Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Osme sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2012. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 95 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 105 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. S obzirom da je danas četvrtak, imamo primenu člana 287. i molim narodne poslanike da se prijave za postavljanje pitanja. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Jugović.
Predsedavajuća, kolege i koleginice, svedoci smo u poslednje vreme iznošenja informacija u javnosti u vezi sa poslovanjem pojedinih srpskih klubova. Novac o kome se govori i dugovi su nepristojno veliki, a nikako ili nikada do sada nije utvrđena finansijska slika ni jednog srpskog sportskog kluba. Ne zna im se ni vlasnička struktura, ni način poslovanja. Pominju se dugovanja, prema recimo javnim preduzećima, a opet da apsurd bude veći, u hvali sebe i svog poslovanja članovi upravnog odbora, direktori, treneri uvek ističu da su uspeli da obezbede veoma visoke sponzorske ugovore i sredstva koja im uplaćuju upravo javna preduzeća, republička javna preduzeća. Ta sredstva, tih republičkih javnih preduzeća nisu sredstva direktora tih preduzeća već je to novac svih građana Srbije. Zato bih molio vlast, građani Srbije moraju, imaju pravo znati na koji način troši njihov novac da Vlada Republike Srbije obrazuje radno telo koje će sakupiti sledeće podatke. Koliko su novca javna preduzeća u poslednjoj deceniji na osnovu sponzorskih ugovora i donatorstva uplatili na račune srpskih sportskih klubova? Koliki je dug sportskih klubova prema državi, dakle njihove neizmirene obaveze kao i dug prema istim javnim preduzećima koja ih preko sponzorskih ugovora i donatorstva finansiraju? Onda bismo mogli da vidimo koliko smo bolnica, škola, obdaništa mogli da sagradimo za novac koji su nesavesnim poslovanjem u bunar prosuli sa minimalnim rezultatima koje opravdavaju uložena sredstva, generalni sekretari, članovi upravnih odbora, menadžeri, sportski direktori i ostali funkcioneri u našim sportskim klubovima. Najveći problem čini mi se u poslednjoj deceniji u tome je, a ja neću govoriti o periodu 1990. do 2000. godine jer je to najmračniji deo srpske savremene istorije i tu se ne može govoriti o sportu već samo o problematičnim političkim situacijama u kojima smo se našli. Zato govorim da je najveći problem u poslednjoj deceniji u tome što za sportske neuspehe nema odgovornosti. Par meseci sam bio član Upravnog odbora fudbalskog kluba "Borac" iz Čačka, 2004. godine kada su navijači obukli odore Kju Kluks Klana. Podneo sam ostavku jer sam smatrao da na svaki vandalizam i svaku zloupotrebu sporta treba reagovati. Od ostalih ljudi koji se nalaze u sportskim klubovima, a imalo je i nemilih scena i nesrećnih događaja, nisam video njihove reakcije, adekvatne svim onim problemima ili zahtev u rešavanju problema koja su pred njima ili u ovom slučaju pred celokupnim društvom. Sport bi trebao da bude razonoda i lepo provedeno vreme. Sport bi mogao da bude i ponos jedne nacije, mogao da bi da bude i veoma bitna privredna grana, privredni potencijal. Zato ukoliko budemo nastavili da se ponašamo neodgovorno za posledicu ćemo imati sve ono što već imamo samo u kontinuitetu daljeg propadanja. Postoji druga ili možda drugi bolji put ukoliko već država pokazuje nesposobnost u protekloj deceniji da se obračuna sa svime što je loše u sportu i sa zloupotrebama prilikom trošenja sredstava koja dolaze u sportske klubove, da se opredelimo ulaganjima u masovni sport. Deca zaslužuju da imaju najbolje moguće uslove odrastanja, najbolje trenere, najbolje terene, klizališta, atletske staze, bazene na kojima će razvijati duh i telo. Da li se nalazimo pred odlukom da se napusti finansiranje klubskog sporta i da država jednostavno kaže da nije u stanju, kao što nije bila u protekloj deceniji da se obračuna sa zloupotrebama, sa vandalskim ponašanjem navijača, sa svime onim što u savremenoj evropskoj zemlji, zemlji EU, a to mom idealu teži Srbija, nije moguće jer tamo ljudi odlaze sa svojim porodicama da gledaju sportske manifestacije vodeći malu decu bez brige za njihovu bezbednost. Molim još jednom i apelujem na odgovorne ljude, a ima ih i u ovoj vlasti, da jednom za svagda prekinemo tu decenijsku praksu, praksu iz prošle decenije da ne postoji kontrola i da ne postoji obaveza ukoliko neko ulaže u vas da vi opravdate ta sredstva. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Aleksandra Jerkov. Izvolite. ALEKSANDRA JERKOV: Zahvaljujem gospodine predsedniče. Dame i gospodo narodni poslanici, imam pitanje za ministra pravde gospodina Selakovića, da li je njemu poznato da je organizacija "Obraz" zabranjena? Da li mu je poznato da je to organizacija koja je zbog dokazanog raspirivanja verske, nacionalne i rasne mržnje morala da prekine sa svojim radom, a da nesmetano i dalje organizuje skupove, ima aktivnosti, deli propagandni materijal, ima aktiviste i da čak na nekima od tih skupova i sam ministar učestvuje? To je organizacija koja je pre nekoliko godina sastavila spisak Jevreja u Srbiji. To je organizacija koja je napravila, sada već čuveni, proglas srpskim neprijateljima sa sve planom kako ti neprijatelji da budu odstranjeni iz Srbije. Sada imamo očigledne nastavljače tradicije te organizacije, to su Srpski narodni pokretNaši 1389 koji sastavljaju spisak nepoželjnih nevladinih organizacija, spisak nepoželjnih medija i očekujem da je samo pitanje trenutka kada će se napraviti i spisak nepoželjnih građana koji prema njihovom viđenju ne treba da imaju mesta u našoj državi. Ministar očigledno ne mari za ovakve aktivnosti pomenutih organizacija. Njega ne sprečava da sa njima sarađuje, da učestvuje na skupovima koje ove organizacije priređuju i pitanje isto tako za Ustavni sud je - šta treba da se desi da ove organizacije konačno budu zabranjene i na koji način se kasnije može obezbediti to da njihov rad bude zabranjen, a ne samo da budu izbrisane iz registra organizacija u našoj zemlji. Samo je pitanje trenutka zahvaljujući Zakonu o amnestiji koji je usvojen zahvaljujući odlukom Apelacionog suda kada će ove organizacije i da počnu da rade na tome da spisak nepoželjnih počne i da se sprovodi, s obzirom na to da su posledice Zakona o amnestiji takve da vidimo, da očigledno mržnja, da očigledno nasilje protiv nepoželjnih u ovoj zemlji nema nikakve posledice. Zbog toga je moje pitanje na koji način ministar namerava da osigura da se odluke Ustavnog suda u ovom smislu sprovode i na koji način misli da obezbedi da ovakvih pojava više nema. Moj je predlog, makar za početak da prestane on sam da sarađuje sa takvim organizacijama čime bi poslao poruku da ti koji prave spiskove ne poželjnih u našoj zemlji ne mogu da funkcionišu ili bar za to ne mogu imati razumevanja države. Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić.
