstva zagotovijo na prihodkovni strani, torej z zvišanjem ali uvedbo kakšnega dodatnega davka, ali pa tako, da se ta sredstva zagotovijo s krčenjem sredstev na odhodkovni strani, torej z znižanjem plač javnim uslužbencev, nižanjem pokojnin ali pa s posegom v socialne transfere, torej denarno socialno pomoč in varstveni dodatek. Takojšna realizacija sodbe bi tako neizogibno povzročila nujen sprejem dodatnih varčevalnih ukrepov, na katerega pa v Pozitivni Sloveniji ne pristajamo. Zaradi tega nas veseli, da se trenutne situacije zavedata obe pogajalski skupini reprezentativnih sindikatov javnega sektorja, ki sta podpisali izjavo o stopnji usklajenosti, ter da je predlog zakona usklajen s 26 od 36 sindikatov. Predlog zakona tako določa, da se izplačilo razlike v plači zaradi odprave nesorazmerij izvrši v največ dveh obrokih, in sicer tako, da je prvi obrok skupaj z zamudnimi obrestmi izplačan v februarju 2014 in drugi obrok najkasneje v januarju 2015. Zakon torej določa način izplačila za vse javne uslužbence, ne glede na to, da je sodišče izdalo sodbo v konkretnem kolektivnem sporu, ki jim ta razlika še ni bila izplačana, in zagotavlja enako obravnavo vseh, ki so upravičeni do izplačila, zagotavlja pregleden in enoten način izplačila, preprečuje dodatne stroške sodnih postopkov v individualnih in kolektivnih delovnih sporih, ki bi nastali, ter preprečuje negativen vpliv na sodne zaostanke. Kar je za nas najpomembneje, pa je, da ohranja vzdržne javne finance brez potrebe po dodatnih posegih v plače javnih uslužbencev, pokojnine ali socialne transfere na eni strani ter brez dodatnih obremenitev za državljanke in državljane na drugi strani. Zaradi tega bodo tako blagajne proračuna kot tudi blagajne lokalnih skupnosti poiskale svoje rezerve. Predlog zakona o načini izplačila razlike v plači zaradi odprave tretje četrtine nesorazmerij v osnovnih plačah javnih uslužbencev bomo podprli. Hvala.
Hvala tudi vam. Gospa Sonja Ramšak bo predstavila stališče Poslanske skupine SDS.
Spoštovani predsednik, spoštovani minister s sodelavcema, spoštovane kolegice in kolegi! Vlada Republike Slovenije je v zakonodajni postopek vložila predlog zakona o načinu izplačila razlike v plači zaradi odprave tretje četrtine nesorazmerij v osnovnih plačah javnih uslužbencev s predlogom, da se zakon obravnava po nujnem postopku. Predlagatelj zakona je v oceni stanja in razlogih za sprejetje predloga zakona opozoril, da bi takojšnja realizacija izplačila pomenila dodatno povečanje odhodkov za več kot 175 milijonov evrov, toliko naj bi znašala glavnica, kar v ocenjeni višini prihodkov in odhodkov pomeni povečanje proračunskega primanjkljaja, realizacija proračunskih sredstev v tako velikem obsegu in s tem povečanju odhodkov pa bi imela za posledico dodaten dolg države. Poslanke in poslanci Poslanske skupine SDS smo že na prvi seji odbora naslovili na ministra Viranta vprašanje, ali je izkoristil vsa redna in izredna pravna sredstva oziroma ali je še odprt rok za vložitev ustavne pritožbe na sodbo Vrhovnega sodišča RS in zoper sodbo Višjega delovnega in socialnega sodišča. Ker je minister potrdil našo domnevo, da je rok še odprt, smo predlagali, da naj Ministrstvo za notranje zadeve čim prej pripravi usmeritvena navodila za Državno pravobranilstvo za vložitev ustavne pritožbe na sodbo Vrhovnega sodišča s predlogom zadržanja izvršitve sodb, ker gre v danem primeru za javni interes vseh davkoplačevalcev in ker po mnenju naše poslanske skupine obstaja utemeljen dvom v ustavnost odločitve Vrhovnega sodišča RS kot izhaja iz odločitve Ustavnega sodišča z dne 15. 3. 2012, in je nujno treba zavarovati javni interes ter izkoristiti vsa pravna sredstva, ki so državi na voljo. Ustavno sodišče je namreč že leta 1999 odločilo, da tudi osebam javnega prava, torej državi, občinam, javnim zavodom, zakonodaja daje pravico, da svoj pravni položaj zavarujejo v postopkih pred sodišči. Menimo, da bi minister Virant moral izkoristiti pravno sredstvo ustavne pritožbe, saj s predlaganim zakonom sedaj posega v ustavno pravico varstva zasebne lastnine in socialne države – gre namreč za ščitenje pravic davkoplačevalcev, in da bi moral zavarovati javni interes. Sledeč temu mnenju smo vložili amandma k 6. členu predloga zakona, ki na matičnem delovnem telesu ni dobil ustrezne podpore. V Poslanski skupini SDS menimo, da je predlagana zakonska rešitev, ki predvideva izplačilo razlike v plači zaradi odprave tretje četrtine nesorazmerij v osnovnih plačah javnih uslužbencev v dveh obrokih škodljiva za državo, saj bruto finančne posledice zakona znašajo okoli 200 milijonov evrov, neto 120 milijonov oziroma 61 milijonov vsak obrok, in kar je po našem prepričanju nedopustno, dodatno obremenjuje proračun države z zamudnimi obrestmi v višini okoli 10 milijonov evrov. Zato smo v Poslanski skupini SDS naknadno predlagali amandma k 3. členu zakona, da se izplačilo razlike v plači zaradi odprave tretje četrtine nesorazmerij v osnovnih plačah opravi v enkratnem znesku, najkasneje do konca meseca februarja 2014, skupaj s pripadajočimi zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od prvega naslednjega dne po dnevu, ki je določen za izplačilo posamezne plače za obdobje od 1. oktobra 2010 do 31. maja 2012 do dneva izplačila. Spoštovane poslanke in poslanci! Upam, da boste predlog amandmaja Poslanske skupine SDS k 3. členu predloga zakona podprli in tako prispevali k znižanju stroška zakonitih zamudnih obresti, ki ta hip znašajo 8,5 odstotka oziroma predstavljajo dodatnih 10 milijonov evrov, potrebnih za poravnavo teh obveznosti. Za primerjavo, to je znesek, ki ga je do sprejetja rebalansa proračuna 2014 in proračuna 2015 država v dveh letih namenila za delovanje prostovoljnih sestavov sistema zaščite in reševanja. Če bo amandma dobil podporo, v Poslanski skupini SDS zakonu ne bomo nasprotovali.
Hvala. Magistrica Majda Potrata bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavcema, poslanke in poslanci! V mnenju Poslanske skupine SD se bom poskušala otresti in odreči ugotavljanju osebne odgovornosti za vse, kar se je zgodilo, kajti na seji Odbora za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo je bilo tistih, na račun katerih so obtožbe letele, kar veliko. Bilo je govora tud o kakšnih pravnih sredstvih, ki bodo zoper koga uporabljene, in to v čisto nasprotujočih si položajih, zato mi dovolite, da k Predlogu zakona o načinu izplačila razlike v plači zaradi odprave tretje četrtine nesorazmerij v osnovnih plačah javnih uslužbencev ugotovim dejstvo, ki je bilo že večkrat povedno, da je predlagani zakon poskus rešitve problema, ki je nastal v letu 2010. Za ta poskus iz leta 2010 pa bi bilo v tem trenutku treba reči, da je bil to odgovor na zahteve po varčevanju in zahteve tudi potem, da plače ne bi rasle, odprave plačnih nesorazmerij in vse tisto, kar smo spremljali v tistem času. Tisto, česar bi se morali trdno zavedati in se iz te pretekle prakse naučiti, ker to ni edini primer, pa je, da je treba zakone natančno pretehtati, ugotoviti njihove učinke in nikoli sprejemati zakona, v tem primeru pa tudi predlagati zakona, za katerega ni zagotovo, da se bo izognil sodbi Ustavnega sodišča. Ampak dejstvo je, da smo sedaj pred sprejemom zakona, za katerega pa bi, vsaj tako se je na odboru izkazalo, nekateri hoteli doseči, da bi bil predlog zakona poslan oziroma povezan z ustavno pritožbo, kajti očitano je bilo, da niso bila izkoriščena vsa redna in izredna pravna sredstva. Čeprav je Vrhovno sodišče najvišji sodni organ in je njegovo sodbo treba spoštovati, se pravzaprav zapletamo pri tem, da po eni strani trdimo, da je krivice treba odpravljati, napake poravnati, po drugi strani pa zahtevamo, da bi šla zgodba naprej tako, da bi bilo popraviti napako mogoče šele kasneje po vsem tistem, ko bi bila še ustavna pritožba izrečena. Zato v Poslanski skupini SD vidimo kot nadaljevanje te kontradiktorne situacije tudi v vloženem amandmaju k 3. členu, ki govori o enkratnem izplačilu razlike v plači zaradi odprave tretje četrtine nesorazmerij v osnovnih plačah javnih uslužbencev. To pa ni edina kontradiktornost. Na seji odbora smo se soočili tudi z različnimi stališči sindikatov. Sindikati so tudi sami pojasnjevali, kakšno je njihova medsebojna dinamika. Veliko je bilo govora o reprezentativnosti, o tem, kakšen je kvorum, kako je bilo določeno. Za Socialne demokrate je pa neizpodbitno dejstvo, da je nastala dvojnost, ki jo zasledimo v tem, da je za 31 tisoč državnih uslužbencev Vrhovno sodišče že odločilo, da so njihove tožbe izvršljive, po drugi strani pa ostaja večinski del javnih uslužbencev, ki tožb še niso vložili, in rešujemo njihovo situacijo šele s tem zakonom. Zagotovo ne more biti nihče zadovoljen, da ne rečem še česa drugega, zaradi tega, s čim se moramo ukvarjati na tej seji. Zagotovo pa ne moremo reči, da je neodgovorno to, če hoče nekdo z zakonom poravnati ali odpraviti posledice neke nesprejemljive odločitve, za katero je Vrhovno sodišče ugotovilo, da je nezakonita. Socialni demokrati bomo predlog zakona podprli, zavedajoč se, da je to tudi možnost utrditve zaupanja med socialnimi partnerji, če bo tako način izplačila v nadaljevanju tudi spoštovan. Hvala.
Hvala. Mag. Katarina Hočevar bo predstavila stališče Poslanske skupine Državljanske liste.
Hvala za besedo. Lep pozdrav ministru s sodelavcema in vsem prisotnim poslankam in poslancem! Vrhovno sodišče je potrdilo sodbo Višjega sodišča in razsodilo, da je Republika Slovenija dolžna javnim uslužbencem plačati razliko iz naslova tretje četrtine odprave plačnih nesorazmerij. S tem so bila tudi izčrpana vsa redna in izredna pravna sredstva. In ker Slovenija je pravna država, moramo sodbe sodišč spoštovati, tako evropskih kot svojih. Je pa dejstvo, in na tem mestu je prav, da opozorimo, da je bilo v aneks št. 4 h kolektivni pogodbi, s katerim je bil v letu 2010 sklenjen sporazum o zamiku izplačila tretje četrtine plačnih nesorazmerij, vgrajeno veliko tveganje, ki ga je takrat sprejela ministrica Irma Pavlinič Krebs. Kot pravi naš minister, je bila to pravna akrobacija, ki pa se ni dobro iztekla. Vsaj kar se tiče državnega proračuna. Cilj tega zakona, ki je danes pred nami, je tako slediti sodbi Vrhovnega sodišča in določiti način izplačila razlike v plači zaradi odprave tretje četrtine nesorazmerij za čas od 1. oktobra 2010 do 31. maja 2012, in sicer vsem javnim uslužbencem, ki jim razlika še ni bila izplačana. Namen zakona je tako zagotoviti enako obravnavo vseh javnih uslužbencev, ki so do tega upravičeni, ne glede na to, ali jim je bila pravica priznana s sodno odločbo, in ne glede na to, ali so v času izplačila še v delovnem razmerju v javnem sektorju. Sodbo, kot vemo, so vložili sindikati, ki zastopajo javne uslužbence v državni upravi. Z zakonom se želijo preprečiti dodatni stroški sodnih postopkov v individualnih in kolektivnih delovnih sporih in preprečiti tudi negativni vplivi na sodne zaostanke. V Poslanski skupini Državljanske liste predvsem upamo, da se bomo iz te napake izpred treh let kaj naučili, da bomo iz tega povzeli kakšen nauk za prihodnost in predvsem velja opozorilo vsem tistim, ki v imenu države sklepajo pogodbe, dogovore ali sporazume, da se morajo izogibati pravnih tveganj. Kar 36 sindikatov je, ki zastopajo skoraj 150 tisoč javnih uslužbencev v naši državi in tudi njih pozivamo k državotvornosti, strpnosti in pa k sodelovanju, ki bo še kako pomembno, če želimo iziti iz krize in predvsem je prav, da tako država ne eni strani kot delodajalec in sindikati kot predstavniki delojemalcev delamo skupaj eden ob drugemu in ne eden proti drugemu. Tako bomo poslanci Državljanske liste ta zakon podprli in upamo, da bo okostnjakov po omarah po ministrstvih počasi zmanjkalo. Hvala.
