Poštovani dame i gospodo narodni poslanici, otvaram sednicu Sedamnaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Jedanaestom sazivu. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 100 narodnih poslanika. Podsećam vas da je članom 49. Zakona o Narodnoj skupštini predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine prilikom svakog odlučivanja postoji ako je na sednici prisutna većina od ukupnog broja svih narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da su u sali prisutna 129 narodna poslanika, odnosno da je prisuta većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Snežana Petrović, Ivan Bauer, Jasmina Karanac i Žarko Obradović. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici uz saziv sednice Sedamnaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Jedanaestom sazivu, koja je sazvana na zahtev 156 narodnih poslanika, saglasno članu 106. stav 3. Ustava Republike Srbije, članu 48. stavu 3. Zakona o Narodnoj skupštini i članu 249. Poslovnika Narodne skupštine dostavljen je zahtev za održavanje vanrednih zasedanja Narodne skupštine sa određenim dnevnim redom sadržanim u tom zahtevu. Za sednicu Sedamnaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Jedanaestom sazivu određen je sledeći dnevni red: Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Paragvaj o ukidanju viza za nosioce diplomatskih, zvaničnih i službenih pasoša; Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Mjanmarske Unije ukidanju viza na diplomatske i službene pasoše; Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Surinama o oslobađanju obaveza pribavljanja viza za nosioce običnih, diplomatskih, službenih i zvaničnih specijalnih pasoša; Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Dominikanske Republike o ukidanju viza za nosioce diplomatskih i službenih pasoša. Narodni poslanik prof. dr Vladimir Marinković po članu 92. stav 2. člana 170, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine predložio je da se obavi zajednički jedinstveni pretres o Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Paragvaj o ukidanju viza za nosioce diplomatskih, zvaničnih i službenih pasoša; Predloga zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Mjanmarske Unije o ukidanju viza za diplomatske i službene pasoše; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Surinama o oslobađanju od obaveza pribavljanja viza za nosioce običnih, diplomatskih, službenih i zvaničnih specijalnih pasoša; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Dominikanske Republike o ukidanju viza za nosioce diplomatskih i službenih pasoša. Da li narodni poslanik prof. dr Vladimir Marinković želi reč? (Ne) Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – 130, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo – šest narodnih poslanika, od ukupno 136. Konstatujem da je Narodna skupština, većinom glasova prihvatila ovaj predlog. D n e v n i r e d: 1. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Paragvaj o ukidanju viza za nosioce diplomatskih, zvaničnih i službenih pasoša, koji je podnela Vlada; 2. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Mjanmarske Unije o ukidanju viza na diplomatske i službene pasoše, koji je podnela Vlada; 3. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Surinama o oslobađanju obaveza pribavljanja viza za nosioce običnih, diplomatskih, službenih i zvaničnih specijalnih pasoša, koji je podnela Vlada; 4. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Dominikanske Republike o ukidanju viza za nosioce diplomatskih i službenih pasoša, koji je podnela Vlada. Prelazimo po rad po utvrđenom dnevnom redu. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da su sednici pozvani da prisustvuju. Ivica Dačić prvi potpredsednik Vlade i ministar spoljnih poslova, Ambasador Aca Jovanović vršilac dužnosti pomoćnika ministra spoljnih poslova, Božidar Jovanović načelnik odeljenja za viznu politiku u Ministarstvu spoljnih poslova. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka od 1. do 4. dnevnog reda, a pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno brojem narodnih poslanika članova te poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 170. stav 1, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o: Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Paragvaj o ukidanju viza za nosioce diplomatskih, zvaničnih i službenih pasoša; Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Mijamarske Unije ukidanju viza na diplomatske i službene pasoše; Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Surinamu o oslobađanju obaveza pribavljanja viza za nosioce običnih, diplomatskih, službenih i zvaničnih specijalnih pasoša; Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Dominikanske Republike o ukidanju viza za nosioce diplomatskih i službenih pasoša. Da li predstavnik predlagača Ivica Dačić, prvi potpredsednik Vlade i ministar spoljnih poslova želi reč? (Da) Reč ima Ivica Dačić. Izvolite.
Uvaženi potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, sa velikim zadovoljstvom, naravno, prisustvujem zasedanju Narodne skupštine na čijem je dnevnom redu nekoliko predloga zakona o potvrđivanju Sporazuma iz nadležnosti ministarstva koje ja vodim, vizni režim Republike Srbije je kao i vizni režimi drugih država sveta, jedna promenljiva materija, živa materija koja se često menja prema potrebama usklađivanja odnosa sa drugim državama, a uvek je u skladu sa državnim i nacionalnim interesima naše zemlje i naših građana. Naša politika je politika otvorenosti prema svetu i potrebe da sa što više država imamo bezvizni režim kako bi se omogućilo kretanje ljudi, dobara i usluga, razvijali politički odnosi i unapređivala sveukupna saradnja. Prema aktuelnim podacima državljani Republike Srbije nosioci običnih pasoša mogu da ulaze i borave bez vize u 71 državi. To su sve evropske države osim Velike Britanije i Irske; Rusija, Kina, Brazil, Japan, Republika Koreja itd. Državljani Republike Srbije nosioci diplomatskih i službenih pasoša mogu bez vize da uđu i borave u 93 države. Kao što vam je verovatno poznato, u prethodnom periodu zaključili smo veći broj sporazuma o relaksaciji viznog režima sa državama širom sveta a prema portalu „Pasport indeks“ srpski pasoš je na globalnom nivou na 28. mestu u svetu. Kad gledamo to rangiranje, to se odnosi pre svega na to u koliko zemalja možete da idete bez vize. Mi se iskreno nadamo da će ove brojke nastaviti da rastu. Sa druge strane, državljani 92 države, nosioci običnih pasoša mogu da uđu i borave bez vize u Republici Srbiji. Podsećamo da je vizni režim Republike Srbije prema trećim zemljama u najvećoj meri usklađen sa Belom šengen listom. Postoje odstupanja budući da Republika Srbija vodeći se svojim interesima ima bezvizni režim za državljane Ruske Federacije, Belorusije, Kazahstana, Kine, Katara, Turske, Kube, Tunisa, Indije, Indonezije itd. Potpuna usklađenost propisa iz oblasti vizne politike Republike Srbije sa propisima EU uslediće do našeg prijema u punopravnom članstvu u EU, u skladu sa planiranom dinamikom, a najkasnije do šest meseci pre pristupanja Republike Srbije EU. To govorim zbog toga što često iz Brisela imamo primedbe na to zašto smo ukinuli vize za pojedine zemlje, ali kao što sam rekao, svaka država ima svoje državne i nacionalne interese i ukoliko bezvizni režim naše zemlje sa tim zemljama ne ugrožava neke druge principe, kao što je pitanje ilegalnih migracija, azilanata itd, mi nemamo razloga da preispitujemo ovu našu politiku dok ne dođemo blizu, kao što sam rekao, do šest meseci pre ulaska u EU, kada moramo da potpuno uskladimo naš sistem sa Belom listom EU. Inače, tačno je da smo mi ukinuli vize za neke zemlje koje se ne nalaze na Beloj listi EU, ali je isto tako tačno da nekim zemljama koje su na Beloj listi EU mi nismo ukinuli vize. Ovde ću otvoreno reći, naravno, ukidanje viza je i znak prijateljstva prema određenim zemljama. Potpisivanje Sporazuma o slobodnoj trgovini i ukidanju viza na najbolji mogući način pokazuje međusobno poštovanje i prijateljske odnose između naših zemalja. Inače pun vizni režim na snazi je sa većinom država Afrike, Bliskog Istoka, istočne i jugoistočne Azije, što je u skladu kao što sam rekao sa Belom šengen listom. Od 1. januara do 3. septembra ove godine podneto je 11.843 zahteva za vize za ulazak na teritoriju Republike Srbije, na sve putne isprave, od čega je izdato 7.158 viza. Državljanima Kine najviše, 2.784, Egipta 480, Indije 421, Libana 385 itd. Na današnjoj sednici razmotrićemo nekoliko sporazuma, tu je Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Paragvaj o ukidanju viza za nosioce diplomatskih, zvaničnih i službenih pasoša. Taj sporazum sam ja potpisao u Asunsionu 25. marta ove godine. Paragvaj je zemlja koja nije priznala Kosovo, nama prijateljska zemlja, ali sa tim zemljama moramo da uspostavljamo što bliže odnose. Paragvaj je pod uticajem SAD glasao za prijem Kosova u Interpol. Zato sam bio u poseti Paragvaju i nadam se da ove godine, siguran sam da to ove godine neće biti slučaj, ali hoću da kažem da bez obzira na to što neke zemlje nisu priznale Kosovo, mi moramo da sa tim zemljama ostvarujemo kontakte jer je prethodni neki sastanak zemalja bio ko zna kada. Tako da, ovo je jedan od načina da uspostavljamo što bliže odnose i mi želimo da sa njima imamo, ovi sporazumi su inače tipskog karaktera, za njihovo sprovođenje nisu potrebna neka sredstva u budžetu i da budemo i tu precizni u ovom periodu do kraja avgusta izdate su samo dve vize na obične pasoše za državljane Paragvaja koji su dolazili u Srbiju. Drugi sporazum je Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Miomarske unije o ukidanju viza na diplomatske i službene pasoše. Taj sporazum sam takođe ja potpisao u Nejpjidou, to je novi glavni grad. Mjanmar je nekadašnja Burma, sa kojom je Jugoslavija, bivša, imala veoma dobre i bliske odnose. To je prijateljska zemlja, kao što sam rekao, koja nas u potpunosti podržava i stupanjem na snagu ovog sporazuma stvoriće se uslovi za dalji razvoj bilateralnih odnosa. Između naše dve zemlje na snazi je pun vizni režim za sve vrste pasoša i izdato je ove godine devet viza za državljane Mjanmara, od kojih osam na obične pasoše i jedan na diplomatski pasoš. Mjanmar, takođe, nije priznao Kosovo. Treći Sporazum je sa Surinamom o oslobađanju od obaveze pribavljanja viza za nosioce običnih, diplomatskih, službenih i zvaničnih, odnosno specijalnih pasoša. Sporazum sam takođe ja potpisao u Paramaribu 10. februara prošle godine. Moram da kažem da je Surinam prva zemlja koja je povukla priznanje Kosova, koje su oni učinili u jednom periodu nestabilnosti u njihovoj zemlji. Mi smo im zbog toga, naravno, veoma zahvalni. Zato imajući u vidu da su bili veoma aktivni, na konferenciji Interpola su veoma vatreno i žustro zastupali stav Srbije i naravno glasali protiv prijema Kosova u Interpolu. Inače, u osam meseci ove godine, za osam meseci nije izdata ni jedna viza. To znači da nije bilo interesovanja za putovanje. Mislim, da ne misle ljudi da će sada biti nekih migracija velikih. To je više jedan prijateljski stav naših zemalja, nego što će se to desiti da sada veliki broj građana će putovati u našu zemlju i obrnuto. Četvrti Sporazum je Sporazum o ukidanju viza za nosioce diplomatskih i službenih pasoša sa Dominikanskom Republikom. Taj sporazum sam potpisao 10. decembra prošle godine u Santa Domingu i ove godine je bilo šest viza na obične pasoše. Dominikanska Republika je priznala Kosovo, ali su na sednici Interpola, posle svih naših tih razgovora i svega onoga što smo radili sa njima, glasali protiv prijema Kosova, iako su priznali Kosovo. Ima još zemalja koje su glasanje protiv prijema Kosova, a priznale su Kosovo, kao što je npr. Gvineja, Malezija itd. U svakom slučaju, treba da radimo na tome i mi ćemo nastaviti. Kada već govorimo o toj temi, vi znate da je 15 zemalja povuklo priznanje Kosova ili suspendovalo ili zamrzlo ili ne znam ni ja kako da definišem ili pojasnilo svoj stav o tome, pošto neke zemlje se vode na njihovom spisku da su priznale Kosovo, a oni sami kažu da to nisu uradili. Znači, 15 zemalja je povuklo ili suspendovalo priznanje, dve zemlje imaju status zamrznutog priznanja, kao što je Egipat i Peru. Peru je priznao Kosovo pre ne znam koliko godina, ali već od 2005. godine, od UNESKO-a, oni ne glasaju za Kosovo nigde. Sada, da li će oni formalno da donesu odluku o povlačenju ili ne, za nas je bitno da u ovom trenutku i te dve zemlje imaju, kako oni sami kažu, egipatski ministar je ovde na našoj televiziji rekao da Egipat ima taj status zamrznutog priznanja. Inače, Egipat je priznao Kosovo i veliko je pitanje da li je u stvari priznao Kosovo, zato što je Mursi kao predsednik na kraju mandata, nekoliko dana pre svrgavanja, naložio Vladi da priznaju Kosovo, ministar to nije hteo da uradi, a onda je portparol Vlade izašao i rekao da je Egipat priznao Kosovo. Ne postoje neki pismeni ili pisani dokumenti o svemu tome. Egipat ne glasa za Kosovo. Rezultat toga je i činjenica da nam to omogućava da Kosovo ne može da prođe kada je reč o članstvu u nekim međunarodnim organizacijama tako lako kao što je to moglo da se desi pre nekoliko godina. Želim da podsetim da je do 2012. godine od 2008. godine 87 zemalja priznalo Kosovo za te četiri godine. Za vreme, hajde da računamo u ovom periodu, od 2014. godine do danas, sedam zemalja je priznalo Kosovo, 15 zemalja je povuklo priznanje. Tako da, mi ćemo nastaviti, bez obzira što se vrše veliki pritisci na našu zemlju da mi to ne radimo. Mi možemo samo da prihvatimo da svi suspenduju neke akcije na tome, a ne da zemlje Kvinte i samo Kosovo lobira za priznavanje Kosova ili za učlanjenje Kosova u međunarodne organizacije, da mi prestanemo. Često nam zameraju da mi koristimo ovo ukidanje viza da, eto, kako oni kažu podmitimo na taj politički način neke zemlje da povuku priznanje. Možete da zamislite koliko je čvrsta ta odluka da neko prizna Kosovo kad može da je poništi zbog toga što nekome ukinete vize. Kada pogledate tzv. vladu Kosova i ministarstvo spoljnih poslova, oni su ukinuli vize za mnogo više zemalja nego što je to Srbija uradila. Tako da su to apsolutno neopravdane kritike koje mi dobijamo i da je to uslovno vezano jedno sa drugim. To nije vezano jedno sa drugim, ali naravno, sa prijateljskim zemljama treba da se ide na ukidanje viza. Mi razgovaramo i sa drugim zemljama. Završena je unutrašnja procedura naše strane za stupanje na snagu sporazuma o ukidanju viza za diplomatske i službene pasoše za Irak. Čeka se odgovor Iraka. Takođe, potpisivanje sporazuma o ukidanju viza na diplomatske diplomatske pasoše je spremno i za Južnoafričku Republiku i Bangladeš. Takođe, pored toga, postoji i mogućnost da Vlada svojim jednostranim odlukama ukine vize za pojedine zemlje, kao što oni nama to rade. Mi ćemo nastaviti sa ovom praksom i nadam se da ćemo iz godine u godinu imati sve više zemalja u koje će naši građani moći da putuju bez viza. Hvala vam na pažnji. Pozivam vas da glasate za predloge ovih zakona, zato što su interesu građana, pre svega. Hvala.
Zahvaljujem. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević.
Zahvaljujem. Poštovano predsedništvo, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SPS, naravno, podržaće sva četiri sporazuma, jer najpre je reč o dve države koje, kao što ste rekli, ministre, u uvodnom izlaganju, nikada nisu donele odluku o priznanju jednostrano proglašene nezavisnosti Kosova i Metohije. Reč je o državi Surinam, koja je najpre 2009. godine, čini mi se, donela odluku, a potom povukla odluku o priznanju nezavisnosti KiM i reč je o Dominikanskoj Republici, koja jeste donela odluku o priznanju nezavisnosti KiM, samoproklamovane države Kosovo, ali nakon vaše posete 2018. godine, razgovora koje ste vodili, kako su oni tada definisali istorijske posete, oni su država koja je glasala protiv ulaska samoproklamovane države Kosovo u međunarodnu organizaciju Interpol. To su suštinski razlozi zbog kojih će SPS podržati sva četiri sporazuma. Gospodine Dačiću, mi smatramo da su spoljnopolitički prioriteti Srbije, a to želimo da čujemo i od vas, naravno, u ovoj raspravi, naime, mi smatramo da su spoljnopolitički prioriteti Srbije u ovom trenutku najpre nastavak jedne odlučne, kontinuirane i principijelne borbe za odbranu nacionalnih i državnih interesa, zatim, nastavak pregovaračkog procesa sa EU u cilju punopravnog članstva Srbije u EU, zatim, vojna neutralnost, ali i jačanje odnosa sa tradicionalno prijateljski orijentisanim državama. Tu, pre svega, kada govorimo o jačanju, ne mislim samo na bilateralne, već i na sveukupne, svestrane odnose, odnosno ekonomske i trgovinske odnose. Tačno je da je strateško opredeljenje Srbije i jedan od ključnih spoljnopolitičkih ciljeva Srbije članstvo u EU, ali je tačno i da Srbija, takođe kao jedan od ključnih spoljnopolitičkih ciljeva ima, kao što sam rekao, i jačanje prijateljstva sa tradicionalno orijentisanim državama. Dakle, EU da, ali uz poštovanje teritorijalnog integriteta i suvereniteta. U tome se mi kao poslanički klub razlikujemo od onih kojih danas, nažalost, nema u sali, jer pre nekoliko dana, gospodine Dačiću, imali smo prilike da razgovaramo sa predsednikom Odbora za spoljnu politiku Evropskog parlamenta, gospodinom Mekalisterom. Za razliku od opozicije, koja se sve vreme trudila, kada gospodin Mekalister kaže da je Srbija konstruktivan partner EU, stiče se utisak od strane opozicije da se opozicija sve vreme trudila da predstavi da Srbija nije konstruktivan partner, a ima i onih opozicionih poslaničkih grupa koji kažu – mi smo za EU bez ikakvog ali. Opšte je poznat stav Srbije o nepromenljivosti i nepovredivosti teritorijalnog integriteta i suvereniteta Srbije. Na to nas obavezuje i Ustav Republike Srbije, ali na to nas obavezuje i Povelja UN, na to nas obavezuje i Rezolucija Saveta bezbednosti UN 1244 Saveta bezbednosti UN. Sa državama koje poštuju teritorijalni integritet i suverenitet Srbije mi smatramo da treba jačati ne samo bilateralne, već kao što sam rekao, i ekonomske i trgovinske odnose. Sa ovakvim državama treba graditi istinske prijateljske i bratske odnose, treba graditi odnose poverenja, poštovanja, podržavanja, ali i sveukupne i svestrane saradnje. Te države, znate, kroz takav odnos pre svega manifestuju sebe kao čuvare i graditelje jednog pravednijeg međunarodnog poretka, zasnovanog na međunarodnom pravu, uz poštovanje svih onih opštih principa, načela i ciljeva koji su sadržani u Povelji UN. Dozvolite da kažem da se i, vi me ispravite ako grešim, ali da se i Republika Srbija u cilju očuvanju međunarodnog mira, stabilnosti i bezbednosti, a uz poštovanje međunarodnog prava, zalaže za opšte principe i načela ravnopravne saradnje na međunarodnoj sceni, bez uvođenja sankcija kao sredstava prinude. Danas je veoma teško braniti Srbiju. Danas je veoma teško braniti interese Srbije i to mogu samo iskreni, hrabri i odlučni borci za odbranu nacionalnih i državnih interesa, kakav ste vi kao ministar spoljnih poslova, predsednik Srbije i, naravno, celokupna Vlada Republike Srbije. Ali, valjda je obaveza svih nas, obaveza svih narodnih poslanika, svih nas koji smo dobili legitimitet i poverenje građana, jer, parlament je glas naroda, valjda je obaveza svih nas da štitimo interese Republike Srbije, da štitimo nacionalne i državne interese Republike Srbije? I da, naravno da nije lak period pred nama. Pred nama je veoma težak period po pitanju Kosova i Metohije, ali, bez obzira koliko je taj put težak i bez obzira koliko se taj put nama i, na neki način, emotivno ne sviđao, mi taj put svakako moramo da nastavimo. Nažalost, kao što sam maločas rekao, postoji jedan deo političkih partija iz redova opozicije koji smatraju da je jednostrano proglašena nezavisnost KiM nepovratan proces. Postoji jedan deo političkih partija, takođe iz redova opozicije, za koje je jednostrano proglašena nezavisnost Kosova prihvatljiva. Ali, opet, gledajte, sa druge strane imate albanske ekstremiste koji ma koliko se politički razlikovali, ma koliko se navodno politički sukobljavali, imaju potpuno identičan stav po jednom pitanju, a to je po pitanju nezavisnosti Kosova. Zato kada govorimo o ovoj temi, pa makar to bilo i kroz ove sporazume, moramo da imamo pre svega jedan odgovoran i ozbiljan odnos prema ovom pitanju. Jer, znate, pitanje Kosova i Metohije za nas nije dnevno-politička tema, nije tema na kojoj se ubiraju jeftini politički poeni. Pitanje KiM je pitanje budućnosti Srbije, i ne samo pitanje budućnosti Srbije, već pitanje budućnosti svakog građanina Srbije. I nema tu više skrivanja iza političkih parola. Nije dovoljno da kažete - Kosovo je Srbija i da smatrate da ste rešili problem. Sa druge strane, ne možete da zabijate glavu u pesak. Jer, ako zabijete glavu u pesak i pustite da vreme prolazi, vreme će prolaziti i ovo pitanje će postajati sve teže. I ključna stvar - nemamo to pravo da ovo pitanje ostavljamo da reše generacije koje dolaze. Ne očekujem ja da će rezultate svega onoga što ste postigli vi, kao ministar spoljnih poslova, što je postigao predsednik Republike Srbije, Vlada Republike Srbije, pozdraviti, ni Boško Obradović, ni Dragan Đilas, ni Vuk Jeremić, ali očekujem da će tu hrabrost i odlučnost znati da cene pre svega generacije koje dolaze. Gospodine Dačiću, malo čas sam rekao da je važno da imamo odgovoran i ozbiljan odnos prema ovom pitanju, jer to od nas očekuju pre svega građani Srbije. I zato je važno, kada govorimo, ponavljam, pa makar i kroz ove sporazume, o ovoj temi, da pokušamo da izgradimo što širi konsenzus svih relevantnih političkih stranaka. Gospodine Dačiću, maločas ste rekli - zapadne zemlje insistiraju i vrše pritisak da prestanete sa diplomatskim aktivnostima, da prestanete sa, kako oni kažu, lobiranjem. Na drugoj strani albanski separatisti takođe insistiraju na tome, jer, navodno, to ih iritira, jer, navodno, to je nešto što sputava i koči dijalog, a kada oni lobiraju da države, neke od ovih država, prihvate njihovu jednostrano proglašenu nezavisnost onda je to sasvim i potpuno u redu i onda nema reakcije. Međutim, ne zabrinjavaju mene zapadne zemlje, njihovi mentori, ne zabrinjavaju mene njihovi separatisti, mene brinu političke partije i političke opcije koje dolaze ovde iz Srbije i koje su dobile legitimitet i poverenje građana Srbije. Izvinite, svi smo legitimitet i poverenje dobili da bi branili, ponavljam, interese Srbije, valjda je to naša osnovna obaveza. Nažalost, gospodine Dačiću, naročito nakon poslednje sednice Saveta bezbednosti UN, čini mi se da kreće jedna lavina napada na vas od strane pojedinih opozicionih političkih opcija, i to od onih opozicionih političkih opcija koje imaju najmanje prava na to, onih političkih opcija koje su imale svoju priliku, svoju šansu da, onda kada su vodili spoljnu politiku ove države, reše ovo pitanje, pa nisu učinili ništa, jer da je bilo malo više odgovornosti, ne bi bilo toliko propuštenih šansi. Kada nemaju šta da kažu, kažu – pa, da, ministar spoljnih poslova na sednici Saveta bezbednosti UN nije rekao da Srbija neće prihvatiti jednostrano proglašenu nezavisnost Kosova i Metohije. Zamislite pitanje. Možda su takve dileme postojale onda kada su oni vodili spoljnu politiku. Ova Vlada Republike Srbije ima jasan put, jasan stav i jasan pravac. Kažu – nije etički i nije u skladu sa međunarodnim pravom vaša diplomatska aktivnost, i to što radite da određeni broj zemalja i najveći mogući broj zemalja povuče odluku o jednostrano proglašenoj nezavisnosti Kosova i Metohije. Nije etički i nije u skladu sa međunarodnim pravom, a bilo je etički to da sve vreme slušamo i EU i Kosovo, pa onda dođe do jednostranog proglašenja nezavisnosti Kosova i Metohije, 90 država istog trenutka, ispravite me ako grešim, mislim da je bilo 90 država, prihvata jednostrano proglašenu nezavisnost Kosova i Metohije i to je u skladu sa međunarodnim pravom. Etički je to što je predsednik Srbije u tom trenutku, kada je proglašena jednostrana nezavisnost Kosova i Metohije, imao važnija posla u Rumuniji, a onaj drugi deo vladajuće koalicije, salonskih političara iz fotelja ovde u Beogradu, onako čvrsto i hrabro branio Srbe na Kosovu kroz saopštenja za javnost. Etički je to i moralno je to što su sve vreme krili granične prelaze. Dajte, gospodine Dačiću, molim vas, očekujem odgovor od vas na ovo pitanje, pošto smo mnogo puta ovde razgovarali sa medijima, ali i u parlamentu oko graničnih prelaza, vi jeste kao premijer Vlade Republike Srbije potpisali odluku i sporazum o graničnim prelazima, ali dozvolite – da li je tačno da su 2011. godine parafirani bili svi sporazumi, a onda se godinu dana ćutalo, zašto se ćutalo? Ćutalo se jer se znalo da će 2012. godine biti parlamentarni izbori i da to može naškoditi rejtingu političke stranke koja je tada vodila Vladu Republike Srbije i koja je tada vodila spoljnu politiku. Naravno da će naredna Vlada, da bi sačuvala i zaštitila svoj kredibilitet i kredibilitet Srbije, nastaviti da preuzima obaveze i odgovornosti i nastaviti da realizuje one obaveze koje je imala prethodna Vlada, Vlada Republike Srbije. Kažu – niste diplomatski postupili nakon, nije u skladu sa diplomatijom način na koji ste odreagovali nakon sednice Saveta bezbednosti UN. Smeta im vaša emotivna reakcija, jer ste iskren i hrabar borac za odbranu nacionalnih i državnih interesa, a ne smetaju im beskrupulozne laži i sve ono što je Fjora Čitaku izgovorila tokom sednice Saveta bezbednosti UN. Sada se ovde postavlja jedno pitanje – da li im zaista smeta vaša reakcija ili im smeta to što ste odreagovali onda kada je Fjora Čitaku bila u društvu predstavnika SAD i Ujedinjenog Kraljevstva? To sve čine oni, govore o vokabularu, čiji je vokabular odavno prevazišao granice neke normalne političke komunikacije i nekih normalnih okvira političkog vokabulara. I kada na kraju nemaju apsolutno ništa da kažu, kada nemaju da ponude nijednu ideju, nijedan predlog, jer oni znaju samo jedno, a to je da su protiv, a nikakve ideje, predloga, rešenja nema, niti ga nude, niti ga imaju, svi ovako okupljeni zajedno, oni po starom onom dobro oprobanom scenariju, ali to više ne prolazi među građanima Srbije, vraćaju se na one političke floskule i politički marketing o nekakvim navodnim aferama. O nečemu što smo slušali milion puta, baš te 2012. godine. Ja ću da vas podsetim, te 2012. godine, vi nerado govorite i ne želite često da govorite o tome, ali te afere navodne koje oni spominju, pa ništa tu nije bilo tajno. Sve je bilo javno. Tajno je bio jedini snimak, koji su oni napravili, a čemu je trebao gospodine Dačiću da posluži taj snimak? Da li da vas i SPS te 2012. godine uceni, da drugačije razmišlja, kada je reč o postizbornim koalicijama i da napravi drugačiju postizbornu koaliciju nakon 2012. godine? Danas nam kažu, ili fer i demokratske izbori, ne razumem šta znači fer i demokratski izbori, pa valjda su fer i demokratski izbori, jer mi nismo menjali izborne procedure. Izborne procedure su oni definisali. Oni su definisali ovo izborno zakonodavstvo, ništa tu nije promenjeno. Ili, kažu revolucija. Pa nismo ih se plašili ni te 2000. godine, a što se tiče ovih navodnih afera, znaju kao koliko smo se uplašili te 2012. godine, pa zar misle da ih se plašimo ove 2019. godine? Na drugoj strani, Priština pored agresije i pritisaka koje svakodnevno vrši na srpski narod koji živi na prostoru KiM sada ima nove političke floskule. Jedna od tih političkih floskula je da su falsifikat note o povlačenju jednostrano proglašene nezavisnosti KiM. Pazite, falsifikat note o povlačenju jednostrano proglašene nezavisnosti KiM. To je klasičan odraz nemoći i potvrda da prosto doživljavaju politički krah na svakom koraku, da polako gube političko tlo i da polako gube politički kompas i mislim da i njihovi mentori, oni čije su oni čedo, shvataju da su odavno prešli nekakve crvene linije, jer crvene linije ipak moraju postojati. Kada kažem da su prešli crvene linije, naravno mislim i na takse koje su uveli, mislim i na zabranu slobode kretanja, mislim i na Rezoluciju kojom su želeli, narod koji su pred proterali, srpski narod koji su proterali sa prostora KiM, 250 hiljada Srba da proglase genocidnim i da Srbiju proglase genocidnom državom. Dakle, teroristi i krvnici bi sada želeli da sude. I naravno, kada govorimo o broju zemalja i o navodno njihovim navodnim, kako oni kažu falsifikatima, činjenice i brojke su neumoljive. Od 2013. godine do 2019. godine 15 država je povuklo odluku o jednostrano proglašenoj nezavisnosti KiM, 2013. godine je povukla jedna država, a u periodu od kada ste vi ministar spoljnih poslova 14 država, stalnih članica Ujedinjenih nacija je povuklo odluku o jednostrano proglašenoj nezavisnosti KiM. Ja sam potpuno ubeđen da će te vi realizovati cilj koji ste postigli, a to je da ta cifra bude ispod 97. Ne takmičimo se mi ovde u ciframa, suština je u tome da konačno stavimo do znanja da stvar nije rešena i da je Srbija deo kompromisa, da je Srbija deo rešenja, i da bez Srbije nema rešenja i da je Srbija neko, konačno ko se nešto pita, a ne samo da gleda kako joj nešto otimaju. A tih 117 zemalja koji su stavljeni na svoju listu, vi ste o tome već govorili. Od tih 117 zemalja, tri zemlje nikada nisu, Nigerija, Urugvaj i Mali nikada nisu priznali jednostrano proglašenu nezavisnost KiM. Dve zemlje kao što ste rekli, Egipat i Peru imaju zamrznut status. Petnaest država je povuklo i moram da kažem da imate našu punu podršku u nastavku vaše diplomatske ofanzive i diplomatske aktivnosti. Srbija je demokratska, nezavisna i slobodna država i vodi samostalnu spoljnu politiku u najboljem interesu svojih građana. Srbija ulaže velike napore i ima miran i konstruktivan pristup da iznađe kompromisno pravično rešenje kroz dijalog, jer smatramo da diplomatija kao sredstvo i dijalog nemaju alternativu, da kroz dijalog dođemo do kompromisnog i pravičnog rešenja koje će biti prihvatljivo za obe strane. Potpuno je jasno, za nastavak dijaloga, za to što nema dijaloga nije odgovorna Srbija, već samoproklamovana država Kosovo koja je uvela takse od 100% na proizvode koji poreklom dolaze iz Srbije. To je osudila i EU i Međunarodna zajednica, ali znate šta gospodine Dačiću, dosta više tih formalnih i deklarativnih osuda, očekujemo i od EU da nešto konačno konkretno uradi. Vrlo je jednostavno, narušen je Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, povucite takse, dajte šansu dijalogu, jer smatramo da je moguće razgovarati, moguće je iznađi kompromis, moguće je razgovarati i sa Albancima, sve dok mi na tome insistiramo i dok nastavimo sa odlučnom borbom u odbrani nacionalnih i državnih interesa. Na samom kraju, pošto mi vreme ističe, samo jedno pitanje za vas. Znate, naš Poslovnik o radu je takav, opet, taj Poslovnik o radu nije donela ova vladajuća koalicija, a najčešće kritike dolaze od onih koji su definisali ove i ovakve procedure Poslovnika o radu, a taj Poslovnik o radu nalaže da svakog poslednjeg četvrtka u mesecu poslanici imaju mogućnost da predstavnicima Vlade Republike Srbije postave pitanje. Negde smo mi, koji imamo veći broj poslanika oštećeni kroz to, jer gotovo nekada ili nikada ne stižemo da postavimo pitanje, ni kolege iz SRS, ni SNS, ali zato ove manjinske partije koje menjaju jedan, drugi, treći poslanički klub, one su uvek prve u postavljanju poslaničkih pitanja. Pitanje koje sam želeo da vam postavim to poslednjeg četvrta, postaviću vam danas, a reč je o tome da ste imali razgovore sa predstavnicima američke administracije, imali ste razgovore sa specijalnim izaslanikom SAD. Evidentno da je tu došlo do promene određen, evidentno je da je tu došlo do određenog pristupa, ne mislim da ćemo mi imati isti stav i to što su svrstali Kosovo i Metohiju kao jedan od spoljno-političkih ciljeva mislim da nam upravo zbog svega toga sledi jedan težak period u narednom vremenskom periodu, u periodu koji je pred vama, ali želim da o svemu tome i o stavu SAD u ovom trenutku čujem vaše mišljenje. Još jednom hvala.
Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi posle 18.00 sati, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese zakone iz dnevnog reda ove sednice. Reč ima narodni poslanik Milorad Mijatović. Izvolite.
Zahvaljujem potpredsedniče. Gospodine ministre spoljnih poslova, odmah na početku da naglasim da će Socijal-demokratska partija glasati za ove sporazume. To čini iz više razloga. Jedan od tih razloga jeste da Srbija mora da bude otvorena zemlja, zemlja u koju će dolaziti građani sveta i zemlja koja će svakog prihvatati kao prijatelja. Pri tome, država Srbija mora da vodi spoljnu politiku koja je uravnotežena, koja je otvorena, ali koja vodi računa o državnim i nacionalnim interesima. Jedan od velikih rezultata koje je ova koalicija postigla, vladajuća koalicija jeste upravo spoljna politika. Spoljna politika je uradila mnogo toga što možda u javnosti nije dovoljno vidljivo. Počeću o nekoliko stvari. Prvo, šta su prioriteti. Prioritet suštinski za državu Srbiju jeste da postane članica EU. Procesi koje smo do sada imali i sve ono što smo radili, rezultovalo je da imamo 17 otvorenih poglavlja i jedno zatvoreno poglavlje. Naravno, voleo bih kao predstavnik Socijal-demokratske partije da imamo mnogo više otvorenih poglavlja i mnogo više zatvorenih poglavlja, ali to zavisi i od nas, ali i od EU. Bez obzira šta mislila EU, država Srbija se mora menjati, mora postati članica EU. Drugim rečima, reformske procese koje smo započeli, izmene zakona, otvaranje puteva, autoputeva, otvaranje granica, naš odnos prema migrantskoj krizi upravo nas kandiduje kao zemlju koja može već sutra biti članica EU, pa čak i mnogo bolja i uređenija je od nekih drugih članica. No, to je političko pitanje i država Srbija mora upravo da nastavi ovaj proces. Naravno, ono što želim da naglasim, jeste da smo ekonomski veoma vezani za EU, 65% našeg izvoza ide u EU, a isto tako i investicije, strane direktne investicije gde smo lideri u regionu dolaze iz EU, donacije takođe. Naravno, ako je naš suštinski prioritet EU, jel Srbija je zemlja koja je u Evropi, mi ne trebamo zapostavljati i ostale zemlje. Pre svega, odmah da kažem, to su velike zemlje od kojih veoma zavisi gde će i kada će se nalaziti Srbija bilo gde i konkretno od ovog našeg najvećeg državnog interesa rešavanje pitanja Kosova. To ne možemo uraditi bez obzira koliko god mi želeli bez dijaloga, ali i bez pomoći onih velikih. Moramo da znamo da je Srbija mala zemlja, ako smo mala zemlja ne mora da znači da nemamo svoje dostojanstvo, svoje nacionalne interese svoje državne interese. Kad govorim o saradnji sa velikima, a mislim da tu imamo rezultate, otvaraju se stvari i sa SAD i sam sam bio prisutan kada ste bili u poseti SAD gde ste razgovarali sa visokim zvaničnicima SAD, neću da naglašavam Kineze i Kina, njihova pomoć, njihove investicije, posete i razgovori koje imamo s njima, naravno, neizostavna je tu i Rusija i sve druge zemlje koje su, što se nas tiče, veoma bitne i veoma važne i za rešavanje našeg značajnog i najvažnijeg državnog problema, a to je pitanje rešavanja Kosova. No, isto tako, meni je veoma drago što ste posećivali mnoge zemlje u Južnoj Americi, u Africi i Aziji. Zašto? Mi imamo veliko nasleđe od bivše Jugoslavije, to je pokret nesvrstanih. Ko malo više putuje po svetu, a ja sam jedan od onih koji putuje veoma mnogo, kad odem u takve zemlje svi govore o politici nesvrstanih i želja da se sarađuje sa Srbijom. Srbija koja je, odnosno bivša Jugoslavija, pa Srbija koja je ostavila značajan utisak u tim zemljama ne samo u političkom pogledu, već u ekonomskom pogledu, u vojnom pogledu i prosto i nešto što smo ranije imali, a to je da se njihovi studenti školuju kod nas, budite uvereni da takvi rezultati i te kako u Africi, a bio sam u nekoliko zemalja i znam kako oni reaguju i kako žele sa nama da sarađuju. No, svet se menja, svet se veoma brzo menja, a Srbija se takođe menja, što je jasno i vidljivo. Nekad ne treba zaboraviti neke zemlje koje su vrlo bitne, koje su vrlo uticajne mislim i na Iran, mislim i na Irak, mislim na Indoneziju, dakle, one zemlje koje su naklonjene, Indija, koje su naklonjene Srbiji i čiji su interesi da s nama imaju veoma, veoma važnu i značajnu saradnju. Ja bih se u svom izlaganju takođe osvrnuo na jedan vrlo značajan segment diplomatije. To je parlamentarna diplomatija, možda je često zapostavljena, a veoma je važno da svi parlamentarci kada su u delegacijama u Evropi i van Evrope zastupaju interese zemlje. Ja vam moram reći da se tu mogu učiniti veliki proboji, značajni proboji, pa i samo najveće priznanje koje smo dobili u okviru parlamentarne diplomatije jeste 141. zasedanje Interparlamentarne unije koje će sredinom oktobra biti održano u Beogradu. To je veliko priznanje i ovom parlamentu i našoj delegaciji u Interparlamentarnoj uniji, jer je delegacija činila sve da zemlje sveta ubedi šta je Srbija i kakva je Srbija. Mi moramo znati da EU ima 28 zemalja, a u svetu je 193 zemlje koje su nezavisne. Naš uticaj jeste u tome da zaista, kod tih zemalja, objašnjavamo šta je to bitno u Srbiji, koji su problemi i da svi na svoj način obaveštavamo šta je to učinjeno kada je deo naše zemlje odvojen i nastala tzv. nezavisna država Kosovo. Većina tih zemalja čak i ne zna našu situaciju, ali kada im objašnjavate, kada sa njima sedite i razgovarate, budite uvereni da vrlo brzo shvataju i zato ja cenim vaš doprinos, ali i doprinos i drugih, oko ukidanja priznanja tzv. države Kosovo. To moramo činiti iz prostog razloga, mnogi su to formalno učinili, a i interesi mnogih lobija u svetu i nekih zemalja koje prosto male i siromašne zemlje ucenjuju da priznaju nezavisnu državu Kosovo. To smo i sami videli na mnogo skupova, kako u UN, tako i šire. Govoreći uopšte o spoljnoj politici države Srbije, ja moram reći da su tu postignuti značajni rezultati, to je potrebno istaći i ova vladajuća koalicija je učinila taj proboj mnogo više nego što su to činili drugi, samo se oslanjajući na neke velike ili neke uticajne krugove i lobije u svetskoj politici. Država Srbija je to činila prema svima otvoreno, jasno, konstruktivno, sa željom da objasnimo našu poziciju i šta su naši državni i nacionalni interesi. Da se zna, i građani Srbije moraju znati, da vodimo spoljnu politiku isključivo u interesu države Srbije. To je osnovna vodilja naše spoljne politike. Zahvaljujem se i naglašavam na kraju da će Socijaldemokratska partija glasati za ove sporazume koje ste predložili. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Reč ima narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Hvala, gospodine Arsiću. Dame i gospodo narodni poslanici, danas kada imamo ispred nas sve ove sporazume sa ovim državama u Narodnoj skupštini, mislim da je to dobra prilika da se razgovara o spoljnopolitičkoj orijentaciji Srbije. Dakle, već 19 godina traje tzv. proces evrointegracija, pa smo još od vlasti Zorana Đinđića pa sve do danas, imali to neko gađanje terminima kada bi mogao da se desi taj famozan ulazak Srbije u EU. Pa su neki ministri još tada demagoški nastupali da će da podignu rampu na Horgošu, da će naše zdravstvo prvo da uđe u EU, pa naše kompanije itd, šta smo tu sve imali. Ali, videli smo da je to u stvari jedan proces beskonačnosti, u kojem se svakog časa postavljaju sve drugačiji uslovi za pristup. Prvo je bilo, hajde da izručimo sve optužene Srbe u Haški tribunal i posle toga će nam vrata EU biti otvorena. Onda kada smo i to videli, vlasti u Srbiji su do 2011. godine izručili sve koji su bili na poternicama, na taj način se istorijski ponizili, a posebno je nezamislivo da jedna vlast je bila u stanju čak i bivšeg predsednika Republike da izruči, a onda smo videli da nema ništa ne od učlanjenja, nego od otvaranja pregovora. Onda je bilo, hajde da počne dijalog, nakon što je EU već stajala iza proglašenja nezavisnosti Kosova, hajde da se otvori dijalog između Beograda i Prištine, pa će nam to obezbediti datum za početak pregovora. U međuvremenu, potpisan je Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju gde je bivši ministar Božidar Đelić na televiziji pokazivao penkalo kojim je to potpisao i rekao, slavodobitno – ovo penkalo je uvelo Srbiju u EU. Onda smo videli da nema ništa od članstva, tj. nastavka pregovora, dok se ne uspostavi na formalan način dijalog između Srbije i tzv. Kosova. Potpisan je u međuvremenu i Briselski sporazum iz kojeg Srbija, vidimo sad posle šest godina, nije imala neke koristi. Zajednica srpskih opština je trebala da bude, kako je to Aleksandar Vučić govorio, garant opstanka srpskog naroda na Kosovu, pa smo dobijali garancije i vi ste to rekli, koliko me sećanje služi gospodine ministre, kako ROSU ne može na sever Kosova, a čak i kad to nema u Sporazumu, vi ste rekli kako u međunarodnom pravu i usmeni sporazum ima istu takvu težinu, čak i da je to napisano na salveti, pa smo videli da je Srbija i vlast u Srbiji da su prevareni i više puta smo bili svedoci divljanja albanskih terorista na severu Kosova, upadanje u kuće, hapšenje, privođenje, stvaranje atmosfere straha među srpskom zajednicom koja živi na KiM, a da ne govorim o tome kako živi Srbi južno od Ibra, i tu su nas prevarili. I sada posle svega traži se od Srbije da se potpiše tzv. pravno obavezujući sporazum gde je suštinska stvar neblokiranje jednih drugih, tj. Beograd da ne blokira Prištinu i obrnuto, šta god to značilo, u učlanjenju i procesu učlanjenja tih država u međunarodne organizacije, i to nije sada uslov za učlanjenje, nego uslov za nastavak pregovora, tu nas čekaju još mnoge druge stvari. Pre svega, što se tiče pitanja Kosova, mi smo videli, i naravno zaslužujete sve pohvale za to, da je jedan određeni broj zemalja povukao priznanje Kosova. Pogotovo, kao što ste rekli ima i onih koji nisu ni znali da su priznali, pa nije se ni znalo kako je do toga došlo, ni gde su te note itd, ali evo, sad smo napravili neki uspeh, dakle, 15 zemalja je povuklo priznanje. Između ostalog postoji jedna velika aktivnost, angažovanje države, da tzv. Kosovo ne postane član Uneska i ne postane član Interpola. Govorilo se ako, dakle, uđe u Kosovo u Unesko, to će onda postati kosovska kulturna baština, govorimo o srednjovekovnim manastirima srpskim na KiM, a ako Kosovo postane član Interpola onda svako ko je učestvovao u gušenju oružane pobune i u ratu protiv terorističke OVK na KiM može da bude optužen na međunarodnoj poternici od strane Kosova. Dakle, svi srpski, policijski i vojni oficiri mogu da se nađu na tim poternicama, kolika je procena bila njih ima oko 7.000. Meni nije jasno da neko ne razume, ukoliko Srbija potpiše pravno obavezujući sporazum sa Kosovom i Kosovu se na taj način omogući, bez protivljenja naših savetnika u Savetu bezbednosti da postane član UN tzv. republika Kosovo će automatski postati član i Uneska i Interplola, a sve ove zemlje koje su povukle priznanje će priznati nezavisnost Kosova. Postoji nešto u Međunarodnom pravu što se zove „kolektivno priznanje“. Dakle, ukoliko bude Kosovo formalno član UN, smatraće se da su sve zemlje pojedinačno priznale nezavisnost Kosova i o tome više neće biti rasprave. Dakle, naš proces evrointegracija, naš proces tzv. dijalog između Beograda i Prištine su u kontradiktornosti sa ovim što radi srpska diplomatija. Šta će nam značiti sva ta aktivnost i povlačenje priznanja ukoliko Kosovo postane član UN. To ne može bez saglasnosti Srbije. Šta će nam značiti ta borba i ti uspesi o sprečavanju članstva Kosova Interpola i Uneska ukoliko Kosovo postane član UN? To neće značiti ništa. Dakle, moramo konačno da se opredelimo ili smo posvećeni članstvu u EU, to treba Vlada da kaže, pa nas onda i ne zanima sudbina KiM, jer znamo da bez formalnog priznavanja nezavisnosti, od toga neće biti ništa, ili smo posvećeni očuvanju Kosova o sastavu Republike Srbije, pa onda srpska diplomatija, tj. anagažovana je po tome da što veći broj zemalja povuče to priznanje, da se osporavaju njihova članstva u međunarodnim organizacijama, vidimo da to može da se uradi, da to može da se uradi uspešno, ali do kada? Postoji još nešto u našoj spoljnoj politici. Dakle, u jednom od poglavalja u pregovorima Srbije i EU mora da se dođe do zajedničke spoljne i bezbednosne politike svih zemalja članica sa EU, a to, pre svega, znači uvođenje sankcija Ruskoj Federaciji, to je trenutno zajednička spoljna politika EU. Dakle, osim svega toga što ćemo morati da napravimo sa Kosovom, moraćemo i da se okrenemo protiv Rusije, da budemo jedna od zemalja u Evropi koji su danas u frontu protiv Rusije. Da li smo mi spremni na takvo nešto, a znamo i već nam je to valjda jasno svima da ne možemo mi da budemo malo u procesu evropskih integracija, a malo da čuvamo teritorijalni integritet i suverenitet Srbije, te dve stvari su u koliziji. Evropska unija kao takva je priznala nezavisnost Kosova bez obzira na to što pet zemalja članova nisu priznale Kosovo, da nije tako, ne bi pregovarali, tj. ne bi imali dijalog o započinjanju pregovora između Kosova i Evropske Unije i ne bi uputili, a isto tako je to bila saglasnost Srbije, misiju EU, koja se zove Euleks, koja je posvećena instaliranju kosovskih institucija, dakle EU formira institucije Kosova. Da li je nama mesto u takvoj EU? Devetnaest godina mi pregovaramo sa EU, i mi smo sad kao Turska, svakom je jasno da Turska neće postati član EU, ja mislim i da treba da bude jasno i da neće postati ni Srbija, pogotovo što postoje velike razlike među ovim ljudima koji dolaze u Beograd, Johanes Han, Dejvid Mekalister, Žan Klod Junker i ostali iz te evropske birokratije koji su ovde hvalili naš napredak u sferi ekonomije, kako smo mi sproveli digitalizaciju, kako je 21. vek u Srbiji i tako dalje. Posle čujemo od nekih ljudi koji su glavni politički autoriteti u Evropi, kao što je predsednik Francuske koji više puta ponovi, a jednom i na plenarnoj sednici evropskog parlamenta da se EU više neće širiti, da EU ne zna ni šta će da uradi sa ovih preostalih 27 članica i da će pre svega EU biti posvećena reformi postojećeg stanja. Dakle, toga nema ni u perspektivi, toga nema ni u 2025. godini, kao što je to Vučić govorio, ukoliko se pravnoobavezujući sporazum potpiše. A mi se pravimo kao da to nije istina i da, verovatno mi znamo bolje nego što znaju to evropski zvaničnici kad ćemo mi postati članovi EU. Ja mislim da je krajnje vreme da se redefiniše ukupna spoljna politika Srbije. Sa druge strane, EU nije ona EU iz Mastrihta iz 1992. godine, EU je danas u procesu dezintegracije. Po prvi put imamo situaciju da jedna zemlja napušta EU. Po prvi put imamo situaciju da više političkih lidera najvećih evropskih zemalja nisu sigurni u budućnost EU. Mi se ponašamo kao da je to i dalje organizacija o kojoj evropske zemlje sanjaju. I u sferi ekonomije danas je najrazvijeniji deo sveta i najbogatiji i najuspešniji i to je nešto što će biti tako i u perspektivi, to je jugoistok Azije, tj. istok Azije. Danas je centar svetskog poslovanja i svetske ekonomije Šangaj, to nije više London. Dakle, imajući sve to u vidu trebalo bi da razmotrimo naše spoljnopolitičke prioritete i da u skladu sa tim zauzmemo stavove, a pre svega poštujući Ustav Srbije i kao najveći prioritet staviti očuvanje Kosova u sastavu Srbije. To je suština. Imali smo izjavu nedavno nekog od evropskih zvaničnika kako će naravno kada Srbija bude bliža EU morati da raskine svoje veze sa Rusijom, a i ovaj nedavno potpisani ugovor, tj. Protokol sa Evroazijskom ekonomskom unijom, kao i Sporazum o slobodnoj trgovini. Dakle, mi sada nešto radimo što je u kontradiktornosti sa tim famoznim procesom evrointegracija. Pa, šta je tu onda prioritet? Šta je tu onda pitanje? Da li mi želimo da razvijamo najbolje moguće odnose sa Rusijom ili želimo u EU? Negde mi nismo iskreni po jednom od tih pitanja. Srpska radikalna stranka se odavano zalaže za prekid evrointegracija, pre svega kada smo, kada je svima bilo valjda u Srbiji jasno da to ne može bez izručivanja Srba Haškom tribunalu, da to ne može bez nezavisnosti Crne Gore, da to ne može bez nezavisnosti Kosova i pitanje čega sve još. Mi treba trezveno i jasno da sagledamo današnje stanje u svetu i u skladu sa tim da odlučimo da li nam je bolje da sarađujemo sa našim tradicionalnim, iskrenim partnerima kao što su Ruska Federacija, Narodna Republika Kina, zemlje BRIKS-a i svi ostali koji sarađuju sa Srbijom bez političkih pritisaka, ili da budemo na putu evropskih integracija gde nema jasne perspektive članstva, niti bilo čega drugog osim priznanja nezavisnosti Kosova a zauzvrat nam se nudi da tzv. „Kosovo“ prizna Srbiju. Dakle, situacija u kojoj Republika Srbija, međunarodno priznata zemlja, članica UN, će dobiti priznanje od tzv. „Kosova“ i to je neki uspeh. To je ono što bi mi dali, tj. što bi mi dobili u odnosu na priznanje Kosova. To je jedan apsurd. Najnovije iz tog dijaloga. S druge strane vidimo i šta misle u EU i SAD o srpskom narodu koji živi na teritoriji Kosova i Metohije. Niko se nije ni milimetar pomerio da se takse koje su se uvele na robu iz centralne Srbije i Bosne i Hercegovine ukinu, koje su direktno uperene protiv srpskog naroda. Govoriti da EU ili SAD nemaju mehanizme da to spreče je neozbiljno. Valjda nam je jasno ko su nam pravi prijatelji. Razvijamo mi odnose sa Ruskom Federacijom, kroz Srbiju će proći i „Turski tok“, imamo sastanke na svim nivoima, a u svemu tome, u tom istorijskom uspehu, dakle, nivoa odnosa, mi nismo spremni da, kao što ste vi rekli gospodine Dačiću i što ja podržavam, što neće ovo mnogo značiti u ovim sporazumima, ukidanje viza itd, ali je to jedan simboličan gest, e isto tako je simbolički gest da se da diplomatski status pripadnicima rusko-srpskog humanitarnog centra u Nišu. Mi smo se čak zalagali i na teritoriji AP Vojvodine, Srpska radikalna stranka je prikupila više od 30.000 potpisa za osnivanje još jednog takvog centra. Hajde da pokažemo da smo mi ruski partneri, da cenimo to što Rusija u Savetu bezbednosti je glasala protiv Rezolucije u kojoj su Srbi označeni kao genocidni narod zbog te laži, tzv. „genocida“ u Srebrenici, koju su isti ti iz EU i političkog Zapada, Velika Britanija, Francuska i SAD podržali. Evo simbolički jedan gest da damo diplomatski status predstavnicima rusko-srpskog humanitarnog centra. Još jedno ima tu pitanje u našoj spoljnoj politici o kojem se malo vodi računa. Svaka postkomunistička zemlja u Evropi je pre svega morala da postane član NATO pakta da bi postala član EU. Primeri kao što su primer Austrije, Švedske ili Finske ne mogu da se odnose na Srbiju, jer te zemlje nisu članovi NATO pakta, ali ti nisu ni bili pod socijalizmom, tj. pod real-socijalizmom. Moraće Srbija, pre svega, da postane član NATO pakta. Da li je na to neko spreman danas u Srbiji? Nema drugog puta. Mislim da je danas i uopšte da je došlo vreme da se ozbiljno razmotre spoljno-politički prioriteti, da se vodi računa, pre svega, o dugoročnim interesima srpskog naroda, o našim istorijskim prijateljima i saveznicima, a ne da se sve radi da bi stigla neka pohvala iz Brisela ili da bi se mi i dalje zavaravali kako ćemo jednog dana postati članovi EU.
Reč ima narodni poslanik Dragan Marković.
Hvala. Predlažem da napravimo jednu pauzu od 10 minuta, nema televizijskog prenosa, nema poslanika u parlamentu. Gospodine predsedavajući, predlažem da napravite pauzu od 10 minuta, pošto košarka se završava a nema…
Kolega Markoviću, nastavite slobodno, ima prenosa.
A nema ni poslanika u sali, pa ne znam kome da se obraćam. Gospodin Dačić, sve ovo što ću ja da pričam, on zna i moji koalicioni partneri. Ako nije problem, mislim, ne uslovljavam, ali vas molim.
Sačekajte samo trenutak da proverimo šta je u vezi prenosa.
Još pet minuta i kraj, odnosno osam minuta, jer stvarno nemam kome da se obratim, osim zapisničari koji će da ubacuju u zapisnik.
Kolega Markoviću, ima odloženog prenosa, tako da se u svakom slučaju obraćate građanima Republike Srbije, a potpuno ste ravnopravnim sa ostalim šefovima poslaničkih grupa koji su govorili po ovoj temi, takođe nisu bili u direktnom prenosu, pa ako želite zatražite reč, ako ne – kada bude bilo prenosa, dobićete reč, a mi ćemo nastaviti sa daljim radom.
Ja sam navikao da govorim ispred mase, pa mi malo neobično, ali nema veze. Gospodine ministre, JS, kao i SPS, podržaće ovaj predlog zakona. Želim na početku da vam kažem i da vam čestitam, i vama predsedniku Republike Aleksandru Vučiću, za sve ono što ste uradili u međunarodnim odnosima kada je u pitanju Srbija. Ne bih govorio samo o povlačenju priznanja 15 država koje su povukle priznanje o nezavisnosti KiM, već bih govorio o drugim rezultatima i onome što je ekonomski interes države Srbije, a to je da poslednjih godina, od kada ste vi ministar inostranih poslova, veliki broj stranih investitora dolazi u Srbiju, da Srbija ima ogromno poverenje i da vi predstavljate Srbiju na pravi način, ono što govorite u Srbiji, to govorite i u belom svetu. Više puta kada odem u neku državu citiraju vas šta ste govorili za vreme dok ste boravili u toj državi ili tim državama i da Srbija nikada nije bila popularnija u međunarodnim odnosima nego poslednjih godina, da ste vi jedan dobar tandem – predsednik Republike Aleksandar Vučić i vi kao ministar inostranih poslova. Za vas postoji jedna definicija, a to je fleksibilnost, rezultat, mudrost i ono što želite vi kažete, a da se niko ne uvredi u međunarodnim odnosima, osim onaj Pacoli, kome ste vi noćna mora. Siguran sam da vas svake noći sanja, jer on ide pre vas da lobira da ne povlače priznanje ove države, a kada vi odete, džabe je on nosio i pare i torbičiće itd, bude onako kako vi predstavite i kako vi zahtevate od te države. Bili smo u Grčkoj pre šest, sedam dana, na zatvaranju kancelarije JS, odnosno kraj sezone, i bilo je preko 5.000 ljudi skoro iz svih gradova iz Srbije. Vaš govor nije bio sa političkim porukama i da vi sada govorite o politici. Vaš govor je bio posvećen jednoj pesmi „Tamo daleko“, a ja sam bio prijatno iznenađen jer su svi prisutni građani pevali tu pesmu „Tamo daleko od mora, tamo je Srbija“ itd. i da se i dan danas prepričava da to jedinstvo, nacionalno, koje se desilo preko granice u Grčkoj, ne pamti se u istoriji da se u Srbiji desilo tako nešto. Ti ljudi koji su bili prisutni tamo nisu članovi ni SPS, ni JS. To su članovi svih partija, iz pozicije i opozicije. Tako da, eto, poslali smo jednu poruku. Šta je još najvažnije? Da ste rekli građanima Srbije - ne idite tamo gde se plašite i gde vas tuku, nego idite tamo gde vas vole. Svi su razumeli šta ta poruka znači. Onda sam čitao, ne znam, jedan od pet miliona onih tviteraša, kaže – e, sada oni pevaju, Srbi, naterao ih Dačić da pevaju. Ali, vi i zahvaljujući vama, kada je bio Makron u Srbiji, poštovane dame i gospodo poslanici, slušajte ovo, Marijane, slušaj, ovo je mnogo bitno za tebe i za poljoprivrednu proizvodnju, znači, Makron je pevao na srpskom „Tamo daleko“. To je budući lider EU. To je umeće. To je umeće i svaka vam čast. Ali, želim da istaknem da ste vi počeli da vraćate zemlje koje su bile veliki prijatelji Jugoslavije i za vreme Tita. Evo, Egipat, npr, Egipat je velika zemlja i Egipat je zamrzao svoje odnose kada je u pitanju priznavanje nezavisnosti KiM. I ja sam bio u Egiptu, u Hurgadi i tamo me je primio gospodin guverner Crvenog mora. Šta sam još uradio? Napravili smo voštanu figuru generala Sisija, sadašnjeg predsednika Egipta. Da podsetim građane Srbije da je general Sisi bio načelnik Generalštaba Egipta kada su izvršili puč, kada je na vlasti u Egiptu bila teroristička organizacija „Muslimanska braća“. Napravili smo velike prijateljske odnose, zahvaljujući, naravno, vama i predsedniku Srbije, ali i moja malenkost je nešto uradila kada je u pitanju prijateljstvo sa Egiptom. Dolazak i Kine i 60.000 ljudi koji su zaposleni u nemačkim fabrikama. Isto tako, veoma je važno ono što ste vi radili, jer Srbija je postala ekonomski stabilna, politički sigurna, bezbedna i da 60.000 građana Srbije radi u nemačkim firmama. Moram isto tako da kažem da smo vi i ja presekli 2008. godine da se napravi proevropska vlada i nismo tada pogrešili. Od tada su počeli da dolaze investitori u Srbiju i od tada se promenilo vreme, u smislu da više ništa nije isto kao što je bilo od 2000. do 2008. godine. Naravno, nismo pogrešili i kada smo napravili vlast sa predsednikom Aleksandrom Vučićem. I tu se javio ogroman i veliki rezultat. Siguran sam da u narednom vremenskom periodu naša koalicija, koju vi vodite, daće ogromnu podršku, i ne samo da će dati ogromnu podršku, vi ste jedan od ministara koji ima rezultat toliko veliki da svi ministri u poslednjih dvadeset godina inostranih poslova ne mogu da se pohvale takvim rezultatom u međunarodnim odnosima. Ako Srbija i građani Srbije mogu da putuju u 93 zemlje bez viza, onda je to jedan veliki rezultat. Znamo kako je pre bilo, kada su građani Srbije trebali da vade vizu da putuju u neku državu. Vi ste uštedeli, kada su u pitanju evropske zemlje, a poznato je da u dijaspori ogroman broj Srba radi. Viza je koštala 150 evra da se ide u Nemačku, Austriju, Francusku, Grčku itd, i plus dva dana mora da odredi, da izgubi na šalterima ovih ambasada. To moramo da pričamo građanima i da građani znaju da smo mi pomogli da građani Srbije bez viza putuju u zemlje EU. Isto tako, evo, zašto EU, Amerika ne skine vizni režim kosovskim Albancima, odnosno tzv. samostalnom nezavisnom Kosovu? Ja sam siguran da i gospodin Vučić i vi nemate ništa protiv toga. Pa, to bi najviše voleli kosovski Albanci, ali se oni boje da kosovski Albanci ne odu u evropske države i da te evropske države imaju sa jednim militantnim narodom, koji pravi problem ma gde se našao. Želim isto da kažem, juče sam čuo, odnosno danas, da se zabranjuje predsedniku Srbije da ode na Kosovo kao predsednik Srbije, koji želi da se obrati građanima, Srbima na KiM. Aleksandar Vučić ne šalje militantne poruke. On ide na Kosovo i Metohiju da kaže Srbima i onima koji žive da ćemo voditi miroljubivu politiku, da je Srbija za kompromis itd. Zašto gospodin Palmer sada ćuti? Zašto on istog trenutka ne izda jedno saopštenje i da kaže – morate da pustite predsednika Srbije, jer još uvek je Rezolucija 1244 na snazi, gde je Kosovo sastavni deo Srbije? Isto tako, u Briselskom sporazumu ne stoji ni u jednom članu da treba saglasnost samozvanih kosovskih funkcionera da bi neko iz Srbije otišao na KiM. Ja sam konstatovao i pre da je to okupirana država i da sve vreme tu okupaciju podržavaju neke države koje su navodno prijatelji sa Srbijom. Jednostavno, moja poruka gospodinu Palmeru je da ne bude on kao i svi dosadašnji predstavnici, kada dođu, mi kažemo - aha, oni su naši prijatelji, a rezultata nema. Bojim se da se globalna politika tih država ne menja personalnom promenom i da vi to vrlo dobro znate. Želim i da vam čestitam kada ste na Savetu bezbednosti odbrusili onoj dami, kada ste rekli po srpski ono što ste trebali da kažete i da je to prihvaćeno u narodu, da ne možete više, bre, da nas ubijate kad smo na podu, a da niste u pravu. Prekršeno je međunarodno pravo. Kako to, poštuje se međunarodno pravo gde god se desi neki teroristički akt u bilo kojoj državi EU, a kada se desi na Kosovu i Metohiji, onda je to ekstremizam. To je pojedinačno i nemoj da gledamo u celini - kaže Haradinaj, onaj ratni zločinac - nemoj da gledamo u celini, ne misli tako kosovski narod. Da vidimo dokle će ti kosovski Albanci da donose neke odluke koje štete Srbiji a da, sa druge strane, ne stoji ni u jednom aktu, ni u jednom sporazumu. Oni to vešto rade. Svaku novu stvar koju uvedu protiv Srbije, mi zaboravimo onu prethodnu i zaboravimo zajednicu formiranja srpskih opština, evo, sada, poslednje, takse, pa, ne znam, pretili su nam da ne možemo sa srpskim pasošima da uđemo na Kosovo i Metohiju, pa su tukli direktora Kancelarije, itd, itd. Te zemlje koje su prijatelji Srbije, ne tražimo mi sada da Nemačka povuče priznanje o nezavisnosti KiM, ili, ne znam, Amerika i ove druge zemlje, jer, oni su bombardovali Jugoslaviju i zato hoće da opravdaju svojim postupcima da su trebali da bombarduju Jugoslaviju. Ali, demantuje ih knjiga Dika Martija, pa ih demantuje Karla del Ponte, koja sada priča drugačije nego što je pričala kao glavni tužilac Haškog tribunala. I mi sada treba da koristimo te bivše, koji govore pozitivno o Srbiji. Kada sam bio u Americi na inauguraciji Donalda Trampa, primio me je Stiven Mer, bivši zamenik direktora CIA zadužen za Balkan. Sedeli smo u jednom velikom restoranu i on kaže - slušajte vi, Srbi, vi