Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Drugog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2016. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 90 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da su u sali prisutna 93 narodna poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Samo utorkom i četvrtkom, nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuje sednici, a pre prelaska na dalju raspravu, po članu 287. stav 2. Poslovnika, narodni poslanici mogu da zatraže obaveštenje i objašnjenje na osnovu člana 280. Poslovnika Narodne skupštine. Da li neko od predsednika odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Šaip Kamberi. Izvolite.
Hvala. Multinacionalna kompanija „Alliance one tobacco“ već nekoliko godina na osnovu zaključenih ugovora sa proizvođačima vrši otkup duvana u opštini Bujanovac. U ovoj opštini postoji 250 proizvođača duvana sa kojima je kompanija „Alliance one tobacco“ imala zaključene ugovore o otkupu proizvedenog duvana. Proizvodnja duvana je jedan od načina samozapošljavanja, i to ne samo jednog lica, već cele njegove porodice, što znači da je 250 porodica u našoj opštini na ovaj način steklo sredstva za normalan život. Dakle, proizvodnja sirovog duvana predstavlja ozbiljan privredni resurs za naše građane. Međutim, za ovu godinu se situacija drastično menja. Kompanija „Alliance one tobacco“ najavila je da će prekinuti otkup duvana u ovoj opštini, što znači da će pomenutih 250 proizvođača ostati bez mogućnosti da zasade ovu industrijsku biljku. Polazeći od obične pretpostavke da svaki proizvođač ima najmanje pet članova u svom domaćinstvu, prestankom otkupa duvana bez osnovnih sredstava za život ostaje najmanje 1250 osoba u ovoj opštini. Svesni smo da se radi o multinacionalnoj kompaniji koja se prvenstveno rukovodi ekonomskim razlozima, ali u opštini u kojojstopa nezaposlenosti prelazi 60% ukidanje jednog važnog privrednog resursa može postati veliki problem. Upravo zato, kao i zbog činjenice da je socijalna sigurnost građana obaveza Vlade, moje pitanje koje se može smatrati kao inicijativa je da predsednik Vlade Republike Srbije u okviru svojih nadležnosti razgovara sa rukovodiocima kompanije „Alliance one tobacco“ kako bi oni preispitali svoju odluku o prestanku otkupa duvana od proizvođača u opštini Bujanovac. Moje drugo pitanje je za ministra pravde i ministra unutrašnjih poslova. Dana 11. novembra 2015. godine nestao je naš sugrađanin Gumedijen Demirali Ramadani, rođen 25. decembra 1973. godine u Velikom Trnovcu, opština Bujanovac, gde je i živeo sa porodicom do nestanka. Slučaj je prijavljen u policiji u Bujanovcu, a prema obaveštenjima koja imamo započeta je zvanična istraga povodom njegovog nestanka. Međutim, do današnjeg dana, barem prema raspoloživim podacima, nema nekih nagoveštaja da je istraga dala nekakve konkretne rezultate. Zato ne samo porodica, već i ostali građani su sa razlogom zabrinuti, posebno i zbog činjenice da se stvara osećaj opšte nesigurnosti. U vezi s tim, postavljam pitanje – da li se mogu očekivati konkretni rezultati u rasvetljavanju ovog slučaja, odnosno da li Ministarstvo planira da možda angažuje eksperte sa višeg nivoa, jer je očigledno da kapaciteti lokalnog nivoa nisu dovoljni da se razjasni ovaj nestanak? Ovom prilikom moram da istaknem da se danas navršava tačno 16 godina od kako je Nebinu Hiju, vlasnik benzinske pumpe u Preševu, nestao a da istraga nije dala nikakve rezultate. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dragan Jovanović. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, moje prvo pitanje je upućeno Ministarstvu finansija, Ministarstvu za rad, boračka i socijalna pitanja i Ministarstvu poljoprivrede, a tiče se ogromnih dugovanja. To su zaostala dugovanja zemljoradnika za socijalno i zdravstveno osiguranje. To je jedan ogroman problem, koji je nastao sa početkom rada Vlade Mirka Cvetkovića 2008. godine. Tada je nešto što se zvalo porodična zajednica i nosilac zajednice kada je uplaćivao doprinose, pre svega za zdravstveno osiguranje, mogao da overi knjižice i drugim članovima domaćinstva. Nakon 2018. godine svaki punoletni građanin, koji živi u registrovanom gazdinstvu na seoskom području širom Srbije, bio je obveznik obaveznog zdravstvenog osiguranja. Znači, samostalno, čim napuni 18 godina. To je dovelo do toga da su nastali milionski dugovi, ali ono što je najveći problem za državu je da mi imamo trenutno stotine hiljada građana Republike Srbije koji nemaju zdravstvenu knjižicu i nemaju obavezno zdravstveno osiguranje, a to su građani ove države koji pre svega žive na seoskom području, to su građani koji žive u brdsko-planinskim predelima. Nažalost, imamo situaciju da je značajno povećan broj obolelih od malignih obolenja, a da ljudi nemaju način kako da se leče. Zbog toga molim Vladu Republike Srbije i, pre svega, resorna ministarstva za poljoprivredu i finansije da se iznađe mogućnost da se građanima Republike Srbije otpišu prethodna dugovanja za zdravstveno osiguranje za prethodne godine, zaključno sa 2015. godinom. Iako imaju obaveze retroaktivno, oni to zdravstveno osiguranje nisu koristili. Ako su ga koristili, oni su to morali da plate iz svoga džepa. Smatram da je krajnje pravedno da se ta zaostala dugovanja otpišu i da se vrati ono što je bilo pre 2008. godine, a to je da ko živi u porodičnoj zajednici, da se ide na zajedničko zdravstveno osiguranje. Drugo moje pitanje je upućeno Ministarstvu poljoprivrede, a tiče se pravilnika, odnosno uredbe o davanju premije za predato mleko. Problem je u toj uredbi i zbog toga molim ministarku poljoprivrede da se zauzme, a to su mali proizvođači mleka. Trenutno premiju za mleko mogu dobiti proizvođači koji predaju preko 3.000 litara kvartalno, odnosno na tri meseca, što znači da bi mali proizvođač u Srbiji, a takvih je preko stotinu hiljada, koji živi na seoskom području, ostvario premiju za mleko, on mora dnevno da predaje najmanje 30 i više litara mleka. Svi smo svedoci kakvu su uslovi naročito u obodnim delovima Srbije i svesni smo da imamo staračka domaćinstva gde ljudi jedva sastavljaju kraj sa krajem i gde mnoge porodice žive od predaje mleka. Podsetiću da je trenutna tržišna cena mleka, bez premije, negde oko 22 do 23 dinara, da je trenutno cena pola litra flaširane vode 29 dinara. Ako uporedite ove parametre, možete da vidite u kakvim uslovima ti ljudi žive. Smatram da je pravedno da država pomogne tim ljudima i da se ova uredba ukine. Premija bi trebala da se plaća i mi, koji smo poreski obveznici, od čijih se novaca te premije isplaćuju, a te premije su od šest do sedam dinara po litri mleka, pre svega trebamo da plaćamo na kvalitet mleka, a ne na količinu, i da se gleda da se veliki proizvođači favorizuju, da se mali nažalost guše i da veliki broj ljudi, da još jednom ponovim, koji žive na seoskom području, jedva sastavlja kraj sa krajem. Zbog toga molim, pre svega resorno ministarstvo i Vladu Republike Srbije, da se pozabave ozbiljno sa ovim problemom. Hvala puno.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Blagoje Bradić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Uvažene koleginice i kolege, poštovani građani Srbije, poštovani građani Niša, pitanja koja ću postaviti, postavljam predsedniku Vlade, gospodinu Aleksandru Vučiću. Pre par nedelja sam postavio pitanje gospodinu Aleksandru Vučiću, ali nisam dobio nikakav odgovor, pa zarad građana Niša, ću to pitanje ponoviti sa nadom da će mi premije odgovoriti. Gospodine Vučiću, u kampanjama 2012. i 2014. godine, na republičkim izborima i lokalnim izborima, vi i vaša stranka ste građanima Niša obećavali bolji život, više radnih mesta, prosperitet, pošteni odnos prema državnom novcu, i razvoj grada Niša. Građani Niša su vam dali poverenje. Od tada do danas, prošlo je četiri godine, vi ni jedno od vaših obećanja niste ispunili, pa vas pitam šta je razlog da ne ispunite ni jedno obećanje koje ste obećali? Dokaz da niste ispunili obećanje koje ste dali građanima Niša, je podatak da od 2012. godine, do današnjeg dana u Nišu ima 365 privrednih društava manje, da ima 201 preduzetnička radnja manje, da je po zvaničnoj statistici 2.219 radnih mesta manje. Ono što je podatak koji je 2015. godine objavljen u gradu Nišu, to je da u gradu Nišu ima 8% manje nezaposlenih nego što je bilo u ranijem periodu. Ja sa rezervom prihvatam ovaj podatak i pitam vas - kako je moguće da imate manje nezaposlenih u gradu Nišu, ako znamo da je 2012. godine, u gradski budžet, na ime uplaćenog poreza na zarade, koji je osnovni prihod lokalne samouprave, uplaćeno 3.6 miliona dinara, a da 2015. godine, na istoj poziciji se uplati 3,2 miliona dinara, što je 400 miliona manje nego 2012. godine? Pitam vas - kako je moguće da imamo takav pad priliva sredstava u gradski budžet sa povećanjem radnih mesta? Drugo pitanje – zašto gospodine Vučiću, za proteklih četiri godine, niste ništa učinili za izmeštanje pruge iz centra grada? Napomenuću vam da je izmeštanje pruge jedna od tri bitnih stvari, gde je Skupština grada Niša i pozicija i opozicija bila jedinstvena u više navrata, glasajući da se pruga izmesti iz centra grada, jer sprečava normalnu komunikaciju gradu, predstavlja opasnost, ima preko 10 prelaza u nivou, gde se dešavaju saobraćajne nesreće i gde Nišlije gube živote, i grad Niš je bio jedinstven u tome da se pruga izmesti. Ono što je urađeno do 2012. godine, a to je, od 2010. do 2012. godine urađen je generalni urbanistički plan, zatim plan detaljne regulacije i kompletna geodezija i deo eksproprijacije, na tome se stalo. Na pitanje koje sam postavio vama i vašim ministrima, odgovor koji sam dobio je da izmeštanje pruge još nije realno i da će izmeštanje pruge koštati, po vašim proračunima, između 87 i 164 miliona evra iz grada Niša. Ono što je interesantno u vašem odgovoru, koji ste mi dali vi i vaša Vlada, je da u ovom trenutku nisu obezbeđenja finansijska sredstva za izvođenje investicionih radova na izgradnji obilazne pruge oko grada Niša. Dalje, kažete u vašim odgovorima, gospodine predsedniče, da pruga Niš-Dimitrovgrad je deo međunarodnog železničko drumskog Koridora 10 kroz Srbiju, da deo ove pruge na području grada Niša ima dva ravnopravna tehnička rešenja, i ja bih zamolio građane Niša da obrate pažnju na sledeće podatke. Vi kažete – postojeću trasu jednokolosečne pruge Niš – Niška banja – Sićevo i novu trasu Niš – Crveni krst – Pantelej – Vrežina – Sićevo da su to identična ravnopravna rešenja, a koja će trasa da se koristi zavisi od finansijskih sredstava za realizaciju obilaznice pruge. Kažete, prema sadašnjem stanju izvršenih istraživanja - investicione vrednosti trase obilazne pruge u generalnom projektu postoje naznake da se može očekivati da je investiciona vrednost izgradnje obilazne pruge oko Niša, to je 17,5 km, prevazilazi investicionu vrednost modernizacije pruga Niš – granica sa Bugarskom, to je 103 km. I kažete na kraju - uzevši u obzir sve navedeno, ističemo da će izmeštanje pruge biti moguće realizovati tek po završetku projektno planske dokumentacije, završetku eksproprijacije i obezbeđivanja finansijskih sredstava. Ja vas pitam, gospodine predsedniče - zašto niste ništa učinili povodom pitanja izmeštanja pruge iz grada Niša? Ja vam se zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo uvaženi poslanici, dobio sam pismo od rudara iz Resavice i želim na osnovu tog pisma da postavim pitanje premijeru. Znamo svi da je on čovek koji je zaslužan za sve što se dešava u ovoj zemlji, pa kako dobro, tako i loše. Naime, rudari iz Resavice su nas informisali da, već više godina ne dobijaju novac po osnovu smenskog rada. Da se pre više godina takođe krenulo sa tužbama i da postoji veliko dugovanje države koja prelazi 1,2 milijarde dinara, a takođe veliki broj rudara ima sudske presude koje se ne izvršavaju, odnosno po kojima ne postupa rudnik, odnosno ne isplaćuje im se smenski rad. Postavljam pitanje premijeru – zbog čega dozvoljava da se na taj način vodi Resavica, ako znamo da je direktor Resavice upravo kadar koga je postavila Vlada. Takođe, ono što je možda čak i lošije, to je da su do prošle godine rudari imali pravo na dve vrte osiguranja, jedno osiguranje koje se odnosilo na isplaćivanje 100 dinara po danu bolovanja koje je možda u ovoj situaciji manje važno. A, drugo osiguranje koje se isplaćivalo na osnovu povrede bola, pretrpljenog straha i svega onoga što se inače naplaćuje u situacijama kada se dese vanredne okolnosti. Od prošle godine rudari imaju samo jedno osiguranje. Svesni smo i znamo da rudari rade jedan izuzetno težak posao i postavlja se pitanje – zbog čega Vlada Republike Srbije je dozvolila da ljudi koji rade verovatno najteže i najodgovornije poslove u ovoj zemlji nemaju životno osiguranje koje imaju neki drugi koji su zaposleni u Vladi Republike Srbije? Drugo pitanje za premijera, tiče se zakona koji smo izglasali u parlamentu, odnosno koji je izglasala većina u parlamentu, Zakon o policiji i Zakon o komunalnoj policiji. Pitanje je prvo koje se odnosi na otpuštanje u MUP, zanima nas i ne samo nas, već sve pripadnike MUP i građane Srbije, koji je kriterijum na osnovu koga je potpisano, koji je kriterijum na osnovu koga je potpisano, još uvek nije uručeno, koliko čujem ta rešenja su stopirana do izbora, jer postoji strah očigledno da se toliki broj ljudi nađe na ulici, po kom kriterijumu su ljudi stavljani u taj fantomski sektor za analizu rizika? Kako će ti ljudi biti otpuštani ukoliko ne postoji jasni kriterijumi za sve pripadnike MUP? U isto vreme po predlogu zakona koji je Vlada odobrila u Beogradu će se zaposliti novih 1000 komunalnih policajaca koji će dobiti ovlašćenja koja maltene ima i policija. Ministar unutrašnjih poslova nam je rekao da će se otpuštati oni policajci koji piju kafu sa kriminalcima u gradu, ali nam nije objasnio kako je moguće da se on slika sa kriminalcima u Vladi. Dakle, ovo je pitanje koje se tiče bezbednosti građana Srbije i svih zaposlenih u sistemu unutrašnjih poslova i bezbednosti generalno. Smatramo da građani Srbije moraju da vide, da znaju, da čuju, a posebno zaposleni u policiji, koji su to kriterijumi na osnovu kojih se ljudi i zapošljavaju i na osnovu kojih, pogotovo ljudi koji su više decenija zaposleni u MUP dobijaju otkaze. Ponavljam, na vrlo visokim funkcijama trenutnu u MUP se nalaze osobe koje po novom Zakonu o policiji ne mogu na tu poziciju nikako da dođu, a oni odlučuju o policajcima koji te poslove obavljaju više decenija. Poslednje pitanje, odnosno premijeru Vlade i ministarki poljoprivrede, zbog čega, na osnovu koje analize, iz kog razloga je doneta uredba po kojoj se smanjuju subvencije u poljoprivredi sa dosadašnjih 12 hiljada dinara na četiri hiljade dinara? Znamo da je bilo šest hiljada po hektaru, da je bilo šest hiljada dinara za đubrivo. Sada to sve zajedno ide na četiri hiljade dinara. Dakle, praktično će paori, poljoprivrednici, seljaci dobiti tek trećinu novca koji su dobijali u 2015. godini. Ako kažemo da je poljoprivreda jedna od najvećih razvojnih šansi Srbije, ako kažemo da je rusko tržište otvoreno više nego ikad za poljoprivredne proizvode iz zemalja koje nisu članice EU, postavlja se pitanje - zbog čega je Vlada u ovom trenutku donela odluku da subvencije smanji za dve trećine, sa 12 hiljada dinara na četiri hiljade dinara, što će sigurno smanjiti proizvodnju i naneti veliku štetu svim poljoprivrednicima u Srbiji, pogotovo ljudima koji pripremaju proizvode za izvoz. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem se. Poštovane kolege, narodni poslanici, preduzeće „Prvi partizan“ u Užicu je respektabilno preduzeće, tim pre što je zahvaljujući izuzetno dobrim pravnim i ekonomskim poslovima koje je menadžment, izuzetno uspešan menadžment ovog preduzeća zaključivao, došlo u status preduzeća koje kao izvozno orijentisano preduzeće zaslužuje visoku reputaciju i u međunarodnim krugovima. Preduzeće „Prvi partizan“ koje je orijentisano na namensku proizvodnju je razvilo u tehnološkom procesu i svakom drugom vidu proizvodnje izuzetno zapažena dostignuća u tehnologiji, procesu proizvodnje oružja, naročito pištoljske municije koja je kako sam rekao orijentisana ka izvozu koji je izuzetno, izuzetno dobro valorizovan kroz tržišta u Americi i zemljama evropske zajednice. Ono što je u poslovnim poduhvatima preduzeća „Prvi partizan“ planirano i ono što treba stimulisati i afirmativno podržati jeste činjenica da ovo preduzeće radi na razvoju ne samo tehnološkog procesa, već i povećavanju obima proizvodnje koji je, kako sam već rekao, izuzetno zapažen. U tom pravcu se pojavila ne samo ideja, već se ušlo u koncept koji je zašao u fazu realizacije otvaranja novih postrojenja, odnosno nove fabrike preduzeća „Prvi partizan“, takođe na teritoriji grada Užica i to na periferiji grada Užica, naseljeno mesto - Bela zemlja. U tom pravcu bi se postigli višestruko pozitivni rezultati, višestruko pozitivne posledice pre svega kroz zapošljavanje novih radnika, gde bi najmanje 200, 300 novih zaposlenih u gradu i na teritoriji Zlatiborskog okruga koji je, kao što je opšte poznata činjenica, privredno prilično zaostao, gde je veliki procenat nezaposlenih, gde je privreda poprilično posrnula. To bi značilo u svakom slučaju, pre svega socijalnom, ekonomskom, egzistencijalnom značajan napredak kako za zlatiborski okrug tako i za grad Užice. U tom pravcu preduzeće „Prvi partizan“ je pokrenulo niz postupaka pred državnim organima i institucijama od kojih se očekuju odgovarajuća dokumenta, odgovarajuće dozvole i odgovarajuće saglasnosti. Jedna od najvažnijih u tom smislu jeste zamena zemljišta i regulisanje imovinsko-pravnih odnosa sa javnim preduzećem „Srbijašume“. Zašto? Iz jednostavnog razloga što bi se na taj način, kroz regulisanje svojinskih prava na zemljištu od nekoliko ili možda čak desetinu hektara, postiglo ono što je elementarno, dakle osnovno, a to znači da se može obezbediti neometana infrastruktura, da se može obezbediti prostor i da se na taj način može izvršiti priključivanje na sve ostale infrastrukturne sadržaje koji podrazumevaju preduslov za gradnju bilo čega, a naročito ovako značajnog objekta, da kažem od vitalnog strateškog značaja za državu. S druge strane, način na koji posluje preduzeće „Prvi partizan“ i način na koji ovo preduzeće vodi uspešan menadžment je dovelo do mogućnosti da se pospeši i ostali deo privrede, ne samo grada Užica, već i Zlatiborskog okruga. Ovo je mogućnost i ovo je šansa da se još jedna fabrika, još jedno preduzeće, izuzetno značajno, revitalizuje, da „Prvi partizan“ učestvuje u revitalizaciji tog preduzeća, a to je Valjaonica bakra u Sevojnu. Zašto? Zbog toga što je upravo proizvodni asortiman i proizvodni proces fabrike Valjaonica bakra, usmeren u jednom delu i na ono što je neophodno potrebno u procesu proizvodnje preduzeća „Prvog partizana“. Na taj način bi se spasilo ono što se trenutno spasiti može, a to je da se iz dugova, iz problema, iz finansijskih problema iz koje postepeno izlazi i ova fabrika, doprinelo upravo na način na koji sam opisao, a to znači da se preduzeću „Prvi partizan“ moraju što pre obezbediti svi potrebni uslovi ili preduslovi za izgradnju fabrike od koje dobrobit očekuje grad Užice, građani Užica, naravno država Srbije, time pre što je kompletan ovaj koncept podržala i Vlada Republike Srbije i Ministarstvo odbrane, ne samo sada već i ranije. U tom smislu, postavljam pitanje, i završavam, da li se mogu obezbediti sve saglasnosti i sve potrebne dozvole za izgradnju fabrike preduzeća „Prvi partizan“ u Užicu?
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Žarko Mićin.
Zahvaljujem se predsedavajući. Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, moje današnje pitanje postavljam Ministarstvu unutrašnjih poslova i to ministru Nebojši Stefanoviću. Naime, moj grad Novi Sad na čelu sa njegovim gradonačelnikom Milošem Vučevićem i Vladom RS, na čelu sa predsednikom Vlade, gospodinom Aleksandrom Vučićem, predstavljaju svetao i dobar primer toga kako se trebaju trošiti pare građana Srbije, na investicije, i to upravo one investicije koje predstavljaju naš ulogu u budućnost. U 2015. godini grad Novi Sad je dobio 38 hektara zemljišta pored autoputa koji predstavljaju taj ulog za budućnost našeg grada. To zemljište će predstavljati zaista jedan ozbiljan investicioni potencijal i upravo na tom zemljištu ćemo u ovoj godini, do kraja godine dobiti jednog novog američkog investitora, američku kompaniju „Lir“, to je jedna od najznačajnijih američkih kompanija koja se bavi proizvodnjom delova za automobile sa preko 130 hiljada zaposlenih širom sveta, sa godišnjim obrtom od preko 15 milijardi dolara. Zaista jedna ozbiljna kompanija i jedan ozbiljan investitor. Takođe, u ovoj godini ćemo imati u Novom Sadu i investiciju američke kompanija „Delti“ koja je takođe jedan gigant u proizvodnji delova za automobile, takođe, sa ogromnim brojem zaposlenih i ogromnim godišnjim obrtom i ono što je najvažnije, iz ovih investicija će se zaposliti oko pet hiljada naših sugrađana. Dakle, novcem građana Vojvodine i građana Novog Sada i građana Vojvodine i građana Srbije će se pripremiti zemljište upravo za ove investitore. Moje poslaničko pitanje se odnosi na nešto drugo, odnosi se na jedan loš primer, na to kako se nezakonito troše pare građana Vojvodine i građana Srbije od strane pokrajinske vlasti na čelu sa Bojanom Pajtićem. Naime, pre nekog vremena smo u Skupštini Srbije dobili izveštaj državnog revizora koji u svom nalazu – poslovanje AP Vojvodine, je utvrdio niz nezakonitosti i nepravilnosti, pa tako je recimo utvrdio da je Skupština Vojvodine nezakonito potrošila sredstva od čak 5,5 miliona dinara. Govorim o 2014. godini. Pokrajinski sekretarijat za urbanizam je bez dodele na javnom konkursu udruženjima građana odobrio 850 hiljada dinara. Pokrajinski sekretarijat za energetiku i mineralne sirovine je po sprovedenom javnom konkursu za sufinansiranje projekata energetski održivih farmi sa dva poljoprivredna gazdinstva je ugovorio i isplatio milion i po dinara više u odnosu na stvarnu sumu koju su gazdinstva dobila odlukom o dodeli bespovratnih podsticajnih sredstava. Pokrajinski sekretarijat za privredu je mimo konkursa podelio više od 23 miliona dinara pojedincima, odobrio subvenciju u iznosu od 12 miliona dinara mimo uslova navedenih u projektu zapošljavanja – niz šansa. I ne samo to, za refundiranje troškova učešća privrednika na sajmovima u Evropi i Srbiji isplatio je 10 miliona dinara mimo pravila. Takođe, utvrđeno je da je i Pokrajinski sekretarijat za nauku i tehnološki razvoj bez prethodno sprovedenog konkursa udruženjima građana preneo sredstva u iznosu od 10 miliona dinara. Ono što je možda najstrašnije, a to je da je utvrđeno da je Vlada Bojana Pajtića potrošila ukupno milijardi i 800 miliona dinara nezakonito. To sve stoji u izveštaju revizora. Mislim da ove činjenice zaista pokazuju razmere bahatosti pokrajinske vlasti na čelu sa Bojanom Pajtićem. Pozivam građane Vojvodine i građane Srbije da na predstojećim izborima zaustave propadanje Vojvodine i da stranku Bojana Pajtića pošalju u istoriju i to u onaj deo istorije koji želimo da zaboravimo i koji želimo da nam se nikad više ne ponovi. Dakle, moje pitanje za Ministarstvo unutrašnjih poslova je da li su na osnovu nalaza državnog revizora podnete krivične prijave za utvrđene nezakonitosti u poslovanju Vlade Bojana Pajtića? Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287? Pošto se niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Borisav Kovačević, mr Dejan Radenković, Đorđe Čabarkapa, prof. dr Vladimir Marinković. Nastavljamo načelni pretres o 4. tački dnevnog reda – Predlog zakona o sportu. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da su pozvani da današnjoj sednici prisustvuju: Vanja Udovičić, ministar omladine i sporta, Predrag Peruničić, državni sekretar u Ministarstvu omladine i sporta, Uroš Zeković, pomoćnik ministra omladine i sporta, i Zorica Nikodijević, sekretar Ministarstva omladine i sporta. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik Sabina Dazdarević. Izvolite. (Marko Đurišić, s mesta: Gde je ministar?) Upravo će služba da ih pozove.
Hvala poštovani predsedavajući. Gospodine ministre sa saradnicima, koji niste tu, dame i gospodo narodni poslanici, danas raspravljamo o novom Zakonu o sportu. Ovaj zakon ima nekoliko prednosti u odnosu na prethodni, koji se primenjuje od 2011. godine, i verujemo da će on imati pozitivne efekte na građane koji žele da se bave sportom, kako profesionalno, tako i rekreativno. Ovi pozitivni efekti proističu, pre svega, iz toga da je zakon proizašao iz činjenice da je Srbija na evropskom putu, te da je u tom smislu rađen tako da bude u skladu sa dokumentima međunarodnih organizacija, kao što su Ujedinjene nacije i Savet Evrope, kao i sa dokumentima Evropske unije. Poštovani ministre, u vašem uvodnom izlaganju ste pomenuli da su poslednjih par godina sportisti naše zemlje postigli veliki bum što se tiče međunarodnih takmičenja. Ovde moram da pomenem i nekoliko sportista iz Sandžaka koji su postigli, i još uvek postižu, izuzetne rezultate kada su u pitanju međunarodna takmičenja. Tu je, pre svega, naša cenjena atletičarka Amila Terzić, koja je osvojila čak tri medalje u prošloj godini, zatim tu su Osmir Kolašinac, profesionalni bacač kugle, Adem Ljajić, koji je fudbaler i reprezentativac Srbije, kao i Muamer Hukić, koji je višestruki svetski šampion u boksu, i mnogi, mnogi drugi. Ovo su ljudi zbog čijih ličnih uspeha i pobeda, mi kao narod Sandžaka takođe osećamo uspehe i pobedu. U ovom smislu je potrebno da konstantno tražimo talente, a da bismo ih pronašli i prepoznali, složićete se sa mnom, moramo da imamo bolju sportsku infrastrukturu. Takođe, kada govorimo o sportistima iz Sandžaka, ovde moram da pomenem da su tokom katastrofalnih poplava, koje su zadesile Srbiju u maju 2014. godine, direktor ustanove za sport iz Tutina sa još 24 sportiste, učestvovali u sanaciji vrtića od poplava u Svilajncu. Ovo je još jedan pokazatelj da su sportisti tu ne samo kada treba da se bave sportom, već i kada treba da se pokaže humanost na delu. Kada govorimo o saradnji Ministarstva sa jednom malom lokalnom zajednicom kao što je Tutin, pre svega, moram da pohvalim uloženi trud Ministarstva i vas lično, koji ste prvi ministar omladine i sporta koji je posetio Tutin i koji se lično uverio u stanje sportske infrastrukture u ovom gradu, te da su uz podršku Ministarstva urađeni projekti trim staze i multifunkcionalnog terena u ovom gradu. Takođe, u Sjenici ste iz fondova Norveške ambasade uradili teren za mali fudbal, što je izuzetna stvar i na čemu su vam građani ova dva grada izuzetno zahvalni. Međutim, ovo nije dovoljno. Prilikom vaše posete Tutinu ste se uverili kakvo je stanje sportskih objekata, te znate da deca i sportisti u ovom gradu skoro da nemaju gde da se bave sportom. Sportska hala koja je započeta 2002. godine, a koja se nalazi u blizini dve osnovne škole u kojima je preko 2.000 učenika, još uvek nije završena. Ovi đaci praktično nemaju gde da se bave sportom. Takođe, ukoliko bi ova hala bila završena, pored učenika ovih škola, mogli bi da je koriste i sportisti rekreativci u večernjim satima i vikendom. Isti je slučaj i sa Sjenicom koja takođe ima problem nedostatka sportskih objekata za učenika i srednjoškolce, a takođe i problem sa izgradnjom Ski centra „Žari“, koji predstavlja jedan kapitalni projekat na državnom i regionalnom nivou. Osim „Biatlon centra“, u okviru ovog centra koji je izgrađen, a koji je finansiran iz budžeta opštine Sjednica, i pored obećanja iz Ministarstva, do sada ovde ništa nije urađeno.Ovde ću takođe pomenuti još jedan projekat koji je od velike važnosti, a to je Projekat kampa na Pešteri, koja zbog svoje nadmorske visine predstavlja idealnu lokaciju za pripreme za bazične sportove, što je i tim iz Ministarstva koji je posetio ovu lokaciju takođe potvrdio. S obzirom na problem lokalnih samouprava da nemaju dovoljno novca da investiraju u razvoj sporta, ono što biste vi kao ministar omladine i sporta mogli da uradite je da nam date konkretne odgovore u vezi projekata koje sam napred pomenula. Prilikom vaše posete Tutinu obećali ste 2017. godinu kao godinu završetka sportske hale, a ovu 2016. godinu kao godinu u kojoj će se uraditi krovna konstrukcija na ovom objektu. Takođe, Kamp na Pešteri i Ski centar „Žari“ u Sjenici, koji su od ključnog značaja pre svega za ekonomski razvoj ovog regiona, moraju biti uvršteni u budžet Republike Srbije ili se moraju naći drugi izvori finansiranja, kako bi Ministarstvo u saradnji sa lokalnim samoupravama realizovali ove projekte. Na kraju ću još jednom napomenuti da je ovaj zakon dobar iz razloga što je u mnogome proistekao iz činjenica na terenu, odnosno na osnovu problema sa kojima se lokalne vlasti i drugi odgovorni suočavaju i njima je definisan jedan novi način saradnje između Ministarstva sporta i jedinice lokalne samouprave. Verujem da ćete iskoristiti ove prednosti zakona, te da će se planirani i započeti projekti sportske infrastrukture u Sandžaku uskoro i završiti, te da ćemo vas ovim povodom ponovo ugostiti. Na kraju bih rekla da ćemo mi iz poslaničke grupe SDA Sandžaka podržati ovaj zakon u danu za glasanje. Želimo da čestitamo i vama i vašim saradnicima na njegovoj izradi i svakako se nadamo da on neće ostati samo mrtvo slovo na papiru, već da će biti implementiran. Zahvaljujem.
Reč ima ministar Vanja Udovičić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani narodni poslanici i narodne poslanice, želim da vam se zahvalim na pohvalama koje ste izneli, a izgradnja same infrastrukture u delu koji ste vi pomenuli je samo početak. Kao što ste rekli, jesam jedan od prvih ministara koji je došao u Tutin, nisam prvi. Nisam obišao Sjenicu, ali vrlo sam upoznat sa infrastrukturom u Tutinu. Ono što mogu da vam kažem jeste da smo krenuli sa izgradnjom trim staza i multifunkcionalnog terena, od onoga što smo mogli u ovom trenutku da isfinansiramo od sredstava koje smo imali opredeljenih za 2015. godinu, upravo iz razloga što želimo da pokažemo da nema privilegovanih kada je reč o infrastrukturi. Naša želja jeste da dođemo u sve delove Srbije, čak tamo gde nisu dolazili ranije ministri, gde se nije ranije gradilo. Kada je reč o sportskoj hali koju ste spomenuli, vrlo sam upoznat sa tim projektom. Nisam rekao da će 2016. godine da se stavi krov, nego moramo prvo da rešimo sve one probleme koji su ranije nastali i da rešimo te probleme u najskorijem roku. Rekao sam da 2017. godine očekujem da tu halu možemo da završimo, iz prostog razloga, zato što prvenstveno Tutin je grad sa najvećim brojem mladih ljudi, preko 50% ljudi koji žive u Tutinu su mladi, a sama škola, kao što ste rekli, broji više od 2.000 đaka. Ako je nešto interes, jeste interes da oni dobiju jednu takvu halu koju mogu obe škole da koriste, a i profesionalni klubovi ili udruženja. Baš zbog toga, vrlo detaljno svakodnevno radimo na rešavanju tog problema. Znamo da postoje problemi i ja očekujem, kao što sam rekao, u 2017. godini i nastavak izgradnje te hale jer stoji jako dugo i problemi nisu mali, jer da su jednostavni, ne bi se čekalo 13 godina, ali moj odlazak više puta u Tutin pokazuje zainteresovanost i Republike i Ministarstva omladine i sporta da reši taj problem i da nastavimo sa izgradnjom te hale. Kao što sam rekao, smatram da je jako bitno da Tutin dobije takvu jednu halu. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marija Jevđić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, kolege i koleginice narodni poslanici, na samom početku želim da naglasim da će JS, odnosno poslanici JS podržati predloženi zakon o sportu. Prethodni Zakon o sportu donet je 2011. godine i on je, možemo reći, odgovorio očekivanjima koja su postojala pri njegovom donošenju, ali za dalje unapređenje sporta u Srbiji potrebno je doneti novi zakon o kojem mi danas i raspravljamo. Predlog zakona o sportu, odnosno njegovo usvajanje je potrebno radi uređenja ove oblasti u skladu sa evropskim standardima i propisima i sportskim pravilima nadležnih međunarodnih sportskih saveza, čiji je razvoj bio izuzetno dinamičan u ovoj oblasti u proteklom periodu. Usaglašavanje sa novonastalim nacionalnim propisima i konsenzusom svih relevantnih subjekata sporta, da su potrebne izmene u zakonskoj regulativi, kako bi se postojeći sistem unapredio. Usvajanjem predloženog zakona omogućila bi se, sa jedne strane, mogućnost da se maksimalno poveća obuhvat bavljenja građana sportom, a sa druge strane, da se i dalje podržava i razvija domaći vrhunski sport. Postoje mnogi razlozi za donošenje novog zakona, a jedan od razloga koji je za JS, kao socijalno odgovornu stranku, jako bitan je taj koji proističe iz potrebe da se svim građanima, posebno deci, mladima, ženama i osobama sa invaliditetom omogući permanentno bavljenje sportom, uz što veću podršku sportistima koji postižu vrhunske rezultate na koje smo svi ponosni i koji su naši najbolji ambasadori u svetu, a kao neko ko je 15 godina bio aktivni sportista, takmičar, reprezentativac, znam koliko je ta pomoć i podrška potrebna. Podatak da je u 2013. godini u Srbiji svaka peta odrasla osoba gojazna, da svaka treća konzumira cigarete, a da skoro polovina stanovnika ima hipertenziju je alarm da se kao nacija mobilišemo i nađemo rešenje o podizanju svesti građana koliko je bitno baviti se sportom, odnosno koliko fizičko vežbanje i zdrava ishrana treba da budu sastavni deo života. Primer odgovorne lokalne samouprave je grad Jagodina, pod vođstvom Dragana Markovića Palme, gde svako selo ima terene za male sportove i time stvara mogućnost, odnosno da svako dete ima mogućnost da se razvija i da sebi stvara idole u vrhunskim sportistima koji su upravo i potekli sa takvih malih terena širom Srbije. Kraljevo, grad iz kojeg dolazim, je u prošloj godini otvorilo modernu halu sportova. U ovoj godini je planiran početak radova na zatvorenom bazenu, adaptacija postojeće atletske staze, kao i moto staze na Beranovcu, što je svakako pohvalno i svakako potrebno sportistima u Kraljevu. Poštovani ministre, juče smo u vašem izlaganju čuli, a to je posebno ostavilo utisak na poslaničku grupu JS, da predloženi zakon o sportu ima za cilj da sport ne bude privilegija pojedinaca i bogatih, već da omogući svim građanima da mogu da se bave sportom. To nam govori da promene u novom zakonu idu u pravcu smanjenja diskriminacije, odnosno da sva deca, bez obzira na materijalnu situaciju, dobiju šansu da se bave sportom. Ta činjenica omogućava da nam deca ne budu na ulici, već na sportskim terenima i igralištima. Po mom mišljenju, to je korak ka unapređenju školskog sporta koji je važna karika u približavanju sporta i zdravog života najmlađima i eventualno određivanje njihovog životnog poziva sutra kao profesionalni sportista. Jako je bitno spomenuti da je prvi put regulisana upotreba ličnih podataka sportista, da zdravstvena zaštita za decu od šest do 14 godina ubuduće je besplatna i obuhvaćena osiguranjem, a to svakako olakšava teret roditeljima. Članarina za maloletne sportiste ne može da pređe 10% od prosečne zarade. Jedinstvena Srbija smatra da je među jednima od važnijih odredbi predloženog zakona odredba po kojoj će ugovor između menadžera i sportiste ubuduće morati biti overen, a kada je reč o maloletniku, on će morati da ima saglasnost oba roditelja, čime se, složićete se, eliminiše svaki vid eventualne zloupotrebe. Zakonom se regulišu i transferi u sportu, pogotovo međunarodni koji su dozvoljeni po striktnim pravilima međunarodne zajednice. Kada je reč o domaćim nacionalnim transferima, posebno je stavljen akcenat na maloletne sportiste, kojima u slučaju da pređu u drugu sredinu mora biti omogućen kvalitetan način života. Izdvojila bih i pohvalila uvođenje obaveznog osiguranja za trenere i sve sportiste za vreme nastupa za reprezentaciju, veću odgovornost članova rukovodećih organa, kao i nove obaveze u smislu prijava sukoba interesa. Ponekad, nažalost, sportske utakmice i rezultati ostanu u drugom planu zbog nedoličnog ponašanja na utakmicama, ali predloženim zakonom i to će biti sankcionisano, kako na utakmicama prvih liga, tako i na nižem nivou. Svedoci smo da važeće rešenje o privatizaciji klubova nije dalo rezultate jer nije pokrenuta nijedna privatizacija, tako da odluka da pitanje privatizacije bude regulisano posebnim zakonom je ispravna. Ali, treba navesti da predloženim zakonom se sprečava ugrožavanje društvene imovine u sportskim organizacijama do regulisanja pitanja privatizacije. Zbog svega ovoga što sam navela, na samom kraju želim ponovo da naglasim da će poslanička grupa JS u danu za glasanje podržati predloženi zakon o sportu. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Vanja Udovičić. Izvolite.
Želim da vam se zahvalim na podršci i na pohvalama koje ste izneli i da vam se zahvalim i kao predstavniku JS, ali i kao bivšem sportisti i nekome ko je živeo u sistemu sporta. Sigurno je da vaše reči imaju i veću težinu jer ste živeli sistem sporta i znate koliko je on kompleksan i šta on realno znači i kako funkcioniše. Neke odredbe koje ste izneli apsolutno smo se trudili da u onoj meri u kojoj je moguće pojačamo jer jeste istina da sport postaje privilegija. Želimo da vratimo situaciju da sport bude besplatan. To je moja težnja, kao ministra omladine i sporta. I sam lično, nikada dok sam se bavio sportom u mlađim kategorijama nisam platio članarinu, tj. moji roditelji za mene nisu plaćali članarinu i težnja i jeste da se visina članarine smanji. U ovom trenutku, imajući u vidu i uzimajući u obzir situaciju u klubovima gde je najosnovniji vid zarade svakog kluba naplaćivanje članarine, mi smo se odlučili da ta članarina ne ide preko 10% od prosečne zarade u Republici Srbiji, ali sigurno ćemo težiti da taj procenat bude manji i da sport bude pristupačniji svima. Još jednom vam se zahvaljujem na podršci. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Muamer Bačevac.
Uvaženi ministre, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici i narodne poslanice, pred nama je danas jedan odličan zakon, sveobuhvatan začin, zakon koji je, kao što vidite, dugo pripreman i verovatno kruna u radu ovog ministarstva koje ću sada na početku zaista pohvaliti, kao i samog ministra, bio je veoma radan i vispren. Mi u Sandžaku, kao i u Tutinu i u Novom Pazaru i u Sjenici smo ga vrlo, vrlo često viđali i sa njim sarađivali. Naravno, da tu ima i naših dobrih osobina, jer mi zaista imamo puno uspešnih sportista i gajimo jedan sportski duh i drago mi je što Ministarstvo sporta prepoznaje i što zaista puno ulaže u ovaj kraj, što se tiče infrastrukture i truda i da imamo još puno toga zaista da radimo. Novi zakon koji je pred nama je unapredio onaj stari zakon iz 2011. godine i verovatno sve one manjkavosti i njegove nedoslednosti, slabosti koje su se dokazale je nadogradio. Pre svega, najbitniju stvar koju je zadržao i unapredio, što je očigledno jeste, projektno finansiranje, to je onaj ugaoni kamen koji je i doprineo jednom boljitku u sportskim aktivnostima u našoj državi. Drago mi je što je ministar sa svojim saradnicima to prepoznao i što je nadgradio element ovog zakona u tom smislu. Naravno da ja, kao lekar, znam vrednost sporta, sportske aktivnosti i to je opšte poznata stvar i to je, mi kažemo zdravlje jednako sport je pre svega danas dominantno i danas očiglednije nego bilo kada pre. Sadašnji način života, manjaka sportske aktivnosti, manjak aktivnosti radne, loše navike, u smislu loše ishrane, uzimaju danak danas u celom svetu, pre svega u modernom svetu, a videli smo da su brojke kod nas još pogubnije. Moram da kažem da, na jednom običnom primeru vidimo koliko gojaznost i sadašnji način života, znači neaktivnost, su danas uzele epidemijski mah. Samo u Americi se nedeljno otkrije 10 hiljada novih slučajeva dijabeta, samo zbog povećanog trenda gojaznosti. Biti gojazan znači imati metabolički sindrom, znači dobiti dijabetes, znači imati kardio-vaskularnu bolest. Onaj podatak koji vidimo, iz ovog vašeg obrazloženja, da jedan polovina stanovništva Srbije ima neki vid hipertenzije, je zabrinjavajuća, a jedini lek i jedino poboljšanje, jedini napredak možemo ostvariti kroz fizičku aktivnost. To će biti rekreativni sport, to će biti brzo hodanje, kako kažu taj „bris vok“ i to je sve ono što ovaj zakon pokušava da unapredi i da instalira u neke zakonske odredbe, za koje se mi moramo mnogo potruditi da vratimo u život. Vidimo koliko građani Srbije malo posvećuju pažnje rekreaciji, rekreativnom sportu i to je nešto što je pogubno u odnosu na podatak iz EU. Mnogo je dobrih stvari, pre svega kvalitetan način kojim se želi vratiti sport u škole, ustanoviti sportske navike u mlade ljude, insistirati na jednom psiho-fizičkom kvalitetnom razvoju, potom razviti jedan kolektivni duh, duh solidarnosti, pa i „fer pleja“, što ja mislim sve ono što nedostaje nama kao društvu. Zbog toga je ovaj zakon jako bitan. Imamo pomake u evidentiranju i danas kada, nadam se da ćemo usvojiti ovaj zakon, to je očigledno, nakon njegovog usvajanja imaćemo jedinstvene registre, svi ćemo znati na koji način i koliko imamo sportskih organizacija, klubova i svih onih udruga koja se bave sportskim aktivnostima. Naravno, neću ulaziti u mehanizme, dobro je to što će iz APR-a sve ići nazad u Ministarstvo i svi će dobiti, praktično jedan kvalitetan registar. Novi zakon se bavi, vidimo i decom, posebnu pažnju posvećuje deci, u projektnom finansiranju, 15% projekata moraju da se odnose na decu i posvećeni su dečijem sportu. Dobra su i ona ograničenja, da 15% iz samog tog projekta ne sme ići van samog projekta za ne projektne stvari i to su sve odlična i kvalitetna rešenja. Vidim da je zaista radilo dosta kvalitetnih pravnika, koji je usko specijalizovan za ovu oblast, neki kragujevački profesori su dali značajan doprinos, što je jako bitno. Znači, imali ste sluha za profesiju i za ljude koji se ovim bave celog života. Izuzetno kvalitetna stvar je što, evo navešću, zdravstveni predlog za maloletna lica obavezan je jednom godišnje i pokriva se iz zdravstvenog fonda. To je krucijalna stvar. Mi smo imali na nesreću dosta loših iskustava. Mi znamo šta može ta hronična opstruktivna kardio-patija kada je neprepoznata da dovede iznenadnih smrti u mladih ljudi, pa čak i u sportista koji su jako aktivni i to ovakvo jednogodišnji pregled u ustanovama koji će biti besplatan za decu je zaista nešto štoje odlična stvar i što je kvalitet ovog predloga. Osiguranje sportiste od strane kluba je obavezno. Jako je dobar predlog i to što je uveden postupak sticanja odobrenja za obavljanje poslova stručnog osposobljavanja, postojeće kontrole. Naravno, svi oni koji se bave odgojem sportskim moraće na neki način da se licenciraju što je jako dobra stvar. Vi ste spomenuli da ćete insistirati na besplatnom sportu, dostupnom za sve. Dobra je naravno, dobar deo ovog predloga jeste i to što ne sme nikako biti ta članarina basnoslovno velika i mi je svodimo u neke normalne mere i neke normalne okvire. Naravno, dobro je i to što neto dobit u tekućoj godini koji ostvari neko sportsko privredno društvo, a daje ovaj zakon i mogućnost da određena sportske udruge budu i privredna društva, da 70% od ukupne dobiti se ponovo investira i ponovo vrati u ulaganje u samo društvo, znači, mi i dalje vrtimo „cirkulus viciozus“, pokušavamo da zadržimo taj profit u samom sportu. Pošto je zakon zaista obiman i sveobuhvatan moram da kažem da on ima i određenih mesta o kojima valja diskutovati. Na primer iz predloga je izbačena dosadašnja odredba da osuđivani za krivično delo ne mogu biti članovi, mogu biti sada članovi zastupnici. Jedna stvar koju ja vidim ovde, dobru nameru verovatno i jeste dobro, pogotovo ako mi dolazimo iz malih sportova, a ja dolazim iz malog sporta kao i vi ministre, ali ovde vidim da je određeno i to je jedan od glavnih novina u ovom zakonu da jednoj organizaciji iz oblasti sporta autonomna pokrajina ili regionalna zajednica, odnosno lokalna samouprava ne može od ukupnog sportskog budžeta prebaciti više od 20%. To ima svoju kvalitetnu dimenziju. Međutim, još jednom treba porazmisliti o ovom procentu. Još jednom treba razmisliti o ovom predlogu. Tradicija sporta u različitim delovima Srbije je različita. Imamo neke krajeve koji baštine tradiciju i određene sportske aktivnosti i određene klubove. Na primer, rukomet u Nišu, boks u Novom Pazaru, potom fudbal u nekim krajevima itako dalje. Mislim da je trebalo ovde naći neki medijum i dozvoliti i lokalnim samoupravama koje najbolje znaju svoje potrebe na lokalu da i oni delimično učestvuju u ovoj preraspodeli jer nije isto ulaganje u fudbalski klub, u razvoj fudbalskog kluba i u neki manji sport. Znam da je vaša želja dobra, a to je da podjednaku šansu dajete razvoju u svim sportovima. Ovo je nešto gde treba proći između sile i haribde i naći nekakv medijum. Bojim se da ovaj procenta neće to obezbediti. U svakom slučaju ja želim da pohvalim vaš dosadašnji rad i rekao sam da se u Novom Pazaru mnogo uradili na sportskoj infrastrukturi. Mi smo završili velelepni stadion koji ima sada 12.000 mesta i Novi Pazar igra u super ligi. Napravili smo praktično preokret i pravili još puno sportskih struktura. Pre svega, završili smo sportsku sajamsku ustanovu „Pendik“. Mi smo ovde čuli da u Tutinu od 2002. godine nije završena nekakva sportska hala i mi kada smo došli na vlast u Novom Pazaru, imali smo nezavršene objekte, ruinirane objekte, objekte koji su prikazivani da su rađeni, a svašta je sa tim donacijama i sa tim novcima činjeno. Međutim, sposobnošću lokalne samouprave i našim kvalitetnim odnosom sa državom Srbijom, mi smo uspeli da završimo većinu od tih objekata. Sportsko-sajamska ustanova „Pendik“ koju ste vi videli, koja je velelepna i koja pokriva jednog superligaša u muškoj odbojci, svi drugi sportovi manje su tu, to je stecište, to je i vikend stecište svih građana koji se bave sportom, mi smo uspeli da završimo stranim donacijama. Hala „Pendik“ je najvećim delom izgrađena donacijom naših prijatelja, naših građana, naših sunarodnika, iz Republike Turske i drugim donacijama i naravno uz pomoć Republike Srbije. Šta hoću da kažem? Hoću da kažem da mnogo udela u tome što u Tutinu i Sjenici nisu završeni ovi objekti, ima i njihova nesposobna, reći ću i kontraverzna lokalna samouprava i da je najbolji primer grad Novi Pazar sa svojom vlašću, kako može i na koji način kvalitetno da se jednim ličnim angažmanom, kvalitetnim vođenjem grada, dobrim odnosom sa Republikom Srbijom i na kraju dobrim odnosom sa samim Ministarstvom sporta, mnogo toga učini na infrastrukturi u samom gradu. Samo 16 imamo sportsko-rekreativnih centara, manjih za rekreativno bavljenje sportom u samom gradu, to smo napravili u zadnje dve – tri godine unazad. Stavljamo još uvek te novce u stadion, tri stadiona koja su pripremljena za vrhunsku obuku sportista, itd, mogao bih mnogo da nabrajam jer je zaista SDP od kako je na vlasti u Novom Pazaru, u kvalitetnom dijalogu sa Republikom Srbijom, puno učinio na infrastrukturi. No, da se vratim na zakon. Mi ćemo zakon svakako podržati, zakon je odličan. Još jednom se vama zahvaljujem na jednom dobrom angažmanu, mogu da kažem kao poslanik da sam zadovoljan vašim radom, da ste vi jedan od ministara koji je verovatno zahvaljujući jednoj želji, mladosti i jednoj borbenosti koju verovatno crpite iz vašeg sportskog duha, puno toga pokazao, veliku želju, i puno toga učinio na samom terenu. Nadam se da ćete nas i dalje podržavati. Vi znate da mi imamo i atletski stadion koji smo započeli. To će biti najveći atletski stadion na Balkanu, jer to zaslužuju atletičari iz Novog Pazara, reprezentativci Srbije. Svi znaju Amelu, svi znaju Asmira, itd. I to je radio grad, i tu znate koliko smo imali puno problema, ali koliko smo pokazali upornosti zahvaljujući jednoj zaista i vašoj upornosti i saradnji, uspeli da uđemo u ovaj projekat i to je način na koji treba da se mi političari određujemo prema ovim strukturama. Još jednom, hvala vam što ste pripremili ovakav zakon i mi ćemo iz SDP ovaj predlog podržati u celini. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Vanja Udovičić. Izvolite.