Razne smo mi ministre pravde imali u ovih 20 godina višestranačja koji su bili u Vladi, koja je sprovodila ekstremističku politiku, govor mržnje, zločine itd. Ne sećam se da su učestvovali u skupovima sa organizacijama koje taku politiku sprovode. Sada smo dobili takvog, ja se nastavljam na pitanje koleginice Jerkov, a nemam nikakvo pitanje za takvog ministra. Imam pitanje za Vladu, postoji zakon koji zabranjuje javno okupljanje ispred parlamenta, ovo je bio protivzakonit skup pre neki dan. Legalitet tom skupu daje, gle čuda, ministar pravde, učestvuje sa organizacijama koji prave spiskove nevladinih organizacija i medija za odstrel, pa ja pitam gospodina Dačića, to je njegov ministar, da li su nevladine organizacije razgovarale sa Tačijem, da li su urednici iz medija pregovarali sa Tačijem? Našta to liči gospodine predsedniče Skupštine, što ih ministar nije vodio pred Vladu, zašto ih je doveo pred Skupštinu? Da li je ova skupština usvojila Platformu o Kosovu i kakve mi veze imamo sa pregovorima? Danas je evropski Milovan otkazao Odbor za Kosovo, a trebalo je da bude, tako ga zovu njegovi ljudi, na dnevnom redu informacija o IBM. Nije dobio stav državnog rukovodstva, a u novinama, pune novine jutros tih stavova. Da li je to sada kao jedna politika za Brisel, a unutra pumpamo ekstremiste. Ekstremisti su na Jarinju, šta vi mislite, ovde pred skupštinu dovedete ekstremiste, a oni će tamo da budu mirni i dobri. O čemu se ovde radi? Pitanje za Vladu, mi ćemo ono što možemo pokrenuti, dakle, inicijativu za smenu tog ministra, nema nas dovoljno, nadam se da će kolege iz DS, iz Lige, svi oni koji se smatraju opozicijom, pa i neki iz vladajuće većine koji ne žele da se Srbija vraća na ovaj način u devedesete i koji iskreno hoće da dobijemo taj datum za početak pregovora, da će podržati tu inicijativu. Na šta to liči da demonstrira ispred skupštine sa advokatom ubice Zorana Đinđića, mislim na Legiju? Da li možemo da očekujemo, pošto nam se predsednik onako nekako utrenirao u iznenadnim amnestijama, nešto slično? Dakle, Vlada mora da se ogradi od svog ministra i zato pitam predsednika Vlade hoće li Vlada u nekoj formi da kaže, da ne stoji i da ne podržava organizacije koje prave spiskove. Ne može Vlada da ćuti, ne možete vi da vodite evropsku politiku, a da radite sve u zemlji, kako da kažem, da podrška evropskoj politici opada. Time opada podrška i vašoj Vladi, ta dvoličnost i to licemerje, za unutrašnju upotrebu, sada smo mi malo patriote, pa mi ništa ne prodajemo i ne izdajemo, a napolju smo kooperativni i ne može dobro da se završi, a tako su radili i vaši prethodnici, ajde na barikadi, ajde sa barikada. Obmanjujete tamo građane sa severa Kosova, ne kažete im istinu, izbegavate da se o tome priča, a danas je bila prilika na Odboru i još plus ministar pravde, član Vlade učestvuje sa ekstremistima u javnim skupovima. Pitanje je vrlo jasno, da li će se Vlada ograditi od onoga što radi taj ministar pravde. To je prvo pitanje. Drugo pitanje, to je za vas, kako ste dopustili da se ispred Parlamenta u vreme zasedanja održava javni skup, kada to nije dozvoljeno?
Reč ima dr Slobodan Samardžić.
Poštovani narodni poslanici, predsedniče parlamenta, juče je predsednik Vlade Ivica Dačić, opširno izvestio našu javnost o tome o čemu je razgovarao sa gospođom Ketrin Ešton i Hašimom Tačijem u Briselu. On je jasno istakao da se napravljen dogovor u vezi sa carinama, polovičan, ali neki je napravljen, u vezi sa ličnim kartama da Srbi neće morati da menjaju svoje lične karte da bi slobodno prelazili ovaj granični prelaz. Neće morati da menjaju saobraćajne tablice, vozačke dozvole, itd. To je izričito naglasio, a pomenuo je još i neke teme. U saopštenju sa istog sastanka koji je izdao kabinet gospođe visokog predstavnika za spoljnu politiku EU, ništa od ovoga se ne pominje. U tom saopštenju imate opširno ono o čemu se govorilo. Govorilo se o integrisanom upravljanju granicama i o prelazu koji treba napraviti, o tome da je Tači napravio multietničku policiju da štiti srpske spomenike kulture i bogomolje, o tome da će se nastaviti dijalog, o tome da će se obrazovati određena veza preko oficira za vezu i o nekim drugim stvarima, ali nisu pomenute ni lične karte, ni carine, ni vozačke dozvole, sve ono što je gospodin Dačić rekao kao neku vrstu usmene garancije za Srbe na Kosovu. To izaziva jednu veliku sumnju i podozrenje u predmetu i prirodi razgovora koji su prekjuče vođeni u Briselu. To najzad opravdava onaj zahtev ljudi koji protestuju već 48 sati na ciči zimi, na Jarinju, da su njima potrebna, ne samo usmena obećanja, nego i pisana garancija. Saopštenje iz kabineta Ketrin Ešton je najbolja potvrda da su oni upravu sa svojim upornim zahtevima. Oni su rekli da su do sada u poslednje vreme prevareni od mnogo koga. Mi znamo kakve su sve prevare bile i šta se sve događalo i povodom onog protesta od 2011. godine itd. Moj zahtev jeste da se ta stvar raščisti, da dakle Vlada izađe pred parlament sa jasnim izveštajem o tome šta je prekjuče dogovoreno, a šta je dogovoreno tokom ranijih susreta sa Tačijem i da se o tome vodi rasprava. Ne može se više blanko zaključivati i donositi sporazumi, kao što je to bilo u vreme pregovaranja Borka Stefanovića. To su bili neki ne obavezujući papiri, što bi se u diplomatskom rečniku reklo "non pejpr", što je kasnije Vlada uvodila u pravni sistem preko svojih uredbi, a te uredbe su sada predmet procene Ustavnog suda. Mi smo dotle dogurali. Nastavlja se istim načinom i to je predmet moga pitanja, dokle će se tako raditi i kada će se parlament obavestiti o onome što je rađeno. Mi smo danas saznali da je zakazani sastanak Odbora za KiM otkazan, a razlog je, čak i opravdan, zato što se očekuje dolazak predstavnika Srba sa Kosova na razgovor, ali nije opravdana činjenica da je to drugi sastanak koji se organizuje od konstituisanja ovog parlamenta. On je mogao da se organizuje i prošle nedelje, pretprošle, imali smo vremena da raspravljamo, nije samo juče i prekjuče bilo teško i opasno na Kosovu. Otvara se jedno novo pitanje informisanja, novo pitanje uloge ovog parlamenta u temi koja glasi – opstanak Srbije u svojim granicama. Ne znam da li vam je to dovoljno alarmantno, ali ja ću ponoviti, Srbija je ugrožena u svojim granicama i ovaj parlament se ponaša kao da to nije slučaj i zato se mora u ovom parlamentu raspravljati o tome, inače će se dogoditi isto ono što se događalo srpskom parlamentu od početka višestranačja, i 1991. godine i 1996. godine, 2000. godine u oktobru, narod je izašao na ulicu i stao ispred ovog parlamenta da protestuje, zato što nema informaciju o onome šta se događa i zato što se ne slaže sa politikom Vlade. To se događa i danas. Skup od pre nekoliko dana su organizovali studenti Srbije, pet studenskih univerziteta, organizatora univerziteta države Srbije, došli su ovde ispred Skupštine u ogromnom broju i rekli šta misle o Haškom tribunalu, a bogami i o KiM. Nemojte se čuditi ako taj pokret poraste, ja sam uvek za institucionalnu akciju i zato ovo i govorim. Ako ona ne radi, ako se država rasprodaje tako, a da to mi ni ne znamo, onda će morati da radi tzv. "otvoreni parlament", ulica, dakle skupljanje ispred ovog parlamenta. O tome se radilo pre neki dan, a ne o nečem drugom o čemu je takođe ovde bilo reči. Postavio sam jasna pitanja, molim da se daju jasni odgovori.