Hvala. Gospod Janez Ribič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala za besedo, predsednik Državnega zbora. Spoštovani minister, poslanke in poslanci! Kaj sploh še povedati ob predlaganem zakonu, s katerim naj bi se popravljali nekateri grehi iz preteklosti, ki so se zgodili na področju plač v javnem sektorju? Pri tem imam seveda v mislih zadržanje izplačila tretje četrtine plačnih nesorazmerij zaposlenim v javnem sektorju z aneksom številka 4 h kolektivni pogodbi iz leta 2010 in s tem kršitev 50. člena kolektivne pogodbe za javni sektor, kar je dokončno potrdila sodba Vrhovnega sodišča, v kateri je sodišče zavrnilo zahtevo za revizijo postopka. Sodba, ki je prišla v najmanj neprimernem času, sodba, katere ogromne finančne posledice sploh niso predvidene v ravnokar sprejetih proračunih za prihodnji dve leti, sodba, zaradi katere nas bo še dolgo bolela glava, vendar Slovenija je pravna država, tako vsaj piše v 2. členu naše ustave, kar pomeni tudi zavezo k spoštovanju vseh pravnih aktov, abstraktnih in konkretnih, ne glede na to, katera izmed treh vej oblasti jih izda. V konkretnem primeru spoštovanje pravne države pomeni izplačilo tretje četrtine plačnih nesorazmerij za čas od 1. oktobra 2010 do 31. maja 2012 z zakonskimi zamudnimi obrestmi vsem javnim uslužbencem, kar pomeni 175 milijonov evrov dodatnih nepredvidenih javnofinančnih odhodkov. Predlagani zakon sistemsko ureja način izplačila navedene razlike v plači, in sicer naj bi se to plačilo izvedlo v največ dveh obrokih. Prvi obrok naj bi bil izplačan do konca februarja 2014, drugi obrok pa do konca januarja 2015. Zakon naj bi za posledico imel tudi ustavitev postopkov individualnih delovnih sporov pred višjim delovnim in socialnim sodiščem, katerih je vloženih že ogromno. Do tu vse lepo in prav. Pravnomočne sodbe sodišč je treba spoštovati, pa naj si še tako mislimo, kako so krivične in nepoštene. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke zato navedeno sodbo, ki ima strahovite posledice za javnofinančna sredstva, spoštujemo. O tem ni dvoma. Želimo pa poudariti, da je treba pri spoštovanju tovrstnih pravnih aktov imeti pred očmi tudi realnost. Ta pa je, kot se večina od nas zaveda, kruta. Zakaj govorim večina od nas? Ker nekateri pri tem, imam v mislih predvsem predstavnike sindikatov javnega sektorja ter nekatere predstavnike oblasti, očitno še vedno živijo ali živite v vzporednem svetu, ne ozirajoč se na zaskrbljujočo rast javnega dolga z zadolževanjem države pod nevzdržnimi pogoji, povečevanje proračunskega primanjkljaja in propadajoče gospodarstvo, ki je pravzaprav tisto, ki javni sektor financira. Gospodarstvo javni sektor financira. Nekateri očitno še naprej mislijo, da denar raste na bankomatih in jih podatki o zmanjšanju približno 70 tisoč delovnih mest v gospodarstvu ne zanimajo. O istem gospodarstvu, ki se ga še dodatno obremenjuje z davki in ki financira čedalje večji javni sektor. Tem posameznikom je pomembno le, da dobijo svoje, kdo pa bo ta zapitek plačal, pa jim je gladko vseeno. Pa da ne bo pomote. Napake, ki so posledica nezakonitih dogovorov iz preteklosti, je treba popraviti. O tem ni dvoma. Vendar pa bi v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke pričakovali, da bi se vsi vpleteni v dogovore o reševanju konkretnega problema zavedali resnosti položaja, v katerem se država in s tem vsi njeni državljanke in državljani nahajamo, in posledično sprejeli takšne dogovore, nad katerim uporabniki, torej javni uslužbenci kratkoročno morda ne bi bili morda najbolj navdušeni, vendar bi takšen dogovor imel ugodnejši vpliv na javne finance in da bodo v bodoče sploh še dobivali plače. Tako pa se s predlaganim zakonom praktično vsi dodatni prihodki iz naslova davka na nepremičnine, ki bo v prihodnjem letu krepko udaril po žepu vse državljanke in državljane, podjetništvo in kmetijstvo, prelivajo v izplačila javnim uslužbencem. Že samo predlagani zakon predstavlja podlago za rebalans proračuna za prihodnje leto. Ne nameravamo nasprotovati zakonu in hvala za pozornost.
Hvala tudi vam. S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členu in vloženem amandmaju. V razpravo dajem 3. člen ter amandma Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke k temu členu. Želi kdo razpravljati? Vabim vas k prijavi za razpravo. Besedo ima mag. Ivan Vogrin.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice, kolegi! Dejstvo je, da Slovenija ni pravna država, kajti če bi mi bili pravna država, potem bi odločbo Ustavnega sodišča izvedli takoj. Temeljito sem razmislil o problematiki, o kateri se danes pogovarjamo in na katero nas opozarjajo ogorčeni zaposleni v javnem sektorju. Razumem, da je nastali položaj v veliki meri posledica sprejetega zakona o sistemu plač v javnem sektorju. Toda dejstvo, da je aktualni minister bil avtor in predlagatelj tega zakona, ima za posledico, da je državo obremenil s svojimi spornimi početji. Ja, minister Virant, vi ste predlagali zakon o sistemu plač v javnem sektorju, ki ima za posledico to – ne, seveda, Sveti Peter –če se jaz ne motim, morda pa se motim, me boste popravili, je bil ta zakon sprejet ob koncu leta 2008, ko je končala mandat Janševa vlada. Prav tako je nesprejemljiv odnos do zaposlenih v javnem sektorju, ki so dobili tožbo in upravičeno pričakujejo, zato tudi vlagajo izvršbe, da jim bodo plačna nesorazmerja izplačana takoj. Zato tudi jaz kot poslanec pričakujem, da se zadeve uredijo nemudoma, če smo pravna država. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima minister dr. Gregor Virant.
Hvala lepa, gospod predsednik. Nekaj pojasnil samo na tisto, kar je bilo doslej izpostavljeno v razpravi. Prvič. Nekateri ste opozarjali, mislim, da gospod Hršak, na to, da so nekatere občine že šle v izplačilo. To je res, in to gotovo ni dobro za enakost javnih uslužbencev. Vendar je pa tudi res, da jim tega nihče zakonito ne bi mogel preprečiti, kajti sodba, ko je enkrat višje sodišče odločilo, je postala pravnomočna, izvršljiva, in vsaka občina je imela pravico, da to naredi. Na državni ravni smo šli pa v preverjanje sodbe še pred Vrhovno sodišče z revizijo in počakali, da se je še to izredno pravno sredstvo zaključilo. Ko smo videli, kakšno je stališče Vrhovnega sodišča, smo se lotili izvedbe tega plačila. Kar nekaj se je danes govorilo o številkah. Naj zelo jasno povem, neto učinek tega izplačila bo v celotnih javnih financah približno 120 milijonov evrov. Bruto je približno 200, vendar se vrne ob izplačilu, vrne se dohodnina in vrnejo se zdravstveni prispevki in prispevki za pokojninsko zavarovanje, tako da na koncu je neto učinek približno 120, od tega polovica za državni proračun, nekaj manj kot 60 je za državni proračun. Če to razdelimo na dve plačili, je to 2-krat nekaj manj kot 30 milijonov. Sami ste opazili, tisti, ki ste bili na razpravi na matičnem delovnem telesu, da sta nekako dve skupini sindikatov, ki imata malo različne interese. Eni so tisti, ki so dobili pravdo, in drugi so tisti, ki v pravdi niso bili. Seveda pravica velja za vse. Velja za vse enako. Nam se kot predlagatelju zakona ni zdelo fer, da bi kakorkoli tisti, ki so se znašli v sodnem postopku, pri izplačilu imeli prednost pred vsemi ostalimi. In smo to tudi zelo jasno povedali, da se ne bo izplačevalo v naprej tistim, za katere direktno velja sodba Vrhovnega sodišča, ampak se bo šlo v izplačilo vsem po enaki dinamiki, razen tistim, ki so jim občine, nekatere občine že izplačale. Tega ni bilo mogoče preprečiti. Omenjena je bila pravna možnost ustavne pritožbe. Naj še enkrat povem. S tem, ko smo vložili izredno pravno sredstvo, revizijo, že s tem smo se odločili za neko ne čisto standardno pravno sredstvo. Kajti ko odloči višje sodišče, sodba postane pravnomočna in izvršljiva. Ampak ravno zato, da preverimo tudi na najvišji sodni instanci, ali je to res nekaj, kar mora država plačati, smo šli še na Vrhovno sodišče in dobili tudi tam potrditev tega. Ustavna pritožba se nam je zdela pa neprimeren instrument. Ustavna pritožba je namenjena zaščiti človekovih pravic in temeljnih svoboščin, pravi ustava. Tukaj je pa država tista, ki je bila v sporu s svojimi javnimi uslužbenci. Bilo bi neprimerno oziroma sploh nemogoče, da bi država vlagala ustavno pritožbo za zaščito svojih človekovih pravic in temeljnih svoboščin proti svojim javnim uslužbencem. Ne gre. Tudi če bi nekako teoretično skonstruirali, da taka možnost obstaja, bi bila možnost uspeha izjemno majhna. S tem zavlačevanjem, nadaljnjim zavlačevanjem bi pa sproducirali spet veliko revolta v javnem sektorju, ogromno ljudi bi se na novo odločilo za tožbe in za izvršbe in vse skupaj bi se kotalilo kot snežna kepa naprej. Treba je bilo pač ustaviti in končno izplačati tisto, kar so vse sodne instance potrdile, da je treba izplačati. Zakaj je zakon sploh potreben, sem že povedal. V bistvu gre za dva razloga. Prvič zato, da se zagotovi izplačilo po enakih kriterijih vsem, in tudi zato, ker bo imelo to nek demonstracijski učinek. Zdaj bodo vsi vedeli, da bo to izplačano, in ne bodo šli v nove tožbe in v nove izvršbe. Avtor zakona o sistemu plač v javnem sektorju in pa minister, ki ga je predlagal Vladi, je bil dr. Rado Bohinc. Takrat je bil predsednik Vlade dr. Janez Drnovšek. Zakon je bil sprejet leta 2002, tako da tukaj gre verjetno za pomoto kolega Vogrina. Kakšen učinek pa ima tako imenovana plačna reforma v javnem sektorju, pa lahko ob priliki enkrat razložim z zelo jasnim grafikonom, z zelo jasnimi grafi, ki pokažejo, kako ta država od uveljavitve Zakona o sistemu plač v javnem sektorjuobvladuje nivo plač v javnem sektorju. Prej ga pa ni.
Hvala. Besedo ima gospod Matjaž Zanoškar.
Hvala za besedo. Spoštovani predsednik, spoštovani gospod minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Tako jasno je bilo povedano, da Pozitivna Slovenija podpira predlog zakona, ki bo popravil napako, ki je bila storjena v neki prejšnji vladi. Ta napaka ni napaka te vlade, ne ministra Viranta, ne predsednice Bratuškove, pač pa je bila storjena prej. Ali je bila namerno ali je bila nenamerno, ali je bilo to neko pravno tveganje, ki se ni izšlo do take mere, da moramo danes to napako popraviti. Prav je, da jo popravimo. Prav je da spoštujemo razsodbo Višjega delovnega sodišča, prav tako tudi Vrhovnega sodišča, ki je razsodilo, da je to napaka, ki jo je treba popraviti, torej plačati nesorazmerje tretje četrtine plač delavcem v javnem sektorju. Sedaj pa je razprava o amandmaju k 3. členu, ki ga je podala stranka SDS. Nedolgo tega smo na odboru razpravljali o amandmaju k 6. členu. Ta amandma je zahteval oziroma predlagal, da Državno pravobranilstvo pripravi ustavno presojo za odločbo Vrhovnega sodišča. S to potezo bi se nekako oddaljili, bi prolongirali izvršbo razsodbe Vrhovnega sodišča in tako še naprej vztrajali pri tem, da se ta napaka ne odpravi oziroma da se te krivice delavcem v javnem sektorju ne odpravijo. To je za nas bilo nesprejemljivo. Tudi takrat je Pozitivna Slovenija glasovala proti temu amandmaju. Danes je amandma k 3. členu. In ta amandma je pravzaprav malo diametralen s tistim. V tem amandmaju pa SDS predlaga, da gremo takoj v izplačilo tega. To je res malo kontradiktorno. Pravzaprav smo bili seznanjeni s tem, da je to velika vrednost, da odprava te napake stane 175 oziroma 200 milijonov, da je to velik zalogaj za proračun. Na koncu koncev tudi v proračunu za leto 2014 nismo tega v celoti predvidevali, zato v Pozitivni Sloveniji z veseljem pozdravljamo dogovor, ki je bil sklenjen med sindikati, torej socialnimi partnerji in pa vlado v tem oziru, da gre izplačilo v dveh obrokih, februar 2014 in februar 2015. To na nek način razbremeni proračun, razbremeni to veliko breme in je vsekakor vzdržnejše in bolj prikladno. Zato Pozitivna Slovenija ne bo danes glasovala za ta amandma, ki je predlagan s strani SDS. Podprli bomo osnovno varianto, ki je v samem zakonu, podprli pa smo že tiste amandmaje, ki so bili vloženi na podlagi pripomb Zakonodajno-pravne službe in odpravljajo nekatere manjše anomalije. Zdi se mi res malo kontradiktorno oziroma nasprotujoče k 6. členu oziroma danes k 3. členu. Hvala.
Hvala. Besedo dajem mag. Andreju Vizjaku.