Želim da vam se zahvalim na pohvalama koje ste izneli i na svim konstruktivnim predlozima koje ste dali kroz amandmane, ali više ćemo o tome pričati u raspravi u pojedinostima. Ono što na početku želim da kažem, da napravim malu korekciju, ono što je zadržano u članu 33. jeste da osuđena lica ne mogu da budu u upravi sportskih organizacija. Čisto da se ne stekne pogrešan utisak, vrlo pazimo i vodimo računa kada je reč o svim osuđenim licima i zaštiti sporta od svega negativnog. Ja vam čestitam na partnerskom odnosu koji ste uveli u izgradnju sportske infrastrukture i svega onoga što ste uradili. I sami ste spomenuli atletski stadion koji smatramo jednim od kapitalnih projekata i Vlade Republike Srbije i celokupne Srbije, jer nije samo on bitan za atletičare iz Novog Pazara, već iz celog regiona i celokupnog okruženja. Ako neko područje ima kapacitet za vrhunski uspeh u atletici, onda jeste sigurno Novi Pazar, što ste i pokazali sa vrhunskim sportistima i sportskim rezultatima. Ja očekujem da ćemo sredinom g odine, čak i ranije, u naredna dva meseca, čim krene toplije vreme i stvore se uslovi, krenuti u izgradnju druge faze stadiona i da ćemo ove godine, kao što smo i rekli, završiti atletski stadion u Novom Pazaru. Kao što sam i rekao, želja nam jeste da stignemo do svih krajeva Srbije. Prošle godine smo otvorili trim stazu u Novom Pazaru. Želimo da damo mogućnost da građani mogu besplatno da se bave sportom, da ne gradimo objekte koji za cilj imaju samo da nameću određenu obavezu građanima, već strateški smo se opredelili da gradimo otvorene terene, multifunkcionalne terene, da gradimo trim staze, da gradimo mesta koja će okupljati građane, a koja za cilj neće imati plaćanje termina i otimanje para od građana. Hvala vam što ste prepoznali i značaj sporta kao preduslov za zdravu naciju i upravo smo mnogo pažnje posvetili odredbama koje za cilj imaju zdraviju naciju. U mnogome smo proširili odredbe koje detaljnije uređuju i predškolski sport i školski i univerzitetski, ali i rekreativni sport. Naravno da podatke koje ste izneli vi i raniji narodni poslanici jesu zabrinjavajući. Upravo zbog toga želimo da promenimo klimu, da promenimo atmosferu u društvu i da motivišemo ljude da se bave rekreacijom, da se bave sportom. Da pokušamo da se borimo sa onim gorućim problemima koji tište sve nas a ponajviše i našu omladinu, jer kada se iznesu ovakvi podaci, onda oni apsolutno jesu zabrinjavajući, nešto na šta ne smemo da žmurimo i da okrećemo glavu, već nešto sa čime treba da se suočimo i da se borimo protiv toga. Kada pogledamo da je svako peto dete gojazno ili da je procenat deformiteta kod dece toliko uvećan, kriva kičma, ravna stopala, sve ono što proizilazi od ne bavljenjem rekreacijom, pa onda i sportom, onda sa takvim problemom i te kako treba da se suočimo i da pokušamo da ga rešimo. Upravo za cilj odredbe koje smo spomenuo imaju da smanje taj procenat deformiteta. Moram da napomenem da u poslednje dve godine mnogo veći broj dece je obuhvaćen školskim sportom. Nikada veći, jer kada date cifru od 149.700 dece koji su obuhvaćeni u sistemu školskog sporta je ohrabrujući podatak, ali sigurno da on može da se unapredi. Nećemo stati u unapređenju i u unapređenju kvaliteta i funkcionisanja školskog sporta, ali u većem obuhvatu broja dece jer znamo da uvek može više i uvek može kvalitetnije. Baš zbog ovog problema koji sam spomenuo, moramo i kroz sistem školskog sporta, univerzitetskog, ali sada po prvi put i predškolskog ne sporta, nego bavljenje fizičkim aktivnostima, jer ne možemo da kažemo za decu koja su u predškolskim ustanovama da mogu da se bave sportom. Upravo želimo da se na jedan odgovoran način borimo sa tim negativnim efektima jer sa jedne strane jako je lepo kada pričamo o broju osvojenih medalja i kada pričamo o svim tim rezultatima koji su naši profesionalni sportisti uradili, ali moramo da vodimo brigu o našoj deci, jer kada uzmete podatak da kod nas 60% građana nedeljno ni jedan sat nije provelo vežbajući, nije imalo nikakav vid aktivnosti, onda moramo da utičemo na sve nas, jer nismo uvek neko na koga se ta deca ugledaju i koga ta deca posmatraju. Mislim da po tom podatku smo među prvima, ali nismo među prvima, ali u gornjoj granici u Evropi. Time moramo da se pozabavimo jer živimo u vremenu gde je televizor, mobilni telefon, tablet, zamenjuje sve ono što se nekada radilo na terenima ispred zgrade, jer danas deca umesto da izađu ispred zgrade da igraju košarku, tu istu košarku igraju preko igrica na svojim tabletima i telefonima. Upravo zbog toga smo i u najvećoj meri obuhvatili kroz zakon odredbe koje za cilj imaju i povećanje broja ljudi u rekreativnom sportu. Još jednom, zahvaljujem se na podršci. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Olena Papuga.
Hvala predsednice. Ministre Udovičiću, saradnici Ministarstva za sport, kao prvo, hoću da vas na neki način pohvalim zato što ste sve sugestije od Pokrajinskog sekretarijata za sport i pokrajinske sekretarke Marinike Tepić usvojili i što ste bili u jako dobroj komunikaciji u svoj toj izradi konačnog Predloga zakona o sportu. Prvo mali osvrt na to da je Predlog zakona o sportu još u nekoj fazi nacrta, kada je predstavljen na javnoj raspravi širom Srbije, pa i u Novom Sadu, u organizaciji je Pokrajinskog sekretarijata za sport i omladinu, nudio rešenja koja ne samo da su narušavala Zakon o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine, time i pokrajinsku autonomiju, a time i ništa manje nadležnosti jedinica lokalne samouprave u celoj Republici i tada ponuđena rešenja bila su u suprotnosti sa nizom drugih zakonskih propisa. Zato i kažem da je dobro što ste prihvatili sve te sugestije koje se odnose na nadležnosti u sportu, a odnose se na nadležnosti u AP Vojvodini. Konkretno, nadzor koji je trebalo da vrši Ministarstvo preko republičkih sportskih inspektora bio je definisan na taj način da je Pokrajinski sekretarijat za sport i omladinu, ali i sve jedinice lokalne samouprave, dakle, sve opštine i gradove, sveo na organizacionu jedinicu resornog ministarstva. Šta više, republičke sportske inspektore Ministarstva promovisao je u republičke, u budžetske inspektore, državne revizore, pa i ministre, dajući im protivzakonita ovlašćenja da nadziru i realizuju programe, projekte i ugovore preko kojih se zadovoljavaju potrebe i interesi građana u oblasti sporta u našoj pokrajini i jedinicama lokalne samouprave. Zadirući direktno u nadležnosti upravnog nadzora i nadležnosti drugih ministarstava i organa državne uprave, tom odredbom je predviđeno bilo da republički sportski inspektori vrše nadzor nad izvršnim organima čiji je osnivač Skupština AP Vojvodine nad izvornim poslovima koji se finansiraju iz budžeta AP Vojvodine i još više da republički sportski inspektor novčano kažnjava pokrajinske i lokalne izvršne organe, dajući mu na taj način protivzakonitu nadležnost drugostepenog organa i ovlašćenja ministra. Time se potpuno derogiraju nadležnosti teritorijalnih autonomija i lokalne samouprave u oblasti sporta i svode se na izvršioce ministarstva, gde republički inspektor ministarstva povremeno i sa ovlašćenjima ministarstva nadzire svaki posao resornih, autonomnih i lokalnih organa. Da ne bude zabune, i one su pod nadzorom, ali stručnim i zakonskim nadzorom, te za poslove, odnosno pod nadzorom budžetske inspekcije i DRI, a ne republičkog sportskog inspektora. Dakle, dobro je što se na ovo reagovalo. Takođe, ističemo da je obim izvornih nadležnosti i poslova u oblasti sporta optimalan, netaknut u odnosu na dosadašnja ovlašćenja, što takođe cenimo kao objektivni odnos prema potrebama Vojvođana u oblasti sporta, naročito u daljem opremanju i izgradnji sportske infrastrukture kojom Vojvodina može da se podiči za svaku granu sporta, posebno olimpijskih, imajući u vidu da veliki broj olimpijaca jesu upravo ponikli u vojvođanskim klubovima, prepoznati, godinama stipendirani od Pokrajinskog sekretarijata za sport i omladinu, još dok su bili juniori i kadeti, jer je ovaj naš vojvođanski sekretarijat jedini u državi koji stipendira juniore i kadete, upravo u tom prelomnom uzrastu, u toj dobi kada naši perspektivni sportisti odlučuju hoće li se profesionalno dalje baviti sportom i da li će im to biti zanimanje. Trenutno se najtrofejniji sport u zemlji kajak-kanu, njime se mahom takmiče deca ponikla u vojvođanskim klubovima. Oba Marka, i Novaković i Dragosavljević, bili su prepoznati i stipendirani još kao mali u Vojvodini. Ivana Španović, osim što nas raduje što je pokrajinska Vlada njoj, kao i svim atletskim reprezentativcima Srbije, još dok su imali svetske medalje, pružila krov nad glavom i prvu zatvorenu atletsku dvoranu u zemlji. Ona, kao i Mihail Dudaš, višebojac, olimpijac, ostali su verni vojvođanskim klubovima. Za nas Vojvođane možda staro, a za neke i novo ime – Anja Crevar je 15-godišnja plivačica, koja dolazi iz Pančeva, a nije mogla da joj se obezbedi staza za plivanje, pa joj je Pokrajinski sekretarijat za sport i omladinu pomogao i pored stipendije obezbedio zakup staze na bazenu Taš u Beogradu. Borislava Perić Ranković proglašena je za najbolju paraolimpijku stonoteniserku sveta. Zatim, tu dolazi rvački prvak, takođe iz Vojvodine, olimpijac Davor Štefanek, i da ne nabrajam sve druge sportiste olimpijce koji su potekli iz Vojvodine, a nekim svojim zalaganjem im je Pokrajinski sekretarijat za sport i omladinu pomogao da napreduju i da se opredele za svoj životni put. Ono što bih za Vojvodinu htela da naglasim je razvoj školskog sporta, koji prepoznaje ovaj zakon. Neće sva deca biti vrhunski sportisti, neće se uopšte ni takmičiti, a njih je najviše, oni su zapravo svi, osim 1% populacije, koja pripada vrhunskom sportu. Zbog tih preko 97% dečaka i devojčica čiji je obuhvat najveći u obaveznim osnovnim školama, Pokrajinski sekretarijat za sport i omladinu sprovodi jedinstvenu u zemlji Strategiju razvoja školskog sporta u AP Vojvodini, koju su jednoglasno podržali svi poslanici i pozicije i opozicije u Skupštini AP Vojvodine i čiji su delovi i mere aktivnosti, ciljevi, takođe prepoznati u ovom zakonu. Tako školski sport ima svoje značajno mesto u ovom novom zakonu, daje mogućnost školama da se novim sportskim programima i sadržajima dobije status organizacije i da budu uvažavane za nove programe po Zakonu o sportu. Pokrajina je sačinila prvu temeljnu bazu podataka o stanju školske sportske infrastrukture i školskog sporta uopšte u AP Vojvodini, bazu koja dalje služi upravo onome, pa se tako težište kapitalnih ulaganja Pokrajinskog sekretarijata za sport i omladinu ulaže u školske sportske objekte, a bazu je o svemu ovome dostavila Ministarstvu na uvid. Na osnovu te baze i novih podataka da 103 osnovne škole u opštinama i gradovima u Vojvodini ima fiskulturnu salu, Pokrajinski sekretarijat za sport i omladinu obezbedio je za sve ove 103 škole neophodnu sportsku opremu i rekvizite. Preko 100 škola je dobilo svlačionice, toalete itd. Ono što bih još htela da pohvalim, a vi ste na to isto obratili pažnju i pohvalili to, da je od 2014. godine Vojvodina, odnosno Pokrajinski sekretarijat vratio SOŠOV posle 25 godina u sistem školskih takmičenja u Republici Srbiji, i uspelo je. Dakle, SOŠOV je Pokrajinski sekretarijat za sport i omladinu vratio na velika vrata. Održan je u Somboru 2014. godine, uz učešće 3.000 đaka i njihovih profesora kao nezaboravni sportski vikend drugara i vršnjaka, kakvi su bili i svi oni koje je SOŠOV negovao pre mnogo godina, a onda je naprosto prestao, izbrisan je iz školskog sporta i sistema školskih sportskih takmičenja, a to je bilo 1989. godine. Treba znati da je SOŠOV sportska školska olimpijada omladine Vojvodine, prva školska olimpijada u Evropi. Njen model su preuzele potom i druge evropske države, a Srbija ju je 1989. godine ugasila. To za Vojvodinu, koja je takođe bila prva, zahvaljujući profesoru Đorđu Natoševiću, uvela fizičko vaspitanje kao obavezan predmet još 60-ih godina 19. veka. Zbog obećavajućeg tretmana školskog sporta kao prioriteta i sportske nacionalne strategije i zakona, u čijem su pisanju učestvovali predstavnici sekretarijata i Pokrajinski sekretarijat za sport i omladinu je podržao ovaj tekst zakona. Takođe, hoću da obratim pažnju na zdravstvene preglede. Jedna od bitnijih stvari na koje je Pokrajinski sekretarijat za sport i omladinu ukazao, a na koju je Ministarstvo takođe pozitivno reagovalo i izborilo se da Ministarstvo zdravlja to podrži, jesu lekarski pregledi. Naime, još 2013. godine, Pokrajinski sekretarijat za sport i omladinu dao je veliki značaj zdravstvenim pregledima dece u sistemu, ne samo klubskog sporta, već i školskog sporta. Problem sa obaveznim utvrđivanjem zdravstvene sposobnosti među učenicima u velikoj meri onemogućava šire učešće dece u školskom sportu, što je jedan od osnovnih ciljeva i interesa države na svim nivoima. Troškovi ovih lekarskih pregleda koji ne spadaju u primarnu zdravstvenu zaštitu padaju na teret roditelja, što ih u velikoj meri odvraća od toga da svoje dete i dalje usmeravaju na bavljenje sportom. Na taj način, ideja afirmacije školskog sporta, koja podrazumeva da bavljenje sportom u školi bude besplatno, pada na prvom koraku. Sigurni smo da u interesu unapređenja i očuvanja zdravlja učenika, kao i razvoja školskog sporta, potrebno je pronaći pravu meru i kompromisno rešenje koje, s jedne strane, neće dodatno opterećivati roditelje učenika koji žele da se bave školskim sportom, a s druge strane pokazati konkretnu brigu države za zdravlje učeničke populacije. Ovaj Predlog zakona o sportu uvažio je i sve ove iznete argumente Pokrajinskog sekretarijata za sport i omladinu i možemo reći da ponuđeno rešenje da za decu do 14 godina svi zdravstveni i sportski pregledi besplatni, odnosno ulaze u režim redovnog ili vanrednog sistematskog pregleda, jedan od najvećih benefita ovog zakona. Rad sa decom. Zadršku smo izrazili prema rešenju koje ovaj predlog zakona daje u odnosu na rad sa decom. Naime, ukoliko smo se opredelili da nam rad sa decom bude dragocen, te u tom smislu insistiramo na obrazovanju i visokom obrazovanju. Sadašnji zakon dozvoljava rad sa decom do 14 godina samo sportskim stručnjacima sa višom ili visokom stručnom spremom. Zašto se sada pojavljuje opcija stručnog osposobljavanja za poseban rad sa decom, odnosno zašto spuštamo već utvrđene standarde? S obzirom na specifičnost rada sa decom i u najosetljivijim fazama njihovog razvoja i neophodnost stručnosti u svim segmentima trenažnog procesa, ovo rešenje moglo bi da unazadi kvalitet rada sa decom. S druge strane, kolege koji su profesori fizičkog vaspitanja, koji su četiri do pet godina ulagali u sebe bez ikakvih problema drže nastavu. Podsetiću vas da je osnovna škola obavezna, obuhvat školske dece u Srbiji je skoro 97%, što znači da im kroz ruke prođu skoro svi nadareni, manje sposobni, gojazni, pothranjeni, neuhranjeni, deca iz inkluzivnih škola i sa različitim problemima, da su sadržaj tih sportskih grana koje su u programu vrlo zahtevni, od usvajanja osnovnih elemenata do prikaza sastava, razmatranja taktike itd. Ako kojim slučajem trener radi u nekom klubu treba da ima licencu i tu nastaju ozbiljni problemi. Vrlo često i za najužu licencu mora da se prolazi određena edukacija bez ikakvog stručnog opravdanja. Licenciranje je zamišljeno kao permanentno usavršavanje koje važi za sve saveze i koji žele da napreduju i imaju rezultat neophodno i logično bez zakonske obaveze, a nije licenciranje novi prostor za punjenje budžeta. U tom smislu i u ovom Predlogu se ne vide jasna rešenja, osim da u okviru sticanja licence može da se istovremeno i stručno osposobi kadar, što svakako nije usavršavanje. To su možda naše zamerke. Amandmane nismo davali iz nekog razloga, jer je postojala dobra komunikacija i zakon je na neki način napravljen po meri Pokrajinskog sekretarijata za sport. Pošto dolazimo iz Vojvodine pa znamo kako to sve tamo funkcioniše, ali možda u tim našim zamerkama, ako imaju neki drugi poslanici svoje amandmane, eto možete ih usvojiti da bi ovaj zakon bio još bolji.
Reč ima ministar Vanja Udovičić..
Želim da vam se zahvalim i da potvrdim da je saradnja sa Pokrajinskim sekretarijatom za omladinu i sport izuzetno partnerska i da u svemu pokušavamo zajedno da rešavamo probleme, pogotovo kada je u pitanju školski sport i ono što ste danas rekli. Imao sam priliku da vodim sve javne rasprave i da sedim od početka do kraja i da raspravljam. Javna rasprava u Novom Sadu je trajala preko devet sati. I želeo sam upravo i svojim prisustvom i vođenjem te iste javne rasprave da dobijemo u svim delovima Srbije sve one neophodne informacije koje za cilj imaju unapređenje ovog sistema. U najvećoj meri vidim da imate neke od konstruktivnih ideja, te pojedine ideje nalaze se u amandmanima, tako da ćemo, kada budemo razgovarali o amandmanima, detaljnije obrazlagati rešenja koja ste i sami spomenuli i te konstruktivne ideje. Hvala vam na tome. Ono što ste spomenuli jeste da smo prihvatili određene sugestije i na tim javnim raspravama. Moram da kažem da one nisu imale za cilj da ugroze autonomiju, nego smo prihvatili samo da ne bi došlo do zabune, jer više pravnika pa drugačije i čitaju određene odredbe, pa smo odmah i na javnoj raspravi, kroz direktan dijalog, rekli da želimo da prihvatimo da bi stvar bila kristalno jasna, da bi se razumela na prvo čitanje, pogotovo ljudi iz sistema sporta, da ne bude zabune, sa određenim rešenjima koja bi dovela i do ugrožavanja autonomije, što apsolutno nije naš cilj. Kao što sam rekao, Pokrajinski sekretarijat za omladinu i sport smatramo izuzetno velikim partnerom u rešavanju određenih problema. Želim da napomenem, pošto ste i vi spomenuli, stipendiranje perspektivnih sportista. Republika u 2015. godini je stipendirala 359 sportista sa 105 miliona dinara i smatramo taj podatak izuzetno kvalitetnim i ohrabrujućim, jer želimo da vodimo brigu o onim sportistima koji će tek možda nastupiti ili od kojih se smatra da su naši najveći talenti. Kada uzmemo sadašnje osvajače medalja, kada uzmemo sve one koji danas u najsjajnijem svetlu predstavljaju Republiku Srbiju, pa mogu da kažem i na svom ličnom primeru, sam sam bio dobitnik te stipendije, pa mogu da kažem koliko je meni bila značajna u tom periodu, pogotovo kada sam u kategorizaciji bio proglašen za perspektivnog sportistu, onda ne možete da osporavate značaj tih sredstava i značaj takve odluke da se stipendiraju ti sportisti. Time želimo da pošaljemo i poruku roditeljima da vodimo brigu o sportistima i kada oni nisu na evropskom i svetskom tronu, da prepoznajemo one koji će biti najbolji. Spomenuli ste Anju, kao možda najperspektivniju plivačicu u ovom trenutku Republike Srbije, i upravo takve sportiste stipendiramo i upravo takve sportiste prepoznajemo jer od njih očekujemo najviše. Želimo da pokažemo da ne želimo da prihvatimo lovorike naših sportista kada ostvare rezultate, već ih prepoznajemo sa 17, 18 godina, u najranijem dobu i pratimo ih kroz njihov razvoj, kroz finansiranje programa, jer želimo da imaju sve uslove koji su neophodni da bi mogli da se finansiraju i da ne razmišljaju o tim trivijalnim stvarima o kojima se ponekad ne razmišlja. Hvala vam još jednom na konstruktivnim idejama i razmotrićemo vaše sugestije i pričaćemo na tu temu u danu koji je predviđen za amandmane. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Žika Gojković.
Poštovana predsednice, poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo poslanici, svi zainteresovani građani koji nas danas gledaju, želim da se zahvalim na početku gospodinu Udovičiću, tačnije da čestitam na sjajnoj organizaciji Evropskog prvenstva u vaterpolu, gde je država pokazala da i te kako zna da prati rezultate koje sjajni naši sportisti godinama postižu. Ova organizacija je samo pokazatelj da se i u teškim situacijama i u teškoj krizi, u kojoj se država godinama nalazi, uvek može organizovati jedan sjajan sportski događaj koji je za pohvalu celoj državi i koji stvara marketing, ne samo za Srbiju i grad Beograd, nego za ceo naš narod. Slušajući malopre uvaženu koleginicu iz LSV, stekao sam utisak da mi danas raspravljamo o zakonu koji je Sekretarijat za sport i omladinu AP Vojvodine napravio. Uvek sam govorio, kada sam imao priliku da govorim, o potrebi da na čelu Ministarstva za sport i omladinu bude čovek, mlad čovek koji je bio sportista, koji je ostvarivao sjajne rezultate, a ne neko ko će se baviti politikanstvom i koristiti sport. Nažalost, kao što je u svim lokalnim samouprava i mnogim drugim regiona, gde se sport i finansiranje sporta isključivo koriste da bi se prikupljali jeftini politički glasovi i da bi se koristili za političke kampanje. Na čelu Ministarstva za sport imamo čoveka koji je uspeo da se izbori za veća finansijska sredstva i smatram da je ovo ministarstvo vrlo često nepravedno potcenjivano i kada je u pitanju budžet i kada su u pitanju mnoge druge teme i sfere u društvu koje ovo ministarstvo može da unapredi. Verovatno ćemo se svi složiti oko toga da je ovo jedan dobar zakon, čak bi se usudio reći da ovde danas i u ovoj raspravi da će biti malo i začuđujuće da nema onih teških tonova i da je ovo nešto što je bilo potrebno našoj državi. Dotakao sam se, kažem, Sekretarijata za sport i omladinu ne kao nečega što je pozitivno, već nešto što je negativno, ali o tome ću govoriti malo kasnije kada se dotaknem finansiranja sporta i pokazati ko je u stvari razlika kako ne treba, a kako treba raditi kada je u pitanju odnos prema sportu. Zbog onih ljudi sportskih radnika koji nas gledaju, ja ću samo pokušati da se skoncentrišem na nekoliko važnih stvari iz ovog zakona iako je sam zakon dovoljno jasan i dobar, ali imajući u vidu situaciju da mnogi ljudi ipak ne znaju sve o tome, pokušaću da definišem samo nekoliko dobrih, dobrih stvarno, tema iz ovog zakona. Pored zabrane diskriminacije koja je i do sada bila propisana na najoštriji način, vrši se usklađivanje sa novo donetim propisima i na nacionalnom i na međunarodnom nivou u ovoj oblasti, a povećava se posebna odgovornost svih koji rade sa decom i svi oblici zlostavljanja, zloupotrebe i nasilja, eliminišu se i najoštrije sankcionišu, što je naravno sjajno. Kako je osnovni cilj da sport ne bude privilegija dece bogatih, već dostupan svojoj deci, predviđa se da ubuduće zdravstveni pregledi za decu od šest do 14 godina budu besplatni kada se obavljaju u zdravstvenoj ustanovi ili u Zavodu za sport i medicinu sporta. Obuhvaćen je obaveznim zdravstvenim osiguranjem čime će se s jedne strane rasteretiti budžet roditelja, a sa druge strane podići kvalitet tih pregleda. Kako bi se sprečio loš trend da se posebno sa decom, ali generalno i sa svim sportistima zaključuju doživotni menadžerski ugovori čime sportisti, a posebno deca postaju neka vrsta vlasništva drugih, uvodi se da ugovori o posedovanju sa menadžerima mogu da se zaključe na najviše dve godine, da ti ugovori moraju da budu overeni u skladu sa zakonom koji su obavezni elementi tih ugovora, a kada se zaključuju sa decom moraju za taj ugovor da daju saglasnost oba roditelja. Kako su danas transferi u sportu vrlo popularni i tranzit dece iz manjih ka većim sredinama, u klubovima vrlo je aktivan, kao iz naše zemlje u inostranstvo, da bi se deca sačuvala od svega negativnog što nosi njihov odlazak od roditelja uvodi se da ti transferi iz kluba u klub u zemlji su dozvoljeni samo pod vrlo strogim kriterijumima što je takođe jako dobro, koji između ostalog podrazumevaju da je detetu obezbeđen adekvatan nastavak školovanja, iskrena zdravstvena zaštita, smeštaj i sve ostalo. Posebno potenciranje na školovanju, jer mnogi, nažalost sportisti, treneri, pa čak i treneri koji treba da su pedagozi da bi od dece postigli što veće rezultate u drugi plan stavljaju njihovo školovanje. Međunarodni transferi maloletnih sportista su zabranjeni osim u posebnim slučajevima i po kriterijumima i uslovima utvrđenim međunarodnim sportskim pravilima, a pored toga upravo zbog značaja ovog pitanja i sprečavanja svega negativnog što može da donese po dete. S druge strane, kako bi se zaštitili klubovi uvodi se da su svi ugovori kojima neko stiče isključivo ekonomska prava kluba pri budućim transferima sportiste, ništavni. Daje se mogućnost da se zdravstveni pregledi obavljaju u zdravstvenim službama što uključuje po prvi put i privatnu praksu, umesto da sada samo u zdravstvenim ustanovama. Kada je reč o ugovorima između sportiste i kluba ili sportskog stručnjaka i kluba, novina koja se uvodi je da ubuduće ugovor i sve izmene i dopune ugovora moraju da bude overene u skladu sa zakonom, a da li će biti i registrovani u Savezu to se ostavlja savezima da utvrde svojim pravilima, do sada je bio uslov da se ugovor smatra važećim, bilo da je registrovano u Savezu, pa je u slučaju spora to, vrlo često bilo zloupotrebljavano, što je malo poznato. Znači, postala je značajna siva zona u sportu gde ili nije bilo ugovora ili su oni bili fiktivni ili aneksi uopšte nisu registrovali ili se nisu plaćali porezi i doprinosi na te ugovore, što je naravno u jednom momentu dovelo do toga da čitav niz ljudi iz kriminalnog miljea se upravo pojavljuje kao društveno sportski radnici, upravo koristeći ovakve rupe u zakonu. Pored toga registrovali su se samo osnovni ugovori na minimalne iznose, a aneksima koji se nisu registrovali, najčešće su se zapravo ugovarali realni iznosi, pravo obaveza između sportiste i kluba. Želja je, koliko sam uspeo da primetim, da se to ubuduće spreči, da se zaštite sportisti, da imaju radni staž kada prestanu da se bave sportom, a ne da budu prepušteni sami sebi posle karijera, bez ikakvog traga da su išta u životu radili. Znači da imaju adekvatnu zdravstvenu zaštitu i da ostvare pravo na penziju što do sada je bilo samo u retkom broju slučajeva. Opšti režim zakona kojim se regulišu radni odnosi, ovim zakonom je kao „leks specijalis“ za sport prilagođen realnim potrebama i specifičnostima sporta. Kako su sportisti danas savremeni gladijatori, to često možemo da čujemo, ostalo se pri opredeljenju da se osiguravaju samo vrhunski sportisti obavezno, jer nakon sagledavanja uvažen je stav većina klubova da bi u ovom momentu osiguranja svih sportista bio preveliki finansijski namet za njih, ali novina koja se uvodi je da svaki sportista koji nije osiguran od strane kluba za vreme nastupa za reprezentaciju mora da bude osiguran od strane nadležnog Saveza, i o ovome ću malo kasnije govoriti kada budem govorio o lokalnim samoupravama i njihovim mogućnostima da poboljšaju stanje u sportu. Dobro je to što se uvodi jedinstveni vizuelni identitet naše reprezentacije. Da reprezentacije ne bude više kao šareni karavan, kao što je to bio slučaj vrlo često u kojem dominiraju sponzorske reklame sa kojima su naši reprezentativci kao bukvalno hodajući bilbordi pa grb i zastava gotovo da se i ne vide od raznih reklama. Ono što svi znaju, a malo se eksponira to je da naš sport godinama unazad na ključnim funkcijama ima 30 do 40 ljudi, što je jedan od ključnih problema našeg sporta. Ono što ne da da se sistem unapredi i otvori da bi ga iskorenili za ubuduće je da se uvodi da jedan čovek može da obavlja samo jednu funkciju u sportu. Ako to može u politici, ne vidim razlog zašto ne i u sportu. Pored pooštravanja normi kojima se reguliše ko ne može biti član uprave i zastupnik sportske organizacije povećava odgovornost članova organa organizacije u oblasti sporta uvođenjem dužnosti sa njih, jer se želi da se više funkcija u sportu i članstvo u organima ne tretiraju samo kao beneficije, već prilika da se doprinese nešto zajednici. Da bi se sprečilo da se ubuduće forma udruženja građana i kluba zloupotrebljava, uvode se jasna pravila pod kojim uslovima se koristi naziv klub i forma udruženja građana. Samo oni koji su u sistemu takmičenja i nadležnosti saveza mogu u svom nazivu koristiti naziv klub, teretane, razne škole sporta i svi oni koji se bave sportskim aktivnostima, odnosno pružanjem usluga u sportu, ali ne da bi se takmičili u sistemu prepoznatom od strane saveza kojima je prvenstveni cilj sticanje dobiti, ne mogu koristiti reč klub u svom nazivu i moraju da rade u formi privrednog društva. Kako bi se izjednačio položaj udruženja u oblasti sporta sa ostalim udruženjima, što do sada nije bio slučaj, uvodi se mogućnost da klub koji je osnovan kao udruženje može neposredno da obavlja jednu privrednu delatnost po jasnim pravilima, samo jednu da nije pretežna i da je upisana naravno u registar. Bitna novina je i davanje mogućnosti da ukoliko klub ne može da nastavi sa radom iz bilo kog razloga, da može da ponudi jedinici lokalne samouprave da ga preuzme sa svim pravima i obavezama koje ima. Na taj način se transformiše u sportsko privredno društvo. Režim sportske arbitraže takođe je važno pitanje. Prilagođen važećem opštem režimu i potrebama koja je primena važećeg Zakona o sportu pokazala, a bitna novina koju uvodimo jeste mogućnost osnivanja jednog stalnog arbitražnog suda od strane Olimpijskog komiteta Srbije, Sportskog saveza Srbije, nadležnih saveza, što bi zapravo predstavljalo jedan veliki korak ka unapređenju sportske arbitraže u Srbiji, zbog značaja koji ona ima za sport. Dolazimo i do najvažnije stvari, ima jako puno onoga čega bi se mogli dotaći u raspravi i prikazati kao pozitivnim, ali ono što je možda i najvažnije jeste pitanje finansiranja u sportu. Kada je u pitanju finansiranje u sportu ostaje pri konceptu programskog, odnosno projektnog finansiranja,s tim da se osnovni problem da se sredstva sa nivoa lokala dele bez kriterijuma. Poražavajuća je statistika koliko lokala nema pravilnik o finansiranju ili ima, ali je apsolutno neusklađen sa zakonom, kao i činjenica da u ogromnoj većini, gotovo 90% lokalnog budžeta za sport dobije vrlo često jedan klub. U buduće se sprečava tako što se uvodi da nijedna organizacija u oblasti sporta i to kako od republike tako i do pokrajine i lokala ne može da dobije više od 20% od ukupnog budžeta opredeljenog za sport. Gospodine ministre, znam da vrlo često imate raznorazne zahteve kada su u pitanju razne sredine,da su vrlo često ti zahtevi nerealni i da se vrlo često mnogi oslanjaju da će ministarstvo nešto napraviti, ili da će to učiniti Sekretarijat za sport i omladinu, ja mislim daje vrlo važno ko nam sedi u lokalnim savezima, pogotovo u sportskim savezima, u gradovima i na koji način se oni odnose, kako se ti ljudi odnose prema sportu i sportistima. Kao primer bih naveo grad iz kojeg ja dolazim i Sportski savez grada Sombora, čiji sam predsednik, koji je i pre ovog nacrta novog Zakona o sportu radio na prioritetima navedenim u Strategiji o sportu i realizuje programe od 2010. koji se upravo bave svim onim stvarima koje su prioritetne u nacrtu ovog Zakona o sportu. Navešću samo neke od programa. To su besplatna školica sporta za decu od tri do šest godina, za decu od dve do četiri godine koja vežbaju sa roditeljima, besplatne škole sportova u saradnji sa sportskim udruženjima i članicama saveza, besplatna rekreacija za žene u gradu Somboru u naseljenim mestima, besplatna rekreacija uvodi se za sve građane, besplatna rekreacija uvodi se za osobe sa motoričkim oštećenjima i terapijsko plivanje, program - stop nasilju u školama i sve programe, što je najvažnije, realizuju stručna lica. Moram napomenuti da su u Somboru tačno regulisana finansiranja u oblasti sporta kroz javne konkurse, kriterijume, pravilnike i kategorizacija sportova gde je sve javno, transparentno i usaglašeno sa nacionalnom strategijom i pravilnicima i gde su se našla sredstva za stipendiranje najperspektivnijih sportista za trenerske nadoknade. Za ono što smo uradili u prošloj godini, i ponosan sam na ljude sa kojima radim, Sportski savez grada Sombora je dobio najprestižniju Majsku nagradu kao najbolji sportski savez u Srbiji, ali ovo ne želim da govorim da bih isticao niti sebe niti sportski savez koji predstavljam, već želim reći kakav je način da se ozbiljno bavimo sportom. Jedini način je izbacivanje bilo kojeg vida politikanstva iz sport. Sport treba vratiti sportistima i kao predsednik udruženja prvo i osnovno što sam uradio, a to je da sam izbacio sve ljude iz politike, žargonski rečeno, računajući sebe, iz svih komisija, gde je u pitanju ili dodela finansijskih sredstava, ili kada je u pitanju dodela termina raznim klubovima. O tome odlučuju isključivo najbolji treneri, najbolji sportisti u gradu i danas jednostavno nemamo problema kao što smo imali nekad. Vratiću se na primer, na ono o čemu smo govorili, o čemu je govorila moja uvažena koleginica i poštovana koleginica Papuga, kada je u pitanju Sekretarijat za sport i omladinu. Smatram da je taj sekretarijat upravo pokazatelj kako politikanstvo deluje u sportu. Dovoljno je samo da svi odete na sajt Sekretarijata za sport i omladinu i pogledate kako se dele finansijska sredstva iz tog sekretarijata. Tačno ćete videti baze gradova i opština gde određena stranka ima određena uporišta gde se dele ogromna finansijska sredstva i gde nema apsolutno nikakvih kriterijuma kada su u pitanju sportski rezultati. Naravno, uvek možete izdvojiti iz tih oblasti nekog dobrog sportistu, nekog dobrog trenera i reći – evo mi pomažemo sport tamo. Tvrdim da je ovo klasičan primer politikanstva u sportu. Sombor grad od kada je dobio Majsku nagradu nije dobio ni jedan jedini dinar od Sekretarijata za sport i omladinu. Tačno sam znao da po političkoj liniji nećemo dobiti ta finansijska sredstva iako smo konkurisali isključivo za programe samo za decu i programe za osobe sa invaliditetom. Sve ukupno, ta finansijska sredstva su iznosila milion i po dinara, nismo dobili ni jedan jedini dinar. Dobijali su svi oni drugi koji su podobni. Recimo, milioni su izdvajani za neke banatske šore, milioni su izdvajani za razne sredine odakle se crpe glasovi kada je u pitanju određena politička pozicija, milioni su davani za, nećete verovati, to sam prvi put čuo, iako sam bivši sportista, da postoji tenis glavomet i da se i za to izdvajaju finansijska sredstva, a da recimo ne možemo da izdvojimo za osobe sa invaliditetom i decu ometenu u razvoju. To je strašno. Naravno, grad Sombor je prepoznao sport kao vrlo važan segment našeg društva i uspeo je da neutrališe ovakav jedan nedomaćinski, na prvom mestu, nedomaćinski odnos prema sportistima i Pokrajini i to je još jedan ključni primer da je jako važno koga birate kada postavljate na funkcije. Za razliku od vas, tamo je osoba koja se uopšte nikada nije potvrdila u sportu, verovatno, kako to vole ljudi da kažu, loptu je videla samo na televiziji i nažalost, takve osobe jesu sklone politikanstvu i vrlo često donose loše sportu i svima onima koji žive od tog malog sportskog dinara. Kako je objektivno moguće da jedan sport ima značaja za Pokrajinu ili lokal, a da na nivou Republike nema takav značaj. Uvodi se mogućnost da Pokrajina i lokal naprave svoje kategorizacije sportova prateći samo kriterijume, a ne kategorizaciju Republike, što je naravno dobro, jer se time otvara mogućnost da Pokrajina i lokal finansiraju i one sportove koji za njih imaju značaj iako možda nemaju na nivou Republike ili je na nivou Republike značaj tog sporta manji. Otvara se mogućnost osnivanja nacionalnog fonda za razvoj sporta od strane Republike kao budžetskog fonda, koji bi se finansirao iz budžeta i svih drugih izvora, prvenstveno s ciljem stvaranja mogućnosti za nove izvore finansiranja sporta, gde bi se sredstva transparentno ulagala i trošila prvenstveno za razvoj rekreacije i podsticanja bavljenja sportom svih građana, a posebno dece, omladine, žena i osoba sa invaliditetom, s tim da i Pokrajina i lokal mogu da osnuju ovakve fondove u okviru svojih nadležnosti i za potrebe na svojoj teritoriji. Puno je toga dobro, kao što sam već rekao, u ovom zakonu. Ovo je jedan od zakona koji ne treba puno hvaliti. Mislim da treba samo upoznati i građane i one koji malo manje su zainteresovani za ovo koliko je ovo dobro za našu decu na prvom mestu, a i za zdravlje nacije. Treba dodati i to da se uvodi obaveza donošenja četvorogodišnjeg plana za razvoj od strane nadležnih saveza, što je takođe dobro jer se dosta toga radilo stihijski u našem sportu i bili su uglavnom rezultati prepušteni interesovanju jednog malog broja ljudi oko sportiste i njegove porodice. Uvodi se novčana nagrada za sportske ekipe iz sportova prve kategorije, koja osvaja najviša evropska i svetska odličja, kako bi se motivisali klubovi da postižu rezultate i nagradili i prepoznali značaj trofeja, koje osvajaju naši klubovi. Predlaže se da se privatizacija u sportu uredi posebnim zakonom. To je jedna od ključnih tema u sportu o kojoj ćemo ubuduće raspravljati. Ovaj zakon, naravno, ne može da u potpunosti definiše kada je u pitanju privatizacija sporta i dotiče se samo u nekim temama i segmentima. To je nešto što nas čeka i što je neminovno posle ovog zakona. Novina koja se takođe uvodi jeste i u delu…
Vreme ste potrošili. Zahvaljujem. Sada će ministar odgovoriti.
U svakom slučaju, hvala što ste mi dali priliku da govorim. Još jednom velika podrška našeg poslaničkog kluba Ministarstvu za sport i omladinu.
Sačekajte odgovor.
Hvala vam na podršci i na čestitkama i mom resoru i meni lično. Smatramo da je jako bitno naglasiti da nije samo održano Evropsko prvenstvo izuzetno uspešno, već bazene koje smo kupili ćemo prebaciti u Vrnjačku Banju i pravimo u ovoj godini i vaterpolo nacionalni trening centra. To je jedno odgovorno ponašanje u odnosu i na organizaciju i takmičenje, gde želimo da nešto nakon takmičenja ostane, a da se pare ne troše samo za organizaciju iako naravno to jeste bitan segment. Želim da naglasim da se na današnji dan nijednom sportisti ne duguje nijedan dinar. Da je po svim osnovama plaćeno svima i za programe i za stipendije i za nacionalna priznanja, za sve, i za nagrade jer vaterpolisti su nakon pet dana dobili nagrade i sada je postala praksa da sportista po osvajanju medalje na evropskom, svetskom prvenstvu ili Olimpijskim igrama nagradu dobije u roku od sedam dana ili u roku od pet dana. I sam lično samčekao na nagrade i po dve godine i zato znam i koliki je značaj upravo takva jedna činjenica. Ono što želimo da se pohvalimo jeste da smo savezima koji idu na Olimpijske igre tj. savezi koji su kroz sportiste obezbedili učešće na Olimpijskim igrama 15. januara uplatili sredstva i da je to isto veliki pomak kada pričamo o finansiranju sporta i praćenju naših olimpijaca i želje da pratimo njihove programe od trenutka kada su im započete pripreme za Olimpijske igre. Ranije su se plaćali u maju prve pare i programi su od Republike finansirani od maja. Upravo želimo da prepoznamo značaj programa, značaj priprema i da finansije što pre uplaćujemo i jeste ovo ogroman iskorak napred, kada pare pustite savezima 15. januara. To pokazuje činjenicu da odnos Vlade prema sportu je nikad bolji i zbog toga se zahvaljujem svim ministrima koji su prepoznali značaj sporta u ovom trenutku, a vama hvala na konstruktivnim idejama i predlozima. Hvala vam na pohvalama i upravo kroz neke pojedinosti ćemo razgovarati u danu za amandmane, neke sugestije koje ste spomenuli.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić.