Samo kratak odgovor za gospodina Ostojića, pošto sam proveravao, čisto da bi bio siguran. Predsednik Narodne skupštine nema nikakvo ovlašćenje da odobri ili zabrani bilo kakvo održavanje skupa. Svako odobrenje ili održavanje skupa daje odobrenje, ili zabranjuje, PU za Grad Beograd, područni organ za određenu opštinu, tako da predsednik Skupštine ne može odobriti ili zabraniti bilo kakvo održavanje, bilo kakvog skupa, niti je to mogao ranije, niti će to moći po zakonu ubuduće. Reč ima dr Predrag Mijatović. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsedniče. Dame i gospodo, hteo bih da postavim i postavljam pitanje Skupštini i nadležnim službama u Skupštini, oko incidenta koji se juče desio u ovom visokom domu i istupu predsednika Odbora za zdravlje i porodicu, prof. Milosavljevića. Javnost, a i poslanici i cela lekarska struka je zgranuta takvim jednim ponašanjem, pogotovo što je prof. Milosavljević zloupotrebio svoj položaj na dva načina. Prvo je zloupotrebio da je na Odboru za zdravlje i porodicu, prekršio Poslovnik i doveo roditelje obolele dece, koji su iznosili svoje probleme. To je presedan koji nije smeo da se desi, jer ako bismo uveli takvu praksu, s obzirom da imamo dosta nezadovoljnih ljudi, kojima treba da pomognemo, red bi bio, verovatno, od Skupštine do Slavije. To je zloupotreba položaja predsednika Odbora za zdravlje i porodicu. Drugo, juče, pismo kojim je prof. Milosavljević mahao ovde u Skupštini, zavarao je i poslanike i javnost, jer to pismo je preko njegovog imena upućeno Odboru za zdravlje i porodicu, tj. komisiji koja rešava probleme pacijenata koji imaju određenih problema sa zdravstvom. Nije upućeno njemu lično da se on time pozabavi, nego Odboru za zdravlje i porodicu, tako da to predstavlja obmanu da je on zadužen da to iznosi javno, bez obzira, i pored toga što kažem da je prekršen i lekarski etički kodeks i prekršene zakonske uzanse, koje ne dozvoljavaju iznošenje imena i prezimena pacijenata koji su bolesni, sa svojim dijagnozama i problemima koje imaju. S obzirom da mi vreme dozvoljava, vidim da su ovde postavljena neka pitanja oko legalnosti i legitimnosti skupa koji se odigrao pre neki dan ispred Skupštine Republike Srbije. Pitam se, kao poslanik ove skupštine, da li je pitanje koje je postavio gospodin Ostojić, nastavak politike njegove stranke o nezavisnosti Kosova. Jeste, upravo tako. Možete i da se smejete. Da li smatrate da je potrebno da se ova skupština i Vlada RS, slože sa odlukama Haškog suda? Na ovaj način, ovo što vi govorite, vi se slažete sa tim odlukama, što je nedopustivo, apsolutno nedopustivo.
Ima samo jedan tehnički problem. Ne možete postaviti pitanje sami sebi. Rekli ste: "pitam se…". Dakle, morate postaviti pitanje određenom organu Vlade, a naravno da možete postaviti pitanje.
Ne postavljam sam sebi. Dobro, u redu. Nisam ni očekivao da neću dobiti aplauz od LDP za ovo, a to sam figurativno rekao da se ja pitam, ali i dalje postavljam pitanje, da li smatra dotična stranka da treba da se Vlada Republike Srbije, ova skupština, složi sa sramnom presudom koja je izrečena u Hagu, Ramušu Haradinaju i hrvatskim generalima, koji su proterali 250.000 ljudi i 2.500 ljudi pobili? Mislim da je ovakvo pitanje, možda ću čak snositi i posledicu, sramno, gospodina Ostojića i LDP. Hvala.
Molim vas, gospodine Mijatoviću, nemojte koristiti uvredljive izraze i nemojte govoriti takve stvari, jer to zaista ruši dostojanstvo Narodne skupštine. Ne bih da budem advokat gospodina Milosavljevića, razgovarao sam sa njim o temi koju smo juče počeli, hoću da vam kažem da se radi o pacijentu koji je pacijent gospodina Milosavljevića i mislim da smo, ovo govorim samo iz razloga što ne bih voleo da i današnji rad sednice obeleže pitanja o kojima smo već, čini mi se, juče dovoljno rekli. Mislim da smo se svi složili da ovakvih slučajeva u budućnosti neće biti, ali iskreno verujem da gospodin Milosavljević nije imao lošu nameru da bilo kota uvredi. Mislim da smo to pitanje raščistili juče, dovoljno temeljno. Da li se još neko javlja za reč? (Da.) Reč ima gospodin Ivan Jovanović. Izvolite.
Hvala. Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, Narodna skupština Republike Srbije je usvojila 8. novembra Zakon o amnestiji i tom prilikom na slobodi se našao, pre vremena, veći broj lica koji su bili na izdržavanju kazne zbog raznih krivičnih dela. Zadnjih dana dobijam pritužbe od većeg broja građana da imaju slučajeve u svojim porodicama, među prijateljima, učestale slučajeve obijanja stanova i kuća, pa u tom smislu želim da postavim pitanje ministru unutrašnjih poslova i premijeru Vlade Republike Srbije, da zatražim informaciju, da li je ovaj zakon uticao na to? U predizbornoj kampanji imali smo od najveće vladajuće stranke, SNS, obećanje da će ovakav zakon biti usvojen i njegova primena koja je počela pre nešto manje od mesec dana je pokazala da i oni koji su osuđeni za teška krivična dela se sada nalaze na slobodi. Da li objašnjenje, koje je tom prilikom dato, prilikom donošenja ovog zakona, da će biti mnogo lakše za finansiranje i održavanje zatvora u Srbiji da država ne može sa tim problemom da se izbori na drugačiji način, biti pravo i za građane koji ostaju bez svoje imovine, a i ugrožena im je, istovremeno, i bezbednost? Da li će država ovim građanima uspeti da nadoknadi štetu koju trpe zbog ovog zakona? Ko je odgovoran i ko će preuzeti odgovornost za to? Pitanje za premijera, takođe, koji je procenat uvećanja provalnih krađa u Srbiji od primene Zakona o amnestiji? Drugo pitanje tiče se odlaganja sednice Odbora za Kosovo, pitanje za šefa Kancelarije za Kosovo i ministra spoljnih poslova i za premijera, zašto se opet odlaže sednica za Kosovo? Kada će vladajuća koalicija preuzeti odgovornost za pregovore koje vodi, za sporazume koje je potpisala? Kada će biti platforma, koja nam je obećana na zadnjoj sednici Odbora, jer stvarno mislim da ovako neozbiljan odnos prema ovako važnoj temi, zaista je prevršio svaku meru? Molim vas da što pre poslanici, naročito članovi Odbora za Kosovo, dobiju informaciju o svim ovim pitanjima. Hvala.
Hvala. Reč ima dr Aleksandar Radojević. Izvolite.
Po Poslovniku. Mislim da je član 106. prekršen prilikom govora prethodnog kolege… [[Isključen mikrofon.]]
Izvinjavam se, ne možete po Poslovniku. Ne možete, nažalost, u ovom delu po povredi Poslovnika. Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. (Bojan Đurić, s mesta: Povreda Poslovnika.) Reč ima gospodin Đurić. Izvolite.
Neću na ovu temu, nema razloga za strah. Vi ste na neki način obrazložili ono što se desilo juče i sve aktivnosti, predsedniče, koje ste nakon toga, u saradnji sa kolegom koji je predsednik Odbora za zdravlje, učinili. Slažem se sa tim, ali predlažem da, u skladu sa članovima 107. i 118. Poslovnika Narodne skupštine, učinimo još jednu stvar, da makar neke negativne efekte otklonimo. Molim vas da svojom odlukom ili preko generalnog sekretara Narodne skupštine, koji se stara o stenografskim beleškama i zapisniku, naložite da se izbriše iz zapisnika i steno beleški imena koja su juče navedena, kako te informacije ne bi i dalje bile dostupne javnosti. Kao što znate, one se od nedavno objavljuju na sajtu otvorenog parlamenta, pa da makar i taj deo štete uklonimo. To je moja molba.
Razmišljajući na isti način, dao sam nalog Službi da pribavimo i mišljenje poverenika za zaštitu informacija, gospodina Šabića, da bismo, u skladu sa zakonom, to učinili, da vidimo da li možemo zaštititi informacije na takav način, odnosno nešto što je izgovoreno na sednici Skupštine sakriti na neki način od javnosti. U načelu se slažem sa vama i mislim da bi to bio dobar način da se učini. Izvolite.