Hvala lepa. Zelo vesel sem, da lahko tudi na nek način odgovorim gospodu Zanoškarju. Napaka ene prejšnje vlade. Katere, gospod Zanoškar? Pahorjeve vlade. Kdo je bil v tej Pahorjevi vladi? Katera ministrica je to podpisala? Irma Pavlinič Krebs. Kdo je podpiral tisto vlado? Vi, gospod Zanoškar, saj ste bili član koalicije. Tisto vlado so sestavljali Socialni demokrati, sestavljala jo je stranka DeSUS, katere član ste takrat vi bili, številni vaši poslanci Pozitivne Slovenije, ki so prestopili zaradi takih in drugačnih razlogov iz takratne koalicije v sedanjo Pozitivno Slovenijo, to je gospa Brunskole, pa še kateri, saj sem si zapisal, gospa Melita Župevc, vi, gospod Zanoškar, in tako naprej. Kakšna neka prejšnja vlada? Vi ste podporniki teh rešitev in zdaj imamo problem. Jaz se z ministrom strinjam, napako je treba popraviti. O tem ni dileme. Ni dileme tudi, da denarja nimamo. Napako je treba popraviti, pa denarja nimamo. Zdrava kmečka pamet, spoštovani minister, pravi, da če denarja ne bomo imeli niti čez eno leto, niti ga letos nimamo, niti ga ne bomo imeli čez dve leti, kajti imamo skozi primanjkljaje, je bolje, da to napako popravimo čim ceneje. Gre za enkraten strošek, kar je tudi po nekih smernicah, ko govorimo o primanjkljaju in usklajevanju ter zapiranju presežnega primanjkljaja, bolje, da se to naredi čim prej in čim ceneje. To je logika. Saj s tem ne bomo strukturnega primanjkljaja ali kakršnegakoli večali na dolgi rok, treba je to popraviti. In če se lahko zadolžujemo za 4,85 % oziroma s takšno donosnostjo na tri leta, zakaj ne nameniti denarja za to zdaj, po nižji obrestni meri, kot pa plačati nekomu čez leto dni in še nekaj mesecev zamudne obresti 8,5 %. To je neka logika racionalnosti, ki jo zna vsak kmet izračunati, vsak, ne vem, da ne bomo koga užalili tu, mislim, da vsak zna to izračunati, ki skrbi s svojim denarjem za svoje stvari. In jaz vas opozarjam, da gre amandma prav v tej smeri – v smeri, da to naredimo takoj. Gospa Bratušek, premierka, pravi, da imamo denarja dovolj, minister tudi, tega na lagerju, ki je v bankah iz naslova prodanih obveznic, namenjen je neki svetinji, to je sanacija bančnega sistema, in mislim, da je lahko namenjen tudi takšnim zadevam, ker bomo ceneje to naredili, kot če vlečemo še eno leto. Sploh ne vem, in mi to razložite, spoštovani minister, kje je tu kakšne pogajalski dosežek, da ste odložili to na dva obroka, s tem da bo drugi obrok dražji, mislim, bistveno več nas bo stal. Drugo bi bilo, da se bi leta 2015, ko zapade ta drugi obrok, razcvetela Slovenija in bomo imeli presežek in bomo zlahka to plačali. Leta 2015 bomo imeli po moje enak ali še večji problem, kot pa ga imamo zdaj. In zato naredimo to čim prej, in v tej smeri gre ta amandma. In še nekaj. Te triletne obveznice, ki smo jih drago kupili, ampak še vedno skoraj polovico ceneje, kot so pa zamudne obresti, so že zdaj na trgih po 3,01 %, kar pomeni, da je pričakovana donosnost padla, kar pomeni, da je ta denar Sloveniji še ceneje razpoložljiv. In bi bilo logično, da se ta napaka popravi kar se da racionalno, kar se da z manj stroški za državni proračun, ker, saj pravim, denarja nimamo ne danes, ga ne bomo imeli niti čez eno leto in ga ne bomo imeli niti čez dve leti. In jaz, če bi se o meni odločalo, o moji plači, pa se ne, bi bil zelo vesel, da bi se izpogajali za 10 let, da se to v 10 obrokih ali pa čez 10 let to meni plača z zamudnimi obrestmi. To je najboljša naložba, kar se da – imeti 8,5-odstotno obrestno mero na 10 let! Idealno! Tak predlog bi jim dali, jaz bi se zelo čudil, ker tudi ne verjamem, da javni sektor živi iz rok v usta, bi verjetno tudi marsikdo pristal na to. Ampak čez 10 let, upam vsaj, bi bilo to morebiti lažje plačati. To bi bil pogajalski dosežek, ki bi bil izziv. To, da smo pa zdaj preložili za eno leto, pri čemer vsi vemo, da tudi takrat bomo imeli enak fiskalni problem kot danes oziroma da ne bo denarja, je pa tako, no, zato se mi zdi, da je zaradi tega ta amandma več kot utemeljen.
Besedo ima minister dr. Gregor Virant.
Glejte, nek poseben pogajalski dosežek to ni, ker tu tudi ni bilo nobene možnosti za zmage. Tu ni moglo biti niti zmagovalca niti poraženca. To je okostnjak, kot večkrat rečem, ki nam je padel iz omare, še eden od mnogih, sodba Vrhovnega sodišča, ki jo je treba realizirati. In tu se kaj zelo veliko pogajati ni dalo. Vi pa kot nekdo, ki je bil v vladi kot minister, veste, kaj je to proračun in kaj so finančni načrti. Ko imaš enkrat proračun in finančne načrte sprejete, moraš znotraj tega shajati. Seveda se z vami zelo strinjam, da je pametno in racionalno to izplačati čim prej. Zato pa tudi naš zakon pravi, da se bo plačalo najkasneje do takrat prvi obrok in najkasneje do takrat drugi obrok. Verjemite pa, da tudi finančni minister zna računati in da bo to razliko v zamudnih obrestih, če se bo le dalo, poskušal nevtralizirati, izničiti, tako da bomo plačali čim prej. Če mene vprašate, če bi bil letos ostanek denarja v proračunu na plačnih postavkah, bi jaz to plačal letos takoj. Ampak veste dobro, da se je treba držati proračuna. In veste dobro, da ni vseeno, kakšen proračun je država Slovenija za naslednje leto sprejela, ker smo pod drobnogledom Evropske komisije in smo končno po dolgem, dolgem času spet vsaj v eni stvari bili nekje med najboljšimi državami, ko je šlo za oceno proračuna. Se ne bom hvalil s tem pogajalskim dosežkom, ker so bila to mučna pogajanja, ker so v bistvu sindikati točno vedeli, da zmago že imajo, da so zmagali na sodišču in da tukaj pravzaprav ni kaj. Ni pa tako enostavno, kot vi pravite, da bi se dalo z njimi zmeniti na daljši rok. To je bil moj prvi predlog. Jaz sem najprej poskušal razdeliti na daljše časovno obdobje, pa so bili zelo ogorčeni. Ljudje vendarle želijo ta iztoženi denar dobiti čim prej. Se pravi, v bistvu se midva strinjava, čim prej izplačati, in to tudi v zakonu piše. Pogajalski dosežek je bilo tisto, kar smo dosegli maja, ampak o tem se bomo v okviru neke druge točke dnevnega reda na eni naslednjih sej pogovarjali. Meni se zdi zelo dobro, nekaj vas je že danes izpostavilo, da se iz te zgodbe lahko nekaj naučimo. Poglejte, veliko lekcij bi lahko potegnili iz preteklih napak, ki so jih delale razno razne vlade. Jaz ne želim na nikogar s prstom kazati. Ampak veliko vlad je sklepalo nerodne, pravno negotove sporazume, sprejemalo take zakone in na koncu se to vedno konča na isti način: plačujemo z zamudnimi obrestmi. Verjemite, karkoli delam, zlasti na področju plač, najbolj pazim na to, da bodo stvari pravno čiste, da ne bomo teh bumerangov dobivali nazaj v glavo, ker so izkušnje zelo zelo slabe. In tu smo želeli iti na popolnoma varno stran. Varna stran pa je izvršiti sodbo in za ves ta čas, kolikor je minil, plačati tudi zamudne obresti. Ja, javni uslužbenci imajo od oktobra 2010 zelo dobro naložen ta denar, ker jim od takrat hočeš nočeš tečejo zamudne obresti, zato ker je nekdo sklenil nek zelo riskanten posel z njimi oziroma kolektivno pogodbo, kar je kasneje tudi sodišče potrdilo, da je bilo tako. Prej mi ni čisto uspelo dokončati te zgodbe o tako imenovani plačni reformi, ki sta jo na srečo, jaz bi bil ponosen, če bi bil avtor zakona, ker je dejansko vzpostavil kar precejšen red v javnem sektorju, v resnici sta bila idejna očeta tega zakona pokojni dr. Drnovšek kot predsednik Vlade in dr. Bohinc kot minister za notranje zadeve. Je pa reforma plač v javnem sektorju prinesla to, da dejansko od leta 2002 nivo plač v javnem sektorju obvladamo. Če sem čisto konkreten, od leta 2003 pa do leta 2012 je bila kumulativno realna rast plač v zasebnem sektorju, gospodarstvu 21,6 %, v javnem sektorju 3,5 %. Plače v javnem sektorju so danes nekje na nivoju ali celo realno pod nivojem leta 2003, medtem so v gospodarstvu zrasle za 20 % realno. To je podatek, ki se ga redkokdaj omenja, pa mislim, da ni nepomemben.
Hvala. K repliki se je prej prijavil gospod Matjaž Zanoškar. Verjetno na mag. Vizjaka.
Ja, na kolega Vizjaka. Takole, kolega Vizjak, dogovoriva se nekaj. V nadaljevanju tega mandata bodo na naše klopi prihajali grehi in napake vaše vlade. Tiste vlade, ko ste bil vi minister v vladi, vendar vam obljubim, da vam tega ne bom očital, ker vem, da tudi ta napaka, ki je bila narejena takrat, ko sem jaz bil na tej strani, kjer je bila vlada, ni bila narejena namerno, pač pa je bil poskus, da se naredi nek pravni akt, ki pa ni prestal presoje in je končal na tak način, kot je. Želim si pa, da bi bilo v nadaljevanju tega mandata čim manj grehov in čim manj takih napak, ki bi stale več, kot pa bo stala ta napaka. Hvala.
Hvala. Repliko ima mag. Vizjak na razpravo ministra.
Poglejte, samo ta kratka intervencija, ker sem bil očitno narobe razumljen. Jaz bi razumel, da se gre na dva obroka poplačila te napake oziroma te tretje četrtine plačnih nesorazmerij zaradi tega, ker imamo za en obrok že v proračunu denar in si ne smemo privoščiti več od tega. Ampak v proračunu za leto 2014 nimamo niti centa, namenjenega za poplačilo te sodbe oziroma te tretje četrtine. Niti centa. Močno dvomim, da bomo uspeli znotraj obstoječih finančnih načrtov najti te rezerve za poplačilo, kajti vedno nam je za plače zmanjkalo denarja, in tudi prihodnje leto ga verjetno bo. Zaradi tega je problem, ker tega denarja ni v proračunu. Vsaj tako so zagotavljali vsi, ki so predstavljali proračunske dokumente za leti 2014 in 2015. Zato se mi zdi racionalno, da če že ni nič, je bolje, da damo, ker pač moramo, dati vse, ceneje nas bo to prišlo, kot da to razdelimo na dva obroka. Zato tudi predlagamo tak amandma. Gospodu Zanoškarju pa, ker se je on skliceval na prejšnje vlade, ne jaz.
Hvala. Besedo ima minister, dr. Gregor Virant.
Hvala. Še vedno mislim, da se v veliki meri strinjava. Res je, da v proračunu za prihodnje leto v okviru plačne mase, plačnih postavk to ni predvideno. Jaz sem tudi to sindikatom jasno povedal. Mi smo proračun za leto 2014 pripravili na podlagi dogovora o znižanju plač in o ostalih ukrepih iz meseca maja letos, kar pomeni, da bo treba ta denar, kot se strokovno reče, napraskati in ga zagotoviti s prerazporeditvami ali pa z nekimi drugimi varčevalnimi ukrepi znotraj plačnega konta, plačnih postavk. Sami dobro veste, da se proračun nikoli ne splanira v promil, da so vedno med letom prerazporeditve, zato ZIPRO to vedno predvideva in zato se tudi na koncu leta vedno malo vzame tam, kjer ostane, in malo prenese tja, kjer zmanjka. Vedno je tako bilo, in to je nekaj popolnoma normalnega. Če nam bo uspelo zagotoviti v državnem proračunu vseh 60 milijonov, kolikor je treba za to plačati, jasno, da bomo to naredili. Če pa te možnosti ne bo, potem bomo šli pa po obrokih. Res bi opozoril še enkrat. V zakonu piše, najkasneje do takrat, tako da ljudje vedo, da imajo garancijo in da ne bodo šli v nove tožbe in v izvršbe, ker bi radi ta stampedo, ki se je začel, ustavili. Če se bo le dalo bomo plačali prej. Ni pa res, da vedno za plače zmanjka. Letos nekaterim proračunskim uporabnikom kaže dobro, ker smo se maja dobro pogajali. Ja, če ne bi bilo teh pogajanj v maju mesecu, bi tenko piskali. Decembra novembrskih plač več ne bi mogli izplačati.
Hvala. Besedo ima Matevž Frangež.
Najprej moram reči, da razumem logiko gospoda Vizjaka. In če kje zaupam gospodu Vizjaku, je to prav naložbena politika. Če on kupuje delnice Telekoma Slovenija, bi rekel, dajmo jih vsi. Ta logika ima svoj rezon. Mislim pa, da bi bilo dobro, da ta državni zbor vendarle pričakuje od vlade, in podobno je dejal tudi minister, da to skuša realizirati na najcenejši možni način.Treba pa je upoštevati, da morda fiskalne možnosti realizacijo te obveznosti v prihodnjem letu ne bodo omogočele. Zato mislim, da je tudi z vidika vlade, njenih obveznosti in položaja Slovenije na trgu ugodneje, da ohranimo rešitev, kot je predlagana z izvirnim predlogom zakona. Toliko o tem. Kar se tiče starih kosti in okostnjakov, ki jih očitno najdemo v omarah, obstaja zelo preverljiva metoda z ugotavljanjem starosti ogljika v kosteh, s katero je mogoče ugotoviti starost tudi zelo, zelo starih, tisočletja starih organizmov. Bilo bi zanimivo uporabiti ogljično metodo tudi v tem primeru. In v tem primeru bi ugotovili, da je v tisti vladi, ko je bil minister Rado Bohinc in ko je pobudo menda za ta zakon dal pokojni dr. Drnovšek, dr. Gregor Virant bil državni sekretar. Drugič. Dobro bi bilo ugotoviti, ko danes vsi obtožujete Irmo Pavlinič Krebs, ministrico Pahorjeve vlade iz stranke Zares, ki je danes ni tukaj in se ne more braniti, da je pravzaprav napor Pahorjeve vlade v letih 2009 in 2010 bil usmerjen v to, da se zaustavijo fiskalno nezaželeni učniki plačne reforme. Ne Zakona o sistemu plač v javnem sektorju, pač pa plačne reforme in kolektivne pogodbe, ki jo je podpisal ne več državni sekretar, pač pa, brez zamere, minister dr. Gregor Virant. In v tem pogledu pričakujem, ker ste sami, gospod minister, ob uvodni predstavitvi tega zakona v tej dvorani omenjali okostnjake in tega okostnjaka po verjetno neogljični metodi zelo natančno locirali pod odgovornost Irme Pavlinič Krebs, da ste toliko korektni in tukaj priznate tudi neko svojo odgovornost za to, da smo pri plačnih razmerjih in pri odpravljanju plačnih nesorazmerij prišli do sem, kjer smo. Jaz vas za to ne obtožujem, jaz vam tudi priznam iskren napor in tudi dosežek, da ste se takrat in danes pogajali, in verjamem da to ni lahko. Želim pa zelo jasno poudariti, da je to dolga brada, da se tudi s to plačno uravnilovko, ki je bila takrat dosežena, sam ne bi hvalil. Jaz mislim, da je ob kakšnih fiskalnih rezultatih pa prineslo, bom rekel, tudi ekstremno škodljive posledice. Naj samo omenim, da je bila tista sprememba v prvem mandatu Janševe vlade ocenjena na 300 milijonov evrov, izkazalo se je, da obsega 600 milijonov evrov, torej enkrat več. To je bil tudi eden od razlogov, zaradi katerih imate danes tukaj prisotni venomer priložnost napadati Pahorjevo vlado zaradi ekstremne rasti zadolževanja države. To zadolževanje je bilo potrebno tudi zato, skoraj natančno lahko rečemo v polovičnem znesku, da so se realizirale obveznosti, ki jih je država nase prevzela takrat. Tudi v času, ko je dr. Gregor Virant bil minister za javno upravo. To je tema, dragi moji. Ves čas govorite o odgovornosti, ves čas iščete krivce, nisem jaz začel, tokrat ne, in treba je osvetliti stvar v daljšem časovnem roku. Ker ta problem ni bil ustvarjen leta 2010. Ta problem ima daljšo brado, je pa res, da je v tistih letih skušal na razumen način in kolikor je bilo mogoče tudi v dogovoru s socialnimi partnerji fiskalne posledice tega omiliti. Jaz mislim, da bi bilo to korektno za poznavanje zgodovine in za njeno korektno politično kvalifikacijo. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima minister dr. Gregor Virant.