sada trebate sve ono što je potpisano u Briselu da bacite u korpu i kažete da to više ne važi. A ja kažem - a zašto vi to niste rekli kada ste bili zaduženi za Balkan? Kaže - drugo je vreme bilo onda. Znači, trebalo je vreme da prođe, da vide zašto su bombardovali Srbiju i Jugoslaviju, koja nikada ne može da se oporavi od NATO agresije i da za pad nataliteta u Srbiji nije glavni krivac samo ekonomsko stanje, koje se poboljšava iz godine u godinu, nego upravo te bombe, kasetne bombe sa osiromašenim uranijumom, koje su padale i da danas svaka četvrta žena u Srbiji, tadašnja devojka ili dete, ne može da ostane trudna ili da iznese trudnoću. Mi moramo da istrajemo i da naša komisija malo brže radi. Ne mora, ako smo joj dali rok dve godine, jel toliko beše, šta ima da radi dve godine, ako su neke zemlje koje su članice NATO pakta tužile NATO pakt zato što su njihovi tadašnji vojnici umrli od karcinoma, i to vojnici koji su ubijali srpski narod i rušili mostove i rušili Srbiju. Mi da ubrzamo malo taj postupak i da kažemo - evo, Komisija je napravila zapisnik, toliko tona bombi je palo, toliko je nastradalo, toliko ljudi u tim krajevima, povećana je bolest od karcinoma, itd. Ne kažem ja da vi to ne govorite, ali, zvanično, treba svi da stanemo i da postoji nacionalno jedinstvo. Ovde nacionalno jedinstvo postoji samo za pare narodnih poslanika, ovih iz opozicije, kada idu na šalter. Samo tu nacionalno jedinstvo postoji. Svi na šalter. A nema nacionalno jedinstvo kada je u pitanju problem Kosova i Metohije i da vidimo šta to mi zajednički možemo da uradimo. Neka se mi ne slažemo oko politike, ali da vidimo kako da sačuvamo teritoriju, prostor, Kosovo i Metohiju i da zajedno izađemo sa platformom, kao što su se kosovski Albanci homogenizovali. Oni sada, u izbornoj kampanji, svi isto misle. I da pitamo taj sud za ratne zločine za UČK, koji je napravljen u Hagu, zašto je taj sud pustio Haradinaja? Pa, nije Haradinaj ukrao biciklu iz srpskog dvorišta u Peći ili ne znam gde, nego je ubijao srpski narod, srpsku decu, itd. Branio se ćutanjem. Pa, gde to ima? Jel postoji uopšte to međunarodno pravo? Kako nije sramota te sudije koji donose takvu odluku? I on se vratio, dobio određeni broj političkih poena, Tači isto, onaj Ljimaj isto i ponovo će da naprave vlast, gde će globalna nacionalna politika biti još i gora prema Srbiji. Zato nama nedostaje jedinstvo, konsenzus svih političkih partija. Evo sada, stalno neki sastanci, traži opozicija, blokada medija ili već ne znam šta. Pa, što niste došli danas da pričate? Jel vam neko brani? Ali, šta je problem? Problem je što oni van parlamenta, opozicija, ucenjuje opoziciju iz parlamenta da opozicija iz parlamenta izađe. Ovi mora da izađu, jer sami ne mogu da pređu cenzus. I nije tu problem Vučić i blokada medija i ne znam šta, oni su međusobno problem. Mi jednostavno treba da kažemo toj opoziciji i građanima Srbije - mi se zalažemo za nešto drugo, nešto što je interes Srbije, borba protiv bele kuge, dolazak stranih investitora, međunarodna popularnost. Pa, kada je toliko državnika bilo u Srbiji pre 15 godina? Oni pre samo da smene Miloševića, sve će biti u redu, pa ja sam bio mali kada su smenili Miloševića, sada sam deda i još čekam da uđem u EU. Gde su te pare koje su uzeli ti koji nisu danas ovde? Gde su? U čijem su džepu završile? Sad i mi dalje čekamo, to ste vi, Ivice, dobro rekli u Sloveniji, kaže Ivica u Sloveniji, tako obećavali, obećavali nešto u Srbiji, otac da kupi detetu i umre, kaže, taj čekajući, ali, kaže, ovaj iz Turske, siguran sam, onaj što je potpisao status kandidata za ulazak u EU je umro, nije više živ, a mi hoćemo da budemo živi, i mi, i naša deca, da dočekamo i da kažemo – evo, mi koji se bavimo politikom to i to smo uradili, a ne da nam kažu naši prijatelji – treba EU, prvo, da izvrši reforme unutar EU. Šta si došao to da pričaš ovde? Idi tamo, pa pričaj onima. Kada dođeš u Srbiju, kaži – Srbija je ispoštovala sve svoje međunarodne obaveze, svaka vam čast, doneli ste 97% zakona, onih koji su evropski zakoni. Mi donosimo evropske zakone da stvaramo sebi kontingente sutra, koliko će seljak da proizvodi rakiju, mleka, koliko ćemo da proizvodimo gvožđa, koliko cementa itd, jer ćemo nekoj od država EU da smetamo, bićemo joj konkurencija na tržištu. Zamerili su nam onda što smo doveli Kineze. Kako što smo doveli? Interes države. Zašto se vi niste javili na tender? Što vi niste kupili Smederevo „Železaru“? Zašto smo ih doveli u RTB Bor? RTB Bor propao, neko je nudio da se proizvode čačkalice i hoklice, stolice za mužu krava, a zaboravio da su sada aparati za mužu krava. Retko ko sad sedi na hoklici da muze kravu. Gospodine Dačiću, ne u ime naše koalicije SPS-JS, nego u ime građana Srbije, ja živim u centralnoj Srbiji, da znate, ja kontaktiram sa ljudima svakog dana i podržavaju ono što vi radite i ono što radi predsednik Republike Srbije, ali Ministarstvo inostranih poslova razlikuje se od drugih ministarstava, razlikuje se u pozitivnom smislu. Kada je Srbija bila predsedavajuća OEBS-om, 1700 delegata iz celog sveta je došlo u Srbiju, 44 visokih državnika. Ono nije bilo ni kada je Tito pravio Samit nesvrstanih. Stvarno je to bilo impresivno. Tamo je bio i predsednik Srbije i vi. Ti ljudi su tada upoznali Srbiju i da Srbija nije ono što su jaki lobisti protiv Srbije prikazivali na svetskim velikim medijima, nego su rekli - vi Srbi ste pravi domaćini, vi niste ni koljači, ni militantan narod i niste vodili ratove koji su otimali nečiju teritoriju, osvajačke ratove, nego ste vodili odbrambene ratove. I od tada je počela politika da se menja u pozitivnom smislu. Vi treba da nastavite i da ukinemo vize svim prijateljskim državama Srbije, ko god ko želi da bude prijatelj Srbiji, a pogotovu afričko-arapske države, koje su ogromne, da sa njima sarađujemo, jer oni i neke države nisu ni znali gde je Srbija, ni šta se Srbiji dešavalo, ali zahvaljujući i vama… Pre neki dan avion je udario grom da ste jedva ostali živi. To u istoriji se nije desilo da vam kažem, da grom udari u nešto i da taj pretekne. Znači, bila bi vam prva subota, u subotu hvala Bogu nije, znači Ivicu Dačića ni grom neće, ljudi. Ne zato što je on naš, nego što treba celom svetu. On je najbolji mirotvorac i kao takav je doneo rezultat i hvala predsedniku Srbije što je izabrao Dačića za prvog saradnika. Jedinstvena Srbija u danu za glasanje, glasaće i podržaće ovaj predlog. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima koleginica Dušica Stojković. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Arsiću. Poštovani ministre sa saradnicima, drage koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije, ja sam odlučila da svoje današnje izlaganje počnem jednim citatom iz knjige „Putevi srpske diplomatije“ od Mihaila Vojvodića, koji u uvodnom delu ove knjige u samom predgovoru govori o tim istorijskim prilikama koje su vladale u mladoj Srbiji koja se borila za svoju nezavisnost u 19. veku. Citat kaže sledeće - Srbija je potpuno tokom više decenija 19. veka uspela politički i u svakom drugom pogledu da se izgrađuje, da svoje oslobođenje rešava u etapama i da 1878. godine dobije međunarodno priznanje, dobije nezavisnost. To znači da je skoro svaka generacija, jedna od etapa završavala sa uspehom. Nisu o tome odlučivali samo ratni napori. Jedno od glavnih sredstava u toj borbi bili su instrumenti njene spoljne politike. Bilo je i tada, a rekla bih i sada potrebno puno veštine da se zaključe i ostvare razni dvostrani ili višestrani međunarodni ugovori, da se zadobije ili osnaži autonomni status zemlje, da se ukida turska administracija i da se učvršćuje međunarodni položaj zemlje. Najbolje primere takvog vođenja politike pružili su knez Mihailo i knez Miloš, kraj citata. Imam utisak da posle priznavanja nezavisnosti na Berlinskom kongresu, Srbija se stalno bavila upravo tim političkim i ekonomskim osamostaljenjem političkim i ekonomskim osnaživanjem. Srbija se danas više nego ikada, čini mi se bori da zaštiti svoje vitalne, nacionalne interese, da se politički i ekonomski osnaži, samostalno vodi svoju spoljašnju i unutrašnju politiku, da uspostavlja prijateljstva i partnerstva i na istoku i na zapadu i sa susedima i sa čitavim regionom. Politika predsednika Aleksandra Vučića je upravo pokazala razliku u odnosu na prethodni režim i mi sada zaista imamo vidno bolju, regionalnu saradnju, formiramo carinsku uniju i zaista dobro sarađujemo sa svim našim susedima u regionu, ali i u čitavoj jugoistočnoj Evropi, sarađujemo sa zemljama EU i sarađujemo sa čitavim svetom. Upravo je predsednik Republike Srbije Aleksandar Vučić povratio međunarodni ugled naše zemlje. Otvorio je vrata za saradnju sa svim vodećim silama u svetu i sa Nemačkom i sa Francuskom, Italijom, Mađarskom, Kinom, Rusijom, 11/2 MG/MP Amerikom, rekla bih sa čitavim svetom. Nema za nas velikih i malih država, velikih ili malih sinova, zaista vodimo računa da uspostavimo dobre bilateralne odnose sa svim zemljama sveta. Imamo svoju politiku koju je podržao narod na izborima, koju vodi predsednik Republike Srbije Aleksandar Vučić i koju sprovodi čitava Vlada na čelu sa premijerkom Anom Brnabić. To samo ne može neko ko je maliciozan da vidi i da prizna kao rezultat. Sada bih htela da ukažem na sledeće stvari. U eri globalizacije, kada dolazi zaista do zgrušavanja vremena, osnovni cilj svakog državnika, svakog diplomate ili poslovnog čoveka je da u budućnosti ostvare uspešnu saradnju sa inostranim partnerima, da rade na uspostavljanju dobrih državnih odnosa, diplomatije, spoljne politike zasnovane na čvrstim temeljima, kako bi se obezbedio dalji razvoj naše zemlje i kako bi se obezbedio dalji napredak svih naših građana. Sporazume koje danas usvajamo, reč je o četiri sporazuma koji su danas pred nama, idu upravo tome u prilog. I sporazum sa Republikom Mjanmarskom unijom, sa Paragvajem, Surinamom, Dominikanskom republikom. U međunarodnim odnosima, zaključivanje bilateralnih sporazuma kojim se ukidaju vize smatra se najznačajnijim korakom u pravcu stvaranja što povoljnih uslova za dalje unapređenje političkih, ekonomskih odnosa, ali rekla bih i jedne vrste svestrane saradnje u kulturnim, naučnim i drugim odnosima, u međunarodnom interesu i značaja za sve relevantne partnere. Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Paragvaj o ukidanju viza za nosioce diplomatskih zvaničnih službenih pasoša. Potpisan je, želim da podsetim sve kolege narodne poslanike u Asunsionu 25. marta 2019. godine. Ovi sporazumi će stupiti na snagu nakon što ih Narodna skupština usvoji, njihov glavni cilj je da se stvore što bolji uslovi za intenziviranje dalje saradnje i daljih odnosa između ove četiri države sa Republikom Srbijom. Kada smo kod diplomatije i diplomatskih odnosa, želim sve građane da podsetim da diplomatija nije nova pojava. Ona postoji od kada postoji i rat i trgovina. Reč diplomatija potiče od grčke reči diploma, a odnosila se na dvostruko presavijenu hartiju koja je služila kao dokaz završnog studija. Kasnije je označavala službena dokumenta, da bi savremeno značenje dobila tek u 18. veku. Moderna diplomatija je proizvod našeg vremena, 21. vek je snažno uticao na dalji razvoj diplomatije i diplomatskih odnosa. Od kada se pojavio internet i globalizacija, diplomatske aktivnosti su doživele i te kako promene, i te kako procvat. To se posebno odnosi na samu organizaciju diplomatije, diplomatske procese, kao i diplomatska sredstva i metode. Prema pristupu autora Stanka Nika, diplomatija se izjednačava sa veštinom pregovaranja i razvijanja međunarodnih odnosa. Upravo je to nešto što je ključno. Upravo pregovaranje čini glavnu aktivnost svakog dobrog državnika, svakog dobrog diplomate i ona se uvek odnosi na politiku države koju predstavlja. Diplomatija često prevazilazi okvire samog pregovaranja, veštine pregovaranja. Ona je uvek i nešto više od toga. Američki Stejt department u 21. veku definiše diplomatiju kao državništvo 21. veka. Ima i različitih stavova i u teoriji i u praksi o tome šta zapravo diplomatija danas jeste i šta bi trebala da bude. Ja sam najbliža definiciji diplomatije koju daje Barston, koji smatra da je diplomatija vezana za menadžment odnosa između država i drugih aktera i da se odnosi na savetovanje, uobličavanje, sprovođenje spoljne politike. Njena funkcija je upravo da se ubrza komunikacija između država, političkih lidera i drugih učesnika u svetskoj politici. Konceptualno, diplomatija se shvata i kao umeće, znanje, veština, praksa i funkcija institucija i uvek je vezana za dobre državnike, za dobre diplomate. Srpska istorija je zaista bogata dobrim državnicima, dobrim diplomatama, od Ilije Garašanina, Nikole Pašića, Jovana Ristića, Stojana Novakovića, Jovana Dučića. Želim sve građane i sve narodne poslanike da upravo na današnji dan pre 120 godina preminuo je Jovan Ristić, jedan od rekla bih sive eminencije naše spoljne politike, čovek koji je jedan od najzaslužnijih za Berlinski kongres i za sticanje nezavisnosti naše države. Danas se kao narodni poslanici i kao građani zaista suočavamo sa fenomenom obilja informacija, ali i dezinformacija koje se šire sajber prostorom, brzina koje su bile nazamislive kroz istoriju. Upravo za taj 19. vek o kome sam na početku svog izlaganja govorila. Komunikacija je danas postala gotovo trenutka, na klik možemo da saznamo informacije. Smatra se da savremeni čovek danas samo u jednom danu dobije više od 30 hiljada informacija, rekla bih i dezinformacija. Internet je uveo državu i u velike probleme, jer ne poznaje državne granice, izmenio se taj klasični pojam države koja je nekada bila monopolista na informacijama i danas savremena država se susreće sa brojnim izazovima, jer njeni građani imaju mogućnost i da se obaveste iz drugih izvora i da se suočavaju i sa neistinama u javnom prostoru. Manipulacije podacima, informacijama više nisu lista ista iz jednostavnog razloga, jer na internetu su dostupne o tzv. istine ma ko ih plasirao. Opasnost po državne tajne mogu izazvati korisnici novih informacionih komunikacionih tehnologija, najbolje je pokazala afera „Vikiliks“, kada su poverljivi diplomatski kablovi američkog Ministarstva spoljnih poslova, postali dostupni javnosti upravo preko interneta. Ni u Srbiji nismo pošteđeni lažnih vesti, svakojakih izmišljotina. Osvrnuću se na najnovije primere plasiranje lažnih vesti, lažne vesti da je predsednik naše države Aleksandar Vučić navodno rekao da Srbiji nisu potrebni stručnjaci, kako je svetski poznat genetičar Miodrag Stojković, što naravno nije istina. To vam je dragi gledaoci, dragi narodni poslanici, drage kolege upravo najbolji primer plasiranja lažnih vesti, štetočinske vesti koji ima za cilj da se na klasičan način zloupotrebi ime jednog šefa države, ime predsednika Republike Srbije, Aleksandra Vučića. Ja zaista verujem u naše nadležne organe, u tužilaštvo, pre svega da će oni ispitati čitav ovaj slučaj. Vidim da je Tanjug reagovao da objava nije njegova, da je agencija Tanjug reagovala da objava nije njegova, da oni to nisu plasirali, ali zaista verujem u tužilaštvo Republike Srbije, da će ispitati, rekla bih, motive koji su doveli do plasiranja jedne ovakve lažne vesti. Ovo nije jedini primer lažnih vesti u Srbiji. Ja dolazim iz Beograda, iz gradske opštine Rakovica i sećam se da je nedavno bilo informacija da voda za piće u beogradskom vodovodu nije za piće. Takođe, bile su i lažne informacije da je 3.000 mrtvih spaljeno u obrenovačkoj elektrani i mnoge druge gluposti i izmišljotine. Zaista je na potezu poput neke šahovske table u ovom trenutku Tužilaštvo za visoko-tehnološki kriminal, jel su ove i ovakve vesti pogubne za Srbiju i sve njene građane. Takođe, želim da kažem, mi sa jedne strane imamo hiperprodukciju, rekla bih lažnih vesti, satanizacije javnog prostora sa jednim osnovnim ciljem da se nanese šteta SNS, svih odgovornih ljudi u SNS od predsednika Republike Srbije Aleksandra Vučića, ministara u Vladi, Ane Brnabić, do svih onih lokalnih funkcionera SNS. Dok sa druge strane želi da se zabašuri nešto drugo, istorijsko bogaćenje na reklamama, na minutima, sekundima reklamnog prostora od strane Dragana Đilasa, koji i dan danas ćuti i nije nam dao odgovore kako je zaradio svoje novce, kako je zaradio nekretnine koje je sam prijavio Agenciji za borbu protiv korupcije i koji iznose, samo u nekretninama, Đilas je zaradio 25 miliona evra. Istina je sledeća, on se samo smenjivao sa funkcije na funkciju, bio je na čelu direktor Narodne kancelarije, ministar za MIP, nakon toga i gradonačelnik Beograda i mi možemo da vidimo taj razvojni put Dragana Đilasa, kako je išao sa stepenice na stepenicu, sa funkcije na funkciju, i kako je u periodu od 2004. do 2013. godine zgrnuo i obrnuo zaista ogromno bogatstvo. Istina, na ove istine i na malverzacije oko reklamnog prostora je ukazivala najviše pokojna Verica Barać u izveštaju o stanju u medijima, koja je na jedan najbolji, rekla bih na plastičan način, dokazala na koji način je Dragan Đilas upotrebljavao najviše državne funkcije samo za ličnu korist, za korist svojih firmi koje su poslovale sa državnim preduzećima, a najveću zaradu Đilasove firme ostvarile su upravo u saradnji sa državnim preduzećima, kao državnim javnim servisom kakav je bio RTS i kakav je bio Telekom, kroz račune „Dajrekt medije“, „Multikom grupe“, štamparije „ Big Print“ zavrteli su se milioni, zgrnule su se pare zaista munjevitom brzinom. Prošlo je više od 60 milijardi dinara kroz ruke, kroz račune Đilasovih firmi. Ja bih zaista želela da pozovem, ja pripadam nekoj mlađoj generaciji ljudi koji žive u Srbiji, znam koliko je teško raditi i zaraditi, platiti porez državi i od tog profita krenuti dalje, želela bih da zaista pozovem tog ekonomskog Hudinija, da nam objasni tu češku arhimiju kako je zaradio novce trgujući u Češkoj žvakama i prava za emitovanje različitih emisija. Dok danas raspravljamo o važnim međunarodnim sporazumima i uspostavljanju na intenzivnije saradnje sa zemljama koje nisu priznale Kosovo i nisu glasale za prijem samoproglašene države Kosovo u UNESKO, poput Paragvaja ili Mijanmara ili Surinama koji je na primer jedna od 15 država koje su povukle priznanje Kosova. Hajde nešto da naučimo iz naših istorijskih grešaka. Prilike u svetu se zaista menjaju, niko nas ne može kao Srbe više da voli, ceni nego što mi možemo da se volimo, poštujemo i cenimo kao mi sami. U međunarodnim odnosima poput one stare Čerčilove, ne postoje naši stalni prijatelji ili naši stalni neprijatelji, postoje samo naši stalni interesi, a naši interesi i interesi Republike Srbije, naši nacionalni interesi su očuvanje našeg naroda naše kulture, tradicije, jezika, naših korena. Jer, ako to izgubimo, bojim se da ćemo izgubiti sve. Videli smo na svojoj koži kako nas to Vuk Jeremić, Tadić, Đilas predstavljaju, zastupaju i na unutrašnjem, ali još gore, rekla bih, na međunarodnom planu, koji su to rezultati njihove pogubne politike. To nije, rekla bih, ni politika, to je politikanstvo, to je strančarenje, daj sve, prodaj odmah ni za šta, za šaku dolara, za šaku ničega. Njima nije bilo do međunarodnog ugleda zemlje, njima nije bilo do zaštite Srba na KiM. Pitam se ko je postavio te administrativne prelaze između Srba i Srba na Jarinju i Brnjaku? Nismo ih postavili mi, postavili su ih oni. Nismo mi ti koji su izbacili rešavanja pitanja KiM iz okrilja UN i uveli EU. Mi smo nasledili od njih ove probleme, a oni sada ne nude apsolutno nikakvu platformu za rešavanje ovih problema, oni nude bojkot izbora u centralnoj Srbiji i Vojvodini, ali su za izbore na KiM 6. oktobra. Pitam sve svoje drage kolege – ko je ovde lud? Znači, podržavaju izbore 6. oktobra na KiM. Imaju svoju listu koju podržavaju, a neće da glasaju i da imaju listu na izborima u centralnoj Srbiji i Vojvodini. Srbija je zahvaljujući Aleksandru Vučiću zaista ojačala politički, ekonomski i finansijski, ako hoćete u svakom drugom pogledu. Srbija je danas relevantan i pouzdan partner na međunarodnoj sceni. Srbiji se danas veruje. Malo-malo imamo prilike da vidimo u medijima, na srpskim ulicama veliki broj svetskih državnika, predsednika, premijera, velikih sila Kine, Rusije, Francuske, Nemačke. Rezultat naše spoljne politike je vidljiv. To što je 15 država povuklo priznanje Kosova je pre svega, rekla bih, zasluga jednog čoveka. Ne slažem se sa mojim prethodnim govornikom, gospodinom Markovićem, koji je rekao da je to isključivo zasluga Ivice Dačića. To je zasluga jednog čoveka, predsednika Republike Srbije, Aleksandra Vučića, koji je povratio međunarodni ugled i kredibilitet naše zemlje i to je za svaku pohvalu. Mi danas moramo razgovarati sa celim svetom kako bi zaštitili i zadovoljili naše interese, kako bi osnažili našu zemlju, povratili međunarodni ugled, kako bi zaštitili naše građane i na KiM i u centralnoj Srbiji i u Vojvodini, kako bi zaštitili naše manastire, naše crkve, našu kulturnu baštinu, kako bi zaštitili naš jezik. Sa Srbijom sada svako hoće da pregovara, da posluje, da sedi za istim stolom. Hajde da budemo i dalje privlačni za direktne strane investicije, jer smo po tome lideri i želim da vas podsetim, na osnovu „Financial Times“ Srbija je lider u jugoistočnoj Evropi po privlačnosti direktnih stranih investicija. Upravo ta privlačnost je ta koja je često mnogo lakše doći do postizanja ciljeva, nego uz pomoć prinude kako je pisao čuveni Džozef Naj kada je govorio o nekoj moći do postizanja ciljeva, nego uz pomoć prinude kako je pisao čuveni Džozef Naj kada je govorio o mekoj moći. Meka sila je sposobnost postizanja svojih ciljeva uz pomoć privlačnosti, a ne putem prinude, tj. da drugi rade kako ti hoćeš, a ti ih ne prinuđujueš na to. Naj tvrdi da je američka moć po svom kontinuitetu i kvalitetu drugačiji od moći koje je Amerika ranije imala i moći koje su imale pređašnje sile. Takođe, jedno od najpoznatijih dela diplomatije, umeće ratovanja, napisano pre mnogo vekova, govori o tome da ne može da se zapazi da se jedino tehnologija promenila, a da je sve ostalo na međunarodnom planu, vođenju politike, spoljne politike i diplomatije ostalo isto. Sun Cua misao drevnog i vojnog stratega kaže da je najbolje pobediti bez borbe i danas vredi, danas može da se primeni. Ja bih želela da kažem da je jako važno da iskoristimo priliku, iskustvo drugih država i da ne budemo ponavljači, kako smo možda nekada bili tokom istorije. Srpski narod je pobednički narod, srpski narod je ponosan narod, bili smo na strani saveznika, sila pobednica u oba svetska rata i u Prvom i u Drugom svetskom ratu. Nekako imam osećaj da smo u diplomatiji i međunarodnim odnosima često kroz istoriju gubili, da nismo dobili dovoljno, koliko nam je možda pripadalo. Hajde da nastavimo da pobeđujemo i na ovim poljima. Na kraju, time završavam svoje današnje izlaganje, želim da iskoristim priliku da pozovem sve Srbe da izađu i podrže Srpsku listu na izborima na KiM, koji se održavaju 6. oktobra ove godine. Svima nam je jasno da svi koji učestvuju van Srpske liste na nekoj drugoj listi rade isključivo za Albance, a protiv je interesa Srba i srpskog življa na KiM, protiv interesa Republike Srbije, protiv interesa naše zemlje. Pozivam sve Srbe sa KiM i one koji žive u centralnoj Srbiji, Vojvodini, dijaspori da iskoriste svoje biračko pravo i glasaju i podrže Srpsku listu na vanrednim parlamentarnim izborima 6. oktobra kako bi nastavili sa onim sa čim sam počela današnje izlaganje, a to je reč izgradnja bolje, izvesnije budućnosti za sve na KiM, ali i drugim delovima naše prelepe Republike Srbije. Zahvaljujem.
Zahvaljujem koleginice Stojković. Kolega Markoviću, obzirom da sam upravo preuzeo predsedavanje, koliko sam shvatio vi želite repliku na izlaganje koleginice Stojković. Izvolite.
Poštovana gospođo, očigledno vi mene niste slušali. Znači, ja sam govorio da predsednik Vučić ima najveće zasluge, a da mu u tome pomaže Ivica Dačić i da je vica Dačić resorni ministar, i ako pratite sve ono gde sam ja nastupao i govorio, uvek sam govorio šta je sve uradilo predsednik Republike Srbije, ali očigledno vi niste slušali, jer vam je neko pisao govor, pa ste vežbali malopre, da ste slušali sigurno biste znali da sam najmanje šest puta spomenuo predsednika Srbije Aleksandra Vučića. Isto tako ne može niko da mi oduzme pravo da spomenem ministra inostranih poslova Ivicu Dačića i ne razumem zašto mi da polemišemo sada oko toga da ste vi meni to zamerili, a ja govorio sve vreme o srpskom nacionalnom pitanju, o pozitivnim stvarima, koje radi predsednik Srbije u tandemu sa Ivicom Dačićem. Tako da, jednostavno, niste upravu. Spomenuli ste me, a ja da vam odgovorim i drugi put da vežbate kući, nemojte da vežbate ovde kad vam pišu govor da bi me slušali. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Markoviću. Da li još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika želi reč? (Ne) Prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč u zajedničkom jedinstvenom pretresu o predlozima zakona iz tačaka od 1. do 4. dnevnog reda. Reč ima narodni poslanik Miladin Ševarlić. Izvolite, kolega Ševarliću.
Zahvaljujem predsedavajući. Evo, da demantujem prethodne govornike da opozicioni poslanici neće podržati ove tačke dnevnog reda. Podržaću sve predložene tačke dnevnog reda, izjasniću se – za, i time dati svoj doprinos onim državama koje uvažavaju srpske interese i istovremeno izražavam čestitanja svima koji su doprineli povećanju broja država koje su povukle priznanje o tzv. nezavisnoj državi Kosovo. Takođe, želim da zamolim ministra spoljnih poslova i potpredsednika Vlade da prenese svim članovima Vlade da se sa tom akcijom ni po što i ni pod čijim pritiscima ne staje. Srbija mora da gleda svoje interese, a jedini interes Srbije jeste poštovanje Ustava Republike Srbije, poštovanje Rezolucije 1244, i poštovanje Povelje UN. Sve izvan toga i preko toga lično smatram da je iskorak ka izdaji Srbije i to je mišljenje većine građana Republike Srbije i to molim da imate u vidu. Takođe bih iskoristio ovu priliku da se zahvalim generalnom sekretaru Ministarstva spoljnih poslova na pomoći koji je pružio prilikom regulisanja pasoških poslova, da tako kažem, odnosno viznih poslova, za jednu grupu srpske dece koja je išla na putovanje obrazovno i kulturno istorijsko. Ta njegova pomoć mi je otvorila oči za jedno pitanje i želim to pitanje da postavim potpredsedniku Vlade i ministru spoljnih poslova - zašto su građani Srbije sa područja KiM diskriminisani i moraju da pribavljaju vize, Šenganske vize od onih država za koje građani Srbije sa centralnog područja i sa područja Vojvodine ne moraju da pribavljaju vize? Mislim da Republika Srbija mora svim tim država staviti doznanja da uvede reciprocitet, ukoliko našim građanima sa područja KiM bez obzira na nacionalnu pripadnost zahteva Šenganske vize, onda i mi moramo toliki broj viza usloviti građanima iz tih država. Takođe, želim da iskoristim priliku, pošto se priprema budžet Republike Srbije za 2020. godinu i pošto je poljoprivreda i pored povećanja agrarnog budžeta, ipak u velikom zaostatku u odnosu na ono što joj pripada po Zakonu o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju, da barem u sledećoj godini poljoprivreda dobije onih minimalnih 5% koji joj pripadaju po Zakonu o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju. Takođe, predlažem da u akciji "500 sela 500 zadruga", pored donacija koje se daju za nabavku opreme ili priplodnih grla članovima zadruga, da pomognete i kadrovsku obnovu u zadrugama, barem u onom iznosu koji se daje stranim investitorima za zapošljavanje naših radnika. Ako formiramo zadruge bez odgovarajućih stručnjaka, te zadruge neće imati dugoročnu perspektivu. Ako već dajemo 50 hiljada ili 500 hiljada, možemo, valjda, dati još i 10 hiljada evra po jednoj zadruzi da bi je i kadrovski obezbedili, kako ne bi taj novac propao ili kako zadruga ne bi stagnirala u svom razvoju. I najzad, podržavam sve akcije koje se odnose na oživljavanje sela i predlažem konkretno da Vlada Republike Srbije ustanovi ključ podrške građanima seoskih sredina, a to znači da se utvrdi paritet minimalan da od onog iznosa koji sedam gradskih opština u epicentru Beograda dobijaju za infrastrukturu po stanovniku, 70% od toga minimalno dobijaju i građani seoskih sredina, da bi mogli da reše infrastrukturne probleme. Svakakav drugačiji pristup bez finansijske podrške neće dati odgovarajuće rezultate. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem prof. Ševarliću. Reč ima narodni poslanik Milija Miletić. Izvolite.