Ponovo se javljam možda malo mimo Poslovnika, ali mislim da istu posledicu može da izazove i gospodin koji je juče tako govorio ovde, gospodin Milosavljević. Naime, postoji pravo na autorizaciju onoga što je izgovoreno. Mislim da on kroz to može da otkloni ta imena ili ono što se desilo. Ako ne, onda se slažem sa vašim predlogom.
Upućujem na Službu Narodne skupštine da izvršimo ovu korekciju u skladu sa zakonom. Nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Zoran Radovanović. Izvolite.
Zahvaljujem. Predsedavajući, poštovane kolege i koleginice narodni poslanici, Vlada Republike Srbije usvojila je tri zakona iz oblasti zdravstva, koji predviđaju značajne reforme u ovom sektoru. Ovim zakonima se rešavaju, po meni i po mišljenju mojih kolega iz poslaničke grupe, važna pitanja iz domena zdravstva. Ko god je od vas živeo van Srbije, živeo i radio u nekim zapadnim zemljama, zna i složiće se sa mnom da ne postoji idealan zdravstveni sistem. Ono što vidite u serijama koje gledate, u filmovima, opšte bolnice po Americi su u mnogo većoj gužvi, u mnogo većem haosu, u mnogo većim problemima, nego što vidite kod nas. Privatne bolnice koje vidite na tim istim filmovima su našminkane. Doktori voze "ferarije" i "lamburdžinije", ali vraćamo se u Srbiju i vraćamo se u realnost. Vlada Srbije je zatekla ogroman dug. Prvim zakonom od ova tri je probano i pred nama se nalazi na razmišljanje i raspravu da se taj dug vrati i da sistem zdravstva počne da funkcioniše kako treba. To zatečeno stanje koje smo dobili, pre svega, ne može da dozvoli pacijentima da se u skladu sa zakonom i Ustavom omogući kvalitetna zdravstvena zaštita, jer nema medicinskih sredstava i lekova. S druge strane, nećemo moći da plaćamo nikakva nova zaduživanja ukoliko se ovaj dug ovim zakonom ne reši. Ono što je važno jeste da se centralizacijom kroz ove zakone omogućava da bude ušteda čak i do 20 do 40% kroz te velike javne nabavke države. Ono što je važno istaći jeste da lokalne zdravstvene ustanove neće moći da se zadužuju više i da same obezbeđuju neophodna sredstva, već dostavljati planove ministarstvu i čim je veća nabavka, sigurno će se nabaviti i manja. Pre svega, to je uvođenje finansijske discipline u sistem zdravstva. Mnogi od vas su ukazivali na propust u zdravstvu, na korupciju. Siguran sam da će se ovim setom zakona korupcija svesti na minimum, jer mislim da se to kao pojam nikad ne može iskoreniti. Ono što je važno kao podatak, na primer, 2012. godine dug je bio preko 250 dana. Ovim setom zakona se dug u 2013. godini smanjuje na 150 dana, u 2014. godini na 120 dana i 2015. godine na 90 dana. Ovo je važan stimulans i ovim forsiramo privatne apotekare da sklapaju ugovore sa fondom i da krenu u saradnju i da ih uvučemo u državni sistem. S druge strane, menadžment zdravstva, menadžment lokalnih bolnica, domova zdravlja, kliničkih centara preuzima mnogo veću odgovornost. Tu bih kratko, pošto je kolega Dušan otvorio neka pitanja, dao neke konkretne odgovore. Ukoliko ovaj zakon usvojimo neće se desiti ono što se desilo kod mene u Kliničkom centru u Nišu, a to je da imamo listu čekanja od 1.500 ljudi za lečenje katarakte. Ovi koji se malo razumeju u medicinu znaju o čemu pričam. Imamo 400 sočiva, mi nemamo potrošna sredstva. Ne postoji način da nabavimo potrošna sredstva, jer firma koja nas snabdeva time je u blokadi. Ukoliko bi se nabavka sredstava vršila preko države, ova lista od 1.500 ljudi bi bila skinuta u dve sale za dva do dva i po meseca, tako da se nijedan pacijent ne bi žalio, ni jedan od poslanika sa juga Srbije. Juče ujutru pre nego što sam stigao ovde, imao sam sastanak sa ljudima sa patologije i svi nalazi će biti maksimalno ubrzani i biće skinuta lista. Juče sam opet vezano za zakon, opet vezano za potenciranje toga ako država preuzme nabavku, onda za menadžment zdravstvene ustanove, bavi svojim poslom. Juče sam, što je bilo neprijatno pre svega meni, smenio direktora tehničke službe, jer nije prijavio kraj trećeg aparata. Imamo tri aparata za zračenje u Nišu, pa se ponovo odlaže pacijentima zračna terapija. Ako bi država kupovala aparaturu, rasporedila je pravilno regionalno, obezbedila kvalitetan servis, tih stvari ne bi bilo. U petak sam smenio direktora jedne klinike. U petak je u ambulanti hirurgije bila gužva od preko 200 pacijenata. Nije mi dao kvalitetan odgovor zbog čega postoji gužva i čovek je od juče van funkcije. Svrha prvog zakona je da se obezbede svi lekovi, sva medicinska sredstva, da se tim poslom ne bavi menadžment ustanove, a naše ostaje da radimo na podizanju kvaliteta usluga pacijentima. Ova druga dva zakona iz ovog seta treba da stvore uslove da se zaštite najugroženije kategorije stanovništva i da se uspostavi kvalitetan finansijski sistem, koji je pre svega održiv. Ono što je važno, izmenama u članu 1. proširuje se maksimalno krug lica koja imaju nove oblike zdravstvene zaštite. S druge strane, povećava se udeo svih nas u borbi protiv onkoloških bolesti. Tu se pre svega misli na skrininge, na rano otkrivanje karcinoma. Sve te skrining metode će Ministarstvo da pripremi. Misli se na karcinom dojke, karcinom materice i karcinom debelog creva, na bolesti odnose pacijente. Treći deo koji je važan segment ovog zakona jeste i da samohrani roditelji sa decom do sedam godina, u skladu sa članom Ustava, dobijaju ono što im je Ustavom i garantovano. U članu 2, o kome je juče pričala i moja koleginica se govori o proširenju ovlašćenja na pokrajine, gradove i opštine. Zašto je ovo bitno? Ovo je pre svega bitno ako govorimo o kućama odnosno o krajevima koji imaju kliničke centre, postoje četiri klinička centra, Novi Sad, Beograd, Kragujevac i Niš, proširivanjem ovlašćenja vezano za ustanove čiji su osnivači lokalne samouprave dobija se mnogo kvalitetniji tretman pacijenata. Lokalni osnivači ne samo što će moći, za razliku od ranijih tehnika, da dobiju i da kupuju opremu, nego će time obezbediti da pacijenti pre nego što dođu do kliničkog centra, sve ono što je važno, bitno, završe u lokalnoj ustanovi u domu zdravlja i time ne opterećuju teret celog zdravstva. Kada kažem – opterećuju, ne mislim negativno, već da stvaraju gužve i pacijenti ne mogu da završe kvalitetno sa pregledom. U onim sredinama gde nema kliničkih centara, gde postoje domovi zdravlja i zdravstveni centri, ako je osnivač lokalna samouprava, ta ustanova dobija mogućnost da zanovi prema planu, da zanovi opremu i da bolje funkcioniše. Malo pre sam rekao da kroz centralizovane nabavke, pre svega u članu 6, osnivanje uprave za centralizovanje javne nabavke zdravstvenih ustanova iz plana mreže, dobijamo šta? Dobijamo uštedu 20 do 40% nabavne cene leka. To je važno istaći da su nabavne cene lekova. Dobijamo kontrolu troškova i da ću ja iz Niša koji znam, ako je ove godine kod mene bilo operisano dve do tri hiljade katarakti, moj plan sledeće godine će ponovo biti tri hiljade katarakti i neka mi država obezbedi sočivo i potrošni materijal. Biće operisano tri hiljade pacijenata. Neće biti odliva u privatne