Hvala poštovana predsednice. Poštovani ministre, u toku ove rasprave, slušajući prethodne diskusije stekao bi se utisak da problema u sportu u Srbiji danas nema, ali činjenica je da to tako danas nije. Mi imamo vrhunske rezultate sportista, ponosimo se njima, slažem se da su oni među najboljim ambasadorima naše zemlje, ali kada čitate vesti o sportu, prečesto te vesti liče na vesti iz crne hronike ili na vesti iz nekih tabloida, neke vesti estradne. Da li je problem zakon koji postoji do danas, nisam čuo u prethodnim diskusijama da je to slučaj. Da li će ovaj zakon da reši te probleme, takođe nisam siguran. Sam Predlog zakona nije loš, on je unapredio neke stvari koje su se u praksi za ove prethodne četiri godine pokazale nedovoljno dobrim, kreće u određenim stvarima u dobrom smeru, ali ne ide do kraja i naši amandmani idu ka tome da se obezbedi još veća transparentnost u finansiranju, da se još veća depolitizacija u sportu obezbedi, da se smanji uticaj sivog kapitala i svega onog ružnog što se dešava u sportu danas. Ovaj zakon je bio u planu da se donese još 2014. godine, pa 2015. godine, početak, stajalo u planu Vlade, čini mi se, mart mesec 2015. godine. Donet je krajem prošle godine i evo danas, u februaru, januaru, ne znam koji je mesec danas, ga usvajamo. Činjenica je da je postojala široka rasprava i da je sasvim sigurno ovaj zakon postigao najširi mogući konsenzus svih onih ljudi koji rade u sportu i koji žele da doprinesu da sport u Srbiji bude bolji. Ali, problem, ponovo kažem, nije zakon. Problem je njegova primena, i ovog starog i ovog kojeg ćemo danas, odnosno narednih dana, verovatno, usvojiti. Sam zakon, ovaj stari, predviđao je 24 podzakonska akta, razne brojne pravilnike, strategije, odluke i u obrazloženju zakona stoji da samo jedan pravilnik nije donet - pravilnik o školskom sportu. Puno smo dana slušali o tome kolika je važnost školskog sporta i mi se potpuno slažemo sa vama, ministre, da je ono što je možda najvažnije razvijati u narednom periodu je školski sport, da bi se proširila baza, da bi se podiglo zdravlje nacije, znači, sa tim se slažemo. Ali, šta nam garantuje da će se ovo stanje koje, evo, nije se desilo od 2011. godine, jedino taj pravilnik nije donet, kaže se samo u jednoj rečenici – zbog neslaganja ljudi koji su radili u izradi tog pravilnika, da li će se tu postići konsenzus ili neće? Koji će biti kvalitet ostalih 14 novih pravilnika, koje ovaj zakon predviđa? U kom roku će oni biti doneti? Da li će ovi prethodni pravilnici biti unapređeni u skladu sa zakonom dovoljno brzo da bi se stvari u sportu pomerile na bolje? Potpuno se slažemo sa ministrom da sport treba da bude dostupan svima, ali to danas nije slučaj. Nas zanima da li će ono što je predviđeno ovim zakonom ostati samo mrtvo slovo na papiru ili će Vlada nešto konkretno raditi da se te stvari promene? Tu imamo ozbiljne sumnje. Kako možemo da računamo na razvoj školskog sporta, ako ministar nadležan za prosvetu ima obavezu da otpusti nekoliko hiljada zaposlenih u prosveti? Te dve stvari su u koliziji, za razvoj školskog sporta potrebno je zaposliti nove profesore i nastavnike, jer očigledno da postoji manjak kvalitetnih programa. Njih nema ko da osmisli i da sprovede. Kaže zakon, tamo negde, da prioritet u korišćenju školskih sportskih sala imaju naravno škole i da tek kada se svi termini vezani za programe ostvare, onda oni slobodni termini mogu da budu na tržištu. Ali, šta je danas slučaj? nema nikakvih programa, van školskih aktivnosti, njih nema ko da sprovede. Nema nastavnika, nisu plaćeni, nisu motivisani da rade to i onda se to prepušta klubovima i sport postaje privilegija bogatih, odnosno onih koji imaju novac, deci čiji roditelji imaju novac da plate da treniraju neki sport, a onda se za školska takmičenja prijave oni koji treniraju u klubovima da nastupaju za školu. Ne stvara škola, nema škola treninge, rukometa, odbojke, nekih drugih sportova, nego se to trenira u klubovima, pa se onda pokupe ta deca i onda oni predstavljaju školu. Te stvari treba da se promene. Da li će se promeniti, ostaje pitanje. Govorili smo ovde i o rekreativnom sportu. Vrlo mi je bilo zanimljivo da pročitam u obrazloženju zakona kakav je odnos ljudi u EU i u Srbiji u bavljenju rekreativnim sportom. Kaže neko istraživanje - 40% ljudi u EU se bavi rekreativno sportom. U Srbiji taj procenat je 10%. A u EU 34 nikad, a 56 u Srbiji nikada nema, kako je rekao ministar, nikakvu aktivnost. Da li će se ovo promeniti? I na koji način? O tome danas nisam čuo i juče ništa. Ono što smatramo da je dobro, to je korak, ali po nama mali, nedovoljan, da se finansiranje u sportu učini transparentnijim. Predviđeno je da se podnosi izveštaj APR-u, da ti izveštaji tamo se objavljuju, ali smatramo da to nije dovoljno i da takvi izveštaji nisu dovoljno transparentni da bi građani Srbije mogli da vide na koji način se troši njihov novac, ne samo za izdvajanja iz budžeta, za programe koji klubovi prilažu Ministarstvu i lokalnim samoupravama i za to dobijaju određeni novac, nego i za finansiranje od strane javnih preduzeća, od strane preduzeća sa državnim kapitalom, kao i od strane privatnih firmi. Kao rešenje za brojne probleme u našem sportu, pre svega u fudbalu, evo, prošle godine bilo je nekoliko skandala i sa optužbama za nameštanje mečeva u našoj fudbalskoj Super ligi, pa su ovde i poslanike, našao sam te izveštaje u medijima, pitali na koji način stvari mogu da se promene, onda je odgovor poslanika većine bio da je to privatizacija u sportu. Na žalost, ovaj zakon nije dao odgovor na to pitanje, a to smo slušali skoro svaki put u prethodne dve godine - kada će zakon o sportu, pa evo, čekamo da vidimo pitanje privatizacije sporta. Vrhunskih sportskih klubova, znamo i sami, da je to veliko pitanje, ko je vlasnik imovine koju oni koriste, ko upravlja klubovima, na koji način država daje sredstva, na koji način se javna preduzeća odlučuju za sponzorstvo tih klubova. Sve to je danas netransparentno. Na sajtovima tih klubova ne možete da nađete podatke o upravi klubova, to ne možete da nađete ni na sajtu APR-a. Mi smatramo da ti svi podaci moraju da budu javni i da to mora da uđe u ovaj zakon. Ponavljam, privatizacija nije rešena, prepušteno je to nekom novom zakonu. Ministar je rekao – formirana je radna grupa, ali koji je rok? Kada će i ta tema doći na dnevni red i da li će ona rešiti sve te probleme? Ako mislimo da će da reši, zašto onda to nije urađeno sada sa ovim zakonom ili zajedno sa ovim zakonom, da je i taj zakon ovde u proceduri? Smatramo i naš predlog kroz neke amandmane je da se politizacija sporta, odnosno uticaj politike, što više umanji i da u upravnim odborima klubova i saveza po slovu zakona više ne mogu da sede političari, odnosno članovi organa političkih stranaka. Neke stranke su to najavljivale kao deo svojih političkih programa. To je i najveća stranka najavljivala kao svoju odluku. Neki su funkcioneri najveće stranke u Srbiju to sproveli, neki nisu. Mi smatramo da to ne treba da bude dobra volja ni pojedinaca ni stranaka, nego slovo zakona. Smatramo da je dobro što će ugovori vrhunskih sportista sada biti sastavljani i overavani u skladu sa zakonom, ali smatramo da treba da postoji i zaštita od diskriminacije u slučajevima kada sportista odbije, recimo, neki transfer. On ima pravo po zakonu da odbije, ali ne govori se o tome da li će i na koji način biti zaštićen da ne snosi posledice toga. Smatramo da registar koji se uvodi mora da bude širi od onoga što je danas predloženo u predlogu zakona, da moraju jasno i obavezno da se nađu podaci o osnivačima, upravi i godišnji finansijski izveštaji koji će tačno navesti iz kojih izvora i sa koliko novca su finansirani klubovi i savezi. Ove sve stvari su, po nama, krenule u dobrom pravcu, ali nije učinjen još taj jedan korak i nadam se, ministre, i od toga će zavisiti naša podrška na kraju ovog zakona, na koji način ćete se prema tim našim amandmanima odnositi. Sport u Srbiji je važan za građane Srbije. Mi volimo da kažemo i verovatno jesmo sportska nacija, ali mislim da neke stvari od strane države i tu treba da se promene. Danas u Srbiji je preko sto grana sporta od posebnog značaja, od posebnog interesa za Srbiju. To praktično znači da ti svi sportovi ulaze u finansiranje iz budžeta, mogu da konkurišu sa svojim programom. Pitanje je da li je to odgovarajuće za zemlju veličine kakva je Srbija. Toliki broj sportova od interesa za Srbiju, smatramo da je prevelik. Zemlje naše veličine i naših finansijskih mogućnosti imaju otprilike duplo manji broj takvih sportova. Mislim da je vreme, ako znamo u kakvoj teškoj finansijskoj situaciji se nalazimo, da se i tu izvrši određena revizija. Dobro u ovom zakonu je definisanje amaterskog i profesionalnog takmičenja. Dobro je što je ostavljena mogućnost da u kriznim situacijama Sportski savez i Olimpijski komitet preuzmu nadležnosti u pojedinim sportskim granama. Ono što je dosta kolega govorilo, i to jeste jedan kvalitet ovog zakona, jasnije definisanje zdravstvene zaštite, koji govori - obavezan zdravstveni pregled svih koji učestvuju na takmičenjima, obavezan zdravstveni pregled kod svih vannastavnih školskih aktivnosti i školskih takmičenja. Ali, smatramo da nije do kraja i na najbolji način rešeno šta se dešava za sportske preglede kod pristupanja klubovima, rada, vežbanju, učestvovanju, treniranju u klubovima, odnosno ko snosi trošak. Mladima do 14 godina to potpada pod trošak obaveznog zdravstvenog osiguranja. Ali, šta je sa onim starijim? Zakon kaže da te troškove pokriva klub, savez ili sam sportista. Kada, u kojim slučajevima će to raditi klubovi, savezi, a kada je to ostavljeno samom sportisti? Takođe, smatramo da je potrebno, bez obzira koliko se uvek kaže da je bavljenje sportom zdravo i da je rekreativno i umereno bavljenje sportom zdravo, treniranje određenih sportova nosi i određene zdravstvene rizike. Mislim da je potrebno naglasiti deci, roditeljima ili rekreativcima koji žele u takvim sportovima da učestvuju koji su eventualni rizici, da to bude obaveza klubova koji organizuju te sportove. Ministre, govorili ste takođe o tome kako danas postoje samo tri sportska inspektora i da je nemoguće da oni 12.000 sportskih udruženja kontrolišu na pravi način i da ovaj zakon sada otvara mogućnost da sportski inspektori rade pri lokalnim samoupravama. Ali, to je opet u koliziji sa politikom Vlade, koja predviđa da iz lokalnih samouprava 10.000 ljudi u narednih nekoliko meseci dobija otkaz. Pa, gde onda pronaći pare u tim budžetima za nove ljude i da li je to realno? Kako će se to finansirati i da li ćemo imati više sportskih inspektora koji će, po ovom zakonu, imati mnogo više posla i obaveza? Govorili ste sada o nacionalnom centru za vaterpolo koji će biti izgrađen u Vrnjačkoj Banji i ovaj zakon prepoznaje nacionalne sportske objekte. Govorilo se i o nacionalnom stadionu. U godinama kada ova država, zato što navodno nema para u budžetu, od preko milion građana je uzela novac, od njihovih plata i penzija, govori se o 150 miliona za izgradnju novog stadiona u Srbiji. Mi smatramo da je to apsolutno neprimereno u ovo vreme. Nekoliko reči na kraju, ministre, ministre omladine i sporta, ovo jeste Zakon o sportu i vi ste se posvetili u svom radu pre svega sportu, ali mislim da u ovom delu rada sa omladinom ova država pokazuje lošu brigu ili nebrigu. Imali smo pre nekoliko dana jednu lošu poruku, kada je prvo bilo najavljeno pa otkazano slavlje ispred Skupštine za vaterpoliste i mlade matematičare, pobednike na Olimpijadi. Nažalost, oni se, po jednom potpuno nemuštom obrazloženju, nisu našli na tom mestu. Mislim da vi treba da vodite računa i o omladini i o sportu. Na kraju, jedan savet sa moje strane. Vi ste se dugo bavili sportom, ja se dosta dugo bavim politikom. Rekli ste u vašem izlaganju i obrazlaganju ovog Predloga zakona kako je poslednje dve godine osvojena trećina medalja od osvojenih na vrhunskim takmičenjima u poslednjih 15 godina. Sada nam predstoji predizborna kampanja u narednih nekoliko meseci, odnosno ona je već počela. Takve izjave sigurno će dobiti aplauz na predizbornim skupovima Srpske napredne stranke, ali ako bi tako nešto rekli na javnom mestu, verujte mi doživeli bi isto ono što ste doživeli u beogradskoj „Areni“, kada ste krenuli da se zahvaljujete predsedniku Vlade i gradonačelniku Beograda na organizacija Evropskog prvenstva u vaterpolu. Hvala.
Ministar, izvolite.
Želim da vam se zahvalim na iznetim pohvalama, ali i ukazivanju na probleme kojih smo i sami svesni i koje upravo kroz određene odredbe u Zakonu o sportu imamo, tj. želeli smo, ili predložili smo, imaju za cilj da reše iste o kojima ste pričali. Želim da vam se zahvalim i na konstruktivnim amandmanima koje ste podneli, koje ćemo u raspravi u pojedinostima o njima više pričati, a koji zaista jesu konstruktivni. Moram da odgovorim na neke od kritika koje ste izneli kada je reč o rekreativnom sportu. Tu ne mogu da se složim u potpunosti sa vama, jer tačne su činjenice koje sam izgovorio, koji procenat ljudi se bavi rekreativnim sportom, a koji ne. Mi želimo upravo kroz strategiju o sportu i upravo nametanjem obaveza, kako jedinice lokalne samouprave, autonomnim pokrajinama pa i Republici i odredbama u zakonu koje se detaljno bave unapređenju rekreativnog sporta, da skrenemo pažnju, da unapredimo rekreativni sport i mogućnost bavljenja rekreativnim sportom u Srbiji. Ali, s druge strane, ne možemo očekivati od nekog ko ne želi da se bavi sportom, rekreacijom, zdravim stilovima života, da se bavi. Ne možemo izvući čoveka iz kuće, mi možemo da napravimo ambijent, možemo da napravimo sve uslove. Zato jesmo kada je reč o sportskoj infrastrukturi se opredelili za izgradnju onih terena koji su dostupni svima, ali ne možemo vući ljude iz kuće i stavljati ih na terene. Potrebna je i volja drugih da se bave rekreacijom. Naš posao je da napravimo sve uslove i ambijent koji će zadovoljiti potrebe građana Republike Srbije i koji će moći da se bave rekreacijom bez plaćanja za istu. Želim da vam kažem da kada ste spomenuli da ne radimo na jačanju rekreacije, Ministarstvo omladine i sporta pokrenulo je projekat SOFA studentske, omladinske i fizičke aktivnosti prošle godine, koja danas obuhvata 18.000 mladih između 18 i 25 godina, koji se apsolutno besplatno bave sportom. Svaka aktivnost je apsolutno besplatna. To je želja da pozovemo mlade ljude i da im nametnemo rekreaciju i bavljenje sportom kao stil života i stil razmišljanja. Moram da vam kažem, da uvek ću da istaknem činjenicu, činjenica jeste da mi u poslednje dve godine imamo 56 osvojenih medalja. Ne možemo da sakrijemo, slavimo ih, pozivamo se na njih. Ti momci i te devojke su idoli mlađim generacijama. To je nesporna činjenica, kao i činjenica da sam imao priliku da igram Evropsko prvenstvo u Beogradu pre deset godina i da se vrlo odgovorno ponašamo i da za ista finansijska sredstva smo organizovali i ovo takmičenje, ali razlika je upravo, jer smo želeli da nešto ostane nakon tog takmičenja i gradimo nacionalni trening centar i to je želja da posle svakog takmičenja nešto ostane. O tome sam pričao. Da ne oduzimam više vremena, ono što se tiče vaše konstatacije o primeni ovog zakona i sa lociranim problemima, mi smo upravo kroz neke odredbe, kroz jačanje nadzora, kroz uvođenje blagovremenog izveštavanja, kroz sankcionisanje prekršaja i većih novčanih kazni, pokušavamo da upravo skrenemo pažnju na sve to negativno i upravo želimo da kroz takve odredbe delujemo preventivno, a ne represivno. Još jednom iskreno želim da iskoristim priliku da vam se zahvalim na konstruktivnim amandmanima i drago mi je što ćemo imati priliku o njima da pričamo u raspravi u pojedinostima. Hvala vam.
Hvala. Reč ima Elvira Kovač, izvolite.
Poštovana predsednice, predsedništvo, gospodine ministre, saradnici, dame i gospodo narodni poslanici, na samom početku svog izlaganja mi iz poslaničke grupe Saveza vojvođanskih Mađara želim da pohvalim pozitivan i dobar Predlog zakona, kao i način na koji smo došli do njega, odnosno želela bih da pohvalim široku javnu raspravu koja je održana u proteklim periodu, kao i pozitivnu praksu, da je uvaženi gospodin ministar sa saradnicima ovaj predlog vama predstavio pre nekoliko nedelja u maloj sali Narodne skupštine Republike Srbije. Najpre bih želela u ime poslaničke grupe Saveza vojvođanskih Mađara da pohvalim i činjenicu da bez obzira što tokom javne rasprave, znači, prvobitni zakonski tekst je bio takav da smo se uplašili da će biti smanjena nadležnost AP Vojvodine, uvažene su primedbe i u konačnom zakonskom tekstu koji se trenutno nalazi pred nama. Sačuvane su sve nadležnosti AP Vojvodine, zadržane su one koje su predviđene Zakonom o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine, a čak određeni članovi ovog Predloga zakona, njima su utvrđene i dodatne nadležnosti o kojima ću malo kasnije detaljnije da govorim. Nažalost, juče nisam prisustvovala vašem uvodnom izlaganju gospodine ministre, ali sam ispratila u medijima šta ste sve rekli i izvinjavam se ako ponovim neke činjenice, ali činjenica je da je trenutno važeći zakon donet još 2011. godine i da su određene odredbe tog zakona prestale da važe. Neke upravo zbog izmena i dopuna Zakona o Agenciji za privredne registre. Druga poznata činjenica o kojoj ste verovatno pričali, da je Vlada Republike Srbije donela Strategiju razvoja sporta, sada još na četiri godine, znači od 2014. do 2018. godine i na osnovu Strategije su zapravo definisani opšti ciljevi, a ono o čemu bih najviše želela da govorim upravo zbog decentralizacije kako nadležnosti AP Vojvodine, tako i plan razvoja sporta na nivou lokalnih samouprava, jer ima određenih nedoumica, pitanja ljudi iz lokalnih samouprava. Svakako pozdravljamo da je jedan od osnovnih ciljeva koji su uvažene kolege već danas govorile, unapređenje školskog i univerzitetskog sporta i možda najznačajnije fizičko vaspitanje dece predškolskog uzrasta, ali naravno i obezbeđenje uslova za povećanje bavljenja sportom u svim segmentima stanovništva, posebno dece, omladine, žena, osoba sa invaliditetom i tako dalje. Opšti cilj bi trebalo da bude smanjenje procenata deformiteta i borba protiv velikog problema, a to je da sve veći broj građana ima problem sa gojaznošću. Naravno, da bi cilj adekvatne primene ovog zakona koji ćemo usvojiti za nekoliko dana i koji je svakako dobra bi trebalo da bude i obezbeđenje uslova za razvoj vrhunskog i profesionalnog sporta i razvoj sportske infrastrukture. Opšte je poznata činjenica da bez obzira što je trenutno važeći zakon donet 2011. godine, znači, nije toliko star, bilo je određenih nepreciznosti i neprimenjivosti pojedinih rešenja tog zakona. On nije usklađen sa u međuvremenu donetim drugim pravnim propisima i pojedina rešenja nisu u opšte usklađena sa uporedno pravnim rešenjima. Tako da smo zapravo u praksi došli do nemogućnosti adekvatnog sprovođenja tog zakona. Ono što je najznačajnije, što ću verovatno nekoliko puta da naglasim, pojavila se potreba da se svim građanima, znači, deci i omladini, ženama i osobama sa invaliditetom omogući permanentno bavljenje sportom uz naravno podršku profesionalnim sportistima koji svakako postižu vrhunske rezultate. S druge strane, opšte poznata činjenica da i u Predlogu zakona su sadržane pojedine odredbe iz starog zakonskog rešenja, ali to su te odredbe koje su se, ako mogu tako da kažem, dobro pokazale u praksi, odnosno, koje je bilo moguće primenjivati u prošlosti. Ono što bi svakako želela da naglasim kao značajno, da je zadržan sistem programskog finansiranja sporta, kako iz budžeta Republike Srbije, tako i iz budžeta autonomnih pokrajina, jedinica lokalnih samouprave, a pojedine odredbe su usmerene na unapređenje uspostavljenog sistema finansiranja. Vi ste, uvaženi gospodine ministre, juče popodne u svom uvodnom izlaganju naglasili da zakon treba da unapredi čitav sistem sporta i da reguliše finansiranje sporta, da je praksa pokazala da finansiranje sporta države funkcioniše dobro, ali da u lokalnim samoupravama nije baš tako. Pričali ste i o Pravilniku, znači, da zakon predviđa donošenje pravilnika o lokalnim samoupravama, u finansiranju klubova, kako bi svi klubovi imali istu šansu. Određeni predstavnici lokalnih samouprava se ne slažu sa time, kažu da nikad nema dovoljno sredstava da oni ispoštuju sve svoje obaveze, lepo je što imaju nadležnost, ali je pitanje iz čega sve to da se plati, da se ispoštuje svaki klub da za njih 30, 40, 50 hiljada dinara nisu neke velike pare, a pored toga je neophodno isfinansirati održavanje nekih objekata, pa čak i izgradnju novih. Onaj problem na kojih bih želela da ukažem je da je činjenica da se iz republičkog budžeta vrlo malo finansiraju oni klubovi koji nisu iz Beograda. Ne bih želela da uvredim navijače ni „Zvezde“ ni „Partizana“, ali smatram da postoji život i van „Zvezde“ i „Partizana“, da postoje klubovi koji nisu iz Beograda i koji ne dobijaju dovoljno pažnje, pa ni finansijske podrške iz republičkog budžeta. Vrlo je osetljivo pitanje, ali verovatno ste i sami svesni toga da kada pričamo o sportovima koji nisu fudbal ili izuzetno popularni sportovi, da su iznosi sve manji i manji. Kada pričamo o ženskom sportu da je to nešto što ne dobija dovoljno pažnje javnosti, nadam se, da će se to primeniti u budućnosti. Konkretan primer je, na primer, ženski fudbalski klub „Spartak“ iz Subotice koji postižu izuzetno dobre rezultate, ne samo u zemlji, već i na međunarodnim evropskim takmičenjima, a suočavaju se sa ogromnim finansijskim problemima i zamoljeni smo i svako bih želela da ukažem i na značaj kako posvećivanja pažnje, pa naravno i finansijske podrške i onim klubovima koji nisu iz glavnog grada, već iz drugih gradova Republike Srbije. Ono o čemu se verovatno govorilo i mnogi pitaju šta je sa privatizacijom? Činjenica je da iz ovog Predloga zakona o sportu izostavljen deo koji se odnosi na privatizaciju društvenog i državnog kapitala, odnosno imovine, sadržane u još uvek važećem Zakonu o sportu, prvo zbog toga što se ništa nije desilo 2011. godine i što je to bilo neprimenljivo i dobro je što će se ovo pitanje po naznakama, obećanjima rešiti posebnim zakonom. Svakako je zanimljivo i pohvalili bi odredbu prema kojoj nadležni Nacionalni granski sportski savez je dužan da pokrene disciplinski postupak i primeni disciplinske mere utvrđene sportskim pravilima protiv svojih članova koji kao organizatori sportske priredbe ne preduzmu propisane mere za organizaciju sportske priredbe i svakako je značajno i da se do sada važeći Nacionalni savet za borbu protiv nasilja, nedoličnog ponašanja gledalaca na sportskim priredbama, zamenjuje, ako tako mogu da kažem, umesto njega se predviđa Nacionalni savet za sprečavanje negativnih pojava u sportu i da se zapravo proširuju njegove nadležnosti. Pored sprečavanja nasilja na sportskim dešavanjima, priredbama, on je nadležan za borbu protiv dopinga u sportu, nameštanju utakmica i što je izuzetno značajno za Republiku Srbiju, ispunjavanje međunarodnih obaveza u ovim oblastima. I kao što sam obećala na početku svog izlaganja želela bih malo detaljnije da se bavim izvornim i poverenim nadležnostima AP Vojvodine u oblasti sporta. Naime, u delu Predloga zakona posvećenog opštem interesu i potrebama interesa građana u oblasti sporta regulisana su dva najvažnija pitanja, šta se smatra opštim interesom u oblasti sporta za Republiku Srbiju, odnosno šta se smatra potrebama građana u oblasti sporta, koje se zadovoljavaju u autonomnim pokrajinama jedinicama lokalnih samouprava i na koji način se zapravo vrši izbor tih programa koji će se finansirati iz javnih prihoda. Potrebe i interesi građana u oblasti sporta u autonomnoj pokrajini, za čije se ostvarivanje obezbeđuju sredstva u budžetu AP Vojvodine, su između ostalih izgradnja, opremanje, održavanje sportskih objekata od značaja za autonomnu pokrajinu, promocija i podsticanje bavljenja građana sportom, kao što smo to više puta naglasili, posebno ovih osetljivih kategorija, dece, omladine, žena, osoba sa invaliditetom, itd, i delatnost pokrajinskog Zavoda za sport i medicinu sporta, kao i drugih organizacija u oblasti sporta, čiji je osnivač autonomna pokrajina. Razvoj sportskih grana koje su od posebnog značaja za autonomnu pokrajinu, već spomenuto, sprečavanje negativnih pojava u sportu na nivou autonomne pokrajine i unapređenje zaštite zdravlja sportista i takođe izuzetno značajne dve pozitivne stvari, nagrade i priznanja za postignute sportske rezultate i doprinos razvoju sporta u autonomnoj pokrajini, stipendije za sportsko usavršavanje kategorisanih sportista, posebno perspektivnih sportista. Znači, izuzetno je značajno što su ove nadležnosti autonomne pokrajine ostale sačuvane, čak i proširene. Naime, autonomna pokrajina preko svojih organa, između ostalog, utvrđuje sportske objekte od značaja za autonomnu pokrajinu, obezbeđuje uslove za rad obavljanja delatnosti pokrajinskog Zavoda za sport i medicinu sporta i drugih organizacija u oblasti sporta, čiji je osnivač autonomna pokrajina. I kao poverene poslove, uređuje bliže uslove za korišćenje javnih sportskih terena na teritoriji autonomne pokrajine i vrši inspekcijski nadzor nad sprovođenjem ovog zakona na svojoj teritoriji, teritoriji autonomne pokrajine. Kao što sam naglasila, pojedine odredbe Predloga zakona određuju i još neke nadležnosti, definišu i druge nadležnosti kao što je na primer stručni nadzor u oblati sporta. Stručni nadzor u oblasti sporta vrši Zavod za sport i medicinu sporta Republike Srbije, a na teritoriji Autonomne pokrajine Vojvodine, pokrajinski Zavod za sport i medicinu sporta preko stručnih sportskih nadzornika, kao povereni posao. Dobro je što ustanove u oblasti sporta mogu osnivati kako Republika Srbija, tako i autonomna pokrajina jedinice lokalne samouprave i naravno u budžetu osnivača treba da obezbede, što je uvek teško pitanje, treba da obezbede sredstva za rad ovih ustanova i godišnji program rada prema ovom zakonu navedenih ustanova odobrava sam osnivač. Značajno je, ostavljena je mogućnost, da autonomna pokrajina jedinice lokalne samouprave, mogu osnivati fond za razvoj sporta, sa ciljem podrške u unapređenju sportske rekreacije, promocije i podsticanja bavljenja sportom zaista svih kategorija građana. Ono što je izuzetno značajno i što se tiče nekih dugoročnih planova i strategija, opšte je poznato da ovaj Predlog zakona predlaže da nacionalnu strategiju razvoja sporta donosi Vlada. Zanimljivo da je to na deset godina, ranije je to bio kraći period, što je verovatno dobro da bude dugoročno kontinuirano planiranje i godinu dana posle donošenja ove nacionalne strategije, autonomne pokrajine jedinice lokalne samouprave od njenog usvajanja treba da donesu program razvoja sporta na svojoj teritoriji, što je svakako dobro da bi oni planirali. I da ukratko sumiram i zaključim, Predlog zakona o sportu je svakako jedan pozitivan i dobar propis i još jednom pozdravljam što smo do zakonskog teksta došli na takav način kako bi to trebalo u svim slučajevima i nadam se da smo i pohvaljeni sa tog stanovišta, zaista je bilo transparentno, mnogi su uključeni i trajalo je, postojala je i javna rasprava, samo se nadam da će i novi Zakon o sportu zaista imati uspeha i u njegovoj primeni. Nadam se da ćemo kako Ministarstvo, tako i sami narodni poslanici kontrolisati sprovođenje ovog zakona, da ne ostane mrtvo slovo na papiru. I iz svega prethodno navedenog, naročito zbog toga što nisu umanjene nadležnosti AP Vojvodine i naravno u nadi da će više pažnje i više finansijske podrške biti posvećeno i onim klubovima koji možda za opštu javnost nisu toliko poznati i nisu iz Beograda, poslanička grupa SVM će u danu za glasanje podržati Predlog zakona o sportu. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Vanja Udovičić. Izvolite.
Hvala vam na podršci i iznetim sugestijama, a o iznetim pojedinostima ćemo svakako detaljnije u raspravi u pojedinostima. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospodine Udovičiću. Reč ima narodna poslanica Dubravka Filipovski.
Zahvaljujem predsedavajući. Uvaženi ministre, poštovani gospodine Peruničiću, ostali članovi Ministarstva, ja želim na početku svog izlaganja da vas obavestim da će poslanička grupa Nove Srbije u danu za glasanje podržati Predlog novog zakona o sportu. Takođe, smatram da je veoma važno da na početku svoje rasprave i svog izlaganja o Predlogu novog zakona o sportu kažem da ovaj Predlog zakona dolazi u pravom trenutku, praktično u trenutku kada mi kao, upotrebiću i ja taj izraz, kao sportska nacija, postižemo vrhunske rezultate i osvajamo do sada najveći broj medalja i u pojedinačnim i u ekipnim sportovima. Iako je prvobitna namera predlagača bila da se samo izmeni postojeći zakon iz 2011. godine, došlo se do promena u više od 50% celog zakona i mi danas imamo praktično novi zakon, jer je praksa pokazala za ovih nekoliko godina da je to nužnost. Ja to pozdravljam. Zakoni i ne treba da budu sveto slovo, treba ih menjati kada se za to ukaže prilika, pre ili kasnije. Dakle, pokazalo se da nam je potreban jedan sistemski okvir za razvoj sporta. Ključno pitanje je - kako stvoriti uslove za kvalitetno bavljenje sportom i kako poboljšati bazu u lokalnim zajednicama? Takođe, veoma važno pitanje je i kako ohrabriti decu da se bave sportom i kako, kao odgovorno društvo i kao odgovorna država, stvoriti ambijent za razvoj dece u sportskom duhu? Ranije su u školama postojale sportske sekcije i svoj deci je bilo olakšano da se uključe u sport na taj način, bez novčanih davanja, bez posebnih izdataka za roditelje. Danas ti izdaci nisu mali i u trenucima ekonomske krize kroz koje prolazi Srbija predstavljaju veliki izdatak za roditelje, za bavljenje njihove dece sportom i jedna od dobrih odredbi ovog zakona je upravo u tome što smanjuje izdatke roditeljima i omogućava veću uključenost dece u sportu. Zato bih ovom prilikom htela da naglasim da visina članarina koje sportisti plaćaju klubovima do sada je bila ograničena na 10% od prosečne plate u zemlji, od sada će to ograničenje ostati samo za maloletne sportiste, dok će za punoletne sportiste biti ukinuto. Uvodi se, iako ste vi to rekli u svom obrazloženju, ali je važno zbog građana Srbije da još jednom čuju, da se uvodi besplatni lekarski pregled za sportiste od osme do četvrte godine za decu, što takođe treba da olakša teret roditeljima. Sport je svakako najveći i najpoznatiji brend Srbije i zbog toga je neophodno da zajedničkim snagama napravimo takav sistem koji će afirmisati sportske vrednosti u društvu i koji će omogućiti da sport bude dostupan svakom građaninu. Zato mislim da je veoma važna komunikacija i formiranje mreže za sport svih jedinica u lokalnim samoupravama. Dobro je što ste u pripremi ovog zakona imali jednu veoma široku javnu raspravu, što ste na skoro svim tim javnim raspravama i lično učestvovali, što ste u pripremi ovog zakona zajedno sa svojim saradnicima obišli sve klubove, sportske saveze, razgovarali sa njima, videli koji su njihovi problemi i ukoliko ste veći deo tih primedbi uvrstili u novi zakon o sportu, ja mislim da ćemo mi kao društvo biti na putu dodatne afirmacije sporta. U ovom novom Predlogu zakona o sportu veoma je važno nekoliko odredaba, po mom mišljenju. To je stručnost u radu sa sportistima. Mislim da je to jedan od najbitnijih činilaca sportskog sistema. Takođe, kategorizacija sporta je veoma važna. Ne možemo možda kao do sada, i bez obzira na želju nekih lokalnih samouprava, npr. podržavati afirmaciju kajakaškog kluba u Nišu ako tamo nema uslova. Zatim, vrlo je važna evidencija klubova. Za ulazak privatnog kapitala u naš sport nisu dovoljni samo brendovi Crvene zvezde, Partizana. Potrebno je da imamo tačne podatke o raspolaganju imovinom tih klubova, o obimu dugova, da bi se znalo koji bi tu bio i obim privatizacije. Ono što me posebno zabrinjava je veliki uticaj kladionica na mlade. Mi imamo jasne zakonske propise da za decu do 18 godina, praktično, oni ne smeju da kao maloletni učestvuju na ovaj način, ali imam utisak da se oni jako bave tim rezultatima, učestvovanjem u kladionicama. Moje mišljenje je da tu zajedno kao društvo, zajedno sa Ministarstvom prosvete, sa školama, sa lokalnim samoupravama moramo raditi više na prevenciji i na smanjenju uticaja sportskih kladionica na mlade. Ono što je veliki problem našeg sporta je svakako nasilje na stadionima i privatizacija, ali to ovaj zakon o sportu ne rešava. To je nadležnost nekih drugih zakona. Ali, veoma je važno što se ovim Predlogom zakona o sportu talentovani igrači i mlađih kategorija iz raznih sportova neće više potpisivati doživotne ugovore sa menadžerima koji su koristeći tešku ekonomsku situaciju u Srbiji na taj način mlade sportiste trajno vezivali za sebe koristeći potpisane ugovore. Vrlo je važno istaći da novi zakon predviđa da rok na koji se potpisuje ugovor može biti najduže na dve godine, s tim da se može obnavljati na isti period neograničen broj puta. Takođe, dosta su do sada kod nas u potpisivanju tih ugovora bila uključena tzv. treća lica, odnosno investicioni fondovi. Oni su od klubova otkupljivali ugovore igrača i sva buduća ugovaranja su išla preko tog fonda, a sportista postaje neka vrsta njihovog vlasništva. Po novom zakonu, treća lica će biti eliminisana i igrač će ugovore potpisivati samo sa ovlašćenim menadžerima, veoma važna, rekla bih ključna odredba predloga novog zakona. Mislim da je veoma važno i što novi zakon o sportu precizno uređuje osnivanje privrednih društava u oblasti sporta i što je novo zakonsko rešenje uzelo u obzir da postoje sportski klubovi koji su od posebnog značaja za lokalni nivo. Tretiraju se kao gradski, a osnovani su kao udruženja građana. Oni će moći da se transformišu u privredno društvo ukoliko odluke o tome donese skupština kluba, a sa tim se saglasi lokalna samouprava, na koju se prenose sva osnivačka prava i obaveze. Takođe, mislim da je jedna od važnih odredaba novog zakona o sportu i činjenica da naši sportisti više ne mogu ići bez osiguranja na međudržavna takmičenja. Važećim Zakonom o sportu od 2011. godine usvojeno je tzv. programsko finansiranje sporta i to je donelo sjajne rezultate, jer se od te godine do današnjeg dana broj osvojenih medalja povećao za 40%. Ovaj vid finansiranja pomogao je da novac stigne direktno do sportista. Veliki problem ostaje finansiranje naših fudbalskih klubova. Iako postoji nekoliko osnovnih načina na koji se naši fudbalski klubovi finansiraju, to ne donosi posebne prihode. To su prihodi od TV prava, ulaznica, sponzorstva i dalje su najveći prihodi fudbalskih klubova od transfera. Na raspravi o novom Zakonu o sportu smo mogli čuti da u Srbiji vrhunskog fudbala neće biti dok se ne odvoji amaterski od profesionalnog i dok se ne privatizuju naši klubovi. Negde sam, pripremajući se za ovu raspravu, pročitala da ste, kao ministar, zajedno sa svojim kolegama bili kod svojih kolega ministara u zemljama u okruženju i da ste sa njima razgovarali o privatizaciji klubova. Verujem da kao ministarstvo sagledavate i taj način, jer je to prosto nešto što nas čeka i da ćete najbolje primere uzeti u obzir i pokušati da ih primenimo kod nas. Takođe, ono što je problem, mislim da mediji imaju veliki uticaj kada je u pitanju afirmacija sporta, ali opet, sa druge strane, mediji se suočavaju sa velikim brojem problema. Pisani mediji se, recimo, suočavaju sa činjenicom da se sa njihovih portala samo kopiraju sadržaji, da tu oblast sa Ministarstvo za informisanje treba da uredimo. Navešću samo jedan primer „Njujork Tajmsa“, kako su se oni zaštitili, recimo. Na njihovom portalu prvih deset informacija možete skinuti sa sajta, ali ako hoćete da skinete ostale, to morate da platite. Takođe, elektronski mediji imaju dosta problema. Kažu da velike kompanije ne finansiraju dovoljno njihove programe za afirmaciju sporta. Imamo veliki problem i sa reemitovanjem preko graničnih kanala sa njihovim reklamama. Mislim da će tu situacija sada biti bolja sa nedavnim izmenama Zakona o reklamama koji smo usvojili. Na kraju svog izlaganja želim da iznesem jednu primedbu koja je, po mom mišljenju, prilično velika. Naime, u novom Zakonu o sportu ne spominje se uopšte rodna ravnopravnost, afirmacija ženskog sporta. Vi vrlo dobro znate, kao i vaši saradnici, da u Srbiji živi 51% žena, da je gotovo polovina medalja osvojena od strane žena, da imamo veliki problem sa ženskim sportom. Mi kao Ženska parlamentarna mreža nismo stigli da podnesemo amandmane vezane za položaj žena u sistemu sporta. Žensku parlamentarnu mrežu čine 84 narodne poslanice. Pretpostavljam da imate te informacije. U ovom trenutku vam predlažem sledeće da amandmane koje su podnele kolege i koleginice sa svojim timom dobro pregledate i ako ima amandmana koji se odnose na položaj žena u sportu, na sprečavanje nasilja nad ženama u sportu, na jednaku ulogu, rodnu ulogu dečaka i devojčica u sportu, da te amandmane prihvatite. Drugi predlog je da mi sada naknadno uradimo te amandmane za koje smatramo da treba da budu u novom zakonu, da ih vi pogledate sa svojim saradnicima i da ih onda uvrstimo kao odborske amandmane. Mislim da bi to bilo veoma važno, ne samo zbog toga što je Srbija potpisnica mnogih konvencija o sportu, ne samo zbog toga što mi uskoro treba da raspravljamo o novom Zakonu o rodnoj ravnopravnosti, a po kojem se predlaže da će 50% žena biti u izvršnoj vlasti. Ovde nemamo ni u jednom članu da su žene prisutne makar 30% u odlučivanju, a smatram da bi to trebalo da bude. Četvrti argument, mi kao država uskoro treba da počnemo da pregovaramo o poglavljivama 23. i 24. koja su vezana za ljudska prava, protiv diskriminacije. Mislim da ste me razumeli i očekujem od vas odgovor na ova pitanja. Još jednom želim da vam kažem da će poslanička grupa Nove Srbije u danu za glasanje podržati ovaj Predlog zakona o sportu.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Vanja Udovičić.
Hvala vam na podršci. Ono što želim da pomenem jeste da je ovaj Predlog zakona zadržao sva važeća rešenja koja su se u praksi pokazala kao dobra, ali je obim i značaj novih rešenja takav da je bilo neophodno doneti nov zakon. Što se tiče rodne ravnopravnosti, svakako ćemo sagledati amandmane i sagledati da li postoji mogućnost da se prihvati. Upravo iz ovog razloga, možemo razgovarati na temu novih amandmana. U sportu ne postoji nejednakost i sve odredbe koje se u zakonu propisuju odnose se i na dečake, i na devojčice i na sve učesnike u sportu i ne pravimo razliku kada se čita bilo koja odredba u zakonu. Ako želite da se nešto konkretno naglasi, spremni smo da razgovaramo na tu temu. Hvala vam još jednom na podršci.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Reč ima narodni poslanik Jovan Marković, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DS.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, poštovane koleginice i kolege poslanici, pred nama se nalazi, po mom mišljenju, jedan jako važan zakon i na startu hoću da izrazim svoje zadovoljstvo da sam u analizi ovog zakona prepoznao veliki trud i veliki rad koji je uložen od strane ministra i njegovih saradnika, kao i mnogih ljudi koji se bave ovim poslom i ovim zanimanjem u Srbiji. Kada pogledate kako je zakon pripremljen, kada analiziramo kako je obavljena javna rasprava i koliko su uvaženi predlozi struke, možemo da kažemo da načelno imamo podršku za ovakav predlog. Ako je situacija takva da je ovim zakonom obuhvaćeno funkcionisanje preko 132 sportske grane, da je ovim zakonom obuhvaćeno preko 13.000 sportskih klubova, saveza i udruženja, da je ovim zakonom obuhvaćeno 250.000 sportista koji su članovi raznih sportskih klubova i udruženja, ako je od tih 250.000 sportista preko 1.100 njih koji su sa vrhunskim rezultatima, onda reči ministra u uvodnom obrazlaganju zakona da je osećao veliku odgovornost i veliku obavezu da se sa zakonom izađe na ozbiljan način pred građane Srbije, možemo da podržimo ta nastojanja i da razumemo te njegove reči. Dalje, analiza koja je usledila i u obrazloženju zakona koja kaže da je preko 18% građana Srbije, odnosno svaki peti građanin Srbije je u statusu gojaznosti, da je preko 40% ljudi sa povećanom hipertenzijom, da je samo 10% građana Srbije u prilici da se jednom nedeljno bavi nekim vidom sporta, onda su to poražavajući rezultati koji treba da budu usmereni u tom pravcu da se problemi rešavaju. Sada moram da izrazim svoje veliko nezadovoljstvo ili žal što u ovim temama i na ovim mestima nismo možda učinili više kako bi se ovaj zakonski predlog unapredio. Mislim da je jako dobro da se taj kontinuitet i oseća i ja sam tako i razumeo poruku ministra koji je istakao da su rezultati vrhunskih sportista u prethodne dve godine zaista vredni pažnje i pohvale. Nisam to razumeo kao neku političku poruku, jer bih u tom slučaju bio razočaran, ako bi to bila poruka, zato što znam da ministar ima u vidu da je za jedan vrhunski sportski rezultat potrebno vreme, ogroman rad, kontinuitet i zalaganje i u tom smislu mislim da je hteo da istakne i da je taj zakon, koji je bio 2011. godine, prilično dobar. Znači, u mojoj diskusiji ću se osvrnuti na dve stvari, za koje mislim da su ključne i koje, na neki način, ukazuju na osnovne ciljeve koje ste vi postavili predlogom ovog zakona, odnosno u njegovoj primeni. Prvi cilj je obuhvat građana Srbije koji u narednom periodu treba da se bave sportom, odnosno fizičkim vaspitanjem. Drugi cilj je da se pomogne i podrži vrhunski sport i ja mislim da u ovom drugom cilju, koji je bio možda i primaran, možemo da kažemo da je zakon napravio određene pomake, da su napravljeni određeni iskoraci. Svesni smo i dalje da će biti jako teško stanje i da će problem finansiranja biti primaran u narednom periodu i da će mnogi klubovi, mnogi sportisti, mnogi savezi, imati sa tim problema, ali da je zakon imao u vidu i što se tiče zdravstvene zaštite, ugovora, odnosa Saveza sa klubovima, pojedinaca sa klubovima, dece, roditelja, itd, da ste imali tu dobru nameru i da će taj drugi cilj koji ste ovde planirali i u narednom periodu biti pod kontrolom, da će imati neki svoj tok i što se tiče nadzora, inspekcija, podrške društva, nacionalnih, granskih, sportskih saveza itd. Očekujemo da će ovi rezultati koji su vrhunski ostvareni u prethodnom periodu ili biti bolji, ili bar na istom nivou. Međutim, ono što po meni nije urađeno i gde je propuštena velika šansa, mi smo kao Poslanički klub reagovali sa dosta amandmana, preko 20 amandmana smo podneli na Predlog ovog zakona, ja mislim da ćete ih vi vrlo pažljivo pročitati, a mi smo pokušali da u nekim ključnim mestima i na ključnim temama i tačkama damo svoje predloge, kako bismo mogli da računamo da će ovaj prvi cilj, a to je podizanje obuhvata građana koji se bave fizičkim vaspitanjem, vežbanjem, rekreacijom i masovnim sportom, biti ostvaren. Smatram da je propuštena prilika da možda u javnim raspravama, poštovani ministre, pogotovo u Novom Sadu, a rasprava je trajala osam ili devet sati, u Nišu, gde je rasprava trajala sedam sati, rešite možda ove dileme koje su vezane za predlog struke, da uvažite neke predloge i amandmane, pre svega, profesora i ljudi sa fakulteta koji su vrlo ozbiljno, studiozno i profesionalno prišli ovim pitanjima, Oni su vam ukazivali da su članovi zakona 24, 25, 26, 27. prilično diskutabilni, na način i sa predlogom kako je on došao u javnu raspravu. Znači, u tim članovima se govori o stručnom osposobljavanju, o napredovanju u struci, o akreditaciji, o licencama. Posebno je važna tema bila oko osposobljavanja stručnih lica koji nisu završili visoke i više škole, fakultete, i koji se pojavljuju u ulozi da budu treneri, da budu sa nekom ulogom u procesima treninga sa decom. Smatramo da je jako važno bilo da ispoštujemo te ljude, odnosno sve one predloge koji su išli u tom pravcu da to pitanje mora biti jako precizirano. Mi smo dali amandmane koji su ukazali na to da nije dobro da ministar i ministarstvo određuje pravilnike, uputstva i da propisuje standarde i norme osposobljavanja ovakvih lica, nego da to bude stvar struke, odnosno da se fakulteti i institucije koje su akreditovane i nadležne za to, zajedno sa granskim, sportskim savezima, isključivo pitaju za takve procedure, procese i njihovo stručno osposobljavanje. Predlog je da Ministarstvo daje saglasnosti na te pravilnike, ali nikako obrnuto i smatramo da je jako važno da sve primere, negativne primere i loše primere prakse uvažite i da taj problem rešavamo. Smatramo da ako je ključni cilj da se poboljša zdravlje ljudi, da se krene u iskoracima u tom smislu i tom pravcu, da školski sport, masovni sport, rekreacija, bude dominantna u sledećem periodu što se tiče politike države u ovoj oblasti, moramo poći od toga da imamo veliki broj stručnih kadrova, da imamo veliki broj institucija koje se bave ovim poslom, ali koje nisu ni sada bile u prilici da ključno odlučuju, a po ovom Predlogu zakona, bojim se, neće biti ni u buduće. Druga tema koja je jako važna za ostvarenje ovog prvog cilja, a tiče se povećanja obuhvata građana koji se bave sportom, jeste uloga lokalnih sportskih saveza, klubova i organizacija. Ja sam potpuno svestan, poštovani ministre, da vi zajedno sa predstavnicima Vlade imate veliki problem što na lokalnom nivou imate, kako su to neki ministri govorili, preko 90% gradonačelnika i predsednika opština koji i ne znaju u stvari zbog čega su tu, da oni nisu odgovorili zahtevima svojih poslova i po nekim drugim pitanjima i oblastima, pa se tako dešava i u sportu i imate problem kako da sada i budžete i infrastrukturne projekte i sve druge poslove usmerite u jednom dobrom pravcu, jer nemate saradnike na lokalnom nivou. Ali, to što nemate saradnike na lokalnom nivou trenutno ne treba da znači da vi gubite sistem, odnosno da ne gradite sistem koji će u nekom periodu dati rezultate. Na primeru Užica ću vam samo reći da smo od 2008. do 2012. godine, upravo sa željom da mladi ljudi imaju ponudu, sa željom da mladi ljudi imaju šansu da se bave sportom, da napreduju u svakom smislu, uložili ogroman trud i novac da završavamo sportske objekte i da se, recimo, završi bazen. Vi ste bili na bazenu, na moju veliku radost, na veliku radost građana Užica, tamo su bile pripreme pred svetsko prvenstvo u Rusiji reprezentacije Srbije, i vi ste, selektor i mnogi drugi ljudi rekli kako je to jedan od najlepših bazena koji postoji u državi. Vidite, mi smo taj bazen radili posle 40 godina zahteva građana Užica da se napravi takav objekat i doživeli smo da sa promenom vlasti, politička struktura koja je došla potpuno zloupotrebi taj koncept, taj objekat i da se on 10 meseci drži zaključan. Znači, roditelji su bili prinuđeni da i dalje decu na treninge vode na Zlatibor. Tamo je primljeno preko 20 ljudi koji su 10 meseci primali plate, a objekat je bio van upotrebe. Za tih 10 meseci napravljeno je 50 miliona troškova za plate i za održavanje. Sada imate situaciju da ti ljudi koji su na takav način raspolagali tim objektom, treba dalje da ga unapređuju, da ga stave u funkciju građana. Oni prosto ne razumeju šta je njihova uloga, šta je uloga bazena i kakva treba da bude funkcija tog objekta. Slično je bilo i sa stadionom. U vreme dok smo pravili stadion, Sloboda je igrala prvu ligu, igrali smo evropske utakmice, sada je to druga liga. Što se tiče košarke, igrali smo prvu ligu, ligaška finala u prvoj ligi, sada je to druga liga. Odbojka takođe. I mnoge druge stvari i mnogi drugi sportovi. Onda imate situaciju da ono što je uloženo, a ogroman novac je uložen u infrastrukturu sada, prosto nema funkciju i kaže – pa ovo ste bespotrebno radili. Sada, znam, da je vama teško, da kada dođete i razgovarate sa tim ljudima, pričate o viziji i o tome kako to što smo napravili u infrastrukturi treba da bude u korist građana i da se spusti na nivo školskog sporta, rekreacije, masovnog sporta i da bude u funkciji ljudi i zdravlja. Imate mnogo takvih primera. Ali, to ne treba, opet kažem, da bude razlog da vi ne donesete zakon koji će u narednom periodu sistemski da rešava određene probleme i da to što je urađeno bude u stvari osnova na kojoj će svi i dalje da funkcionišu, napreduju i da se ovaj prvi i osnovni, po meni, i osnovni cilj koji imate i ostvari. Znači, smatram da je uloga lokalnih uprava i u budžetu, odnosno programskom budžetiranju i u izgradnji infrastrukture i u svakom drugom smislu, i kroz ulogu lokalnih sportskih saveza ovde zanemarena u zakonu, odnosno da na njoj treba posebno raditi, jer to jeste šansa da u narednom periodu vi dođete do toga da podižete obuhvat, o kome mi ovde zapravo i pričamo. Takođe sam mišljenja da je, ako pričamo o tom lokalnom nivou, izuzetno važno da se pored stručnih kadrova i ljudi koji su završavali fakultete poveže i ta vaša želja za budžetskim finansiranjemi programskim finansiranjem u smislu da država mora kroz svoj koncept, a ovo jeste koncept ostvarivanja prvog cilja, primaran zadatak, da se nametne na svakom nivou, pa i na lokalnom nivou. Ako to budete povezali i ako to budemo uvezali u jednu zajedničku priču, jedan zajednički cilj, sa recimo idejom da lokalni budžeti u raspisivanju programa za sledeću godinu kao prioritet stave, recimo, školski sport i takmičenja i angažovanja što više dece. Ako tako budete radili onda ćete izvući mnogo ideja iz onih ljudi koji danas nisu zaposleni u struci. Onda ćete dati šansu svim ljudima koji hoće da se bave ovim aktivnostima da kroz neku zaradu daju programe. U Užicu smo radili nekoliko veoma lepih projekata. Jedan od njih je bio 2011. godine - jedinstvena školska liga, sa ciljem da se, recimo, u rukometu, pa onda u košarci, organizuju takmičenja kroz sve škole, gde će raditi profesori sa decom, gde će oni imati sekcije, trenažne procese i na kraju u drugom polugodištu takmičenja kroz utakmice. Za veoma mali novac smo podigli takvu energiju i aktivnost u gradu da je hiljade mališana učestvovalo u tom projektu. Jedva su čekali sledeću godinu. Oni su sami nalazili sponzore za prevoz, za majice, za dresove, za sendviče, za mnoge druge stvari. To je posle nekog vremena zaustavljeno, kao i mnoge druge stvari. Ovo vam govorim kao ideju. Ako pričamo o podizanju kvaliteta školskog sporta, takođe kao ideja je osnivanje školskih sportskih saveza sa osnivanjem školskih liga, školskih klubova i to bi u tom smislu bio značajan iskorak da se u narednom periodu angažuju svi oni ljudi koji nemaju posla, a imaju dobre projekte i ideje. Moram malo da povežem ovo što se tiče članarine, mislim da su vas tu pogrešno podržale ostale kolege. Mislim da nije dobar ovaj iznos. Treba ga ograničiti, ali mislim da nije dobar predlog da se 10% od prosečne plate uvede kao princip za sve i obaveza za sve, jer onda imamo problem. Recimo, u Užicu imate posle otvaranja bazena nekoliko plivačkih klubova. Plivački klubovi nemaju podršku iz budžeta jer su to tek osnovani klubovi, a tek treba da rade. Veliko je interesovanje dece. Oni moraju da sklope ugovor o zakupu plivačkih staza sa bazenom i nemoguće je da od članarine dece od tri, četiri hiljade oni svoje neke aktivnosti finansiraju. Ako to ograničite onda dolazimo do problema, roditelji bi hteli, roditelji mogu to da plate, ali ćete imati problem ugovaranja između klubova i roditelja po tom osnovu. Ili u tenisu ili u nekim drugim sportovima koji su pojedinačni. Ako bi tako gledali Novak Đoković, sada ne bi bio reket broj jedan u svetu, nego bi skupljao rekete za druge. Znači, treba ograničiti, ali treba i pokušati na neki način da se prihvati realnost na terenu i da se omogući neki slobodniji način ugovaranja i pristupa. Mislim da je, ministre, kada pričamo o propuštenim prilikama u ovom zakonu, propuštena ta šansa da idete sa iskorakom u poslu oko privatizacije klubova. Ako smo svesni da je to veliki problem sporta, veliki problem društva, da je rešenje privatizacije, morali ste da iskoristite ovu priliku, vaš autoritet i rad ovih ljudi na terenu da se izađe sa predlogom da li u okviru ovog zakona, da li u okviru drugog zakona, ali da to bude paket i da to bude u ovom trenutku. Druga stvar, preciznije i jasnije finansiranje kao drugi ključni problem i sportskih saveza i klubova i pojedinaca. Treća stvar, dali smo amandmane i na ovu oblast, a to je nasilje na stadionima i pozivam vas da pogledate naš amandman na član zakona 167. jer smatram da pored svih mera koje ste predvideli nije dovoljno posvećena pažnja prevenciji. Predložili smo da predstavnici ministarstva zaduženog za obrazovanje budu u komisijama i savetima koje ćete formirati. Hvala vam.