Zahvaljujem se. Uvaženi predsedavajući, poštovani prvi potpredsedniče Vlade, gospodine Dačiću, uvažene kolege poslanici, građani Srbije, ja sam Milija Miletić i dolazim iz Svrljiga, to je najlepša opština u Srbiji, koja se nalazi pored grada Niša, to je najlepši grad u Srbiji, inače sam izabran sa liste SNS, a predstavljam u Skupštini Srbije Ujedinjenu seljačku stranku. Kao narodni poslanik, zajedno, u poslaničkom klubu Pokret socijalista-Narodna seljačka stranka-Ujedinjena seljačka stranka glasaću za sve ove predloge sporazuma, jer mislim da je ovo bitno za nas, za našu decu, za decu naše dece. Usvajanje ovih sporazuma daje nam mogućnost da te zemlje imaju mogućnost da dođu kod nas, da dobiju vize, da njihovi građani, ali s druge strane veliki broj tih zemalja nisu priznale Kosovo ili su povukle priznanje o priznavanju Kosova. Zahvalnost za sve te stvari koje se dešavaju sada u celom svetu, da veliki broj zemalja povlače priznanje Kosova. Velika zahvalnost, najveća zahvalnost jeste našeg predsednika Aleksandra Vučića, koji zajedno sa Vladom Republike Srbije, sa našom premijerkom, sa prvim potpredsednikom Vlade i sa svim našim ministrima radi na tome da što veći broj zemalja povuku priznanje Kosova i na taj način da ne daju više mogućnost da Kosovo radi ono što sada radi, a radi veoma loše stvari, negativne stvari za sve ljude i na Kosovu i ovde kod nas u Srbiji. Inače, mi imamo sada izbore na Kosovu 6. oktobra. Izbori su vrlo bitni za nas i mi dole imamo jednu listu, to je Srpska lista. Srpska lista jednako Srbija. Srpska lista jednako politika našeg predsednika Aleksandra Vučića. Zato, pozivam naše ljude koji žive na Kosovu i Metohiji da glasaju za našu Srpsku listu, da glasaju za budućnost naše zemlje Srbije zajedno sa Kosovom. Svi zajedno radimo na tome da svima bude bolje, ali s druge strane ovo je naše države politika, politika našeg predsednika Srbije, naše Vlade, našeg ministra inostranih poslova, gospodina Dačića, jeste politika koja daje mogućnost da naša zemlja Srbija ima svuda prolaza, da nas svi poštuju i uvažavaju i stvarno mogu da kažem sa zadovoljstvom da na teritoriji jugoistočne Srbije imamo sada Niški aerodrom koji je veoma prepoznatljiv, veoma jak aerodrom, gde dolazi veliki broj putnika iz svih zemalja. Kao što vidimo, 73 zemlje u svetu, u tim zemljama ne treba nama sada viza da tamo odemo do njih, a preko 80 zemalja mogu da dođu kod nas u Srbiju bez vize, što znači, svi ti ljudi koji dolaze kod nas u Srbiju dolaze preko Niškog aerodroma, preko ovog novog auto-puta što je urađen ili što se radi auto-put. Svi ti ljudi dolaze na jugoistok Srbije, dolaze do Niša, dolaze do malih sredina, do malih opština i to se vidi velika kampanja za promociju našeg turizma, naše zdrave hrane. Svi koji tamo živimo svedoci smo da jugoistok Srbije ima veliku šansu što se tiče razvoja i poljoprivrede, razvoja turizma i na taj način imamo šansu da ostavimo te naše ljude da tamo žive, da rade i da žive od svog rada. Siguran sam da ćemo sada davanjem saglasnosti na ove sporazume još jednom dati podršku razvoja i naše bolje saradnje sa celim svetom. Sa druge strane, mislim da mi ovde i naš predsednik Srbije, gospodin Vučić i naša Vlada, svi mi radimo zajedno u interesu naših građana Srbije, jer smo svedoci da se Srbija stvarno veoma dobro, da se odlično kotira u svetu, da se menjaju mišljenja velikih sila, da se menjaju stvari koje su do sad bile drugačije, sad ide u prilog naše zemlje Srbije. Inače, ja sam unazad nekoliko dana kao poslanik bio i obišao Sloveniju, gde sam bio i u delegaciji sa našom predsednicom Skupštine, gospođom Majom. Kao srpska delegacija bili smo kod predsednika Skupštine Državnog zbora Slovenije, mr Dejana Ždanova, gde su nas ljudi sačekali, ispoštovali, gde imamo veliko prijateljstvo sa našim prijateljima iz Slovenije. Država Slovenija daje podršku nama, daje podršku našoj zemlji za ulazak u EU i normalno sa svim ostalim zemljama koje su članice EU. S druge strane, očekuje se i dolazak delegacije, pošto sam ja i predsednik Kluba prijateljstva sa Slovenijom, očekuje se dolazak delegacije njihovih poslanika kod nas u Skupštini Srbije, gde je predsednik tog Kluba prijateljstva sa Srbijom ispred Državnog zbora Predrag Baković, poslanik koji je već bio kod nas ovde u Srbiji, bio je kod nas u Nišu, bio je kod mene u Svrljigu i čovek sa svojom delegacijom doći će kod nas 16. septembra, gde ćemo zajedno obići i našu Skupštinu, obići ćemo lepote grada Beograda, ali, suština svega jeste pošto smo napravili dogovor da oni kada dođu kod nas, ne budu samo ovde u Beogradu, nego da dođu i u Niš, da vide lepotu Niša, nišavskog okruga, jugoistočne Srbije i normalno dođu i do Svrljiga, jer Srbija nije samo ovde gde je Beograd. Srbija je i Niš, Srbija je i Svrljig i Srbija je sve ono što se nalazi i na istoku i na zapadu i na severu i na jugu. Tako da, mislim da naša zemlja Srbija ide pravom linijom napred i svedoci smo da ima veoma lepih i pozitivnih stvari. Otvaranje auto-puteva, otvaranja, pravljenje železnice, novih aerodroma, to su sve stvari gde mi sutra kao poslanici, kao narod, kao građani imamo mogućnost da turisti dođu kod nas, da vide sve ono što imamo da prikažemo, a dao Bog, Srbija je zemlja koja ima veliki broj lepih stvari, dobrih stvari. Najbitnije kod nas jeste, jer Srbija jeste zemlja svih nas ljudi koji smo u prvom planu dobri domaćini i to smo uvek pokazali. Predsednik Srbije, gospodin Vučić, zajedno sa Vladom Republike Srbije, sa prvim potpredsednikom Vlade, radi na tome i zajedno sa nama radi na tome da se još više u narednom periodu stavi akcenat na razvoj privrede, razvoj poljoprivrede, na razvoj nerazvijenih malih područja kao što je Svrljig, kao što je Bela Palanka, kao što je Gadžin Han, kao što su veliki broj opština na jugoistoku Srbije. Samo tako, ulaganjem u te male sredine, te male opštine, gde na svaki način gledamo da se obezbede sredstva da se stavi razvoj tih opština, da se obezbede radna mesta, da se obezbede bolji uslovi za rađanje dece i mislim da ćemo samo na taj način kada obezbedimo bolje uslove za ljude koji tamo žive, a to možemo samo uz podršku zemalja i EU i Rusije i Kine i svih koji žele dobro Srbiji, da zajedno sa svima njima, da dođu kod nas, da vide lepote naših opština, da vide lepote naših gradova. Konačno, siguran sam da će posle toga imati i da povedu i sledeće godine da dođe još takvih ljudi. Država Srbija i mi ovde u Skupštini Srbije stvarno se trudimo da obezbedimo još veći broj ljudi koji će doći kod nas ovde u Srbiji, da obiđu te naše male sredine, još jednom mislim da je Srbija zemlja koja daje veliku šansu razvoju mladih, razvoju poljoprivrede, razvoju svega onoga što dosad, do 2012. godine nije bilo. Svedoci smo od 2000. godine, od 2012. godine puno loših stvari su se dešavale, u jednom delu zato što su privatizovane fabrike na najgori način, na štetu naših ljudi, na štetu naših građana, što je poljoprivreda stavljena na marginu, što su opštine koje su male i nerazvijene bile stavljene na marginu. Sada kroz ulaganje u puteve, u železnicu, u aerodrome, ulaganjem i u lokalne puteve i ulaganjem u industriju, to je sada šansa razvoja naše zemlje Srbije. Mi kao ljudi, u prvom planu stavljamo čoveka, jer jednom se kaže i uvek treba da se kaže i naš patrijarh, prethodni, je rekao, Pavle, rekao je: „Budimo ljudi“. Još jednom, ja ću kao narodni poslanik glasati za ove predloge sporazuma i kao predsednik Ujedinjene seljačke stranke daću podršku politici razvoja naše zemlje Srbije, da širimo naše veze, da se svuda čuje za Srbiju na najbolji način, kao što to radi predsednik Srbije, Aleksandar Vučić. Još jednom, uvažene kolege, poslanici, građani Srbije, ja ću kao predsednik Ujedinjene seljačke stranke i čovek koji živi na jugoistoku Srbije, u maloj opštini Svrljig, podržati sve ove predloge, sa pozivom da budemo ljudi. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Marinković.
Hvala. Poštovani ministre Dačiću, gospodine Odaloviću i Jovanoviću, dame i gospodo narodni poslanici, sporazumi koje danas imamo na dnevnom redu i o kojima diskutujemo su samo jedan mali deo diplomatskih aktivnosti i diplomatske ofanzive koje naša država realizuje u proteklih nekoliko godina i to je deo sigurno vizije i liderstva predsednika Aleksandra Vučića, koji na jedan vrlo kvalitetan način, sa koliko vidimo vrlo, vrlo dobrim konkretnim rezultatima sprovodi ministar spoljnih poslova Ivica Dačić. Koliko god neke prethodne političke garniture nisu vodile računa o tzv. malim, možda ne uticajnim zemljama, toliko danas Vlada Republike Srbije, predsednik države, ali i naša većina u parlamentu, vodi računa o odnosima sa svakom državom, koja može da bude od koristi za Republiku Srbiju, naše građane i odbranu suvereniteta i teritorijalnog integriteta naše zemlje. Siguran sam da bar 50%, ministar će me sigurno ispraviti, on bolje zna, bolji uvid ima, više putuje i poznaje se sa većinom ljudi koji vode spoljnu politiku u svim državama sveta, ali sam siguran da 50% onih zemalja koje su priznale jednostranu proglašenu nezavisnost KiM su to od 2008. do 2012. godine uradile upravo zbog neaktivnosti naše države, naše Vlade i naše diplomatije, zato što te ljude koji su bili tada na vlasti, koji su vodili spoljnu politiku, nije bilo briga za spoljnu politiku, nije bilo briga za geopolitičku poziciju naše zemlje i na kraju, nije ih bilo briga što KiM svakim danom od te 2008. do 2012. godine dobijaju, odnosno privremene institucije i kosovski separatisti, deo po deo suvereniteta i integriteta, koji svakim danom ili svakih nedelju dana ili svakog meseca priznaje neka nova, tada za nas nevažna i nebitna država. Došli smo do toga u situaciju 2012. godine da više od stotinu zemalja priznaje jednostrano proglašenu nezavisnost KiM. Ovo što je rezultat danas, ono o čemu govorimo danas, a to je 14 zemalja samo u proteklih godinu i po dana koje su povukle ili, kako se to kaže, suspendovale priznanje KiM kao samostalne države su jedan konkretan i ogroman uspeh naše diplomatije i siguran sam da će se taj trend tzv. odpriznavanja KiM kao samostalne i nezavisne države nastaviti i u budućnosti. To je sam ministar najavio. Taj rezultat nije mogao da se napravi iz kabineta, nije mogao da se napravi iz Beograda, nego je morao da se pravi tako što je ovaj čovek, naš ministar, putovao od Amerike, preko Surinama, Afrike, vrlo često i u jednom potezu, i to je deo posvećenog rada, to je deo posvećenosti cilju i patriotizma i rodoljublja i posvećenosti nacionalnim interesima svoje zemlje. To je ono što razlikuje politiku Aleksandra Vučića i onih koji su vodili državu od 2008. do 2012. godine. To su konkretni rezultati. Ti konkretni rezultati ne ogledaju se samo u daljoj podršci onih zemalja koje su nas uvek i podržavale, koje nas tradicionalno podržavaju. Ja ću danas malo govoriti o tome da nije lako i jako je strateški dobro što smo zanovili, što smo resetovali odnose sa zemljama kao što je Republika Paragvaj, kao što je Republika Surinam, kao što je Mjanmarska Unija, pa i sa zemljama koje nisu priznale jednostranu proglašenu nezavisnost KiM, ali i sa zemljama koje to jesu uradile, kao što je, danas govorimo o Dominikanskoj Republici, o mnogim afričkim zemljama. Ministar je skoro bio u Peruu i rezultat toga je ta tzv. zamrznutost tog priznavanja, kao što, recimo, mogu da dam primer i nekih evropskih zemalja koje su priznale zvanično tzv. Kosovo, ali ne održavaju nikakve diplomatske odnose, niti zovu delegacije privremenih institucija na bilo kakve skupove, niti održavaju ekonomske odnose, niti održavaju bilo koji vid odnosa sa separatistima na KiM, kao što je, recimo, Poljska. I to je jedan veliki rezultat ove velike, velike ofanzive, uz sve ono što te male zemlje, koje nisu toliko možda uticajne u svetu diplomatije, ali su važne za opstanak Srbije, ali su važne da Srbija maksimalno i najbolji mogući način zaštiti svoje nacionalne interese. Ono što je najbitnije za našu zemlju, a što je Aleksandar Vučić uradio na najbolji mogući način, od 2012. godine pa do danas, to je upravo izbalansirana spoljna politika, to je upravo to da Srbiju danas poštuje i Narodna Republika Kina i Ruska Federacija, ali i zemlje EU, SAD, zemlje Dalekog istoka, Latinske Amerike, Bliskog istoka. Ali se danas sa njima intenzivno radi. Ne govorimo samo u novinskim člancima i intervjuima kako ćemo da odbranimo našu teritoriju i naš narod, nego se konkretno radi na odbrani naših, kako bi sad svi to u svetu priznali, pa čak i ti Amerikanci koji su bili i koji još uvek jesu patroni nezavisnosti tzv. Kosova. Ali, ta ofanziva Vučića i ministra Ivice Dačića dovela je do toga da ta američka administracija, što se vrlo retko danas događa kada je u pitanju orijentacija i spoljna politika tako moćnih i velikih sila, govorimo sada o najmoćnijoj politički, vojnoj, ekonomskoj sili na svetu, možda neće uraditi konkretan potez kada je u pitanju priznavanje tzv. Kosova, ali se pristup SAD rešavanju pitanja KiM, pristup uvažavanju legitimnih interesa Srbije definitivno promenio, i o tome govori ovo imenovanje predsednika Trampa, kada je u pitanju Metru Palmer, za specijalnog izaslanika za Balkan, jer što kaže ministar Dačić – pa, što bi imenovali specijalnog izaslanika za Balkan ako je sve gotovo, ako mi samo treba da potpišemo neku normalizaciju i ako treba da se međusobno priznamo sa tzv. Kosovom? Pa, nije gotovo. Nije gotovo. I Džon Bolton kaže da nije gotovo i Filip Riker kaže da nije gotovo, i Berkli kaže da nije gotovo. Filip Riker, ja to moram, uvaženi ministre, da napomenem, to je jako važno i nekako se prenebregava i u našim medijima i u govorima naših političara, na ono što nama spočitava, odnosno celom svetu, i EU i Savezna Republika Nemačka, kada kaže – znate, ako dođe do nekog kompromisa, ako dođe do podele, ako dođe do razgraničenja, demarkacije, kako god želite da kažemo, otvoriće se Pandorina kutija. Filip Riker je otvoreno rekao, kao pomoćnik zamenika državnog sekretara SAD, da se Pandorina kutija otvorila 1990. godine, kada je počeo raspad Jugoslavije i da se ništa drastično neće desiti ako se međusobno narodi, ako se rukovodstva dogovore da dođe do nekog kompromisa. Nažalost, mi sa druge strane imamo ljude koji su bili članovi i vođe terorističke organizacije, koji su čak lično, oni nemaju ni komandnu odgovornost, nego i ličnu odgovornost u ubistvima, onima koje još uvek danas tražimo, to gospodin Odalović jako dobro zna i radi veliki posao i nadam se da ćemo zajedno, i mi ovde u parlamentu sa njim i sa svim ljudima iz Ministarstva spoljnih poslova, da radimo na promovisanju istine, na jačanju i agresivnijoj propagandi ka američkom narodu, ka američkom Kongresu, ka Senatu, ka Stejt departmentu, ka svima, iz razloga što smo mi 90-ih godina, nažalost, izgubili propagandni rat. Ali, polako, sa svim ovim aktivnostima, sa ovom diplomatskom ofanzivom koju sprovodimo, sa ovim što se stalno događa u svetu geopolitike i spoljne politike i naših aktivnosti, moram tu da napomenem ovaj sastanak predsednika Vučića sa Majklom Pompeom u Njujorku, radni ručak koji je trajao dva sata, Amerikanci hoće da čuju Srbiju. Vučić je doprineo tome, da ta sila, ta najmoćnija sila na svetu uvažava legitimne interese Srbije na Kosovu i Metohiji, želi da nas sasluša. Ministar Dačić je sto puta rekao i to je stopostotna istina - do 2016. godine, dok administraciju nije preuzeo Tramp i njegovi ljudi, to nije bilo ni na stolu. Kada se ode u Predstavnički dom ili u Senat i kada imate sastanak sa kolegama, to je stvar koja je za njih bila završena. Sada se situacija promenila. Ja mislim da mi iz parlamenta isto možemo da podržimo tu ideju, da podržavamo i da pozovemo naš narod, našu dijasporu, gde god ona živela, da podrži onoga ko uvažava legitimne interese Srbije. I tu se ja potpuno sa ministrom slažem. I to treba da bude naša politika. I ne treba da nas bude sramota zbog toga. Pa, nećemo valjda da pozovemo našu brojnu, snažnu i vrlu aktivnu dijasporu da podrži one političke činioce, bar mi to u parlamentu možemo da uradimo i da pozovemo, jer imamo autonomiju kao narodni poslanici, izabrani smo voljom naroda i možemo da uradimo možda nešto više nego što bi mogao da uradi ministar spoljnih poslova ili bilo koji drugi član Vlade koji je ograničen međunarodnim sporazumima, ugovorima, dogovorima i diplomatskom praksom i protokolom ili lepim diplomatskim ponašanjem. U svakom slučaju, ono što je suštinski važno za nas, Srbija danas, na čelu sa Aleksandrom Vučićem, sprovodi srpski nacionalni interes, sprovodi srpsku politiku. Niko ne upravlja našom politikom. Ni jedan ambasador ovde ne može da dođe i da nam diktira šta treba da uradimo, kako da uradimo i kako da se svaki dan povlačimo od borbe za naše nacionalne interese. Danas se Srbija bori, kao što se Vučić svaki dan bori za novo radno mesto, za novi kilometar auto-puta, za svakog građanina ove zemlje, za svaku fabriku, za modernizaciju ove zemlje, za naše legitimne interese, za bezbednost našeg naroda na Kosovu i Metohiji. Ja ću se pridružiti nekim kolegama da pozovem naš narod na Kosovu i Metohiji da glasa za Srpsku listu. Konačno, naš narod je ujedinjen. Konačno nas nije sramota da održavamo često sednice Vlade sa Vladom Republike Srpske. Konačno, na svim ovim obeležavanjima stradanja našeg naroda, ali i na onim stvarima gde smo mi bili i gde smo trijumfovali, imamo našu braću iz Crne Gore, imamo Stojiljkovića iz Makedonije, imamo naše ljude iz Republike Srpske, i time pokazujemo jedinstvo našeg naroda, jer samo tako možemo da budemo nacija i država koja može da napreduje i koja može da odbrani svoje strateške i, naravno, svoje nacionalne interese. Samo na taj način. Neke druge je ranije bilo sramota da osude pogrom, zločin koji se dogodio nad Srbima, bilo je sramota da se osudi "Oluja", zbog dobrih odnosa sa onima koji danas ponovo, posle 70 godina izvlače iz rupa kosture i leševe onih koje su poubijali tokom Drugog svetskog rata, želeći da valjda naš narod na teritoriji bivše Jugoslavije, tadašnje Kraljevine Jugoslavije, nestane. Nećemo, to, naravno, više dozvoliti. Naravno, puna podrška Socijaldemokratske partije Srbije potpisivanju svih ovih sporazuma koji će rezultirati ne samo boljim političkim, nego ekonomskim i svim drugim odnosima sa ovim zemljama sa kojima ćemo sporazume potpisati. Želim samo da izrazim i zadovoljstvo i, naravno, podršku i predsedniku Vučiću i ministru Ivici Dačiću na njegovom stvarno predanom, ozbiljnom i posvećenom, nesebičnom radu na čuvanju naše teritorije i očuvanju našeg nacionalnog interesa na državništvu i na liderstvu. To pokazuje ovih 15 država - jedna je 2013. godine otpriznala, 14 su otpriznale u proteklih godinu dana. Želim vam, pored svih saplitanja i pritisaka sa strane, puno uspeha, da se ovaj spisak produži sa još puno država. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Marinkoviću. Reč ima narodna poslanica Marija Jevđić. Izvolite, koleginice Jevđić.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine Dačiću, međunarodni sporazumi koji su danas na dnevnom redu sednice nam govore da Srbija vodi vrlo odgovornu spoljnu politiku i moram da pohvalim rad Ministarstva spoljnih poslova i vas, gospodine Dačiću, koji, naravno, sa celom Vladom i predsednikom Vučićem vrlo aktivno radite na unapređenju položaja Srbije u svetu. Sve je veći broj zemalja koje povlače priznanje tzv. nezavisne republike Kosovo nam govori o tome. Evo, pre neki dan imamo i 15. zemlju koja je povukla priznanje Kosova i sve je veći broj zemalja koje povlače priznanje i to postaje osnovni kamen spoticanja tzv. nezavisnoj republici Kosovo u misiji da budu međunarodno priznati, i to na čelu sa ratnim zločincima Tačijem i Haradinajem, jer su shvatili da gube međunarodne pozicije koje su ostvarili u trenutku kada je naše Ministarstvo spoljnih poslova, na čelu sa Vukom Jeremićem, dozvolilo da priznanje Kosova prođe tek tako, bez ikakve diplomatske borbe. Danas je mnogo teže vama, gospodine Dačiću, ispravljati te greške, nego tada sprečiti priznanje, ali su se oni bavili svojim ličnim karijerama. Danas ti isti daju sebi za pravo da uopšte pominju Kosovo i da vode politiku naklonjenu kosovskim vlastima, dodvoravajući se stranim faktorima kako bi ih oni održali na političkoj sceni Srbije, uprkos tome što ih narod više ne želi. Njihova politika bojkotovanja, ne samo rada ove skupštine, koja je mesto za dijalog, već i bojkotovanja najavljenih izbora, kao vida demokratskog izražavanja volje naroda, ne šalje poruku ohrabrenja našem narodu na Kosovu koje čekaju vrlo važni izbori u oktobru, možda i odlučujući za njihov opstanak i ostanak na Kosovu. Njihova filozofija bojkotovanja izbora bi naš narod obrisala na Kosovu i sve vidove demokratske borbe predala u ruke ratnim zločincima terorističke OVK. Ovi sporazumi koje ćemo danas na ovoj sednici ratifikovati nisu bitni samo sa aspekta diplomatskih dokumenata, već i zbog učvršćivanja prijateljskih odnosa sa zemljama koje nisu priznale Kosovo, već otvaraju mogućnost mnogo šireg aspekta saradnje u oblastima ekonomije, sporta, obrazovanja i kulture i želimo da ta saradnja u budućnosti bude što bolja. Spoljna politika je poslednjih godina shvaćena kao vrlo ozbiljna politička aktivnost sadašnje Vlade i vi ste gospodine Dačiću, kao resorni ministar i predsednik Vučić drastično popravili ugled Srbije u svetu o čemu govori eminentni britanski časopis „Fajnenšl tajms“, gde je Srbija na prvom mestu u svetu po broju stranih direktnih investicija. To je rezultat zajedničkog rada, kao što je malopre i predsednik JS gospodin Dragan Marković Palma u svom obraćanju rekao , vašeg i predsednika Vučića, kao i vođenja jedne odgovorne politike i sprovođenja reformi koje nisu bile lake, ali su se isplatile i Srbija danas ima političku, fiskalnu i finansijsku stabilnost. Srbija je danas zemlja u kojoj je poboljšan poslovni ambijent i u kojoj će se u budućnosti, zahvaljujući strateškim odlukama Vlade, omogućiti još veći ekonomski rast i bolji životni uslovi za naše građane. Srbija danas ima veći ugled, ne samo u svetu, nego je postala i lider u regionu, a taj se ugled stiče samo poštovanjem koje dobijate kada štitite nezavisnost i suverenitet svoje zemlje i to je upravo ono što vi, gospodine Dačiću, ističete u svom radu i zahvaljujući takvom načinu vođenja spoljne politike vaš cilj da broj priznanja padne ispod 97 zemalja nije nemoguć. Jedinstvena Srbija, odnosno poslanička grupa JS je uvek podržavala rad ove Vlade i gospodina Vučića, tako da će u danu za glasanje glasati za ratifikaciju ovih sporazuma. Hvala.
Zahvaljujem koleginice Jevđić. Reč ima narodna poslanica Snežana Paunović. Izvolite koleginice Paunović.
Zahvaljujem predsedavajući. Poštovani ministre sa saradnicima, uvažene kolege narodni poslanici, građanke i građani Srbije, čuli smo do sada da je pred nama Predlog Zakona o potvrđivanju sporazuma sa četiri države o ukidanju vizne obaveze za nosioce običnih i diplomatskih pasoša. Ovi sporazumi su od izuzetnog značaja i to smo čuli u diskusijama svih mojih kolega koji su govorili pre mene, zato što raspravljamo o činjenici koja potvrđuje da Srbija vodi kvalitetnu spoljnu politiku koja je zasnovana na osnovnim principima i utvrđenim spoljnopolitičkim ciljevima, a to su ulazak u EU, saradnja sa Kinom, Rusijom i SAD, ali i sa svim ostalim zemljama sveta, posebno kada je u pitanju najveće nacionalno pitanje, KiM. Za svaku ozbiljnu državu važno je da spoljna politika ima kontinuitet. I spoljnopolitički rad u proteklih pet godina je zaista takav. Ministre Dačiću nasledili ste teren na kome to baš nije bilo lako postići. Imali smo ministre spoljnih poslova koji se u prethodnom periodu nisu bavili svojim poslom i u tom trenutku imamo i to neslavno i za nas bolno proglašenje nezavisne države Kosovo od strane ja ću reći, jer na to imam pravo, albanskih terorista. U tom trenutku propustili smo kao država da diplomatski odreagujemo i možda zaustavimo taj proces koji je bio čini mi se posledica euforije, ali evo praksa pokazuje i ozbiljne neobaveštenosti jednog velikog broja zemalja o tome šta se zapravo događa u južnoj srpskoj pokrajini. Da je naša spoljna politika izbalansirana potvrđuje činjenica da je danas Srbija i uvažen i prihvaćen i poželjan spoljnopolitički partner. Uspeli ste čini mi se da malo i pomerite granice tih diplomatskih odnosa, jer ste svojim šarmom neretko na jedan vrlo simpatičan način objasnili u čemu su grešili. Kada je u pitanju KiM, dozvoljavam sebi luksuz da sa punim pravom pre svega kažem hvala u ime građana Kosmeta, što onih koji su raseljeni, kojih nije malo, kojih je 250 hiljada, tako i onih koji na Kosmetu žive. Mi smo žrtve svega onoga što je neko sebi dozvolio da jednostrano proglasi, da jednostrano otme, da nas protera sa vekovnih ognjišta, da nas ostavi i nametne nam osećaj stranca u sopstvenoj državi, kršeći pri tom sva dokumenta, pre svega Rezoluciju UN 1244, Kumanovski sporazum. Da ne govorim o tome da Briselski sporazum i briselska dokumenta, apsolutno ne poštuju ni jednog trenutka. Takav pristup prema KiM, bojim se otvara vrata i drugim separatističkim težnjama sa kojima se svet tek može suočiti i to je jedna ozbiljna pretnja. Slažem se da rešenje za pitanjem Kosova mora biti i obostrano prihvaćeno i optimalno, pre svega za Srbiju i srpski narod koji je državotvoran narod. Zašto ovo naglašavam? Zato, što su Albanci, nacionalna manjina, a ne državotvoran narod kao što su to bili Srbi u BiH i Srbi u Hrvatskoj. Kada su u pitanju vaše aktivnosti i otpriznanje ne malog broja, 15 zemalja sveta, napominjem da je jako važno reći da to možda jesu male države, ali da svaka od njih ima svoj glas u Ujedinjenim nacijama. Srbija, na ovaj način čuva i koristi ugled i bivše SFRJ, kao nesvrstane zemlje i baštini jednu politiku nesvrstanosti kao temelj saradnje, pre svega sa azijskim i afričkim, ali i ostalim zemljama sveta koje cene suverenost i slobodu. Ja sam sigurna da srpska javnost zna kojih 15 zemalja je povuklo svoje priznanje, međutim, jedna od četiri države koja je danas predviđena Sporazumom o ukidanju viza je i Surinam, za koju se čuju pošalice i stalno se spočitava da su to tamo neke male zemlje za koje samo zna Ivica Dačić, za Surinam smo čuli i pre. Oni su imali neke čuvene fudbalere, možda nije prirodno da ja to kao žensko kažem, ali kažu da je taj čuveni Rud Bulid bio baš otuda. Lepo je što ćemo se po tome sećati da postoji Surinam, ali je još bolje što danas imamo razloga da kažemo hvala Surinamu za otpriznanje Kosova. Hvala što ste vratili veru da u svetu postoje ljudi koji su spremni da preispitaju svoju odluku i promene je kada shvate da su nekome učinili nepravde. Hvala u ime sve one dece koja žive na KiM, okruženi žicom, okruženi nestabilnošću, okruženi strahom, pod strahom zaspe i pod strahom se probude. Imamo i dve države koje nikada nisu ni priznale Kosovo i zaista im takođe dugujemo veliku zahvalnost. Međutim, ono što je važno i što želim da naglasim jeste da neke opozicione političke opcije pokušavaju da uporno umanje značaj procesa povlačenja priznanja samoproglašene države Kosovo. Ne zato što nemaju svest koliko je taj proces važan, sigurna sam da znaju da jeste, nego zato što bi da umanje učinak ove Vlade i učinak njenih ministara i sveukupnog državnog rukovodstva. Važno je da se broj država koje povlače priznanje uvećava, važno je onako kako ste i rekli, da se na svetsku politički scenu ponovo pitanje Kosova vrati ne kao završeno, jer su ga do sada tako tretirali. Na kraju, napraviću jednu istorijsku paralelu, a povod mi je obeležavanje pre svega 180 godina srpske diplomatije, ali i obeležavanje 800 godina autokefalnosti Srpske pravoslavne crkve, koju je obezbedio naš prvi prosvetitelj i duhovnik, ali i diplomata Sv. Sava. Državna misao Sv. Save i njegova izreka jeste – Srbija je istok na zapadu i zapad na istoku. Ona je i danas putokaz kada je u pitanju politika ove Vlade. Danas kada vodimo borbu za očuvanje državnog jedinstva i srce naše Srbije, KiM, ne možemo da se ne podsetimo Sv. Save. On je tada doneo Srbiji samostalnost crkve, ali i međunarodno priznanje Srbije kao samostalne države. Tim pre ste, ministre Dačiću dobili najteži zadatak, da kao neko ko je rođen u Prizrenu, jednom diplomatskom borbom proba da sačuva i odbrani ono što je, sigurna sam i pouzdano znam, najveća svetinja i za vas i za mene, ali i za većinski srpski narod. Svesni istorijske odgovornosti koju danas nosimo, da sačuvamo ono što su naši preci ostavili, a to je bila jaka i međunarodno ugledna Srbija. Slobodna sam da kažem da ste gospodine ministre vi, kao i celo rukovodstvo države zaista preuzeli ovu istorijsku ulogu i odgovornost da sačuvate Srbiju i njenu južnu pokrajinu u njenom sastavu. Da li će to biti lako, sigurna sam da ne. Da li vam je lako da slušate pretnje, koliko god ih paušalno shvatali, prihvatali. Gospodin Palma je rekao jednu lepu rečenicu, a to je da Ramuš Haradinaj nije uhapšen zbog krađe bicikle, uhapšen je zato što je bio na vrhu lanca trgovine ljudskim organima i to srpskim ljudskim organima. Kada iz tog tabora kome pripadaj i Bedžat Pacoli, krenu pretnje ka vama, moram priznati da osetim onaj strah koji vi evidentno nemate. Međutim, verujem u pravdu. Ako ni u jednu drugu, onu Božiju. Verujem u upornost i u doslednost srpskog rukovodstva kada je u pitanju nedvosmisleni cilj da se sačuva celovitost države Srbije. Socijalistička partija Srbije i njeni poslanici će svakako podržati predložena zakonska rešenja, a ja vam se još jednom, pre svega u ime građana KiM bez razlike da li danas žive na toj teritoriji ili su u raseljenju, zahvaljujem na trudu koji ste uložili i želim mnogo uspeha u daljem radu, jer sam sigurna da će se ovaj broj zemalja koje su otpriznale Kosovo uvećavati iz dana u dan. Hvala.
Zahvaljujem, koleginice Paunović. Reč ima narodna poslanica Jelena Vujić Obradović. Izvolite, koleginice Vujić Obradović.
Hvala, uvaženi potpredsedniče. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, uvaženi ministre Dačiću sa saradnicima, neki vas nazivali srpskim de Golom, ali predsednik JS, Dragan Marković Palma i svi poslanici JS potvrđujemo da ste najbolji ministar spoljnih poslova Republike Srbije ikada. Poslanička grupa JS daće podršku svim sporazumima koje ste predložili i koje je predložilo 156 narodnih poslanika. Jedinstvena Srbija na čelu sa našim predsednikom uvek gleda u budućnost, u dobre i prijateljske odnose sa drugim zemljama, da građanima Srbije bude bolje, da kvalitetnije žive i da predlažemo što kvalitetnije zakone u Narodnoj skupštini. Svi sporazumi koji su na dnevnom redu nisu došli preko noći. Ovde se radi o zemljama, o 15 zemalja, a među njima su i ove četiri zemlje koje su povukle priznanje samo proglašene države Kosovo. Među njima država, odnosno Republika Surinam, prva je povukla nogu i dala povlačenje note priznanja nezavisne države Kosovo i mi smo joj na tome zahvalni. Ovaj sporazum koji danas potvrđuje, pokazuje i odnos sa Republikom Surinam koji će se odnositi na ukidanje viza i za nosioce običnih pasoša pored diplomatskih, službenih i zvaničnih pasoša. Imamo i sporazume sa Republikom Paragvaj, Dominikanskom Republikom, Mjanmarskom unijom. Imajući u vidu da se na ovaj način kada potvrđujemo sporazume jačaju prijateljski odnosi dveju zemalja i interes Republike Srbije, njenih građana i ovih zemalja i građana ovih zemalja, olakšava ulazak i izlazak njenih državljana. Samim tim poslanička grupa JS podržava ove sporazume i sve predloge koji su na dnevnom redu. Dobrim diplomatskim odnosima između ovih zemalja i drugih zemalja, svakako da doprinosi svakodnevnom politikom predsednik Srbije, Aleksandar Vučić i ne vidim ništa sporno i zašto su neki poslanici pogrešno shvatili našu nameru, jer poslanici JS i SPS apsolutno su u svemu dali podršku predsedniku Vučiću i svim zakonima koje ovde donosimo, ali svakako da u spoljnoj politici, ministar spoljnih poslova Ivica Dačić, igra apsolutno glavnu i ključnu ulogu i da je njegov doprinos nemerljiv kada je u pitanju spoljna politika. Srbiji su sada otvorena gotovo sva vrata i na Srbiju se apsolutno drugačije gleda. To je jedan put kojim Srbija ide, koji je odgovoran, koji je nov, koji je rodoljubiv, gde druge države koje su ranije i nenaklono gledale prema Republici Srbiji, sada gledaju drugačije. U Republiku Srbiju dolaze strani investitori, s nama je i Dragan Marković Palma, predsednik JS, koji je preteča dovođenja stranih investitora u Srbiji. To sada radi i predsednik Aleksandar Vučić. Sve je to jako bitno i slika je kako druge države gledaju na nas. Rade se i autoputevi, grade se fabrike, jako je bitno kada turista, takođe mi u Srbiji imamo da pokažemo i odlične turističke programe, planine, banje, sve je to jako bitno kako Srbija predstavlja sliku u svetu. Zato je bitno i zato kažemo da i opozicija ne sme da radi van interesa Srbije. Mi zajedno moramo da se borimo da Srbija kako unutrašnjim poslovima, tako i diplomatskim odnosima pokazuje najbolju moguću sliku, da se poštuje suverenitet i teritorijalni integritet Srbije, da poštuju Rezoluciju 1244, koja je još pre mnogo godina počela da se krši. Apsolutno su ove zemlje pokazale, što je jako bitno, pored toga što su povukle priznanje Kosova, bile su protiv ulaska nezavisne države Kosovo u Interpol. Zato moramo i očekujemo da će nam ministar spoljnih poslova u narednom periodu dati izveštaj da je još više zemalja povuklo priznanje nezavisne države Kosovo, jer to je za Srbiju danas goruće pitanje. Svakako da će poslanička grupa JS u danu za glasanje podržati sporazume i podržati sve što radi Ministarstvo spoljnih poslova. Hvala vam.