ordinacije. Naravno, ovo olakšava i drugi deo priče koji su pominjale neke kolege poslanici, da se raščisti ko je napravio ovaj dug i da od kada se usvoji zakon, svako od nas iz menadžmenta u zdravstvu snosi svoju odgovornost i nosi deo tereta, da bude spreman da odgovara ukoliko napravi propust. U članu 8. predloženo je da se uredi oblast donošenja kadrovskih planova zdravstvenih ustanova. Vezano je za plan mreže i to znači da ukoliko lokalna sredina ili moj klinički centar u Nišu ima potrebu za dečijim neurolozima, ima potrebu za anesteziolozima, ima potrebu za radiolozima ili kardiohirurzima, moje je da to dostavim Ministarstvu, da Ministarstvo na konto toga, zajedno sa Batutom uskladi stav i da krenemo u sređivanje kadrovskog plana. Sami znate da neko kada upiše medicinu, dok ne postane subspecijalista, treba mu 14 i po godina od dana upisivanja na medicinski fakultet u Nišu, Beogradu, Kragujevcu ili bilo gde. Za razliku od nas lekara, onaj ko je upisao prava i ekonomiju posle četiri godine je diplomirani pravnik ili ekonomista, posle godinu dana ima advokatski ispit ili neki specijalistički ispit iz ekonomije i posle dve godine može da bude predsednik suda. Kod lekara priča je malo duža i malo više traje. Važno je da se kroz plan nabavke opreme, medicinska oprema u Srbiji rasporedi tako da ako je neko u lokalu u lokalnoj sredini dovoljno jak i moćan i kupi magnetnu rezonancu ili kupi skener za neki lokalni dom zdravlja ili lokalnu bolnicu a nema prateću hiruršku salu koja će tog pacijenta kome je postavljena dijagnoza uputiti u hiruršku salu. Planom mreže, pravilnim, dobrim i regionalnim planom mreže, raspoređivanjem ili uvođenjem standarda kao što je u Americi na 100 hiljada stanovnika ide sedam skenera, dolazimo do brojki koje su važne za sve nas. Ono što je u celom ovom setu zakona važno istaći jeste da je Ministarstvo formiralo republičke stručne komisije za svaku pojedinačnu oblast medicine i da će se za svako pitanje vezano i za nabavku i za kadrovski plan i za sve ostalo obavezno tražiti mišljenje republičkih stručnih komisija u kojima sede najeminentniji stručnjaci predloženi totalno van partija, van stranaka, predloženi od direktora odnosno rukovodstva menadžmenta lokalnih sredina, veoma veliki broj akademika je tu. Te komisije će za svako pitanje vezano za plan, kadrove, nabavku, davati svoje mišljenje sa kojim će Ministarstvo ići prema Fondu. Poslanička grupa SPS će u Danu za glasanje podržati set ovih zdravstvenih zakona. Na resornom odboru ćemo videti da li će tu biti nekih amandmana. Sve što bude kvalitetno predloženo podržaćemo i očekujem da veliki broj poslanika shvati i razume da je ovo pokušaj, i to dobar pokušaj, ovog ministarstva i ove vlade da se uvede red u zdravstveni sistem Srbije koji je ozbiljno uzdrman. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Dubravka Filipovski.
Hvala gospodine predsedniče. Gospođo Đukić-Dejanović, vi ste kao ministar zdravlja zatekli mnogo problema, mnogo nasleđenih problema i ovim setom zakona očigledno pokušavate da stabilizujete prilike u zdravstvu uopšte. Dug od 13 i po milijardi je zaista pretio da uruši zdravstveni sistem i ovim predlogom zakona o preuzimanju obaveza zdravstvenih ustanova i pretvaranju u javni dug, uspeli ste u ovom trenutku da obezbedite održivost zdravstvenog sistema, funkcionisanje uopšte zdravstvenog sistema i tako sam opstanak veledrogerija.
Izvinjavam se gospođo Filipovski što vas prekidam, mala tehnička zabuna. Da li govorite kao zamenik šefa ili kao prvi govornik?
Kao zamenik šefa.
Onda je sve u redu, hvala.
Očigledno je da ovaj gordijev čvor nije mogao na drugi način da se reši nego na teret poreskih obveznika i nadamo se da će dinamika izmirenja ovih obaveza, predviđena Predlogom ovog zakona, popraviti stanje u zdravstvu u narednom periodu. Sa druge strane, da neće mnogo opteretiti budžet koji je ipak za 2013. godinu restriktivan. Takođe, ostaje nada da će u vremenu koje tek dolazi ukupni privredni i ekonomski ambijent se povremeno popravljati, što će rezultirati boljem stanju i u budžetu Republike Srbije, a samim tim i manjim opterećenjem poreskih obveznika. Po istraživanjima i skalama kažu da je zdravstvena zaštita u Evropi najgora u Srbiji. Svi oni koji se bave tim istraživanjima moraju da znaju da su i ulaganja u zdravstvo najmanja u Evropi, iz budžeta Republike Srbije. Zdravi građani su temelj budućnosti svakog društva i razvoja svake zemlje. U tom smislu, sistem zdravstvene zaštite se ne može posmatrati kao potrošnja, već kao investicija. Ciljevi koji se žele postići predloženim izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti poboljšavaju prilike u samom zdravstvu. Na nekinačin očekujem da će u narednom periodu ta skala, kada je u pitanju Srbija, se popeti na neki viši nivo i da nećemo biti zemlja koja je po zdravstvenoj zaštiti na poslednjem mestu, pre svega zbog toga što se povećava broj ugroženih kategorija koje obuhvatate ovim predlogom zakona, što se unapređuje društvena briga o ljudima i na obavezama koje preuzima pokrajina i lokalne samouprave. I ono što je po meni najvažnije je činjenica da vi centralizacijom javnih nabavki zapravo rešavate najvažniju stvar u zdravstvu, a to je sistemska korupcija. Juče ste u svom izlaganju pitali nas poslanike da vam predložimo da li će taj sistem javnih nabavki, celu proceduru sprovoditi Fond ili uprava pri ministarstvu. Za mene kao narodnog poslanika je to potpuno nevažno. Zbog čega? Zbog toga što ako se postave stvari kako treba od samog početka, potpuno je nebitno da li će to sprovoditi uprava ili Fond. Važno je da ćete po procenama koje imate u samom startu smanjiti 20% korupciju. To je nešto što je zaista najbitnije. Važno je i što predlogom izmena ovih zakona pooštravate finansijsku odgovornost i što će se stvoriti veća disciplina zdravstvenih ustanova kao korisnika javnih sredstava i što se predlogom ovog zakona precizno uređuje kadrovski plan, kada je u pitanju zapošljavanje. Što se tiče trećeg Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenom osiguranju, takođe je vrlo važno što se u sistemu obaveznog zdravstvenog osiguranja pojavljuju ugrožene kategorije, što struka ima svoje mesto u sklopu mogućnosti kada se bliže uređuje način i postupak stavljanja lekova na listu i što se omogućava Republičkom fondu zdravstvenog osiguranja da kada je to neophodno može da izvrši plaćanje u ime i za račun zdravstvenih ustanova iz svojih sredstava. Vi ste, po meni, za ovih nekoliko meseci uradili tri ključne stvari. Sprečili ste urušavanje zdravstvenog sistema. Centralizujete sistem javnih nabavki i ono što je za mene vrlo važno, pokrenuli ste "Torlak". Ako u narednom periodu uspete da obezbedite transparentnost ulaganja u projekte u zdravstvu, za to su bile velike kritike do sada i ako uspete da imate pomaka kada su u pitanju liste čekanja, vi ćete u ovom parlamentu od narodnih poslanika imati veliku podršku. Imate je i sada, jer ste za ovo kratko vreme mnogo uradili. Zahvaljujem vam se na tome i želim da vam kažem da će poslanička grupa NS u Danu za glasanje podržati ovaj set zakona. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz. Vi ste kao ovlašćeni predstavnik? Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, moja diskusija će se razlikovati u velikoj meri od ovih silnih hvalospeva koji po meni ne da nisu dotakli suštinu problema, ni suštinu zbog čega je nastao dug, već pokušavaju da demagoškom pričom bez jednog jedinog pokazatelja opravdaju ipokriju sve ono što je bilo loše u zdravstvenom sistemu i dug koji će ovim zakonom, od strane ljudi koji su pre svega rukovodili zdravstvenim ustanovama, plaćati građani Srbije. U međuvremenu smo nekoliko veledrogerija zahvaljujući ovom neuređenom sistemu naveli da odu u stečaj. Mnogo ljudi je izgubilo posao, a mnogih osnovnih lekova poput nitroglicerina, koji je kod nas jedino proizvodio "Srbolek" nije bilo, tako da je šteta bila po sve građane Srbije zbog dva načina. Prvo, zbog toga što je nastao ogroman dug koji će oni platiti, a drugo, što nisu imali lekova koji su neophodni, ne treba pričati, ako sam pomenuo samo nitroglicerin od kog je značaja za zdravlje stanovništva. Mi nećemo glasati ni za jedan od ovih zakona. Prvo, zbog toga što u obrazloženju zakona, o tome da se javni dug koji su napravile zdravstvene ustanove prebacuje na teret svih građana Srbije, nema ni jednog jedinog validnog pokazatelja, pa smo onda mi morali u pripremi za ovu sednicu da dođemo do niza podataka koji nisu izneti u ovoj Skupštini zbog toga što je to verovatno tajna. Mislim da bi svi narodni poslanici i sva javnost trebalo da znaju ko je napravio taj dug. Ovde je išla jedna uopštena priča. Postojale su zdravstvene ustanove koje su poštovale kadrovski plan, nisu zapošljavale ljude mimo ugovora sa Republičkim zavodom za zdravstveno osiguranje, poštovale su finansijski plan, dobro su poslovale, imale su dobru organizaciju zdravstvene zaštite. Rukovodstvo tih ustanova je bilo dobro i trebalo je takve javno i pohvaliti, koje su to ustanove. Onda ide druga uopštena priča – ali su tamo zato neki. Znate ono što komunisti kažu, i počivši Tito – tamo neki. Koji su to tamo neki? Ko je taj ko nije poštovao finansijski plan? Ko je taj što je trošio nenamenski sredstva građana Srbije? Ko je taj ko je skrivio ovolike dugove? Šta sada činimo sa ovim zakonom, puj pike ne važi? U isti koš stavljamo one koji su najbolje radili i one koji su najgore radili, ali s tim što sada kažemo građanima Srbije – od danas se okreće novi list, jer danas će sve da bude bajka. Neće, zato što i dalje imamo jedan dosta zastareli sistem zdravstvene zaštite celokupno, koji nije na moderan način uređen i koji je pokazao i kroz ovo što se sada desilo sve slabosti svog sistema. Meni ovo liči na onu priču da u jednoj ruci držite vatru, malo potpalite požar, a onda u drugoj ruci vodu, malo izgasite požar, pa onda tražite nagradu zato što ste ugasili požar koji ste sami proizveli. Ovde se ne kaže ništa ni o tome šta su uradili ministri zdravlja u okviru svojih nadležnosti i kontrole zdravstvenih ustanova. Imali smo dva ministra zdravlja za vreme čijih mandata je nastao ovaj dug. Kakva je pozicija zadnjeg ministra zdravlja, vašeg prethodnika? On je gospodin unapređen i ponovo je na visokoj poziciji u državnoj službi. Sve dok bude sistem u svakoj oblasti funkcionisao na taj način da svako ko zabrlja u svojoj nadležnosti, za svoje brljotine ne da ne odgovara, nego prebacuje na teret svih građana Srbije, a uz to dobije i napredovanje u službi, ne očekujte podršku SPO i DHSS za takav način rezona i takav način pristupa problemu. Ovde je ovaj centralni problem 100 miliona evra. Ponavljam, 100 miliona evra brljotina nesposobnih, korumpiranih i loših rukovodilaca zdravstvenih ustanova platiće svi građani Srbije, a sa druge strane, jedna medijska kuća B 92 vodi nekoliko godina bitku za bebe zbog toga što nedostaju aparati i zbog toga što to nije u stanju da uradi država, a država se deklarativno zalaže za borbu protiv bele kuge. Nas više ne interesuje deklarativno zalaganje, ne interesuje nas demagogija, interesuje nas ono što se dešava u praksi. Sada sa ovim što ćemo imati imunizaciju svih lica koja nemaju zdravstveno osiguranje, što je dobra mera, što će na preventivne preglede u zdravstvenoj zaštiti samohranih roditelja deca do sedam godina, moći da se vrši imunizacija ovih lica, da se obezbedi zdravstvena zaštita itd, što se stvara pravni osnov za centralizovanje javnih nabavki za potrebe zdravstvenih ustanova, što se obećava da će biti pojačana odgovornost i finansijska, što će se poštovati kadrovski planovi, mi treba da se oduševimo i da kažemo – super, ovo podržavamo. Ne, dok se sistemski ne uredi i dok se ne utvrdi ko je odgovoran za ovo što se desilo i za dug od 100 miliona evra. Ovde čak nije bilo, u obrazloženju nismo dobili ni jedan jedini podatak o finansijskom dugu zdravstvenih ustanova. Nisu sve zdravstvene ustanove u istoj poziciji. Trenutno je, čini mi se, desetak bolnica od 46 ili 47 na nivou Republike u blokadi. Ovde smo trebali da dobijemo podatak koje su to bolnice u blokadi? Zbog čega su u blokadi? Da li zbog nekih objektivnih razloga, da li zbog korupcije, da li zbog nenamenskog trošenja sredstava? Koji su to ljudi i da li oni odgovaraju za to što rade? Ne, takvih pokazatelja nema. Drugo, kako je nastao dug? Prosto, država ili zdravstvene ustanove duguju farmaceutskim kompanijama a najviše veledrogerijama. Veledrogerije duguju proizvođačima lekova. Proizvođači lekova, zbog nenaplaćenih potraživanja, odlaze u stečaj, otpuštaju radnike. Posledica toga je da se prazne rafovi u apotekama sa lekovima, trpi zdravlje stanovništva i, pored "Unihemkom", "Velefarma", "Jugoremedija" je u veoma teškoj situaciji, u veoma teškoj situaciji je i "Galenika", koju "Velefarm" koji je već u stečaju, duguje 65 miliona evra. Teška je pozicija Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje, zato što ima ogromno potraživanje na ime doprinosa za zdravstveno osiguranje, jer se kasa Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje sa 70% puni iz tih sredstava. Onda Republički zavod za zdravstveno osiguranje duguje apotekama za lekove, koji su izdati na lekarski recept, a dug za lekove izdate na lekarski recept inosi 13,8 milijardi dinara. Znam da je ovo bilo gašenje požara, ta mera koju je Vlada usvojila pre dva meseca i usvojila je taj program mera za izmirenje dugova prema Republičkom fondu za zdravstveno osiguranje u 12 mesečnih rata. Ovde čak nismo dobili ni podatak koliko sada imamo zaposlenih ljudi u zdravstvenom sistemu. Kaže se da Republički zavod za zdravstveno osiguranje, to su podaci koje možemo naći na internetu, barata sa brojkom od 104.000 zaposlenih ali da ih u stvarnosti ima 125.000 i da je tih 21.000 zaposleno mimo plana i mimo ugovora sa Republičkim zavodom za zdravstveno osiguranje. Onda se postavlja jedno logično pitanje – ko je to zapošljavao te ljude, sigurno partijske kadrove? Zašto je novac, koji je trebao da ode dobavljačima lekova i veledrogerijama, trošen na