O teh stvareh je treba govoriti čim bolj precizno. Jaz se danes v to zgodovino ne bi vračal, če me ni bi ravno izzvali, kajti te stvari so precej kompleksne in zapletene in so res za poznavalce. Ampak mislim, da tudi poslanci dostikrat poslušate kritike ali pa neke pavšalne izjave in komentarje o tako imenovani plačni reformi in mislim, da še nikoli nisem imel zares priložnosti, da bi to pojasnil. Pa ne bom zdaj predaval pol ure, da se ne boste ustrašili, v dveh minutah lahko to razložim. Poglejte, plačna reforma se je v resnici začela leta 2002 z omenjenim zakonom. In v resnici sta bila predvsem ta dva idejna očeta, ki sem ju prej omenil. Res sem bil jaz takrat državni sekretar, nisem nič kaj sodeloval pri tem zakonu, pa tudi če bi, me tega ne bi bilo sram, ampak bi bil ponosen, ker ta plačna reforma, ta zakon je v bistvu prinesel red v sistem plač javnega sektorja, ki ga prej ni bilo. Prinesel je enotnost, prinesel je preglednost, prinesel je urejenost in prinesel je začetek pogajanj, ki so se zaključila leta 2008. Zelo zmotno je prepričanje, da je leta 2008 neka vlada javnim uslužbencem, javnemu sektorju podarila neko zvišanje plač. Vi morate vedeti, da so plače v javnem sektorju od leta 2003 pa do leta 2007, ko so pogajanja trajala oziroma do leta 2008, ko so pogajanja trajala, praktično stale in da je ves javni sektor čakal in dobil obljubo, da bodo zato, ker bodo plače stale, da se bo ta denar, ki se na ta načni akumulira, da bo usmerjen v odpravo tako imenovanih plačnih nesorazmerij, se pravi da bodo višje plače dobili tisti, ki so podcenjeni. Ve pa se, kdo so bili podcenjeni, od medicinskih sester, zaposlenih v kulturi in na nekaterih drugih področjih. Leta 2008 s podpisom kolektivne pogodbe in s predvidenimi zvišanji plač ni šlo za nobeno darilo nikomur, ampak je šlo za to, da se na podlagi dolgoletne zamrznitve plač te stvari poravnajo, od leta 2003 do 2007 so plače v gospodarstvu zrasle za 14 % realno, v javnem sektorju pa za 2,2 %. In ljudje so čakali čakali čakali. Potem so prišle kolektivne pogodbe in ironija usode je hotela – to pa je ironija javnega sektorja, da ravno takrat, ko je javni sektor dobil tisto, kar mu je pripadlo, je pa udarila gospodarska kriza. Junija so bile podpisane kolektivne pogodbe, ni bilo še junaka takrat med našimi makroekonomisti, ki bi kakorkoli napovedal, da bomo imeli težave z izplačili tega v naslednjih letih, ga ni bilo. Takrat so opozarjali, pazite, na inflacijo. Takrat so rekli, da bo problem inflacija, ko bomo imeli tako rast še naslednja leta, da bo inflacija problem. Junija 2008. Toliko o makroekonomskih napovedih, ki so včasih primerljive z Arsom in njegovimi napovedmi. In seveda je Pahorjeva vlada, in tukaj vam dam prav, gospod Frangež, naredila tisto, kar naredi menedžment v vsaki firmi, ko pride kriza, je treba nivo plač prilagoditi. S tem da je imela Pahorjeva vlada to srečo, da ni bilo treba nižati plač, ampak je lahko zgolj odložila povišanja, to je pa lažje narediti. In dokazljivo je, da bi v krizo, če ne bi bilo plačne reforme javnega sektorja, vstopili za približno 10 do 15-odstotno višjo plačno maso. Se pravi, približno 300 do 400 milijonov več bi plačali na leto za plače v prvem letu krize, če ta reforma, za katero si ne lastim zaslug, ker pravim, da so jo začeli drugi, ne bi bila. Stvari so nekoliko kompleksnejše. Jaz danes nisem na nikogar s prstom kazal. Edino treba je pa vedeti, da to, kar danes počnemo in zakon, ki ga danes sprejemamo, sprejemamo zaradi neke pravne napake, ki je bila narejena v letu 2010. Gotovo ne naklepno. Gotovo je bilo storjeno z namenom, da se prilagodi plačna masa realnosti, vendar ni bilo pa storjeno na pameten način. Dalo bi se takrat to zadevo rešiti tako, da bi stala. Če bi se malo bolj poslušalo še drugo skupino sindikatov, ne samo ene skupine sindikatov. Čisto malo je bilo treba.
Hvala. Repliko ima Matevž Frangež.
Gospod minister, naj vas popravim samo v tej navedbi. Vi ste danes v uvodni obrazložili začeli kazati s prstom, ob vaši uvodni predstavitvi za to govornico ste pokazali s prstom. Naj pa rečem samo to. Gospod minister, naloge na tem področju niso še zdaleč ne opravljene. Veste, da smo v tem državnem zboru ves čas del neke bitke o tem, kako je treba porezati javno porabo. Največji del javne porabe so plače v javnem sektorju. Kot veste, Socialni demokrati in ne jaz osebno nismo med tistimi, ki bi to temo najbolj poganjali. Zato sem vam hvaležen, da ste predstavili danes nekatere podatke, ki se jih slovenska javnost preslabo zaveda. Namreč, da je javni sektor v pomembni meri nosil breme predvsem prevzema evra, in da se je že v tistih letih pred prevzemanjem evra odpovedoval rasti plač. Danes pa smo v soočenjih s posledicami. Odprava plačnih nesorazmerij je ena od teh posledic. Te posledice pa so tudi vsebinske in se kažejo v padcu kakovosti tega javnega sektorja, javne uprave pa tudi vrste javnih storitev. Jaz večkrat dam primer, dober učitelj vsakič, ko pride v zbornico, sreča tudi slabega učitelja. Na njuni plači se kakovost v njunem delu ne pozna. In dober učitelj vsak dan ob srečanju slabega učitelja dobi sporočilo, da se mu ne splača več truditi. In enako velja za dobrega in slabega policaja, dobrega in slabega vojaka, dobrega in slabega sodnika ali dobrega in slabega uradnika na vašem ministrstvu. Tukaj bo treba pristopiti k realizaciji tistega, za kar se je ta koalicija tudi dogovorila, in to je, da bomo v večji meri priznali kakovost opravljenega dela na plači, ki jo bo na koncu javni uslužbenec prejel. Če mene vprašate, imate za realizacijo te zaveze v meni osebno zaveznika tudi za to, da pristopimo k selektivnemu odpuščanju, ker mislim, da je mogoče z boljšim nagrajevanjem, motiviranjem dobrih uslužbencev v javnem sektorju dosegati bistveno boljše rezultate tudi z nekoliko manjšim številom ljudi.
Hvala. Besedo želi minister dr. Gregor Virant.
Se opravičujem. Odkril sem to čudovito podrobnost, da glede na to, da mi poslovnik danes omogoča, da se tako rekoč kadarkoli oglasim, pa vseeno ne bom preveč moril z razlagami. Gospod Frangež, s tem kar ste zdaj povedali, se v celoti strinjam, bi lahko rekel. Javni sektor je en del bremen gospodarske krize nedvomno nosil in čutil. Kaže se to predvsem v zniževanju nivoja pravic in v zniževanju plač. V javnem sektorju so se plače konkretno znižale, in kot sem rekel, če gledamo rast od leta 2003 pa do dandanes, bomo videli, da je bila kumulativna rast v gospodarstvu kar znatno višja, kot je bila kumulativna rast plač v javnem sektorju. In še posej to velja po letu 2008. Tu je Pahorjeva vlada en del tega posla, prilagajanja plačne mase gospodarski realnosti opravila, drugi del je opravil ZUJF, tretji del smo opravili letos s sklenitvijo dogovora o dodatnih ukrepih za niveliranje plačne mase v javnem sektorju. Napaka, ki se je vlekla skozi vsa ta leta, pa je bila, da se je v javnem sektorju preveč zaposlovalo, in to je poviševalo maso plač. Tudi če ti nižaš plače, če na drugi strani zaposluješ ljudi, je na koncu strošek dela višji. In to se nam pa vleče od nekdaj. In spet podatek, ki ga javnost malo pozna. Veste, kateri del javnega sektorja je glede tega še najbolj restriktiven? Državna administracija. Ta se je od leta 2005, ko se je začel t .i. projekt minus 1 %, zmanjšala v svojem civilnem delu za več kot 15 %. In konstantno zmanjšuje število zaposlenih, medtem ko žal v zdravstvu, šolstvu, sociali in kulturi število zaposlenih raste. Šele ZUJF je ta trend v precejšnji meri obrnil. Tu pa je velik problem. Glede tega, kar pa ste nazadnje povedali, vas bom pa še kako prijel za besedo, kajti mi imamo osnutek sprememb zakona o sistemu plač v javnem sektorju že pripravljen, gre prav v to smer, v smer poenostavitev in večje fleksibilnosti. To smo naredili tudi na podlagi ene ocene, ki jo je naredil OECD, ki je našo plačno reformo ocenil zelo pozitivno, kot velik korak naprej, hkrati pa nam sugeriral, da v naslednjih korakih naredimo predvsem popravke v smer večje fleksibilnosti. Jaz sem velik zagovornik tega, da je treba pri plačevanju bolj upoštevati delovne rezultate, delovno uspešnost, sem tudi zagovornik tega, da se gre v odpuščanje, ne iz poslovnih razlogov, ampak v odpuščanje nesposobnih v javnem sektorju, in mislim, da se bomo v letu 2015 tega morali lotiti. Če prav razumem, imam tukaj podporo poslanske skupine – ali samo gospoda Frangeža? Aha, dobro, en glas je en glas.
Hvala lepa. Naslednja ima besedo gospa Alenka Bikar.
Hvala lepa. Lep pozdrav. Na matičnem delovnem telesu, pa tudi danes v razpravi je bilo že večkrat povedano in poudarjeno, da z zakonom, ki je pred nami, popravljamo krivico, popravljamo napako, ki se je zgodila v preteklosti. Rešujemo zadevo, za katero pravzaprav, kolikor je meni znano, ni nihče odgovarjal. Namerno ali nenamerno. Pa ne samo v tej zadevi. Tudi sicer se tukaj v državnem zboru velikokrat srečujemo z nekimi zgodbami, sklepi, ukrepi, odločitvami, ki ne da so samo napačne, celo škodljive so, vendar na koncu nihče za to ne odgovarja. Če bi v prihodnje več odgovornih ljudi tudi prevzelo odgovornost za svoje odločitve, no, potem bi bilo verjetno tudi takšnih zakonov, kot je danes pred nami, manj. Sem prepričana. Žal je tako, da naša vlada zdaj plačuje grehe oziroma napake prejšnjih vlad. Prav je torej, da je zakon pred nami. Z zakonom tako določamo način izplačila, zagotavljamo enako obravnavo vseh javnih uslužbencev, ki so upravičeni, ne glede na to, ali jim je bila pravica priznana s sodno odločbo ali ne, zagotavljamo pregleden in enoten način izplačila za vse upravičence, preprečujemo dodatne stroške sodnih postopkov, preprečujemo negativne vplive na sodne zaostanke in tudi ne nazadnje, kar je zelo pomembno, ohranjamo vzdržne javne finance. Glede samega amandmaja SDS moram reči, da je še včeraj SDS na matičnem odboru v svoji skrbi za dobro države nasprotovala izplačilu razlike ter celo z nekim drugim amandmajem in sklepom, ki je, mimogrede, bil celo sporen, kajti v amandmaju je želela, da naj Ustavno sodišče Republike Slovenije o ustavni pritožbi odloči v najkrajšem času. Sporno je seveda z vidika enakosti obravnave, saj ima Ustavno sodišče svoj poslovnik, kdaj naj o tem odloča. Želela je torej, da naj Državno pravobranilstvo vloži ustavno pritožbo, s katero bi naj država dosegla, da se razlika sploh ne izplača. Danes pa je ta ista SDS vložila nov amandma, kjer predlaga, da naj se izplačilo razlike opravi v enkratnem znesku najkasneje do konca meseca februarja 2014 skupaj s pripadajočimi zakonskimi zamudnimi obrestmi. Moj kolega Matjaž je sicer že ugotovil, da je to malce konfuzno – se vam ne zdi? Kar se pa tiče amandmaja SDS, ki se ne strinja s sodbo Vrhovnega sodišča in želi, da se država na to odločbo pritoži na Ustavno sodišče, ups, oprostite, danes to ne želi več. Danes želi, naj se izplača, in sicer že do aprila leta 2014, Ne podpiram. Zakon bom podprla. Prvič, ker tudi predstavniki sindikatov, ki zastopajo 90 % vseh zaposlenih v javni upravi zakon podpirajo in želijo, da se čim prej začne izvajati, vendar so razumni in se zavedajo, da tega ni mogoče v celoti opraviti naenkrat, do februarja leta 2014. Pristali smo, da se izplačilo opravi v dveh obrokih. In drugič. Ne želimo si dodatnih 100 tisoč novih tožb na sodišču, če zakon ne bi bil sprejet. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Sonja Ramšak je naslednja prijavljena.