Zahvaljujem gospodine Markoviću. Reč ima ministar. Izvolite gospodine ministre.
Hvala vam na podršci i na konstruktivnim predlozima koje smo razmotrili vrlo detaljno i svakako ćemo i detaljno razgovarati o svim pojedinačnim predlozima koje ste izneli u danu o raspravi u pojedinostima.
Zahvaljuje se gospodine ministre. Reč ima prof. dr Žarko Obradović, predstavnik SPS. Izvolite gospodine Obradoviću.
Hvala gospodine predsedavajući. Poštovani gospodine ministre i ostali članovi ministarstva, poštovane kolege narodni poslanici, pre svega ću, govoreći danas o Zakonu o sportu i svemu onom što Zakon o sportu znači za sportski sistem Srbije, iskoristiti priliku da još jedanput čestitam Novaku Đokoviću na pobedi koju je ostvario u Melburnu, da čestitam našim vaterpolistima koji su prošle nedelje postali po treći put za redom prvaci Evrope. Da kažem da je danas u Beogradu zvanično započelo Evropsko prvenstvo u futsolu. Da pomenem da je Beograd dobio organizaciju Predolimpijskog košarkaškog turnira, a time i naša reprezentacija veliku šansu da ponovo bude učesnik Olimpijskih igara. Novaka Đokovića sam ne slučajno pomenuo. Novak Đoković je najbolji brend koji Srbija ima, pa možda u istoriji. Možda Nikola Tesla i Novak Đoković. Drugi su tu negde, ali mislim da se Novak izdvaja iz razloga što je reč o čoveku koji ima 28 godina i koji je već pet godina objektivno suvereni vladar teniskog sveta i koga svet prepoznaje, a preko njega prepoznaje i Srbiju. Moram da kažem da zahvaljujući sportu koji imamo u Srbiji mi smo daleko poznatiji nego što mislimo, jer sam pravio jednu uporednu analizu – Srbija ima sedam i po miliona stanovnika, registrovanih sportista je 250 hiljada. To je 3,3%. Vrhunskih sportista unutar tih 250 hiljada je 1.117 ili 4,5%. Rezultati koje oni ostvaruju su takvi da oni apsolutno moraju biti vredni poštovanja, a poštovanje podrazumeva i stalno isticanje, jer to je deo sistema vrednosti u jednom društvu koji pomaže i razvoju sporta. Potpuno sam uveren, to je moje lično mišljenje, da nije bilo pobede reprezentacije u košarci 1970. godine u Ljubljani kada smo postali svetski prvaci, pitanje je da li bi bili olimpijski pobednici u Moskvi i da li bi bili posle više puta svetski prvaci i olimpijski prvaci. Da nije bilo vaterpolista, čini mi se, u Meksiko Sitiju 1968. godine, pitanje je šta bi se desilo posle. Vi ste vrhunski sportista i razumete ove reči. Vi ste ujedno i promoter, ne samo ministarstva i sporta koji ste zastupali, ne vaterpola, nego sporta uopšte i moramo učiniti sve da sport dobije ono mestu u društvu koje zaslužuje. Ovo govorim zato što sam u zakonu prepoznao veliku želju da se unapredi sistem sporta u Republici Srbiji. U svim rešenjima koja su ponuđena vidi se jasna želja predlagača, vas, kao ministra, Ministarstvo Vlada Republike Srbije, da sport dobije takav normativan okvir da može poslužiti samo kao dalji osnov za razvoj sporta. To je nešto što mi cenimo. Ima puno razloga zašto će SPS glasati za ovaj zakon, mislimo da je zakon dobar i mislimo da je sveobuhvatan i mislimo da reguliše sva ona pitanja koja su od značaja za sistem sporta u Srbiji i mislimo da zakon stvara uslov za kvalitetno bavljenje sportom, da unapređuje sistemski okvir za razvoj, da pravi okviri gde će klubovi, zdravi klubovi i država moći da radi svako svoj deo posla, a državi ne od poreskih obaveznika biti zaštićeni o neracionalnog trošenja, da definiše odgovornost svih učesnika u sistemu sporta, da reguliše rad sa decom i njihovu zaštitu, pomenuo bih i ove lekarske preglede za decu od šest do 14 godina, koji su besplatni, koji su jako, jako važni, da se reguliše uloga menadžera u sportu, da se ističe poštovanje ugovornih obaveza, promoviše stručnost u radu sa sportistima kao jedan od najvažnijih činilaca sportskog sistema, naravno, da zakon reguliše sistemsku brigu od deci, da oni koji rade sa decom treba da budu stručni, da treba baza da nam bude što kvalitetnija, da precizno definiše nadležnosti sporskog saveza, jer ono što Ministarstvo propiše, ono što Ministarstvo želi, sportski savez i drugi teritorijalni savezi, Olimpijski komitet ili Paraolimpijski komitet Srbije treba kasnije da realizuje. Ono što treba pomenuti jeste da, gledajući ove brojke, a znajući kakva je ekonomska situacija, svi znamo ili bar većina može pretpostaviti da iza ovakvih rezultata kakve postižu naši vrhunski sportisti stoji veliki, veliki rad, talenat, ali talenat bez rada ne može doći do izražaja, stoji dobra organizacija i podrška, a da bi sve to funkcionisalo treba da postoji i baza, osnova. Zato ću ja svoje izlaganje o zakonu o sportu, pored ovog što sam već do sada rekao, usredsrediti na temu školskog sporta, univerzitetskog sporta, na temu školskih i rekreativnih aktivnosti. Vrhunski sportisti su neko ko promoviše sport, a da bi postali vrhunski sportista, vi se morate pre toga baviti nekim sportom. Drago mi je što ste kao predlagač u članu 112, koji govori o opštem interesu, istakli stvari koje smatram da su jako važne. Naime, govoreći o opštem interesu vi govorite o stvarima koje su uslov razvoja i napretka sporta, a to je izgradnja, opremanje i održavanje sportskih objekata koji su od značaja za razne sportove na celom području Republike Srbije, vodeći računa, što je jako važno, o regionalnoj pokrivenosti i stepenu razvoja sportske infrastrukture u jedinicama lokane samouprave. Pominjemo da je za ravnomeran razvoj sporta potrebna naravno i odgovarajuća infrastruktura, ali nisam siguran da je u prošlosti vođeno računa o ravnomernom rasporedu sportskih objekata vezano za razvoj pojedinih sportova. Ono što mi se jako dopada jeste i vaše propisivanje potrebe obezbeđivanja uslova za organizovanje i održavanje školskih i univerzitetskih sportskih takmičenja, unapređenje sportske rekreacije, promocije i podsticanje bavljenje sportom svih građana Republike Srbije, ističem, naročito dece, žena, mladih i osoba sa invaliditetom, takođe i borba protiv negativnih pojava u sportu, doping, nasilje i nedolično ponašanje, nameštanje sportskih rezultata i drugo. Ovo su za mene jako važne i povezane stvari, jer sport ne može biti vrhunski i ne može biti vrednost koju promovišemo ako se istovremeo ne borimo protiv onih negativnih stvari koje sport sa sobom nosi, odnosno koje pojedinci unose u sport u želji da postignu svoje rezultate. Kada je reč o školskom sportu, važno je istaći da ovaj zakon daje osnov za razvoj školskog i univerzitetskog sporta. Stalno govorim, mislim da to nije nešto što treba posebno dokazivati, da je školski sport strašno važan, ne samo za zdravlje dece, ako hoćete, i za mentalnu snagu, za način razmišljanja, za način života. Ko god se bavio sportom u bilo kom delu svog života, u bilo kom uzrastu, znaće šta znači baviti se sportom, naučiti da pobeđujete, ali i da gubite, takav je i život. Kažem da se ne može pobediti ako niste izgubili, jer poraz vam daje energiju, želju da pobedite, naravno ukoliko želite da se stvarno bavite tim stvarima, ali tako je i u životu. Ništa ne ide pravolinijski, moramo se naučiti i na uspone i na padove. Ono što mi je drago je što vaše Ministarstvo promoviše školski sport. O tome niste rekli u velikoj meri zbog ograničenog vremena koje ste imali, niste dovoljno istakli, ali ja to mogu, kao jedan od učesnika ove rasprave mogu da promovišem ono što se radi u školama, da kažem da je školski sport veoma prisutan, da je tokom 2015. godine oko 150 hiljada devojčica i dečaka bilo obuhvaćeno školskim sportom, da je na nivou opštinskih prvenstava učestvovalo 96.765 đaka, da je na okružnim prvenstvima učestvovalo preko 28.800 đaka, na međuokružnim 7.224 učenika, na republičkim prvenstvima je učestvovalo 5.584 učenika, da su među omiljenim sportovima, odnosno sportovi koji se primenjuju u školskim takmičenjima je i atletika, kao kraljica, bazična disciplina, plivanje, sportska gimnastika, mali fudbal, košarka, odbojka, rukomet, stoni tenis, streljaštvo, male olimpijske igre, tenis, džudo, karate. Zanimljivo je pomenuti da je među učenicama najomiljeniji sport odbojka, potom, na iznenađenje mnogih, statistika tako govori, mali fudbal, potom rukomet, a među učenicima mali fudbal, košarka i odbojka. Pomenuo bih i podatak koji ste saopštili u ovom materijalu, ali koji vi kao ministar niste javno istakli, da je okrug sa procentualno najvećim učešćem dece na školskim takmičenjima Sremski okrug, Pomoravski okrug i Pirotski okrug, što je jako važno, jer govori o jednoj, ako mogu reći, ravnomernoj raspodeljenosti i značaja sporta na teritoriji Republike Srbije. Drago mi je što u ovom materijalu koje je Ministarstvo napravilo i koji govori o školskom sportu vidim i sliku našeg selektora košarkaške reprezentacije gospodina Aleksandra Đorđevića, zato što mislim da ljudi koji su aktivni u sportu, a koji su ostvarili vrhunske rezultate, a tu računam i vas i predsednika Olimpijskog komiteta gospodina Divca i braću Grbić i sve ostale, znam da mogu neke povrediti ako ih ne pomenem, a ima toliko mnogo ljudi koji su doprineli uspehu u sportu u Srbiji, oni treba da budu neko ko promoviše sport, jer oni su postali slavni zahvaljujući sportu i to se mora reći. Napomenuo sam braću Grbić, mnogi ljudi u Vojvodini znaju za klek pre svega preko porodice Grbić. Kada pomenete odbojkaše, svi znamo ili bar većina onih koji prate odbojkaše znaju za „Slogu“ iz Kraljeva kao centar odbojkaškog sporta i mesto odakle je nastao veliki broj talenata i sadašnjih članova naše reprezentacije. Kada je reč o školskom sportu, mene, kao čoveka koji ima dve ćerke i koji se bavio uređenjem pitanja prosvete, samim tim i školskog sporta, jako raduje što vaše Ministarstvo sarađuje sa Ministarstvom prosvete, nauke i tehnološkog razvoja i što se promoviše sport u školama, školski sport. Video sam, pažljivo sam čitao zakon, na stranici 168 ovog zakona dali ste objašnjenje zašto taj pravilnik nije do sada napravljen o školskom sportu. Dopada mi se obrazloženje koje ste ovde napisali i pročitaću ga – suštinska novina ovog zakona je da se škola stavlja u centar svih aktivnosti na razvoju školskog sporta, uz potenciranje na obuhvatu bavljenja đaka i studenata školskim i univerzitetskim sportom. To ne negira značaj školskih i univerzitetskih sportskih takmičenja, ali ih ne stavlja u prvi plan. Svako dete u školi treba da dobije mogućnost da se bavi nekim sportom, a oni koji se bave sportovima koji su deo sportskih takmičenja na nivou škole, regiona ili šire, oni će biti posebni učesnici, ali svakom treba dati mogućnost da učestvuje, jer to onda jeste pravi razvoj školskog sporta. Ne mogu da ne pomenem potrebu razvoja sporta i na univerzitetu. U vreme kada sam ja bio student, jedna od obaveza koju smo imali jeste da je obaveza fizičko vaspitanje, održavanje časova i podrazumevali su se i časovi plivanja na Banjici. Ono što je zanimljivo, i to sam vama rekao, gospodine ministre, na odboru kada smo razgovarali o ovom sportu, te časove plivanja, ako mogu reći, vodio nam je proslavljeni reprezentativac gospodin Siniša Belamarić. To vam govori koliko su stručni ljudi bili angažovani na realizaciji obaveza studenata. Žao mi je što toga danas nema. Pozdravljam vašu ideju da se u zakonu to napiše i pozdravljam unapred vašu inicijativu da se, ukoliko je moguće, na nivou visokog obrazovanja ponovo da mogućnost studentima da se bave sportskim aktivnostima preko ove obaveze. Neće škoditi u ovom globalnom svetu. I sami ste pomenuli da se deca danas više bave telefonima, ajpedovima, televizorima i ostalim stvarima, a sport nekako ostaje po strani. Moramo ih motivisati, negde preko obaveznih časova, negde preko sportskih sekcija, vannastavnih aktivnosti, negde preko rekreativnih aktivnosti. Mislim da je sport jako važan za zdravlje i za budućnost dece. Dozvolite mi, gospodine ministre, da pomenem još jednu aktivnost iza koje stoji vaše ministarstvo, zajedno sa Ministarstvom prosvete takođe, a koja možda nije u dovoljnoj meri afirmisana kod nas. Reč je o Krosu RTS-a, manifestaciji koja postoji već 25 godina, koja je nastala davne 1991. godine, u vreme SFRJ, koja je od jednodnevnog takmičenja prerasla u takmičenje koje traje tokom cele godine, od aprila jedne do aprila sledeće godine, koja se odvija kroz pet različitih manifestacija. Jedna od njih je Kros RTS-a „Kroz Srbiju“, gde je prošle godine bilo preko pola miliona devojčica i dečaka. Pazite, pola miliona devojčica i dečaka, preko 94% školske populacije je učestvovalo na tom krosu, deviza je bila - da trčanje, ne droga i nasilje. Naravno, drugi deo tog krosa je kros „U dijaspori“ koji se organizuje u 15 zemalja Evrope, gde trče deca sa roditeljima koji žive izvan Srbije, a onda oni kasnije imaju mogućnost da budu naši gosti i u svojoj domovini. Onda kros serija RTS-a,takmičarska završnica kros RTS-a koja se održava u jesen, četiri do pet subota zaredom u toliko gradova i opština gde trči dve do tri hiljade, čak u ovom slučaju i predškolaca, od kojih su samo dve trke seniorske. Kamp za decu i objekti Ministarstva prosvete i nauke su deo ovog projekta održavanja Kros RTS-a. Moram pomenuti i kamp za darovitu decu, trkačku decu, „Aleksandar Petrović“. Pomenuo sam Kros RTS iz prostog razloga što je reč o atletici, kraljici sportova, o jednoj sportskoj manifestaciji koja rađa mnoge šampione. Našao sam podatak od ljudi koji se bave ovim krosom da je 90% atletske reprezentacije Srbije učestvovalo na ovim takmičenjima, da su mnogi naši poznati sportisti bili takođe učesnici Kros RTS-a, da je Kros RTS-a pomogao da se razvija atletika i u mnogim gradovima Republike Srbije. Dozvolite mi, gospodine ministre, na samom kraju da pomenem još jednu aktivnost koja je rekreativnog tipa, ali zaslužuje da bude pomenuta, takođe ima vašu podršku, podršku Ministarstva sporta i omladine, to je deo posla koji radi Asocijacija „Sporta za sve“ Srbije, a ja bih spomenuo Svetski dan izazova. Mislim da to vredi pomenuti jer ima puno stvari koje oni rade. Ali, ja bih pomenuo Svetski dan izazova koji se održava svake godine, poslednje srede meseca maja u celom svetu. Koordinaciju ovog najmasovnijeg sportskog događaja na planeti vodi Evropska organizacija za međunarodni sport i najrazličitijim programskim sadržajima animira oko 70 država sa učešćem preko 60 miliona sportista, rekreativaca i zaljubljenika u fizičku aktivnost. U Srbiji, organizacija Asocijacija „Sport za sve“, pod pokroviteljstvom ministarstva koje vi vodite i Sportskog saveza Srbije, opštine i gradovi međusobno se takmiče u pet kategorija, promoviše se fizička aktivnost radi zdravlja, bez obzira na polne, rasne i socijalne, ekonomske i druge različitosti, kroz široku lepezu sadržaja i ukazuje na neiscrpnost infrastrukturnih objekata i zemnih površina za realizaciju svakog od kreiranih sadržaja, uz ambiciju da to postane svakodnevna potreba građana brojnih lokalnih zajednica. Oprostićete mi što sam citirao ovaj deo sadržaja koji radi Asocijacija „Sport za sve“, ali sam smatrao da je potrebno jer ostale kolege poslanici su danas, govoreći o zakonu, obratili pažnju na druge aspekte zakona. Mislim da je ovo zakon oko kojeg se svi slažemo. Kao što ste videli, nema nerazumevanja niti, mogu reći, teških pitanja. Možda je vama lako ili vašem kolegi s leve strane gospodinu Perušiću, vi ste vrhunski sportisti pa razumete bolje od drugih materiju koja se predstavlja, ali morate razumeti nas. I mi volimo sport, bar ovi poslanici koji su se danas obratili do sada, a vidim i da se prijavio veliki broj. Svi želimo jedno – da nam sport u Srbiji bude bolji nego što jeste, a već sada je najbolji od svih, ako mogu reći, ovih javnih oblasti koje postoje i želimo, naravno, da se afirmiše sport, kao važan deo kulture življenja, kao važan deo ličnosti svakog čoveka, ali i kao važan deo identiteta Republike Srbije. Zahvaljujući sportu, ali opet pominjem, zahvaljujući sportu, Srbija je u proteklim decenijama bilo toliko puta afirmisana da ja stvarno ne znam da li nacionalna priznanja ili novčane naknade mogu biti adekvatna nagrada za sve one ljudi koji su se bavili različitim sportovima i koji su potrošili mnogo toga u svojim životima da bi postali vrhunski sportisti. Nije lako biti prvi. Sport je, s druge strane, veoma surov. Ja nisam slučajno danas spomenuo Novaka kao prvu temu i potrebu da mu čestitam jer, znate kako je u sportu, danas ste prvi, sutra već neka druga vest je vest dana i onda se brzo zaboravlja. Mi ne treba da zaboravljamo naše sportske asove. Mi ne treba da zaboravljamo naše sportske veličine, niti sportske rezultate i treba da ih afirmišemo na pravi način jer time promovišemo i sport i promovišemo Srbiju.
Vreme, gospodine Obradoviću.
Mislim da je ovaj zakon jedan odličan zakon. Naša poslanička grupa, poslanička grupa SPS će u danu za glasanje dati podršku ovom zakonu, a time i svemu onome što vi činite kao ministarstvo i Vlada Republike Srbije na razvoju sporta u Srbiji. Hvala lepo.
Zahvaljujem, profesore Obradoviću. Reč ima ministar. Izvolite, gospodine Udovičiću.
Hvala vam na lepim rečima i podršci i sa vaše strane prepoznatim značajem samog zakona. Delim vaše mišljenje o Novaku i ostalim spomenutim sportistima. Takođe, zahvaljujem se i na vrlo detaljnom sagledavanju i konstruktivnim predlozima. Ono što jeste za cilj imao ovaj zakon jeste da unapredi sistem sporta, kao što ste rekli. Zato i jesmo, upravo i ove norme koje ste vi spomenuli, najviše pažnje obratili baš na te norme, da bi nam sport bio pristupačniji i da bi ambijent u kome se sprovodi ovaj zakon bio kvalitetniji. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Reč ima ovlašćeni predstavnik SNS narodna poslanica Adrijana Anastasov. Izvolite, gospođo Anastasov.
Hvala, predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo poslanici, poštovani građani Srbije, zaista je veliko zadovoljstvo što danas imamo ovako kvalitetan Predlog zakona o sportu koji je imao zaista najširu moguću javnu raspravu. Kao što smo čuli danas od svih ovlašćenih predlagača, zaista niko nema konkretnu zamerku na ovaj Predlog zakona, drago mi je da će imati podršku svih poslaničkih grupa i svih poslanika i da se možemo složiti oko nečega ovako bitnog danas u ovoj sali. Zaista bih želela da kažem da je zaista velika čast imati jednog vrhunskog sportistu na čelu ovako bitnog i važnog ministarstva - Ministarstva omladine i sporta, sportistu čijim smo se sportskim podvizima zaista svi zajedno radovali, a danas u radu na mestu ministra omladine i sporta imamo zaista značajne, velike rezultate u oblasti razvoja i unapređenja sistema sporta, ali i u oblasti razvoja omladinske politike i podrške mladim ljudima jer sada zaista imamo priliku da ministar obilazi sve krajeve naše divne zemlje i da zaista, pored razvoja u sportu, brine i o mladim ljudima i o razvoju omladinske politike. Pre nego što se osvrnem na mnogobrojne uspehe koje smo imali u prethodnoj 2015. godini, dakle, u jednoj istorijskoj, sportskoj godini za nas, najuspešnijoj, moram da se osvrnem na održavanje Evropskog prvenstva u vaterpolu, koje je održano od 10. do 23. januara, koje je zaista bila jedna izvanredna promocija vaterpola Srbije i u Srbiji i u Evropi i u svetu, gde zaista po mnogim procenama, imali smo najuspešniju i najbolju organizaciju do sada. Odigrano je preko 100 mečeva. Svaki meč je bio izuzetno posećen, sa više hiljada ljudi, a naravno, kruna ove organizacije, finale Evropskog prvenstva, gde su igrale dve reprezentacije Srbije i Crne Gore, gde je bilo preko 17.000 gledaoca. Pričajući o rezultatima naših sportista, zaista to nije politizacija, ali jeste da u poslednje dve godine zaista imamo odlične rezultate. Pre svega, 30 medalja, rekordnih 30 medalja u 10 sportova na evropskim i svetskim prvenstvima. Trećina medalja u zadnjih godinu i po dana, od 173 medalje, 56 u zadnjih godinu i po dana, ali ono što je najbitnije i najvažnije, kako i na koji način se Vlada Republike Srbije i Ministarstvo omladine i sporta odnosi prema sportistima u Srbiji, jeste da nije bilo ni jednog kašnjenja novčane naknade, ni jednog kašnjenja po bilo kojoj vrsti isplate u sportu. Da li je to za redovne programe saveza, kampova, nacionalnih priznanja i nagrada ili međunarodnih takmičenja, ali zaista, ni jedan sportista nije bio oštećen, ni jedan sportski savez, ni jedan klub. Čak naprotiv, evropski finalisti, tj. evropski osvajači zlatne medalje u vaterpolu su samo nekoliko dana posle finala, dobili svoje novčane naknade, to pokazuje jedan odličan odnos Vlade Republike Srbije i Ministarstva omladine i sporta prema našim vrhunskim sportistima. Kažem, nije bilo ni jednog kašnjenja za isplate, vezano za finansiranje nacionalnih granskih sportskih saveza, za 2016. godinu, izdvojena je 1.585.000.000 dinara. Moram da kažem da, ministar je to napomenuo, da je ove godine prvu ratu, tj. prvi iznos finansiranja od strane države, čak 15. januara preneto određenim sportskim savezima, ako ne i svim, i da se Atletski savez tom prilikom oglasio i rekao da su, prvi put za osam godina, na vreme izvršena transferna sredstva, da će to omogućiti jednu mirnoću i stabilnost u redovnim programima Atletskog saveza Srbije. Mi smo zaista ponosni na sve naše šampione, na sve naše vrhunske sportiste, oni jesu naši najbolji ambasadori i naši najbolji predstavnici u svetu, i zaista, ko ne bi želeo da poseti zemlju Novaka Đokovića, Vanje Udovičića, Predraga Peruničića, Milice Mandić, Ivane Španović, Ivane Maksimovići i svih naših sjajnih mladih fudbalera, košarkaša, rukometaša, odbojkaša, odbojkašica, svih naših sportista. Iz svih delova naše zemlje imamo zaista fantastične mlade sportiste, fantastične vrhunske sportiste, iz mog grada naravno, poslednji u nizu jeste i Andrija Živković, mladi fudbaler sa Palilule, odakle ja dolazim i zaista država i Vlada Republike Srbije i Ministarstvo omladine i sporta vode računa o takvim našim talentima. Ono što sam htela da kažem, što su svi zaista pomenuli, da se dosta ulaže i u školski sport. Preko 140.000 učenika osnovnih i srednjih škola je prošlo kroz sistem sporta u 2015. godini. Dosta se finansira i univerzitetski sport i takođe i stipendije vrhunskim sportistima amatera, kojih ima u 2015. godini preko 360 iz 48 različitih granskih sportskih saveza, što na godišnjem nivou iznosi oko 262 miliona dinara. U toku 2015. godine, Ministarstvo omladine i sporta je isplaćivalo i nacionalna priznanja nosiocima nacionalnih priznanja kojih ima 552 iz 20 različitih sportova. Kada govorimo konkretno, sada o ovom Predlogu zakona sporta, imamo javnu raspravu koja je trajala, kao što su svi napomenuli, dosta dugo. Bio je uključen veliki broj relevantnih subjekata u sportu. Rasprava je trajala od 20. aprila do 1. juna 2015. godine u svim gradovima, u 10 gradova na teritoriji Republike Srbije. Rasprave su trajale po šest, sedam sati, u Novom Sadu i u Beogradu i preko devet sati i na svim raspravama, sve rasprave je vodio lično ministar omladine i sporta Vanja Udovičić, na svim raspravama je davao uvodna obrazloženja i odgovarao na pojedinačna pitanja. Bila sam prisutna na raspravi u Nišu, to je zaista bilo kvalitetno. Ni jedan učesnik rasprave nije otišao bez dobijenog kvalitetnog odgovora. Direktno učešće je uzelo preko 1.500 ljudi. Stiglo je preko 88 pisanih predloga vezano za opšte stavove o sistemu sporta i o ovom Predlogu zakona. Kao što sam rekla, podršku zakonu dali su svi relevantni subjekti u sportu, dakle, preko Sportskog saveza Srbije, Olimpijskog komiteta Srbije, Fudbalskog saveza, Košarkaškog saveza, svih većih nacionalnih saveza, teritorijalnih saveza, Zavod za sport i medicinu Republike Srbije, Antidoping agencija, Pokrajinski sekretarijat za sport Vojvodine, i što je najbitnije, zakon nije dobio osporavanje ni od jednog saveza iz sistema, od ukupno 104, a 15 najvećih saveza dostavilo je pismenu podršku ovom zakonu. Puno poslanika je govorilo o konkretnim rešenjima koja su kvalitetna, zaista nisam čula ni jednu zamerku na ova predložena rešenja. Oni koji su dali amandmane, svakako ćemo u danu za raspravu o amandmanima u pojedinostima, razgovarati o tim predlozima. Mnogi amandmani su i usvojeni, kada su u pitanju neka kvalitetna rešenja. Napomenuću nekoliko suštinskih izmena i predloga u okviru Predloga zakona o sportu. Svakako, najbitniji u članu 19. ovog Predloga zakona za mene jeste, da se u buduće zdravstveni predlozi za decu od šest do 14 godina jesu besplatni i biće u okviru redovnog zdravstvenog osiguranja. To će svakako olakšati budžet roditelja čija se deca bave sportom, a takođe i predloženo rešenje da visina članarine za maloletnike ne može da bude veća od 10% od prosečne zarade. Svakako neko ko ima u porodici jednog ili više dece koja se bave sportom, svakako će doprineti njihovom budžetu i mislim da je ovo zaista jedna pozitivna stvar. Kada govorimo o ugovorima, zaista se misli na zloupotrebu koja se dešava u sportskom životu, a to je da kada se zaključuju doživotni menadžerski ugovori ovom prilikom uvodi se da ugovori o posredovanju sa menadžerom ne mogu biti zaključeni na više od dve godine. Moraju biti uvereni u skladu sa zakonom, a da maloletnici svakako moraju da dobiju saglasnost oba roditelja da bi zaključili taj ugovor. Transferi iz kluba, naravno, veoma aktuelni ne samo sada nego i uvek, brojne zloupotrebe dešavale su se, sada ovim zakonom se uvode brojne izmene između ostalog, da se transferi iz kluba u klub su dozvoljeni pod vrlo strogim kriterijumima misleći na obezbeđivanje adekvatnog smeštaja, zdravstvenog osiguranja, ishrane i adekvatnog nastavka školovanja, što je takođe jako bitno. Međunarodni transferi maloletnih sportista zabranjeni su osim u posebnim slučajevima i u posebnim kriterijumima. Uvod se obaveza da savezi moraju da evidentiraju sve transfere i obaveste Ministarstvo u roku od 15 dana o svakom izvršenom transferu. Takođe, ugovori između sportista i kluba, uvodi se novina da ubuduće svi ugovori moraju da budu overeni sa zakonom, ne samo ugovori već i aneksi ugovora što se ranije radilo. Misleći na zaštitu u sportista, na njihovu zloupotrebu, na to da imaju radni staž nakon završetka sportske karijere, da ostvare pravo na penziju i adekvatnu zdravstvenu zaštitu. Drago mi je da se sada sportisti koji su članovi reprezentacije koji učestvuju u reprezentaciji osiguravaju. Naravno mišljenje klubova, stav većine klubova je bio da bi u ovom momentu zaista osiguranje svih sportista bio preveliki namet, ali je uvedena novina da svaki sportista koji nije osiguran od strane kluba za vreme nastupa za reprezentaciju mora da bude osiguran od strane nadležnog saveza. Takođe, uvođenje jedinstvenog vizuelnog identiteta reprezentacije je jako bitno. Sponzori jesu bitni, sponzori reprezentacija, ali je jako bitno da se grb i zastava adekvatno vide i da se vidi koju zemlju predstavljaju naše reprezentativni timovi. Ono što se pokušava da se uradi u politici uradiće se u sportu. Nemogućnost reforme i unapređenja sistema sporta unazad 30, 40 godina, razlog je zapravo malo broj ljudi koji se nalaze na funkcijama unazad 30, 40 godina i sada se uvodi da jedna čovek može da obavlja samo jednu funkciju. Ono što je takođe bitno i što daje mogućnost obzirom da menjamo sistem finansiranja na lokalnom nivou od strane jedinica lokalne samouprave, da ne može više od 20% ukupnog budžeta za sport da bude dato jednoj sportskoj organizaciji. U članu 71. uvodi se novina da ukoliko klub ne može da nastavi sa radom iz bilo kog razloga, može da ponudi jedinici lokalne samouprave da ga preuzme sa svim pravima i obavezama koje ima i na taj način da se transformiše u sportsko privredno društvo. Ovakva mogućnost data je upravo zato što određeni klubovi preko 80, 90 posto budžeta daju svojim tzv. „gradskim klubovima“ i prosto ne postoji mogućnost razvijanja drugih sportova, rada drugih granskih sportskih saveza i drugih klubova, a to su najčešće fudbalski klubovi. Zbog toga je ova mogućnost i data kao jedna novina u ovom sportu. Takođe, jedan od pozitivnijih stvari gde su se dešavale zloupotrebe i gde su ispaštali sportisti, jeste nepostojanje jasnih kriterijuma koji se sada uvode, da postoji jedan nadležni nacionalni granski sportski savez, jer problem koji postoji u praksi npr. u boksu ili karateu je da više nacionalnih prvaka postoji, te s toga nisu adekvatno finansirani, nisu adekvatno sagledani i to je sve u cilju zaštite sporta. Takođe, jako bitno je da se uvodi taj stručni sportski ispit koji će moći da se realizuje u zavodima za sport. Stručni sportski ispit nije neka velika novina, ali prosto je neophodno je da savezi, profesionalni klubovi imaju angažovana ili zaposlena lica koja će položiti stručni sportski ispit koji će obuhvatati samo poznavanje zakona, pravila, odluka, propisa koji se tiču funkcionisanja sporta. Tako da to nije ništa čudno, već je zaista jako pozitivno. Takođe, uvodi se veća transparentnost u radu saveza, u radu klubova, jer se uvodi obaveza objavljivanja kako sportskih pravila tako i finansijskih i revizorskih izveštaja saveza, pored jedinstvene baze podataka u sportu koja će sadržati sve one informacije koje su nam potrebne da građani zaista sagledaju koliko se ulaže u pojedinca, u klub, u određenu sportsku granu. Nadzor koji se uvodi i gde se daju šira ovlašćenja sportskoj inspekciji, o tome smo već pričali, to je preko potrebno da bi se zaista implementacija ovog zakona vršila na pravi način. Predlaže se da se privatizacija u sportu uradi posebnim zakonom, ali ograničenje da organizacije u oblasti sporta mogu da raspolažu nepokretnostima kako i na koji način, daje se u prelaznim i završnim odredbama samo uz prethodnu saglasnost Vlade i na predlog ministarstva do donošenja tog zakona. Ono što je jako bitno, što će se nastaviti u daljem periodu nakon primene ovog novog predloga zakona i zaista kvalitetnog predloga, jeste rad na izgradnji sportske infrastrukture. U 2014. i 2015. godini uloženo je preko 411 miliona dinara u sportsku infrastrukturu, u razne projekte, između ostalog atletske dvorane u Beogradu, Omladinskog sportskog centra Karataš, sportske hale u Bojniku, u Užicu, brojne rekonstrukcije objekata naročito, što je jako posebno bitno obzirom da dolazim sa juga Srbije, u jedinicama lokalne samouprave iz četvrte kategorije razvijenosti. Brojni omladinski projekti koji imaju elemente sportske infrastrukture, a za 2016. godinu, za realizaciju svih ovih projekata koje sam navela i mnogih drugih, odvojeno je preko 290 miliona dinara. Drago mi je da Ministarstvo omladine i sporta zaista sprovodi strategiju razvoja sporta od 2014. do 2018. godine gde imamo četiri osnovna prioriteta koja smo čuli od jednog od poslanika koji je govorio pre mene, a to jesu unapređenje školskog i univerzitetskog sporta, razvoj sportske infrastrukture, obezbeđivanje uslova za povećanje bavljenja sportom u svim segmentima stanovništva, dakle za decu, omladinu, žene, osobe sa invaliditetom i obezbeđivanje uslova za razvoj vrhunskog i profesionalnog sporta. Sport ne sme da bude ekskluzivno pravo samo povlašćenog sloja, mora biti dostupan svima i čuli smo i podatke da se jedno nedeljno u Srbiji samo 10% stanovništva bavi rekreativnim sportom i to ćemo nadam se promeniti daljim rezultatima i daljim aktivnostima u radu ovog Ministarstva, a implementacijom ovog Predloga zakona. Nadam se da će sve poslaničke grupe i svi poslanici glasati za ovaj zakon u danu za glasanje i da će podržati ovaj kvalitetan predlog i drago mi je da smo se oko nečega složili, a to jeste budućnost srpskog sporta i razvoja omladine u narednom periodu. Hvala.
Zahvaljujem se. Reč ima ministar. Izvolite.
Hvala vam na lepim rečima i na podršci i na sagledavanju, prvenstveno izrade, tj. procesa izrade nacrta zakona i na detaljnoj analizi ovog Predloga zakona, ali i na sagledavanju dosadašnjeg rada Ministarstva omladine i sporta. Hvala.
Zahvaljujem se gospodine ministre. Prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč. Reč ima narodni poslanik Muamer Bačevac. Nije u sali. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović. Izvolite.
Hvala gospodine predsedavajući. Gospodine ministre sa kolegama, poštovane kolege narodni poslanici slušali smo svo ovo vreme vrlo čudnu situaciju, ja ne želim da kritikujem kolege narodne poslanike, ali bih dao jednu toplu, kolegijalnu, prijateljsku preporuku, da ne slušamo interpretacije i izvode iz već dostavljenog teksta zakona. Imamo tekst zakona, znam da ste oduševljeni tekstom, ali ne moramo baš to da slušamo da nam čitate izvode iz zakona. Ovaj zakon je pun fraza, definicija, pojmova. Osamdeset posto ovog zakona se bavi menadžerskim ugovorima. U ovom zakonu niste rešili problem ne transparentnosti trošenja sredstava, naročito na lokalnom nivou. Niste uredili na koji način će se finansirati sport. Niste uredili da se objavljuje na sajtovima. Niste uredili situaciju u kojoj ste odredili granicu od 10% minimalne prosečne plate da plaćaju maloletni sportisti, a to je u Srbiji ogroman novac ministre i vi to znate. Niste odredili situaciju kao u Valjevu, na primer, da napravite balon salu plivalište i za tri meseca prodate 150 karata zato što narod normalno nema para sa vašom vlašću, pa se onda neko setio – hajde da pustimo mlade da besplatno koriste bazen. Niste rešili onakve nemile scene kao u Apatinu što ste imali, da vam dolaze ljudi iz Saveza i međusobno se svađaju ko je veći naprednjak pred vama. To je slika našeg sporta danas, ne samo uspesi koje niko ne spori, ne samo medalje, ne samo ono što Srbija definitivno ima čime da se ponosi, ali to ne merimo danas ovde. Danas merimo učinak vašeg Ministarstva. Novac se daje ne transparentno, bez javnog uvida, bez kriterijuma Mi smo podneli amandmane, ja znam da ćete vi da odgovorite da u delu rasprave u pojedinostima ćemo o tome da razgovaramo. Mi pokušavamo da izvršimo dodatnu kontrolu i transparentnost trošenja narodnog novca. Mi želimo jasne kriterijume kod dodele novca. Mi želimo da se politika izbaci iz Saveza i sportskih klubova. Ni jedna od ovih stvari nije rešena ovim predlogom zakona, ni jedna. Neke stvari ste rešili oko osiguranja i to je dobro, rešili ste detaljno pitanja menadžerskih ugovora i doveli situaciju u srpskom sportu da će nam klubovi i savezi biti d.d.o, tj. d.o.o. Društva sa ograničenom odgovornošću i klubovi će nam prodavati pljeskavice u svojim objektima da bi poslovali tržišno, zato što ste ponovo napravili korak napred da naš sport bude tržišna kategorija, a ne nešto što je neophodno i za našu omladinu i za našu budućnost i amaterski sport koga nema, ne postoji. Neka bilo ko od vas pita vašu decu da li mogu da bilo šta odu da treniraju i da ne plate roditelji. Ne mogu. Gde su vam van nastavne aktivnosti, nekada toliko popularne? Nema ih. Sve sale su izdate sportskim klubovima. Sve se plaća danas u Srbiji. Zna se ko danas u Srbiji ima novac, to je problem. Sport koji ste obećavali u mnogim predizbornim kampanjama da ćete vratiti građanima, da će biti slobodan za korišćenje za našu omladinu, ako nemaju teren u svom kvartu ili mestu gde žive, ne mogu ništa, mogu samo na televiziji da gledaju i naravno da se to dešava zato što vaše Ministarstvo, realno, i ekspozitura Ministarstva finansija, vi preusmeravate sredstva koja vam da Vujović i to je tužna istina. Onda tamo neki ljudi bez kriterijuma, bez uvida javnosti te pare dalje dele i niko ne zna kako i na koji način, niko živ nema pojma. Projektno finansiranje je zaživelo delimično, ali suštinski nema ni na jednom sajtu, nigde se ne vidi kome ide za šta konkretno, koji iznos, ko šta plaća. Umesto da ste novac uložili u izgradnju terena za besplatno korišćenje od strane građana i omladine, toga nema u Srbiji. Napravi se objekat, vi pustite vodu u bazen, oni posle - daj lovu za kartu. To je to. Ako nemate pare - slikajte se. To je Srbije danas. Sve se kupuje i sve se plaća. Tako nećemo imati novog Udovičića i Novaka Đokovića. Setite se kako ste vi kroz koje teškoće prolazili i borili se, a društvo je kako-tako izdvajalo. Sada mogu samo roditelji da izdvajaju, i eventualno ako se pravi partijska proslava, onda to može da se plaća. To je sramota. Ono što je bilo u Apatinu, one nemile scene, svako ko je gledao to, zgrozio se. I vi, siguran sam da vam nije bilo prijatno zbog toga što ste videli.
Vreme. Reč ima narodni poslanik Jelisaveta Veljković.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre Udovičiću, gospodine Peruničiću, koleginice i kolege narodni poslanici i svakako građani koji danas prate ovaj naš rad, prvo bih da čestitam našem Ministarstvu i našem ministru na odličnoj organizaciji Evropskog prvenstva. Hoću da kažem da je ovo Evropsko prvenstvo postiglo sve rekorde u gledanosti, u broju utakmica, u broju ekipa. Gledala sam neke komentare posle našeg prvenstva. Mogu da kažem da je na mnogim stranim televizijama Srbija bila pohvaljena, da je ovo veliki uspeh za Srbiju, a naročito zlatna medalja naših momaka. Oni su ponovo dobili nagradu od svetske vaterpolo ustanove da su najbolja ekipa u Evropi. Zatim, naš Dejan je dobio nagradu kao najbolji trener, da ne spominjem naše sportiste, jer ja smatram da su svi naši vaterpolisti najbolji, mada su tu i neki istaknuti kao pojedinci. Takođe, želim da vam se zahvalim na dosadašnjem radu, da kažem uspešnom radu, jer kao sportista ste navikli da se bavite, da radite, da se odričete, da trenirate, tako ste nastavili i u ovoj politici. Nadam se da će naše Ministarstvo uspeti da mnoge stvari koje se stavljaju kao primedbe, da se ubuduće srede i mnoge stvari ste prihvatili. Da ne ponavljam sada, pošto sam i ja iz Vojvodine, da ne ponavljam saradnju sa Pokrajinskim sekretarijatom, zatim, mnoge vaše saradnje sa svim klubovima, sa udruženjima, javna slušanja, vaša saradnja sa skupštinskim odborima i saradnja sa ministarstvima su na nivou. Jedino što želim da kažem to je da me jako obradovala vaša saradnja sa Ministarstvom prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, jer i jedna i druga delatnost se bave decom, vaspitanjem i odgojem dece. Sada kada sam kazala vaspitanje, moram da kažem da smatram da je vaspitanje kod nas malo na nezavidnom nivou. Nažalost, mi smo devedesetih, pa i nešto ranije, imali problema u ovoj državi, imali smo sankcije, imali smo bombardovanja, nemaštinu. Posle su nastupili problemi u celom svetu, tako da mi jednu grupu roditelja, opet kažem, nažalost, imamo koji su odrastali u tako teškim situacijama, na neki način ni oni nisu dovoljno vaspitani, pa ni oni svojoj deci ne mogu da pruže to vaspitanje. Zato apelujem na sve trenere, na sve profesore fiskulture, na Ministarstvo prosvete, učitelje, da od predškolskog krenemo sa vaspitanjem dece. Što se tiče zakona, ne bih ponavlja sve ove članove. Materijal smo dobili na vreme. Proučila sam ga, verujte, ali ne bih sad sve to ponavljala. Mnoge stvari koje ste primetili kao ministar, te finansije, koliko možete da pomognete u ovom trenutku porodicama, nadam se da će ta pomoć biti i veća, stvarno su pozdravili i sportski radnici i roditelji kad su u pitanju zdravstveni pregledi, pa ograničenja na 20% u lokalnim zajednicama, 15% da se posveti deci, a nadam se da ćete uvažiti i diskusiju koleginice Filipovski i da nećete nešto odvojiti i za žene. To je neka naša budućnost kojoj se mi nadamo. Zatim, htela bih da kažem, pratila sam ovaj zakon i drago mi je što ima nekih ograničenja, ali recimo u članu 136. tačka 15) govori se o sportskim terenima, halama i o vlasništvu lokalne zajednice. S obzirom da smo uspeli da 20% ograničimo maksimalno isto iznos koji daje lokalna zajednica, da li možemo tu nešto da uradimo? Jer, kako god su nekadašnji ljubimci lokalne zajednice dobijali većinu novca, a nisu imali razlog za to, nisu imali uspehe, tako se radi, verujte, i sa terenima. Ja znam da vi nemate čarobni štapić da možete odjednom napraviti da sve bude u redu u sportu, ali se nadam da ćete doći, pošto su se mnoge kolege zahvaljivale, ja se nadam da ćete doći i pozivam vas da dođete u Sremske Karlovce, da obiđete, da vidite stanje kod nas. Ja sam završila tamo učiteljsku školu i imala sam fiskulturnu salu deset sa deset. U toj fiskulturnoj sali danas rade naši učenici Prve karlovačke gimnazije iz 1871. godine. Verovatno tada nije ni bio predviđen taj prostor, ali to je jedan podrumski prostor u kome deca rade. Za karlovačku gimnaziju drugi otvoreni prostor je dvorska bašta, koja je negde oko 300 metara od gimnazije. E, sad, osnovna škola nije imala nekoliko meseci svoju fiskulturnu salu, dobili smo je davno, prokišnjavala je, pa je od tog prokišnjavanja stradao pod, tako da deca nisu dugo mogla da rade. Sada je to negde pri kraju. Nemamo npr. ni jedan bazen, mada smo tu blizu novog sada, svi nas šalju u Novi Sad. U nadi da će vaše Ministarstvo i nas posetiti i da će nastaviti ovako sa ozbiljnim radom, ja vam se zahvaljujem na svemu ovom što ste postigli i vi i gospodin Peruničić i kao sportisti i sada u politici. Hvala. I, samo da kažem da ćemo glasati za ovaj zakon, PUPS, oberučke.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Blagoje Bradić.