Zahvaljujem, koleginice Vujić Obradović. Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, već smo čuli da će poslanička grupa SPS podržati sva četiri predložena sporazuma o ukidanju viza za sve četiri države. Ja to još jednom potvrđujem. Krenuću od vašeg jednog citata u obrazloženju ovih sporazuma, koji kaže – u međudržavnim odnosima zaključivanje bilateralnih sporazuma, kojim se ukidaju vize smatra se značajnim korakom u pravcu stvaranja što povoljnijih uslova za dalje unapređenje političkih odnosa i svestrane saradnje u ekonomskoj, kulturnoj, naučnoj i drugim oblastima od međusobnog interesa i značaja. Sporazumi o kojima danas raspravljamo potvrđuju da Srbija vodi spoljnu politiku koja je zasnovana na osnovnim principima i utvrđenim spoljno-političkim ciljevima, a to su ulazak u EU, saradnja sa Kinom, Rusijom, SAD, ali i svim ostalim zemljama sveta, posebno kada je u pitanju KiM. Pokazuje otvorenost Srbije prema svetu i širenje prijateljstva sa što većim brojem zemalja u svetu. Takva politika vodi cilju, a to je poboljšanje međunarodnog, odnosnog spoljno-političkog položaja Srbije zaštita suvereniteta i naravno zaštita državnih i nacionalnih interesa. Sporazumi o kojima danas razgovaramo predstavljaju i nastavak započetog procesa liberalizacije viznog režima za nosioce pasoša onih država izvan EU za koji postoji konkretan interes Republike Srbije i širenje kruga tih zemalja. Dakle, još jednom, uz podršku predloženih sporazuma za sve četiri države, ovo je prilika da Skupština danas da snažnu podršku aktivnostima Srbije na međunarodnom planu. Jasna, ozbiljna, odgovorna politika predsednika Republike i Vlade u međunarodnim aktivnostima i zaštiti nacionalnih i državnih interesa, čvrsta odbrana i odlično uspešno sprovođenje vas ministre, koji ste zaduženi da je sprovodite, zaslužuju puno priznanje i punu podršku. Bilo je ovde primera, ima ih dosta, ja ću se osvrnuti samo na jedan. To se posebno odnosi na primeru Kosova i Metohije gde je Srbija pred najvećim izazovima, gde to čini u uslovima kada se primenjuju dvostruki aršini, kada zapadni sponzori kosovske nezavisnosti raspolažu pritiscima i argumentom sile, vi ste gospodine ministre obilaskom svakog parčeta zemljine kugle, objašnjavajući državama suštinu stvari, odgovorili silom argumenata i rezultati su vidljivi i oni najbolje govore ovo o čemu ja pričam. Danas je Srbija uvažen i poželjan partner spoljno-politički i faktor u svetu. Danas, čak i kod sponzora kosovske nezavisnosti KiM nije završeno pitanje. Danas se podrška uvećava Srbiji i njenoj politici da se kompromisom dođe do rešenja kroz dijalog uz prethodno ukidanje taksi i tu se vide dvostruke aršine. Danas sve više zemalja u svetu preispituje ili povlači priznanje tzv. države Kosovo i tu se vide dvostruke aršine, vidi se čak i jedna arogantnost bez pokrića, pa kažu – to Srbiji smeta, to su male zemlje, previđajući da svaka zemlja ima jedan glas, koliko god bila mala ili velika, a nama je veoma važno što smo uspeli da se izborimo za novih 15 glasova. Naravno, kada bi govorili o broju stanovnika, pa postoji sa druge strane Rusija, Kina, Brazil, Indija, pa to je pola sveta, samo te četiri zemlje koje nisu priznale KiM. Dakle, nemaju pokriće nikakvo u tome. Ono što je takođe neprihvatljivo što pokušavaju da izjednače, da uravnoteže nelegalno uvođenje taksi od tzv. države Kosovo, potpuno nelegalno sa legitimnim pravom Srbije da se bori za svoje interese diplomatskim, mirnim sredstvima, i tu nam najviše zameraju. Zašto? Zato što svaki dan postižemo sve više uspeha na tom planu, a on već smeta. Njima ne smeta što oni lobiraju za Kosovo. Njima ne smeta što lobiraju da postane Kosovo član Interpola iako izričito kaže da član Interpola može postati samo država koja je članica UN i da ne nabrajam dalje. Mislim da se uspešno nosite sa tim problemima, uspešno borite i da su tu rezultati veoma prisutni. Do sada je 15 država povuklo priznanje. Neko je primetio u javnosti na pola ste koša, e, ja vas pozivam, do kraja godine dajte taj koš da onda pređe na ovu polovinu. Ne bih više oduzimao vreme. Samo sam na jednom primeru hteo da kažem uspešnost obavljanja međunarodne politike, aktivnost na međunarodnom planu, koju voli ova država i predsednik i Vlada i naravno pre svega vi ministre spoljnih poslova i ponoviću, glasaćemo za predložene zakone. Hvala lepo.
Zahvaljujem. kolega Petronijeviću. Reč ima narodna poslanica Ljiljana Malušić. Izvolite, koleginice Malušić.
Zahvaljujem predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima iz ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, danas govorimo o sporazumima. Pred nama su četiri sporazuma i to Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Paragvaj o ukidanju viza za nosioce diplomatskih, zvaničnih i službenih pasoša, ali se vize ukidaju u Uniji Mijamar, kao Republici Surinam i Dominikanskoj Republici. Izuzetno važan dan za Republiku Srbiju je 6. oktobar. Zašto? Zato što su izbori na Kosovu. Ja molim Srbe, što reče moj uvaženi miljeni gospodin Vladimir Velimirović, kada se Srbi obože onda će i da se slože i da se umnože, pa ih ja molim da se slože da izađu na izbore, da Srpska lista, koju predstavlja naš gospodin Rakić bude njihova lista, jer je to produžetak politike našeg predsednika gospodina Aleksandra Vučića i svih državnih institucija. Jedino tako mogu da opstanu na Kosovu i jedino tako mogu da žive život. Ovo što se danas tamo dešava je životarenje. Ona opozicija koja danas tamo postoji treba da legne na rudu, da svi budu ispod jedne kape, da završimo to glasanje Srpske liste na čelu sa Goranom Ristićem i da krenemo u normalan život. Nikada, niko neće priznati tzv. nezavisno Kosovo. Zahvaljujući našem predsedniku, gospodinu Aleksandru Vučiću, a i vašoj posvećenosti ne može se to prenebregnuti. Danas Republika Srbija ima od 120 i nešto zemalja koje su priznale tzv. nezavisno Kosovo, povlačenje od 15 zemalja. Bravo za to, tako se radi, sve čestitke našem predsedniku, koji je rekao da dok je živ neće priznati Kosovo, znam da i vi to nećete uraditi, niko od nas neće priznati tzv. nezavisno Kosovo, jer tako nešto ne postoji. Kosovo je srce Srbije, Kosovo je naša desna, leva ruka. Imao dve AP, jedan je KiM, drgua AP Vojvodina. Zato Srbi ujedinite se i glasajte za Srpsku listu, valjda vam je jasno zašto. Što se tiče ovih sporazuma, odlično je što radimo danas ove Sporazume jer mio stvaramo prijatelje. Mi stvaramo prijatelje iz dana u dan. Bilateralna politika je izuzetno moćan faktor, spoljna politika je inače tu da spoji ljude. Pogledajte kako danas izgleda odnos našeg predsednika i vas gospodine, naravno, sa Mađarskom, sa Nemačkom, sa Rusijom, sa Kinom, sa Azerbejdžanom, sa svim zemljama u svetu, mi pravimo prijatelje, to je poenta spoljne politike, to je poenta politike koju vodi naš predsednik Aleksandar Vučić. Šta treba reći o ovim zemljama? Treba reći da su nepriznavanjem tzv. nezavisnog Kosova, naši prijatelji jesu fizički daleko, ali su nam tu, Kosovo je srce naše duhovnosti i nikada ga ja, dok sam živa, kao i moj predsednik neću priznati. Nezavisno Kosovo, šta je to? Tako nešto ne postoji. Što se ovih sporazuma tiče, vrlo je bitno da krenemo, pre svega sa turizmom, za Paragvaj 90 dana bez vize, pa da li bili i zemlji ili prolaze kroz zemlju, 90 dana će biti bez vizni režim, to važi, takođe i za bivšu Burmu, odnosno Mjanmar Uniju ali i za Surinam, 60 dana je za Dominikansku Republiku. Kad smo kod Dominikanske Republike, ona je priznala tzv. nezavisno Kosovo, ali je dobro da je kada je bilo, odnosno, kada je trebalo da Kosovo tzv. nezavisno uđe u Interpol, glasali su protiv, to samo znači da smo dobro lobirali i sa takvom politikom treba nastaviti. Još jednom moram da kažem da je, nažalost, EU 16. februara 2008. godine, odlučila da pokrene tzv. misiju vladavine prava EU na KiM Euleks Kosovo, a 17. februara 2008. godine, organi privremene samouprave na Kosovu i Metohiji uz političku i organizacionu podršku EU i SAD su doneli jednostranu odluku o proglašenju nezavisnosti Kosova i Metohije od Srbije. Tako nešto se nikada neće desiti, dobro se radi, ja sam sigurna da ćemo za vrlo kratak period imati priznanja, odnosno povlačenje priznanja tzv. nezavisnog Kosova još od 15 zemalja. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, koleginice Malušić. Koleginice Tomić, vi ste u sistemu. Da li ste želeli po redosledu ili? (Aleksandra Tomić: Da.) Pre vas ima koleginica Mirjana Dragaš. Reč ima narodna poslanica Mirjana Dragaš. Izvolite.
Gospodine potpredsedniče Narodne skupštine, poštovani gospodine ministre, poštovani saradnici, poštovana gospodo narodni poslanici. Danas u okviru rada Skupštine Srbije imamo jednu izuzetnu priliku da celu sednicu i vreme koje imamo posvetimo spoljnoj politici i zakonima o potvrđivanju sporazuma sa jednim brojem zemalja, znači govori se o Surinamu Mjanmaru, Dominikanskoj Republici i Paragvaju, o ukidanju viza za, pre svega, nosioce diplomatskih pasoša, službenih, specijalnih, običnih, odnosno, pasoša za obične građane. To je prilika da istaknemo koliko je važna spoljna politika zemlje za svaku zemlju, naravno i za našu, važno je da razvijamo dobru saradnju sa svim zemljama koje su i bliže i dalje od nas, jer to znači međusobno razumevanje, poštovanje, razmenu dobara, razmenu usluga, razvoj turizma i razvoj prijateljstva. Kaže stara poslovica – za ljude vrediš onoliko koliko prijatelja imaš. To isto se može odnositi i na države da vrfedi onoliko koliko prijatelja ima. Zato je ovaj napor Ministarstva za inostrane poslove, pre svega gospodina Ivice Dačića kao čoveka koji se nalazi na čelu ovog ministarstva, upravo jedan od najvažnijih oblasti rada današnje Vlade i nastojanja države Srbije da postane značajna u međunarodnim odnosima i u saradnji sa drugim državama. Naša diplomatija ima dugu tradiciju, još od vremena borbe za stvaranje moderne slobodne Srbije od 1804. i tada još razvijala se od Karađorđa, govorim samo o modernoj Srbiji, diplomatija i saradnja sa drugim državama. Tokom vremena, videli smo u zavisnosti od razvoja međunarodnih odnosa stanja rata ili mira da se saradnja sa zemljama menjala, da može da poprima različite oblike i različite sadržaje. To je, dakle, jedan dinamičan proces, kako je rekao i sam ministar, ali svaka zemlja ima za cilj da zaštiti svoje interese u najvećoj mogućoj meri svoja prava i da zaštiti pravo svog naroda na život u slobodi i miru. Za stabilnost svake zemlje najvažnije je da ona u unutrašnjoj politici bude stabilna, da joj bude privreda jaka, zaposlenost velika, da ima dobre puteve i komunikacije. Ova Vlada upravo u tom pravcu i usmerava sve svoje snage u prethodnom periodu, ona zastupa jednu čvrstu, stabilnu politiku na čelu sa predsednikom države, sa predsednicom Vlade, celokupnom Vladom i ministrima, a posebno, evo, kad danas govorimo o ovim zakonima, ministrom inostranih poslova. To je svakako jedan poseban resor koji je zahvaljujući ovakvoj aktivnosti postao vidljiv i ostvario je značajne uspehe o kojima se sve više govori. Iz svega toga se može zaključiti da je u stvari i gospodin Ivica Dačić sa svojim saradnicima jedan od najdoslednijih, najupornijih i najposvećenijih ministara u ovoj Vladi i time jedan stabilan oslonac i saradnik i samog gospodina Aleksandra Vučića, kao predsednika države. Opšta tendencija razvoja dobrih odnosa sa drugim državama je opšti krajnji cilj u svim zemljama prijateljskim da razvijamo i unapređujemo tu saradnju koja već postoji sa zemljama bloka Nesvrstanih i da se vratimo na one dobre puteve širom zemaljske kugle kada smo kao država Jugoslavija, a zatim i kao Srbija razvijali te odnose i sa malim i sa velikim značajnim državama i njihovim ekonomijama jer svaka država je država pojedinac i njihov glas treba poštovati i njihovu autonomiju i njihovu samostalnost. Naravno, razvoj diplomatije mora da ide i u pravcu razvoja saradnje sa onim državama koje nas manje poštuju. Poseban zadatak diplomatije je, dakle, u ovom slučaju objasniti istinu o Srbiji, objasniti i približiti istinu o našim ciljevima, a u ovom slučaju posebno istinu o Kosovu i Metohiji. To je lobiranje. Neke velike sile koje su stvorile tzv. „nezavisno Kosovo“, preko 20 godina lobiraju po svetu za ovu srpsku pokrajinu i to sa ciljem da je treba podržati kao samostalnu državu samo na osnovu njenog jednoglasnog proglašenja, bez obzira što nasuprot tome postoji Rezolucija UN 1244 koji je jedini validan potpisan međunarodni dokument koji jasno utvrđuje poziciju i Srbije i Kosova i Metohije i međunarodnog prava i svih subjekata u tome. Srbija u to vreme nije ni vodila politiku zaštite njenih interesa, a sada imamo predsednika, imamo Vladu koja zna i jasno kaže šta su interesi Srbije, diplomatiju i ministra koji je aktivan, odgovoran i čvrsto se bori za srpske nacionalne interese. Iz toga je proizašao i rezultat da je 15 zemalja povuklo priznanje, da su danas pred nama četiri zakona koja ovo produbljuju i šire saradnju sa zemljama sa kojima tu saradnju i bliskost do sada nismo razvijali. Ukidanje viza nije sredstvo za poništenje priznanja i mislim da se sa tim svi možemo složiti. To je gest dobre volje i želja za poštovanjem i razvojem prijateljstva i saradnje. Ko ima pravo na lobiranje, najzad moramo postaviti pitanje? Oni koji krše međunarodno pravo ili oni koji ga štite, štite međunarodni poredak i štite svoju zemlju? Najzad, naš strateški razvojni cilj je svakako saradnja sa EU i ulazak u ovu zajednicu, naš cilj je razvoj, modernizacija zemlje, evropski zakoni koji se ovde primenjuju i to ne radi jednog cilja – ulazak u EU, nego razvoja interesa Srbije i njene modernizacije. Da se težište svake politike premešta na Istok, to vidimo da je potpuno sada legitimna međunarodna politika i zato bih rekla da to nije sedenje na dve stolice. Međunarodni interesi su promenljivi a šta ako se unapred dogodi da neka velika svetska sila povuče priznanje Kosova i Metohije? Zato mi u našoj politici i u našoj zaštiti naših interesa moramo bit i najdosledniji. U tom smislu mislim da u celini, dakle, možemo govoriti o podržavanju ove politike, želji za njeno unapređenje, podržavanja rada ove Vlade, predsednika države i ministra inostranih poslova. Još jednom, Socijalistička partija Srbije će glasati za ove zakone, a sa željom da ih ubuduće bude sve više. Hvala.
Zahvaljujem koleginice Dragaš. Reč ima narodni poslanik Aleksandra Tomić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre, kolege poslanici, današnji dnevni red kada pogledate govori najviše o potvrđivanju sporazuma za četiri zemlje kada je reč o nosiocima njihovih diplomatskih i službenih pasoša, jednostavno želju i volju i buduću saradnju i produbljivanje odnosa sa ovim državama kao što su Surinam, Mjanmar, Dominikanska Republika i Paragvaj u tom delu da njihove diplomate neće imati više obavezu da imaju našu vizu. Kada pogledate ovakav dnevni red, mislićete da je u pitanju jedna tehnička stvar koju Ministarstvo spoljnih poslova treba da uradi, da Skupština ovde potvrdi. Međutim, današnji dnevni red, kao što smo videli iz diskusija mojih kolega, predstavlja jednu ozbiljnu, predstavljanje ozbiljne politike kada je u pitanju i spoljna i unutrašnja politika Republike Srbije. Ja ću vas podsetiti da 2012. godine kada je SNS na čelu sa gospodinom Vučićem i SPS preuzela odgovornost za vođenje državom je bila u veoma teškom položaju i kada pričamo o ekonomskoj politici i političkim odnosima koji su naizgled, kada govorimo upravo o razgovorima i pregovorima Beograda i Prištine došli u jedan ćorsokak. U tom trenutku, moralo je da se nađe rešenje pre svega na političkom nivou da bi se otkočio uopšte postupak vođenja politike Republike Srbije i sa EU i sa drugim državama koje su, jednostavno, do tada imale naviku da kada dolaze u Srbiju isporučuju svoje naloge kako Srbija treba da radi. To se sećate najbolje situacija kada smo imali posete i gospođe Merkel i gospodina Putina, kada je bilo reči da ih prima gospodin Tadić, kada dobiju otprilike naloge koje Republika Srbija treba da sprovede i pogotovo kada je u pitanju Kosovo da trebamo da priznamo tzv. „nezavisno Kosovo“, odnosno da jednostavno budemo blagonakloni na otcepljenje dela teritorije Republike Srbije. Ono što tada je trebalo, izaći pred građane Srbije, reći šta su upravo ideje i EU i Amerike kada je u pitanju Kosovo i Metohija, kada su u pitanju naši ljudi koji žive tamo, Srbi, i kakva je situacija sa budžetom Srbije, odnosno ekonomskom situacijom koja je u tom trenutku bila katastrofalna. Znači, trebalo je izaći pred građane Srbije i reći da mi nemamo mogućnosti da u roku od dve nedelje više isplatimo ni plate ni penzije, a da nam visi nad time veliki politički pritisak da priznamo „nezavisno Kosovo“. U tom trenutku, pregovori su zastali i tu ste vi, kao tadašnji premijer Vlade, zaista držali jednu tenziju kada su u pitanju uopšte pregovori. Ali, u tom trenutku je bio veliki pritisak i da Srbija prizna nezavisnom Kosovu stolicu u UN, čime bi suštinski mi dali mogućnost Kosovu da zaista ostvari fiktivni deo svoje nezavisnosti, odnosno da oni postanu tzv. država u punom svom kapacitetu. Bilo je teško u tom trenutku donetu odluku koje su trebale da impliciraju loše posledice za državu Srbiju, ali su i pritisci i pretnje i vama i gospodinu Vučiću u to vreme, gde negde svi to zaboravljamo, bile mnogo velike. Kada su govorili i na ličnom planu da politički treba da nestanu i jedna i druga stranka i kao lideri da više nemate svoju budućnost, kada je u pitanju uopšte bavljenje politikom u Srbiji. Naravno, ona druga strana koja je doživela smenu vlasti od strane građana Srbije, kao što su Boris Tadić, Vuk Jeremić i ostala ekipa, koji danas pokušavaju da se povrate kroz Boška Obradovića, kroz različite njihove mentore ovde na vlast, su govorili o tome da će to trajati šest meseci, da će se oni posle šest meseci vratiti na vlast, a već su dogovorili priznavanje Kosova, nego su rekli samo da mi preguramo ove izbore i da se vratimo u punom svom kapacitetu, da nam pomognete u tome i da nastavimo onim putem kojim smo krenuli. Naravno da do toga nije došlo, zato što je SNS, na čelu sa gospodinom Vučićem zajedno sa SPS, zaista pokazala da vodi jednu odgovornu politiku, pre svega kada je u pitanju politika odnos Beograda u odnosu na Prištinu i kada je u pitanju razgovor o KiM, o ljudima koji žive na KiM i da ono što govorite u Beogradu, to morate da govorite i u Briselu, to morate da govoriti u u Vašingtonu, ali i u Moskvi. Znači, to je onaj najteži put kojim ste krenuli od tada 2012. godine. Paralelno sa time, moralo je da se donese neko rešenje u vidu Briselskog sporazuma, kojim ćete suštinski u budućnosti pokazati da zaista stojite iza toga da ste za evropski put, ali paralelno sa tim, da se nećete odreći nikada ni istorijske saradnje sa Ruskom Federacijom. To je jedan od najtežih političkih puteva kojim Srbija ide, ali se pokazalo nakon ovih sedam godina da i pored tih pritisaka, jednostavno je moguće ići tim putem, jer u međuvremenu je trebalo sprovesti ekonomske reforme, fiskalnu konsolidaciju, dovesti do toga da imate jedan održivi budžet iz koga ćete moći da onoliko koliko prihodujete, toliko da i da rashodujete i isplatite i plate i penzije, ali i da otvorite nova radne mesta. Preko 200 fabrika gospodin Vučić je do sada otvorio i to pokazuje suštinski rezultat dobre, odgovorne i spoljne i unutrašnje politike. Nije jednostavno otići u međunarodne organizacije i držati se ozbiljne i odgovorne politike, reći da nećete odustati ni od evropskog puta, ali da nećete odustati ni od saradnje sa onima kojima se to možda ne sviđa, kada je u pitanju EU. Na kraju krajeva, kada vi sada posle sedam godina pogledate međuinarodne odnose između Amerike, Engleske, članica EU, Rusije, Kine, vi sada vidite da se mnogo toga promenilo. Mi imamo primer, recimo, kao delegacija Saveta Evrope da smo učestvovali na prošlom zasedanju, da su bili suspendovani glasovi Ruske Federacije od 49 članica Saveta Evrope, poslednje dve godine, i da su vraćeni na prošlom zasedanju i da su u tom dogovoru svih tih 49 članica Saveta Evrope, koje mnogo toga imaju da kažu protiv te Ruske Federacije, su glasali za vraćanje tih mandata ruskim poslanicima, pokazuju jednostavno da se mnoge stvari menjaju u njihovim međunarodnim odnosima. Sada po prvi put imate na međunarodnoj sceni pokušaj da jednog premijera Engleske, koja je kolevka demokratije, pokušava da suspenduje glasove parlamentaraca, vi imate takvu debatu koja nije bila zamisliva pre sedam godina. Prema tome, u svim tim promenama Srbija se jednostavno drži svojih političkih načela kojima brani svoje srpske nacionalne interese, brani interese Srba na KiM, što je jako važno, i pokazuje da ne odstupa od te politike, pokazuje da ono što kaže, to i radi. Ono što je najvažnije da danas imamo prilike da kažemo, da su rezultati tako odgovorne politike, kao i onih svih ekonomskih reformi, u tom jednom engleskom časopisu „Fajnenšel Tajms“, juče objavljene, da Srbija 12 puta veći ima priliv stranih direktnih investicija od država u regionu i od članica EU na osnovu onoga koliko ima stanovnika, koliki je njen kapacitet. To pokazuje suštinski da smo mi zaista jedna od država sa kojom svi žele danas da razgovaraju. Zbog toga mi imamo razloga da danas kažemo da ovaj set zakona u stvari pokazuje priznanje i onih država koje možda nisu bile u mogućnosti da povuku priznanje Kosova, ali su počele to da rade i pokazujemo da ona politika koja je 2012. godine postojala, kada je u pitanju Srbija i odnos prema Kosovu i Metohiji, jednostavno se totalno zaokrenula, odnosno transformisala. To pokazuje da izbore koje imamo 6. oktobra na Kosovu, gde će učestvovati Srpska lista, jednostavno pokazuje prisutnost Beograda, prisutnost Republike Srbije na KiM, prisutnost Srba koji imaju pravo da kažu svoje mišljenje i pokažu da brane svoje interese tamo gde oni žive, pa nalazili se oni i na samom KiM. Ovi zakoni danas u stvari predstavljaju jedan poziv svim Srbima na Kosovu da izađu na izbore. Ja ću vas podsetiti da mi imamo raseljenih 60.000 Srba u Srbiji, znači, u gradovima kao što su Beograd, Niš, Kragujevac, Kraljevo, da ovo predstavlja poziv da svi ti Srbi koji žive i u centralnoj Srbiji i na severu i na jugu Srbije treba da odu taj dan na izbore, da podrže svoju državu koja zaista vodi ovako odgovornu spoljnu i unutrašnju politiku, da dođu taj dan i podrže one Srbe koji se svaki dan bude i ustaju sa svojim komšijama Albancima i strepe za to kako će izgledati ta buduća politika prema Srbima na Kosovu, da bi ih svi podržali jednim danom kada će doći i iskoristiti svoje pravo da glasaju. Današnja sednica treba u stvari da bude poziv svemu tome, a vas kao ministra molim da o tome i u javnosti više govorite kako se približavamo tom datumu i molim vas da više govorimo o tome koliko je do 2012. godine koštalo Republiku Srbiju i Vuk Jeremić i Boris Tadić, koji su vodili jednu potpuno neodgovornu politiku i koliko su ti rezultati njihove politike suštinski nama pravili problem i dan danas prave veliki problem, u tome da zaista sprovedemo na krajnje odgovoran način sve međunarodne sporazume koji se odnose na Srbiju, a vezani su za Srbe na KiM. Mi ćemo u danu za glasanje sigurno kao narodni poslanici podržati sve ove zakonske predloge, ali mislimo da treba da podržimo i naše Srbe i Srpsku listu, da izađu u punom svom kapacitetu da glasaju građani Srbije za Srpsku listu na sledećim izborima 6. oktobra 2019. godine. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marjana Maraš.
Uvaženi predsedavajući Milićeviću, uvaženi prvi potpredsedniče Dačiću sa saradnicima, potvrđivanje četiri sporazuma iz oblasti spoljne politike Srbije samo su potvrda kontinuiteta diplomatskih aktivnosti koje Srbija i Ministarstvo spoljnih poslova vode u poslednjih pet godina, a to je borba za očuvanje našeg suvereniteta i teritorijalnog integriteta za očuvanje KiM, koje hoće da nam otmu, a mi na sve to treba da ćutimo. Pre svega, želim da se zahvalim ministru spoljnih poslova na odgovornom, posvećenom, beskompromisnom diplomatskom radu na ostvarivanju naših državnih spoljnopolitičkih prioriteta. Takođe, želim da se zahvalim i svim državama koje su povukle priznanje samoproglašene tzv. države Kosovo, jer su prepoznale da se u 21. veku države ne stvaraju tako što se nasilno otimaju teritorije. Uspeli ste, gospodine ministre, da broj država koje su povukle priznanje, dovedete do broja 15, a broj država koje priznaju Kosovo spao je ispod 100. Tu treba dodati i zemlje koje neće glasati i ne glasaju za prištinske stavove. Dozvolite mi da u vremenu koje mi je preostalo ponovim i neke bitne stvari koje ste vi izneli obrazlažući predloge zakona, a to je da vodimo politiku otvorenosti, bezvizni režim za što više zemalja, u 71 zemlju mi putujemo bez viza, a građani iz 92 zemlje mogu da putuju kod nas. Srpski pasoš je sada na 28. mestu. Naveli ste i to da nema dileme da do šest meseci do ulaska u EU mi treba da uskladimo svoj vizni režim sa EU. Navedeno je i koliko je najviše izdato viza - u pitanju su Kina, Egipat, Indija, Liban. Ukidanje viza znači prijateljstva prema pojedinim zemljama. Surinam je prva zemlja koja je povukla priznanje i zato hoćemo da joj se posebno zahvalimo. Ono što ste još naveli, to je da su od 2008. do 2012. godine 87 zemalja priznale tzv. državu Kosovo, a od 2014. godine svega sedam, a 15 je povuklo priznanje. Želim nešto da kažem, da sam imala priliku da budem član parlamentarne delegacije i da putujem u SAD, u poseti Kongresu. Nešto moramo da učimo i od njih, bez obzira da li ih volimo ili ne volimo, ali, oni imaju jednu poslovicu - da se njihova politika završava tamo gde počinje voda. E, to mi treba da naučimo od njih. Mi možemo ovde u parlamentu da sukobljavamo svoja mišljenja, opozicija treba da bude konstruktivna, da doprinosi tome da mi donosimo bolje zakone, ali van granica naše države moramo da budemo jedinstveni u stavovima. Mogu, uvaženi prvi potpredsedniče da vas osporavaju, ali ne mogu da vam ospore da ste vi doprineli ugledu naše države, da ste doprineli ugledu na spoljnopolitičkom planu i ja sam sigurna da vama apsolutno ne mogu ništa. Ne mogu vam ni oni gromovi bez obzira, kako ste rekli, da li su došli iz Slovenije ili ih Hrvatske i sigurna sam da ćete vi istrajati do konačne pobede u svim svojim nastojanjima da ostvarite ciljeve koje ste zacrtali i broj zemalja za koji ste rekli da će pasti ispod 97. Na kraju, ponavljam da ćemo mi kao poslanička grupa podržati sva predložena zakonska rešenja koja su danas na dnevnom redu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, koleginice Maraš. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović. Izvolite, kolega Šaroviću.
Dame i gospodo, gospodine ministre, ja se nadam da ćete ipak sa malo više interesovanja saslušati nas iz opozicije, nego što ste obratili pažnju na vaše kolege iz vladajuće koalicije. Mi smo saslušali sa pažnjom vaš govor i vi ste govorili o tome koliko je važno što pojedine zemlje povlače priznanje nezavisnosti Kosova. Vidi se da opet svi putevi srpske politike, na ovaj ili na onaj način, vode ka Kosovu i Metohiji. Vi, kao i drugi predstavnici državnih organa, treba da koristite taj ustavni i zakonski naziv, dakle, Kosovo i Metohija, a ne Kosovo. Kosovo je za one koji smatraju da je to nezavisna država, a za nas, ja pretpostavljam da i vi spadate u taj krug ljudi koji nikada neće priznati nezavisnost Kosova na ovaj ili onaj način, mora se insistirati na tom izrazu. Stvorena je, nažalost, ta nekakva slika u srpskoj javnosti kako je ogroman broj država i veći deo država na svetu priznao nezavisnost Kosova. To nije tačno kada pogledate po broju stanovnika, ni po jačini ekonomija i za nas je Kosovo nešto čega se ničega nećemo odreći. Nekoliko puta ste ponovili, a i drugi predstavnici Vlade Republike Srbije da te države koje povuku priznanje jačaju našu pregovaračku poziciju. Ono što mene brine je to što se u poslednje vreme nekoliko puta čulo da ne može Srbija da prizna nezavisnost Kosova da ne dobije ništa, jer praktično ispada da mi jesmo spremni kao država na neku trgovinu, ali da cena koju nam nude u ovom trenutku nije adekvatna. Ta cena i to što oni nama nude je ništa. Vi ste govorili o Briselskom sporazumu. Rekli ste da je povlačenje ovih taksi koje su uvedene uslov da se nastave pregovori. Imam za vas, gospodine Dačiću, nekoliko pitanja. Prvo pitanje je – zašto ispunjenje onoga iz Briselskog sporazuma, u prvom redu mislim na Zajednicu srpskih opština, zašto i to nije jedan od uslova za nastavak pregovora? Ako se ne varam, pre punih šest godina je potpisan Briselski sporazum. Jednu obavezu je imala ta strana druga da ispuni. Oni tu obavezu nisu ispunili i ne samo to, već čak ni mi više ne postavljamo to kao uslov. Ako mi ne postavljamo, kako možemo očekivati da onda bilo ko drugi o tome govori i kako možemo očekivati, što je mnogo bitnije, da bilo ko drugi očekuje da se bilo šta u našem interesu u budućnosti ispuni? Drugo pitanje. Predsednik Vlade Ana Brnabić, tražim tačan datum, 27. novembra prošle godine obavestila građane Srbije da je poslala formalni zahtev Sekretarijatu CEFTA za konsultacije u okviru Zajedničkog komiteta. Kaže, oni imaju 90 dana rok da se to reši kroz konsultacije i da nakon isteka tog roka Srbija Arbitražnom sudu CEFTA upućuje formalni zahtev, jer, kaže, moraju se poštovati međunarodni sporazumi, mora se poštovati CEFTA sporazum, a kao što vidimo od tog 27. novembra, ne da je prošlo 90 dana, već je prošlo neuporedivo više, 300 dana je prošlo, ali niko to više ne pominje. Moje pitanje konkretno, gospodine Dačiću, da li je u skladu sa onim što je predsednik Vlade Ana Brnabić obećala građanima, da li je ikad podnet taj zaista zahtev Arbitražnom sudu CEFTA ili nije? Da li je to izjava u tom trenutku namenjena samo domaćoj javnosti, zamajavanju građana Srbije ili ste formalno zahtev zaista podneli? Ukoliko jeste, moje pitanje – kada ste ga podneli i u kojoj je fazi taj postupak, da li je bilo šta urađeno po tom postupku? Što je najgore, međunarodne institucije, od tog Interpola, pa nadalje, ne poštuju zahteve Srbije. Oni ne poštuju naše poternice. Po crvenim poternicama Srbije se ne postupa, ne jedanputa, već ko zna koliko puta. Možda ste vi brojali koliko se puta dogodilo da neko ko je uhapšen po poternici iz Srbije bude pušten na slobodu, jer oni ocene da naše poternice ne vrede, da ne zadovoljavaju uslove, da nemamo dovoljno dobar ugled, i to jednostavno odbace. Još jedno pitanje je, kako pregovarati sa onima koji od obaveza koje su do sada prihvatili ništa nisu ispunili? Jedan od prethodnih govornika je govorio o tome da ste vi imali garanciju NATO pakta da predstavnici prištinskih vlasti sa dugim cevima, odnosno njihovih oružanih snaga, bezbednosnih, kako god ih nazovete, neće ući na teritoriju severne četiri opštine. Gde su te garancije? Pokazalo se da garancije kada se radi o garancijama datim nama, ne vrede. Ako, do sada ništa što je potpisano nije vredelo, o kakvom sporazumu možemo pričati u budućnosti kada je potpuno jasno i najbolji sporazum da potpišete, šta god da vam obećaju, šta god da potpišu, ko će to sprovesti i ko će ih na to naterati kada Međunarodna tzv. zajednica, a u stvari njihovi partneri sa zapada, a naši neprijatelji to jednostavno ne traže od njihove strane. I konačno, vi ste videli ja pozdravljam potpisivanje tog sporazuma o slobodnoj trgovini sa evro-azijskom unijom, ali ste videli koliko je oštra bila reakcija zapada. Vi kažete, to je interes Srbije. Ja se slažem. Pa naravno da je interes Srbije slobodna trgovina sa zemljama evro-azijske unije, ali ako je to interes, što trčimo ka Evropskoj uniji? Evropska unija se zalaže za slobodu trgovine, ali tako što ćemo mi u Srbiji kupovati slobodno njihove proizvode, a kada je sloboda trgovine u tome da mi nešto proizvedemo i izvezemo, e onda oni kažu ne može. Onda dobija država packe, kažu vodite računa o evropskoj budućnosti. I vi to kao iskusan političar potpuno sigurno možete dobro da prepoznate. Srbija nema evropsku budućnost. Treba imati hrabrosti i reći to građanima. To otvoreno poručuju najuticajnije zemlje EU. Britanija kao osnivač EU je napušta. Jedna moćna zemlja ne može da ostvari svoj interese na najbolji način. Kako ćemo ih ostvariti mi koji ne daj Bože i da za 30 ili 50 godina uđemo u EU, ako bude postojala, kakav ćemo mi uticaj imati na politiku EU? Apsolutno nikakav.