plate? Znači, rukovodilac zdravstvene ustanove je napravio dve katastrofalne stvari. Prvo je zaposlio mimo dozvole Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje i sigurno mimo onoga što bi odobrilo Ministarstvo zdravlja, zaposlio je svoje kadrove i onda je, umesto dobavljačima lekova, da izmiruje redovno obaveze, pa da oni ne idu u stečaj, pa da nema svih ovih problema, onda je, umesto da se njima izmiruju obaveze, taj novac trošio na plate. Takođe vidimo da nisu ni sve veledrogerije u istom položaju. To ovde niko nije rekao. Recimo, "Jugoremedija" je naplatila sva potraživanja. Kako? Da li su oni bili privilegovani, zato što su se organizovali, što su štrajkovali, što su protestvovali ili je tu neki drugi razlog? Kako su oni mogli da naplate sva potraživanja, a neke druge veledrogerije nisu? Ili "Aktavis", koju je privatizovao "Zdravlje" Leskovac, kaže da su naplatili sva potraživanja. Zbog čega kažemo da nećemo glasati za ovo? Nećemo glasati sve dok se ne utvrdi ko je skrivio dug. Ako kažemo – puj pike ne važi, to znači da ćemo stimulisati i sadašnje rukovodioce zdravstvenih ustanova, bez obzira na centrlaizovanu javnu nabavku i kaže se da će oni poštovati finansijski plan, kadrovski plan itd, ali je to i do sada bila primenjena, pa se nije poštovala, znači sve dok se ne utvrdi ko je odgovoran i ko je koliki dug napravio. Ono što nas interesuje je da se zaista sistemski uradi i da se donesu novi moderni zakoni o zdravstvenom osiguranju, o zdravstvenoj zaštiti, da se poboljša položaj lekara, da se zaštite lekari, jer smo poboljšali položaj pacijenta. Kada pričamo o zdravstvenim ustanovama, o lekarskom osoblju, pričam sa puno poštovanja prema mnogo divnih lekara, koji su zaista lekari u najboljem smislu te reči, ali ono što ste vi radili, to možda nije loše. Da li je to samo marketinški potez, očekujem odgovor od vas. Juče je kolega Milosavljević pomenuo, to smo čitali u novinama, da vi znate da nenajavljeno svratite u neku zdravstvenu ustanovu, što je sasvim u redu, da čak uđete na zadnja vrata i da vidite kako funkcioniše sistem itd. Ako je to tačno, onda me interesuje, sigurno da sve zdravstvene ustanove nisu podjednako dobro organizovane. Negde ste zatekli javašluk, a negde ste zatekli dobru organizaciju. Šta ste to uradili tamo gde ste zatekli javašluk? Da li ste odmah inicirali smenu tog direktora i rukovodilaca te zdravstvene ustanove, ili su vam oni dali drugarsko obećanje, da će u narednom periodu taj javašluk ispraviti? Vi ste zbog tog pijeteta, pošto znam da ste bolećivi prema lekarima i da uvek branite struku, što je sasvim u redu i na tome vam uopšte ne zameram, ali trebalo je, ako već tako idete nenajavljeno, da onda objavite vest da je gospođa ministar svratila u neku zdravstvenu ustanovu, da je zatekla javašluk i da je odmah smenjen direktor koji je, usput, napravio dugove i ima lošu organizaciju rada zdravstvene ustanove. Ovako, to je jedan potez koji po nama, ako se ne desi ovo o čemu pričam, koji nema nikakvih konkretnih rezultata. Drugo, mislim da treba konačno odvojiti stručnost od nestručnosti, rad od nerada. Ovde u parlamentu sam sa mojim kolegama nebrojeno puta pozivao na neka dobra iskustva, iz nama bliske Slovenije, koja je stimulisala lekare koji rade po seoskim ambulantama, po seoskim domovima zdravlja, na taj način što im je uvećavala zarade za 30% - 40%. Boga mi, velika je gužva i velika je trka ko će da radi na seoskom području. Mi, budući da se tu prepliću nadležnosti lokalnih samouprava i Ministarstva zdravlja, očekujem sa vaše strane da se, u dogovoru sa lokalnim samoupravama, oronule i zapuštene seoske ambulante, domovi zdravlja, rekonstruišu, da ljudima kojima je daleko da idu u gradsko području zbog upale grla ili neke jako lake i bezopasne bolesti, da se ne maltretiraju. Njima je veći problem, posebno seoskom stanovništvu koji žive u nekim zabačenim krajevima, veći im je problem da odu kod lekara zbog upale grla nego sama bolest. Drugo, kao politička stranka smo u Kragujevcu, a sada ste i upoznati, očekujem da vi tu posredujete, da se konačno reši problem vojne bolnice u Kragujevcu, koja bi trebala da bude opšta bolnica. Znate i sami da Klinički centar u Kragujevcu opslužuje negde oko 2,5 miliona ljudi i da su ogromne gužve u kliničkom centru, da klinički centar treba rasteretiti i da zaista vojna bolnica, koja je na dobrom položaju, blizu je kliničkom centru i koja ima dobre kapacitete, čak ima i dobre lekare, ali to bi se sve uradilo u dogovoru sa Ministarstvom odbrane, da konačno Kragujevac dobije svoju gradsku bolnicu, što je sasvim normalno za grad četvrte veličine u zemlji. Ono što je po nama, da ne ulazimo u struku, rak rana našeg zdravstvenog sistema, uz sve ove probleme o kojima sam prethodno pričao, to je nepoštovanje tog etičkog odnosa lekar – pacijent. Znate i sami kao psihijatar koliko je bitan taj podstrek, taj lek, taj prijem, taj etički odnos, jer dobra reč lekara u startu deluje umirujuće za pacijenta sa najtežim oboljenjima, a da ne pričamo o nečemu drugom. Kao što obrnuto, em je čovek bolestan, em naiđe na loš prijem lekara, tretiraju ga kao da nije ljudsko biće i on nema motiva da se bori, niti motiva da ide kod lekara, jer ne očekuje toplu ljudsku reč, ne očekuje da ide kod lekara koji će zaista imati osećaj za njegov problem. Jedna gospođa, koja je imala lečenje, jednu složenu operaciju u državnoj bolnici u Pragu, rekla mi je da ju je glavna sestra ispratila do kapije bolnice i rekla joj je da se nada da je lečenje uspešno završeno i kada turistički dođe u Prag da svrati uvek u svoju bolnicu. Znate li koji je njen komentar bio – kada će kod nas sestra da te isprati do kapije. Još nešto, moram da vam skrenem pažnju na porodilišta koja su često u katastrofalnom stanju. Navešću primer kragujevačkog porodilišta koje do pre nekoliko godina nije imalo toplu vodu, jako loše spavaćice, pocepane papuče, a porodilje su često nakon porođaja čistačice stavljale u kolica, a na porodilju torbu sa njenim stvarima uz psovku – gde baš ti meni zapade da te danas vozim u tvoju sobu. Šta pokazuju takve stvari? Pokazuju sliku države, pokazuju sliku ministra, ne kažem da je to samo vaša odgovornost, pokazuju ozbiljnost sistema koji mora da se menja. Kada se sve ovo uradi u pozitivnom pravcu, kada se bude znalo ko za šta odgovara, kada se budu stimulisali dobri lekari, kada se budu kažnjavali ovi drugi, kada građani osete da je zaista dobra namera države u tom pravcu, imaćete našu podršku. Bez toga, ne računajte da ćemo sva ova zatrpavanja, šminkanja, kozmetičke promene podržavati, jer time ne pomažemo ni vama, jer i vašmandat može proteći u tome šta je bilo, ništa, kakvo je bilo stanje zatečeno, takvo stanje je i ostavljeno, prošao mandat. Po čemu će vas ljudi pamtiti, kao još jednog ministra u nizu koji ništa nije uradio. Ne kažem da je to vaša namera, ali ako vam je namera u duhu onoga što sam ja danas pričao ispred naše poslaničke grupe, kada dođete sa takvim predlozima, računajte na našu podršku. Bez toga je nećete dobiti.