Zahvaljujem. Gospodine ministre, uvaženi gosti, koleginice i kolege, poštovani građani, gospodine ministre, bilo je puno hvalospeva o ovom zakonu, a hajde da čujemo i malo drugačiji način razmišljanja. Trudiću se da se ne ponavljam, ali gro stvari je rekao moj kolega iz poslaničkog kluba Boris Tadić – SDS, ZZS i moja stranka ZS, Marko Đurišić. Ja ću samo zarad građana ponoviti naše osnovne zamerke, na koje smo podneli 29 amandmana i naše glasanje će zavisiti u odnosu na prihvatanje naših amandmana. Ne mislim da prihvatite sve amandmane, ali ono što je bitno i što smatramo da je važno za ovaj zakon, insistiramo na prihvatanju tih amandmana. Jedna od tih stvari je način finansiranja. Vi ste u ovom Predlogu zakona dali da sportski klubovi moraju da preko APR-a objave svoje finansije i svoj godišnji izveštaj. Mi smo vam predložili, o tome je govorio opširnije moj kolega Đurišić, da to bude na sajtu kluba, da se jasno vidi ko daje novac, kako se troši i ko odlučuje o trošenju novca. Ujedno, u Predlogu zakona niste bili decidirani o tome, a mi smo insistirali našim amandmanima na to da ceo upravni odbor kluba bude jasno naznačen, da se zna ko je u upravnom odboru, ko odlučuje i ko snosi odgovornost. Mislim da bi to trebalo da prihvatite, zarad transparentnosti i poštenja u radu klubova je to vrlo bitan podatak koji ne čini i ne sprečava, ali upozorava i odvraća. Mislim da je to nešto što možete da prihvatite. Druga bitna zamerka je oko upravljačke strukture. Mi smo tu predložili da politika izađe iz uprave sportskih klubova, iz sportskih društava. Iz vaše dosadašnje diskusije vidim da se i vi sa tim slažete. Ja se nadam da ćemo naći jedan konsenzus da oni koji su u izvršnoj vlasti, koji raspolažu budžetskim sredstvima, oni koji su u vrhu političkih stranaka ne bi trebalo da budu u upravljačkim strukturama klubova, jer time ćemo sprečiti i nepotizam i zloupotrebe koje su evidentne, a o kojima se priča. Tamo gde se priča verovatno ima i istine. Nadam se da taj amandman nije sporan za vas i vaše Ministarstvo da prihvatite. Ono što je vrlo bitno kod finansiranja, na prošlom zasedanju Skupštine Srbije, tj. ovog parlamenta bio je Zakon o oglašavanju. Ja sam očekivao da će vaše Ministarstvo da se usprotivi jednom članu zakona koji dozvoljava da se na sportskim manifestacijama oglašava, tj. da sponzorišu sportske manifestacije oni koji proizvode alkoholna pića do 20% jačine. Mislim da je to loše. Mislim da je to nedopustivo, jer ako dozvolimo da se žestoka alkoholan pića, recimo, to je vermut do 20% jačine, reklamira na sportskim manifestacijama. Ne mogu da zamislim vaterpolo reprezentaciju koja to reklamira ili, recimo, košarkašku reprezentaciju koja na leđima ima reklamu za alkoholna pića, a propagiramo sport. Mislim da to nije dobro, jer ako pođemo tom logikom – hajde da reklamiramo na sportskim manifestacijama i lajt cigarete, pošto nemaju mnogo nikotina i katrana, kao poruka je loše. Ja znam da je problem u finansiranju sporta u Srbiji, da je to ozbiljan problem, da tamo gde lokalna samouprava i država ne finansira ta sportska grana, ma kolika bila uspešna u prošlosti, propada, jer bez para nema vrhunskog sporta, ali ako hoćemo da nam vrhunski sport bude uzor mladim generacijama tako nešto moramo da odstranimo i iz oglašavanja u sportu, makar i više davali para iz gradskih i republičkih budžeta. Ono što je predmet naših amandmana je i ugovor o transferima i ugovor o ustupanju gde smo tražili amandmanima da se garantuje sportisti, ukoliko se ne složi sa transferom, da nema štetne posledice. To je kao jedna zaštita u tom vrhunskom profesionalnom sportu. Bitan problem koji vidimo kod primene ovog zakona, koji će evidentno biti po sadašnjim diskusijama usvojen, je i njegova primena, a to je da treba doneti 14 potpuno novih pravilnika i izmeniti 24 postojeća. Ono što smo uspeli da pročitamo, a i ono što sam ja dobio kao informaciju, od najvažnijih pravilnika je Pravilnik o dozvoli za rad sportskih stručnjaka, Pravilnik o nomenklaturi sportskih zvanja i zanimanja, Pravilnik o nacionalnoj kategorizaciji sportova, Pravilnik o sportskim granama od posebnog značaja za Republiku Srbiju i Pravilnik o utvrđivanju zdravstvene sposobnosti sportista za obavljanje sportskih aktivnosti i učestvovanje na sportskim takmičenjima. Ovo sam namerno, mada mi je ovde u tekstu to bio prvi pravilnik ja sam ga stavio na poslednje mesto, da bi malo porazgovarali o tom pravilniku i onome što ste vi do sada više puta pomenuli u ovoj raspravi, kao i moje kolege poslanici iz pozicije i opozicije, a to je razvijanje školskog sporta, koji treba da ima sveobuhvatnost, da što veći broj dece besplatno se bavi sportom. Zdravstveni aspekt sporta je ovde jako bitan, a ne takmičenje i razvoj naše omladine. Stavili ste akcent na rekreativni i školski sport i ja to stvarno prihvatam i pozdravljam, kao stav vašeg Ministarstva to je dobro. Vrhunski sport je neophodan. On je taj pokretač naše omladine da se bavi sportom, a to su uzori u sportistima, i to ćemo mi da finansiramo. Vi ste ovde u zakonu govorili o tome da sport treba da bude transparentno finansiran, da ne sme da se dozvoli da se više favorizuju određene grane i dali ste jedan član koji kaže da iz budžeta lokalne samouprave treba najviše 20% da ide za jednu sportsku granu, tj. za jedan sportski klub na teritoriji te lokalne samouprave. Da bi me građani razumeli, ja ću to da prikažem kroz uporedni prikaz republičkog budžeta i budžeta grada Niša iz kojeg ja dolazim, pošto sam upoznat sa budžetom grada. Republički budžet je nešto ispod hiljadu milijardi dinara. Projektovani budžet grada Niša je negde oko 11 milijardi dinara. Ono što je interesantno, i to ću da pomenem i da podelim sa gledaocima, tekuća budžetska rezerva republičkog budžeta je 1,2 milijarde dinara, a tekuća budžetska rezerva grada Niša je 195 miliona ili negde oko 2% budžeta. Da bi vam bilo jasno, poštovani građani, o čemu pričam, tekuća budžetska rezerva je u direktnoj ingerenciji na nivou lokalne samouprave na gradonačelniku ili predsedniku opštine, a republička tekuća budžetska rezerva je u direktnoj ingerenciji predsednika Vlade. Pošto smo u izbornoj godini, verovatno su ove cifre ovako visoke zbog, pretpostavljam, predstojećih kampanja. Ono o čemu ćemo još da porazgovaramo, kada je reč o budžetu, u dosadašnjoj diskusiji, popularizaciji rekreativnog i školskog sporta na gradskom budžetu, tj. na budžetu grada Niša to iznosi da je 3% budžeta grada, negde oko 370 miliona, gde je za sportski centar „Čair“, gospodine ministre, odvojeno 180 miliona, a za klubove 170 miliona. Od tih 170 miliona 45% potpada na fudbalski klub „Radnički“. Ono što vi popularizujete i skupštinska većina, za rekreativni i školski sport je ukupno izdvojeno 16 miliona ili 0,13% budžeta, što je malo u disproporciji sa onim što se priča. Od tih 16 miliona, 10 miliona je predviđeno za program, a šest miliona su plate i doprinosi zaposlenih u ovoj oblasti. Na republičkom nivou budžet za omladinu i sport je 4,3 milijarde dinara ili 0,4% budžeta Republike Srbije. Kako je bilo do sada reči, Savezu za školski sport, a pravi naziv je Savez za školski sport i olimpijsko vaspitanje, je opredeljeno 50 miliona dinara ili, sad ću da vam pročitam kako izgleda na republičkom budžetu, 0,000005%. Uz uvažavanje vašeg stava i vaše prezentacije ovog zakona pred ovom skupštinom i želje da se podstakne školski sport kao baza, prvo, vrhunskog sporta, a drugo kao jedna od bitnih karika u razvoju jednog društva, jer time se popularizuje, tj. razvija sport kod omladine i dobijamo zdrave naraštaje, vaše ministarstvo tj. ova Vlada je odvojila samo 50 miliona za teritoriju cele Srbije, a od tih 0,00005% za rekreativni sport je namenjeno 2,4 miliona dinara na teritoriji cele Republike Srbije. Mislim da ovi podaci, gospodine ministre, ne govore u prilog onoga što ste rekli, te vas molim da ukoliko postoji mogućnost za rebalans, ako dođe do rebalansa ovog budžeta, vi insistirate, pošto vi jeste ministar ispred SNS i jeste ministar u Vladi gospodina Vučića, ali vi ste ministar sporta Republike Srbije i vi morate da popularizujete školski sport, ali uz očuvanje profesionalnog sporta. Imate još jednu mogućnost da ostanete upamćeni kao dobar ministar, govori se o izgradnji nacionalnog stadiona i predračun o kojem je govoreno u medijima je negde oko 150 miliona evra. Ministre, usmerite to u izgradnju terena rekreativnog i školskog sporta, opremićete Srbiju sa terenima kakve Amerika nema, biće opremljenija i bićete upamćeni po tome, verujte mi, posle istaka mandata ove Vlade. Ono što bih još hteo da kažem, u preostalih par minuta je oko zdravstvene zaštite o kojoj je bilo reči ovde, da je to dobro rešeno, da deca do 14 godine imaju obavezu tj. imaju plaćenu zdravstvenu zaštitu. Ja bih samo napomenuo kolegama da deca potpadaju pod obavezni vid zdravstvene zaštite, tako da to je uredu. A ono što bih vama skrenuo na pažnju, što nije greška ove Vlade, evo da kažem da nije nešto greška ove Vlade, da je to u prošlosti doneseno, da iz primarne zdravstvene zaštite se izbace, ajde tako da kažem, izbaci specijalizacija specijalista sportske medicine. Ako neko treba da brine o zdravlju sportista i onih koji se bave sportom, to treba da rade specijalisti sportske medicine. Ja bih vam preporučio da insistirate kod vašeg kolege ministra Lončara, da zajedno sa Republičkim fondom za zdravstveno osiguranje, pronađu sredstva i specijaliste sportske medicine vrate, da se brinu o zdravlju sportista, prvo u klubovima, ne govorim o vrhunskim klubovima koji imaju svoje lekare, nego govorim o klubovima koji to nemaju, da deca budu pod stalnim medicinskim nadzorom, jer nema boljeg sagledavanja problema u određenoj sportskoj grani od specijalista sportske medicine, pedijatri leče decu, ali usko stručno, da li recimo je kod fudbalera potrebna ili učestalija povreda lokomotornog trakta ili kod, ne znam, džudista, to najbolje rade specijalisti sportske medicine. Ono što je interesantno, u gradu Nišu je pre 30 godina počeo da se gradi institut za sportsku medicinu, zgrada. To je, ako se sećate, kada ste bili na svetskom prvenstvu u Nišu 2010. godine, ona zgrada što je bila zaštićena onim paravanima da se ne vidi pored mesta gde je održavana vaterpolo utakmica. To je završeno do 2012. godine. Ostala je još jedna faza, sadašnja vlast nije završila to do kraja, tu je trebala da bude sportska medicina i naša ideja je bila da to bude regionalni centar za sportsku medicinu, sa antidoping kontrolom, što je potrebno da postoji pored Beograda, da postoji nešto ispod Save i Dunava, jer tu gravitira preko 2,5 miliona građana Srbije. Trebali bi da date inicijativu da to zaživi, da, kažem u saradnji sa ministrom za sport…
Vreme, gospodine Bradiću.
Samo još jedna rečenica. … sa ministrom za sport i direktorom RFZO da taj centar zaživi u Nišu, jer će biti na korist svih sportista ispod Beograda. Hvala.
Hvala. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stav 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi posle 18,00 časova, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese zakone iz dnevnog reda ove sednice. Reč ima narodna poslanica Ivana Stojiljković.
Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo poslanici, danas kada naši sportisti postižu izvanredne rezultate, zaista je velika i odgovornost i čast raditi na unapređenju sistema sporta. Upravo ovaj današnji zakon koji je pred nama Zakon o sportu je takav, veoma ozbiljan, sveobuhvatan, rezultat višemesečnog rada, pa možda i godišnjeg rada, saradnje svih u sistemu sporta i održanih javnih rasprava u deset najvećih gradova u Srbiji. Prethodni zakon iz 2011. godine može se definitivno reći da je bio solidan, ali da je trebalo raditi na njegovom unapređenju, pre svega zbog pojave određenih nedostataka i neusaglašenosti. Upravo su to i prve stvari koje su urađene u ovom zakonu, odnosno izvršeno je usaglašavanje sa domaćim donetim zakonima. U pitanju je 11 zakona koji su doneti između 2011. i 2015. godine i sa međunarodnim pravilima i zakonima. Dakle, usaglašavanje kako bi naši sportisti i naši klubovi mogli da idu na međunarodna takmičenja. Brojne izmene su tu, a pre svega njihov cilj je da se uvede red i piramidalna struktura u sport, da se tačno zna šta je u čijoj nadležnosti i da imamo samo jedan nadležni nacionalni sportski savez. Takođe, svi savezi od sada, primenom ovog zakona biće u obavezi da donose četvorogodišnji plan i program rada po kome će se pratiti i njihov program i moći će da se donose planovi za svaku narednu godinu. Naravno oni će sami moći da planiraju u budućnosti svoj sport. Ovaj zakon definiše i udruženja kao osnovni oblik udruživanja, odnosno organizovanja u sportu i tu je sve do detalja objašnjeno kroz odredbe, kako se osniva, kako će funkcionisati, pa čak i to kakav će način biti ukoliko udruženje više ne može da funkcioniše. Ovo je jako lepo rešeno, ako udruženje iz bilo kojih razloga više ne može da funkcioniše, imaće mogućnost da prebaci sva prava na lokalnu samoupravu, naravno pod uslovom da lokalna samouprava ima interesa da ta prava i preuzme. Danas smo više puta pričali o finansiranju, da li je transparentno, da li je dovoljno, svi se slažemo da u sportu naravno da uvek nedostaje novca, posebno što smo mi jedna sportska zemlja, ali ovaj način finansiranja, programsko finansiranje pokazalo se kao dobro od 2011. godine i ostavljeno je kao metod finansiranja, s tim što je sada upravo uvedena ta obaveza lokalnih samouprava da donesu striktan pravilnik o finansiranju kako bi se novac transparentno trošio, kako bi se tačno znalo kome novac ide. Takođe, uvode se i ograničenja da više jedna sportska organizacija ne može da dobije više od 20% opredeljenog budžeta za sport. Tu su sada uvedena pravila i nema politizacije, dakle, novac će se zaista transparentno trošiti i moraće svako da da obrazloženje zašto je dao određenoj organizaciji. Takođe, jedan od osnovnih ciljeva donošenja ovog zakona jeste i ukidanje sive zone, odnosno korupcije u sportu. Svi ugovori će morati da budu urađeni po zakonu, svi zaposleni će morati da budu prijavljeni, da budu plaćeni porezi, doprinosi i da im teče radni staž, što do sada nije nažalost bio slučaj. Ja bih se pored svih brojnih odredbi posebno osvrnula na sve one koje se tiču dece u sportu. Za nas veoma bitne kao prosto neko temelje našeg sportskog društva. Dakle, pored značajnih odredbi, deca u sportu pre svega bave se od motivisanja dece, pa sve do onih oblasti koje će zaustaviti zloupotrebu i diskriminaciju istih u sportu. Cilj je da se sport omasovi za sve i brojne odredbe tiču se podsticanja predškolskog i školskog uzrasta na sport. Ovo je jedna jako bitna stavka. Kao osnov formiranja sportskog duha, odredbe ovog zakona se bave kakva vrsta inteziteta fizičke aktivnosti mora da bude za decu u razvoju, da moraju da se poštuju i korektivne vežbe, da se ne bi jedan mlad organizam koji je u razvoju opteretio i doveo do deformiteta. Dakle, primenom ovog zakona više neće biti privilegovanih, više neće biti sport samo za bogate. Uvode se odredbe koje će sve vrste nejednakosti svesti na minimum. Čuli smo da će sportski pregledi biti besplatni za decu od 6-14 godina, kao i to da članarina za maloletne sportiste neće smeti da bude veća od 10% prosečne zarade u Srbiji. Ovim zakonom deca će biti ozbiljno zaštićena. Ozbiljne su zato definisani statusi menadžera u sportu, što je jako opasno bilo ranije, naročito kada menadžeri predstavljaju maloletna lica. Ranije su se pravili gotovo doživotni ugovori gde su deca negde postajala belo roblje. Sada će ugovori biti u skladu sa zakonom, uz odobrenje oba roditelja. Tačno će se znati šta su prava i obaveze obe strane i navodiće se jasan novčani iznos za koji menadžer obavlja tu funkciju predstavljanja deteta i biće vremenski ograničeni na dve godine. To ne znači da neće moći da budu produžavani, ali će u svakom slučaju biti revidirani, biće adekvatna kontrola ovih ugovora. U ovom smislu, opet se osvrćem na decu u sportu, dakle biće regulisani transferi u sportu gde će biti jasno definisana pravila za međunarodne transfere, ali ovaj put se definišu i za nacionalne transfere koji podrazumevaju da se deca koja promene sredinu boravka prate dalje i smislu da li imaju kvalitetan život, pored toga što se bave sportom. Takođe lokalni program sporta mora da bude najmanje 15% opredeljen za decu. Pooštravaju se sankcije za nedolično ponašanje. Ovde je vrlo interesantno što se prvi put uvodi i pooštravanje sankcija za roditelje koji ponekad navodno iz dobrih namera vrše pritisak na trenere i vrše pritisak na sudije na utakmicama čak i nižeg ranga i to bi trebalo da bude sankcionisano, jer to definitivno nije u sporskom duhu. Dakle, cilj ovog zakona je pre svega briga o deci i o zdravlju nacije, ali i briga o svim onim sportistima koji su do sada postigli značajne uspehe, kako im pomoći, kako ih podstaći da ti uspesi i dalje traju. Takođe ću se osvrnuti na svoj grad zato što izvanredni rezultati užičkih sportista i kontinuirano ulaganje u sportsku infrastrukturu su doveli do toga da se grad Užice može nazvati gradom sporta. Ono što je bitno jeste pomenuti da grad Užice, kao što je već pomenuto, kontinuirano ulaže u sportsku infrastrukturu i čuli smo malopre da su neki projekti započeti, da je neko imao viziju. Lično sa moje strane pohvale za to. Mislim da ovde zaista nije bitno ko će započeti neki projekat, niti ko će ga završiti. Podjednako je teško i započeti i završiti ga, jer da nije tako ne bi postojao projekat – završimo započeto koje ministarstvo sprovodi. U Užicu imamo rekonstruisan gradski stadion, imamo izgrađen zatvoren bazen i privodi se kraju izgradnja hale u Krčegovu i u tom smislu velika zahvalnost Užičana uvaženom ministru Vanji Udovičiću i ministarstvu što su prepoznali da je to neophodno za naš grad i što su pomogli grad sa osam miliona dinara da se to privede kraju. Na užičkim terenima su mnogi poznati sportisti počeli svoje prve korake. I Nemanja Vidić i Olivera Jeftić, Radomir Antić i sada već poznat paraolimpijac Miloš Zarić i mnogi drugi, da ih ne nabrajam. Brojni su sportski klubovi koji su poznati u Srbiji i posebno bih pomenula Fudbalski klub „Sloboda“, Odbojkaški klub „Jedinstvo“, Atletski klub „Mladost“, kao i klubove za sport za osobe sa invaliditetom koje već rekoh zajedno sa Milošem Zarićem ostvaruju i postižu izvanredne rezultate. Sve su popularniji i neki do sada neuobičajeni sportovi, naročito u Užicu, kao što je sportsko penjanje. Danas u Užicu živi, prosto moram iskoristiti priliku da pomenem, jedanaestogodišnji Matej Knežević koji je sa 11 godina šampion Srbije u sportskom penjanju i koji je za nešto više od godinu dana osvojio čak 17 medalja u ovom sportu. On se sada priprema i za evropskom prvenstvo u Austriji i tom dečaku, toj velikoj zvezdi ništa ne predstavlja problem sem novca na žalost. To je ono što je na žalost naš veliki problem. To nije veliki novac, ali za Mateju i njegove roditelje jeste i može da bude prepreka da on zaista postane zvezda ovog sporta i nadam se da će upravo odredbe ovog zakona pomoći da se popularizuju i ti manje poznati sportovi i da će i ministarstvo imati razumevanja za ovakve sportove i ovakve zvezde kao što je Matej Knežević. Još bih pomenula da je Srbija prošle godine osvojila 30 medalja u olimpijskim disciplinama i nikada nije bio veći broj kvalifikovanih sportista za olimpijske igre. Među njima su i, moram da pomenem, naši Užičani, Olivera Jeftić i paraolimpijac Miloš Zarić kao veliki doprinos srpskom sportu i zato sve čestitke našim sportistima na svim onim rezultatima koje su postigli i na svemu onome što smo sigurni da će postići na narednim takmičenjima, jer oni su najveći ponos i zlato naše Srbije. Zato verujem da će ovaj zakon unaprediti i umasoviti sport i u tom smislu velika podrška u Danu za glasanje. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dejan Nikolić, pa Neđo Jovanović.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, ministre, gospodine Peruničiću i saradnici, ministre mislim da još niko nije izgovorio – ura ministar. Još samo to, a sve ostale pohvale ste dobili. Mislim da je za vaše dobro da treba malo kritikovati. Znaju ministri da se uspavaju od samih pohvala. Izneću neke argumente. Izneću određene zamerke. Ruku na srce, najveći deo zakona je dobro napisan. Ja sam šesnaesti ili dvanaesti govornik i neću koristiti ona opšta mesta – u zdravom telu zdrav duh, sport, svi za sport, sport za sve. Bilo bi malo dosadno, pravo da vam kažem, a i rekao bih da je ta sociologija sporta mnogo sadržajnija, mnogo važnija. To razumem i neću zato koristiti nikakve parole. Mislim da je dosta toga izrečeno već do sada. Lično mi je jasno koliko je taj zdravstveni efekat i sama sociologija sporta važna. Prošao sam od omladinskih do seniorskih selekcija, od amaterskog do profesionalnog sporta i imam i tih osam semestara Fakulteta fizičke kulture. Razumem i često se postavlja pitanje – da li je sport više društveno uslovljen od onoga koliko on utiče na društvo? Kakva god da je debata uvek dođemo do toga da nije moguće da sport bude bolji od društva u kojem postoji. Mogu da budu pojedinci koje uvažavamo, koji su idoli, koje poštujemo. Mogu da budu i udruženja bolja, ali sam sport je onakav kakvo je društvo, jer saglasićemo se, nije sport samo „Crvena Zvezda“ ili „Partizan“, koliko god ih volimo, koliko god navijamo za njih. Nisu sport ni oni pojedinci, rekao sam malopre, kojima kličemo, koliko god navijamo za njih. Sport je, ministre, i „Ozren“ u Sokobanji i „Timočanin“ u Knjaževcu. Sport su i one pocepane patike ali puno srce da se na male goliće postigne gol. Sport su i one hale u kojima ne znate da li ćete izvući živu glavu ukoliko postignete koš, ali i nova infrastruktura u sport. Sve je to sport. Zato je važno da donosimo dobru zakonsku regulativu. Jako je važno. Na dobrom smo putu sa ovim zakonom. Očekujemo dobru raspravu i u pojedinostima. Za mene ministre mnogo je važnije da nakon ovog zakona, nakon usvajanja, nakon osam dana vidimo strategiju, plan, akciju da sprovedemo ovaj zakon u delo. Ponudiću jedan argument. Zakon iz 2011. godine je neuporedivo bolji od onog iz 2005. godine, neuporedivo bolji od svih onih zakona koji su na neki način uticali na oblast sporta. Da li je sport toliko ili proporcionalno bolji od onoga koliko je Zakon o sportu iz 2011. godine bolji od zakona iz 2005. godine? Nije. Nije bolji. Imate 13 pravilnika koje morate tek da donesete. Imate podzakonsku regulativu koju tek morate da donesete. Ostaće, ministre, mrtvo slovo na papiru aplauzi i pohvale u Skupštini ukoliko to ne uradite što pre. Moj predlog je da vi to uradite. Videćemo ko će to sprovoditi, ali kao omaž svima onima koje smo dočekivali, koje dočekujemo na aerodromu i kojima kličemo ovde ispred Gradske kuće. Proglasite 2017. godinu za godinu sporta. Uložite duplo više u nacionalne stadione, a ne 200 miliona evra za stadion, po dva miliona dinara za male sportske terene, u mnogo malih sportskih terena, u mnogo sala, ne tri, ne četiri nego u mnogo sala i tako odbranite argumente o kojima sve vreme pričate da hoćete da sport dovedete do svakoga ko želi da se bavi sportom. Samo na taj način, ja sam kao poslanik iz Sokobanje insistirao na tome da u svakom selu u kome postoje uslovi napravimo teren za male sportove. Napravili smo preko dvadesetak. Premestili smo društveni život iz kafića na terene za male sportove. Vaša je obaveza da tako nešto uradite. Ovo je moj dobronamerni predlog. Dobre stvari u zakonu koje zaista mogu da pohvalim, mislim na ugovore sa menadžerima. Nije koleginica Stojiljković bila ništa u krivu kada je rekla za belo roblje. Robovi su bili naši sportisti sa onakvim ugovorima. Odlična stvar jesu i dobro definisani transferi u sportu, osiguranje, zdravstveni pregled i evidencija prikupljenih sredstava i sve vrste evidencija. Odlična stvar, sportski inspektori. Dobro je da čujemo, imali smo čini mi se tri sportska inspektora, imamo sada tri sportska inspektora. To spuštate na lokalni nivo i dobro je da čujemo analizu da li je taj institut zaista opravdao svoje očekivanje 2011. godine, koji su rezultati njihovog rada i zašto to sada radimo i spuštamo na lokalni nivo. Inače, apsolutno podržavam. To su stvari koje su zaista dobro definisane. Znam da ste imali ozbiljnu ekipu koja je radila na ovom zakonu, što utiče na to da zapravo podržim ovaj zakon, ali očekujemo ozbiljnu raspravu u pojedinostima. Moja prva zamerka, ministre, tiče se člana 26. naročito stava 2. Tiče se nomenklature zanimanja – stručnjaka u oblasti sporta. O čemu se radi? Mislim da to nije posao ministra. To je posao stručne javnosti. To je posao široke debate. To je stvar transparentnosti takođe. Zašto? Vi ste stavili da vi utvrđujete nomenklaturu za zanimanja. Mi nomenklaturom zanimanja pravimo okvir za budućnost – koja su nam to zanimanja u sportu, zvanja potrebna za narednih 10 ili 15 godina? Morate da uvažite i trenutne resurse, ljude, kadrove koje imamo na birou radu. Jel znate koliko ima profesora fizičke kulture na birou rada? Mnogo. Jel znate koliko ima visoko stručnih trenera neangažovanih? Mnogo. Loše je urađena nomenklatura i samo ćemo napraviti još veću bruku ljudi, konkurenciju jedni drugima, a već imamo veliki broj stručnih ljudi, neangažovanih, nezaposlenih. Imamo loše iskustvo sa nomenklaturom zanimanja uopšte. Vi ste ministar omladine, takođe, pa će mi predsedavajući dozvoliti, mada nije digresija, usko je vezano za temu o kojoj govorim, a tiče se nacionalnog okvira kvalifikacija i kompetencija nomenklature zanimanja uopšte. Znate da imamo blizu 300 hiljada mladih nezaposlenih. Naše obrazovanje stvara nezaposlenost. Mlade ljude, umesto na posao, šaljemo na biro rada. Mi obrazujemo mlade ljude za profesije koje ne postoje na tržištu, ministre. Znate da postoje kulturološki tehničari, inokorespodenti, daktilografi, na hiljade na birou rada, a mi i dalje obrazujemo ljude za ove profile, jer imamo nomenklaturu zanimanja iz 1988. godine, pravljenu za Jugoslaviju, jednu veliku industrijsku zemlju. Govorim o lošem iskustvu koje mi imamo sa nomenklaturom zanimanja. Slušamo 10 godina da ćemo to promeniti, a niko to do sada nije uradio. Zato i kažem da će nomenklatura zanimanja u sportu biti problem, ukoliko to bude samo vaš posao. To mora da bude posao stručne javnosti, široke debate, to mora transparentno, moramo svi da se dogovorimo oko toga šta nam treba za narednih 10 godina. Podneli smo i neke amandmane, razgovaraćemo i o tome. To je prva moja zamerka. O privatizaciji se nije mnogo pričalo, a to je druga. Nije se mnogo pričalo, vi ste pričali do danas. Počeli ste vaš mandat pričom o privatizaciji velikih klubova. Februara 2014. godine „Tanjugu“ ste dali ozbiljan intervju, gde je sve spremno. Vi ste vaš posao uradili. U zakonu nema više privatizacije. Prošlim zakonom je bila dosta dobro i korektno urađena privatizacija sportskih klubova. Danas se ovaj zakon time više ne bavi. Kažete – donećete poseban zakon. Ja bih to podržao, ali, kada? Ko će doneti? Da li Ministarstvo privrede? Oni su nam govorili o jednom investicionom procesu kroz privatizaciju srpske banje, pa je to u januaru rečeno za jun, u junu za septembar, u septembru za decembar i od tog obećanja prošlo je tri meseca. Nema tamo kapaciteta za taj posao, a svi smo govorili o privatizaciji. Imate jedan opšti konsenzus o privatizaciji velikih sportskih sistema. I danas mi to prebacujemo na novi zakon. Bojim se da samo ostavljamo jedan važan segment neuređen. Idu izbori, nakon toga će se ćutati o tome i to će proći tek tako, a haos je u tom sistemu. Saglasićemo se. Mislim da to nije trebalo izbaciti iz ovog zakona. Siguran sam da ste osnove, konture privatizacije, trebali zadržati. O tome možemo da govorimo, ali nije bilo moguće to uraditi amandmanima, prosto, mnogo je amandmana moralo biti podneseno. Zato smo odlučili da samo govorimo o tome. Na kraju prošle godine smo dobili informaciju da država nije u stanju da sprovede privatizaciju, da nema snage da sprovede privatizaciju velikih sportskih sistema. Moje pitanje je – ko ima snagu da zaustavi takav proces, ukoliko postoji društveni konsenzus oko toga? Strategija razvoja sporta za 2018. godinu. Lično sam podneo amandman na tu temu i mislim da je tri godine za strategiju u sportu mnogo. Mislim da je godinu i po dana sasvim dovoljno da razvijemo jednu široku debatu na tu temu. Stiče se utisak da ne znamo šta hoćemo. Malo pre ste rekli da ćemo strategijom utvrditi mnoge stvari, ali, to je za tri godine. Moramo brže da donesemo strategiju razvoja sporta. Akcija nakon donošenja ovog zakona je mnogo važnija od samog donošenja zakona i od svih ovih aplauza koje ste danas dobili. Vi ste ih lično zaslužili u karijeri, mnogo puta sam aplaudirao i vama i gospodinu Peruničiću, ali, hajde da danas hladne glave i racionalno razgovaramo o ovom zakonu. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem se predsednice. Uvaženi ministre sa saradnicima, onako kako je to već najavio i ukazao naš ovlašćeni predstavnik, predstavnik poslaničke grupe SPS, mi ćemo nesumnjivo podržati ovaj zakon i u Danu za glasanje glasati za isti. Ono što u diskusijama danas se negde jednostavno zapostavilo i nije pomenulo, pored svih dobrih i možda nekih eventualnih pitanja iz samog zakona, o kojima može da diskutuje i gde bi se eventualno mogle neke norme i popraviti, dotaći ću se nečega što danas nije bila previše tema diskusije, a to su mediji u sportu. Naime, bez prisutnosti sporta u medijima nema adekvatne popularizacije sporta, nema onoga što predstavlja kamen temeljac, nema stimulansa za sportiste, nema duvanja vetra u leđa tamo gde je taj stimulans neophodno potreban, gde se vidi da država ulaže u sport i gde se vidi da sportisti, i priznati i poznati sportisti, zavređuju pažnju svojim izuzetno vrednim rezultatima. Kada smo na tom polju, onda treba, uvaženi ministre, skrenuti pažnju na ono što smo mi već rekli – šta je kamen temeljac svih sportskih aktivnosti? Upravo školski sport, upravo školski sport koji treba da doživi još veću afirmaciju nego što je do sada. Kako će da doživi afirmaciju ukoliko nije prisutan u medijima? Moram da podsetim da nijedan, osim SOS kanala, nijedan jedini kanal, TV kanal ne prati školski sport. Jedino SOS kanal kroz programsku šemu koja se vezuje za ligu budućih šampiona, „Trojkom protiv droge, ne u dimu, već u timu“, propagira upravo školski sport. Vi ste, uvaženi ministre, kao dečak kroz SOS kanal bili propraćeni, kasnije postali poznati i priznati sportista. Siguran sam da je to i gospodin Peruničić i svi ostali poznati i priznati sportisti, ali bez prisutnosti medija u sportu i sporta u medijima nema afirmacije sportista. Kroz SOS kanal koji je faktički besplatno sprovodio ove aktivnosti je prošlo preko 100 hiljada sportista, učesnika raznoraznih programskih šema i sportova prisutnih u tim šemama. Ono što je bitno istaći jeste činjenica da nažalost, kažem nažalost, sponzori raznoraznih sportova će pre sponzorisati neke sportske kanale koji su inače pod pokroviteljstvom drugih inostranih kuća, nego što će to biti prisutno kod nas, što, nažalost, nije dobro i na čemu treba raditi. Zbog toga vas podržavam u svemu onome što smo danas i rekli, iskreno i bezrezervno. Sjajno je što je u ovom zakonu implementirano ono što, ponoviću po treći put, predstavlja kamen temeljac – školski sport. Zbog toga vas ne samo podržavamo, nego smatramo da ćete istrajati na ovom konceptu, koji je i te kako značajan. Naravno da ću sebi dati slobodu, kao što su i neki drugi ovde prisutni narodni poslanici, afirmišući svoj sport. Dolazim iz karate sporta, gde sam prisutan već 36 godina i u ime Karate federacije Srbije moram da vam se zahvalim, i vama i gospodinu Peruničiću, što je Karate federacija Srbije od strane Ministarstva sporta prepoznata kao jedini reprezentativni deo jedne sportske grane, a to je karate. Svi ostali paralelni savezi su sticajem okolnosti, a naročito zahvaljujući odredbama ovog zakona, morali da budu podvedeni pod jednu krovnu granu, a to je Karate federacija. Zašto? Zbog toga što karate sport teži, nadam se da će u tome i uspeti, da jednog dana, uveren sam, uz vašu podršku i uz vašu pomoć, postane olimpijski sport, jer to zaslužuje. Zaslužuje po mnogo čemu – po broju takmičara, po masovnosti, po broju karate klubova koji su registrovani u Sportskom savezu i Ministarstvu sporta i naročito uspesima karatista, pored nesporno najvećih sportskih rezultata koje su u ovoj godini, ne samo u ovoj godini, već niz godina unazad postizali i postigli Novak Đoković, vaterpolisti, odbojkaši itd. Ne treba zaboraviti da se i u ovoj grani sporta, koja je medijski marginalna, postižu i te kako dobri rezultati. Ne treba zaboraviti da i u ovoj grani sporta koja je medijski marginalna se postižu i te kako dobri rezultati. Dolazim iz grada Užica, koji je danas više puta pominjan od mojih kolega Jovana Markovića i Ivane Stojiljković. Sve ono što je dobro rečeno je. Moram da zamolim, u ime mladih sportista iz grada Užica, u ime sporta koji sam pomenuo, čiji sam pripadnik, u ime svih sportova, da ono što ste postavili kao koncept, a istovremeno i kao cilj, da sport postane besplatan, da zaista skratimo vremenski period do kada će se taj cilj postići i da zaista u pravom smislu reči sport postane besplatan. Molim vas da imate u vidu i jednu činjenicu koja predstavlja jedan veliki teret, a to je da sportski klubovi, naročito, pod znacima navoda, mali sportski klubovi iz, pod znacima navoda, malih sportova plaćaju velike zakupnine u salama sa kojima raspolažu osnovne, srednje škole, fakulteti itd. To su za klubove kojima su budžeti izuzetno ograničeni velika finansijska sredstva. Školski sport je ranije bio i te kako dobro prepoznat preko Ministarstva sporta i u prethodnom sazivu i u onom ranije, što je dobro i sada jer je saradnja Ministarstva prosvete sa vašim ministarstvom izuzetno dobra i u tom pravcu se školski sport i dalje nastavlja, ali će biti zaokružen u celosti onog trenutka kada se bude napravila i finansijska konstrukcija koja će pomoći tim klubovima, naročito malim, da ni roditelji ni deca ne osete finansijski teret, već da se razvijaju u sportskom duhu, da se razvijaju kao ličnosti i mentalno, postanu sportisti i pravi ljudi. To je cilj. Tom cilju nema prepreka i SPS će taj cilj uvek izdizati na pijedestal. Pomenuo sam Užice zbog toga što je ovo u Užicu prisutno, zbog toga što, upravo zarad velikih finansijskih tereta i troškova, mali klubovi, mali sportovi, ne mogu da nađu svoje mesto tamo gde treba da ga nađu, da se afirmišu na najbolji mogući način. Na kraju, ono što su vam i ostali poručili kao kvalitetno, i ja ću to podržati, jeste uvođenje posebnih mehanizama nadzora ili kontrole kroz inspektorat, odnosno sportske inspektore na nivou lokalnih samouprava. Nadam se da će to zaživeti što pre, iz jednostavnog razloga što se bojim da ova Uredba o ograničavanju zapošljavanja nas neće malo omesti u postavljanju lica koja će što pre morati da počnu da rade svoj posao, a to je da vrše nadzor nad sportskim kolektivima i nad primenama ovog zakona. Zbog svega ovoga, imate našu podršku i želimo vam da nastavite takav pozitivan trend u vašem radu. Hvala.
Hvala. Reč ima Dragan Nikolić. Izvolite.
Gospođo predsednice parlamenta, poštovani ministre, naravno, sa saradnicima, gospodine državni sekretaru Peruničiću, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Republike Srbije, 2013. godine smo prvi put birali za ministra sporta i omladine gospodina Vanju Udovičića. Ja sam bio tada iznenađen da neko ko je u tom trenutku bio najbolji vaterpolista na svetu prekida karijeru i prelazi na mesto ministra gde će osećati razne vetrove, gde će biti udaraca sa svih strana i gde ima mnogo udaraca koji nisu sportski. Međutim, na moje veliko iznenađenje, on se veoma dobro snašao. On je neko ko je uspeo da nam da zakon o sportu koji je dugo najavljivan, koji nije izmena i dopuna nekadašnjeg Zakona o sportu iz 2011. godine, nego sasvim novi zakon, s tim što je taj novi zakon u potpunosti prekopirao i uzeo ono što je bilo dobro i ono što se pokazalo u praksi kao dobro iz starog zakona, a uveo puno novina koje donose da mi imamo sada jednu potpuno novu situaciju u sportu. Ja sam veoma zadovoljan što ste imali deset javnih diskusija, deset gradova ste obišli. Čuli smo od naših ovlašćenih predstavnika, naročito ovlašćene predstavnice SNS, da su te diskusije trajale po više od šest, sedam sati, da ste vi argumentovano odgovarali na sva postavljena pitanja, davali objašnjenja. Zbog toga danas imamo jednu potpuno mirnu situaciju u ovom parlamentu. Nema otrovnih strelica, nema loših komentara. Zakon je prihvatljiv, rekao bih, konsenzusom, za sve poslaničke grupe. Očekujem da ćete, kada budemo raspravljali u pojedinostima, odnosno o amandmanima, vi imati razumevanja i za određene primedbe koje su date, a date su sa dobrom namerom, da bi zakon bio još bolji, da u danu za glasanje sve poslaničke grupe po prvi put u ovom sazivu daju svoj glas za jedan zakon, a to je zakon o sportu. Svaki grad u Srbiji ima Đokoviće potencijalne, ima potencijalne Udovičiće, ima potencijalnu braću Peruničić, ima ljude koji su nam mnogo radosti u najtežim trenucima za Srbiju donosili, koji su se okitili zlatom, u koje gledaju dečaci i devojčice Srbije i obično u ovakvim zemljama koje su pod bombama, koje su pod sankcijama se rađaju vanredni talenti. Mi smo očigledno genetski predodređeni da budemo prvaci u mnogim sportovima, mislili smo da je to u kolektivnim, a onda se pokazalo da i u pojedinačnim sportovima možemo imati prvaka sveta, odnosno čoveka koji je prvi na listi tenisera već dugi niz godina. Kada sam ja bio mali, kazna je bila kada vas zovu od kuće da uđete u kuću, da prekinete da igrate fudbal, da igrate košarku, a sada je najveća kazna kada dete odvojite od kompjutera i kažete mu da uzme loptu da ode da se tom loptom igra. Nažalost, to je realnost u Srbiji. Nekima je to smešno, ali mislim da je to najveći problem u ovom trenutku i mislim da ovaj zakon o sportu mora da obrati pažnju naročito na školsku omladinu, naročito na dečake i devojčice koji su talentovani za sve vrste sportova, da ih prepozna, da ih animira, da država pomogne sa svoje strane u svakom slučaju, i finansijski i materijalno, a i kroz televizijske emisije koje će biti afirmativnog karaktera. Mislim da i ova diskusija u ovom parlamentu i predlog koji daje ministar sporta i omladine Vanja Udovičić predstavljaju jedan EPP za svakog dečaka i devojčicu koji gledaju ovaj prenos. Ono što sam hteo vama posebno da kažem, to je da ove godine postoje dve olimpijade, jedna će biti u Brazilu, druga će biti Školska olimpijada u Vranju. Imajući u vidu da sam ja narodni poslanik iz Vranja, hoću da apelujem na Ministarstvo sporta i omladine da uzme učešće jer će tamo doći 6.500 dečaka i devojčica iz čitave Srbije. To će biti takmičenje, odnosno olimpijada srednjih i osnovnih škola. Grad Vranje, kao lokalna samouprava, naravno, kao i sve, manjka, i u materijalnim i u finansijskim sredstvima, pa je moj apel, kao narodnog poslanika i predstavnika svih tih građana Vranja, da napravimo kontakt da vi pomognete sa svoje strane. Znam da ste vi voljni i da ćete to uraditi. Ja vam stojim na raspolaganju da logistički napravimo kontakt i da, ako sve bude kako valja, vi, kao ministar sporta, dođete i otvorite tu olimpijadu. Ona će biti od 9. do 17. maja. Znajući vas, očekujem da ćete me zvati i znam da ćete učiniti puno toga da ona protekne u najboljem mogućem redu. Što se tiče huligana na sportskim terenima, samo sam to hteo da kažem, da probate sa ministrom Selakovićem u koordinaciji da napravimo oštriju kaznenu politiku za sve huligane koji brukaju našu državu. Kazne su predviđene od šest meseci do 12 godina, ali se bojim da se prilikom izricanja ima mnogo tzv. olakšavajućih okolnosti pa se ti ljudi vrlo brzo vrate na teren, opet naprave novi eksces i to nas puno košta. Znači, molio bih vas u tom smislu da probate sa gospodinom ministrom pravde da napravite jedan pritisak, odnosno da napravite jedan pokušaj da se kaznena politika prema huliganima u sportu, na sportskim terenima i na sportskim priredbama, pooštri jer mislim da će na taj način biti poslata poruka svakom sledećem ko pomisli da tako nešto prekine i napravi neku štetu. Još nešto, na kraju, što sam hteo da vam kažem, znam da niste obuhvatili ovim zakonom privatizaciju u sportu. Neko je spomenuo da država nema hrabrosti, da nema želje, da nema moći da se obračuna i da napravi privatizaciju u sportu. Vi to niste uradili i mislim da je taktički jako dobro, ali ćete vi to uraditi kada vas izaberemo nakon narednih izbora, ponovo za ministra sporta daćete taj Zakon o privatizaciju u sportu i uvesti konačno red u jednu oblast koja je bogami izmakla i policiji, i tužilaštvu, i pravosuđu. Ono što se tamo događa je nešto što je možda najstrašnije u ovom trenutku što se događa u društvu, a mi smo propagirali borbu protiv korupcije, protiv kriminala, a tamo ga najviše ima bojim se. Poslanička grupa u danu za glasanje će podržati vaš zakon i glasaćemo za njega. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Jovan Marković. Izvolite.
Poštovani ministre, poštovani saradnici ministra, poštovani kolege poslanici, iskoristiću ovih još nekoliko minuta koji su na raspolaganju poslaničkom klubu DS, da i ministra i sve vas poštovane kolege i uvedemo u problematiku možda amandmana i nekoliko ključnih poruka koje smo hteli da u ovoj raspravi prenesemo i vama i javnosti Srbije. Počeću od ove dileme koja je meni ostala posle izrečene misli i rečenice uvaženog ministra Udovičića, kada je rekao u jednom delu rasprave i kaže – razgovarali smo o onom prvom cilju oko obuhvata građana koji žele da se bave sportom i kako da u narednom periodu sa tih čuvenih 10% građana koji se jednom nedeljno bave fizičkim aktivnostima da taj procenat povećavamo. Vi ste rekli u jednom trenutku, ako neko ne želi da se bavi sportom onda kako mi da ga nateramo na to, a imamo sa druge strane istraživanja koja govore o tome da je procenat građana EU koji se jednom nedeljno bave fizičkim aktivnostima preko 40% i imamo sa druge strane poražavajuće podatke koji se tiču zdravstvenog statusa građana Srbije i imamo sa druge strane vrlo ohrabrujuće podatke, odnosno uporedne podatke koji govori u prilog tome da je fizička aktivnost zdravlje koji je vezan za građane EU. Razmišljajući o ovoj rečenici, ja sam potpuno siguran da ste vi svesni tog problema koji imamo, pre svega vezano za finansiranje, o njemu sam govorio u prvom delu obraćanja, gde ćemo ogroman novac opet usmeriti ka vrhunskom sportu, ka nacionalnim granskim savezima, ka vrhunskim klubovima, itd. i imaćemo taj drugi rizik oko obuhvata koji nam uvek stoji kao problem. Međutim, potpuno sam siguran ako bismo napravili jasan cilj, ako bismo napravili jasan plan, ako bismo ispoštovali ovo što smo govorili u javnim raspravama oko potencijala koji imamo u struci onda bismo došli do zaključka da nije suštinski problem infrastruktura, da imao potencijale i u kadrovima, i u ljudima, i u postojećoj infrastrukturi, naravno uvek treba ulagati, ali da je pitanje iz sistema i pitanje hrabrosti, i pitanje plana kako da u narednom periodu sve te potencijale koje imamo usmerimo u jednom pravcu. Kroz primera i angažovanja stručnih ljudi koji danas nemaju posao, kroz primera angažovanja njih u oblasti školskog sporta, u oblasti rekreativnog sporta doći ćemo do zaključka da potencijali tu zaista mogu da budu razvijeniji sa veoma malim sredstvima, ali mora mu dati pomoć i podršku tim ljudima koji imaju ideju i koji imaju znanje, potreba postoji i kod roditelja i kod dece i to mora da bude jedan zajednički polan. Iskustva koja sam imao upravo u gradu Užicu gde smo ogroman novac ulagali u infrastrukturu sa željom da podržimo vrhunski sport, ali i masovni sport, kao reakciju i refleksiju onoga što se dešava na tom nekom vrhunskom nivou je jako važno. Mislim da te projekte i budžetsko finansiranje i projektno finansiranje u narednom periodu možete izvući kao neki primer pozitivne prakse na osnovu koga treba donositi neke planove i donositi neke odluke. Ono što hoću da vam kažem jeste da još jednom obratite pažnju na naše amandmane. Amandmani koji govore u prilog tome da je potrebno odvojiti one sportove i one oblasti gde ljudi hoće da plate novac za svoju decu u vidu ugovora ili članarine, treba odvojiti od te naše ideje ili naše ideje ili namere da sport bude besplatan. Razmišljajući o tome kako doći do rešenja, znači, imate želju da masovan sport, pogotovo u dečijem uzrastu bude besplatan, razmišljajući o tome kako da dođemo do tih rešenja, dolazimo do zaključakada to zaista mora da bude prioritet. Imajući u vidu, da recimo sada, na nivou mlađeg školskog uzrasta, realizacija nastave fizičkog vaspitanja je negde na 30% u odnosu na ono što je propagirani plan i program. Pre svega što ne postoje uslovi za realizaciju nastave, jer ne postoje prostori ili kadrovski ili materijalni u vidu sprava ili rekvizita. Znači, dolazimo do toga da je prosto neophodno u prvom trenutku one planove i programe koji već postoje, koji su obaveza škola, obrazovanja, države i tako dalje, staviti u funkciju na način da se tu ulaže. Ako dalje analiziramo, pa nemoguće je ostaviti pojedincima da li su oni direktori škola ili predsednici sportskih saveza, gradonačelnici nekih gradova i opština da oni odlučuju da li će, recimo jedan bazen, u ovom slučaju Užički bazen u koji je uloženo tri miliona evra, u određenim terminima biti na raspolaganju deci grada besplatno. Znači, potrebno je angažovati stručnjake i reći ovo će biti besplatno, jer deca koja ne mogu da plate, odnosno roditelji koji ne mogu da plate svojoj deci to mora biti besplatan sadržaj.
Hvala, potrošili ste vreme. Reč ima narodni poslanik Ninoslav Girić.