Hvala lepa za besedo. Kolegici bom najprej replicirala. Očitno ni bila na seji odbora oziroma je nekako narobe razumela, kaj smo govorili. Tudi včeraj smo mi rekli, da če že mora priti do izplačila, pa naj se to opravi v enkratnem znesku. Zaradi tega smo tudi vložili ta amandma, o katerem zdaj sploh ni bilo veliko govora. Bilo je samo z vaše strani, vsi ostali so govorili vse drugo, o celotni plačni reformi, ne pa o tem amandmaju. Kar se pa tiče tega, da smo z našim amandmajem na seji odbora predlagali oziroma spraševali smo ministra, ali so bila izkoriščena vsa redna in izredna pravna sredstva, da se zavaruje javni interes. In ni res, da tega interesa ne bi bilo možno zavarovati. Namreč ravno zaradi te hude finančne krize, o kateri je tudi minister govoril, ko govorimo, da ni denarja, smo na ta način dejansko hoteli tudi zavarovati ta interes. Ustavno sodišče je že v eni podobni odločbi povedalo, da je ustavna pritožba možna tudi s strani države, in to takrat, ko ne nastopa kot oblastni organ, ampak nastopa kot delodajalec. V eni taki podobni zadevi je že dopustilo to ustavno pritožbo. Toliko za razumevanje. Zakaj smo se odločili, da vložimo ta amandma, o katerem bi naj tekla zdaj razprava? Zato, ker smatramo, da je nedopustno, da prelagamo, če želite, da se izvršijo sodbe sodišč, se naj izvršijo takoj in ne povzročajmo znova stroškov z zamudnimi obrestmi, ker nihče ne more dati v tej dvorani garancije, da javni uslužbenci kljub sprejetemu zakonu ne bodo šli v izvršbo sodne odločbe, ker imajo vso pravico in vso možnost. Če mene osebno vprašate, bi bilo najboljše, da se dejansko opravi izplačilo do 31. decembra 2013 in ne premik v letu 2014. Zakaj? Tudi zaradi tega, kar smo pred kratkim sprejeli, to je sprememba zakona o dohodnini, ko smo odpravili indeksacijo in javni uslužbenci bodo tako ali tako tudi na škodo tudi zaradi tega. Če pa gledamo s položaja države, pa bo država dejansko plačala visoke zamudne obresti, se pravi po 8,5 % zakonskih zamudnih obresti, ki so danes, lahko se celo še povišajo, namesto da bi uporabila druge vzvode, šla takoj v izplačilo in ne povzročala dodatnih stroškov glede zamudnih obresti. Vsi vemo, da ima država depozite na banki in če bi te depozite namenila zdaj za poplačilo tretje četrtine plačnih nesorazmerij, bi se izognili plačilu zamudnih obresti v tako visokem znesku. Vsi vemo, da so depoziti na banki obrestovani po 3,4-odstotni obrestni meri in nekateri si želijo, da bi se odmik naredil čim kasneje, ker bo na ta račun javni uslužbenec tudi pridobil več. Če pa pogledamo, da ima država več kot 3 milijarde depozitov in če bi takoj iz teh depozitov plačala, bi prihranila okoli 6 milijonov evrov. 6 milijonov evrov pomeni skoraj 5,5 milijona tega, kar smo komaj vrnili na področju prostovoljnega gasilstva in reševanja, za delovanje prostovoljnih gasilcev in reševalcev in podobno. To niso majhni zneski. Morda se nekomu, ki govori o milijardah, zdijo majhni zneski, ampak v bistvu gre pa za visoke zneske. Prihranki bi bili tudi, če bi izdala, recimo, zakladne menice, s čimer bi lahko prihranili 7 milijonov, in še in še. Če pa govorimo o plačni reformi na splošno in kdo je kriv, mislim, da so bile do zdaj vse vlade krive. Iskati krivca in da padajo okostnjaki, je v bistvu nedopustno, če vemo, v kakšni situaciji se nahaja država. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Replika, gospa Bikar, izvolite.
Želela bi samo pojasniti. Seveda sem bila na matičnem odboru, kjer sem poslušala vse razprave, tako vaše kot odgovore ministra, ki je razložil, da je to sodba Vrhovnega sodišča, da je to to in da so poskušali vse možne variante, kar bi lahko. Da bi pa sama država proti državi vložila ustavno pritožbo, je pa rekel sam minister, da bi bilo, milo rečeno, smešno. Kar se pa tiče amandmaja, da še nismo razpravljali, sem ga pa imela možnost prebrati in sem videla, da je bil vložen, zaradi tega sem govorila o njem. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Sem videla še željo po razpravi, zato odpiram možnost za prijavo. Prijavljenih je 6 razpravljavcev in razpravljavk. Prvi je gospod Jožef Horvat.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovane kolegice in kolegi! Jaz se ne bom ukvarjal z ugotavljanjem starosti po metodi, ki jo je kolega Frangež opisoval, in ne z izotopom ogljika C-14, ki ima razpolovno dobo 5 tisoč 730 let, ampak z amandmajem Slovenske demokratske stranke k 3. členu. Jaz bom ta amandma podprl, ker logično sledi temu, kar smo pravzaprav povedali v stališču Poslanske skupine Nove Slovenije, in ker logično sledi načelom dobrega gospodarja. Ne bi podprl tega amandmaja, če bi mi glede proračuna Republike Slovenije danes imeli likvidnostne probleme. Teh problemov nimamo, kar je sam gospod minister dr. Čufer povedal, da jih nimamo, saj smo se zato zadolžili. Za financiranje proračuna smo se 15. 11. 2013 na nek sicer čuden način in zelo, zelo drago zadolžili za 1,5 milijarde evrov. Gospod minister je povedal, naj vas spomnim, ko smo ga spraševali, zakaj smo se zadolžili tako naenkrat, čez noč, je povedal, za financiranje proračuna Republike Slovenije. Nekoliko drugače je govorila gospa Alenka Bratušek, ampak to zdaj ni pomembno. Mi imamo denar, država ima denar, da lahko v enkratnem znesku to napako – to je napaka – poplača. Kako bodo reagirali davkoplačevalci, ko jim bomo izračunali oziroma so si že sami izračunali, da bodo zamudne obresti stale 5 milijonov evrov, tako na palec izračunano? Zamudne obresti bodo, če bomo drugo polovico te napake popravili šele v začetku leta 2015, res je, da je rečeno najkasneje, bodo zamudne obresti v višini 5 evrov. Neka tekstilna tovarna, ki dela tako imenovane lon posle in recimo da šiva srajce, mora za 5 milijonov sešiti več kot en milijon srajc. Ja, več kot en milijon srajc, da zasluži v lon poslih 5 milijonov. Ampak izgleda, da smo se nekako navadili, pa dobro, pa pet milijonov, pa to ja ni nič, saj niti ni milijarda. Gre v bistvu za načelo dobrega gospodarja in zato je smiselno ta amandma odpreti. Vse ostalo je dejansko nasilje nad državnim proračunom oziroma nasilje nad tistimi, ki državni proračun polnijo.
Hvala lepa tudi vam. Gospod Franc Bogovič, izvolite.
Lep pozdrav podpredsednica, kolegice in kolegi! Sam in tudi v Slovenski ljudski stranki bomo amandma kolegov iz SDS podprli. Razlogi so bili že nekajkrat pojasnjeni danes. Gre tudi za to, da moramo tudi z državnim denarjem, predvsem sedaj, ko ga je vsak dan manj, zelo gospodarno ravnati. In to, da za več kot leto in naprej podpišemo in uzakonimo, da bomo izplačali 8,5-procente obresti, zagotovo ni gospodarno dejanje. Razumem okoliščine, v katerih je minister tudi sprejemal ta dogovor oziroma sam je tu priznal, da ni šlo za noben pogajalski uspeh v tem delu. Da bi bil lahko pogajalski uspeh dosežen oziroma da bi si na koncu podali roke eni in drugi in bili na nek način eni in drugi zadovoljni, bi morala biti volja na obeh straneh. Sam ocenjujem, da je na tej točki zmanjkalo tiste dobre volje, ne toliko pri vladnih predstavnikih, ampak v okviru sindikatov, ki so zastopali delavce, ki imajo iztožljive pravice in so imeli tudi sami najbrž en omejen okvir, kaj lahko izpogajajo in kaj ne. Zato mislim, da je ta amandma, s katerim se poskuša doseči to, da se čim prej izplača to, kar je treba izplačati, koristen in tudi gospodaren, kot sem že dejal. Razlogi, ki so bili pojasnjeni, kar se tiče likvidnosti, so tudi pozitivni, ni problema to izplačati. S tega mesta lahko rečem, da smo mi za to breme vedeli že takrat, ko smo sestavljali proračun. Lahko bi pri proračunu to še naknadno predvideli, tudi z amandmaji bi lahko to predvideli, a tega nismo naredili. Če je potreba po rebalansu, jaz vam tu obljubim glas za to spremembo, pa če naredite rebalans proračuna letos ali pa do februarja, vsekakor pa mislim, da je to dobro sporočilo. Verjamem, da bodo kolegi v vladi to dobronamerno navodilo upoštevali, verjamem pa tudi, da danes amandma, glede na razprave, po vsej verjetnosti ne bo sprejet. Pri tej točki, mislim, da se je razprava razširila tudi na druge okoliščine, da preidemo na to dejstvo, pri katerem enostavno v tej državi ne želimo vsi skupaj, pa ne govorim sedaj za vladne predstavnike koalicija–opozicija, ampak družbo v celoti, priznati, da so se stvari s koncem leta 2008, ne samo pri nas, ampak v celem svetu drastično spremenile. Pred seboj imam tudi poročilo primanjkljajev, dolg države, oktober 2013, kjer so grafi za kakšno leto nazaj. In ti grafi so več kot zgovorni. Ko se je ta plačna reforma sprejemala, nam je javni dolg padal, tako da smo leta 2008 prišlo do 22 %, primanjkljaj je padal in potem zaradi vseh okoliščin imamo sedaj povsem obratno sliko. Zato mislim, da je tudi to izhodišča, kar je že danes tudi kolega Frangež omenil, eno dobro izhodišče, da se bomo znali obnašati v bodoče, ko bo zagotovo potrebno v družbi odpreti en dialog in nekatere stvari enostavno spremeniti. Tudi sam nisem za to, da lahko plače v javnem sektorju še kar nižamo v nedogled in da bomo vsako leto nekaj procentov porezali in da bomo s tem naredili velik uspeh. Mislim, da imamo dejansko s to uravnilovko v javnem sektorju zelo velik problem, da je veliko ljudi, ki dejansko delajo pod pričakovanji, kot bi morali delati, zato bi bilo treba z boljšim sistemom tudi nagrajevanja, tudi s tem, da to delovno mesto ne bi bilo tako stabilno, kot je danes, vzpostaviti to konkurenčnost tudi v javnem sektorju. Predvsem pa mislim, da bo treba poseči v to, da si bomo spet priznali, da smo v teh dvajsetih letih na marsikaterem podsistemu države tudi kaj naredili napak in da neke stvari, ki smo jih vgradili v sistem, enostavno ohranjamo, in za ta namen tudi potem včasih po nepotrebnem rabimo dodatne zaposlene. Tako da mislim, da nas v tej družbi čaka obširna debata, veselim se tega, kar je minister napovedal, da ima pripravljen zakon, kajti sam sem trdno prepričan, da je ta rigidnost tudi v javnem sektorju in pa stabilnost teh plač na nek način tudi ovira v enem dobrem konkurenčnem boju med temi delavci, predvsem pa velika ovira za to, da bi mladi sploh stopili v javni sektor, ker mislim, da sveže krvi v javnem sektorju enostavno manjka in bi jo na ta način tudi lahko pridobili. Kar se pa tiče tistih statistik okoli plač pa primerjave javni: zasebni sektor, bodimo toliko korektni in povejmo, da je v teh zadnjih letih se štelo nad desettisoče delovnih mest na leto, ki smo jih izgubljali v gospodarstvu, in to ravno v tisti kategoriji najnižje plačanih. Statistika je včasih zelo zanimiva in pa rast plač v gospodarstvu, povprečne plače odraža tudi to, da ni več tekstila, ni več pridelovalne industrije in so ta razmerja porušena.