Zahvaljujem kolega Šaroviću. Poštovani narodni poslanici, sada ćemo u skladu sa članom 87. Poslovnika Narodne skupštine odrediti pauzu u trajanju od jednog časa. Zapravo, sa radom nastavljamo u 15 časova. Zahvaljujem.
Poštovani narodni poslanici nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite, gospodine Markoviću.
Zahvaljujem, gospodine Marinkoviću. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, izuzetno je važna tema na dnevnom redu, potvrđivanje Sporazuma o ukidanju vize sa više zemalja od kojih, moram da naglasim to, većina nije priznala lažnu državu Kosovo. Ovo svakako predstavlja unapređenje saradnje Srbije sa ovim zemljama, jačanje bilateralnih odnosa i doprinosi jačanju međunarodnog ugleda Srbije i poslanička grupa, u skladu sa tim, SNS će svako podržati ove sporazume. Ova sednica, nažalost, ponovo protiče bez prisustva jednog dela opozicije koji se nalaze u tom takozvanom bojkotu, čime na najbolji način pokazuju da ih ne interesuje ni međunarodni položaj Srbije, ni bilateralni odnosi sa drugim zemljama, ni položaj Srbije kada je reč o KiM, ni koliko je država povuklo priznanje lažne države Kosovo, niti bilo koja druga tema od interesa za građane Srbije. I, naravno da ih to ne interesuje, jer je za njihovo vreme, dakle, od trenutka jednostranog proglašenja nezavisnosti Kosova, pa do 2012. godine, 87 zemalja je priznalo Kosovo, a od 2014. godine pa do danas je 15 zemalja povuklo ili suspendovalo priznanje lažne države Kosovo. To je konkretan podatak i to je ako hoćete konkretan rezultat, prvenstveno zahvaljujući Aleksandru Vučiću i Vladi Srbije, dakle, ovde mislim na celu Vladu da mi neko ne zameri da se oseti uvređenim. Sada, zamislite da su za vreme njihove vlasti uspeli makar jedan delić rezultata oni da ostvare u tom smislu, da makar jednu državu ubede da povuče priznanje Kosova ili da ne prizna lažnu državu Kosovo, zamislite koliko bi nam lakša situacija bila, zamislite, koliko bi nam lakša situacija bila, zamislite koliko bi nam time olakšali poziciju, ali njih tada nije to interesovalo, dakle, nisu ni pokušavali i ništa pod milim bogom nisu uradili po tom pitanju. Dakle, ništa nisu uradili da spreče jednostrano proglašenje nezavisnosti Kosova, da spreče ocepljenje Crne Gore ako želite ili bilo šta drugo kada je reč o srpskim nacionalnim interesima. Ali, ne bih više o njima, neki od njih su i danas bili u Skupštini ovde uprkos tom njihovom bojkotu, ali nisu bili u sali. Držali su nekakve konferencije za novinare, iznosili svakakve gluposti i neistine i onaj Zoran Živković i Marinika Tepić. Znate, to im je najlakše, ne žele da uđu u salu, pa da ovde suprotstavimo stavove da suočimo argumente, lakše im je da zakažu konferenciju za novinare tu u holu i tamo se nalupetaju, i Živković i Marinika Tepić. Od tog Živkovića samo to i navikli, njegova uloga je da dođu na konferenciju za štampu, izvređa nas onako brutalno sve, na to smo i oguglali, a Marinika Tepić, verovatno ne zna u kojoj stranci je ove nedelje, pošto je toliko stranaka izmenila da bi teško bilo da objasni u kojoj je stranci ove nedelje. Ali, ja vas molim da ipak imate razumevanje i za njih, njima je tako naređeno. Njihov šef Dragan Đilas, njima naredi šta kog dana, ko od njih da uradi i oni moraju da izvrše zadatak koji su dobili od svog šefa, koji inače ovih dana pokazuje neverovatnu nervozu, koja je posledica određenih istraga, određenih malverzacija, finansijskih malverzacija u kojoj je do guše upleten. Kako te istrage budu napredovale tako će i Đilas biti sve nervozniji i nervozniji, a sve to zbog činjenice da ne ume da da odgovor na jedno vrlo jednostavno pitanje, a to je kako je uspeo da sa prijavljenih 74 hiljade evra, koje je navodno zaradio u Češkoj, kako je uspeo da sa 74 hiljade evra dođe do 25 miliona evra lične imovine po zvaničnim pokazateljima. To su zvanični podaci. Kako baš njegove firme, u vreme baš njegove vlasti ili vlasti stranke u kojoj je bio, da ostvare zaradu koja se meri u stotinama miliona evra? Dakle, to su vrlo jednostavna pitanja na koja on nikako da nam pruži odgovor. Sad, kada se postave ta pitanja, kada nadležni organi krenu da rade svoj posao i kada otpočnu istrage u tom pravcu, pa onda neko bude i uhapšen, neko bude priveden na informativni razgovor, onda kreće histerija i kampanja najmonstruoznijih optužbi i napada i na Aleksandra Vučića i članove njegove porodice i na Nebojšu Stefanovića i na sve ostale iz SNS. To sve preko navodno neslobodnih medija, ugnjetavanih medija, cenzurisanih medija, i „N12“, i „Nova“, i razne lokalne televizije, i „Blic“, i „Danas“, „Vreme“, „NIN“, „Nedeljnik“ verovatno ću nekoga i propustiti, a onda će mi to zameriti, dakle toliko su ugušeni mediji da svaki dan po ceo dan imamo samo napade, optužbe i izmišljene afere protiv svih iz SNS, protiv Vlade Srbije, protiv Aleksandra Vučića. Onda, kada im ne prođe ni lansiranje izmišljenih afera, ni lansiranje lažnih izmišljotina, onda proglase bojkot izbora, onda je to njima rešenje. Nema veze što nikom živom ne mogu da objasne kako je moguće bojkotovati redovne izbore, dakle redovne lokalne, pokrajinske i parlamentarne izbore, izbore koje zakon propisuje da moraju da se održe u određenom roku, u redovnom roku. Mislim da ne postoji zabeležen slučaj u svetu da je neko bojkotovao lokalne izbore. Na stranu što nemaju apsolutno nikakvu argumentaciju u tom smislu, na stranu što nemaju ni jedan jedini argument. Dakle, prvo izađu sa nekakvim zahtevima, sa nekakvim uslovima, onda mi kažemo – evo, spremni smo da prihvatimo sve te vaše uslove u skladu sa zakonom, sve smo spremni da prihvatimo. Onda ni to ne valja, onda promene i uslove, promene zahteve, promene sve, sve tako redom do ovog njihovog poslednjeg zahteva, a to je da se napravi nekakva prelazna Vlada, nekakva tehnička vlada u koju će naravno oni da uđu. Aleksandar Vučić je bio vrlo jasan i glasan po tom pitanju, ja ovom prilikom ne bih ponavljao kakva je poruka bila njima u tom smislu. Dakle, ovde je jasno da oni pošto poto hoće samo vlast bez izbora, da ih to jedino zanima i da su svesni da i građani Srbije apsolutno ne podržavaju u tome i zato su i proglasili taj bojkot kao alibi, unapred pripremljen alibi za debakl koji ih čeka na izborima. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Markoviću. Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite, gospodine Mirčiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, podsećanja radi mi raspravljamo o tačkama dnevnog reda gde se potpisuju sporazumi o ukidanju službenih i diplomatskih viza i sve ove priče mi srpski radikali tumačimo kao priče koje su u cilju predizborne kampanje ili zagrejavanja za predizbornu kampanju. Ono što karakteriše politiku, pre svega spoljnu politiku, koju vodi Srbija, to je, može se slobodno reći zbunjujuće za širu javnost iz prostog razloga što spoljna politika treba da se bazira na nekim osnovnim univerzalnim principima, principima jednakosti, principima nemešanja u unutrašnja pitanja drugih država i drugim opšte usvojenim standardima koji svaka država mora da poštuje kada sprovodi svoju spoljnu politiku. Kod nas je to sve pomešano. Nije to od juče i ne može samo da se spočitava sadašnjoj, aktuelnoj vlasti, to je od ranije. Mi u spoljnoj politici imamo konfuziju. S jedne strane od 2.000 godine uporno u kontinuitetu zagovaramo da je krajnji cilj Srbije da uđe u EU, a sa druge strane imamo nešto što se dešava od strane EU, isto u kontinuitetu, to je da EU najdirektnije se meša u unutrašnja pitanja Republike Srbije, a onda imamo te varijacije u pojedinim periodima kada Srbija zagovara čvršće veze sa Ruskom Federacijom, pa se na pilon stavlja Vladimir Vladimirovič Putin, a onda odjednom imamo tu krajnost da se dovodi Makron u Srbiju, koji bi trebao da zameni Vladimira Vladimiroviča Putina. Prosto čovek ne može da se snađe u tome šta je to kontinuitet, šta je to stabilna politika Srbije? Mi imamo, evo poslednjih dana najaktuelnije je da nam ta EU šalje ljude koji više nisu poslanici. Zamislite kakva je to ironija. Šaljete dva čoveka koji više nisu poslanici u Evropskom parlamentu. Njihova odlika je što su uspeli u Makedoniji da nagovore i opoziciju i vlast da izađe na izbore. Kakav je rezultata svega toga? Opšti propast, pošti haos u Severnoj Makedoniji, a mi dočekujmo sa bog te pita kakvim značajem i uvažavanjem. Dokle mi to idemo ljudi? Da i je moguće? Kada je to počelo? Istog onog trenutka kad su proradile emocije kod pojedinih najodgovornijih u ovoj Srbiji, pa te emocije su u rasponu od Angele Merkel do Makrona. Prvo nam je Merkelova bila ikona u koju smo se kleli, koja je štitila interese Srbije neće ona i Nemačka dozvoliti da bilo ko i na bilo koji način ošteti ili nanese štetu Srbiji, a onda je opšte razočarenje nastalo onog trenutka kada je čak i ambasador Nemačke više puta ponovio da je jedini uslov za dalje pregovore, to je da Srbija prizna samostalno nezavisno Kosovo i najmanji je problem u tome što smo mi srpski radikali upozoravali na vreme da ne vredi tako voditi spoljnu politiku, ne vredi uopšte tako voditi politiku jedne države, ali razočarenje je bilo toliko da se odmah pribeglo Francuskoj, odnosno Makronu koji će zaštiti interese Srbije. On dolazi u Srbiju, saopštava zvaničnicima Srbije, javnosti Srbije da nema proširenja EU, a da se moraju uspostaviti dobrosusedske odnose, kako on kaže, Kosova. Postavlja se realno pitanje da li smo mi uopšte normalan narod kada sve to trpimo. Nama reprezenti naše zvanične politike uvek tumače ono što su rekli, Makron što je rekla i Angela Merkel, što je rekla i Mogerinijeva. Kakva je to politika koju treba tumačiti? Pa, valjda dobro svi razumemo da je uslov svih uslova pregovora, daljih pregovora, odnosno Srbije eventualno u EU, priznavanje KiM. Niko od vas gospodo, do dana današnjeg nije izašao, pa čak i ministar spoljnih poslova i rekao – ma šta nas boli briga mogu oni da pričaju šta god hoće, relevantna je Rezolucija 1244. Rezolucija 1244 je akt koji je usvojen od strane Saveta bezbednosti UN, bez pristanka Rusije, bez pristanka Kine i drugih zemalja nema priča o priznavanju, nema govora o ulasku KiM, odnosno Kosova u UN. Zašto to niko ne kaže? Zato što se tako politika i dalje vodi, setite se samo pre nekoliko godina koliko je bilo oduševljenje, euforija sa Hilari Klinton, čak se išlo da joj se da direktna podrška, pobedio Tramp, ne kažemo mi radikali – mi smo bili vidoviti, mi smo ti koji smo znali, ne nego nam je tad jasno stalo do toga da ne pobedi Hilari Klinton jer to je ubrzani pad Srbije, odnosno propast Srbije, ali nismo se ni hvalili da smo bili pametni, da je to rezultat naše neke velike pameti kao neki što su govorili – mi smo pametni, pa smo znali da će pobediti Hilari Klinton. Ne može se tako politika voditi, i sada vam pada teško kada Tramp šalje svog ovlašćenog predstavnika, pa naravno, dali ste im novac za kampanju Hilari Klinton, pa šta je tu čudno. Sa druge strane, širom otvorena vrata, od ranije otvorena vrata Ruske Federacije, vrata koja su otvorena od strane Narodne Republike Kine je velika šansa. Mi imamo isto tako neuravnoteženu politiku kada su u pitanju države u okruženju Srbije koje su priznale Kosovo kao samostalno. Mi sa njima razgovaramo kao da se nije ništa desilo. Rukovodstvo Crne Gore kad im padne na pamet upute notu, rukovodstvo Srbije trči da se pravda, da se pere da nisu krivi, da nisu uzrok, da Srbija nije ništa loše mislila o Crnoj Gori. Srbi u Crnoj Gori na minimum je svedena ljudska i građanska prava, zvanična politika Srbije ćuti, neće da kvari odnose. Zvanična politika Crne Gore je priznala Kosovo, pa ako ništa drugo, valjda bi trebalo bar malo promeniti te političke odnose, ako išta drugo, valjda zbog ugroženog srpskog korpusa trebalo bi ima dati doznanja da ne mogu tako da se ponašaju. Kada ste, gospodo, postavili pitanje na bilo kom međunarodnom skupu ili forumu, pitanje Republike Srpske Krajine? Kada ste postavili pitanje sprovođenje Rezolucije 1244? Jeste dali odgovor koji niko ne prihvata, ne bi oni pristali na sprovođenje Rezolucije 1244 koji se odnosi na povratak jednog broja vojnika i policija na teritoriju KiM. Čemu služi takav odgovor? Treba potencirati, treba imati inicijativu. Naravno, mi nemamo ništa protiv da se ukinu vizni režimi sa zemljama koje su povukle priznanje Kosova, prema takvim zemljama, državama treba imati poseban odnos ali i treba voditi jednu stabilnu politiku, racionalnu spoljnu politiku i na tome insistira SRS. Kad vam govorimo, ne govorimo da bi mi stekli jeftine političke poene, nego da bi se Srbija stabilizovala i da bi se Srbija okrenula jednostavno Ruskoj Federaciji i savezu sa prijateljskim zemljama, a da odustanete više od te eutopije koja se zove EU. Hvala vam.
Hvala, gospodine Mirčiću. Reč ima narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević. Izvolite, koleginice.
Hvala vam, predsedavajući. Gospodine Dačiću sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, danas, kao što slušamo celog dana, na dnevnom redu imamo sporazume, ja ih neću čitati i ponavljati, ali su sa Paragvajem, Mjanmarskom Unijom, Surinamom i Dominikanskom Republikom i negde u manjoj ili većoj meri su svi ti sporazumi slični. Ono što je poenta, odnosno, ono što jeste težnja Vlade Republike Srbije jeste unapređenje prijateljskih odnosa i bolja i lakša saradnja između Srbije i navedenih zemalja u čemu će upravo pomoći potvrđivanje ovih sporazuma. Pri tome, pre svega mislim na odredbe koje se odnose na nosioce diplomatskih zvaničnih i službenih pasoša, a nosioci tih pasoša su poslati da bi obavljali funkciju članova diplomatskih i konzularnih predstavništava ili da bi bili zvaničnici međunarodnih organizacija. Dakle, ono što je dobro jeste da im neće biti potrebna inicijalna viza za prvi ulazak u neku od navedenih zemalja. Posebno bih naglasila da je Surinam povukao priznanje nezavisnosti Kosova, a da Paragvaj i Mjanmar nisu priznali nezavisnost Kosova. Do sada je 15 zemalja povuklo priznanje Kosova, pre svega zahvaljujući velikim naporima predsednika Aleksandra Vučića, zahvaljujući njegovoj istrajnosti i zahvaljujući njegovoj istrajnosti i zahvaljujući želji da se bori za Srbiju, ali i odličnim spoljno-političkim odnosima koje je uspostavio zajedno sa ministrima u Vladi Republike Srbije. Predsednik Aleksandar Vučić i naš pregovarački tim bez ikakve sumnje će nastaviti da se trude da dođu do kompromisa između Beograda i Prištine, ali isto tako sam sasvim sigurna da neću dozvoliti bilo kakve ucene u političkoj ili diplomatskoj komunikaciji. Ono što je za nas najvažnije jeste položaj Srba na Kosovu i Metohiji. U tom smislu jako su važni predstojeći izbori na Kosovu i Metohiji na kojima srpska lista treba da učestvuje kako bi se borila za interese Srba. Srpska lista, svi smo svesni, imaće moćne protivnike, imaće protivnike i u medijima i u albanskim medijima, nažalost i u jednom delu srpskih medija koji će forsirati upravo one koji rade protiv interesa srpskog naroda u našoj južnoj pokrajini. Vodiće se i već se vodi kampanja diskreditovanja Srpske liste kako bi se ostvario krajnji cilj, a to je naravno destabilizacija položaja Srba na Kosovu i prekid njihove veze sa Beogradom. Međutim, Srbi na Kosovu i Metohiji najbolje znaju kako se Aleksandar Vučić bori za njih i koliko se bori da njihove interese u svakom mogućem trenutku zastupa na najbolji mogući način. Zbog toga je i dao podršku Srpskoj listi. Zbog toga je i dao podršku Srpskoj listi koja treba da bude veza između Srba na Kosovu i Metohiji i Beograda i da se bori za srpske interese. Rezultati koje je i do sada ostvarila Srpska lista najbolje govore o tome koliko su ljudi svesni bezrezervne podrške Aleksandra Vučića Srbima na Kosovu i Metohiji. Na kraju samo želim da iskoristim priliku da pozovem Srbe da izađu na izbore i da daju podršku Srpskoj listi jer će samo na taj način zapravo dati podršku budućnosti Srba na Kosovu i Metohiji, a sa svojim kolegama i koleginicama iz PG Srpske napredne stranke ja ću naravno podržati ove sporazume u danu za glasanje. Zahvaljujem.
Hvala koleginice Kovačević. Sada reč ima narodni poslanik Miljan Damjanović. Izvolite gospodine Damjanoviću.
Danas smo po ko zna koji put mogli da vidimo s jedne strane podršku narodnih poslanika vladajuće većine politici Vlade Republike Srbije u onom delu kada je u pitanju borba za Kosovo i Metohiju, a tačnije za povlačenje i lobiranje povlačenja onih država koje su priznale nezavisno Kosovo. S druge strane govorite, isti ti poslanici vladajuće većine govore o nekakvom izlasku Srba na izbore tzv. „države Kosovo“ po zakonima Prištine, pod onim istim Briselskim sporazumima po kojima Priština jednu tačku koju je imala da ispuni nije ispunila, govorite o putu ka EU, koja otvoreno kaže ne možete u EU dok ne potpišete pravno-obavezujući sporazum koji naravno kaže da tim sporazumom moramo da prihvatimo da tzv. „država Kosovo“ bude član UN i onda naravno po automatizmu član Interpola, Unesko, i svih ostalih organizacija i onda se postavlja pitanje zapravo koja je to politika prava prema južnoj srpskoj pokrajini Vlade Republike Srbije? Podsetiću vas ako ste čitali „Danas“, na primer dnevni list „Danas“, vaš koalicioni partner Vuk Drašković koji ima dva narodna poslanika u vašoj vladajućoj većini rekao je: „Ne može se u Brisel preko Moskve“ i u tekstu kritikujući Evroazijsku ekonomsku uniju, odnosno prilazak i pristupanje Srbije ovoj uniji. Znači da li ste vi za tu politiku ili niste? Da li vi imate dogovor između sebe koja je to politika koju vi zastupate? Ja bih vas podsetio da kada ste dobili packu od predstavnika EU, na samu pomisao da uđemo u Evroazijski ekonomski savez, da je tada ministar spoljnih poslova, gospodin Ivica Dačić, rekao: „Kad Srbija postane član EU, raskinuću ugovor sa Evroazijskom ekonomskom unijom“, nakon izjave Mekalistera, Lajčaka i ostalih predstavnika. Sada, ukoliko vi, kako kažete, brinete o građanima Srbije, za njihovo dobro, šta je bitnije za Srbiju? Evroazijski ekonomski savez, odnosno unija, kako želite, ili EU? Hajmo da pogledamo, pošto u srpskim medijima, nažalost, o ovoj uniji ne možete čuti ni reči od EU, hajde da čujemo šta je to Evroazijska ekonomska unija? Prvo, površina ove unije je pet puta veća od EU i više nego duplo od SAD. Dalje, ona će se dalje širiti po unutrašnjosti Azije i tu su sledeće članice Iran, Turska, Sirija. Zatim, vremenom na zapad u dublju Evropu, gde sviše ima evroskeptika, kao što su Grčka, Rumunija, Bugarska, Slovačka, Češka i ove zemlje koje nisu u EU poput Severne Makedonije, Crne Gore, Srbije i ostalih. Šta one, njihov kandidat za pridruživanje, isto je pitanje dana kada će, je pored već sadašnjih članica, koje je 200 miliona skoro tržište, a to su Ruska Federacija, Belorusija, Kazahstan, Jermenija, Kirgistan, jeste Uzbekistan koji je najveći proizvođač pamuka u svetu. Šta mi time dobijamo? Kada se ove zemlje priključe novoj uniji, s njom će biti obuhvaćeno 60% svetskih zaliha gasa i više od 50% zaliha nafte. Šta opet Srbija tu dobija? Tu su rudna bogatstva, tu su šumska bogatstva, rečna, kao i najbitniji resurs u budućnosti ove planete, bogatstvo pitkom vodom. Ono što Moskva za razliku od EU ne traži i ulaskom u ovaj savez ne postavlja nikakve uslove niti jedan uslov Beogradu da traži bilo kakvo priznanje ili da se odrekne suvereniteta bilo kog dela teritorije Republike Srbije, a pri tome bi Srbija dobila poziciju lidera kroz tu uniju na Balkanu i u jugoistočnoj Evropi. Sada onda imamo logično pitanje koje se postavlja, kako možete da kažete da mi želimo da uđemo, da potpišemo u oktobru, i treba da potpišemo, ali ako pristupimo EU, mi ćemo i sa Ruskom Federacijom raskinuti sporazum i uvesti im sankcije i raskinuti sa Evroazijskim ekonomskim savezom, koja je tu i politička i ekonomska i zdrava logika ove Vlade Republike Srbije? Kada je pitanje Kosova i Metohije, ovde je pre gospodina Dačića bio Aleksandar Vučić, tada je rekao: „Briselskim sporazumom koji smo potpisali“, meni odgovarajući lično, kaže: „Od tada nismo imali napade na Srbe“. Evo, pre dva dana je izboden maloletni dečak, Danilo Bojković, od strane šiptarske gamadi iz južne Kosovske Mitrovice. Ali, onda smo mogli da čujemo da predsednik države u Medveđi kaže – ne brinite se, ovo će uvek biti Srbija. Puno puta smo mi čuli da je neki deo teritorije Republike Srbije Srbija, pa kad uđemo u pregovore, kako vi kažete – evo, sad samo neka ukinu takse, mi ćemo se vratiti za pregovarački sto. Za koji, za ono što Pacoli, Haradinaj ili ko već najavljuje da bi da prošire pitanje Bujanovca, Preševa i Medveđe? Baš zbog toga ću sutra kao narodni poslanik otići sa kandidatima za odbornike SRS u Medveđi, da odemo da objasnimo narodu u Medveđi da nema pregovora. Kakvog crnog kompromisa, kakvog razgraničenja? Šta to znači – ovo je Srbija? Do kada će biti Srbija? Da li je Srbija četiri opštine sada na severu KiM, dok se ne potpiše pravno obavezujući sporazum ili ćemo onda ući u pregovore jednog dana za Bujanovac, Preševo i Medveđu? Srbi u Medveđi treba da vam veruju, nakon što kažete da ništa niste ispunili od ukidanja taksi i da ćete sesti ponovo za sto pod pokroviteljstvom EU, koja vam otvoreno kaže – ne možete da jačate finansijski, jer mi tako kažemo i mi određujemo, ne možete sa Rusijom, mi vam određujemo kad može Rusija da vam isporuči naoružanje. Mi se jedan dan hvalimo da odlično sarađujemo sa Rusijom, a onda drugi dan kažemo, odnosno režim u Srbiji, predstavnici režima kažu – imamo prijateljsku saradnju sa predstavnicima EU. Da li ste čuli da neki prijatelj jedan drugom zabada nož u leđa? Da li vam je prijatelj Mekalister? Da li vam je prijatelj Lajčak? Da li vam je prijatelj Mogerini? Ko su vaši prijatelji? Kada ćemo mi već jednom da čujemo koja je crvena linija preko koje nećete preći? Govorite o Draganu Đilasu. Pa, koga briga za tog kriminalca? Mi čekamo da ga uhapsite. Ja razumem da ste ga hteli za svog gradonačelnika ispred SNS, nije pristao, šta sada da radimo, nismo mi krivi što vi trgujete sa poslanicima DS, SPO i kakvih već sve ovde ljudi ima koji sede i njihovi predstavnici, govore suprotno od onoga što govori vaš predsednik stranke. Pa, vi između sebe niste saglasni šta hoćete i hoćete da vam verujemo mi i da vam veruje narod. To je nemoguće. Zašto ne izađete i kažete razliku između Evroazijskog ekonomskog saveza i EU? Zašto niste otišli u Medveđu i rekli pravu istinu, nego otvarate i hvalite se asfaltom? Hoće li asfalt rešiti sutra problem građana Medveđe? Ne, neće. I Medveđa i sve opštine i južno i na teritoriji čitave Srbije može da odahne samo kada pobedi SRS, jer za razliku od predstavnika režima, mi se ne ulizujemo predstavnicima EU. Pa, vi dođete da razgovarate, hvalite se kako ispunjavate uslove kriminalcima i ljudima koji ne poštuju zakone. Pa, jel to vaša politika? Vaš jedini zadatak je sada kako da ih izmolite da izađu na izbore da bi vam oni bili legitimni. Znači, vi priznajete da nije stanje u Srbiji politički dobro, jer neće biti legitimiteta. Pa, ja se nadam da oni neće izaći na izbore. Evo, gde su oni? Jesu li izašli na izbore? Pa, gde su danas? Ako imate dokaze, hapsite ih, ali mi želimo da čujemo drugo od vas, da ustane gospodin ministar Dačić, da izađe Aleksandar Vučić, predsednik Vlade Ana Brnabić i da kaže – mi nikada nećemo priznati nezavisno Kosovo i nikada nećemo pedalj srpske zemlje dati šiptarskim teroristima.
Zahvaljujem. Reč ima Milanka Jevtović Vukojičić.
Zahvaljujem. Uvaženi predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, kolege poslanici i poslanice, politika koju sprovodi Aleksandar Vučić i Vlada Republike Srbije jeste politika istine, jeste politika mira i jeste politika očuvanja bezbednosti i sigurnosti, jeste politika partnerstva, jeste politika prijateljstva. To su osnovna načela na kojima Aleksandar Vučić i Vlada Republike Srbije temelji svoju i unutrašnju i spoljašnju politiku. Kada je u pitanju spoljašnja politika koju sprovodi Aleksandar Vučić i Vlada Republike Srbije, to je, pre svega i iznad svega, interes Republike Srbije. Aleksandar Vučić je legitimno izabran od građana Republike Srbije ogromnom većinom na predsedničkim izborima i on je državnik u pravom smislu reči koji bilo da je u Kini, bilo da je u Briselu, bilo da je u Moskvi, bilo da je u kojoj drugoj zemlji, u prvi plan stavlja interes Republike Srbije i interes građana Republike Srbije. To je ono što odlikuje odgovornog političara. To je ono što odlikuje političara koji govori samo istinu i to je ono što narod prepoznaje i zašto mu narod daje ogromnu podršku. On ne govori kao oni do 2012. godine jednu priču u Briselu, drugu priču u Njujorku, a treću priču, manipulativnu i populističku, građanima Republike Srbije. Istina je jedna, istina je srpski interes, istina je interes Republike Srbije i to Aleksandar Vučić i Vlada Republike Srbije sve ovo vreme vršenja vlasti na vrlo uspešan način i realizuje. Nije SNS, Aleksandar Vučić i ova Vlada usvojila, odnosno nije u vreme vršenja njene vlasti lažna republika Kosovo donela deklaraciju o tzv. nezavisnosti. Nije u vreme vršenja vlasti Aleksandra Vučića i ove Vlade došlo do otpcepljenja i odlaska Crne Gore. Nije Aleksandar Vučić, ni SNS, ni ova Vlada, nisu tražili izmeštanje pregovora iz UN u Evropu, već je to učinilo žuto tajkunsko pljačkaško preduzeće, na čelu sa ministrom inostranih poslova Jeremićem. Oni su tražili da se to pitanje, pitanje KiM izmesti iz UN u Brisel. Naravno, na zahtev Republike Srbije, na zahtev tog žutog tajkunskog preduzeća, Đilasa, Tadića i Jeremića postavljeno je ludačko pitanje, a to je pitanje da li je deklaracija o nezavisnosti, o proglašenju tzv. države republike Kosovo u skladu sa međunarodnim pravom. Zamislite kome je to otišlo na mišljenje? Otišlo je na mišljenje Međunarodnom sudu u Hagu, onom međunarodnom sudu koji je politički sud i koje je sudilo uglavnom samo Srbima za sve ono što je počinjeno na teritoriji nekadašnje SFRJ. Naravno, kakvo je to mišljenje moglo biti nego negativno po nas. Oni su sve uradili da se postavi granica na Jarinju. Oni su razdvojili srpski narod od srpskog naroda. Aleksandar Vučić i ova Vlada upravo čine suprotno. I ovi sporazumi koji su danas na dnevnom redu, iako su zemlje koje su geografski daleko od nas, idu u prilog tome da je jedna od ovih zemalja, a to je Republika Surinam, u međuvremenu odustala od priznavanja tzv. lažne države Kosovo. Moram da istaknem i veliku našu aktivnost 20. novembra 2018. godine i veliku aktivnost ministra unutrašnjih poslova u Dubaiu, kada se raspravljalo, kada je lažna država Kosovo podnela zahtev u članstvo u Interpol, kada se zbilja pokazalo da je naša diplomatska aktivnost, ali i uticaj i aktivnost ministra unutrašnjih poslova Nebojše Stefanovića bila ogromna, Srbija je izvojevala pobedu. Lažna država Kosovo nije primljena u Interpol, a 51 država, među kojima Kina, Rusija, Belorusija, Španija, bile su na našoj strani. Naravno, moram da istaknem da za razliku od onih koji su vladali do 2012. godine, mi se ne stidimo svojih junaka sa Košara, mi se ne stidimo naših generala koji su časno branili ovu zemlju od NATO agresije, ni generala Lazarevića, ni generala Delića, ni generala Pavkovića. Mi ne minimiziramo značaj najvećeg ustaškog pogroma Srba posle Jasenovca, a to je 600 hiljada proteranih Srba sa područja Hrvatske u akciji "Oluja", kada je Hrvatska etnički očišćena od Srba. Prvi put Aleksandar Vučić, povodom tog strašnog pogroma od dolaska na vlast obeležava dan sećanja na taj strašan događaj koji se dogodio u našoj bližoj istoriji. U danu za glasanje Srpska napredna stranka podržaće sve sporazume. Zahvaljujem.