Hvala. Poštovan predsednice, poštovani ministre sa saradnicima, koleginice i kolege narodni poslanici, pre nama je predlog Zakona o sportu koji zaista, moram da pohvalim iz sve snage, videli smo raspoloženje i ostalih poslanika iz opozicionih stranaka. Dakle, predlog zakona koji je zaista došao u pravom trenutku i očigledno je da će biti izglasan od svih narodnih poslanikau ovom parlamentu. Prethodni Zakon o sportu je izglasan 2011. godine s tim što su u međuvremenu pojedine odredbe zakona prestale da važe zbog donošenja novih zakona, ali da određeni broj odredbi važećeg Zakona o sportu sadrži i ovaj predlog zakona naročito one stavke koje su se potvrdile i pokazale dobrim u praksi. Naravno, bilo je problema i sa kojima su se susretali državni organi i sportske organizacije u proteklom periodu da sam predlog zakona je došao kao jedna neminovna činjenica, s obzirom na saznanje da su i međunarodni sportski savezi i međunarodni standardi dinamično razvijali u proteklom periodu. Predlog zakona o sportu sadrži 184 člana i ako se pažljivo analizira videće se da zapravo obuhvata sve učesnike u sportu i daje konkretne definicije i pravni okvir ponašanja u sportu. Što se tiče terminologije i izraza počev od sportskih aktivnosti, sportske delatnosti, sportske rekreacije, vrhunskog sporta, sporta dece, sportske organizacije i sportista, odnosno sportista amater, profesionalni sportista, sportista takmičar, vrhunski sportista, perspektivni sportista, talentovani sportista, kategorisani sportista, zatim organizacija u oblasti sporta, profesionalni sportski klub, sportska ekipa, nacionalni sportski savez, nadležni nacionalni granski sportski savez, nadležni međunarodni sportski savez kao i sportske priredbe koje se dešavaju u ovoj zemlji, sportska takmičenja, nacionalno sportsko takmičenje, amatersko sportsko takmičenje, profesionalno sportsko takmičenje, profesionalna sportska liga, organizator sportske priredbe, sportska pravila, stručni sportski nadzornik. To su otprilike termini koji su upotrebljavani u ovom zakonu, a sve je navedeno u članu 3. ovog zakona Prava i obaveze utvrđene ovim zakonom primenjuju se na sve organizacije u oblasti sporta koji ima svoje sedište na teritoriji Republike Srbije i na svako bavljenje ili obavljanje sportskih aktivnosti i delatnosti na teritoriji Republike Srbije. Članovi Predloga zakona od 10. do 18. bave se pravima i obavezama svih kategorija sportista, kao i ugovorima o bavljenju sportom i ugovorima o transferu, ugovorima o ustupanju, međunarodnim transferima, nacionalnim transferima o čemu je bilo dosta reči u današnjoj raspravi i ja to neću ponavljati. Od članova 90,19. i 23. obuhvata se razmatranje i definisanje zdravstvene sposobnosti sportista za bavljenje sportom kao i sportskih stručnjaka. Precizirano je da sportista i sportski stručnjak može učestvovati u sportskim takmičenjima, odnosno sportskom takmičenju, ako je u periodu od šest meseci pre održavanja sportskog takmičenja utvrđena opšta zdravstvena sposobnost za obavljanje sportskih aktivnosti. Za određene sportske grane utvrđuje se posebna zdravstvena sposobnost, najmanje šest meseci pre takmičenja, a može i u kraćem vremenskom periodu u zavisnosti od pravilnika koje donosi ministar zdravlja i ministar sporta, u skladu sa zakonom. Ovde bih naveo i istakao što se tiče rokova u kojima se sprovode opšti i posebni zdravstveni pregledi, određuje ih sporazumni ministar zdravlja i ministar sporta. Dakle, obaveza utvrđivanja zdravstvene sposobnosti za sportiste i sportske stručnjake sprovodi nadležna zdravstvena služba ili Zavod za sport i medicinu sporta. Godišnji izveštaj nadležne zdravstvene institucije dostavlja se Ministarstvu za zdravlje, a o zdravstvenoj sposobnosti sportista i sportskog stručnjaka vodi se evidencija od dana prve registracije u sportskoj organizaciji. Svaka sportska organizacija dužna je da osigura svoje vrhunske sportiste, što je danas u diskusiji takođe rečeno, i zbog eventualnih dešavanja u sportu. Najmanji iznos osiguranja za slučaj smrti sportiste ili sportskog stručnjaka je 10.000 evra u dinarskoj protivvrednosti, a za trajni gubitak opšte radne sposobnosti 20.000 evra u dinarskoj protivvrednosti. Što se tiče privremene sprečenosti da se bavi sportskim aktivnostima 5.000 evra u dinarskoj protivvrednosti. Ovde bih istakao član 22. koji kaže da je zabranjeno sportistu izlagati sportskim aktivnostima koje mogu da ugroze ili pogoršaju njegovo zdravstveno stanje. Doping sportista je zabranjen u skladu sa zakonom. Zabranjeno je decu izlagati sportskim aktivnostima i fizičkim vežbama koje mogu da ugroze ili pogoršaju njihovo zdravstveno stanje ili da negativno utiču na psihomotorni razvoj i obrazovanje. Od članova 25. do 32. govori se o sportskim stručnjacima koji obavljaju stručni rad u sportu, odnosno planiranje i sprovođenje sportskih aktivnosti dece i omladine, rekreacije, treninga, sportskog vaspitanja, vođenje sportista na takmičenjima, kontrola psihofizičkih sposobnosti i slično. Naravno, stručni rad u sportu mogu obavljati sportski stručnjaci koji ispunjavaju uslove nepredviđene sportskim pravilima nadležnog sportskog saveza ili međunarodnog sportskog saveza. Ministar propisuje plan i program stručnog osposobljavanja, sam postupak izdavanja, usavršavanje i oduzimanje dozvole za rad sportskim stručnjacima i organizacijama. I, ono što je važno, što je više puta istaknuto ovde, to je da nad stručnim radom nadzor vrši Zavod za sport i medicinu sporta Republike Srbije. Od članova 33. do 106. razmatraju se sportske organizacije, sportska udruženja, način osnivanja, način funkcionisanja i odgovornosti, način udruživanja, sportski savezi, udruženja trenera, udruženja sudija i ostalih organizacija. Ovde su se čuli disonantni tonovi kada je fudbal u ovoj zemlji u pitanju, međutim, problemi u Fudbalskom savezu i fudbalu uopšte traju godinama unazad, tako da svi ti problemi su nasleđeni, nisu stvoreni za vreme ove vlade i ministrovanja ministra Vanje Udovičića. U članu 107. definiše se republički ili funkcionisanje Republičkog Zavoda za sport i medicinu sporta. Republički Zavod za sport i medicinu sporta, kao institucija, koja obavlja delatnost radi razvoja stručnog rada i potrebe u oblasti sporta, ono čime se Zavod bavi su periodična testiranja, odnosno praćenje antropoloških parametara i karakteristika dece i omladine i odraslih, kontrola perspektivnih i vrhunskih sportista, stručno-savetodavna pomoć sportistima i sportskim stručnjacima. Zatim, organizacija i realizacija kontinuiranih treninga i završnih priprema perspektivnih i vrhunskih sportista, vođenje nacionalne evidencije u oblasti sporta, stručno osposobljavanje u usavršavanje sportskih stručnjaka i stručnjaka u oblasti sporta. Zatim, obavljanje nadzora nad stručnim radom u oblasti sporta, evaluacija zdravstvenog stanja u oblasti sporta, unapređenje zdravstvenog stanja i funkcionalnih sposobnosti perspektivnih i vrhunskih sportista, organizacionu i stručnu pomoć organizacijama koje realizuju programe međunarodnih sportskih takmičenja, savetovanje pri planiranju izgradnji i rekonstrukcija sportskih objekata u javnoj svojini. Zatim, ima propagandnu, izdavačku, naučnu, istraživačku delatnost u oblasti sporta i medicine sporta. Sada bih izdvojio član Predloga ovog zakona, član 123. koji govori o nacionalnim priznanjima, nagradama i stipendijama. Kao dugogodišnji vrhunski sportista profesionalni u rukometnom sportu osamdesetih godina i osvajač dvostrukog kupa Jugoslavije u tom sportu, znam koliko je teško doći do vrhunskih rezultata. Naravno, to je sve bilo u godinama kada je rukomet bio olimpijski, svetski i evropski prvak, kao otprilike vaterpolo reprezentacija, s tim što ova olimpijska medalja, željno je očekujemo da se dogodi, doći do vrhunskih rezultata je zaista potrebno uz mnogo odricanja, mnogo napora, tako da sportisti, državljani Republike Srbije koji, kao reprezentativci Republike Srbije osvoje neku od medalja na olimpijskim igrama, paraolimpijskim igrama, šahovskoj olimpijadi, svetskim i evropskim prvenstvima, ako su bili ili budu nosioci svetskog rekorda ili postanu osvajači Dejvis ili Fed kupa Međunarodne teniske federacije, dodeljuje se nacionalno sportsko priznanje u vidu doživotnog novčanog mesečnog primanja nakon navršenih 40 godina života. Sportistima i trenerima, državljanima Republike Srbije, koji kao članovi reprezentacije Republike Srbije na olimpijskim, paraolimpijskim igrama, šahovskoj olimpijadi, na evropskim i svetskim prvenstvima osvoje jednu od medalja, osvoje Dejvis ili Fed kup, dodeljuje se novčana nagrada. Takođe, sportskoj organizaciji na teritoriji Republike Srbije koja osvoji evropsko klupsko prvenstvo najvišeg nivoa takmičenja, prema kriterijumima nadležnog Međunarodnog sportskog saveza u sportovima prve kategorije, prema nacionalnoj kategorizaciji dodeljuje se novčana naknada. Ovde imamo jedan predlog da Ministarstvo eventualno vidi nagrađivanje balkanskih šampiona u određenim sportovima. Ovo je samo predlog i sugestija iz nekih sportova koji se takmiče i na tom nivou i osvajaju trofeje i na tom nivou. Što se tiče člana 139. i kategorizacije u oblasti sporta, ona obuhvata nacionalnu kategorizaciju sportova, zatim nacionalnu kategorizaciju nacionalnih finansijskih saveza, nacionalnu kategorizaciju sportista, nacionalnu kategorizaciju sportskih stručnjaka, nacionalnu kategorizaciju sportskih objekata, kategorizaciju ovog člana Predloga zakona, pripremaj stručne komisije koje obrazuje ministar sporta. Komisiju čine predstavnici Olimpijskog komiteta, Sportskog saveza, Republičkog zavoda i Ministarstva. Komisiju za nacionalnu kategorizaciju sportskih objekata čine predstavnici Ministarstva i Republičkog zavoda. Treba reći i nešto o članu 168. gde se govori o evidenciji, odnosno organizovanom i sistematskom praćenju stanja. Mislim da je to vrlo bitno kada je u pitanju evidencija sportista, da bi moglo da se dugoročno planira razvoj sporta u Srbiji. Šta se u stvari evidentira? Kategorisani i drugi sportisti takmičari, preduzetnici u sportu, organizacije u oblasti sporta, sportski stručnjaci i stručnjaci u sportu, program projekata kojima se ostvaruje opšti interes u oblasti sporta, sportski objekti, velike međunarodne sportske priredbe u Republici Srbiji, rezultati sportista i nacionalnih sportskih reprezentacija u Republici Srbiji i velikim međunarodnim sportskim takmičenjima, fizičke sportske povrede i način lečenja vrhunskih sportista i sportista nacionalnih sportskih reprezentacija. Nadzor nad implementacijom ovog zakona, to je vrlo jasno i nekoliko puta je ovde rečeno, vršiće se preko republičkih sportskih inspektora. Što se tiče kaznenih odredbi ovog zakona, mislim da su one sasvim primerene. Još jednom ću ponoviti, poslanička grupa SNS, a očigledno je da će i ostale poslaničke grupe u Danu za glasanje glasati za ovaj predlog zakona. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Grozdana Banac.
Poštovana predsednice, uvaženi gospodine ministre sa svojim saradnicima, koleginice, kolege i dragi građani, na samom početku, želim da dam generalno ocenu da novi Predlog zakona o sportu koji se pred nama nalazi predstavlja jedno vrlo dobro rešenje kojim se nastoji da se ova materija tretira na jedan celovit, konzistentan način, sa željom da se regulišu položaji, prava i obaveze različitih subjekata u sistemu sporta, počev od pojedinaca, preko sportskih klubova i saveza do organa lokalnih samouprava, pokrajina i države. Mislim da se u tome u velikoj meri uspelo, imajući u vidu tu složenost i raznovrsnost aktera u oblasti sporta, kao i sve dinamičnijem razvoju sporskih odnosa. Takođe je dobro što su predložena rešenja usklađena sa međunarodnom pravnom praksom, čime se vrši još jedan korak ka harmonizaciji našeg pravnog sistema sa pravnim sistemom EU. Najpre, valja istaći promene koje su date na samom početku zakona. U članu 3. od kojih mislim da je najvažnija ona kojom se precizno definišu kriterijumi koji klubovi, takmičenja se smatraju profesionalnim, a koji amaterskim. Takođe je predviđeno da se pod amaterskim takmičenjem predviđa ono takmičenje u kome može nastupiti do 20% profesionalnih sportista, da u profesionalnom takmičenju mora biti najmanje 75% profesionalnih sportista i da u profesionalnom klubu mora biti najmanje 50% registrovanih sportista, seniora, profesionalaca. Ovakve odredbe su veoma važne kako bi se napravilo precizno razgraničenje ovih takmičenja i klubova, jer zakon za njih predviđa prilične razlike u pravilima rada. U vezi sa ovim, smatram da je dobro što se u delu Predloga zakona koji tretira prava i obaveze pojedinačnih sportista sada poklanja veća pažnja maloletnicima koji žele da se profesionalno bave sportom, pa će se od sada za sklapanje takvih ugovora tražiti pismena saglasnost oba roditelja, što smatram veoma značajnim, jer smo svedoci da se starosne granice profesionalnih sportista sve više snižavaju, da su ugovori u najpopularnijim sportovima sve viši, što se zajedno stvara jedno okruženje u kome se ti mladi ljudi neretko ne snalaze najbolje i koji nije u njihovom interesu, te je stoga neophodno da se ovakvi slučajevi dodatno zakonski urede. U vezi sa ovim, važna je i odredba u članu 12. kojim se predviđa da svi ugovori moraju biti u pismenoj formi sa overenim potpisima, kao i član 18. gde su sada znatno oštrije definisani ugovori o transferu i o stupanju igrača koji su u dosadašnjem zakonu bili samo načelno pomenuti. U članu 94. sada su precizno definisani menadžerski poslovi posredovanja prelaska sportista iz jednog u drugo sportsko društvo. Predviđa se da će se tim poslovima moći baviti samo lice i organizacije koje ispunjavaju uslove koje propiše nacionalni granski sportski savez i ako imaju dozvolu za obavljanje te delatnosti. Takođe, definisani su i bitni elementi ugovora o posredovanju, kao i da se on može zaključivati na period od najduže dve godine. Predlog zakona takođe donosi novine u oblasti sportskog organizovanja. U članu 33. postavljena su strožija ograničenja koja lica ne mogu biti članovi uprave sportske organizacije, osnivači, vlasnici akcija i zaposleni u drugoj sportskoj organizaciji koja se takmiči u istom rangu takmičenja, osuđivani za krivična dela, vlasnici i članovi sportskih kladionica, sportski menadžeri, kao ni lica koja ne mogu biti članovi uprave privrednih društava i udruženja u skladu sa zakonom koji propisuje sukob interesa u obavljanju javnih dužnosti, što svakako treba pozdraviti. U članu 71. sada su znatno oštrije definisane odredbe o sportskom privrednom društvu koje osniva sportsko udruženje za sticanje profita i predviđeno je da sportsko udruženje može da se transformiše u privredno društvo u formi društva sa ograničenom odgovornošću i prenosom prava osnivača na jedinicu lokalne samouprave na čijoj teritoriji ima sedište. U članu 72. predviđa se mogućnost da se sportsko udruženje neposredno može baviti privrednim delatnostima ako je to predviđeno statutom i ako je ta delatnost manjeg obima. Mislim da su ove odredbe dobre, jer prate svetske trendove. Danas u savremenom vrhunskom sportu se svakodnevno okreću enormne sume novca. Sport je postao unosna i profitabilna privredna grana, ali takav položaj podrazumeva i prihvatanje određenih pravila unutrašnje organizacije, što kod nas trenutno nije slučaj. S tim u vezi, prelazne odredbe zakona predviđaju da će se privatizacija u sportu urediti posebnim zakonom, a nakon privatizacije, svi profesionalni klubovi će morati da budu organizovani kao privredna sportska društva. Još jedan važan segment ovog zakona posvećen je školskom i dečijem sportu. Ne treba naglašavati da je bavljenje fizičkim aktivnostima i sportom u ovom periodu od velikog značaja za pravilan razvoj i psihofizičko formiranje ličnosti. Mislim da su u ovom delu zakona najvažnije odredbe člana 118. gde se predviđa da po pravilu najmanje 15% troškova svakog saveza i kluba mora biti utrošeno na aktivnosti, povezano sa sportom dece i odredbe u članu 40. stav 7. koji propisuje da iznos članarine za maloletnike ne može biti više od jedne desetine prosečne zarade, jer sport ne sme biti privilegija samo bogatih. Na kraju, mišljenja sam da će ove, kao i druge novine u Predlogu zakona, doprineti sveukupnom razvoju sporta i sportskih aktivnosti i posle svih ovih javnih rasprava koje ste vi obavljali, s puno pažnje i profesionalno, što mi je jako drago, želim da vas pozdravim, da vam poželim svaku sreću i da vam kažem da će PUPS glasati za ove zakonske propise. Hvala.
Hvala. Potrošili ste vreme poslaničke grupe, tako da Momo Čolaković nema vreme za govor. Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović.
Poštovana predsednice Narodne skupštine, gospodine ministre, uvaženi saradnici ministra, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da danas pričamo o jednom predlogu zakona i o jednoj temi koja je veoma prijatna, rekao bih, i rekao bih da sa puno ushićenja i u jednoj dobroj atmosferi razgovaramo o Predlogu zakona o sportu, tim pre što mi zaista imamo dobrih rezultata u ovoj oblasti. Mislim da ćemo se složiti sa konstatacijom, a to je i rečeno u članu 2. Predloga zakona, da je sport delatnost od posebnog značaja za Republiku Srbiju. Sport je svojevrstan fenomen koji doprinosi razvoju društva, obogaćuje kulturu, ekonomiju, sastavni je deo našeg identiteta koji nas čini respektabilnim u odnosima sa drugima što je veoma značajno. Sport doprinosi stvaranju svakako pravih vrednosti, a pre svega širenju etičkih principa, discipline, samokritičnosti, tolerancije, upornosti, poštenja. Konačno, doprinosi pravilnom psihofizičkom razvoju dece i mladih ljudi, doprinosi unapređenju zdravlja. Može se reći da je Republika Srbija značajna sportska sila u vrhunskom sportu. Iako smo mala zemlja, imamo veoma značajne rezultate na svetskim i evropskim takmičenjima. Ti rezultati neverovatno doprinose socijalnoj koheziji i oni podižu duh, moral i motivaciju ljudi širom Srbije u prevladavanju, istrajavanju sa svakodnevnim problemima. Narod, a naročito mladi ljudi se identifikuju sa sportistima i sa njihovim rezultatima. U svesti naših ljudi, građana i mladih u prilikama velikih pobeda na sportskim terenima vrši se neverovatna projekcija pravih vrednosti i to svakako treba da bude jedan model i mehanizam u daljem vaspitavanju i dizanju duha našeg naroda, naročito mladih ljudi pri takmičenjima na svim nivoima. Rekao bih da sport i rezultati koji se dobijaju u našoj zemlji ostavljaju večiti trag za buduće vreme i taj trag treba svakako slediti. Takav trag već su ugazili naši poznati sportisti i još ga gaze i još ga čine, kao što je Novak Đoković, kao što su naši košarkaši, naši vaterpolisti, rukometaši i mnogi drugi pojedinci koji treba da služe za primer pre svega mladoj generaciji, ali o čemu je i govorio naš poslanik Neđo Jovanović, i mediji treba da prate sve ove rezultate, a manje da favorizuju destruktivne programe kao što su rijaliti program, itd. Takav jedan trag se ostavlja za buduće vreme i on može da traje i stotinama godina i vekovima. Ja ću reći samo jedan primer. Reč je o olimpijcu, Dragutinu Tomaševiću koji je 1912. godine nosio srpsku kraljevsku zastavu na Olimpijadi u Stokholmu i taj maratonac je svojim rezultatima praktično doprineo da Srbija po prvi put postane olimpijska zemlja, da uđe u porodicu olimpijskih zemalja. Zato smo mi u Petrovcu na Mlavi organizovali i već traje memorijalni turnir svake godine na kome učestvuju od predškolskog uzrasta, preko školskih svih generacija, do seniora, memorijalni turnir u trčanju u maratonu i u kraćim, da tako kažem, stazama. Zatim, podignut mu je spomenik u centru grada, a sportska hala u Petrovcu na Mlavi nosi njegovo ime. Na takav način treba zaista promovisati sport i učiniti da on bude deo svakodnevnice. Zaista uzimajući u obzir da naša nacija, naši ljudi, naši građani, naš živalj ima zaista veliki potencijal u ovome, u sportu, s tim što sport treba da bude deo jedne kulture koja treba da se razvija i tu mi imamo čime da se pozabavimo i budite uvereni da mi u poslaničkoj grupi ćemo uvek podržati vaše nastojanje i da svakako idete dobrim pravcem, gospodine ministre. Socijalistička partija Srbije će glasati za ovaj zakon.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Srđan Dragojević, a neka se pripremi narodni poslanik Ljubica Mrdaković Todorović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre sa saradnicima, koleginice i kolege, veliko je zadovoljstvo čitati jedan dobar zakon, jedan zakon koji stavlja sport u delatnost od posebnog značaja za Republiku Srbiju. Mi jesmo sportska nacija i sport je veoma važan aspekt i našeg nacionalnog bića i srpskog naroda. Ono što jeste na neki način zabrinjavajuća stvar jesu podaci da se samo 10% ljudi bavi sportom, a čak preko 50% ljudi se nikada nije bavilo sportom. Ono što je dragoceno ovom zakonu jeste činjenica da on insistira na školskom sportu, na dečijem sportu, na amaterizmu. To je nešto što je neophodno, što je jako dragoceno. Spomenuću da ove godine mi organizuje svetsko prvenstvo u odbojci za srednje škole u Pančevu, u Banatskom Novom Selu i Beogradu. Gospodin Peruničić je pokrovitelj toga. To je jedna jako lepa manifestacija koja govori o tome da je školski amaterski sport zapravo srž bavljenja sportom. Ono što je meni veoma, veoma zadovoljavajuće u ovom zakonu, moram da kažem, jeste činjenica da u njemu nema reči o privatizaciji sportskih klubova. Ja lično mislim da u profesionalnom fudbalu ima toliko radnji, toliko stvari, počevši od nameštanja utakmica, huliganizma, tretiranja igrača kao belog roblja. Toliko je toga da je pitanje da li se profesionalni fudbal može nazvati sportom. Jako je dobro da u ovom zakonu toga nema, da će se time baviti neki drugi zakoni. Moram da napomenem da je poslanička grupa SPS 2011. godine, kada je bilo reči o prethodnom zakonu o sportu, insistirala na jednom amandmanu da se sportski stadioni ne privatizuju, da sportski stadioni koji pripadaju građanima Srbije ne mogu da promene namenu, da ne mogu da postanu šoping centri. Nadam se da će Vlada Srbije istrajati u tome, da će veliki sportski stadioni ostati hramovi sporta. Ono što je, takođe, značajno, moje kolege iz poslaničke grupe su insistirale jeste činjenica da u medijima jako malo ima sporta, onog pravog sporta, amaterskog sporta, školskog sporta i to je velika šteta. Ja sam jednom producentu ovih rijaliti programa sugerisao da bi bilo jako dobro da se napravi rijaliti program o jednom mladom sportskom timu koji se priprema, pa takmiči i takve ideje nisu naišle na razumevanje. Njima je lakše da prikazuju stvari koje su ispod nekog civilizacijskog nivoa, ali u svakom slučaju sport mora da ima mnogo, mnogo više zastupljenosti u medijima. Ono što je meni kao roditelju veoma dragoceno da kažem to je da sport treba da bude u nekim segmentima i besplatan. Ja kao roditelj, otac petoro dece, prošao sam sa njima sve sportove. Jedino nismo trenirali mačevanje i boćanje. Sve drugo smo pokrili i moram da kažem da je sport užasno skupa aktivnost. Kada imate više od jednog deteta, to je nešto što u ovim okolnostima, ovim vremenima, treba olakšati porodicama i deci, da se što više njih bavi sportom, da bude dostupno. U svakom slučaju, da ne dužim, moje kolege su rekle većinu stvari, pozitivnih, dobrih o ovom kvalitetnom zakonu. Ja ću samo reći da će poslanička grupa u danu za glasanje podržati ovaj dobar zakon. Hvala na pažnji.
Ljubica Mrdaković Todorović i neka se pripremi Milan Petrić.
Hvala predsednice. Poštovani ministre Udovičiću sa saradnicima, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, u eri tehnološkog buma kada sve veći broj ljudi, a naročito dece provodi vreme uz računar, afirmacija sporta i sportskih aktivnosti je više nego potrebna i neophodna. Prošla su vremena kada su se deca igrala po dvorištima i parkovima, a kada je kolektivni sport bio dominantna baza druženja mladih. Neumoljivi su statistički podaci koji kažu da smo među najstarijim nacijama u Evropi i svetu, ali smo isto tako i zemlja sa visokim procentom obolelih od masovnih nezaraznih bolesti. Možda će zvučati paradoksalno ovo što ću sada reći, ali je zaista tako. Prvaci smo u vaterpolu, u vrhu smo Evrope i sveta u mnogim sportovima. Imamo svetskog prvaka u tenisu, ali sa druge strane imamo veliki broj obolelih od kardiovaskularnih bolesti i cerebrovaskularnih bolesti, šećerne bolesti i povišenog krvnog pritiska, gojaznosti, deformiteta kičme i nepravilnog držanja kod dece i tinejdžera, a o konzumiranju cigareta i alkohola da i ne govorim. Sve više se sportske aktivnosti zamenjuju nekim drugim aktivnostima počev od najbezazlenije dečje igre koja je umesto veranja po parkovima i jurnjave po fudbalskim igralištima svede na igranje video igrica i neprekidnog kačenja na društvenim mrežama. Pričati o afirmaciji sporta i o poželjnosti da se ona razvija u svim društvenim strukturama i među svim društvenim grupama po meni je neophodno, jer značaj sporta i sportskih aktivnosti svi znamo i razumemo, veoma je bitno kako za fizičko tako i za mentalno zdravlje nacije. Iako ovaj zakon nije prvi u ovoj oblasti uvideli smo potrebu da isti menjamo tamo gde se pokazao manjkav i nesprovodiv u praksi, a problemi u sportu su brojni i ne pogađaju samo zdravlje nacije, već otvaraju čitav spektar problema koji se reflektuju na različite sfere društva, počev od toga da je većina sportskih klubova i udruženja prezadužena i da ne može da ispunjava elementarne finansijske obaveze, pa do toga da se sportski klubovi rasadnici onih koji u svojstvu navijača čine nasilje jedni nad drugima i u zemlji i u inostranstvu. Sociologija konflikta neformalnih grupa u društvu nam pokazuje da te i takve grupe mladih ljudi koji vole sportski amblem, a mrze sve druge mogu biti veliki problem i za mnogo uređenije zemlje u odnosu na Srbiju. Na drugoj strani, plemenitost bavljenja sportom i postizanje sportskih rezultata koji izazivaju divljenje i nacije i sveta je ponekad gurnuta u stranu zbog komercijalizacije same institucije sporta, pa su tako dosta česti naslovi u novinama da je neki igrač kupljen za toliko i toliko para ili da je ostvaren transfer igrača sa finansijskim efektom do sada nezabeleženim u svetu. Važna je činjenica da izmenama u ključnim segmentima mi Zakon o sportu približavamo normativima koji važe za EU sa jedne strane, a sa druge strane sprečavamo sve nepravilnosti i eventualne zloupotrebe u ovoj oblasti. Želim da kažem da bi građani znali da je ovo rezultat rada naše Vlade i resornog ministarstva koje je veoma aktivno prihvatilo i razmotrilo sve predloge, sugestije i primedbe kako bi zakon bio što bolji. Kao što smo čuli, zakon je prošao javnu raspravu i mnogi predlozi iz tih javnih rasprava su postali sastavni delovi ovog zakona. Na kraju, želim da dodam i sledeće, usvajanje ovog zakona je izuzetno važno za unapređenje sporta u Republici Srbiji koje bi omogućilo građanima naše zemlje da se bave sportom i to od najmlađih stanovnika do onih u poodmaklim godinama, od rekreativaca i amatera do vrhunskih sportista kakve imamo i kojima se ponosimo. Sport je Srbiju proslavio u svetu, srpska himna se čula na svim svetskim meridijanima. Rezultati koje naši sportisti postižu su često u statusu obaranja i ličnih i nacionalnih i svetskih rekorda. U želji da nam sport i sportisti budu još bolji i da ih je što više i da nam je nacija zdravija, u Danu za glasanje ja i moja poslanička grupa SNS ćemo podržati ovaj Predlog zakona. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milan Petrić.
Poštovana predsedavajuća, poštovani ministre i predstavnici Vlade, poštovane kolege i koleginice, SNP podržava ideju zašto voljom organizovanošću sportske delatnosti. Takođe smatramo da treba što više učiniti na polju suzbijanja korupcije u sportu, da treba razdvojiti huligane od navijača i treba omogućiti da bavljenje sportom bude dostupnije kako građanima, tako i njihovoj deci, jer sport je jedan od načina da ih odvojimo od interneta i igrica. Očekivao sam bolje rešenje u ovom Predlogu zakona o sportu po tim pitanjima, jer u pomenutim primerima nismo zagrebali ni površinu. Ukoliko budete u mogućnosti da se ozbiljnije bavite ovim problemima, SNP vam stoji na raspolaganju. Takođe sam mišljenja da se ovaj predlog trebao više baviti samim sportistima. Iako idejno podržavamo ovaj Predlog zakona uočili smo par članova koje bi izmenili, a sve u cilju poboljšanja radnih uslova i postizanja boljih sportskih rezultata. Odredba da oba roditelja moraju dati saglasnost za zaključenje ugovora licu koje nema potpunu poslovnu sposobnost je nepotrebna, jer lice tako već ima određenog zakonskog zastupnika, odnosno roditelje ili saradnika. Kako ćemo to primeniti ukoliko sportista nema oba roditelja ili ako je jedan preminuo ili nije utvrđeno očinstvo ili je na izdržavanju kazne ili je na radu u inostranstvu? Takođe nije potrebno da se ova vrsta ugovora overava u skladu sa zakonom zato što bi podrazumevalo da ih overava javni beležnik ili eventualno sud, jer bi to odužilo proceduru i stvorilo nepotrebne troškove. Takođe postavlja se pitanje – kako i ko utvrđuje visinu naknade za transfer? Da li se naknada za razvoj prilikom prelaska sportiste u drugu sportsku organizaciju ne obračunava, odnosno ne obračunava ukoliko sportista ima status profesionalnog sportiste ili zaključuje profesionalni ugovor? U tom slučaju je moguća zloupotreba, a sve u cilju izbegavanja plaćanja ove naknade. Neosnovano je propisano da sportske organizacije nemaju pravo na naknadu ako je ugovor sa sportistom raskinut krivicom sportske organizacije. Moguće su situacije u kojima je jedna sportska organizacija koja je vremenom mnogo ulagala, samim tim i doprinela razvoju tog sportiste, u kasnijem periodu zapadne, bez obzira na razloge u finansijske probleme zbog kojih ne mogu ispunjavati ugovorne obaveze, u tom slučaju ona bi izgubila pravo na navedenu naknadu, dok bi druga sportska organizacija dobila već formiranog i očigledno perspektivnog sportistu i to bez ikakve naknade. Prilikom kasnijeg odlaska tog sportiste u treću sportsku organizaciju druga bi naplatila naknadu tog transfera i tim načinom profitirala, dok bi prva ostala uskraćena iako je upravo ona formirala tog sportistu. Ovim predlogom je propisana obaveza osiguranja samo vrhunskih sportista i vrhunskih sportskih stručnjaka, što smatramo nepravilnim. Po nama, ova obaveza bi trebala da se propiše za sve sportiste i sve sportske stručnjake, sportske organizacije, pri čemu bi se sama suma osiguranja odredila u posebnom iznosu za vrhunske sportiste i sportske stručnjake. Nelogično je da se trenerima Republike Srbije na navedenim takmičenjima na kojima je reprezentacija čiji su oni treneri osvojila neku od određenih medalja dodeljuje samo novčana nagrada, a da im se ne dodeljuje nacionalno sportsko priznanje. Uspeh jedne reprezentacije, naročito u kolektivnim sportovima, što sam siguran da dobro poznajete, u velikoj meri upravo zavisi od trenera, odnosno selektora, pa je nelogično da treneri dobiju samo jednokratnu novčanu pomoć, a sportisti nacionalno sportsko priznanje. Takođe u članu 18. koji govori o prelasku maloletnih sportista u drugu sportsku organizaciju, a zbog razloga koji nisu povezani sa bavljenjem sportskih aktivnosti, već zbog same promene prebivališta mislimo da je podložno manipulaciji. Moguće je da će roditelji maloletnog sportiste kada procene da bi njihovo dete recimo zbog napredovanja u viši rang ili boljih finansijskih uslova mogli po izgovoru promene mesta prebivališta da svoje dete prepišu drugoj sportskoj organizaciji. To može dovesti do nove beogradizacije, novosadizacije ili kako bi mi već nazvali, ali tako bi manje sredine ostajale bez sportista. Srpska napredna partija će izraziti svoj stav nakon amandmanske rasprave. Hvala.
Nikola Jolović, neka se pripremi Nevenka Milošević.
Uvažena predsednice, ministre sa saradnicima, analiza primene Zakona o sportu iz 2011. godine u protekle četiri godine pokazala je da ovaj zakon u osnovi odgovorio očekivanjima koja su postojala pri njegovom donošenju, ali da je za dalje unapređenje stanja u sportu Republike Srbije potrebno i doneti novi zakon o sportu. Prema podacima istraživanja zdravlja stanovništva, koje je sprovedeno na Institutu za javno zdravlje Srbije „Batut“ iz 2013. godine, fitnesom, sportom ili rekreacijom najmanje tri puta nedeljno bavilo se 8,8% stanovnika Srbije, dok je svaki deveti stanovnik Srbije u toku slobodnog vremena nedeljno proveo u takvim aktivnostima najmanje 90 minuta. Navika bavljenja sportom i rekreacijom je zastupljena više kod muškaraca, nego kod žena dok se intenzivnim fizičkim aktivnostima namenjenim jačanjem mišića najmanje tri puta nedeljno u 2013. godini bavilo svega 4,8% stanovnika Republike Srbije. Dakle, 82,3% dece je izjavilo da su slobodno vreme najmanje jednom do dva, tri puta nedeljno bavila fizičkim aktivnostima, a svemu ovome treba dodati da u je u Srbiji u 2013. godini više od polovine stanovništva bilo prekomerno uhranjeno. U poređenju sa evropskim zemljama na osnovu rezultata istraživanja sprovedenog na teritoriji zemalja članica u odnosu na istraživanja sprovedeno na teritoriji Republike Srbije može se zaključiti da 40% stanovnika EU izjavljuje da se bavi sportom bar jednom nedeljno, dok se sportom u Republici Srbiji jednom nedeljno bavi samo oko 10% stanovništva. Sve ovo govori o potrebi da se hitno donese novi zakon o sportu kojim bi se omogućilo maksimalno povećanje broja građana koji se bave sportom i kako bi se podržao dalji razvoj domaćeg vrhunskog sporta. U daljem izlaganju baziraću se na goruće probleme u razvoju domaćeg vrhunskog sporta zbog kojih je ovaj zakon i neophodan. U praksi je primetna pojava tajnih ugovora između sportiste i sportske organizacije, odnosno masovno se izbegava registrovanje svih ugovora između sportista i sportske organizacije kod nadležnog nacionalnog granskog sportskog saveza. Kako bi se sprečila ta dosadašnja praksa postojanja tajnih ugovora između sportista i sportske organizacije zakon propisuje da se ugovor i sve izmene i dopune ugovora, uključujući i sporazumni raskid ugovora između sportista i sportske organizacije zaključuje u pisanoj formi i overava se u skladu sa zakonom. Ovakvo zakonsko rešenje ne isključuje i praksu nacionalnih sportskih saveza koji zahtevaju da se ugovor između sportiste i sportske organizacije i registruju kod tog saveza. Takođe se utvrđuje obaveza da se svi odnosi između sportiste i sportske organizacije u vezi obavljanja sportskih aktivnosti i delatnosti urede jednim ugovorom. Pravni položaj profesionalnih sportista se većinom ne ostvaruje onako kako je propisano važećim Zakonom o sportu. Iako je važećim Zakonom o sportu bilo propisano da profesionalni sportista treba da bude u radnom odnosu sa klubom, u praksi se to izbegava na sve moguće načine, pa se umesto ugovora o radu zaključuju razni ugovori o profesionalnom igranju, ugovori o profesionalnom statusu i ugovori o profesionalnom angažovanju i tome slično. Takvi ugovori ni po sadržini ni po formi nisu ugovori o radu, a oni otvaraju brojna pitanja i probleme, kao što su – kakva je pravna priroda ugovora o profesionalnom angažovanju, kakav je odnos ugovora o profesionalnom angažovanju i ugovora o radu koji bi sportista naknadno zaključio, kao i kakav je odnos aneksa ugovora o profesionalnom angažovanju i slično. Naknada od transfera sportista je jedan od najvažnijih izvora prihoda domaćih sportskih organizacija. Međutim, u praksi su primetne brojne zloupotrebe i nepravilnosti u procesu ugovaranja i realizacije transfera zbog kojih su naši klubovi znatnim delom i u postojećim finansijskim problemima. Novi zakon na precizan način definiše pravni položaj profesionalnih sportista i ugovora koje zaključuju sa svojim klubovima, pa se profesionalni sportista definiše kao sportista koji se bavi sportskom aktivnošću kao jedino ili osnovno zanimanje, kao i drugi sportista koji ima status profesionalnog sportiste u skladu sa sportskim pravilima nadležnog međunarodnog sportskog saveza. Profesionalni sportista zaključuje sa sportskom organizacijom ugovorom o radu u skladu sa zakonom i na osnovu toga sportista ima sva prava i obaveze odgovornosti iz radnog odnosa u skladu sa zakonom jer se uređuje red, a ako ovim zakonom ili sportskim pravilima nadležnog međunarodnog saveza nije drugačije utvrđeno. Ugovor se zaključuje na određeno vreme, najduže do pet godina i njime se na jednom mestu regulišu svi odnosi između sportiste i sportske organizacije, uključujući i zaradu i druga primanja koja nemaju karakter zarade. U zakonu se posebno utvrđuje obaveza svih organizacija u oblasti sporta, kao i lica koja obavljaju stručno vaspitni rad sa decom u tim organizacijama, kao i svih članova i zaposlenih u tim organizacijama da promovišu jednakost među svojom decom i aktivno se suprotstave svim vrstama zloupotreba, zlostavljanja, diskriminacije i nasilja. Posebno je važno istaći da primena zakona neće izazvati značajnije troškove građanima i privredi, a posebno malim i srednjim preduzećima. Šta više, primena zakona bi trebalo da smanji troškove građana u odnosu na bavljenje sportom, a posebno dece. Primena zakona proizvodi određene troškove za organizacije i pojedince u sistemu sporta koji međutim nisu novi troškovi, već postoje ne samo od donošenja važećeg Zakona o sportu, već i od Zakona o sportu iz 1966. godine. Prema Zakonu o stručnom radu iz oblasti sporta mogu se baviti samo lica koja imaju odgovarajuće više ili visoko obrazovanje iz oblasti fizičkog vaspitavanja i sporta ili su osposobljeni za stručni rad u sportu u skladu sa zakonom. Kada je u pitanju stručni rad sa decom, reč je o posebnoj stručnoj osposobljenosti. Ni ovo nije novi trošak za organizaciju u oblasti sporta, jer on postoji još od Zakona o sportu iz 1966. godine. Problem je što je nakon skoro 20 godina još nije obezbeđeno da se stručnim radom u sportu bave samo kvalifikovani sportski stručnjaci, već se stručnim radom i dalje bave mnoga lica koja najviše što imaju od iskustva u bavljenju sportom, a često ni to. Kada je u pitanju rešenje koje se odnosi na stručni rad sa decom treba konstatovati da je ono povoljnije za organizaciju u oblasti sporta jer će ubuduće moći da angažuju ne samo sportske stručnjake koji su „školovani“, već i one koji su stručno osposobljeni za rad sa decom. Obzirom da dolazim iz Novog Pazara, želeo bih da se zahvalim vama, ministre Udovičiću, kao i državnom sekretaru Peruničiću na svemu onome što ste uradili u prethodnom periodu za grad Novi Pazar i naravno da će poslanička grupa SNS u Danu za glasanje glasati za ovaj Predlog zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Nevenka Milošević.
Hvala uvaženi predsedavajući. Poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, danas je ovde u Narodnoj skupštini pravi sportski dan, rekla bih, jer najuspešnija oblast Srbije jeste upravo sport. Godina 2015. je najuspešnija sportska godina, a i 2016. godina nova počela je najsjajnije počela je sa našim zlatnim vatrepolistima na Evropskom prvenstvu u Beogradu, a zatim neprikosnoveni i svetski broj jedan Novak Đoković kao najbolji ambasador naše zemlje širom sveta. Navijaćemo i dalje za naše uspešne sportiste, sve do Olimpijskih igara u Riju, a i kasnije. Srbija jeste sportska zemlja. Naši vrhunski sportisti jesu naš ponos. Oni su uzor ne samo mladim generacijama već i svih nas. To jeste primer kako se jednim ozbiljnim i timskim radom dolazi do uspeha. Ovaj novi zakonski predlog, Predlog zakona o sportu jeste i novi i sistematskiji i obuhvatan, ali on jeste rezultat jedne sveobuhvatne analize koja se sprovela, ali široke javne rasprave. Samo da podsetim, još 2. decembra ovde u maloj sali Narodne skupštine imali smo zadovoljstvo da imamo javno slušanje, a zatim 4. decembra ovaj Predlog zakona se našao i na Odboru za obrazovanje. Ono što je dobro, da li se slučajno desilo ili namerno, nebitno, da su oba ministra, i ministar sporta i ministar prosvete, bili prisutni, jer upravo se dešavaju zajednički projekti ova dva ministarstva i to raduje i to donosi dobro i ovoj oblasti. Cilj ovog Predloga zakona, rekla bih, s jedne strane jeste maksimalan obuhvat sportskim dešavanjima svih naših građana, sportskim aktivnostima, ali sa druge strane cilj jeste da i dalje poboljšavamo naš domaći vrhunski sport. Čuli smo više puta, nije zgoreg još jednom ponoviti, šta govore podaci. Svaki peti stanovnikgojazan, svaki treći konzumira cigarete, negde oko 40% stanovništva povremeno ili stalno konzumira alkohol, a negde blizu polovine stanovništva ima hipertenziju. Naravno, želimo ove probleme da rešimo. Jedno od rešenja jeste povećanje fizičkih aktivnosti svih naših građana i tu treba da pronađemo upravo i razloge koji dovode do pasivnosti naših građana. Do sada smo imali jedan neuređen sistem, imali smo dosta problema u sportu, dosta zloupotreba, monopola, korupcije. Sport je bio i skup. Ovim Predlogom zakona mnoge od tih problema ćemo bar ublažiti, ako ne sasvim rešiti. Ovim Predlogom zakona zapravo uvodimo red u sport. Dobili smo Predlog zakona i obrazloženje koje je izuzetno kvalitetno i po svojoj formi, ali i po svojoj sadržini, jer tu imamo mnogo analiza, sve je potkrepljeno činjenicama, a te analize su prezentovane putem raznih grafikona, tabela. Ovog puta bih se osvrnula samo na neke novine, s obzirom da smo već mnogo toga čuli od vas, gospodine ministre i od uvaženih kolega narodnih poslanika. Pre svega, počela bih od dece, s obzirom da sam i roditelj i prosvetni radnik, i zaista ovaj zakon jeste rađen u najboljem mogućem interesu naših mladih i dece. Najvažnija vest ovog Predloga zakona jeste ona da deca od šest do 14 godina imaju besplatan zdravstveni pregled, ali ne samo to. Vodiće se računa i o visini članarine koju plaćaju deca, odnosno njihovi roditelji, ali moramo brinuti i o tome ko radi sa decom, ko su treneri, jer treneri su često drugi roditelji. Oni ne samo da edukuju, oni i vaspitavaju naše mlade. Dobro je da će se o našoj deci voditi računa i kada odu iz naših sredina da treniraju u neke druge sredine, da ćemo pratiti njihov razvoj, gde su smešteni, gde se hrane, uopšte njihov život biće kvalitetno i praćen. Obaveza svakog programa je da u programu postoji do 15% programa za decu. U tom kontekstu, kada pričamo o mladima, o školi, izuzetna važnost i školskog sporta. Tu imamo veliki napredak. Ne samo da je obuhvat dece mnogo veći, već je i sam kvalitet realizacije tih programa dobar. Ono na šta bih ja skrenula pažnju jeste da možda možemo više uraditi na kvalitetu realizacije vannastavnih aktivnosti. Mislim da se vannastavne aktivnosti u našim školama ne prate sasvim dovoljno i tu imamo prostora za napredak, da se hale ne iznajmljuju samo za treninge, već da se više koriste besplatno za vannastavne aktivnosti. Naravno, važni su i časovi fizičkog vaspitanja, jer se tu deca uče takmičarskom duhu, uče kako da pobeđuju, ali i kako da podnesu poraz, uče se i kako da sportski navijaju, da sarađuju, da timski rade. Što se tiče finansija, izdvojila bih samo dva segmenta. Tiče se lokalnih samouprava, da će lokalne samouprave biti u obavezi da donose pravilnik o finansiranju, a da jedan klub ili organizacija mogu najviše 20% imati finansiranja iz tih finansijskih sredstava. Jedinstvo u sportu – nema privilegovanih. Sport mora biti dostupan svima, svim slojevima društva, ali i naravno svoj deci, počevši od najranijeg uzrasta, od predškolskog pa nadalje, mladima, podjednako ženama i muškarcima, ali i osetljivim grupama, deci sa smetnjama u razvoju, invaliditetom, naravno i starima. Dobro je što ćemo imati jedinstvenu bazu podataka, nacionalni fond za razvoj sporta, ali naglasila bih da možda dovoljno pažnje ne posvećujemo prevenciji, jer prevencija je zaista važna da ne dolazi do svih ovih nemilih događaja. Naravno, ona se može postići pre svega ranom edukacijom, ali naravno i kaznenim odredbama. Dolazim i ja iz jedne sportske sredine. To je Ivanjica. U Ivanjici je potekao FK „Javor“, koji se danas nalazi u najvišem rangu takmičenja. Inače, to je klub sa veoma dugom tradicijom. Osnovan je 1912. godine, znači preko 100 godina postojanja. Iz Ivanjice je i naš selektor fudbalske reprezentacije Radovan Ćurčić, da ne zaboravimo Anu Subotić, našu atletičarku, maratonku, koja nema uslove u Ivanjici da vežba i trenira, nemamo te staze koje su njoj potrebne. Ivanjica ima dosta talenata, dosta uspešnih sportista, sportskih radnika i mnoge reprezentacije su upravo dolazile kod nas, jer Ivanjica je vazdušna banja, na pripreme i uvek su zadovoljni i odlazili. Da zaključim, imamo dobar Predlog zakona. Ostaje realizacija, a vidi se vizija, vidi se da radimo za budućnost. Dobro je što je i ova Vlada na čelu sa našim predsednikom Aleksandrom Vučićem uvidela značaj sporta. Na samom kraju, naravno bezrezervna podrška zakonu, u Danu za glasanje zajedno sa poslanicima SNS svoj glas ću dati ovom Predlogu zakona. Samo jedna rečenica u sportskom rečniku – put do uspeha nije sprint, već maraton. Hvala.
Zahvaljujem gospođo Milošević. Reč ima narodni poslanik Sonja Vlahović. Izvolite.
Hvala poštovani predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o sportu je zakon koji na savremeni način reguliše pitanje sporta. Otklonjeni su nedostaci važećeg Zakona o sportu i problemi u njegovoj primeni, ali je zadržan i određeni broj odredbi važećeg zakona. Predlog zakona je rezultat potrebe uređenja ove oblasti u skladu sa evropskim standardima i propisima. Donošenje ovog zakona je važno radi potrebe unapređenja sistema sporta u Republici Srbiji, maksimalno povećanje bavljenja građana sportom sa jedne strane, a sa druge da se podrži i dalje razvije domaći vrhunski sport. Jedan od razloga za donošenje ovakvog zakona je to da je Vlada u 2014. godini usvojila Strategiju razvoja sporta u Republici Srbiji za period od 2014. do 2018. godine, koja definiše četiri osnovna prioriteta na osnovu kojih se definiše i plan razvoja sporta na nivou lokalne samouprave i to: unapređenje školskog i univerzitetskog sporta, unapređenje uslova za povećanje bavljenja sprotom u svim segmentima stanovništva, posebno dece, omladine, žena i osoba sa invaliditetom, kao i starih osoba, obezbeđivanje uslova za razvoj vrhunskog sporta i profesionalnog sporta, razvoj sportske infrastrukture. Ovaj Predlog zakona sa rešenjima će uticati na sve subjekte u sportu i sve nosioce javnih vlasti. Ono što je veoma značajno za potrebe i unapređenje i interese građana, za čije se ostvarivanje obezbeđuju sredstva u budžetu lokalnih samouprava u skladu sa Zakonom, jeste određivanje prioriteta prilikom finansiranja određenih prioriteta, i to: podsticanje i stvaranje uslova za unapređenje sportske rekreacije, odnosno bavljenje građana sportom, posebno dece, omladine, žena i osoba sa invaliditetom. Na primer, jedno istraživanje za zdravlje stanovništva koje je sproveo Institut za javno zdravlje „Dr Milan Jovanović Batut“ i Ministarstvo zdravlja ukazali su na jedan zabrinjavajući podatak, da je u 2013. godini procenat gojaznosti stanovništva povećan sa 17,3% na 21,2%. Rekreativnim sportom se u našoj zemlji bavi mali broj ljudi, kao što ste, uvaženi ministre, i rekli, rekreacija je stil života. Bolesti savremenog doma su prisutne u našim životima, tako da jedan od načina preventive predstavlja i kontinuirana rekreativna aktivnost i pravilna ishrana. Iskoristiću ovu priliku i pozvaću građanke Srbije da se rekreativno bave sportom jer su istraživanja pokazala da su žene nedovoljno aktivne, pogotovo žene srednjeg doba. Kroz bavljenje sportom i život je kvalitetniji. O ovako dobrom, kvalitetnom i savremenom zakonu svako od nas, ukoliko želi, može da pohvali i kaže lepu reč. Napomenuću dobra rešenja koja će doneti ovaj Predlog zakona – smanjenje diskriminacije, visina članarina, lekarski pregled za sportiste od osam do 14 godina koji će biti besplatan, smanjenje troškova građana. Ali, novi Zakon o sportu proizvodi određene troškove za organizacije, pojedince u sistemu sporta. Troškovi proizilaze za organizacije u oblasti sporta kod angažovanja kvalifikovanih stručnih saradnika, u stvari stručnjaka. Stručni rad će u oblasti sporta moći sada da obavljaju samo one osobe koje imaju više i visoko obrazovanje u oblasti fizičkog vaspitanja i sporta, što je veoma bitno, a posebno za decu predškolskog i školskog uzrasta. U danu za glasanje podržanju ovaj Predlog zakona. Hvala.