Hvala lepa. Mag. Majda Potrata, izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Od šestih ur dela odbora sem spremljala pet ur, ampak v tisti prvi uri, ki mi manjka, so tako ali tako razčiščevali razmerja med seboj samo sindikati. Kar je razumljivo. Smo že povedali, zakaj. Zato gledam predlagani amandma iz konteksta razprave, opravljene na odboru. Tukaj bi rekla, da ima predlagani amandma slabo oceno za umetniški vtis. Pa ne gre samo za umetniški vtis, ampak gre samo za vsebino, ki jo bomo pojasnila, v čem vidim glavno slabost tega amandmaja. V petih urah smo ne vem kolikokrat, pa nisem štela kolikokrat, poslušali zahtevo o ustavni pritožbi. Ko so kolegice in kolegi iz SDS primerjali neprimerljivo, različne ustavne odločbe in še marsikaj drugega, in ko se je končalo navsezadnje, to je treba povedati, tudi z napovedjo, da odgovorna oseba, to je minister, lahko računa z ustavno obtožbo ali celo s tožbo zaradi opustitve dolžnega ravnanja in še kaj drugega je bilo povedanega. Torej tako daleč je šlo. Zakaj na to opozarjam? Zakaj vidim razliko med tistim, o čemer se je govorilo na odboru, in tem amandmajem. Kakšen bi bil končni izplen ali učinek ustavne pritožbe? Zagovorniki ustavne pritožbe ne bi mogli vztrajati pri njej, če ne bi verjeli v to, da bo Ustavno sodišče presodilo, da se je Vrhovno sodišče zmotilo, torej reklo, da uslužbenci niso upravičeni do odprave razlik. Potem pa se postaviti s tem amandmajem v zagovornike javnih uslužbencev, je pa zame sprevrženo. Po tistem, ko ste storili vse, da tega državi ne bi bilo treba izplačati, po tistem, ko je bilo razloženo ne vem kolikokrat, da je ustavna pritožba sredstvo za varovanje človekovih pravic in da tu ni država tista, ki bo varovala svoje pravice, ampak jaz vidim tako, da so bile prizadete pravice javnih uslužbencev. Zato nisem mogla zagovarjati ustavne pritožbe, poleg vsega tistega, kar je bilo povedano. In dovolite, če se danes škandaliziramo zaradi tega, da je bil sprejet nek zakon, katerega slabe učinke odpravljamo s tem zakonom, bi z vztrajanjem pri ustavni pritožbi znova storili nekaj, za kar ni bilo nobenega zagotovila, da bi bila ustavna pritožba uspešna. Da ne govorim o tem, da sploh državni zbor ali odbor ne more nalagati ministru ali vladi, kaj naj stori. Moramo tehtati svoje predloge in svoje ravnanje tudi v kontekstu zagotavljanja pravne varnosti in postulatov pravne države. In zato se mi zdi to nedopustno, kar zdaj delamo, ker nočemo obesiti SDS odgovornosti, da je hotel zaustavljati sprejetje zakona, za katerega trdi, da je treba to storiti čim prej, da bo zamudnih obresti čim manj. Saj vsak ve, da denarja ni. Saj vsak ve, v kakšni situaciji smo v tej državi. Zato je treba biti pa v svojih predlogih vendarle vsaj malce konsistenten. Kar pa zadeva plačno reformo – pa moram reči, da sem jaz eno svojo zavezo tudi prekršila v zvezi s tem zakonom. Vložila sem zahtevo za presojo ustavnosti člena, ki je govoril o prevedbi plač, tistih prejšnjih plač v nov plačni sistem, ker nov plačni sistem ni našel dobrega odgovora za prevedbo vseh plač, v vseh poklicih, zlasti v umetniških, mislim pa na tiste plače na RTV ali pa v ljubljanski Drami ali še kakšne druge. Jaz se seveda lahko strinjam z ministrom v marsičem, ampak treba je povedati, da je statistični urad objavil podatke, po katerih so učiteljske plače na ravni izpred sprejetja evra. Toliko da vemo, kako je s temi rečmi. In da se v nekaterih poklicih, ki opravljajo javne službe, ne da stvari preprosto seštevati in deliti, in da je treba vedeti, kako pride Ajpes do tistih podatkov o povečevanju zaposlenih [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Mag. Katarina Hočevar je naslednja.
Hvala za besedo. Jaz bi si danes želela, da bi lahko podprla amandma poslancev SDS, vendar žal je proračunska realnost drugačna, zato verjamem, da bosta tako minister Virant kot minister za finance Čufer poiskala rešitve, da bo obresti čim manj, da bodo ti zamiki oziroma da bodo ta sredstva javnim uslužbencem ne najkasneje, ampak čim hitreje izplačana. Te naše razprave včasih pripomorejo tudi k temu, da se kaj naučimo. Mislim, da smo se včeraj nekaj naučili, ali je ustavna pritožba možna ali ne, me veseli, da je danes tudi gospod poslanec Frangež se naučil, kaj sploh pomenijo plačna nesorazmerja. Tudi jaz, odkar sem poslanka, sem jih že veliko slišala kot tako imenovana Virantova poslanka na račun tako imenovane njegove plačne reforme. Ampak nekaj bom rekla, če vemo zdaj, kaj pomenijo nesorazmerja, če bi mi v to krizo vstopili s starim plačnim sistemom, potem nam pa samo bog lahko pomaga. Tako kot je rekel že minister Virant, bilo je nepregledno, zamegljeno in kakšnih nižanj oziroma sporazumov si sploh ne predstavljam, kako bi jih sklepali. Če navedem samo en primer. Zdaj imamo 65 plačnih razredov in država se lahko s sindikati pogaja, da, ne vem, se plače znižajo za en plačni razred. V prejšnjem sistemu so bili tako imenovani količniki, kjer je bila nominalna razlika, da je svetovalec napredoval za en plačni razred, pa se mu je to poznalo 20 evrov, ko je napredoval pa podsekretar, se mu je pa to poznalo 200 evrov. In ta nepreglednost, zamegljenost, nejasnost, dodatki so nekje znašali več kot osnovna plača, so dokaz za to, da pravim, hvala bogu, da imamo novo plačno reformo, pa naj bo Drnovškova, Bohinčeva ali pa Virantova. Pa povedala bom še to, ko nekateri pravijo, kako očitamo za nazaj itn. Poglejte, cilj je jasen. Seveda je bilo treba omejiti tudi sredstva na plačah, ampak poti so pa lahko različne. Prejšnja vlada se je pač lotila varčevanja na neizplačilu nesorazmerja. Naj pa spomnim, kako se je pod prejšnjo Janševo vlado tudi delanja reda na sistemu javnih uslužbencev, mislim, da je bilo to zadnje leto vašega ministrovanja, lotil minister Virant pri prevozih. Poglejte si podatke, kako so bili omejeni prevozi v javnem sektorju. Ravno tako neurejen sistem. Uslužbenci so se vozili iz Novega mesta, iz istega kraja, pa vsak, ki je prinesel različne karte za vlak, za avtobus, pa se je to kar vse izplačevalo. Pa je v bistvu bilo transparentno in z enim soglasjem tudi kadrovskih uslužbencev po ministrstvih z vladno uredbo to področje urejeno brez tožb in brez kakega velikega pompa. Če si pogledate podatke, boste videli, kako so se tisti prevozi, ki so bili tudi rak rana v sistemu javnih uslužbencev, uredili in zajezili. Upam, resnično, da po dveh letih poslanstva v Virantovi Državljanski listi, upam, da mi ne bo treba več poslušati očitkov na plačno reformo. Amandmaja, dragi kolegi, res ne morem podpreti, zaupam pa ministru Virantu, da bo to čim hitreje izplačano, tako da bo čim manj boleče za državni proračun. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Gospod Jerko Čehovin je naslednji govornik.
Hvala lepa gospa podpredsednica. Res je zanimivo poslušati, koliko novih strokovnjakov smo danes dobili v tem državnem zboru za različna področja. Seveda je zanimiv tudi ta ekskurz v zgodovino nastajanja tega zakona in razprava oziroma debata med nekdanjima ministrskima kolegoma v neki predprejšnji vladi, manj je bilo pa govora o samem amandmaju. Če jaz povzamem na kratko naše stališče, ki sem ga sicer že povedal. Dejansko mi skoraj zakona ne bi potrebovali, če bi ta amandma sprejeli. Je pa ta amandma malo, kolegi, hudomušen, če ne rečem, da skoraj pobalinski. Še zlasti, če gledamo, kako so te seje potekale v treh nadaljevanjih, ko je bilo praktično tri četrt časa namenjenega zahtevi SDS, naj Državno pravobranilstvo vloži ustavno pritožbo, s katero naj bi država dosegla, da se razlika sploh ne izplača. Sedaj pa predlaga, da se izplača v enkratnem znesku. Razumi, kdor more. Glede vse te skrbi za javne finance, za obresti in tako naprej, naj vas vseeno spomnim, tudi gospod Vizjak, pa brez kakršnekoli intence, da vas bi hotel užaliti, ampak nihče ni predlagal, da bi tudi tisto, kar je Ustavno sodišče nam vrnilo, tisti inkriminirani 143. člen, da bi tudi tistim ljudem, od katerih marsikdo ne bo dobil, ampak bodo dobili njegovi dediči, bomo 80 % razlike plačali šele aprila meseca naslednje leto. In smo jim izplačali samo 20 % takrat. Ni nobenega problema okrog javnih financ, obresti, ničesar. Bodimo, kot je že marsikdo tukaj povedal, konsistentni pri tem in dajmo povedati tudi po pravici, da bi še več stroškov si naprtili, če tega zakona ne bi sprejeli, ker potem bi pa direktno napotili 100 tisoč javnih uslužbencev na izvršbo sodišča in lahko si zamislimo, kakšno delo bi imela ne samo sodišča, ampak tudi mi, od odbora za pravosodje, ko bi ugotavljali, kako so se spet povečali sodni zaostanki in tako dalje in tako dalje, s tem da bi pa vzbudili tudi zelo slabo voljo med uslužbenci. Drugi del zakona se nanaša pravzaprav na to, da so vsi javni uslužbenci enakopravni, izenačeni. Da ni izvršljiva odločba samo za tistih 31 tisoč ljudi, za katere je sodišče v prvi in drugi stopnji odločilo, ampak da tudi vsi ostali dobijo, tako kot smo tudi vsi dobili regres za letni dopust za leto 2012 v letošnjem letu. Ta del tehnične izvedbe zakona je potreben prav zaradi tega, ker je bilo danes govora, zakaj je ta zakon sploh potreben, da se dejansko zagotovi enakopravnost vseh tistih, ki so na nek način bili prizadeti. Jaz sem tudi prepričan, da takrat, ko se je ta napaka ali pa slab zakon oziroma dogovor s sindikati sprejel, na katerega so tudi nekateri sindikati pristali, tudi tisti, ki so pristali takrat, tu se pa strinjam, bodo tudi deležni poračuna, pa so takrat pristali na to in so se dogovorili s takratno ministrico, ampak tako je. Mislim, da je tudi prav, da se ne dela razlik v nekem sektorju, s cmokom v grlu je treba včasih take zadeve pojesti. Ampak moram pa še enkrat povedati, da razprava na matičnem delovnem telesu ni šla v smeri tega amandmaja, ki smo ga danes dobili na mizo, ampak bolj v smeri očitkov med ministrom in med SDS, kako je treba vložiti to ustavno pritožbo in zakaj tega minister ne stori. Bolj je izgledalo to kot nek uvod v interpelacijo, ki se bo zgodila čez kakšen mesec. In sem tudi na odboru rekel, da je šlo bolj za suho vajo kot pa za vsebinsko razpravo o tem zakonu. Zakon bom tudi podprl in tudi v naši poslanski skupini ga bomo podprli z željo, da bi se čim prej, če uporabim ministrove besede, napraskal ta denar [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Repliko ima gospa Sonja Ramšak
Bom zelo kratka. Ne bo toliko replika kot mogoče samo opozorilo. Kot sem že v svoji razpravi k temu amandmaju povedala, da z zakonom ne bomo zadržali izvršb na sodno odločbo. Če ne želite, da bomo povzročili ne samo za zamudne obresti, ampak tudi za vse stroške, ki jih bo nosil delodajalec, to je pa v večini primerov država, vam sporočam, da sindikati, tisti, ki so nasprotovali temu zakonu, so se že odločili, da bodo nadaljevali s postopki izvršbe. Kaj to pomeni? Mislim, da gospod minister zelo dobro ve. V izogib temu, mislim, da je naš amandma v tem trenutku na mestu, da se čim prej izvede izplačilo tretje četrtine plačnih nesorazmerij, da preprečimo nadaljnje izvršbe in da s tem zmanjšamo stroške tako odvetnikov, vloženih izvršb in podobno.
Hvala lepa. Besedo ima minister.
Jaz sem prepričan, gospa Ramšak, da se bodo sodni postopki in izvršbe ustavile oziroma da se ne bodo vlagale nove. Poglejte, če imajo ljudje v zakonu zagarantirano, do kdaj najkasneje bodo dobili izplačilo prvega dela, pa do kdaj bodo najkasneje dobili izplačilo drugega dela, pa ves ta čas jim tečejo zamudne obresti, je pa res zelo nerazumno, če bi kdo kljub temu šel v izvršbo. Tudi če bodo kakšni sindikati, ki so se mogoče malo zaplezali s kakšnimi postopki, poskušali uveljavljati svoje in ljudi prepričevati, naj vlagajo izvršbe ali če bodo kakšni odvetniki želeli na ta način zaslužiti, poglejte, ljudje niso neumni, in sem prepričan, da bo zelo majhno število v to šlo. Statistika vloženih izvršb je praktično usahnila v zadnjih dneh. Prej so se pa vlagale dnevno, po nekaj sto jih je dobilosodišče. Ta stampedo smo malo ustavili sedaj.
Hvala lepa. Gospod Janez Ribič, izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani! Ocenjujem, da je predlog Slovenske demokratske stranke treba podpreti. Potrebujemo celovit družbeni dogovor. Treba si je naliti čistega vina in jasno povedati, da imamo lahko zgolj takšen javni sektor, kot si ga lahko privoščimo. Takšen javni sektor, kot ga lahko gospodarstvo dolgoročno financira. Takšen javni sektor, ki bo fleksibilen in znal nagrajevati pridne in ki bo znal deliti usodo gospodarstva. S tem bi tudi podobni zakonski predlogi, kot ga imamo trenutno pred seboj, bili preteklost, saj bi bilo dogovarjanje in sklepanje kompromisov med državo in zaposlenimi lažje. Zato bi bilo pametno izplačilo navedene razlike v plači izvršiti takoj, da ne naredimo še večjih stroškov z obrestmi za državni proračun, v katerem tako ali tako ni denarja in se računa na nove kredite. Zato se mi zdi pametno, da bi amandma Slovenske demokratske stranke podprli. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Ker obstaja še želja po razpravi, bom odprla možnost, da se prijavite. Prijavljena imamo še dva razpravljavca. Prvi je gospod Branko Grims. Izvolite, gospod Grims.
Spoštovani! Prej je minister rekel, da pri tistih pogajanjih, za katere sicer zdaj tudi sam že priznava, da niso bila noben dosežek, ni bilo ne zmagovalcev ne poražencev, vendar to ne drži. To, kar predlagate vi v tem zakonu in kar je bilo izpogajano, da se plačujejo zamudne obresti, je v resnici najdražja možna oblika kredita. Kar pomeni, da zmagovalcev najbrž res ni, so pa poraženci, poraženci so vsi davkoplačevalci, so podjetniki, je slovensko gospodarstvo. Vsi tisti, ki jih vsak dan privijate z novimi in vse višjimi davki do te mere, da slovensko gospodarstvo zamira in da smo edina država poleg Cipra V Evropski uniji, ki ji napovedujejo nov padec, novo gospodarsko katastrofo v naslednjih letih. To, gospe in gospodje, je resnica, in zato je treba podpreti amandma, ki ga predlaga SDS, da se to izplača takoj, ker je to kljub temu, da bo za to potrebno neko drugo zadolževanje, še vedno ceneje, kot pa je plačevanje zamudnih obresti. Ker je to najdražja možna oblika kredita. In tisti, ki se je tako izpogajal, oprostite, to niso nobena pogajanja.