Hvala, koleginice. Reč ima dr Milan Ljubić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, poštovani narodni poslanici, u međunarodnim odnosima zaključivanje bilateralnih sporazuma kojima se ukidaju vize smatra se značajnim korakom u pravcu stvaranja što povoljnijih uslova za dalje unapređenje političkih odnosa i svestrane saradnje u ekonomskoj, kulturnoj i drugim oblastima života, u želji da se unaprede međusobni bilateralni odnosi i u nameri da olakšaju putovanja svojim državljanima koji su nosioci običnog, diplomatskog ili službenog pasoša. Čelnici prethodne vlasti su naneli veliku štetu Srbiji, izmestili su odlučivanje o Kosovu iz UN, gde smo imali dve sile sa pravom veta, u Evropsku uniju. Podsećanja radi, obratili su se i Međunarodnom sudu pravde. Tako loše odluke smanjile su uticaj Srbije na rešavanje pitanja Kosova. To su rezultati njihove neodgovorne politike. Danas imamo suprotan proces. Srbija je danas aktivna, ima prijatelje u svetu. Nije učinjen nijedan pogrešan potez na štetu Srbije. Takođe, povećan je uticaj Srbije na rešavanje pitanja Kosova. Zbog sve većeg uticaja našeg predsednika, Aleksandra Vučića, i Vlade, u međunarodnoj politici, sve je veći broj država koje preispituju svoju odluku o priznanju Kosova. Sve ovo je dobar pokazatelj politike koju ova Vlada, na čelu sa našim predsednikom, vodi u borbi za očuvanje državnih i nacionalnih interesa. Do sada je 15 država povuklo svoju odluku o priznanju Kosova. Jedna od zemalja je i Surinam. Surinam se na sednici Generalne skupštine u Dubaiju negativno izjasnio prilikom pokušaja prijema Kosova u Interpol. Zahvaljujući tome, stvorena je klima za razvoj međudržavne saradnje u različitim oblastima sa mnogim od zemalja koje nisu priznale nezavisnost, ili su povukle svoju odluku o priznanju tzv. Kosova. Cilj je što bolje pozicioniranje Srbije na međunarodnom planu, ostvarivanje delotvornih rezultata u međunarodnim organizacijama, gde podrška od vitalnog interesa za našu zemlju zauzima posebno mesto. Suština je zajedno zalaganje za odbranu principa međunarodnog prava, kao i drugih otvorenih pitanja, podrška poštovanja principa zaštite, teritorijalnog integriteta, kao i podrška našoj politici. Takođe, cilj Srbije je kreiranje povoljnog ambijenta za saradnju privrednika i privlačenja investicija iz različitih zemalja, povećanje obima trgovinske razmene i ekonomske saradnje. Zahvaljujući saradnji i politici našeg predsednika, Aleksandra Vučića, Srbija je danas uvaženija, u broju investicija i privredne saradnje zauzima visoko mesto. Sve je više država koje veruju i investiraju u našu zemlju, i sve to zahvaljujući stabilnosti. Svaka zemlja je bitna, jer je to novi most Srbije sa svetom. Politika ove Vlade je politika razvijanja dobrih međudržavnih odnosa. To je put za naše bolje pozicioniranje na međunarodnom planu. Zahvaljujem.
Hvala, dr Ljubiću. Reč ima narodni poslanik Srbislav Filipović. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Gospodine Marinkoviću, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani koji pratite sednicu Narodne skupštine, Srbija je zemlja koja je mnogo toga prošla u svojoj istoriji. Uništavana, razarana, ali nikada nije imala one ljude koji su iznutra tako jako želeli da Srbija nestane i da je nema, kao što danas imamo jedan deo opozicije koji sanja o tome da Srbije nema, ne samo ekonomski, već i u bukvalnom smislu. Ali, na njihovu žalost, to ostaje samo san, jer od 2014. godine, predvođeni tada premijerom a danas predsednikom Srbije, Aleksandrom Vučićem, i svima onima koji su zajedno sa Srpskom naprednom strankom i rame uz rame sa Aleksandrom Vučićem bili spremni da krenu da se bore za spas Srbije, za njen opstanak u svakom smislu, zahvaljujući svima njima, danas Srbija može da kaže da je na dobrom putu, da danas zna kuda ide, da danas ne luta zavezanih očiju, slušajući lažna obećanja i lažne priče. Danas građani Srbije ne slušaju priče o boljem životu, već ga osećaju. Taj bolji život osećaju zahvaljujući odgovornoj politici Aleksandra Vučića, Srpske napredne stranke, Vlade Republike Srbije. Odgovornoj politici, pre svega gledajući tu politiku kroz međunarodne odnose, kroz ugled koji Srbija danas uživa u svetu. Srbija danas nije otirač, nije krpa, nije neko ko prima naređenja. Srbija danas sluša svet, sluša i zapad, sluša i istok, sluša i sever i jug. Ne odriče se nikog u svetu. Naravno, kao i svaka druga država u svetu imamo svoju strategiju, svoju stratešku politiku, svoje ciljeve, i to je nešto što je, rekao bih, potpuno prirodno. Neki koji su vladali Srbijom do 2012. godine jedini cilj koji su imali bio je cilj kako napuniti što više i što brže džepove, a sve to pod lažnom evropskom, proevropskom politikom. Prava prosrpska, zajedno sa evropskom politikom, je u Srbiji na vlasti od 2012, odnosno 2014. godine dolaskom Aleksandra Vučića na mesto premijera. Ne bi bilo ovog napretka Srbije, ne bi bilo rasta od 4,5%, ne bi bilo novih 120 fabrika u Srbiji, ne bi bilo novih 300 hiljada radnih mesta, ne bi bilo novih stotine kilometara autoputeva da nije takve odgovorne politike predsednika Srbije i Vlade Republike Srbije. Građani Srbije to jasno prepoznaju. Građani Srbije to osećaju u svojim džepovima. Građani Srbije odgovornu, međunarodnu politiku Srbije i ugled koji Srbija uživa vide svakog dana, vide i kroz način na koji nam se obraćaju predstavnici međunarodne zajednice, vide i kroz određene pomake, rekao bih, u delu zapadnog sveta, u pozitivnom smislu, koji ide prema Srbiji, a u tom pozitivnom, rekao bih, da nema predsednika, odnosno premijera iz zapadnih zemalja koji nije došao u posetu Srbiji i razgovarao sa Srbijom kao ravnopravnim partnerom, a to znači da smo uvaženi, smemo da kažemo šta su naši nacionalni interesi, smemo da kažemo svakome u lice da je Kosovo i Metohija sastavni deo Srbije, smemo da kažemo svakome da nećemo odustati od toga da se borimo da se povlače priznanja nezavisnosti Kosova i Metohije, smemo da tražimo svakome u svetu ono što nama pripada na Kosovu i Metohiji, smemo da odemo na Kosovo i Metohiju, a ne kao Boris Tadić, kada je proglašena lažna nezavisnost lažne države Kosovo i Metohija, koji je pobegao brže bolje van granica svoje zemlje. Predsednik Aleksandar Vučić nije nigde pobegao. On je otišao među građane Srbije na Kosovo. Njegovi ministri takođe, da razgovaraju sa Srbima na Kosovu, da vide šta je potrebno sve Srbima da uradi Vlada Republike Srbije, predsednik za njih. Šta sve mi ostali građani u ostatku Srbije možemo da uradimo da naši sunarodnici na KiM ostanu tamo da žive, da se osećaju sigurnije, da vide da je srpska vlast prvi put u poslednjih 20 godina zaista uz njih, da je cela Vlada Republike Srbije, predsednik Republike Srbije svim srcem uz njih, da niko više nikada u svetu neće moći da i zamisli da Srbe proteruje sa bilo kojih teritorija na kojima oni žive. E, to je rezultat odgovorne politike koju vodi današnja vlast u Republici Srbiji. Da se građani Srbije osećaju bezbedno, pre svega da Srbija bude poštovana zemlja, da ima sve jači i sve veći ugled u svetu, da sve više novih investicija dolazi u ovu zemlju, da naši građani žive iz dana u dan sve bolje i bolje. To je rezultat te politike. Zato verujem, i zato podržavam politiku koju vodi predsednik Srbije Aleksandar Vučić, jer je dala konkretne rezultate. To nije šarena laža za građane Srbije. Građani kada sednu u automobil i krenu na godišnji odmor, krenu da obiđu svoju rodbinu po Srbiji vide autoputeve, vide nove puteve, vide mostove, vide tunele. Ljudi zaista vide bolji život. To nije nešto što je nacrtano na nekoj mapi, urađeno u nekom programu kao nešto što će biti jednog dana, to postoji. Postoji bolji život u Srbiji i on će i biti iz godine u godinu sve bolji. Još jedanput, apsolutna podrška predsedniku Republike Srbije u politici koju vodi i u svemu onome što čini za građane Republike Srbije. Hvala.
Hvala gospodine Filipoviću. Reč ima narodni poslanik Mirko Krlić. Izvolite gospodine Krliću.
Hvala gospodine predsedavajući. Uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, svaka diplomatska aktivnost koja obezbeđuje nova međunarodna prijateljstva, sigurno ima ogromnu funkciju u podizanju ugleda Republike Srbije i kao takvu je treba bezuslovno prihvatiti. Pored ugleda, jača je i međunarodna politička strategija zemlje koja može da vodi presudnu bitku za očuvanje svog sopstvenog integriteta, a i sopstvenog državnog prostora. Ključni trenutak ove borbe jeste KiM i u toj borbi ja bih posebno istakao, skrenuo pažnju na sprečavanje ulaska Kosova u UNESKO. Ne zato što je to važnija međunarodna institucija od drugih, već zato što i u Srbiji često nailazimo na one koji apsolutno ne razumeju šta to znači UNESKO i kako UNESKO funkcioniše. UNESKO jeste krovna organizacija zaštite spomenika, ali UNESKO kako ja kažem štiti formu, a ne suštinu. UNESKO funkcioniše preko lokalnih zavoda za zaštitu. Jedini zavod za zaštitu koji bih trebao da štiti spomenike UNESKA, oni su samo spomenici SPC, to mora biti Republički zavod za zaštitu spomenika Srbije. Moramo sačuvati umetničke vrednosti, likovne vrednosti, ali moramo sačuvati i duh. Moramo sačuvati Srpsku pravoslavnu liturgiju, moramo sačuvati Svetosavsku liturgiju koja traje već 800 godina, jer gašenjem te liturgije i gašenjem crkve odlazi monaštvo, a samim tim odlazi i narod sa KiM. Zbog toga srpska zajednica mora biti potpuno jedinstvena, a ona je jedinstvena u Srpskoj listi i samo tako ima svoje pravo sredstvo za borbu. Ali, dok predsednik Srbije Aleksandar Vučić i SNS sa svojim koalicionim partnerima vodi bitku za apsolutno jedinstvo i ugled zemlje, jedan deo tzv. opozicije organizuje specijalne jedinice za napad na predsednika i na zgradu predsedništva, posebnim borbenim političkim sredstvima u obliku toalet papira. To je odnos Saveza za Srbiju i sličnih organizacija prema institucijama države, pa ako hoćete i prema sakralnom graditeljstvu u našem glavnom gradu. Neki su se u toj borbi toliko iskazali da će uskoro biti uveden visoki orden toalet papir prvog reda na žutoj lenti sa žutom zvezdom. Mrtva je trka ko će prvi poneti od lidera opozicije ovo visoko priznanje. Uočen je jedan broj toaletnih boraca jurišne jedinice sa samo pola rolne. Pretpostavljam da je druga polovina rolne toalet papira iskorišćena za umnožavanje političkog programa koji je jedini adekvatan ovakvim sredstvima političke borbe. Odgovora naravno ima, kakvo sredstvo političke borbe, žuta je boja, a i miris je poznat. Hvala.
Hvala gospodine Krliću. Sada reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz. Izvolite.
Poštovane kolege, ministre, predstavnici ministarstva, gledaoci ovog direktnog prenosa, građani Srbije, svi ovi sporazumi su veoma bitni. Da, mi danas govorimo o tome, ali daj Bože da ih imamo još više i da svake nedelje imamo po nekoliko ovakvih sporazuma koje potpisujemo sa celim svetom, jer Srbija posle godina u kojima je bila izolovana, u kojima je imala velike izazove, pa vidimo i samo ove naše kada govorimo o ovim našim evropskim integracijama, ne postoji država koja je bila kandidat ili koja je još uvek kandidat za ulazak u EU koja je imala više izazova proceduralnih, pa i samih drugih. Da dam taj primer, svima je Poglavlje 35 u stvari najlakše poglavlje, jer je to Poglavlje ostala pitanja, a nama je Poglavlje 35 najteže pitanje, jer se u suštini u njemu nalazi rešenje problema naše AP KiM. Tako da, naša diplomatija mora širom sveta da se razgrana, rastrči. Moramo da imamo više ljudi, moramo da imamo bolje situacije. Ja sam već na jednom Odboru za spoljne poslove razgovarao sa ministrom i rekao sam mu recimo, da mi je prosto neverovatno da u nekim državama imamo takvu situaciju sa zgradom ambasade poput Vašingtona, koje nije rešeno i da jednostavno mora da bude rešeno, jer ako u glavnom gradu najmoćnije države na svetu, mi smo na drugom spratu neke stambene zgrade ili poslovne zgrade gde nema ni zastave, ni table, ni ničega, jer ne rešavamo još uvek to pitanje, to je prosto nedopustivo. Imamo još problema u mnogim ambasadama i sa budžetom, ali pošto država jača te bi stvari trebalo popraviti, jer su naši ambasadori pozvani na sve prijeme, a recimo za Dan državnosti Srbije se ne organizuje prijem u našim ambasadama ili u većem broju se ne organizuje. Bio sam prošle godine u Francuskoj u našoj ambasadi, gde je organizovan jedan predivan prijem, gde je verovali ili ne, bilo toliko ljudi da nije bilo mesta da se stane. Bilo je interesovanje znači, Srbija može da izazove interesovanje i može da okupi ljude. Ova spoljna politika je, podsetiću vas, formirana i ona se vodi od dana kada je Aleksandar Vučić prvi put izabran za predsednika Vlade i to je politika Vlade Republike Srbije koja se sledi i dan danas i treba da se nastavi ovim putem, jer daje pozitivne rezultate. To pokazuju investicije u našu zemlju. Moram da kažem da sam veoma zadovoljan, jer smo se skupili u ogromnom broju malopre u Maloj sali i imali smo sastanak sa odlazećim ambasadorom SAD, grupe prijateljstva, ali će doći novi i to samo pokazuje veliku ozbiljnost. Poslanici su zaista sa njim lepo i otvoreno razgovarali. Bili su prisutni na tom sastanku i oni koji govore o bojkotu parlamenta, nekoliko poslanika iz DS, iz Tadićeve stranke itd. bili su prisutni u ne malom broju. Sedeli su i razgovarali sa nama, sve je bilo zaista moram reći konstruktivno. Nije tu bilo nekih velikih disonantnih tonova. Jednostavno Srbija mora i zbog svog puta u EU, koji je neophodan, i Srbiji je tu mesto u svakom slučaju, ali i u budućem periodu mora značajno da popravi odnose i sa SAD, sa celim onim svetom koji mi nekako, ne samo mi, ja mislim da tu u celoj Evropi se greši, pogrešno zovemo zapadni svet, ne postoji zapadni i istočni svet, postoji Evropa, evropske vernosti, evropska tradicija, kultura. Srbija i srpski narod tome pripadaju i sve zemlje zapadnog Balkana. Hvala, profesore na podsećanju. Postoji još, kod profesora Ćorovića, imate u istoriji Srba i Srbije, imate i izraz zapadni Balkan. Govori se, pominje se, ja mislim prvi put kod onog ustanka, ali dobro, i jugoistočna Evropa, možemo da nazovemo kako god hoćete. U svakom slučaju, nama su potrebni sve bolji i bolji odnosi. Ovo je, čini mi se, evo, sada je to lepo objašnjeno na ovom sastanku, često se ne razume na pravi način i kada se napravi ovakav jedan potez, ja zato to i hoću da kažem, kao što je određivanje gospodina Palmera za specijalnog izaslanika za zapadni Balkan. On je inače na svojoj poziciji unutar Stejt departmenta ili ispod državnog sekretara Pompea, bio i ranije zadužen za zapadni Balkan, ali i za jugoistočnu Evropu u koju spada Grčka, Bugarska, pa i Turska. S obzirom na situaciju kod Turke i Sirije, odnosa SAD i Turske, njemu je to odnosilo barem 80% njegovih poslova i nadležnosti koje je imao. Kada je sada dobio ovu posebnu poziciju, to samo govori da je administraciji SAD i te kako bitno da se reši naše pitanje i te kako bitno, jer on na taj način se oslobađa svih ostalih obaveza, verovatno će ih preuzeti neko drugi za Tursku itd, a on će se baviti zapadnim Balkanom. Ja moram to prevesti, a verovatno ljudi i ministar to zna i svi ostali to znaju, znači odnosima Beograda i Prištine i situaciju u BiH. Pošto će u roku od dva, tri meseca Makedonija, Severna Makedonija i zvanično postati član NATO-a, njima ostaje da reše još ove dve situacije, tako oni na to gledaju. Znači, mi u narednom periodu ovu situaciju moramo da iskoristimo. Ovo je nešto što je sada dobro za nas. Dobro da se pripremimo, mada mislim da smo dobro spremni već, ali ako treba još bolje i ovu situaciju da iskoristimo za to da Srbija dođe u onoj situaciji o kojoj govori predsednik Vučić, a to je da ne izgubi sve i da na to ne pristane, na šta sigurno neće pristati, ali da dobijemo, da budemo u boljoj poziciji nego što smo bili 2012. godine, kada smo preuzeli vlast od prethodnika. Znači, da učinimo više za Srbiju što je više moguće. Ovo je prava prilika za to. Narednih godinu dana je prava prilika za to. Ja bih zamolio kolege da i parlament pokaže veliku ozbiljnost po tom pitanju, da dok radimo, do novog sastava parlamenta da mi učinimo što je više moguće za Srbiju, da ovu situaciju razrešimo, da što bolje uradimo poslove koji su pred nama, da donesemo što je više moguće evropskih zakona, ali naravno i ovakvih sporazuma koji pomažu Srbiji i da stekne i da učvrsti prijateljstva koja ima, a negde bogami i da obnovi prijateljstva koja je imala, jer to nam je i te kako potrebno. Znači, još jednom ponavljam, obnova prijateljstva i saradnja sa državama koje mi nazivamo zapad, pored svega ovoga što radimo je u fokusu nečega što u narednom periodu moramo da činimo što je više moguće. Hvala.
Hvala, gospodine Šormaz. Reč ima prof. dr Marko Atlagić. Izvolite, profesore.
Uvaženi potpredsedniče Narodne skupštine, gospodine Marinkoviću, gospodine ministre inostranih poslova, Dačiću sa saradnicima, dozvolite pre početka nego što kažem o dnevnom redu, da izrazim svoju zahvalnost predsedniku države Aleksandru Vučiću i vama gospodine ministre inostranih poslova i Vladi Republike Srbije, za veoma uspešno vođenje vanjske politike Republike Srbije, posebno u uspehu povlačenja priznavanja lažne države Kosovo od strane 15 zemalja. Drugo, nemojte se ljutiti, gospodine Dačiću, ni vi, ni Vlada Republike Srbije, ni predsednik Republike Aleksandar Vučić, što niste pozvani u Poljsku na obeležavanje početka Drugog svetskog rata. Nije nam mesto tamo. Oni su obeležavali početak, podvlačim, početak Drugog svetskog rata. Mi ćemo dogodine obeležavati 75 godina pobede nad fašizmom. Tamo nam je mesto i tamo ćete verovatno svi biti. Danas, gospodine ministre inostranih poslova, raspravljamo o četiri Predloga zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Dominikanske, Vlade Paragvaja, Vlade Surinama i Vlade Mjanmarske Republike, vezano sa oslobađanje od obaveza pribavljanje viza za nosioce kako običnih, tako i diplomatskih, službenih, zvaničnih, odnosno diplomatskih i službenih pasoša. Dozvolite samo po dve rečenice o svakoj pojedinačno zbog naših građana. Republika Paragvaj je južnoamerička zemlja, koja nije priznala, kako ste i vi rekli, lažnu državu Kosovo i to je veoma važno da se održavaju i dalje diplomatski odnosi. Ono što je bitno da kažemo jeste i to da smo mi sa Paragvajem uspostavili diplomatske odnose pre 69 godina ravno. Nama je Paragvaj, pored ostalog, važan i zbog jednog dela našeg naroda koji se nalazi tamo pre više od 100 godina i čuva nacionalni i kulturni identitet našeg naroda. Posebno se, gospodine ministre, vama je to poznato, možda ne jednom delu narodnih poslanika i građanima Republike Srbije, ističe porodica Hjustić, koja daje počasne konzule još od dvadesetih godina 20. veka. Srbija sa Paragvajem je uspostavila i dobre bilateralne i ekonomske odnose tako da robna razmena iznosi preko 150 hiljada evra, inače je izvoz veći, nego što je uvoz, ali je nama interesantan i zbog podržavanja u međunarodnim organizacijama i to je veoma bitno. Majnmarska unija je zemlja jugozapadne Azije, ranije nazvana Burma, koja ima preko 60 miliona stanovnika i to je vrlo bitno. Taj broj stanovnika je za nas jako bitan. Uspostavili smo diplomatske odnose sa njima pre 69 godina. Jedna je od 15 zemalja koje su povukle priznanje tzv. države Kosovo. Srbija je i sa njom, kako ste i vi rekli, uspostavila bilateralne i ekonomsku saradnju tako da u 2018. godini je robna razmena iznosila negde do 18 miliona evra. To je veoma bitno s tim više što nam je izvoz veći nego što je uvoz. Nadalje, Republika Surinam je po broju stanovnika otprilike kao naša Crna Gora, između 500, 600, premda Crnogoraca nema toliko, Surinam je malo veći. Ima toliko stanovnika, ali je bitno što je to jedna od zemalja koja je povukla priznanje lažne države Kosovo. Sa njom smo uspostavili diplomatske odnose pre 43 godine. Bilateralne i ekonomske odnose smo uspostavili, ali veoma je bitno zbog podržavanja u međunarodnim organizacijama, mi njih i oni sa. Dominikanska Republika je jedna od petnaest zemalja koje su povukle priznanje lažne države Kosovo. To je Južnoamerička država koja je jako interesantna nama, koja je po broju stanovnika kao naša Srbija. Nalazi se na ostrvu Hispanjola. Zašto to kažem? Zato što je 1492. godine otkrio Kristofer Kolumbo, kako to naši studenti, đaci znaju tada i počinje zvanično novi vek. Dakle, od 1492. godine. Srbija je uspostavila diplomatske odnose pre 36 godina. Veoma je važno za Republiku Srbiju zbog uzajamnog podržavanja isto u međunarodnim organizacijama. Poštovani ministre Dačiću, dok ove četiri države ne priznaju lažnu državnu Kosovo i povlače priznanje lažne države Kosovo dotle naša opozicija iz Saveza za Srbiju se javno odrekla KiM i gle čuda zato optužuju Aleksandra Vučića. Daću obrazloženje. Lideri Saveza za Srbiju Dragan Đilas, u narodu zvani Điki mafija, Vuk Jeremić, u narodu znani Vuk potomak, inače član međunarodne bande lopova i prevaranata i drugi čelnici Saveza za Srbiju sastali su se 4. jula 2008. godine u čačanskoj kafani „Moravski alasi“ u kojoj su napravili plan uz mig nekih međunarodnih faktora da uličnim protestima ruše Aleksandra Vučića na temu KiM. Gospodine ministre inostranih poslova, ove moralne nakaze umesto da ruše Vučića trebali su da se dogovore da vrate KiM odakle su ga oni, ove izdajničke bitange oterale. Eto, tako su nisko pale te moralne gromade da nesreću svog naroda koriste za svoje vlastite interese. I, gle čuda, Vuk Jeremić, član međunarodne bande lopova i prevaranata je 30. novembra gospodnje 2018. godine izjavio, citiram – Aleksandar Vučić je izdajnička bitanga, završen citat. Poštovani ministre inostranih poslova, poštovani narodni poslanici i poštovani građani Republike Srbije Aleksandar Vučić je veliki srpski patriota, veliki srpski državnik, veliki srpski reformator i demokrata i nikada ne bi radio protiv interesa građana Republike Srbije i svoje otadžbine za razliku od njih koji su zaista izdajničke bitange. Obrazloženje, Vuk Jeremić, član međunarodne bande lopova i prevaranata je u razgovoru sa američkim kongresmenom Tedom Pom decembra 2008. godine izjavio, evo, nek me demantuje, na kojoj god hoće televiziji, citiram – ulazak KiM UN najbolje čemu Srbija treba da se nada ako bude imala sreće, završen citat. I tako je Vuk Jeremić postao izdajnički bitanga. Vuk Jeremić je bez saglasnosti Narodne skupštine Republike Srbije i Vlade Republike Srbije, to vi znate gospodine Dačiću, ministre vrlo dobro, zatražio prebacivanje rešavanje kosovskog problema iz Saveta bezbednosti UN na EU i tako doveo Misiju Euleks ka KiM i zabio nož u leđa vlastitim građanima i vlastitoj otadžbini i time po drugi put postao izdajnička bitanga naše zemlje. Nek me demantuje gde god hoće i kad hoće. Vuk Jeremić, je namerno postavio nepotrebno pitanje legalnosti deklaracija o nezavisnosti Kosova pred međunarodnim sudom pravde i time još jače potpomogao nezavisnost KiM i zabio nož u leđa svojoj zemlji i postao po ko zna koji put bitanga i izdajnička bitanga naše zemlj. Zoran Živković, u narodu zvani poljoprivrednik u pokušaju, inače bivši predsednik Vlade dosovske, inače proizvođač vakcine od jogurta i vode, vakcionisao je kokoške u selu Pukovac, pokupio novac, pobegao, kokoške uginule, jer je oktobra 2003. godine izjavio na Međunarodnoj konferenciji u Beču, citiram – meni je svejedno i potpuno nebitno čija je KiM, završen citat i time se svrstava u red izdajničkih bitangi naše zemlje. Boris Tadić, u narodu zvani lipicaner, je u razgovoru sa američkim pomoćnikom državnog sekretara Danijelom Fridom izjavio, citiram - nezavisnog KiM ne mora da znači gubitak, ako se pod desno odredi u glavama birača. Time se svrstao u red izdajničkih bitangi naše zemlje. Taj isti Boris Tadić, u narodu zvani lipicaner je američkom izaslaniku Vizneru, vama dobro poznatom, 27. jula 2006. godine, izjavio - "Pružio sam uveravanje i prelomio u sebi i obradio i prihvatio nezavisnost kao i ishod." Sa time se po drugi put svrstavao u izdajničke bitange naše zemlje. Sergej Trifunović, u narodu zvani Sergej pišoje, zato što je izjavio citiram, da će pišati po grobu predsednika Republike. To vam je inače onaj koji je poznat po tome kaže - gram odmah, a pet grama za poneti. On je 31. januara 2019. godine izjavio, citiram - Kosovo je izgubljeno, Kosovo pripada Albancima, a ne Srbima. Time se mudri Sergej svrstao u red izdajničkih bitangi naše zemlje. Nenad Čanak, u narodu zvani Nešo gicoje, je u martu 2017. godine, kao propali predsednički kandidat izjavio - spreman sam da priznam nezavisnost Kosova. Sa time se svrstao u red izdajničkih bitangi naše zemlje. Gle čuda, Nešo gicoje je ovih dana, 24. juna 2019. godine, je rekao - Kosovo nije Srbija, nego prostor na kome žive neki ljudi. Time se svrstao po drugi put u izdajničke bitange naše zemlje. Nenad Čanak je 13. decembra 1991. godine, vi ste gospodine ministre toga vrlo dobro sećate, u Memorandumu o Vojvodini rekao - budućnost Vojvodine je da postane republika u okviru Srbije, a ako Srbije ne pristane da će postati nezavisna država. Sa time se po treći put svrstao u izdajničke bitange naše zemlje. Čedomir Jovanović, u narodu zvani Čeda šmrkanović, on je 29. septembra 2015. godine, izjavio - država Kosovo je nepovratan čin koji ignorišu samo neodgovorni političari. Dragan Đilas, u narodu zvani Điki mafija, je gospodnjeg 13. avgusta 2009. godine, u razgovoru sa otpremnicom poslao Američke ambasade Dženifer Braš rekao – Zalažem se za hapšenje Ratka Mladića i odreću se Kosova. Tako se Điki mafija svstao u red izdajničkih bitangi naše zemlje. Neka demantuje to. Profesor dr Rade Veljanovski, inače u narodu zvani Rade jajara jer je vašario i muvao oko onih doktorata, to znaju profesori vrlo dobro, inače jedan od lidera Saveza za Srbiju, u narodu zvani profesor Rade jajara, je 21. marta 2018. godine, rekao Srbija treba da prizna nezavisnost Kosova i da mu obezbedi stolicu UN. Time se bajni Rade Veljanovski, zvani jajara svrstao u red izdajničkih bitangi naše zemlje. Evo ga poslednji, Boško Obradović, u narodu zvani kao „Boško nasilnik“, je 13. 06. Gospodnje 2019. godine na tajnom sastanku u rezidenciji američkog ambasadora u Beogradu ćutke priznao nezavisnost Kosova. On tada nijednom rečju nije protivrečio Kajl Skotu i gospodinu Palmeru koji su više puta ponovili, citiram, da je Kosovo nezavisna država, završen citat i time se svrstao u red izdajničkih bitangi naše zemlje. Gospodine ministre inostranih poslova, gospodine uvaženi Dačiću, ove izdajničke bitange svakodnevno satanizuju lažima, podmetanjima, poluistinama našeg predsednika Aleksandra Vučića, njegovu porodicu, njegove saradnike i SNS zato što je Aleksandar Vučić reformisao i spasao državu Srbiju i što čvrsto kao stena stoji na braniku otadžbine. Gle čuda, neki Goran Marković, redatelj koji inače radi 20 godina, 26 godina protiv srpskog naroda i protiv Srbije, u narodu zvani „bumbar“ je rekao 04. 07. 2019. godine da je, citiram, pazite dobro – Aleksandar Vučić primitivna ličnost, završen citat i dodaje, citiram - Aleksandar Vučić je prostak, a rulja je njegovo prirodno okruženje, završen citat. A 30. 08. nedavno 2019. isti Goran Marković, u narodu zvani bumbar, je rekao, citiram – da je naša vlast teroristička, a da izbore organizuje grupa bandita, završen citat. Taj gospodin „bumbar“ nikada nije rekao za albanske teroriste da su teroristi i za hrvatske ustaše da su ustaše. Nikada nije rekao nijednu reč za izgon biblijskih razmera srpskog naroda iz Hrvatske, ali je rekao da je Srebrenica genocid, on ni ne zna iako je profesor Univerziteta šta je genocid. Poštovani građani Srbije i poštovani narodni poslanici, preporučujem redatelju, kako se potpisuje, Goranu Markoviću da sve svoje ove izgovorene gadosti o predsedniku Republike, njegovim saradnicima, SNS i vladajućoj koaliciji sakupi, uokviri i stavi u svoju dnevnu sobu i da se svakodnevno podseća na svoj najviši domet i visok stepen kulture. A ujutro kada se probudi, kada se ustane i umije, pogleda u ogledalo, videće jednog nabubrenog bumbara punog mržnje prema svom narodu i predsedniku Vučiću koja se taloži zadnjih 22 godine u njemu. Poštovani građani Republike Srbije, poštovani narodni poslanici, uvaženi ministre inostranih poslova gospodine Dačiću, bojim se, kada spozna da je Aleksandar Vučić i njegov predsednik da će mržnja u njemu da eksplodira i da ga uništi. Bog neka mu je na pomoći. Nije samo on. Čuli ste ovih dana isto tako javlja se opet bajni doktor, po treći put, docent Jovo Bakić. To ste čuli. Inače je dobio unapređenje kada je rekao, odmah mesec dana iza kada je proglašen za docenta, po treći put ponovo je proglašen sada za vanrednog profesora samo zato što je pljuvao državu Srbiju i vladajuću koaliciju. Znate li šta je on izgovorio ovih dana? Ravno Anti Paveliću i Adolfu Hitleru, dr Jovo Bakić, po treći put docent, je izjavio 19. 08. Gospodnje 2019, citiram: „Da bi državni vrh Republike Srbije najradije podavio u Savi i Dunavu“, završen citat, i dodao: „Pobedićemo ih kada budu plivali po Savi i Dunavu“. Poštovani građani Srbije, poštovani studenti kojima on predaje, da li je moguće da ovo izgovara, ove reči, prof. Univerziteta? Nikada za šiptarske teroriste nije rekao da su teroristi, nego ih hvali. Nikada za deo hrvatskih ustaša nije rekao da su ustaše, nego da ih hvali. Ja mislim da je vreme da i dekan Filozofskog fakulteta i gospoda studenti vide ko ih truje, ko psuje naš narod u momentu kada se nalazimo u jednom od najtragičnijih momenata u novijoj istoriji Srbije. Na kraju, obraćam se vama gospodo stanovnici mog Kosova i Metohije, pozivam sav srpski narod na Kosovu i Metohiji, sve svoje bivše studente, sve kolege profesore, sve moje nastavnike, kome sam bio nekada profesor, i danas biznismene širom sveta i Republike Srbije i bivše Jugoslavije, da u ovim presudnim trenucima za državu Srbiju daju svoj glas Srpskoj listi na Kosovu i Metohiji. Posebno pozivam svoje bivše studente, kolege, profesore da ne podlegnu propagandi ovih iz Saveza za Srbiju. Pa nećete, kolege profesori, pa znate, verovati valjda Radi Trajković, saradnici Bernarda Kušnera i nikada šiptarskim teroristima nije rekla da su teroristi. Ja imam hrabrosti da joj kao kolega kažem, ta Rada Trajković, politički saradnik lidera Saveza za Srbiju, Dragan Đilasa zvanog „Điki mafija“, Vuka Jeremića zvanog „Vuka potomka“ i Boša Obradovića zvanog „nasilnik“ je 19. avgusta 2019. godine izjavila, citiram, verovali ili ne građani Srbije, ali ovo je izjavila: „Ono ispred predsedništva Srbije su samo neke cicike koje se prave budale i od sebe zarad diktatora i silnika“, završen cicat. Pripadnice Kobri su 17. avgusta 2019. godine samo radili svoj posao. Rada Trajković nije vređala pripadnice šiptarske policije, da li je tako gospodine Odaloviću, vi ste sa Kosova i Metohije, nikada to nije izrekla, a ja vrlo dobro znam, radim 24 godine na Kosovu i Metohiji. Rada Trajković ima ćerku, a nije mislila na nju kada je vređala pripadnice Kobri, kako bi se ona osećala da je njenu ćerku nazvao neko cicika dok radi svoj posao? Ćute i nevladine organizacije, ćute i novinarska udruženja, gospoda novinari, koji su više politički radnici nekada za vreme komunističkog režima. Na samom kraju, dozvolite, da kada je po treći put docent, Jovo Bakić, izrekao one gadosti, znate li ko je pored njega bio? Zoran Lutovac zvani „Zalutovac“. On je zalutao u politiku, tako mu narod kaže. I drugi njegovi čelnici, šta mislite, i Dragan Đilas da su reagovali? E tako, gospodine Dačiću, bi bilo nama kada bi oni došli na vlast, i vama i nama ovde. Oni bi sa nama, kako oni kažu u Savu i Dunav. Taj film neće gledati, jer su to hteli 2000. godine. Oni su sram naše države. Zašto to kažem? Jer su 2000. godine, a vi to dobro znate, kao i ja, došli na vlast bez pobede, drugog kruga nije bilo. Milošević nije izgubio izbore, a Koštunica nije pobedio. Inače su poslali našeg predsednika na Vidovdan, to je druga mrlja u novijoj istoriji Srbije. Neka ih je sramota, misle oprati svoju prošlost, e mi istoričari, časni, čestiti, pošteni, hvala Bogu, pišemo već širom sveta. Gle čuda, oni koji su to radili sa zapada priznaju, jedino ovi domaći NATO prašinari ne priznaju. Hvala.