Zahvaljujem se, gospođo Vlahović. Reč ima Svetislav Vukmirica. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, kolege narodni poslanici, predlog novog Zakona o sportu je rezultat potrebe usklađivanja propisa iz oblasti sporta sa evropskim standardima, kao i sportskim pravilima nadležnih međunarodnih sportskih saveza, takođe i želje svih relevantnih subjekata da se kroz određene izmene postojeći sistem sporta dodatno unapredi. Zato bih se ovom prilikom osvrnuo na neke probleme koji su bili prisutni, u mnogome opterećivali rad i funkcionisanje sportskih klubova, onemogućavali normalan razvoj mladih sportista, a koji su istovremeno i razlog za donošenje novog Zakona o sportu. Dosadašnja praksa je pokazala da je u pojedinim nacionalnim granskim savezima dolazilo do grubog kršenja Ustavom i zakonom zagarantovanih ljudskih prava i sloboda. Naime, nacionalni granski savezi su svojim internim pravilima ograničavali i sputavali slobodno kretanje sportista prilikom namere za promenu kluba, nametanjem visokih i nerealnih obeštećenja, a i zaključenjem prinudnih ugovora. Bilo je slučajeva da se ponuđeni ugovor sportisti od strane sportskog kluba smatrao prihvaćenim, što pored kršenja ostalih ljudskih prava predstavlja i kršenje propisa iz oblasti obligacionih odnosa. Predlog novog Zakona o sportu jasno precizira ovu oblast, tako da se sportisti koji nema punovažno zaključen ugovor sa određenom sportskom organizacijom ne može zabraniti prelazak u drugu organizaciju. S druge strane, i u slučaju kada dođe do raskida i do poništenja ugovora između sportiste i sportske organizacije, spor između sportske organizacije iz koje odlazi i sportske organizacije u koju prelazi, o iznosu i plaćanju ugovorene naknade za transfer ili naknade za razvoj, odnosno obuku sportiste utvrđene sportskim pravilima, prenosi se na rešavanje kod nadležnog suda, a isti nikako ne može da utiče na dalje aktivnosti tog sportiste. Predlog zakona o sportu precizira da se naknada za razvoj, odnosno obuku sportiste obračuna prilikom zaključenja prvog profesionalnog ugovora, u skladu sa sportskim pravilima nadležnog nacionalnog granskog saveza i Međunarodnog sportskog saveza, na osnovu stvarnih ulaganja i troškova sportske organizacije koje su doprinele razvoju sportiste, s tim da kao poslednja godina obuke može da se računa ona godina u kojoj je sportista napunio 21 godinu. Takođe se precizira da se ta naknada umanjuje za iznos koji je sportista ili njegov roditelj plaćao na ime članarine, sportske opreme, odlazaka na pripreme, učešća na takmičenjima i drugih aktivnosti. Zatim, pitanje lekarskih pregleda regulisano je na jedan kvalitetan način koji će olakšati funkcionisanje sportskih organizacije, a ujedno rasteretiti roditeljski budžet. Naime, troškovi utvrđivanja zdravstvene sposobnosti za maloletne sportiste uzrasta od 6 do 14 godina će biti besplatni, a isto će utvrđivati nadležna zdravstvena služba, odnosno zavod nadležan za sport i medicinu sporta. Na ovaj način će i lokalne samouprave koje su izdvajale određena sredstva za lekarske preglede sportista biti u prilici da opredeljen novac preusmere na neku drugu stavku u svom sportskom budžetu. Pitanje stručnog vaspitnog rada sa decom do 16 godina je regulisano na način da sa istima mogu da rade samo sportski stručnjaci koji imaju odgovarajuće više ili visoko obrazovanje iz oblasti fizičkog vaspitanja i sporta, što će svakako obezbediti visoko kvalitetan rad sa najmlađima. Opredeljenje da najškolovaniji rade sa najmlađima će dati očekivan rezultat, a roditeljima doneti potpunu sigurnost i uverenje da će se sa njihovom decom raditi maksimalno stručno i ispravno. Predlog novog Zakona o sportu jasno definiše i status pravnih i fizičkih lica koja ne učestvuju u sportskim takmičenjima. Naime, škole fudbala, škole tenisa, kampovi, fitnes centri i drugi sportski centri mogu obavljati sportske delatnosti samo u obliku privrednog društva, odnosno u odgovarajućem obliku preduzetništva, i ne mogu u nazivu tog privrednog društva, odnosno u odgovarajućem obliku preduzetništva, imati reč klub ili reč savez. Ono što je takođe bitno istaći jeste da se nastavlja sa započetom politikom da samo jedan nacionalni sportski savez može da stekne status nacionalnog granskog saveza od opšteg interesa u jednoj grani sporta, osim u slučaju sporta osoba sa invaliditetom. Ta odredba obavezuje lokalne samouprave u sprovođenje iste, odnosno uvodi zabranu finansiranja sportskih organizacija koje nisu članovi nacionalnih granskih saveza od opšteg interesa. Ono što je takođe veoma značajno za potrebe i interese građana za čije se ostvarivanje obezbeđuju sredstva u budžetima jedinica lokalnih samouprava jeste određivanje prioriteta prilikom finansiranja. Ti prioriteti se odnose na podsticanje i stvaranje uslova za unapređenje sportske rekreacije, bavljenje građana sportom, posebno dece, omladine, žena i osoba sa invaliditetom. Zatim, izgradnja, održavanje i opremanje sportskih objekata na teritoriji jedinica lokalne samouprave, a posebno javnih sportskih terena u stambenim naseljima ili u njihovoj blizini i školskih objekata, na kraju, fizičko vaspitanje dece predškolskog uzrasta i školski sport. Jedinice lokalne samouprave, preko nadležnih organa, bliže uređuju uslove, kriterijume, način i postupak dodele sredstava iz budžeta jedinica lokalne samouprave, odnosno odobrenje programa za zadovoljavanje potreba građana u oblasti sporta na teritoriji jedinice lokalne samouprave, vodeći istovremeno računa o nacionalnnoj kategorizacije sportova i specifičnim potrebama i interesima jedinice lokalne samouprave. Nametnute su i određene obaveze lokalnim samoupravama da dostavljaju godišnji izveštaj o ukupnim izdvajanjima za sport Ministarstvu omladine i sporta, kao i da izrade pravilnik o finansiranju i program razvoja sporta na svojoj teritoriji, što će svakako doneti transparentan rad nadležnih organa u opštinama i gradovima. Bitno je istaći i odredbe o visini članarina koja ne može biti veća od 10% od iznosa prosečne plate u Republici Srbiji. O korišćenju školskih sala, odnosno da su iste prioritetne za školski sport i da saglasnost na izdavanje istih u osnovnim školama daje lokalna samouprava, kroz odluku školskog odbora, dok je za srednje škole na teritoriji AP Vojvodine nadležna ista i da se za jedan klub na lokalu ne može izdvojiti više od 20% od ukupno predviđenih budžetskih sredstava za sport. Imajući u vidu da je predlog novog Zakona o sportu veoma kvalitetan, bitna je i njegova primena, odnosno poštovanje njegovih odredaba, tako da će značajnu ulogu u sprovođenju istog imati organi nadzora. Ovim Predlogom zakona je predviđeno da će inspekcijski nadzor na teritoriji jedinice lokalne samouprave vršiti nadležni organ jedinice lokalne samouprave, odnosno opštinski ili gradski sportski inspektor, kao povereni mu posao. Takođe je predviđeno da će funkciju sportskog inspektora moći da obavlja lice koje ima stečeno visoko obrazovanje iz naučne oblasti pravnih nauka, iz oblasti sporta, fizičke kulture, na studijama drugog stepena, master i specijalističkih studija, odnosno osnovnih studija u trajanju od najmanje četiri godine, koje ima najmanje pet godina radnog iskustva u struci i položen državni stručni ispit. Sada je na lokalnim samoupravama da iznađu rešenje i što pre angažuju stručne ljude na ovim poslovima nadzora, kako bi se na najbolji mogući način duh zakona preneo sa papira na sam teren. Sa ovim bih završio današnje izlaganje, uz uverenje da će ovaj Predlog zakona o sportu u danu za glasanje dobiti podršku svih poslanika Narodne skupštine Republike Srbije. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem se. Reč ima narodna poslanica Ljiljana Malušić. Izvolite, gospođo Malušić.
Hvala. Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, poštovani uvaženi gospodine Peruničiću, dame i gospodo iz ministarstva, dame i gospodo poslanici, danas ću govoriti o Predlogu zakona o sportu. Pre nego što krenem, naravno, sve čestitke za izvanrednu organizaciju Evropskog prvenstva u vaterpolu i čestitke našim plavim momcima, takođe našem najboljem reprezentantu u svetu gospodinu Novaku Đokoviću, velikom vitezu, obrazovanom čoveku i velikom šmekeru. Ono što bih ja naglasila što se tiče sporta, donet je Zakon o sportu 2011. godine, međutim, on ima dosta manjkavosti, nepreciznosti. Moramo ići u skladu sa propisima i postulatima EU. Znamo da su propisi zastareli, zato donosimo nove propise, uostalom ovaj zakon je poprilično neprimenljiv i ne sprovodi se, što nije dobro. Ono što smo mi, za šta se mi zalažemo je, pre svega potreba i što stoji taksativno u ovom zakonu je potreba da se svi u Srbiji bave sportom, od dece, žena, preko osoba sa invaliditetom i to je odlično. U Srbiji ima oko 1.117, ne, nego tačno 1.117 vrhunskih sportista, ponos ove male zemlje Republike Srbije i 250 hiljada registrovanih sportista, što je odlično. Međutim, mi imamo drugi problem, a to je rekreativni sport. U Srbiji, Institut Batut je radio istraživanja i pokazalo se da u Srbiji 56% se nikada nije bavilo nikakvim sportom, zatim 40% konzumira alkohol, svaki peti stanovnik je gojazan, ne bi trebalo s obzirom da je ovo ekološki zdrava zemlja još uvek, pa trebalo bi da se svi bavimo sportom, u zdravom telu, zdrav duh, kaže moj uvaženi kolega, da ne treba parole. Pa, naravno, jer mi decu treba da izvedemo na put i svako dete treba da se bavi sportom, treba ga skloniti od droge, treba ga skloniti sa ulice, tako da je zakon o sportu nikad bolji. Ja se nadam, s obzirom da je bila rasprava u deset gradova, doneli smo jedan odličan zakon, a neko reče da su to fraze, pa, ne bih rekla. Ovaj zakon koji je pun povelja, preuzeli smo sve najbolje od UN, od Saveta Evrope i EU. Što se tiče Zakona o sportu, u Srbiji postoji 132 sportske grane, od toga 101 koje su vrlo validne za Srbiju, 11 hiljada organizacija. Odlično, bravo za jednu malu zemlju. Ono što još treba reći, ja bih istakla, neko reče da nismo dovoljno akta preuzeli i napisali, pa to nije tačno. To, prosto nije tačno, mi smo napravili, evo ga glavni akt je Strategija za 2014. do 2018. godine, zatim ono što je vrlo važno, Pravilnik o utvrđivanju zdravstvene sposobnosti sportista i na kraju Uredba o priznanjima i nagradama. Odlično radimo. Ja ću pročitati, jer niko nije, šta smo mi to preuzeli od UN. Preuzeli smo Međunarodnu povelju o fizičkom obrazovanju i sportu Uneska, preuzeli smo Rezoluciju Generalne skupštine UN 58/5, zatim sve najbolje iz Saveta Evrope, preuzeli smo Evropsku sportsku povelju, Kodeks sportske etike, Rezoluciju broj 27/1996. Napokon, sve najbolje iz EU. Ono što bih naglasila je, pre svega Evropska sportska povelja, koja je pre svega osnovni dokument za bavljenje politikom sporta. Ona se zasniva na načelima prava, na načelima ljudskosti i pluralističke demokratije. Šta reći o Srbiji, po meni još uvek zdravoj naciji? Šta reći o ovome što ste vi napravili? Svaka vam čast, odličan je zakon, ne bih ja tu ništa menjala, naravno za koju godinu ćemo ga možda dopuniti i to je normalno, sve raste, sve se menja, dijalektika, ali ono što je još vrlo važno tiče se finansiranja sporta. Rađena je komparativna analiza. Ta komparativna analiza je bila upravo šta Srbija radi što se tiče sponzorisanja, odnosno finansiranja sporta i određene zemlje EU. Došli smo do podataka da se uglavnom zemlje EU finansiraju iz regionalnih, lokalnih budžeta, za razliku od Republike Srbije, gde je to još uvek bazirano, fokusirano na budžet Republike Srbije. To nije dobro. Zatim imamo podatak da su igre na sreću vrlo dominantne, što se tiče zemalja EU, kod nas je to zanemarljivo mali procenat. Takođe, finansiranje mogu biti, znamo svi, od ulaznica, članarine, sponzorstva različitih, postoji jedan problem u Republici Srbiji, koji ćemo ovim zakonom otkloniti, a to je upravo finansiranje iz javnih preduzeća koja poprilično ne transparentno, e sada će biti transparentno. Ono što je vrlo važno pojaviće se novi sponzori, privatni sponzori, a što je meni jako drago i mislim da je to prava stvar. Šta još reći o zakonu o sportu? Uglavnom smo sve rekli, sem da strategija, ono što je najvažnije, koji su ciljevi, pre svega, to je omasovljavanje sporta kao takvog i unapređenje sistema sporta u Srbiji, a ono zašta se strategija zasniva i na čemu je bazirana su, pre svega unapređenje sportskog i univerzitetskog sporta, obezbeđivanje uslova za povećavanje bavljenja masovnog sporta i naravno sva prava za sve. Spomenula sam već decu sa invaliditetom ili osobe sa invaliditetom, žene. Postoji nešto što je mnogo lepo, Vlada je odobrila i rodno budžetiranje, bravo za nas žene, imaćemo mnogo veću mogućnost za bavljenje sportom. Na kraju razvoj sportske infrastrukture, naravno, Predlog zakona o sportu reguliše sve organizacione oblike, što je dobro. Ne bih da nabrajam, dosta smo toga rekli. Odličan je zakon i naravno da će SNS u danu za glasanje glasati za Predlog ovog zakona.
Zahvaljujem se. Reč ima narodna poslanica Mirjana Đoković. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, kolege poslanici, uvaženi građani Srbije, mi danas govorimo o veoma važnom zakonskom predlogu. Imajući u vidu činjenicu da u Srbiji na početku 2015. godine postoji oko 13 hiljada organizacija u oblasti sporta i 250 hiljada registrovanih sportista. Kada sumiramo kompletan zakon u oblasti sporta u protekle četiri godine slobodno možemo reći da je on ispunio očekivanja koja su planirana njegovim donošenjem, ali za dalje unapređenje sporta u Republici Srbiji neminovno je bilo donošenje novog zakonskog predloga u ovaj visoki dom. Donošenje novog zakona ima za cilj da poveća obuhvat građana koji se bave sportom, a drugi cilj je svakako da se podrži dalji razvoj domaći i vrhunski sport. Razlog za to treba videti u egzaktnim podacima koji govore da se u Republici Srbiji 56% populacije uopšte ne bavi fizičkim vežbanjem i postavlja se pitanje koji su razlozi te pasivnosti u odnosu na fizičko vežbanje. Istraživanja jasno pokazuju da se ne raspolaže slobodnim vremenom za fizičke aktivnosti. Mnogi građani nisu dobrog zdravstvenog stanja, a neki su se izjasnili da je evidentna neadekvatna sportska infrastruktura, pa i taj razlog može da utiče na sportsku neaktivnost. Izrazita specifičnost sporta i dosadašnje iskustvo u praksi pokazuju da mnoge stvari ostanu van zakona, pa sve to zajedno utiče da ova oblast mora biti usklađena sa potreba i interesima sporta, imajući u vidu sve probleme koje imaju učesnici u sistemu sporta Republike Srbije. Jedan od ključnih problema u funkcionisanju sistema sporta je njegovo finansiranje. Podaci govore da se u 2011. godini za sport izdvajalo 13 eura po stanovniku što je više nego desetostruko manje nego na primer u Francuskoj gde je ta cifra 158 eura po stanovniku. Činjenica da se u Srbiji budžetska sredstva u protekle četiri godine i dalje su se izdvajala za finansiranje sporta u zemlji i u pitanju su bili milioni eura. Godine 2012. 42,5 miliona eura, 2013. godine 40,8 miliona eura, 2014. godine 40,6i 2015. godine 41,9 miliona eura. Kako bi razumeli suštinu problema uočeno je da veliki broj lokalnih samouprava nije svoja akta usaglasio sa odredbama Zakona o sportu, pa je uočeno da pojedine lokalne samouprave nemajući nikakve procedure za raspodelu budžetskih sredstava, sredstva su delili unutar malog broja ljudi, novac je odlazio u tzv. privilegovane klubove. Istraživanja stalne Konferencije gradova je pokazala da su izdvajanja za sport iz budžeta lokalnih samouprava uglavnom bila usmerena ka fudbalu. To je istraživanje došlo do podatka da samo 12 gradova je izdvajalo sredstva od 53 anketirana za sportske stipendije perspektivnih sportista. Ovakav način postavljanja prioriteta je potpuno suprotan nacionalnoj kategorizaciji sportova i nacionalnoj strategiji razvoja sporta. Veoma je čest slučaj u zemlji Srbiji da dve trećine lokalnog budžeta opredeljenog za sport ode na finansiranje povlašćenog lokalnog kluba. Time ne samo da se krši Zakon o sportu već se ozbiljno ugrožava opstanak organizacija koja veoma ozbiljno rade na unapređenju školskih sportskih aktivnosti i organizacija koje se bave razvojem rekreativnog sporta. Prema egzaktnim podacima o teritorijalnoj rasprostranjenosti sportskih udruženja i saveza imam podatak na primer u gradu Čačku je registrovano 178 takvih pravnih lica, a ne postoji sportski savez. Novac se deli putem komisija i ja sam mišljenja da taj upravo sportski savez kao krovna institucija mora da bude naslonjena na nacionalnu strategiju pa da stvari preslikava na lokalni nivo i da brine i prati lokalnu politiku kada je u pitanju razvoj sporta i jednoj lokalnoj sredini. Treba i finansije da budu strogo kontrolisane uz prethodno dobro utvrđene kriterijume pri raspodeli novčanih sredstava, a ne da se na primer da se deli, jer se događa u praksi da klubovi iz nižeg ranga dobijaju više sredstava nego klubovi iz višeg ranga. Takođe meni nije jedna logična stvar, na primer, da jedan budžet grada izdvaja 99 miliona dinara za mere koje su vezane za sve sportske aktivnosti, a da se za podsticaj poljoprivrede izdvaja 42 miliona, za turizam i ekologiju opet manje nego što se izdvaja za sam sport. Dobra strana zakona je što je predvideo postojanje jedinstvenog nacionalnog informacionog sistema u vidu vođenja matičnih evidencija od strane Zavoda za sport i medicinu sporta Republike Srbije uz obavezu organizacije da se upišu u te evidencije. Ne bih želela da se sada stekne utisak kod vas da postoji namera da se u sport ne ulaže. Na osnovu komparativne analize finansiranja sporta u zemljama EU i Republike Srbije vidi se jasno koliko se u sport ulaže sa pozicije budžeta država, koliko sa nivoa lokalnih zajednica, a koliko je prisutna pozicija privatnog sektora. Nasuprot finansiranju sporta iz javnih prihoda stoji finansiranje iz sopstvenih izvora, članarine, sredstva od pružanja usluga i obavljanje drugih delatnosti. Misli se na transfere, na naknade za razvoj igrača, prodaja TV prava, ulaznice, sponzori, donatori i slično. Problemi definitivno nastaju iz neorganizovanosti samih učesnika u sportu, u sistemu sporta i nepoverenja mogućih ulagača u primaoce sredstava. Posebno je važno istaći finansijsko stanje domaćih klubova od kojih bi trebalo očekivati da su ekonomski održivi i da su efikasni u privlačenju i trošenju sredstava. Jedna od karakteristika Predloga zakona je što je iz njega izostavljeno odredbe o privatizaciji društvenog i državnog kapitala i da je propisano da će se to pitanje rešiti posebnim zakonom. O ovoj temi se raspravlja maltene od 1996. godine, inače, ove teme su vrlo često u žiži srpske, sportske i političke javnosti, ali gledišta su jako polarizovana i evidentno je da se od ovih tema kad kad beži. Ne možemo da ne govorimo o ovoj veoma važnoj oblasti, a da ne kažemo šta je to predvidela Strategija razvoja sporta u Srbiji od 2014. do 2018. godine. Ja ću samo navesti neke od opštih ciljeva - unapređenje sistema finansiranja sporta, unapređenje pravnog i institucionalnog okvira u oblasti sporta, unapređenje položaja sportista u društvu i sistemu sporta, unapređenje sporta u vojsci i policiji, unapređenje međunarodne saradnje i sporta u dijaspori i mnogi drugi. Kako bi se u narednom periodu oblast sporta znatno unapredila i kako bi se koordinirano stvorili uslovi za dugoročno planiranje i donošenje programa razvoja sporta, zakon propisuje da nacionalnu strategiju sporta donosi Vlada na period od 10 godina, i da pokrajine i lokalne samouprave imaju obavezu donošenja programa i razvoja sporta na svojim teritorijama. Zakon takođe propisuje da nadležni nacionalni, granski, sportski savezi donose programe razvoja sporta svojih grana sporta. Koliko će predložena zakonska rešenja da utiču na učesnike u sistemu pitanje je zaista od velikog značaja. Procena efekata zakona je veoma pozitivna, prvenstveno zbog unapređenja sistema sporta. Efekat je samim tim pozitivan jer omogućuje sportu ostajanje u međunarodnom sistemu sporta, a povećava se i obuhvat bavljenja građana sportom. Pozitivni efekti bi trebalo da se pokažu i kroz uspostavljanje racionalnog, efikasnog, transparentnog i održivog sistema finansiranja u oblasti sporta. Posebno važni ciljevi koji treba da se ostvare, svođenje nepravilnosti u finansiranju programa organizacija u oblasti sporta iz javnih prihoda, posebno u jedinicama lokalne samouprave na minimum, povećanje organizacione strukture finansijske odgovornosti učesnika i eliminisanje crnih tokova novca u sportu i povećanje poreskih prihoda kroz uvažavanje specifičnosti i potreba sporta, uopšte. U nameri da rezimiram svoje izlaganje, Predlog zakona je rezultat potrebe uređenja ove oblasti u skladu sa evropskim standardima i propisima i sportskim pravilima nadležnim međunarodnih sportskih saveza čiji je razvoj bio izuzetno dinamičan u ovoj oblasti u proteklom periodu. Usaglašavanje sa novodonetim nacionalnim propisima i konsenzusa svih relevantnih subjekata sporta koje su potrebne izmene zakonske u zakonskoj regulativi u oblasti kako bi se postojeći sistem sporta unapredio. To je sve, dakle razlog zašto ću u danu za glasanje zajedno sa svojim kolegama iz poslaničkog kluba SNS podržati ovaj Predlog zakona. Hvala.
Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik Milanka Jevtović Vukojičić.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, kolege poslanici i poslanice, poštovani građani Srbije, pred nama se danas nalazi Predlog zakona o sportu i odmah možemo da konstatujemo da je ovo oblast oko koje smo se svi gotovo složili da je zakon temeljan, da je zakon, transparentan. Donet je u jednoj širokoj javnoj raspravi, da je u 10 gradova održana javna rasprava, da su svi relevantni učesnici bili uključeni u donošenju ovog zakona. Da zakon sadrži elemente antikoruptivnosti. Prema tome i zakon je antikoruptivan. Da je zakon usaglašen sa međunarodnim standardima i da je harmonizovan sa zakonodavstvom EU. Zakon je u interesu sportista, da je zakon u interesu sportskih stručnjaka, da zakon na najbolji način štiti maloletna lica koja se aktivno bave sportom. Da je povećan obuhvat svih onih koji se bave sportskim aktivnostima, odnosno sportskim aktivnostima pa bilo to i kroz rekreaciju, da je u zakonu poseban akcenat stavljen na razvoj sporta u školu, u školama i visokoobrazovnim institucijama, da su škole i visokoobrazovne institucije u stvari stavljene sada u fokus, da je stavljeno bavljenje fizičkim aktivnostima deci i mladih, ali ne samo za postizanje vrhunskih sportskih rezultata, nego u smislu formiranja njihovog karaktera, u smislu njihove socijalizacije, u smislu njihovog pravilnog psihofizičkog razvoja, u smislu njihovog zdravlja, u smislu njihovog humanog odnosa prema drugima, u smislu razbijanja mnogih predrasuda. Sportisti, posebno oni vrhunski svakako jesu idoli i jesu uzor mnogim mladim generacijama. Jedan od uzora mnogim mladim generacijama ste i vi, gospodine ministre, zajedno sa našim sportistima, vaterpolistima, košarkašima i drugim pojedincima, koji na svim kontinentima i meridijanima pronose slavu Republike Srbije i služe kao uzor mnogim mladim naraštajima. Ono što je pozitivno svakako jeste i to što su zakonom tačno precizirane nadležnosti, što su zakonom precizirane nadležnosti svih nivoa vlasti, posebno su precizirane nadležnosti lokalnih samouprava, što lokalne samouprave će sada isključivo na osnovu pravilnika o utvrđenim kriterijumima moći da dodeljuju sredstva, što će lokalne samouprave morati tačan procenat da izdvajaju i za razvoj školskog sporta i predškolskog sporta. Predškolski sport je u stvari u nadležnosti lokalne samouprave, a tu se radi o razvoju predškolskog uzrasta kroz igru, kroz razvoj motoričkih sposobnosti i kroz u stvari adekvatan psihološko-socijalni razvoj dece. Takođe, moram da naglasim i aktivnosti Paraolimpijskog komiteta Republike Srbije, koji u svojoj nadležnosti ima razvijanje, saradnju i organizovanje takmičenja koja su od javnog interesa. U pitanju su osobe sa invaliditetom. Takođe, moram da pohvalim i to da Olimpijski komitet Srbije, Paraolimpijski komitet Srbije i Sportski savez Srbije će urediti kodeks sportskog ponašanja u cilju suzbijanja nasilja na sportskim terenima i u cilju, preveniranju u stvari u opšte nasilja, zakonom je predviđeno da će se formirati nacionalni savet za suzbijanje negativnih pojava. To nije samo suzbijanje nasilja, to je suzbijanje dopinga u sportu, suzbijanje nameštanja raznih utakmica i suzbijanja svih onih negativnih pojava. U radu nacionalnog saveta za borbu protiv negativnih pojava, biće uključen kako ministar sporta, tako i ministar unutrašnjih poslova i ministar pravde, tako da će jednom koordiniranom aktivnošću, a sve ove negativne pojave zahtevaju koordiniranu aktivnost najviših nadležnih organa, svakako dovesti do smanjivanja negativnih pojava. Ono što takođe želim da naglasim, to su aktivnosti koje sprovodi Zavod za sport i medicinu sporta Republike Srbije, koji je na jedan način servis Ministarstva za omladinu i sport. Aktivnosti zavoda za sport i medicinu sporta, ogleda se pre svega u edukaciji sportista. Inače je on i nacionalni trening centar. Ono što takođe želim da naglasim, to je da je Zavod za sport i medicinu sporta u prošloj godini u opštini Priboj u jednoj osnovnoj školi „Branko Radičević“, prvi put izvršio sistematski pregled sve dece, koja pohađaju tu osnovnu školu, a to je 125 dece. Takođe, moram da naglasim da su donirani i rekviziti i sportska oprema Atletskom klubu „Priboj“. U toku je izrada projekta za atletsku stazu u Priboju i nadam se da će Ministarstvo sporta podržati i realizaciju i stavljanje u funkciju atletske staze. Takođe, moram da napomenem da je Savez za sport i medicinu sporta u okviru kampanje, naravno, što i jeste jedna od njegovih nadležnosti, radi podizanja svesti koliko sport uopšte znači, održao jednu akciju pod nazivom „Šta treniraš“. Ona je takođe bila u Priboju. Vama, gospodine ministre, moram da se zahvalim zato što ste pružili punu podršku Fondaciji Novaka Đokovića, koji je uložio sredstva i otvorio prvi teniski sportski teren, jer je Priboj mala opština, ali opština u Srbiji koja još od 1880. godine ima sportski teniski teren, odnosno, to je najstariji sportski teren u Srbiji. Očekujem da ćete i vi vašim dolaskom u Priboj, s obzirom da znamo da ovaj zakon jeste životan, ali životan i zato što vi odlazite na teren i zato što vi sem što ste vrhunski sportista, što ste ranije bili, imate i realan uvid u realno stanje stvari. Ovo je i moj poziv vama da dođete i posetite opštinu Priboj. Sport je jedna od pokretačkih snaga za ostvarenje milenijumskih ciljeva razvoja koji su definisani inače kroz rezolucije i kroz zahtev UN. Srpska napredna stranka u danu za glasanje podržaće zakon. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik Goran Vukadinović. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući Skupštine, poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, građani Republike Srbije, pred nama je očigledno jedan iz zakona koji se u javnosti očekivao s posebnom pažnjom, zakon za koji se s razlogom očekuje da bude bolji nego ijedan dosadašnji, uredi delatnost od posebnog značaja za Republiku Srbiju. Kao nekadašnji profesionalni sportista, a potom i rukovodilac u jednom od najuspešnijih košarkaških klubova juga Srbije, ističem zadovoljstvo što je posle perioda priprema i posebno duge provere brojnih skupova i ocena komplementnih ljudi, danas u ovom visokom domu pred nama formalno novi zakon, a u stvari su izmene i dopune Zakona o sportu, kako bismo usavršili i napravili boljitak svim sportistima, sportskim klubovima i organizacijama, kako na lokalnom, tako i na nacionalnom nivou. Konačno se približavamo pravoj privatizaciji u sportu, jer mišljenja sam da treba prekinuti neodgovorno trošenje sredstava svih obveznika, kako i neodgovorno odlučivanje po klubovima. Drago mi je da se ovim Predlogom zakona o sportu približavamo grčkom modelu, tačnije gde fudbal ima vlasnika, a košarka je brend, nešto kao u klubovima Panatenaikosa i Olimpijakosa. Predlog zakona o sportu sadrži preko 180 članova, koji zahteva mnogo vremena i prostora. Zato ću se u okviru svog izlaganja osvrnuti samo na neke detalje koji posebno regulišu sigurnost svih učesnika sportskih aktivnostima. Dobro je što je Predlog zakona o sportu vrlo precizno nabrojao sva prava i obaveze sportista, ali i predviđa zaštitu od onih koji bi da svojim činjenjem ospore, čak ukinu takva prava. Svedoci smo brojnih natpisa i negativnih komentara o suspenodvanim ili osporenim pravima sportista koji im proističu iz ugovora sa određenom sportskom organizacijom. Novi Predlog zakona ohrabruje sve one kojima je interes da se bavljenje sportskim aktivnostima odvija u skladu sa zakonom time što uređuje prava i obaveze menadžera i sportista. Posebno me raduje zaštita prava sportista amatera sa kvalitetnim ugovorima o stipendiranju, a potom i uslova transfera. Maloletni sportisti s razlogom jesu dodatno sagledani, pogotovo oni koji prelaze iz manjih klubova u veće. Jedan od primera kako će bezbednosni aspekt bavljenja sportskim aktivnostima biti na željenom nivou jeste regrutovanje, školovanje, angažovanje i konačno nadzor koji vrše stručna lica angažovana u sportskim organizacijama. Obaveza utvrđene zdravstvene sposobnosti postoji za sportiste koji se uključuju u organizovane sportske aktivnosti u oblasti sporta, a obaveze utvrđivanja posebne zdravstvene sposobnosti postoje najmanje jednom godišnje i za sportske stručnjake angažovane u radu sa sportistima. Veoma je dobro što se u novom zakonu o sportu uvodi besplatan lekarski pregled za decu od šest do 14 godina, koji se obavlja u zdravstvenim ustanovama, Republičkom zavodu za sport i medicini sporta. Kada je reč o bezbednosnom aspektu i sigurnosti koji nudi Predlog zakona o sportu nije nevažno insistiranje na obavezi sportskih organizacija da zaključe ugovore o osiguranju od posledica nesrećnog slučaja za vreme obavljanja sportske aktivnosti, odnosno stručnog rada u sportu. Takođe bih istakao kao novinu u okviru predloga zakona da se sportisti ne smeju izložiti sportskim aktivnostima koje mogu da ugroze ili pogoršaju njihovo zdravstveno stanje. Naravno, doping je u sportu zabranjen u skladu sa zakonom. Takođe, zabranjeno je decu izlagati sportskim i fizičkim aktivnostima koje mogu da ugroze ili pogoršaju njihovo zdravstveno stanje i da negativno utiču na psiho-socijalni i motorički razvoj ili obrazovanje. Potrebno je naglasiti da je osiguranje vrhunskim sportistima koji igraju za reprezentaciju obavezno. Još uvek postoje nedoumice među klubovima koji nisu spremni da se udruže i da svi zajedno nastupaju kao tim, kako bi se smanjilo plaćanje osiguranja, a povećala premija osiguranja od rizika i time smanjio finansijski izdatak klubovima. Dobro je što Predlog zakona nalaže da pedagoški rad sa decom mogu obavljati samo sportski stručnjaci koji imaju odgovarajuće više ili visoko obrazovanje u oblasti fizičkog vaspitanja i sporta, odnosno položen stručni sportski ispit. Predlagač zakona decom smatra sva lica koja imaju manje od 16 godina života. Ta granica nekome može i da zasmeta, ali ja iz sopstvenog iskustva i poznavanja međunarodne prakse primećujem da je i ovaj član zakona u skladu sa odgovarajućim zakonodavstvima u evropskim zemljama koje imaju izuzetno razvijen sport. Skrenuo bih pažnju na obavljanje stručnog nadzora posebno odabranih stručnih lica, koji ocenjuju da li stručni rad opravdava očekivanja i u skladu sa izrečenim ocenama predlažu preduzimanje određenih mera za unapređenje rada i otklanjanje uočenih nedostataka. Dosadašnja praksa je pokazala da su u Republici ovu oblast kontrolisala tri sportska inspektora. Novina novog zakona je uvođenje sportskog inspektora na nivou svake jedinice lokalne samouprave, koji će na osnovu zahteva sportskog nadzornika moći da privremeno zabrani obavljanje određene sportske aktivnosti, odnosno delatnosti. Materija u zakonu koja govori o sportskim udruženjima od osnivanja pa do prestanka rada i likvidacije razrađene u velikom broju članova i moj je utisak kako je tu primetan pomak u kvalitetu u odnosu na prethodna zakonska rešenja u sportu. Ono što od novog zakona o sportu očekujem jeste ne samo oštrija selekcija ponuđenih projekata i programa, već je od posebne važnosti kontrola, realizacija, koju vrši nadležno Ministarstvo i jednom godišnje o korišćenju sredstava budžeta Srbije odnosi izveštaj Vladi Republike Srbije. Odredbe članova novog zakona koje govore o kategorizaciji u oblasti sporta su dobro poznate javnosti, pa i svima nama. U okviru zakona pohvalio bih određivanje Nacionalne strategije razvoja u sportu. U šestom poglavlju su školski i univerzitetski sport i fizičko vaspitanje dece predškolskog uzrasta predstavljeni dovoljnim brojem članova. Kada je u pitanju naredno poglavlje, jasno i precizno se govori o sportskim objektima namenjenim obavljanju sportskih aktivnosti, odakle ću ja kao posebno obavezujuću istaći jednu rečenicu – sportski objekti moraju biti pristupačni osobama sa invaliditetom, deci i starijim osobama. Programsko finansiranje je koncentrisano na nivou jedinice lokalne samouprave kroz transparentno davanje programskih sredstava. Istakao bih činjenicu da je 15% programskih sredstava opredeljeno za rad sa decom, dok jednoj organizaciji, tačnije klubu nije dozvoljeno preusmeriti više od 20%, da se ne bi događalo da jedna organizacija povlači 70, 80 pa čak i 90% sredstava. Primer dobre prakse kako se odvija projektno finansiranje u oblasti sporta je naravno grad Leskovac iz kog ja dolazim, gde se dodela obavlja na godišnjem nivou u dva dela, kako bi kalendarsku godinu uskladili sa takmičarskom sezonom kluba. U Leskovcu projektnim finansiranje je obuhvaćeno 114 sportskih klubova, organizacija i udruženja, izdvojeno je oko 46 miliona u 2015. godini. Uvedeno je i novčano nagrađivanje ekipa koja osmo i prvo mesto, odnosno najviši rang takmičenja na međunarodnom nivou. Ovim zakonom otvara se mogućnost obrazovanja nacionalnog fonda za razvoj sporta. Na kraju današnjeg izlaganja osvrnuo bih se na najvažniji član Predloga zakona o sportu, to je član 4. stav 1. koji jasno precizira da svako ima pravo da se bavi sportom i da sport nije samo privilegija bogatih, već da je neophodno da sport bude dostupan svima, a ne da bude samo još jedan trošak roditeljima. Novi zakon o sportu doneo je konkretna rešenja i ograničenja kada je u pitanju članarina. Počeo sam današnje izlaganje sa osvrtom na neke dobre aspekte predloženog zakona o sportu. Završiću iznošenjem svog ličnog stava da mi predstavljamo sportsku naciju koja rađa sportske veličine, pa ću iskoristiti priliku da čestitam našim vaterpolistima, tako i našem teniseru Novaku Đokoviću na postignutim uspesima. U danu za glasanje, zajedno sa poslaničkom grupom SNS, glasaću, naravno, za usvajanje ovakvog zakona. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Ivan Jovanović. Izvolite, gospodine Jovanoviću.
Hvala poštovani predsedavajući, poštovani ministre, kolege poslanici i poslanice, za početak da kažem da nisam od onih koji će sada govoriti hvalospeve o sportistima. Oni jesu zaslužni i o njima sve najbolje i zaista mislim da ne treba to da se ponavlja ovde u parlamentu Republike Srbije, jer oni dovoljno govore na terenu o tome i ne želim da to upotrebljavam u neke druge svrhe. Želim, gospodine ministre, da kažem da imam utisak da ništa bolje i ništa novo značajno niste ponudili u novom Predlogu zakona, barem kada je reč o sportu i o onim aspektima sporta koji najviše interesuju građane, koji najviše interesuju roditelje koji imaju decu u raznim sportskim klubovima i udruženjima. Vi kažete u samom obrazloženju da je u Predlogu zakona zadržan znatan broj odredbi važećeg Zakona o sportu, odnosno sve one odredbe koje su se potvrdile u prethodne četiri godine primene tog zakona. Sada se navode se razlozi zašto se zakon menja. Čini mi se da građani ne vide te pozitivne aspekte o kojima ste vi govorili ili ih ne vide na dovoljno jasan način, jer svedoci smo da stanje u sportu nije dobro, da stanje u sportu značajno nije dobro, da roditelji, koji danas teško izdržavaju teret ekonomskih poteškoća u našoj zemlji, ne mogu da finansiraju sve aktivnosti koje su potrebne za njihovu decu. U tom smislu očekivao sam da zakonom definišete jasna pravila, barem kada je reč o finansiranju, jer nije dobro, ministre, kada postoje delovi zakona i članovi koji govore o tome da ćete vi rešavati, odnosno arbitrirati o tome koji programi mogu da budu prihvaćeni od strane ministarstva ili komisija koju ćete vi formirati u saradnji sa savezima i da onda ostavimo na slobodnom uverenju komisije ili vas koji to klubovi zaslužuju a koji ne, odnosno grane finansiranja od strane države. Kada je reč o Pokrajini, isto tako. Ostavićete pokrajinskoj vlasti da odlučuje o tome kako će se sredstva trošiti, što je najvažnije nikakav nadzor i nikakvo izveštavanje se precizno ne definiše ovim zakonom. Očekivali smo to, gospodine ministre, a ne da se frazeološki govori o tome kako smo uskladili sve sa evropskim zakonodavstvom i kako će sada biti sjajno i bajno. Mi donosimo zakone koji treba da se primenjuju, koji treba da budu od koristi građanima Srbije, a kada je reč o sportu da budu od koristi, pre svega, deci koja se bave sportom, školski sport je prioritet, prioritet je amaterski sport. To su prioriteti. Kada kažete da je prioritet na lokalnom nivou, da se ulaže u sportsku infrastrukturu, to postoji samo u jednom članu i to postoji u opštini. Niste obavezali lokalne samouprave kako će da se ponašaju kada je u pitanju finansiranje sporta. Imate u obrazloženju onaj deo gde vi kažete, u odnosu na ostale evropske zemlje, da je to nizak procenat kada su u pitanju lokalne samouprave, ali je činjenica da se u Srbiji u lokalnim samoupravama finansiraju klubovi po partijskoj liniji, ili po kumovskoj liniji, ili po prijateljskoj. To je činjenica o kojoj moramo govoriti zato što ne postoje jasni kriterijumi, ne postoje pravila, ne postoji nadzor koji morate uspostaviti. To se ponavlja u ovom predlogu. Zato kažem, nema prostora konstataciji da smo zadržali ono dobro, 80% stvari u ovom zakonu su ugovori, profesionalni sportisti sve ono što se tiče provizija, menadžera. Gde je čovek, gde je život, gde su deca koja će se baviti sportom? To je trebalo da bude prioritet, gospodine ministre. Mislim da je moglo više da se postigne ovim predlogom zakona. Mislim da je trebalo uzeti u obzir probleme koji se javljaju u oblasti sporta u svakodnevnom životu ljudi i da to bude neka vodilja za vas u Ministarstvu za sport. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Jovanoviću. Reč ima narodni poslanik Zoran Bojanić. Izvolite, gospodine Bojaniću.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Gospodine ministre, gospođo sekretaru, gospodine državni sekretaru Peruničiću, gospodine pomoćniče ministra, bilo je zadovoljstvo provesti ceo radni dan sa vama i baš sam pomislio da nemam šta da kažem, jer bezmalo sve kolege su rekle sve o svih 184 člana zakona. Jedino o onom zadnjem 184. retko ko da je govorio. Kolega Ivan Jovanović me je potakao da i ja nešto kažem, a da se ne ponovim. Kao što sam primetio i kolega Ivan Jovanović i kolega Stefanović su pričali o načinu finansiranja i to im je jedna jedina zamerka i primedba na ovaj zakona i par sitnih primedbi koje su imali iz poslaničke grupe SDS, itd. Tvrdim i u zakonu lepo piše da lokalne samouprave imaju obavezu da usklade svoja akta sa ovim zakonom. Znači, u svakom slučaju, lokalne samouprave će uskladiti i znam da lokalna samouprava iz koje ja dolazim, u Kraljevu, je to već uradila i da će sigurno na transparentan način i primereno ovom zakonu biti sledeća podela sredstava za sport sačinjena i učinjena. U zakonu lepo piše da jedna sportska organizacija ili klub ne može nikako dobiti više od 20% od lokalne samouprave. Ono što bih napomenuo i stvarno je teško bila šta reći, jer su sve kolege pomenule i ulogu javne vlasti u oblasti sporta, a to je tema o kojoj je prethodni kolega govorio. Kolege su pomenule i sve one evropske povelje koje ste vi primenili i koje su vam bile polazna osnova, kao i UN, za sačinjavanje ovog zakona. Naznačio bih posebno da sva ona prateća akta, koja ste dostavili uz Predlog zakona, su tako lepo opisali upravo ono što ste vi učinili posle svih javnih rasprava, posle velikog rada u sačinjavanju ovog zakona. Znači, sve one analize, sve one uporedne podatke, sva ona ispitivanja koja ste obavili u oblasti sporta, morali su da dovedu do ovako dobrog zakona. Ono što mi smeta i nadam se da će ovaj Predlog zakona to popraviti, mislim da to ministarstvo i pojedini sportski savezi rade, to je ne ujednačenost. Koleginica, mislim da je koleginica Ljiljana, je spomenula 11.145 ili koliko već imamo sportskih organizacija. Od toga je 3.700, 3.800 na teritoriji grada Beograda, dok na teritoriji grada Kraljeva, odakle sam ja, je 212, Užice, koje je približne veličine, 111 i dođemo do Crne Trave, odnosno Priboja koji ima 27, a dosta je veliki grad, koja ima samo jednu sportsku organizaciju. Znači, to je nekakav zadatak ne Ministarstva, nego i lokalnih samouprava, da te nejednakosti ispravimo. A ono što sam pomenuo da Ministarstvo sporta i određeni sportski savezi čine sve da se te nejednakosti u Srbiji isprave, upravo govori primer, pre svega, ovog bazena velelepnog koji je iz arene već prebačen u Vrnjačku banju, koja je meni susedna opština. Primer grada Kraljeva, gospodin Perunišić je tu, reprezentacija Srbije u rukometu i ženska i muška, odigrali su svoju kvalifikacionu utakmicu u gradu Kraljevu, zahvaljujući pre svega njemu, a i onoj novoj i lepoj hali koja nije tu samo da bi služila da lepo izgleda i ko god prođe pored nje da je pohvali, nego da upravo našoj deci približimo sve te vrhunske sportiste, a da ne pominjem Dejvis kup, koji je u Kraljevu održan, odnosno meč između Srbije i Hrvatske, gde smo pokazali celom svetu kakvi domaćini možemo da budemo, i pozivam sve da tokom, odnosno krajem nedelje, dođete u Kraljevo na Fed kup, gde će naše teniserke na čelu sa Jelenom Janković, dostojno reprezentovati Srbiju u meču sa Španijom. S obzirom da su kolege sve rekle, a i da nas dosta još uvek ima i da treba diskutovati, ja vam se zahvaljujem i u Danu za glasanje, u svakom slučaju, glasaću za ovaj Predlog zakona. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Suzana Šarac. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, uvaženi gospodine Peruničiću, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani, sport je pre svega sistem vrednosti koje svako društvo treba da neguje i razvija. Sport ima višestruku ulogu u društvu, naravno, najvidljivija su takmičenja i vrhunski uspesi, ali sport ima i vaspitnu dimenziju, jer se deca uče timskom radu, disciplini, fer-pleju, poštovanju protivnika, kao i da gube i pobeđuju. Sport ima i zdravstvenu dimenziju, jer fizička aktivnost predstavlja preventivu, a dobro zdravlje je preduslov za vrhunske rezultate. Sport ima i promotivnu dimenziju, pošto na najbolji mogući način predstavlja našu zemlju u svetu, a naši sportisti i klubovi pronose ime Srbije sa ponosom. Imajući sve navedeno u vidu, sasvim je opravdana potreba za sistemskim uređenjem sporta na jedan moderan i sveobuhvatan način. Upravo zato je danas pred nama Predlog zakona o sportu. Nadležno ministarstvo se pri izradi nacrta ovog zakona vodilo time da ima mnogo rešenja iz prethodnog zakona donetog 2011. godine, za koje je praksa pokazala da ih treba izmeniti, popraviti ili dopuniti. Ja bih se u svom izlaganju osvrnula samo na neke od njih. Od 2011. godine, do danas, najviše je uređeno finansiranje na nivou države i tu su postavljena jasna pravila, ali na žalost, to se ne može reći i za finansiranje na nivou lokalnih samouprava. Najviše primedbi kako u toku pripreme nacrta zakona, kako je rekao ministar, zakonskog rešenja, tako i na javnim raspravama jeste na ne odgovarajuću podelu sredstava lokalnih samouprava. Upravo to predstavlja u ovom trenutku veliki problem za srpski sport. Ono što će se ovim zakonskim rešenjem uvesti, jeste da svaka lokalna samouprava mora da donese pravilnik o finansiranju. Država je donela pravilnik, ali je ideja da i lokal, na svom nivou, donese pravilnik o finansiranju i da prepozna određene grane sporta po prioritetu za svoju lokalnu samoupravu. Šta bi to trebalo da znači? Želja je da lokal donese svoju kategorizaciju sportova i da sami prepoznaju grane sporta koje su prioritet kod njih. Zna se da ne može svaka lokalna samouprava da ima sve sportove i da prosto ne može da izdrži da finansira sve, ali želja je da se dobije signal od lokala koje to grane sporta oni žele da favorizuju i da naprave strategiju za naredni period. I upravo zbog svega toga je pravilnik o finansiranju na nivou lokalnih samouprava izuzetno važan. Takođe, velika stvar koja se uvodi ovim zakonom, jeste norma, gde se kaže da jednom klubu ne može da se dodeli više od 20% sredstava od ukupnih sredstava koja su opredeljena za sport u toj lokalnoj samoupravi. Urađena je detaljna analiza i pokazalo se kao praksa da pojedini klubovi na lokalu dobijaju čak i do 90% sredstava. Dolazi se do toga da je na nivou lokala apsolutna nejednakost i upravo se ovim zakonskim rešenjem želi postići uvođenje jednakosti u sport i da napravimo mogućnost da sportovi koji do sada nisu imali priliku da dobijaju sredstva, koji npr. spadaju u manje popularne sportove, nemaju medijskog prostora i ne mogu da se nametnu sponzorima, da mogu od sada da očekuju veća sredstva od svojih lokalnih samouprava. Takođe, traži se od lokalne samouprave da prati državu i odvaja sredstva i za infrastrukturne projekte, zatim da izdvaja određena sredstva za stipendije za perspektivne mlade sportiste. Jednom rečju, da i lokal u potpunosti prati strategiju države. Predlogom ovog zakona se i te kako vodi računa i stavlja akcenat na omasovljenje sporta, prvenstveno mislim tu na bavljenjem rekreativnim sportom, što je veoma važno iz razloga što se, nažalost, susrećemo sa povećanim procentom deformiteta kod naše dece, kao i sa sve većim brojem gojazne dece i adolescenata. Sport ne sme da bude privilegija, već mora da bude dostupan svim građanima i pogotovu deci, s toga cilj ovog zakona jeste da se smanje nameti roditeljima, da bi naša deca bila prvenstveno zdravija, a onda i što uspešnija u sportu. Ono što je novina i veliki iskorak, jeste da se ovim zakonom uvode besplatni zdravstveni pregledi za decu od šest do 14 godina, što je za pohvalu.Rešeno je još jedno veoma bitno pitanje, a to je pitanje ugovora u sportu gde je bilo dosta zloupotreba. Na primer, talentovanim sportistima mlađih kategorija iz raznih sportova, menadžeri su nudili doživotne ugovore i oni su ih potpisivali. Tako su postali neka vrsta belog roblja, jer menadžeri koriste tešku ekonomsku situaciju i trajno ih vezuju za sebe. Novi zakon određuje da rok na koji se potpisuje ugovor, može biti najduže na dve godine,s tim da se može obnavljati na isti period neograničen broj puta. Takođe, ovim zakonskim rešenjem, treća lica će biti totalno eliminisana, i igrač će ugovore potpisivati isključivo i samo sa ovlašćenim menadžerima. Navela sam samo neke od mnogobrojnih promena i dotakla samo mali deo onoga zbog čega je sport globalno bitan za svaku zemlju i za svaku naciju, s toga ni ne čudi da se sport u Ustavu Republike Srbije izdvaja kao oblast od posebnog interesa za Republiku Srbiju. Zbog svega navedenog u Danu za glasanje podržaću ovaj Predlog zakona, kao i moja poslanička grupa, Poslanička grupa SNS.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić. Izvolite.