Hvala lepa. Gospod Ljubo Žnidar, izvolite.
Spoštovane kolegice in kolegi, predsedujoča! Seveda bom amandma Slovenske demokratske stranke podprl, da se plačna nesorazmerja izplačajo takoj, seveda z dejstvom, ker je to najceneje za sam proračun. Danes je bilo govora o umetniških vtisih, o suhi vaji [[...]]Mene ti vtisi pa vaje, takšne ali drugačne, in zgodovina za nazaj ne zanima. Mene zanima samo čista matematika in kako ta matematika vpliva na državne finance in na državni proračun. In tukaj so dejstva jasna. Vračanja ni, poplačila je treba opraviti, in kar je za državo najceneje, to se pravi, takoj. Seveda po drugi strani imajo javni uslužbenci odlično naložbo. Če danes na banki vežemo sredstva na daljše obdobje, pridemo maksimalno tam nekje od 3,4 do 3,5 % obresti, tukaj pa imajo javni uslužbenci obrestovano z 8,5-procentno obrestno mero. To je dobra naložba. In glede na dejstvo, da niti v proračunu za leto 2014 niti za leto 2015 ni planiranih prav nobenih sredstev za to poplačilo, lahko računamo, da bo tukaj strošek za državni proračun ne pet, šest milijonov, kolikor se ocenjuje v skladu s temi roki, to se pravi s poplačili do konca drugega meseca 2014 in do konca prvega meseca 2015 med petimi in šestimi milijoni, ampak bo tukaj še kar nekaj milijonov treba dati zraven. To se pravi, da nikakor ne razumem te matematike. Če gledam s tega stališča, potem bi tudi sam dal en predlog, ki ga minister Virant in vladna koalicija zagovarja. Jaz bi predlagal, da se moja mesečna plača plačuje z enomesečno zamudo in da se mi plačujejo zamudne obresti po višini 8,5 %. To je logika ministra in logika vladne koalicije. Ne vem, če se bodo državljani s takšno logiko strinjali. In ta logika je škodljiva za državni proračun, je škodljiva za finančno stabilnost države. Tukaj govorimo o malih zneskih, ampak tudi pri velikih sredstvih se uporablja ta logika. In ta logika je napačna.
Hvala lepa. Mag. Majda Potrata je želela repliko.
Hvala. Govora je bilo o umetniškem vtisu, pa mislim, da gospod Žnidar ni razumel poante moje pripombe. Dokazala sem, da je vloženi amandma v diametralnem nasprotju s tistim, kar je zahtevala Slovenska demokratska stranka na odboru. Zahteva po ustavni pritožbi je šla v smer neizplačanja tretje četrtine plačnih nesorazmerij. Zdaj pa delajo preval in hočejo takoj. In spet z nekimi argumenti, ki so zame nesprejemljivi, češ, da je to za državo najceneje. Ne zato, da se odpravi neka krivica in da se vrnejo pravice veliki skupini javnih uslužbencev. Meni gre pa za to. In v tem primeru, ko je država storila napako, mora seveda resno razmišljati o tem, kako to urediti. Ampak če bi pa bilo tako dogovorjeno oziroma izpogajano ob enkratnem znesku, bi pa imeli danes čisto drugačno razpravo, ker bi rekli, kje pa imate zagotovljene finance v proračunu za leto 2014. In to je tisto, zaradi česar sem rekla, da gre v bistvu s tem amandmajem samo za ustvarjanje vtisa, ne gre pa za resnično željo reševanja problema, da lahko razpravljamo o teh stvareh danes in da se prepričujemo o stvareh, o katerih smo se šest ur prepričevali na čisto drugi ravni. In to je tisto, s čimer ne morem soglašati in zaradi česar se mi zdi sprevrženo vlagati amandma, za katerega veste, da ga koalicija ne more sprejeti. Natanko vemo, kako je, kdo mora prevzemati odgovornost za odločitve, da si bo spet lahko čez nekaj let nekdo očital, kdo je sprejemal takšne in takšne odločitve. Samo za to gre. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Smo izčrpali razpravljavce. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda, prekinjam pa tudi 19. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali z glasovanjem dvajset minut čez osmo uro.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci! Nadaljujemo s prekinjeno sejo Državnega zbora. Prehajamo na glasovanje Državnega zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverijo delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo prekinjeno 32. točko dnevnega reda, to je Predlog sklepa o soglasju k Dopolnitvi Poslovnika Državne revizijske komisije za revizijo postopkov oddaje javnih naročil. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor Republike Slovenije daje soglasje k Dopolnitvi Poslovnika Državne revizijske komisije za revizijo postopkov oddaje javnih naročil z dne 10. september 2013. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 77, proti nihče. [[Za je glasovalo 77.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo prekinjeno 2. točko dnevnega reda, to je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju po nujnem postopku. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 27. november 2013. Prehajamo na odločanje o amandmajih k 4. členu. Pod točko ena, je najprej odločanje o amandmaju Poslanske skupine SDS. Ali lahko preidemo na odločanje? Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 30, proti 47. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na drugo točko in amandma koalicije k 4. členu. Lahko preidemo na odločanje? Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 72, proti nihče. [[Za je glasovalo 72.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je bil amandma sprejet. Prehajamo na tretjo točko in amandma Poslanske skupine SDS. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti 47. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Prehajamo na četrto točko in na amandma Poslanske skupine SDS, pri čemer vas obveščam, da če ta amandma ni sprejet, postane amandma pod točko 5 brezpredmeten. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti 45. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na peto točko, pri čemer vas obveščam, ker amandma pod točko štiri ni bil sprejet, je ta amandma brezpredmeten. Prehajamo na odločanje k 12. Členu, in sicer amandma koalicije k 12. členu. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 51, proti 20. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 20.]] Ugotavljam, da je bil amandma sprejet. Prehajamo na amandma k 37. Členu, in sicer je to amandma koalicije. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti 1. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je bil amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o 48. členu, in sicer o amandmaju koalicije. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti 1. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o 48. a členu. Gre za amandma koalicije. Odpiram glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti nihče. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na glasovanje k 49. členu. Gre za amandma koalicije. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev. Za je glasovalo 51, proti ni glasoval nihče. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmajih in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru nujnega postopka. Ugotavljam, da je zbor v drugi obravnavi sprejel amandmaje k 4., 12., 37., 48., 48.a in 49. členu dopolnjenega predloga zakona. Sprašujem kvalificirane predlagatelje, ali nameravajo k temu členu vložiti amandmaje. Ne želite. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista obvestili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih v drugi obravnavi, predlog zakona neusklajen. Zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev. Za je glasovalo 51, proti 2. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je bil zakon sprejet. V zvezi s to točko dnevnega reda Odbor za pravosodje predlaga zboru, da na podlagi drugega odstavka 153. člena Poslovnika Državnega zbora sprejme naslednji sklep: Zakonodajno-pravna služba pripravi uradno prečiščeno besedilo zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev. Za je glasovalo 75, proti ni glasoval nihče. [[Za je glasovalo 75.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je ta sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 17. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o makrobonitetnem nadzoru finančnega sistema v okviru rednega postopka. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev. Za je glasovalo 78, proti ni glasoval nihče. [[Za je glasovalo 78.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 33. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zaključnega računa proračuna Republike Slovenije za leto 2012. Prehajamo na odločanje o Predlogu zaključnega računa proračuna Republike Slovenije za leto 2012. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev. Za je glasovalo 67, proti ni glasoval nihče. [[Za je glasovalo 67.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zaključni račun sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 3. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembi Zakona o poslancih po skrajšanem postopku. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembi Zakona o poslancih ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 63, proti 5. [[Za je glasovalo 63.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Ugotavljam, da je zbor sklep sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na prekinjeno 4. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o dopolnitvah Zakona o vodah po skrajšanem postopku. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predloga zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 77, proti nihče. [[Za je glasovalo 77.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 5. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembi Zakona o industrijski lastnini po skrajšanem postopku. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni bilo možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 79, proti nihče. [[Za je glasovalo 79.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 6. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o verski svobodi po skrajšanem postopku. Prehajamo na trejo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predloga zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 45, proti 3. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 18. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o višjem strokovnem izobraževanju v okviru rednega postopka. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 76, proti nihče. [[Za je glasovalo 76.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 7. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o dopolnitvi Zakona o vojnih invalidih po skrajšanem postopku. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o vojnih invalidih ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine ima mag. Matej Tonin.
Spoštovane kolegice in kolegi, saj vem, da nam gre dobro, tudi jaz ne bom preveč stvari zapletal, veste pa, da se na to temo že izjemno trudim. Ne bomo ponavljal argumentov, prosim pa vas, da glasujete proti temu, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo in da ta problem že enkrat rešimo, ker jaz sem se tudi že počasi naveličal, da vedno znova in znova in znova vlagam ta zakon.
Hvala lepa. Prehajamo na odločanje o tem predlogu sklepa. Odpiram glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 29. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 29.]] Ugotavljam, da je Državni zbor sprejel sklep, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 8. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o urejanju trga dela po skrajšanem postopku. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženem amandmaju, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 26. novembra 2013. Prehajamo torej na odločanje o amandmaju poslanskih skupin koalicije k 2. členu. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 51, proti 19. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 19.]] Ugotavljam, da je bil amandma sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmaju in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Ugotavljam, da je Državni zbor v drugi obravnavi sprejel amandma k 2. členu dopolnjenega predloga zakona in sprašujem kvalificirane predlagatelje, ali nameravajo k temu členu vložiti amandmaje. Ne. Prehajamo torej na tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista obvestili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih v drugi obravnavi, predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Pričenjam glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 56, proti 1. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 2.a točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o načinu izplačila razlike v plači zaradi odprave tretje četrtine nesorazmerij v osnovnih plačah javnih uslužbencev po nujnem postopku. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 27. november 2013. Prehajamo na odločanje o amandmaju k 3. členu. To je amandma Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prehajamo na odločanje o amandmaju. Odpiram glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 32, proti 46. [[Za je glasovalo 32.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam da amandma ni bil sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmajih in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru nujnega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi predlagani amandma ni bil sprejet, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 51, proti nihče. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 11. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Kmetijsko-gozdarski zbornici Slovenije v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Kmetijsko-gozdarski zbornici Slovenije ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti 5. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Ker je sklep sprejet, je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 27. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dostopu do informacij javnega značaja. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o dostopu do informacij javnega značaja je primeren za nadaljnjo obravnavo. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 54, proti nihče. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet, zato bo predlog zakona dodeljen v obravnavo Odboru za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 28. točko dnevnega reda to je s prvo obravnavo Predloga zakona o starševskem varstvu in družinskih prejemkih. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o starševskem varstvu in družinskih prejemkih je primeren za nadaljnjo obravnavo. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 56, proti 2. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel, zato bo predlog zakona dodeljen v obravnavo Odboru za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 30. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o varstvu dokumentarnega in arhivskega gradiva ter arhivih. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu dokumentarnega in arhivskega gradiva ter arhivih je primeren za nadaljnjo obravnavo. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti 22. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 22.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel, zato bo predlog zakona dodeljen v obravnavo Odboru za kulturo kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 31. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga resolucije o Nacionalnem programu za kulturo 2014–2017. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 21. november 2013. Prehajamo k poglavju 2 in na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Nove Slovenije k poglavju 2. Obrazložitev v imenu poslanske skupine ima gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovane kolegice in kolegi! Spoštovani gospod minister, zelo sem vesel, da ste današnji večer z nami, kar daje posebno težo temu dokumentu, ki ga bomo sprejeli in ga bova tudi midva s kolegom Toninom potrdila, čeprav smo poslanci Nove Slovenije k temu dokumentu z namenom, da bi izboljšali dokument, vložili, mislim, da kar 8 izboljšav. Kvalitetna je bila v petek razprava, najbrž tudi zato, ker je bil predvečer slovenskega državnega praznika, dneva Rudolfa Maistra. Kaj je bil namen naših amandmajev k določenim poglavjem? Namen je bil v tem, da bi bili Slovenci ali pa državljani in državljanke te države bolj ponosni na slovensko kulturo. Da bi odprli vrata, okna, glave in predvsem srca, da bi imeli drugačen pristop, drugačen koncept, in to je koncept slovenskega globalnega kulturnega prostora. Ne vem, zakaj se nekako sramežljivo obnašamo, ko pa se vendar zavedamo, da se slovenska kultura dogaja pravzaprav po celem našem planetu. In da je Slovenija, seveda v okviru svojih finančnih možnosti, do tega tudi spoštljiva. Ne nazadnje je kar nekaj kulturnih projektov po svetu, ki jih podpiramo iz našega državnega proračuna. In zakaj vendar ne bi v ta dokument, ki se mu reče Resolucija o Nacionalnem programu za kulturo za obdobje 2014–2017 tega tudi zapisali? Velikokrat, ko govorim o tem, se spomnim na lastnosti naših južnih sosedov. Ne želim jih posnemati tam, kjer gre za spoštovanje mednarodnih pogodb, včasih pa bi morali morda tudi pri njih vzeti zgled, ko gre za naš nacionalni ponos. Gospa podpredsednica, bom racionalen in se ne bom več oglašal, pri tem prvem amandmaju pa prosim kolegice in kolege za podporo našim dopolnilom k temu dokumentu. Verjemite, da bo s tem dokument še izboljšan. Mi to resolucijo podpiramo, ne postavljamo nobenih ultimatov, smo pa trdno prepričani, in zato smo vložili tudi kar nekaj napora, da bi s sprejetjem naših dopolnil bil dokument še boljši – bolj slovenski, to bi bil koncept slovenskega globalnega kulturnega prostora. Ne sramujmo se tega! Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Še mag. Majda Potrata v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala, gospa podpredsednica. V dokaj komornem vzdušju smo v petek zvečer opravili drugo obravnavo Predloga resolucije o Nacionalnem programu za kulturo. Naneslo je tako, da smo na odboru to delo opravili na predvečer dneva reformacije, drugo obravnavo na seji Državnega zbora pa predvečer dneva Rudolfa Maistra. Ampak bodi pojasnjeno. Amandmaji Nove Slovenije, ki so bili zavrnjeni na seji odbora, so bili ponovno vloženi za plenarno zasedanje. Stališče, ki ga je v imenu Ministrstva za kulturo na odboru pojasnil minister, se ni spremenilo. Gre namreč za to, da celotna resolucija izžareva prepričanje o enotnem slovenskem kulturnem prostoru in da bi amandmaji, če bi jih vključevali na posameznih mestih, na neustrezen način, kar zadeva tvorjenje besedila, urejali zadeve, ki so urejene na zelo načelni ravni, na splošni ravni, amandmaji pa gredo v določanje zelo konkretnih specifičnih reči. Resolucija zaradi tega, ker Socialni demokrati teh amandmajev ne bomo podprli, govorim o vseh amandmajih Nove Slovenije, ne bo izgubila na teži, bo pa kot besedilo ostala koherentnejša. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Prehajamo na odločanje o tem amandmaju Poslanske skupine Nove Slovenije. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 31, proti 45. [[Za je glasovalo 31.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Prehajamo k tretjemu poglavju oziroma na odločanje o amandmaju poslanskih skupin koalicije k poglavju 3. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 69, proti nihče. [[Za je glasovalo 69.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine Nove Slovenije k poglavju 3 in ob tem opominjam, da če je ta amandma sprejet, postane amandma pod številko 3 brezpredmeten. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 31, proti 45. [[Za je glasovalo 31.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da ta amandma ni bil sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SDS k poglavju 3. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti 46. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Nove Slovenije k poglavju 4. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 30, proti 46. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Nove Slovenije k poglavju 6. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 31, proti 45. [[Za je glasovalo 31.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Nove Slovenije k poglavju 8. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 31, proti 46. [[Za je glasovalo 31.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SDS k poglavju 8. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 30, proti 47. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Nove Slovenije k poglavju 10. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 32, proti 47. [[Za je glasovalo 32.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Nove Slovenije k poglavju 12. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 32, proti 47. [[Za je glasovalo 32.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Nove Slovenije k poglavju 14. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev. Za je glasovalo 30, proti 47. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Prehajamo na odločanje o prvem amandmaju Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke k poglavju 15. Gospod Jožef Jerovšek ima obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine,
Hvala lepa spoštovani. Drugo podpoglavje v 15. poglavju se glasi: "Višja raven področne in območne kulturne integracije manjšin." In vsi vi, ki spoštujete slovensko ustavo in poznate slovensko ustavo, ste prepričani, da je mišljeno, da gre za madžarsko in italijansko manjšino, ki sta ustavni kategoriji v tej državi. Vendar iz teksta izhaja, da gre za etnične skupine, nemško govorečo in srbsko v Beli krajini. In to, tako kot je storjeno, je prav gotovo prejudic novih manjšin v Sloveniji, poskus implicitne uvedbe novih nacionalnih skupnosti kot ustavne kategorije in prejudic tega zaradi tega, ker smo dolžni spoštovani slovensko ustavo, dokler je takšna in zapisana, je treba uskladiti ta naslov s tekstom, ki sledi, da gre za višjo raven področne in območne kulturne integracije etničnih skupin. Jaz sem se zelo trudil že na odboru in na plenumu, da bi sprejeli ta amandma, vendar glede na odpor nekaterih smatram, da gre za zavestni poskus tega, kar sem omenil na začetku. Na ta način skozi zadnja vrata v Sloveniji uvajamo nemško govorečo manjšino in srbsko govorečo manjšino v Sloveniji. Vemo, da so izjemno močni interesi po takšnem spreminjanju slovenske ustave in takšni ustavni kategoriji, zaradi tega se to v tem času in pri tej zadevi mora v tem poglavju spremeniti, da ohranimo integriteto slovenske ustave in slovenske države. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Še mag. Majda Potrata v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Temu amandmaju ni mogoče dati podpore, ker poglavje, v katerega naj bi bil amandma vključen, nosi naslov Človekove pravice in varovanje kulturnih raznolikosti. Posebej poudarjam, da gre za človekove pravice in pravica do lastne kulture, izražanja kulture in razvijanja lastne kulture je temeljna človekova pravica. Če bi bil naslov tako preimenovan, kot je tukaj predlagano: Višja raven področne in območne kulturne integracije etničnih skupin, bi bistvo zgrešili. Gre namreč za višjo raven področne in območne kulturne integracije manjšin. Izraz manjšina ni uporabljen samo v tej resoluciji, ampak tudi v resoluciji o jezikovni politiki. Gre za nasprotje manjšina : večina, manjšine so različne, in ta tekst mora ostati tako zapisan, ker vključuje, kot rečeno, da takšen pristop omogoča analogno tudi uporabo za druge manjšinske skupnosti, ne samo za kočevske Nemce, zaradi katerih se posebej sklicujemo na meddržavni sporazum. Gre tudi za druge skupine, ki imajo bodisi meddržavni sporazum, in je to raznolikost treba posebej vključiti v nacionalni program za kulturo. Gre za kulturne pravice, ne za politične. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Še kakšna obrazložitev glasu? Če ne, prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Odpiram glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 28, proti 48. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o drugem amandmaju Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke k poglavju 15. Odpiram glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti 48. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmajih in prehajamo na odločanje o predlogu resolucije v celoti. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu in na seji Državnega zbora, predlog resolucije neusklajen. Gospod Jerovšek, v lastnem imenu, izvolite, imate besedo.
Meni je zelo žal, da bom moral pri resoluciji glasovati proti, čeprav vsebino resolucije podpiram in se z njo strinjam. Vendar sem zaradi spoštovanja in zavezanosti slovenski ustavi in spoštovanja slovenskega naroda dolžan glasovati proti, ker ni bil sprejet amandma k poglavju 15, k drugemu podpoglavju. V tem podpoglavju se po mojem trdnem prepričanju skuša na impliciten način, skozi zadnja vrata prejudicirati obstoj dveh dodatnih manjšin z ustavno kategorijo. Vemo, kako ti postopki gredo, in popolnoma neodgovorno je, da ob dobronamernem opozorilu in pravi dikciji, ki je v tekstu tega poglavja, se vztraja pri takšnem naslovu, ki absolutno sproža določene implikacije, zaradi katerih lahko nastanejo zelo resne posledice. Vemo, da so te težnje po srbski manjšini v Sloveniji zelo močne, in tu se odpirajo vrata takšni manjšini, kakor tudi seveda nemško govoreči. To pa ni zanikanje, kar jaz rečem, kulturne identitete in popolnoma vseh pravic etničnih skupin. Gre za izogib posledic in implikacij in za spoštovanje slovenske ustave in slovenskega naroda. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je poslank 79 in poslancev, za je glasovalo 67, proti 1. [[Za je glasovalo 67.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je resolucija sprejeta. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 19. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA MED MINISTRSTVOM ZA OBRAMBO REPUBLIKE SLOVENIJE IN MINISTROM ZA NARODNO OBRAMBO REPUBLIKE POLJSKE O OBRAMBNEM SODELOVANJU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni možno vlagati. Zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 78, proti nihče. [[Za je glasovalo 78.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 20. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI POGODBE O TRGOVINI Z OROŽJEM. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 80, proti nihče. [[Za je glasovalo 80.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 21. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI PRILAGODITVE POGODBE O USTANOVITVI EVROPSKEGA MEHANIZMA ZA STABILNOST MED KRALJEVINO BELGIJO, ZVEZNO REPUBLIKO NEMČIJO, REPUBLIKO ESTONIJO, IRSKO, HELENSKO REPUBLIKO, KRALJEVINO ŠPANIJO, FRANCOSKO REPUBLIKO, ITALIJANSKO REPUBLIKO, REPUBLIKO CIPER, VELIKIM VOJVODSTVOM LUKSEMBURG, MALTO, KRALJEVINO NIZOZEMSKO, REPUBLIKO AVSTRIJO, PORTUGALSKO REPUBLIKO, REPUBLIKO SLOVENIJO, SLOVAŠKO REPUBLIKO IN REPUBLIKO FINSKO KOT NEPOSREDNE POSLEDICE PRISTOPA REPUBLIKE LATVIJE. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 80, proti nihče. [[Za je glasovalo 80.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 22. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPREMEMBE IN DRUGE SPREMEMBE KONVENCIJE O PRESOJI ČEZMEJNIH VPLIVOV NA OKOLJE. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 80, proti nihče. [[Za je glasovalo 80.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 23. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI NOTRANJEGA SPORAZUMA MED PREDSTDAVNIKI VLAD DRŽAV ČLANIC EVROPSKE UNIJE, KI SO SE SESTALI V OKVIRU SVETA, O FINANCIRANJU POMOČI EVROPSKE UNIJE V OKVIRU VEČLETNEGA FINANČNEGA OKVIRA ZA OBDOBJE 2014– 2020 V SKLADU S SPORAZUMOM O PARTNERSTVU, AKP-EU IN O DODELITVI FINANČNE POMOČI ČEZMORSKIM DRŽAVAM IN OZEMLJEM, ZA KATERE SE UPORABLJA ČETRTI DEL POGODBE O DELOVANJU EVROPSKE UNIJE. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbor ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 80, proti nihče. [[Za je glasovalo 80.]] [[Proti nihče.]] Zakon je sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 24. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI O RATIFIKACIJI EVRO-SREDOZEMSKEGA LETALSKEGA SPORAZUMA MED EVROPSKO UNIJO IN NJENIMI DRŽAVAMI ČLANICAMI NA ENI STRANI TER HAŠEMITSKO KRALJEVINO JORDANIJO NA DRUGI STRANI. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je Državnemu zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji Državnega zbora ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 79, proti nihče. [[Za je glasovalo 79.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet in s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 25. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA O SKUPNEM ZRAČNEM PROSTORU MED EVROPSKO UNIJO IN NJENIMI DRŽAVAMI ČLANICAMI NA ENI STRANI TER GRUZIJO NA DRUGI STRANI. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je Državnemu zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji Državnega zbora ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 79, proti nihče. [[Za je glasovalo 79.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet in s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 26. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI KONVENCIJE MED REPUBLIKO SLOVENIJO IN REPUBLIKO KOSOVO O IZOGIBANJU DVOJNEGA OBDAVČEVANJA IN PREPREČEVANJU DAVČNIH UTAJ V ZVEZI Z DAVKI OD DOHODKA IN PREMOŽENJA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je Državnemu zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji Državnega zbora ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 79, proti nihče. [[Za je glasovalo 79.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 35. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA MANDATNO-VOLILNE ZADEVE. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o imenovanju članice Državne revizijske komisije. Predlog sklepa je v obravnavo Državnemu zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Ali želi poročevalec oziroma poročevalka komisije besedo? Ne želi. Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? Da. Odpiram razpravo v imenu poslanskih skupin. Dva prijavljena imamo. Gospod Jože Tanko ima v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke obrazložitev glasu. Ne, razpravo, se opravičujem.
Hvala lepa za besedo. Pred sabo imamo imenovanje, kadrovsko imenovanje za člana Državne revizijske komisije. Najbrž nihče med nami ne dvomi, da gre za pomembno institucijo, kjer je pravilnost dela in obravnavanje ljudi z enakimi merili pravzaprav predpogoj, da se lahko govori o tem, da stvari potekajo na nek primeren način. Že na Mandatno-volilni komisiji opozorili, da s predlogom, ki je bil izbran na Mandatno-volilni komisiji, nekatere stvari ne govorijo v prid temu, da bodo tudi na Državni revizijski komisiji potekale stvari dobro. Dobili smo predlog kandidatke, ki je bil posredovan na Mandatno-volilno komisijo, in v tistem delu, ki se nanaša na Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti je prišlo pri dokumentu do ročnega popravka in nihče se na ta popravek ni podpisal. Ni znano, kdaj se je ta popravek naredil, kdo ga je naredil in glede na to, da kandidatka kandidira za Državno revizijsko komisijo, najbrž to ne govori v prid temu, da je pristop do kandidature v tem delu povsem korekten. Če se je to zgodilo pri imenovanju na delovno mesto za člana Državne revizijske komisije, potem se bo lahko podobno dogajalo tudi v revizijskih postopkih, ki bodo obravnavani na tej komisiji. Gre pa za obravnavo pritožb na javnih razpisih, in glede na to, da smo imeli do zdaj najbrž veliko slabih izkušenj z zamenjavami kaset, z zamenjavami disket in tako naprej, takšen popravek, takšen zaznamek, ki ni označen in ni podpisan, najbrž ne daje dobrih obetov, da bo delo na Državni revizijski komisiji potekalo na nek primeren in korekten način. Druga stvar, ki je iz tega predloga povsem razvidna, je pa to, da kandidatka prihaja iz Poslanske skupine Pozitivne Slovenije. Jaz nimam nič proti, da kandidirajo strokovnjaki, člani strank, ampak nekdo, ki je eno leto na usposabljanju v Državnemu zboru ali še več, v bistvu dela za politično skupino, potem pa kandidira na funkcijo člana Državne revizijske komisije najbrž, ni kandidat, ki bi mu lahko povsem zaupali. Najbrž gre spet za enega izmed modelov, kako se v pomembne državne institucije kadruje po nekih političnih kriterijih. Noben drug kandidat izmed teh ni bil primeren, na prejšnjem razpisu je padel kandidat, ki je bil edini kandidat, in očitno gre tudi v tem delu za neko politiko političnega kadrovanja na te funkcije. Podobno kot se je zgodilo recimo v Sodu, podobno kot se dogaja v marsikateri drugi pomembni instituciji, ki upravlja z državnim premoženjem. V tem primeru bo šlo pa za revizijo postopkov javnega naročanja. Jaz mislim, da ta pristop, po eni strani popravki prijave, po drugi strani pa politično kadrovanje tudi v primerih, ko se bi zahtevala pravzaprav politična neodvisnost, nevtralnost in še kaj, kaže na to, da si lahko obetamo v Državni revizijski komisiji morda celo bolj deformiranih postopkov in ugotovitev, kot so že do sedaj potekali. Marsikakšen projekt na revizijah je padel neupravičeno, velike težave, izguba velikih evropskih sredstev in tako naprej. Sedaj pa prihaja kandidat, in očitno ga bo večina izvolila, ki nima, bom rekel, celo svoje kandidature oziroma ta pristop tudi ni brez napake in ni korekten. V naši poslanski skupini tega predloga ne bomo podprli.
Hvala lepa. Želi še kdo besedo v imenu poslanske skupine? V svojem imenu? Lahko preidemo na odločanje. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se mag. Mateja Škabar imenuje za članico Državne revizijske komisije. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev. Za je glasovalo 39, proti 23. [[Za je glasovalo 39.]] [[Proti 23.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in tudi 19. sejo Državnega zbora. Naredite si lep večer.