Hvala, profesore Atlagiću. Reč ima Vera Jovanović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, ministre Dačiću sa saradnicima, kolege poslanici, građani Srbije, na današnjoj sednici raspravljamo o Predlogu zakona o sporazumu između Vlade Republike Srbije i države Paragvaj o ukidanju viza za nosioce diplomatskih zvaničnih i službenih pasoša. Drugi sporazum o kome raspravljamo je sa nekadašnjom državom Burmom, a današnjim Mjanmarom, a to je naša prijateljska zemlja koja nije priznala Kosovo. Jedan od sporazuma je i sporazum sa državom Surinam, a to je prva država koja je povukla priznanje Kosova. Ova nama prijateljska država je, pored toga što je povukla priznanje, na zadnjoj konferenciji Interpola bila izraziti protivnik prijema Kosova u Interpol. Ovaj sporazum se odnosi na oslobađanje od obaveza pribavljanja viza za nosioce običnih, diplomatskih, službenih i zvaničnih specijalnih pasoša. Četvrti predlog o potvrđivanju sporazuma je između Vlade Srbije i Vlade Dominikanske Republike o ukidanju viza za nosioce diplomatskih službenih pasoša. Ova država je priznala Kosovo, ali na sednici Interpola glasala je protiv ulaska Kosova u Interpol. Od 2008. godine, u trenutku kada je država Kosovo proglasila nezavisnost, nju je priznalo 87 zemalja, a od 2012. godine još sedam, dok je u međuvremenu 15 država povuklo priznanje Kosova. Zahvaljujući predsedniku Aleksandru Vučiću, Vladi Srbije, ministru Dačiću sa svojim ministarstvom, Srbija danas na listi je na 28. mestu po vrednosti svog pasoša. Srbija svakodnevno pokušava da uspostavi prijateljske odnose i dovede ih na najviši nivo koristeći stare prijateljske odnose iz prošlosti, a i danas sa svojom miroljubivom politikom i razumevanjem. Peru i Egipat imaju zamrznuto priznanje, tako da i od ove dve države očekujemo da budu sledeće dve koje će se izjasniti da ne priznaju Kosovo. Danas je Srbija država koju uvažava ceo svet, a zahvaljujući predsedniku Aleksandru Vučiću i naporu koji čini da objasni svima, pa i zemljama Kvinte, da Kosovo nije država i da će morati da se uvaže interesi Srbije i prihvati da dođe do kompromisa sa privremenim institucijama Kosova. Za naš narod na KiM je najvažnije da budu složni i da 6. oktobra tako složni izađu i glasaju za sebe i za svoju decu na KiM i da tamo vide samo Republiku Srbiju i Aleksandra Vučića. Svi oni koji se nađu na nekoj drugoj listi, a ne na Srpskoj listi, su oni koji iz Srbije podržavaju Jeremić, Obradović, Đilas i Rada Trajković. Srbi sa Kosova veruju Aleksandru Vučiću, ali zato i treba da potvrde tog 6. oktobra i da glasaju samo za Srpsku listu. Srbi na KiM više nikada ne smeju da idu u dve i više kolona, a one koji su prodali Kosovo još 2008. godine i vratili raspravu o Kosovu u Brisel iz UN, kao što su Jeremić i Tadić, njima više nema šta i ko da veruje. Srbija danas, zahvaljujući predsedniku Aleksandru Vučiću, ima prijatelje na koje može i mora da računa. Kina i Rusija kao članice Saveta bezbednosti su uz Srbiju i podržaće sve ono što Srbija bude predložila. Zato u danu za glasanje molim svoje kolege da prihvatimo sve ove sporazume i da ih izglasamo. Hvala.
Hvala. Reč ima Dragana Kostić.
Zahvaljujem. Uvaženi ministre sa saradnicima, narodni poslanici, građani Srbije, danas je pred nama na dnevnom redu zakon o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Dominikanske Republike Mjanmar, Paragvaj i Surinam. Veoma je važno reći da će ovim potpisivanjem sporazuma o ukidanju viza na diplomatske i službene pasoše unaprediti se naša bilateralna saradnja sa ovim državama, ali isto tako je značajno i reći da od ovih četiri zemalja, tri nisu priznale nezavisno Kosovo, sem Dominikanske Republike, i glasale su protiv prijema Kosova u UNESKO. Dakle, UNESKO je veoma važna organizacija zato što na toj svetskoj listi baštine UNESKO nalazi se pet manastira i tri crkve iz Srbije koje su pod njihovom zaštitom. Od tih pet manastira, dva se nalaze na Kosovu – Visoki Dečani i Gračanica, a od tri crkve koje su pod njihovom zaštitom, nalaze se upravo dve crkve na KiM, a to su Pećka Patrijaršija i Bogorodica Ljeviška. Srpski narod je ostao na Kosovu posle pogroma 2008. godine na KiM upravo da živi i radi na teritoriji oko ovih manastira i crkvi. Za one kvazi rodoljube, koji žive na Savskom vencu, odnosno u Beogradu, a busaju se u grudi i zalažu se za bolji život Srba na Kosovu, svakako da nije pravi trenutak, bez obzira što su oni plaćenici nekih inostranih ambasada, jer naš predsednik Aleksandar Vučić u svakom pogledu podržava normalan život i rad naših Srba na KiM. Naravno, i posle uvođenja nezakonitih taksi na KiM za srpsku robu, Srbija i Aleksandar Vučić su pokazali da smo uvek spremni da našem narodu pomognemo kada je najteže. U tom smislu, citirala bih jedan govor našeg predsednika Aleksandra Vučića, koji je ovde baš 27. maja, kada je bila sednica o KiM, izgovorio. On je tada citirao Borislava Pekića, a ja ću danas njega. „Ne može Srbija više da izdrži tu količinu laži i licemerja, ne može da nastavi napred dok se guši u izmišljenoj prošlosti i lošoj sadašnjosti. Nemamo prostora za samoobmane, bajke, parole, lažne motive i lažne idole, ali nemamo vremena ni za one koji bi da predaju sve, koji bi da ogole Srbiju, da srpski narod ostave i bez njegove suštine i bez njegovog duhovnog postojanja.“ Posle ovakvih reči svaki Srbin i pravi rodoljub treba da zna da je 6. oktobra veoma važan dan za opstanak naših Srba na KiM i da naša Srpska lista ima maksimalnu podršku Srbije i našeg predsednika, a da oni koji žele da uruše ugled Srbije, nemaju prava na to i neće im dozvoliti pravi rodoljubi Srbije. U danu za glasanje podržaću sve ove zakona koji su na dnevnom redu, kao i sve moje kolege iz SNS. Zahvaljujem.
Hvala. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika Narodne skupštine? Reč ima Marijan Rističević.
S obzirom da sam poslednji govornik od narodnih poslanika, a to je više nego očigledno, ja moram reći da država nije 29 noćenja na Svetom Stefanu. Diplomatija nije 29 noćenja na Svetom Stefanu. Diplomatija se ne vodi da napraviš žurku na Svetom Stefanu, da prodaš zemlju za fotelju, što je radio savetnik predsednika Borisa Tadića Vuk potomak. Ja tvrdim da je ova vlast bila 2006. i 2008. godine u ovoj konfiguraciji, danas Crna Gora ne bi bila odvojena od Srbije. Ja ne sporim državnost Crnoj Gori, ona je tu državnost imala, ali ja sporim Crnoj Gori da bude antisrpska država. Ona nije postala antisrpska država zbog stavova Mila Đukanovića i ne samo zbog stavova Đukanovića, već i Vuka Jeremića. To su dva Vuka Brankovića, dva izdajnika srpskih nacionalnih interesa, dva čoveka koja su prodala svoju nacionalnost, svoju čast, svoju državu zbog položaja i fotelje. To su servilni ljudi. Zamislite, za 29 noćenja na Svetom Stefanu, vi dozvolite prethodno odvajanje srpske države Crne Gore od srpske države Srbije. To je bilo nedopustivo. To se ne bi desilo da je ova vlast vladala tada. Ne bi bilo nezavisnog Kosova, odnosno, preciznije, ne bi bilo proglašenja divlje države Kosovo, niti međunarodnog priznanja od strane preko 90 država. Da je ova vlast vladala tada, ne bi mi tražili mišljenje Međunarodnog suda pravde od onih koji su priznavali divlju državu. To su bile tzv. crvene linije koje su obećane američkoj ambasadi da će poštovati, ali samo ako američka ambasada ubedi Albance da ne proglašavaju nezavisnost pre nego što Boris Tadić bude izabran za predsednika Republike Srbije, po drugi put, 2008. godine. To se i desilo. Boris Tadić je dao zakletvu neposredno pre nego što je pobegao u Bugarsku, jel tako, gospodine Martinoviću? U Rumuniju? U Rumuniju, a mogao je i u Bugarsku, jer Bugari su bili malo veći naši prijatelji. Neposredno pre nego što je pobegao u Rumuniju, dao je zakletvu, 14. februara. Polaganjem zakletve, to kaže Ustav, postajete predsednik Republike. Tri dana kasnije Albanci su proglasili divlju državu Kosovo. Da je ova vlast vladala, to se ne bi desilo. Potom su Vuk Jeremić, Boris Tadić, oni koji su prodali zemlju za fotelju, potom su izbacili iz igre UN i u pregovore uveli Evropsku uniju. Time su izbacili Rusiju i Kinu. To je bilo ono što su dugovali Amerikancima, koji su tada bili sponzori, nedvosmisleni sponzori te divlje države Kosovo. To je bila njihova diplomatija. Što je još gore, oni su Amerikancima za to platili. Ovde je odgovor sadašnjeg ministarstva da je Vuk Jeremić i Mirko Stefanović, a to je stric Borka Stefanovića, ovog velikog borca za srpsku stvar koji je, gle čuda, radio u istom ministarstvu gde i Borko Stefanović, on i stric, to može, nema nepotizma kad su oni u pitanju, to ništa ne važi, oni su Amerikancima platili za to dva miliona 369 hiljada 680 dolara. Evo, piše ovde. Da ne kažu ovi nesrećnici koji beže od Skupštine ko đavo od krsta da nešto izmišljam. To je plaćeno ugovorom koji su potpisali Vuk Jeremić i Mirko Stefanović, "Podesta grup", neki Bajt, Robert, itd. To su neke čudne firme. Pošto ja ne plaćam Amerikancima i ova vlast ništa ne plaća, meni te firme ništa posebno ne znače. Ali, platili su im milion i 469 hiljada dolara i 900 hiljada dolara, u dva navrata. Znači, Amerikancima su platili to što su Amerikanci prolongirali proglašenje nezavisnosti divlje države Kosovo na nekoliko meseci, da bi Boris Tadić pobedio na izborima i da ne bi izgubio od Tomislava Nikolića. To mu se desilo četiri godine kasnije. Ali, to što je bilo četiri godine kasnije, mi smo skupo platili, kao država, kao zemlja. Diplomatija nije samo 29 noćenja i izdaja, diplomatija je i, ja pozdravljam Vladu, predsednika Republike i sve ministre koji su izdejstvovali povlačenje priznanja. Time su pokazali da imaju sasvim drugačiju politiku nego onu koja je vodila Demokratska stranka, koja danas, naravno, nije ovde. Bojkotuje Narodnu skupštinu koja je obrazovana po pravilima, izbornim pravilima koja su oni usvajali. Ovo su oni radili. Mi to ne bi radili ni u ludilu. Ovu zemlju to skupo košta. I današnja diplomatija, današnja Vlada i današnji predsednik Republike Srbije imaju težak zadatak da iz nemoguće situacije, da od ništa naprave nešto. Pri tome imaju opstrukciju ovih koji bojkotuju sami sebe. I ne znam šta više bojkotuju? Mislim da bojkotuju zdrav razum i pamet, ako toga kod njih ima i zrnce. Mislim da će njih bojkotovati građani Republike Srbije zbog svega što su učinili, a i zbog onog što čine danas. Danas kao opozicija nastavljaju samo ono što su radili kao vlast, a to je da otežaju položaj Republike Srbije. Još uvek odrađuju posao i obećanje koje su američkoj ambasadi dali, mislim da je bila Dženifer Braš u pitanju, koje su joj dali. I depeše "Vikiliksa" nedvosmisleno ukazuju da se ovo desilo. Ja sam tražio na ovoj Skupštini anketni odbor za Vuka Jeremića, Vuka potomka, čuvenog, i Borisa Tadića, da se preispita njihova politika za koju sam ja nazvao da je to jedna velika veleizdaja, da je to antidržavna politika. I bez obzira što je država Srbija i Crna Gora bila sastavljena od dve federalne ili konfederalne jedinice, ona je imala svoju teritoriju, ona je imala svoje granice. Sve su to Vuk Jeremić i Boris Tadić pogazili. Danas ta ista ekipa, pojačana sa Boškom ljotićem žutićem, pokušava da oteža našoj diplomatiji, predsedniku Vlade, Vladi, ministrima i predsedniku Republike da izvade vrelo kestenje koje su oni zagrejali. Oni su učestvovali u izgradnji divlje države Kosovo i Metohije i naš narod i mi kao predstavnici svog naroda, i tužioci koji zastupaju narod u ovim krivičnim delima koje su oni izvršili i koji su dužni da progone tu vrstu kriminala i izdaje, treba da znaju da se takva izdaja i veleizdaja ovih nesrećnika koji su pobegli iz Narodne skupštine ne može oprostiti. Naša diplomatija se ne vodi samo zbog teritorije, već pre svega zbog ekonomije. Ekonomski rezultati i investicije dižu državu Srbiju, a svaki ekonomski napredak jača i političku ulogu Srbije. Samo napredna, ekonomski napredna Srbija može da štiti sve svoje građane, ali takođe može da štiti i svoj narod u Sloveniji, u Hrvatskoj, u Republici Srpskoj, u bošnjačko-hrvatskoj federaciji, u Crnoj Gori gde je položaj Srba sve teži i teži, u Makedoniji i u svim drugim zemljama gde se oni nalaze. Ekonomski jaka Srbija koja stekne ugled i koja bude imala diplomatiju koju sada ima, koju bude predstavljala predsednik Republike i ova Vlada i njima slične vlasti će svakog dana graditi državu, a time graditi poziciju Srbije. Verujem, ne u veliku Srbiju, teritorijalno, u veliku Srbiju iznutra, ekonomski jaku koja će doprineti da se ujedinjenjem, da osete potrebu za ujedinjenjem okolne države, pre svega Srba radi. Verujem u savez srpskih država, jer Crnu Goru doživljavam kao srpsku državu. Verujem da oni koji osporavaju Republiku Srpsku i time sopstvenu državu Bosnu i Hercegovinu čine nemoguće i jednog dana će doprineti da ekonomski jaka Srbija ima savez srpskih država i savez sa svima onima. Verujem da će i Bošnjaci jednog dana, uprkos činjenici da su pucali 5. avgusta kada sam posetio selo mog oca u Goraždu, iznad Goražda, opraštam im to, uprkos incidentima, hteti sa Srbima i Srbijom. Verujem u integracije, u snagu Srbije i snagu srpskog naroda koji uvek želi zajedništvo, ne samo sa sobom, već sa svima koji hoće sa njima.
Zahvaljujem. Da li ovlašćeni predstavnik predlagača želi reč? Izvolite gospodine ministre.
Imajući u vidu da, ne znam kome sada da odgovaram, pošto ovi što su postavljali neka pitanja nisu prisutni. Imajući u vidu da treba da obavite i glasanje, zahvaljujem se na ovoj raspravi. Želim samo da navedem nekoliko stvari koje nisu vezane za ovu temu. Naravno da je tema ukidanje viza. Kada već govorimo o tome, zanimljivo je na primer kakvi sve paradoksi postoje. Evo videli ste i ovih dana da mnogi govore o tome da Srbija i Kosovo tzv. treba međusobno da se priznaju, što je neviđena glupost, jer Srbija je međunarodno priznata država već 141 godinu. Zašto je Srbiji uopšte potrebno priznanje, kada je Srbija članica, ne samo članica nego i osnivač najvažnijih međunarodnih organizacija? Ali, zanimljivo je da na spisku zemalja kojima ne treba viza za ulazak na Kosovo jeste i Srbija. Ali, da vam kažem jednu drugu stvar, građani KiM, ali ajde da kažem građani Kosova, pošto pod time kada to kažemo podrazumevamo privremene institucije, oni mogu da idu bez viza svega u pet zemalja, u Albaniju, Severnu Makedoniju, Crnu Goru, Tursku i Maldive. Tu se jasno vidi kolika je velika razlika pre svega u statusu, međunarodnom položaju i svemu onome što svih ovih godina mi i govorimo, a to je da smo mi spremni za dogovore, za kompromise, ali da zaista ni po koju cenu, kao što je i predsednik Vučić više puta rekao nećemo prihvatiti jednostrano proglašenu nezavisnost Kosova, jer ta nezavisnost ne može da bude međunarodno pravno verifikovana bez saglasnosti Beograda. A, Beograd nikada neće dati saglasnost na taj jednostrani akt. I to je potpuno jasno i mislim da sve te priče koje postoje od nekih opozicionih stranaka su potpuno promašile cilj. Evo želim samo, Veljko mi je ovde dodao, pošto je Đorđe to pitao, kada je već otvorena ta tema, ja sam bio predsednik Vlade u tom vremenu i ovde smo na sednici Skupštine razmatrali izveštaj o dosadašnjem procesu političkog i tehničkog dijaloga. To je bilo u aprilu, čini mi se 2013. godine, apropo toga kada je šta prihvaćeno ranije, pošto oni često izbegavaju odgovornost za to. Proces dijaloga između Beograda i Prištine uz posredovanje EU, pokrenut je na osnovu Rezolucije Generalne skupštine UN od 9. septembra 2010. godine. U dijalogu uz posredovanje EU koji je vodio tadašnji šef pregovaračkog tima za dijalog sa privremenim institucijama samouprave u Prištini, Borislav Stefanović, do sada su postignuti dogovori u sledećim oblastima, od jedan do osam. Matične knjige; Sloboda kretanja; Carinski pečat; Katastar; Funkcionisanje CEFTE, tokom predsedavanja UMNIKA; Prihvatanje univerzitetskih diploma; Integrisana kontrola administrativne linije; to je ovo što se sada govori kao Jarinje, znači uspostavljanje, punkta Regionalno predstavljanje i saradnja. Sve te dogovore potpisao je i prihvatio u ime Republike Srbije, Borislav Stefanović. Kada je reč o ovom dogovoru, pošto oni optužuju našu Vladu, posle 2012. godine da smo mi implementirali ono što su oni potpisali, pa čekajte on je parafirao od 21. do 24. februara 2012. godine. Bila je deveta runda. Postignut je dogovor o regionalnom predstavljanju i saradnji, uključujući i parafiranje tehničkog protokola za implementaciju dogovorenih rešenja u oblasti integrisane kontrole administrativne linije. Znači toliko o tome ko je kada potpisao one sporazume i dogovore koji su praktično uspostavili na neki način te punktove, zajedničke. Tada se prvi put desilo, spomenuto je prvi put da će to biti zajednički punktovi, pominju se i carina i policija. Prvi put i sećate se da su tada bile blokade na Jarinju i da je to tada na neki način bilo u prvom planu političke borbe. Kada je reč o građanima sa KiM koji nemaju pravo na viznu liberalizaciju, tu se misli na građane Kosova i Metohije koji imaju srpske pasoše, nemaju pravo na viznu liberalizaciju pasoši koji su izdati od tzv. Koordinacione uprave za Kosovo u okviru Ministarstva unutrašnjih poslova. To je zbog toga što EU je tražila, nije htela da da viznu liberalizaciju za Kosovo i apsolutno ni Srbi, ni Albanci sa Kosova nemaju viznu liberalizaciju. Znate ko ima? Imaju Albanci koji uzimaju pasoše srpske u našim ambasadama i konzulatima. Što se nas tiče, naravno to je za nas pokazatelj da su oni i dalje građani Srbije. To što oni imaju hrabrosti da to rade u inostranstvu, a nemaju hrabrosti da to govore na Kosovu, to je sada drugo pitanje. Kada je reč o Evroazijskoj uniji, prvo da se razumemo, Srbija nije ušla u Evroazijsku uniju. Srbija ima sporazume o slobodnoj trgovini sa pojedinim zemljama van EU. To su zemlje CEFTE, to je Rusija, Kazahstan čini mi se, Belorusija, Turska itd. Pošto Evroazijsku uniju čini nekoliko zemalja i oni sada imaju na nivou Evroazijske unije jedinstvene carinske stope i da bi došlo do bilo kakve spoljne trgovine mora da se usaglasi. Mi moramo da potpišemo sporazum sa Evroazijskom unijom o slobodnoj trgovini. To je suština ovog sporazuma. Potpisivanje sporazuma o slobodnoj trgovini sa Evroazijskoj uniji, a ne o članstvu u Evroazijskoj uniji. To je ogromna razlika. Sa druge strane, ono što sam rekao, a to se zna. Znate, ne možete biti u režimu slobodne trgovine sa svima bez ikakvih posledica, jer oni sa kojima ste u odnosu slobodne trgovine to ne dozvoljavaju. Na primer, ako Srbija uđe u EU ni Rusiji se neće svideti to, da ostane sistem slobodne trgovine. Znači, ulazak u EU. Tako je Hrvatska morala da izađe iz CEFTE, jer mora da prihvati pravilo da je ona sada deo jednog evropskog prostora. Ali ljudi, o čemu mi pričamo, to je tema koja će biti aktuelna kada ulazimo u EU. To je šest meseci pre ulaska u EU. Daj Bože da ćemo mi biti živi u to vreme. Nadam se, pošto pregovarač Turske mislim da je umro, od kada su počeli pregovori. Nisam evroskeptik i moram da vam kažem da ne delim uvek mišljenje kod nas ljudi koji su zaduženi za evropske integracije. Ja se slažem da su evropske integracije spoljno politički prioritet, ali isto tako mi imamo i druge spoljnopolitičke prioritete koje je ponekad veoma teško balansirano voditi. Vi ne možete sada, imamo Interpol, vi ne možete sada da imate da prihvatite rezoluciju. Albanija je prihvatila 100% deklaracije rezolucija EU. Opet nije dobila ništa. Oni uopšte nemaju referenta i ne treba im referent za to, treba im samo jedan tehnički radnik koji će sve mejlove da skida i da samo stavlja zaglavlje Albanije, a mi moramo da vodimo računa o našim državnim i nacionalnim interesima, odnosno da li ćemo mi danas da napadnemo Rusiju ili Kinu, ili ne znam ni ja, Venecuelu ili neku drugu zemlju koja nas podržava u međunarodnim forumima kada je reč o našim problemima i pitanjima. To je veoma ozbiljno pitanje i to svi u EU znaju, svi oni znaju da mi moramo da štitimo naše nacionalne i državne interese. Prema tome, mislim da bez veze gubimo vreme i raspravljamo o nečemu što je proces, nažalost, koji se neće brzo desiti, a ne zato što Srbija nije za to spremna, nego zato što ne postoji politička volja, a kada kažem neće brzo da se desi, 2025. godina je godina kada se priča o tome da ćemo ući u EU. Ako neko želi da mi uđemo u EU, to je politička odluka, to je kao kada Saudijska Arabija postane član Saveta za ljudska prava UN. Sigurno nije postala zbog toga što je šampion u oblasti ljudskih prava, nego što postoje politički interesi da to bude. U ovom trenutku na nivou EU, nažalost ne postoji taj konsenzus oko proširenje, ali na nama je da radimo dalje i da radimo, da mi ispunjavamo svoj deo posla, mi znamo svoj put, znači, to su, zato i nema kod nas nikakvih dilema oko toga, idemo ka EU, ali vodimo računa i o našim državnim i nacionalnim interesima. Na kraju samo da dodam još, da ovih 15 zemalja koje su povukle priznanje. Reč je o zemljama koje imaju ukupno dva miliona i 135 hiljada kvadratnih kilometara i oko 70 miliona stanovnika. To je 25 puta veća od Srbije površina, a sigurno osam, devet, 10 puta veća od Srbije po broju stanovnika. Ali, ono što je još važnije, to je 8% ukupnog broja glasova UN i biće toga još. Oni kažu, mi moramo da stanemo da oni ukinu takse, pa to nema nikakve veze, u pravu ste vi kada kažete da oni moraju prvo da formiraju zajednicu srpskih opština. Predsednik Vučić je rekao da neće da nastavi dijalog dok se ne ukinu takse, a ne, oni kažu sada mi da prestanemo sa lobiranjem, a oni da nastave da lobiraju. Sada smo imali sastanak taj u Helsinkiju i sada oni kažu da trebamo mi da prestanemo, a ja pitam njih - hoćete i vi da prestanete, ovi iz EU, hoćete vi da prestanete da lobirate za Kosovo? Oni ćute. Pitam Pacolija - hoćeš ti da prestaneš da lobiraš za Kosovo i da se učlanjuješ u međunarodnoj zajednici? Ćute. Pa, onda nećemo ni mi da prestanemo. Prema tome, to je naš nacionalni državni interes. Želim samo još na kraju da kažem, imajući u vidu sve ono što, ja znam da politička borba je ponekad, i svako ima i neku svoju partijsku filozofiju i partijski pristup, tako da i ovde verovatno ima tu stalno tonova. Želim samo da vam kažem sledeću stvar, ja podržavam Aleksandra Vučića zato što mislim da je to dobro za Srbiju. Isto tako, mislim da je on mene predložio na ovo mesto zato što misli da i ja radim dobro za Srbiju. Prema tome, mi smo zajedno i nemojte da nas delite ovde. Što se mene tiče, vi ne morate mnogo da me spominjete, ali ovi moji moraju. Mislim da me malo spominju i mislim da treba, izvršiću analizu ko me koliko spominje i ko je prisutan na ovim sednicama, jer danas sam im poslao poruku da sam ja ovde došao, a njih ovde nema. Prema tome, bilo je danas tu malo nekih polemika. Slušajte, sve što radim na nivou spoljne politike za koju sam zadužen, radim u konsultaciji, u dogovoru sa predsednikom Vučićem i to je valjda jasno. Što se toga tiče, meni je samo žao što ne dolaze ovi iz opozicije, u stvari, izvinjavam se, dolaze, iz opozicije mislim na, ne znam kako da nazovem deo te opozicije. Ja sam inače u ovoj sali od 1992. godine i Maja Gojković je bila zajedno sa mnom, bili smo nekada najmlađi poslanici, sad smo već, hvala Bogu, u godinama. Ali, mnogo sam se ja nagledao tih koji bojkotuju, samo, znate gde su oni, a gde smo mi. Ovde je najvažnija stvar, ja sam siguran da ako nastavimo da radimo ovako u interesu Srbije zajedno, jedinstveno, bez toga da se međusobno nešto svađamo, da imamo u vidu interese Srbije, siguran sam, i da učestvuju na izborima i da bojkotuju, rezultat bi bio sličan. Zato vas sve pozdravljam. Nemam dileme da ćete da usvojite ove zakone, ali budite ubeđeni da ti zakoni jesu, da ćemo mi nastaviti, da su ovi zakoni pokazatelj političke promene u pogledu na Srbiju. Ta promena je vidljiva u odnosu najvažnijih političkih zemalja. Imali smo posetu predsednika Francuske, imali smo posetu predsednika Rusije. Nadamo se da će i te SAD i Velika Britanija promeniti taj pristup i da će i predsednik Amerike doći u posetu, jer je poslednji put bio Džimi Karter, a poslednji put je bila Margaret Tačer kao premijerka Velike Britanije. Očekuje se i poseta iz Rusije, premijera, turskog predsednika. Srbija je postala mesto gde se dolazi, ne da bi neko naređivao šta ćemo mi da radimo, ranije je to bio telefon bez mikrofona, samo sa slušalicom, a to je da vam narede šta ćete da radite. Sada je situacija znatno drugačija. Naravno, predsednik Kine je bio u poseti, doći će sigurno ponovo i premijer Kine i sve ostalo. Nama je cilj, i da vam još samo ovo kažem, da stvorimo našu što bolju poziciju u razgovorima oko budućnosti Kosova. Nama je cilj da spustimo broj zemalja koje su priznale Kosovo, ispod polovine članica UN, a to će biti veoma brzo, do kraja godine. Nama je cilj, budite ubeđeni i sigurni, sad bi predsednik Vučić rekao – nemoj tako da pričaš, da se ne opuštamo, ali sigurno nema šanse da oni uđu u Interpol. Zato nemoj da se brukaju, to sam im na vreme rekao, jer neće moći ni da uđu, jer neće da im daju vize u pasoše koje ne priznaju. Hvala vam puno.
Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, zaključujem zajednički jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka od 1. do 4. tačke dnevnog reda. Saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, određujem sredu 4. septembar, 2019. godine, sa početkom u 17 sati i 25 minuta, kao dan za glasanje o tačkama dnevnog reda sednice Sedamnaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Jedanaestom sazivu. [[Posle pauze]] Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što pređemo na odlučivanje o tačkama dnevnog reda potrebno je da utvrdimo kvorum. Saglasno članu 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine kvorum za rad Narodne skupštine u danu za glasanje postoji ako je na sednici Narodne skupštine prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 127 narodnih poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da prema tome postoje uslovi za odlučivanje. Pre prelaska na odlučivanje podsećam vas da na osnovu člana 105. stav 3. tačka 6) Ustava Republike Srbije Narodna skupština odlučuje o zakonima kojima se uređuje zaključivanje i potvrđivanje međunarodnih ugovora većinom glasova svih narodnih poslanika. Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Paragvaj o ukidanju viza za nosioce diplomatskih, zvaničnih i službenih pasoša u celini. Zaključujem glasanje: za – 128, protiv – niko, uzdržanih – nema. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog zakona. Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Mjanmarske Unije o ukidanju viza na diplomatske i službene pasoše u celini. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 128, od 128 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog zakona. Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Surinama o oslobađanju od obaveze pribavljanja viza za nosioce običnih, diplomatskih, službenih, zvaničnih- specijalnih pasoša, u celini. Zaključujem glasanje: za – 128, od 128 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog zakona. Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Dominikanske Republike o ukidanju viza za nosioce diplomatskih i službenih pasoša, u celini. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 128, od ukupno 128 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog zakona. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje svih tačaka dnevnog reda ove sednice i odlučivanje o njima saglasno članu 102. Poslovnika Narodne skupštine zaključujem sednicu Sedamnaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Jedanaestom sazivu. (Sednica je završena u 17.30 sati.)