Poštovani potpredsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, gospodine Arsiću, uvaženi ministre Udovičiću sa saradnicima, gospodine Zorane Babiću, obraćam se vama iz poštovanja što ste večeras jedini predsednik od poslaničkih grupa ovde među nama, a ima 12 predsednika poslaničkih grupa. To govori o vama, kao čoveku i odnosu prema ovoj Skupštini i odnosu prema građanima Republike Srbije. I to nije prvi put. Pre nego što pređem na Predlog zakona, dozvolite gospodine ministre Udovičiću sa saradnicima, najpre da vam se zahvalim, kako vama, tako i sportistima, svima onima koji su u 2015. godini osvojili jednu od medalja. Kako naši politički protivnici kažu da je to politički marketing, a moja malenkost će biti konkretna, pa bi voleo da neko od njih ovo večeras ovde negira. Dozvolite samo nekoliko podataka da iznesem. Na svetskim prvenstvima u 2015. i 2014. godini, govorim od kada ste vi ministar u ovoj Vladi, 160 medalja, kako zlatnih, srebrnih i bronzanih. Svetska liga 121 medalja, evropska prvenstva 187 medalja ukupno, dakle i jednih i drugih, evropski kupovi 146 medalja, za vašeg ministrovanja, balkanska prvenstva 460 medalja, ukupno u ovoj godini 728 medalja, a kad uzmemo 2014. još 709, to je 1.437 medalja. Ovom prilikom zahvaljujem se kako vama i vašim saradnicima, tako i svima onima koji su osvojili ove medalje, njihovim trenerima, njihovim organizacijama, a i Vladi Republike Srbije što je na vreme isplatila svakog ovog sportistu. Prelazim sad na Predlog zakona. Dozvolite da kažem da ovaj Predlog zakona o sportu ima svoje uporište u ekspozeu predsednika Vlade Republike Srbije, gospodina Aleksandra Vučića, kojeg je on predstavio nama narodnim poslanicima u Narodnoj skupštini Republike Srbije 27. aprila gospodnje 2016. godine. Da naglasim i da dam na znanje svima onima kojih se tiče, ekspoze predsednika Vlade Republike Srbije gospodina Aleksandra Vučića je najtransparentniji, najprecizniji, najkonkretniji, najveći, 52 gusto kucane, a sa tim i najbolji od svih 72 prethodna ekspozea predsednika vlada Srbije od vremena prvog predsednika Vlade moderne Srbije Prote Mateje Nenadovića do danas. Upravo je ekspoze gospodina Aleksandra Vučića i njegova realizacija do danas jedan od osnovnih pretpostavki zaustavljanja sunovrata Republike Srbije u koji nas je dovela Demokratska stranka bivšeg režima. U ekspozeu predsednika Vlade, na stranici 38 piše, citiram – pored ostalog, kada se govori o sportu, uspostavljanje jasno definisanog sistema finansiranja sporta u Srbiji u skladu sa strategijom sistema sporta, završen citat. Upravo ovim predlogom, gospodine ministre, Zakona o sportu, rešava se i ovaj problem finansiranja posebno, kako su moje koleginice i kolege narodni poslanici SNS rekli, na lokalu jer na nivou Republike ipak je to funkcionisalo. I da naglasim, sredstva koja se izdvajaju za sport nisu baš tako mala, da uporedim, ona su ista kao što se izdvajaju i za nauku. Dozvolite da kažem moj utisak danas, ovde, a verujem, gospodine ministre, da ste i vi čuli, kako mnogo pohvala na račun zakona, ali i po koja kritika, ali više ste čuli kritizerstva bez predloga i to su vam upravo uputili oni koji su imali 12 godina vremena da menjaju, a nisu menjali stanje stvari. Mi imamo utisak da jedan deo njih, nema ih nažalost večeras u sali jer su odmah pobegli, nije ni pročitao zakon, a kamoli obrazloženje zakona. Ovo radi javnosti, gospodine ministre, ja u zadnjih godinu i po dana nisam bolje obrazloženje predloga zakona video. Od 244 strane gusto kucanog teksta zakona koje ste ovde nama dostavili, 84 otpada na zakon, a 166 na obrazloženje punom analitike, ne što se tiče samo sporta, već i pravne regulative. U tom smislu svaka vam čast. Zato je i zakon jedan od najboljih u sportu otkad ih uopšte donosi ovaj visoki dom. Dozvolite sada nekoliko rečenica da kažem da je odlična stvar, gospodine ministre, što sport primenom ovog zakona će prvi put biti dostupan svima onima koji žele da se bave sportom. Drugim rečima, neće biti privilegija bogatih i to je ono što je vrlo bitno. Eliminisaće se svaka diskriminacija i neželjene posledice unutra. Ono što je vrlo bitno, definisali ste da je sport od posebnog značaja za Republiku Srbiju. To je trebalo možda više naglasiti i dozvolite, kada sam već na tomproblemu, da kažem od 132 sportske grane, vi ste, gospodine ministre, u ovom zakonu 101 sportsku granu naglasili da je od posebnog interesa i značaja za Republiku Srbiju. Svaka vam čast u tom delu.Neću dalje govoriti o članovima zakona. Dozvolite kao čovek koji radi sa omladinom čitav život da kažem šta je ono što ste vi izuzetno dobro rešili, a naši politički protivnici su tvrdili da nisu. Imam osećaj da nisu pročitali zakon. Odlična je stvar što ste definisali bavljenje sportom. Pet elemenata na kome se zasniva. A to je da ono mora biti humano, slobodno, dobrovoljno, zdravo i bezbedno. Gospodine ministre, vi ste prvi koji ste pokušali vratiti vaspitni cilj u ministarstvo sa kojim se bavite i organizacijama kojima se bavi ministarstvo isterano iz sportskih organizacija ima punih 17 do 20 godina. Meni je vrlo drago što ste sarađivali sa ministrom prosvete i Ministarstvom prosvete i na našem odboru su obojica ministara bili i to je ono što daje snagu, a ne samo snagu, već poznavajući vas znam da ćete sigurno ovo sprovesti u praksi iako naši politički protivnici tvrde da nećete. Ono što do sada nije bilo dobro postavljeno, a to je da ste konačno vi, gospodine ministre, imali razumevanja za vaspitnu funkciju sporta i škole u celini i školskog sporta. To je ono što smo tražili 15 godina. Jedan od bivših ministara danas je bio ovde i nije mu palo na pamet da to postavi, iako je pokušao nažalost da uporedi, svaka čast Đokoviću, svetski je prvak, ali ipak je Nikola Tesla u nauci, a ovde je reč o sposobnostima, a ne o znanju itd. Ta vaspitna funkcija sporta je od neprocenjivog značaja za sudbinu ne samo naše dece nego i naše zemlje u celini. U tom smislu ste u tančine baš onako kako su to godinama ranije tražili svesni prosvetni radnici u RS, a njih je u velikoj većini. Ja im se večeras obraćam – gospodo prosvetni radnici, evo ministar Udovičić vratio je vaspitnu funkciju zakonski u sportske organizacije ne samo vanškolske aktivnosti nego i školske aktivnosti. Drago mi je što ste na tom polju školskog i univerzitetskog sporta tesno sarađivali sa Ministarstvom prosvete. Međutim, ono što me hrabri, a to je što ste vrlo jasno definisali šta je to školski sport. Konačno ste upravo vi uspeli rešiti sistemsko neslaganje u prioritetima i pravcima razvoja školskog i univerzitetskog sporta, a tu su, gospodine ministre, da ne kažem decenijama vladala suprotna mišljenja. Dilema je postojala – da li je reč o sportu oko škole i šta su to prioriteti, što veće bavljenje dece i omladine sportom kroz školske sportske sekcije ili školska takmičenja. To je ta dilema, gospodo prosvetni radnici, koju smo godinama imali. Upravo je ovaj zakon i ovo ministarstvo rešilo taj problem, a suština je da je centar svega škola. Ona se stavlja u centar svih aktivnosti na razvoju školskog sporta uz potenciranje na obuhvat bavljenja đaka i studenata školskim i univerzitetskim sportom. To ne negira, kako ste i vi rekli gospodine ministre, značaj školskog i univerzitetskog takmičenja, ali ih ne stavlja u prvi plan i to je prava stvar i sa tim će se svaki stručnjak i pedagog složiti u našoj državi. Sa druge strane, odlično je i nije tačno što kažu politički protivnici da niste postavili vanškolsko bavljenje sportskim aktivnostima. Upravo ste ih vi ovde definisali da se one sprovode kroz školske i studentske sportske sekcije koje organizuje škola i univerzitetske ustanove, fakulteti i univerziteti. Godinama, decenijama, da ne kažem da to nije bilo rešena i sada se to ipak rešava. Da ne zamaram građane, tačno će se znati povezanost škole i vanškolskih organizacija, njihovi planovi i programi i mene kao prosvetnog radnika dugogodišnjeg zaista to veseli i ovo mi je jedan od najlepših dana kada sam to video. Naglasili ste da programi trebaju pored ostalog imati i vaspitnu funkciju škole. Hvala vam za ovo. Vaspitanje je proterano iz društva punih 15 godina, pomalo ga vraćamo. Verujem da će SNS vrlo brzo vratiti to i u ostale faktore obrazovanja i vaspitanja, vaspitnu funkciju u društvu. Organizovane su vannastavne sportske aktivnosti i one imaj prioritet u pogledu korišćenja sportskih sala. To ste direktno rekli i to izuzetno večeras prate naši roditelji naše omladine i đaka. Hvala vam, u tome imaju prioritet u odnosu izvana. Sada ću završiti, gospodine ministre, na čudan način, malo ću na čudan način završiti. Zašto? Vi ovim zakonom ne stavljate samo, hajde da kažemo, u red sport, nego i način na koji naša deca i omladina posmatraju svet. To je vrlo bitno, jer je zakon tako koncipiran. Oni danas moraju menjati taj pogled na svet, jer ga imaju iskrivljen. Nekoliko rečenica ću reći o tome, jer danas o tome nije bilo reči, a vi ste upravo potencirali u zakonu ovo što ću reći. Opisaću ga. Naša deca, đaci, studenti smatraju da su im svi dužnici u društvu. Prvi dužnici su im roditelji, da se brinu o njima, da ih školuju, da ih trpe, da im povlađuju. Drugi dužnici su prijatelji koje moraju da poštuju, da ih podržavaju, da ih ne vređaju. Treći dužnici su im oni koje oni vole, jer oni moraju da ih vole i da ih razumeju i da ih trpe. Četvrti dužnici su im profesori, jer moraju davati ocene, pa čak i kada ne znaju. Peti dužnik im je država, da im nađe posao i kriva je za sve za šta mogu da je optuže, čak i ako sami ništa nisu uradili. Svi im duguju, samo oni sami sebi ne duguju i mi sami sebi nismo dužni. Taj pogled u vašem zakonu se prevazilazi, koji se zasniva da su oni dužni svima onima koji su živeli vekovima pre njih, ako su za njih čuli, jer su im trebali biti uzor i primer, kao što ste vi primer u sportu, ili Đoković isto tako. Dalje, dužni su oni što su mogli da postanu, a još uvek nisu, dužni su njima. To moramo učiti u sportu, a i u vaspitanju i obrazovanju. Dužni su onima koji su ih rodili i dužni su onima koji su umrli, jer su poslali jaku poruku svima, dužni su i onima kojima su se divili, pa makar i jednom, kao što su se vama i Peruničiću divili, dužni su i onima koje su sa radošću dočekivali izazivajući u njima bar ponekad sreću. Dužni su radu, redu i disciplini. Naš premijer je rekao, citiram, jednom prilikom: „Promenićemo mi Srbiju na bolje, svest ćemo teško menjati“. Upravo kroz ovaj zakon, gospodine ministre, menjamo i svest svi zajedno. Zaista se nadam da će SNS i u narednom periodu raditi na menjanju svesti naših ljudi, bez rada nema života. To moraju da shvate i naši politički protivnici, jer večeras je samo jedan, evo, gospodin nasuprot mene, hvala vam što ste prisutni, jedan od opozicije. Hvala u to ime. (Jovan Marković, s mesta: Replika.)
Po kom osnovu gospodine Markoviću? (Jovan Marković, s mesta: Pominjanje stranke.) Izvolite.
Poštovani predsedavajući, mislim da su se stekli uslovi, s obzirom da je prethodni govornik rekao u prvom delu svog izlaganja kako je DS zaslužna za sunovrat države i onda je nastavio u nekom kontekstu koji je bio veoma negativan u tom smislu i mislim da nije za čuđenje zašto sam tražio repliku. Razumem da je prethodni govornik spremio govor juče ili prekjuče i da je imao nameru da se u ovoj raspravi usmeri na neke stvari koje nisu bile tema današnje diskusije. I pored truda da spremite taj govor od juče, trebalo je da se uključite danas u raspravu i da čujete kako smo bili sve vreme usmereni na to da pomognemo i ministru i njegovim saradnicima i svim ljudima koji su dugo radili na ovim poslovima. Vaše nastojanje da se navodno borite za prosvetne radnike…
Molim vas, bez ličnog obraćanja. Znam da ste kao poslanik spremni da napravite takvu diskusiju da se lično ne obraćate narodnom poslaniku.
Kada prethodni govornik uzme da štiti prosvetne radnike u situaciji kada je godinu i po dana ćutao u ovoj Skupštini, kada su istim tim prosvetnim radnicima umanjivane plate, kada su penzionerima umanjivane penzije, kada smo došli u situaciju da danas pričamo upravo na takav način kako da stručni ljudi koji su zaposleni u školama sada sprovedu ovaj zakon, kako da oni koji imaju platu 35.000 i koji rade u osnovnom obrazovanju sada kroz dopunski rad dođu do nekih prihoda, prethodni govornik koji je ćutao na to godinu i po dana sada pokušava da predstavi ovaj sistem, odnosno režim koji je bio ranije kao nešto što je bila šteta za Srbiju. Ako je ćutao godinu i po dana za sve probleme koje su prosvetni radnici imali, trebao je i večeras da ćuti bar o tome.
Vreme.
Naš pokušaj i predlozi koje smo imali su bili usmereni upravo u tom pravcu kako da stručne ljude, kvalifikovane ljude iz ove oblasti uključimo u sve projekte i procese. Hvala vam.
Pravo na repliku, narodni poslanik Marko Atlagić. Izvolite.
Ne mogu da verujem, poštovani građani Srbije i poštovani narodni poslanici, da je prethodni govornik ovo izrekao. Da li sam govorio ovo na Narodnoj skupštini, neka uđe u otvoreni parlament, 93 puta? Bilo je među 20 narodnih poslanika. Da li sam govorio o prosveti, neka uđe na sajt Odbora za prosvetu i nauku, tehnološki razvoj, pa će imati pravu sliku. Njegova briga za prosvetne radnike je suviše cinična. Oni ovu poruku vrlo dobro razumeju, oni će to i reći na sledećim izborima. Jednostavno, ne mogu da verujem da se u ovoj Narodnoj skupštini narodni poslanici služe neistinama. Da li sam govorio i obraćao se, to će građani prosuditi. Građani vrlo dobro znaju koliko se ko puta obratio. Dakle, još jedanput podvlačim, ne mogu da verujem da narodni poslanik, da ovo iz njegovih usta izlazi, a građani su vrlo dobro videli kako se ko postavljao. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Matić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, neću biti dug i mislim da ću oko ovog zakona govoriti sa jedne druge strane ono što nije rečeno ili je vrlo malo rečeno. Prvo, sport je kao deo fizičke kulture naša svakodnevnica i gotovo da se mi svi svakodnevno bavimo sportom. Sport je i deo opšte kulture, a ono što možda sportista nauči, to je da se dostojanstveno ponaša i kada dobija i kada gubi. Mislim da život svakog čoveka dovodi u neke teške trenutke, kada sportista jednostavno lakše podnosi te trenutke, jer ga je to sport naučio da dostojanstveno i gubi. Zakon mnogo toga dovodi u red, ali sigurno ne može sve i ne može sve oblasti. Pored saveza, granskih saveza itd, možda ovde nije bilo mesto za ovaj savet koji ću reći, a to je sudijski savez ili sudijska organizacija. Jednostavno, sport ne može bez sudija, bez tih delioca pravde, pogotovo ako oni to rade na jedan visoki i vrhunski način. Čisto možda jedan vaš komentar, ministre, ukoliko imate vremena i hoćete. Sledeće, pored svih podela u sportu koja su ovde data u Nacrtu zakona ili sutra u zakonu je i jedna podela koja jednostavno živi na terenu, a to je školski i omladinski sport i seniorski sport. Jednostavno, to je neka vrsta podele gde jednostavno sport funkcioniše na taj način, a čini mi se da lokalne samouprave treba više da obrate pažnje u finansiranju školskog i omladinskog sporta, dok seniorski sport lakše nađe sponzore i načina da se finansira. Najteži deo sporta je sprečavanje negativnosti u sportu, a te negativnosti najviše se ogledaju u nameštanju utakmica ili rezultata. Kada se nameštaju utakmice i rezultati, to je nešto najgore što se može desiti u sportu i tu su svi uključeni, od aktera, sudija, rukovodstava, saveza itd. i to bi moralo i trebalo da se suzbije u korenu jer onda sport jednostavno gubi smisao. Ono što je jako bitno, to je rad nastavnika, stručnih radnika, vaspitača, trenera, jer su oni ključni ljudi koji praktično stvaraju sportiste i kreiraju buduću ličnost. Vrlo često se kaže da je dobar čovek bio sportista. Mislim da je to ustaljeno i da to ima svoje opravdanje, a to u velikoj meri doprinose praktično stručni radnici koji rade u sportu. Rukovođenje sportom, počev od državnog nivoa, od ministra pa nadalje, sigurno da treba da budu vrhunski naši sportisti jer jednostavno oni najbolje razumeju tu materiju i sigurno se najbolje snalaze u svemu tome. Oni koji nisu možda u dovoljnoj meri pomenuti, a za mene su heroji, heroji sporta, to su mladi sportisti, amateri i amaterski sportski radnici, jer iz tog dela ima najveća masovnost, iz toga proizilaze najtalentovaniji sportisti, izrastaju u vrhunske sportiste, reprezentativce itd, tako da jednostavno, oni su neko koji jednostavno zaslužuju jednu punu pažnju. Ne bih više. Ja ću glasati u okviru svoje poslaničke grupe za ovaj zakon i nadam se da će zakon vrlo brzo naići na primenu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vučeta Tošković. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, obraćam se sad ministru kratko. Mislim da biste vi prihvatili sve ove primedbe koje su poslanici bivšeg režima dali na ovaj Predlog zakona, samo pod jednim uslovom, da nikad nisu bili na vlasti, jer su imali 12 godina da nešto urade, dakle, ostali su neki recidivi njihove prošlosti. Sada prelazim na ovo što sam pripremio. Znamo da u manjim slučajevima u našem sportu vlada, blago rečeno, nerad, nedisciplina koje se manifestuju finansijama, pa preko korupcije, do čiste organizacije sportskog kluba. U tom neradu najviše stradaju sportisti tih klubova. Prethodi Zakon sportu donet je 2011. godine, a bilo je izmena i dopuna zakona koje kako vidimo nisu dale dobre rezultate, zato je potrebno da se donese novi zakon gde bi se zadržali pojedini članovi važećeg Zakona o sportu Republike Srbije koji su ipak dali neke rezultate. Dakle, prema Pravilniku o sportskim granama, u Republici Srbiji postojesportske grane, gde ima 101 sportska grana od posebnog značaja, a gde na početku 2015. godine postoji oko 13.000 organizacija u oblasti sporta Republike Srbije, dok 12.321 su u statusu udruženja, društva ili saveza u oblasti sporta, i to sa preko 11.000 sportskih organizacija i sa preko 250.000 registrovanih sportova. Od ukupnog broja sportista za 2014. godinu, u statusu vrhovnih sportova bilo je 11.017 sportista, a od toga 739 u olimpijskim sportovima, dok 368 nisu u olimpijskim sportovima. Navodim ovu suvoparnu statistiku o našem sportu da građani vide stanje u sportu Republike Srbije, a možda i da zaključe sami koliko se izdvaja iz budžeta Republike Srbije, a da za to mora da ima dobra kontrola tih sredstava, da se spreče mnoge nezakonitosti na štetu budžeta Republike Srbije, a ponajviše samih sportista. Zato je potrebno da se donese novi zakon o sportu Republike Srbije. Izuzetno je važno da se donese ovaj Predlog zakona da bi se unapredio sistem sporta u Republici Srbiji, kako bi se omogućilo da se što više građana uključi da se bave sportom. Iz ste masovnosti isplivavaju najbolji i tako se podstiču vrhunski sportovi. Prema nekim istraživanjima, za 2013. godinu u Republici Srbiji je gojazan svaki peti odrastao stanovnik ili 18,6%, a svaki treći stanovnik konzumira cigarete ili 33,6%, a zamislite, 40% svakog dana ili povremeno konzumira alkohol, dok 46,5% stanovništva ima povećan pritisak. Eto zašto da se građani bave sportom. Time podstiču radnu sposobnost i nisu povremeno na teret ostalih građana, kao što su bolovanja razna. Ovim Predlogom zakona trasiramo put ka Evropskoj uniji. Time podstičemo mere kako bi se obezbedilo da svaki građanin ima priliku da se bavi sportom i na taj način dobijamo vrhunske uslove za talentovane mlade ljude, kao i hendikepirane, invalide da iskažu svoje sportske sposobnosti. Ovim Predlogom zakona ne dozvoljava se bilo kakva diskriminacija prema stanovništvu. Planiraju se sportski objekti opšteg značaja, kao i u školskim objektima, čime bi se promovisalo aktivno bavljenje sportom svih populacija građana Republike Srbije i što je mnogo važnije, podstiče se bavljenje sportom na radnom mestu. Ima ona narodna koja kaže: „U zdravom telu zdravlje i duh“, a duh je suštinska vrednost sporta. Karakterišu ga: etika, fer-plej, poštenje, zdravlje, velika dostignuća, karakter, obrazovanje, timski rad, posvećenost, poštovanje, pravila i zakona, poštovanje sebe i drugih, zajednica i solidarnost. Eto, to ovaj Predlog zakona promoviše, kao i svi drugi zakoni koje je donela ova Narodna skupština u zadnje dve godine iz seta reformskih zakona, za koje je predsednik Vlade gospodin Aleksandar Vučić rekao da će sprovesti reforme u Srbiji kako bi se Srbija našla u redu razvijenih zemalja sveta. Ja, kao i SNS glasaćemo za ovaj Predlog zakona. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Babić. Izvolite.
Gospodine ministre, gospođo i gospodo iz Ministarstva omladine i sporta, gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, ne postoji pojedinac u našoj državi, ne postoji pojedinac u našem društvu koji na direktan ili indirektan način nije vezan za sport – da li kao sadašnji aktivan sportista, da li kao bivši sportista, da li kao navijač, da li kao roditelj deteta koje se bavi sportom. Uglavnom, mislim da je svaki naš građanin po različitim osnovama vezan za sport i sportske aktivnosti. To, uostalom, pokazuje današnja lista govornika koja je, rekao bih, kao nikada do sada tako dugačka, jer je veliki broj narodnih poslanika govorio o Zakonu o sportu, ali govorio i šta znači sport i sportske aktivnosti za naše društvo i za našu decu, i za sadašnjost i za prošlost i za budućnost naše države. Ali, ono što je takođe obojilo današnji dan kao retko kada u Narodnoj skupštini, to je fer-plej, fer-plej koji postoji u sportu, ali i fer-plej u Narodnoj skupštini, jer su svi govornici, iz svog ugla, govorili na jedan veoma dostojanstven i kvalitetan način o Predlogu zakona o sportu. Mi smo mala zemlja, ali smo zemlja velikih šampiona. Mi smo zemlja Divca, ali smo i zemlja drugih sportskih divova kao što je to Đoković, Sale Đorđević, Piksi Stojković, Peđa Stojaković, Šoštar, zemlja Igora Milanovića, Šapića, Udovičića, zemlja Pižona i Duleta Savića, zemlja još jednog diva Bobija Marjanovića, zemlja braće Peruničić, braće Grbić, zemlja Igora Gočanina, zemlja Jasne Šekarić, Ane Ivanović, Jelene Janković, zemlja Španovićeve i zemlja jednog diva koji, nažalost, od pre nekoliko meseci nije više sa nama a zaslužuje svoje mesto u toj plejadi sportskih divova naše države, a to je Dejan Brđović. Malo je vremena, a to je svih pet časova, koliko je opredeljeno vremena za sve poslaničke grupe, da nabrajam sve one ljude koji su u sadašnjem, ali i u prošlom vremenu opredelili sport u našoj državi i podigli ugled naše države. Biti šampion je čast, i ne samo stvar trenutka, već i mogućnost da prezentuješ svoju zemlju, da učestvuješ u različitim sportskim aktivnostima, različitim disciplinama, braneći boje Republike Srbije, nastupajući i želeći da ne samo tim zlatnim, srebrnim ili bronzanim odličjem okitiš, da se okiti sam sportista, već i mogućnost da se na različitim svetskim meridijanima čuje himna Republike Srbije. Zbog toga sam svim tim ljudima, i sadašnjim i bivšim šampionima, ali i onim budućim šampionima veoma zahvalan, jer na taj način od jedne male zemlje zaista mislim da prave i da sa pravom možemo da nosimo ime zemlje sportskih divova. Ovakvi šampioni zaslužuju, i ovakva tema, a to je tema sporta zaslužuje jedan ozbiljan pristup. Taj ozbiljan pristup, gospodine Udovičiću, mislim da ste i pokazali. Zato što ste prilikom pisanja i stvaranja, prvo Nacrta zakona o sportu, organizovali niz javnih slušanja u mnogim opštinama i gradovima Republike Srbije. Zato što ste saslušali sve one ljude, one vredne i marljive ljude, velike entuzijaste, na čijem entuzijazmu, na čijoj energiji funkcionišu mnogi klubovi i mnogi sportski savezi u Republici Srbiji. Imali ste dovoljno i energije i vremena i želje da kao bivši sportista saslušate svakog od vaših kolega, da sve one dobre predloge implementirate i stavite ih da budu deo Nacrta, a onda i Predloga zakona. Ono što bih takođe istakao je energija koju ste pokazali, poštovanje koje ste pokazali prema Narodnoj skupštini Republike Srbije zato što ste i u neformalnim razgovorima sa svim poslaničkim grupama, bilo da su poslaničke grupe iz opozicije, bilo iz vlasti, obavili te dodatne konsultacije sa Narodnom skupštinom pre nego što je i sam Nacrt zakona, odnosno Predlog zakona došao na red u Narodnu skupštinu Republike Srbije. Ozbiljan pristup prema sportu i prema svim ljudima koji se bave sportom u Republici Srbiji pokazuje i Vlada Republike Srbije zato što, čini mi se, kao nikada ne postoji dug prema šampionima, prema osvajačima odličja na raznim sportskim takmičenjima, da oni ljudi koji osvoje medalje, a iza tih medalja stoje dani i dani, godine odricanja, godine prolivenog znoja, treninga, godine na kraju krajeva i prolivenih suza, zaslužuju pažnju, zaslužuju poštovanje od Vlade Republike Srbije. Što Vlada Aleksandra Vučića i pokazuje na način što se sve one obaveze nastale osvajanjem medalja, da se te obaveze sportistima, reprezentativcima na vreme isplaćuju. Neko će reći - možda nije puno, možda te premije nisu velike. Ali, ja verujem da sređivanjem stanja u javnim finansijama, stanjem budžeta Republike Srbije, da će te premije u budućnosti biti i veće, ali i da će se ta disciplina i to poštovanje koje se pokazuje prema šampionima i nadalje biti onako kako i pokazuje Vlada u kojoj i vi participirate i jedan značajan član ste. Ovo je olimpijska godina. Godina kada će se Srbija, verujem, kao nikada do sada radovati rezultatima koji će naši sportisti postići. Radujem me činjenica da naša delegacija u Brazilu je veća nego ikada do sada, da će biti još brojnija, jer verujem i navijam i za naše košarkaše i za sve one druge koji nisu još uvek overili svoju vizu za Olimpijske igre, ali verujem u tim Aleksandra Đorđevića i verujem da će u Beogradskoj Areni nošena publikom, nošena energijom svih nas, da će overiti vizu, ali i biti jedan od najozbiljnijih konkurenata za najsjajnije olimpijsko odličje. Verujem da ćemo naše olimpijce ispratiti u dobrom duhu. Verujem da ćemo ih ispratiti iz kraljice srpskog turizma, iz moje rodne Vrnjačke Banje u jednoj karnevalskoj atmosferi, da naše reprezentativce, naše olimpijce, onako pripremljene za karnevalsku atmosferu iz karnevalske banjske atmosfere pošaljemo u Brazil kako bi na adekvatan načinkao i do sada mogli da reprezentuju našu državu i kako bi mogli da se nadamo jednom dvocifrenom broju, broju odličja. To ja kao običan građanin, kao navijač, a verujem da takvu želju delim i sa vama gospodine Udovičiću, ali sa ostalim narodnim poslanicima. Ono što bih izdvojio u ovom predlogu zakona, mislim da je život iznad svega, da je život najvredniji. Nažalost, često iz medija saznajemo da na različitim sportskim dešavanjima, na treningu, na svim meridijanima u svim državama, nažalost tako nešto se dešavalo i u Republici Srbiji da zbog preopterećenja ili zbog nekih drugih stvari ljudi koji se bave sportom da često se dešavaju te ružne stvari, da neko premine na sportskom terenu. Ono što ste predvideli ovim zakonom, to je obavezan i besplatan medicinski pregled koji ima određene rokove kada se obavlja. To je rešenje koje će doprineti da se takve stvari, ako ne skrozukinu onda bar da se svedu na najmanju moguću meru. Kada se tako nešto desi, kada tako nešto vidimo u bilo kojoj zemlji i na bilo kakvom terenu, onda je to jedina stvar koja može da pomrači sva ona obeležja i sve one medalje koje se osvoje. Zbog toga je dobro što je ovaj zakon predvideo i na tako ozbiljan i temeljan način se odnosi prvenstveno prema ljudskom životu i prema svim onim ljudima koji se bave sportom. Naravno, da mi jesmo zemlja šampiona i zemlja divova, ali ukoliko u toj zemlji šampiona, zemlji divova nema dovoljan broj sportskih terena, dovoljan broj sportske infrastrukture gde će mladi ljudi se opredeliti i trenirati prema svom afinitetu određene sportove onda je sve to džabe. Podržavam ono što radi Ministarstvo sporta, a to je jedna vrsta decentralizacije da je moguće baviti se sportom na kvalitetan način, na dobrim terenima, ne samo u Beogradu, već i u mnogim drugim opštinama i gradovima u Republici Srbiji. Mislim da sve ono što je uradila Vlada Republike Srbije i odluka gospodina Aleksandra Vučića da se pored nacionalnog fudbalskog centra u Pazovi izgradi nacionalni vaterpolo centar u Vrnjačkoj Banji, jedna dobra odluka. Odluka koja je utemeljena u samoj decentralizaciji i u pristupu, ali i u mogućnosti da se mladi iz unutrašnjosti na jedna kvalitetan način, da imaju jednu dobru infrastrukturu i da se na kvalitetan način bave sportom. Veliki je iznos ulaganja, ali mislim da će naš najtrofejniji sport u Vrnjačkoj Banji dobiti svoju dobru kuću, kuću iz koje će i ubuduće polaziti u one pohode osvajanja najsvetlijih i najboljih odličja. Naravno da to nije sve. Nije sve zato što takođe u Vrnjačkoj Banji uz saglasnost Odbojkaškog nacionalnog saveza, takođe u Vrnjačkoj Banji se gradi nacionalni odbojkaški centar, da je Vlada Republike Srbije se opredelila za tu investiciju od 200 miliona dinara, da Vrnjačka Banja daje svoj prostor i komunalno uređenje, a da će ostatak same investicije pokriti sam Odbojkaški savez. Mislim da je to dobar put da svaki od saveza dobije svoj dom, dobije svoju kuću gde će moći da se obavljaju i dobri treninzi i smeštaj i edukacija i sportski pregledi i teretana i sve ono što uz sam sport ide. Zbog toga Vlada koja je predlagač ovog zakona i vi gospodine ministre koji ste direktno ovlašćeni i direktno uključeni u pisanje ovog zakona o Zakonu o sportu, zaslužujete i punu pažnju i podršku i pohvalu i to ćete i zbog ovih reči koje sam vam ja uputio, ali i zbog svega onoga što su narodni poslanici, narodni poslanici iz SNS danas izgovorili, dobićete punu podršku poslaničke grupe SNS. Samo nastavite, vi ste šampion bili dok ste bavili aktivno sportom. Siguran sam da takav duh i vi i gospodin Peruničić i ostali, ostale koleginice i kolege iz Ministarstva sporta, da ste takav duh, šampionski duh i uneli u ovo ministarstvo i samo napred.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Branimir Rančić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima iz ministarstva, poštovani narodni poslanici, poštovani građani Niša i Gadžinog Hana, pored čestitki Novaku Đokoviću i zlatnim vaterpolistima, ja bih čestitao i našim rukometašima na borbenosti koju su pokazali na Evropskom prvenstvu. Ukoliko želite gospodine Peruničiću dobre rezultate u rukometu, pozivam vas da kvalifikacionu utakmicu sa Mađarima odigrate u hali „Čair“ u Nišu i rezultati neće izostati. Pred nama je danas dugo očekivani, vrlo obiman i jasno definisan Predlog zakona o sportu. Kao čovek koji se u mladosti amaterski bavio sportom, daje mi za pravo da o ovom Predlogu zakona govorim u raspravi koja se vodi u načelu, jer apsolutno razumem draž bavljenja sportom i probleme koji su vezani za tu oblast. Kao što znamo, Zakon o sportu je donet 2011. godine, a menjan je, tačnije određene odredbe ovog zakona prestale su da važe usled donošenja Zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za privredne registre u decembru 2011. godine. Analiza primena Zakona o sportu u protekle četiri godine i problemima sa kojima se susreću u radu državni organi i organizacije u oblasti sporta, pokazala je da je taj zakon odgovarao očekivanjima, ali da je za dalje unapređenje stanja u sportu u Republici Srbiji potrebno doneti novi Zakon o sportu, što danas i činimo, zbog čega sam ja danas izuzetno srećan. Ono što izdvaja ovaj Predlog zakona o sportu je to da je u uvodnim napomenama data jasna definicija o sportu, kao i definicija i objašnjenje pojedinih termina, odnosno izraza, koji figurišu u sportu, tako da zakon biva razumljiv i jasan kada se čita. Razlozi za donošenje novog Zakona o sportu su mnogobrojni, pa je potrebno vreme da bi se svaki razlog posebno apsolvirao, ali ću ja pomenuti po meni vrlo važna dva razloga. Prvi, razlozi koji proističu iz neregulisanosti pojedinih važnih pitanja za funkcionisanje sistema sporta u Republici Srbiji, kao u Zakonu o sportu tako i u opštim zakonima za pojedine oblasti. Drugo, razlozi koji proističu iz potrebe da se svim građanima, posebno deci, mladim ženama i osobama sa invaliditetom omogući permanentno bavljenje sportom, uz podršku onim sportistima koji postižu i vrhunske rezultate. Kada se razmatraju razlozi za donošenje novog Zakona o sportu, njegova rešenja, treba imati u vidu da je Vlada nakon šire javne rasprave u 2014. godini usvojila Strategiju razvoja sporta u Republici Srbiji za period od 2014. do 2018. godine, a ja ću biti tako slobodan za period od 2014. do 2020. godine. Ta Strategija definiše četiri osnovna prioriteta, na osnovu kojih se definiše ili treba definisati i plan razvoja sporta na nivou lokalne samouprave. Prvo, unapređivanje školskog i univerzitetskog sporta. Drugo, obezbeđivanje uslova za povećanje bavljenja sportom u svim segmentima stanovništva, posebno dece, mladih žena, osoba sa invaliditetom i starih. Treće, obezbeđivanje uslova za razvoj vrhunskog sporta i profesionalnog sporta. Četvrto, vrlo bitno, razvoj sportske infrastrukture. Osnovna načela kojima se Predlog zakona o sportu zasniva su mnogobrojna, a ja ću pomenuti samo neka. Prvo, to je načelo slobodnog bavljenja sportom. Drugo, načelo zaštite zdravlja sportista i sportskih stručnjaka. Treće, načelo stručnosti. Četvrto načelo, načelo uvažavanja sporta kao nezaobilaznog faktora zdravlja građana. Vodeći uzrok smrti u Republici Srbiji su masovne, hronične, nezarazne bolesti, više od 85%, tako da na strukturu mortaliteta, na bolesti srca i krvnih sudova otpada 56%, pa je medicinski aksiom – čovek je star onoliko koliko su mu stari krvni sudovi, a ne koliko ima godina. Tek na drugom mestu se nalaze maligna obolenja sa 19%. Tokom poslednje decenije značajni porast beleži i dijabetes, znači da fizička neaktivnost predstavlja vrlo važan značajni faktor rizika kada je reč o masovnim hroničnim nezaraznim oboljenjima. Ove činjenice potvrđuje i istraživanje Instituta za javno zdravlje „Batut“ iz 2013. godine. U Republici Srbiji je gojazan svaki peti odrastao stanovnik. Svaki treći stanovnik konzumira cigarete, a 40% alkohol. Zato je sport eliksir zdravlja, a da ne govorimo o uticaju sporta na duševno zdravlje i mentalnu higijenu, što je moja i profesionalna orijentacija kao neuropsihijatra. Neko je pomenuo i činjenicu da je u zdravom telu zdrav duh. Na kraju, da kažem, da istaknem da je bitna karakteristika ovog Predloga zakona o sportu to da su iz njega izostavljene odredbe o privatizaciji društvenog i državnog kapitala, odnosno imovina sadržana u važećem Zakonu o sportu i da je propisano da će se to pitanje urediti posebnim zakonom. Problem nije tako jednostavan i njegovo rešenje mora biti urađeno posebnim zakonom, jer u protivnom ako bi to pitanje bilo sadržano u Zakonu o sportu, plašim se da bi zbog obimnosti materije ovaj zakon bio insuficijentan u pojedinim oblastima. U danu za glasanje sa zadovoljstvom ću glasati za ovaj zakon. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Branka Janković. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Vlado Babić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, cenjeni gospodine ministre sa saradnicima, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, građani Srbije, danas je pred nama zakon o sportu. Osnovni zadatak države je da uredi i obezbedi sistem sporta u kom bi svi njeni građani imali slobodan pristup, gde god da žive i bez obzira na njihovu telesnu sposobnost. Na nivou lokalne zajednice i društva u celini sport može značajno doprineti promociji zdravlja i prevenciji hroničnih bolesti, razvoju obrazovanja dece i mladih, rodnoj ravnopravnosti i osnaživanju žena, kao i o inkluziji i blagostanju osoba sa invaliditetom. Ustavom je definisano i da Republika Srbija uređuje i obezbeđuje sistem oblasti sporta, u vidu Zakona o sportu koji je donesen 2011. godine i Nacionalnom strategijom o razvoju sporta za period od 2014. do 2018. godine, kao i mnogobrojnim podzakonskim aktima. Kroz zakon i podzakonska akta jasno se definišu prava, kao i obaveze subjekata u oblasti sporta, definiše se i opšti interes sporta od republičkog do lokalnog nivoa i do detalja su razjašnjena prava i obaveze sportista i sportskih stručnjaka, sa posebnim osvrtom na kategorizaciju, stipendiranje i dodelu nacionalnih priznanja. Svim ovim definiše se i zdravstvena zaštita sportista, sprečava se nasilje i nedolično ponašanje na sportskim priredbama, određuje se i način školovanja i stručnog osposobljavanja trenera, radi stručnog rada i dobijanja licence za rad. U Somboru, mestu odakle ja dolazim, trenutno ima 147 trenera, od kojih su 111 sa licencom nacionalnog granskog saveza. U razvoju Sombora sport je uvek zauzimao posebno mesto, a takav status zaslužuje na osnovu ostvarenih sportskih rezultata, zatim, po masovnosti, kao jednom uređenom, a mogu reći izgrađenom sistemu organizovanosti i posvećenosti jednom planskom načinu uređenja ove oblasti. Zato se i nametnula potreba da se donese program razvoja sporta u Somboru i utvrde dugoročni pravci razvoja sporta u celini. Vizija programa i razvoja sporta u Somboru je unapređenje kvaliteta života građana, naše lokalne samouprave kroz bavljenje sportom kao ključnim elementom za psihofizički i socijalni razvoj ličnosti, tako da svaki pojedinac ima mogućnost da se bavi sportom i razvije svoju ličnost i unapređuje svoje fizičke sposobnosti, održava dobro zdravlje, kao i da svrsishodno koristi svoje slobodno vreme. Definisane su četiri prioritetne oblasti. To je, pre svega, razvoj sporta dece i omladine, uključujući i školski sport, zatim, bavljenje sportom građana kroz razvoj i unapređenje sportske rekreacije sa sloganom „sport za sve“, razvoj i unapređenje vrhunskog sporta i razvoj i unapređenje sportske infrastrukture. Sport u Somboru ima dugotrajnu tradiciju, a organizovanu formu dobio je u drugoj polovini 19. veka, i to 1867. godine osnivanjem šahovskog kluba, zatim, 1872. osnivanjem kluba mačevalaca i 1872. godine osnivanjem najstarijeg atletskog kluba u bivšoj Jugoslaviji, to je atletski klub „Maraton“, koji je održao do današnjeg dana, koji ostvaruje odlične rezultate, čiji sam ja predsednik unazad šest godina i sa ponosom mogu da kažem da atletski klub „Maraton“ sada ima tri reprezentativca u juniorskoj konkurenciji. Važno je, takođe, napomenuti da je Sombor među prvima u Vojvodini i bivšoj Jugoslaviji imao sportsku halu koja je izgrađena 1970. godine, kao i zatvoreni plivački bazen 1980. godine, a sportsko-rekreativni centar Sokolski dom formiran je davne 1927. godine. Institucionalni mehanizmi koji postoje u gradu Somboru, a zaduženi su za održavanje sistema sporta su pre svega Sportski savez grada Sombora, Gradsko veće za omladinu i sport, Odeljenje društvene delatnosti, Komisija za raspodelu sredstava u oblasti sporta itd. Svi ovi mehanizmi imaju zadatak da iniciraju i učestvuju u izradi lokalnih strateških dokumenata, učestvuju u pisanju lokalnih akcionih planova vezanih za razvoj sporta i da prate njihovo ostvarivanje. Finansiranje iz budžeta građana usklađeno je sa zakonskim propisima, koje reguliše, normalno, ovu oblast, a raspodele se vrše na osnovu konkursa sa unapred utvrđenim kriterijumima i merilima. Godine 2015. iz budžeta grada Sombora je izdvojeno 130 miliona dinara, a to je 5% od ukupne svote u budžetu. Zato Sombor i lokalnu samoupravu svrstavaju među vodeće u Srbiji. Raspodela sredstava se vrši prema kriterijumima za sufinansiranje u sportu, tako da je 2015. godine dodeljeno 16 stipendija, pet pionirskih, tri juniorske, dve kadetskih i pet seniorskih. Atletski klub „Maraton“, koji ja vodim, dobio je jednu stipendiju. Još par reči bih rekao samo o školskom sportu. Osnove školskog sporta predstavlja fizičko vaspitanje i ono predstavlja nezaobilaznu kariku u promociji aktivnog načina života. Školski sport treba da bude baza za omasovljavanje i razvoj sporta u gradu, da bude spona između škola, klubova i sportskih udruženja radi unapređivanja javnog zdravlja. Tokom prošle godine 14% dece je učestvovalo u sportskim takmičenjima. Osnovni problem u Somboru je što imamo jednog sportskog lekara i on fizički ne može da stigne da pregleda svu decu, pa profesori odustaju i ne izvode decu na takmičenja. Tokom 2014. i 2015. godine pregledano je oko 2900 sportista. Sledeći nedostatak je nedostatak školskih sala kako u nekim osnovnim, tako i u srednjim školama. Jednu salu ima gimnazija, koja je rečeno neuslovna, ali se časovi fizičkog vaspitanja ipak izvode i srednja tehnička škola, koja ima salu, ali je totalno neuslovna i dobila je rešenje o zabrani izvođenja nastave u njoj. Znači, u Somboru 10 škola uopšte nema salu u kojoj bi se izvodilo fizičko vaspitanje. Što se tiče rekreacije, u principu treba je podsticati i to podsticati sve vidove sportske rekreacije, a ona mora biti pre svega redovna, pod vođstvom stručnih lica, u odgovarajućim sportskim objektima i uz obaveznu lekarsku kontrolu. Bavljenje rekreativnim sportom je skupo, pošto je komercijalizacija prisutna i sada i u radu sa decom. Znači, sport je faktički opterećen finansijsko-ekonomskim problemima, što zahteva veće izdavanje ličnih finansijskih sredstava, naročito roditeljima, u smislu nabavke opreme, plaćanja termina sale, trenera, članarine itd. Zbog toga se često dešava da deca moraju odustati od bavljenja sportom. Dok je sport invalidnih lica praktično u povoju, naime, postoje besplatne rekreacije u vodi za lica sa motoričkim invaliditetom, ali taj vid rekreacije koristi samo osam invalida. Naša lokalna samouprava ima i besplatne sportske programe. To je besplatna škola sporta „Skočko“ i „Sportić“. U ovaj program je prošle godine uključeno 350 dece, koji su prošli ovaj projekat i stekli su osnove fizičke kulture, nenametljivo i kroz igru tri puta nedeljno u prepodnevnim časovima. Istakao bih još besplatnu rekreaciju za žene, koja je startovala kao pilot projekat 2010. godine, da bi 2014. godine u šest seoskih mesnih zajednica i tri grupe u gradu bilo 400 polaznika, da bi 2015. godine bilo 450 polaznika. Na kraju, grad Sombor je doneo plan razvoja sporta u vidu opštih i posebnih ciljeva. Od opštih ciljeva za unapređenje, to je pre svega unapređenje školskog i univerzitetskog sporta. U vrtićima treba obezbediti uslove da se organizuje školica sporta sa kvalitetnim i visokoobrazovanim kadrom, zapošljavanjem profesora fizičkog vaspitanja, povećati broj sportskih lekara u sportskim dispanzerima, što je stvar i za ministra zdravstva. Od posebnih ciljeva, spomenuo bih samo da je to bilo povećanje broja sportskih sekcija u okviru školskog i predškolskog sporta. Potrebno je napraviti kvalitetne planove korišćenja školskih sala za sportske sekcije, no to nije baš moguće, pošto škole uglavnom udarne termine komercijalizuju, a sekcijama šta ostane. U danu za glasanje SNS će podržati ovaj zakon. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milorad Cvetanović. Preostalo vreme poslaničke grupe je tri minuta.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre Udovičiću sa saradnicima, državni sekretaru gospodine Peruničiću i gospodine Zekoviću, najpre da vam se zahvalim i uputim sve čestitke za izvanrednu organizaciju Evropskog prvenstva u vaterpolu u „Kombank areni“ januara meseca ove godine. Značenje reči „sport“ danas u svetu podrazumeva zadovoljstvo, ugodnost, razonodu, odmor, telesno vežbanje, takmičenje, trčanje, ali krajem 20. veka sport postaje ponajviše biznis koji nemilosrdno guta sve pred sobom i melje sve što mu se nađe na putu, na putu profita, ne praštajući nikome i gotovo uvek bez druge šanse za one koji to nisu na vreme shvatili. Teoretičari sporta ističu da suštinu sporta čini prilika da se čovek ispoljava kroz kretanje u različitim oblicima telesnih vežbi i takmičenje ljudi. Donošenje novog zakona o sportu u istinu je bila neminovnost i velika potreba. Ovim Predlogom zakona će se regulisati mnogi nerazjašnjeni ciljevi u okviru globalne strategije u sportu, daće uputstva mnogim sportskim organizacijama na koji način treba da usklade svoje statute sa zakonskom regulativom u sportu i na koji način će uspeti kroz pravni okvir da na najbolji mogući način usklade plan i program svog razvoja sa razvojem sporta u lokalnoj samoupravi i Republici Srbiji uopšte. Ono na šta posebno moramo da obratimo pažnju u sprovođenju ovog zakona su upravo oni najmlađi koji su ili bi trebalo da budu uključeni u školski i univerzitetski sport. Svedoci smo prvenstveno pojačanog prisustva devijacija kičmenog stuba, kao što su kifoza, lordoza i skolioza. U doba svetske tehnološke revolucije, kada upravo mladi daleko više pažnje posvećuju i naročito vremena računarima nego bavljenju fizičkom kulturom uopšte. Prisustvo đaka na časovima fizičke kulture je u stalnom padu, kao i za van školsko sportsko angažovanje u određeni sportskim sekcijama. Smatram da takav pristup, između ostalog, proizilazi i kroz nedovoljnu posvećenost u ideološkom smislu i osmišljavanju novih programa i van nastavnih aktivnosti. Takođe, jedan od velikih uzroka je i nedovoljno dobra sportska infrastruktura koja veoma često demotiviše one od kojih očekujemo vrhunske rezultate. Infrastrukturni razvoj u sportu je osnova za dalji napredak i uopšte za motivisanost talentovane dece da se opredele za bavljenje jednim određenim sportom. Moram da kažem da opredeljenje Vlade Republike Srbije za izgradnju super modernog nacionalnog fudbalskog stadiona je upravo put i način kakva bi trebala da budu stremljenja države uopšte, ako želimo da nam deca budu zdrava i fizički i mentalno. Ako se podsetimo kako i na koji način smo iznedrili tolike evropske i svetske prvake, vladare na ATP listama, olimpijske i paraolimpijske veličine, moramo priznati da razlozi najpre leže u srpskoj genetskoj predispoziciji i talentu, kao i na stručno edukovanim trenerima, uglavnom entuzijastima…
Vreme, kolega Cvetanoviću.
… jer kako ih drugačije nazvati, kad su proizvevši nebrojeno mnogo vrhunskih sportista čiji su prihodi basnoslovni, oni ostali u svojim skromnim životnim uslovima, često zaboravljeni i od samih učenika, a i od sportskih organizacija. Nepojmljivo je da oni, mislim na inostrane sportske stručnjake i igrače koje smo mi edukovali od samog početka i elementarnih stvari i bili im kao sportska nacija uzor, sada dolaze i drže nam časove obuke iz iste te grane, iz iste te grane sporta, kao što i njihovi igrači dolaze da pojačaju naše klubove. Negde smo zastali, izgleda dosta toga i propustili. Kako to da niko do sada nije uspeo da pokrene univerzitetsku ligu u fudbalu ili košarci…
Zahvaljujem, gospodine Cvetanoviću. Ne može više, 45 sekundi sam produžio. Vreme poslaničke grupe je potrošeno. Pošto na listama poslaničkih grupa nema više prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničke grupe ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč ima ministar Vanja Udovičić. Izvolite.
Na kraju, želim da se zahvalim na konstruktivnom dijalogu, iznetim mišljenjima i podršci. Svakako ćemo sutra detaljnije raspraviti o pojedinostima i svim iznetim predlozima i iskreno se nadamo jednoj konstruktivnoj raspravi. Hvala vam svima i radujem se sutrašnjem zasedanju.
Zahvaljujem. Zaključujem načelni pretres o Predlogu zakona. Sa radom nastavljamo sutra u 10,00 časova.