Hvala. Reč ima ministarka Slavica Đukić Dejanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi poslaniče Čikiriz, dozvolite da izrazim zadovoljstvo što očigledno emocijama i sadržajem učestvujete u potrebi da zdravlje građana Srbije bude bolje. Vaš doprinos u raspravi danas je očigledno sa idejom da podržite nešto što je dobro. U startu bih želela da vam kažem da kada bih sve vaše sugestije prihvatila, to bi značilo da bi trebalo da sačeka da neki drugi organi završe svoj posao, pa onda da se bavim onim zbog čega je ova skupština odlučila da budem ministar zdravlja. Dakle, funkcija Ministarstva zdravlja je unapređenje zdravlja građana Srbije. Tom funkcijom i zakonima koje predlažemo nismo isključili, niti predvideli da drugi organi, inspekcijske službe, tužilaštva ne rade svoj posao. Dosta toga u vašem sadržaju je bilo usmereno na nekorektnost, koje očigledno ima u zdravstvu. Slažem se sa vama da koristim termine koji možda deluju bolećivo, ali se ni malo ne ponašam tako, jer sam svesna uloge koju ima Ministarstvo zdravlja u pokušaju da određene stvari, ali u sklopu 250 evra, to je današnja tema, koliko ide po glavi stanovnika, omoguće bolju zdravstvenu zaštitu. Mi se opredeljujemo u zdravstvu za prevenciju, za rano otkrivanje bolesti, opredeljujemo se ovim zakonima za povećanje onih prava iz zdravstvenog osiguranja koja će najširem broju ljudi omogućiti ono što suma novca koja se izdvaja za zdravstvo može da da. O tome sam juče govorila. Što se tiče potrebe da se budžetskim sredstvima finansira zdravstvena zaštita, mi smo pri činjenici da 40% Penzionog fonda ide iz budžeta. Ova vlada će i dalje socijalne programe, državne socijalne programe forsirati. Naravno, biće pravo rešenje da privreda dostigne viši nivo, da izdvajanja budu veća ida potpuno drugačije razgovaramo. Slažem se sa vama da ja neke požare gasim, ali se nikako ne slažem da šminkam. Mislim da uvođenje apoteka, privatnih apoteka, u status da prave ugovore sa Republičkim zavodom za zdravstveno osiguranje i da imaju potpuno isti status, odnosno da pacijent ima potpuno isto pravo da koristi svoj recept i u jednoj i u drugoj, i u privatnoji u državnoj apoteci, jeste nešto što se ne može nazvati šminkom. Mislim da centralizovano snabdevanje, koje ima antikoruptivni karakter, ali pre svega ima karakter uštede. Ako nabavljate veću količinu lekova, naravno da ćete postići nižu cenu i da je to ekonomski bitan potez i da je zbog toga u setu ekonomskih zakona danas na dnevnom redu. Mislim da kapitaciona formula koju smo počeli da koristimo u poslednja tri meseca ide u stilu vaše ideje da brinemo o seoskim ambulantama i ambulantama na periferiji. Mislimo da domovi zdravlja ne smeju biti šalteri za bolnice i kliničke centre, nego se moraju baviti zdravstvenim aktivnostima. Mislimo da zdravstveni radnici i lekari ne rade svi isto, pa oni koji su spremni da rade i u skrining programima, i u seoskim ambulantama treba da budu nagrađeni više od drugih. Mislim da koraci koje pravilo ka uvođenju DRG će rešiti i problem viška zaposlenih u zdravstvu. Ovaj finansijski kapacitet koji Srbija ima nije dovoljan da održi mrežu zdravstvenih ustanova i uposlene do standarda koji su predviđeni. To se može rešiti na različite načine dok se svi zajednički ne budemo obradovali činjenici da su izdvajanja za zdravstvo veća. Jedan od načina jeste uvođenje DRG. Šta to znači? To znači zdravstvene ustanove koje tražeda im se plati broj kreveta ili broj lekara ili broj uposlenih. U ovakvim okolnostima to ne mogu da očekuju. To nam neće biti standard za finansiranje. Standard će biti broj urađenih dijagnostičkih kategorija, odnosno srodnih usluga. Dakle, imaćemo standarde u smislu minimuma i maksimuma u pogledu kadra, a da li će se jedna ustanova opredeliti da određen broj intervencija radi sa manjim ili većim brojem lekara izdravstvenog osoblja, naravno ne sme ići ispod minimuma, zbog obezbeđivanja kvalitetnih usluga u zdravstvu, zavisiće kakve će biti plate lekarima. Mi ne možemo u ovom momentu rešiti nešto što je nemoguće, ali mislim da smo suštinski pokrenuli i da ništa nismo našminkali. Dakle, suštinski smo pokrenuli proces uvođenja reda. Koji su moji utisci kada odem u zdravstvenu ustanovu? Mislim to treba da podelim sa onima koji rade u toj ustanovi. Ne mislim da je dobro da direktori dobijaju otkaze pred kamerama. Ne mislim da je dobro da se ne ukaže na određene propuste. Moram reći, sa velikim zadovoljstvom, da zdravstveni radnici, da lekari i dalje rade najkvalitetniji, najhumaniji, najstručniji i najpotrebniji posao u ovom društvu. Ja im pripadam i na to sam vrlo ponosna. Samo takvi lekari i zdravstveni radnici mogu da daju kvalitet zdravstva koji očekujete, kao potencijalni pacijent, jer smo svi mi u sistemu zdravstvene zaštite podjednako bitni. Mislim da je uloga svih nas, a i tih lekara, oko kojih se pravi percpecija da su najkorumpiraniji, da napravimo jednu demistifikaciju. Najveći broj lekara radi perfektno, stručno i kvalitetno svoj posao. Mi zdravstveni radnici smo najzainteresovaniji da neke druge institucije nominuju one koji rade na urušavanju ugleda zdravstva i zdravstvenih radnika. U više navrata sam rekla da ne možete očekivati od Ministarstva zdravlja da vam donosi spiskovi korumpiranih, nekorektnih. To zaista rade druge institucije. Pozivam ih da oni to rade. Ako biste sačekali da dobijete spiskove takvih, pa da onda ja radim posao ministra zdravlja, bojim se da bi vaša osnovna primedba, a bila bi vrlo osnovana, bila da ja zapravo čekam neko bolje vreme, a da se samo zove ministar zdravlja.
Reč ima gospodin Čikiriz.
Mislim da se u nekom delu nismo razumeli. Pričao sam o odgovornosti onih koji su napravili dug. Da li su nedostupni podaci o tome ko je skrivio ovih 100 miliona evra? Znate li koji je to novac? Znate li koliko je moglo za 100 miliona evra da se nabavi opreme i koji su problemi u zdravstvu mogli da se reše sa tim novcem? Drugo, izuzetno poštujem lekare i sa svim što ste rekli u pogledu kadrovske strukture, u pogledu njihovog požrtvovanja i važnosti njihovog rada za društvo apsolutno se slažem. Imamo izvanredne kadrove i u ovakvim uslovima. Posebno mi nije jasno, bez obzira na veliki nedostatak i anesteziologa i radiologa i kardiohirurga, kako su tako stručni i kako sa toliko elana i sa toliko lekarske etike rade u ovakvim uslovima, što znači da su izuzetno humani. Moja osnovna diskusija nije bila na sistemu korupcije, nego na menjanju celog sistema. Vi ste član Vlade Republike Srbije. Vaš predsednik je ministar unutrašnjih poslova. Kada uradi nešto dobro Vlada, vi onda kažete – mi smo tim, jedna duša. Kada je nešto loše, vi kažete – izvinite, ovo je nadležnost mog ministarstva, to bi trebalo da radi neko drugo ministarstvo. Znači, tada niste tim. Pričam vam da trebate da budete tim u svemu, i u dobru i u zlu. Nemojte od mene tražiti da ja radim posao ministra unutrašnjih poslova, što se tiče ne samo ovih problema u zdravstvu, nego problema svih vrsta. Drugo, znam da svaki lekar opšte prakse dnevno pregleda od 60 do 80 pacijenata, da lekar specijalista ima po 20 do 30 pregleda, da nedostaju i neurolozi i ovi kadrovi koje sam ranije pomenuo, ali mislim da je naša namera zajednička. (Predsednik: Vreme, gospodine Čikiriz.) Izvinjavam se, završavam. Ako bismo pričali o problemima našeg zdravstva, sigurno biste vi mogli mnogo više problema da iznesete kao ministar zdravlja od mene. Zato očekujem da se vi sa svim tim problemima uhvatite hrabro u koštac i kada počnete sistemski to da rešavate…
Moram da vas prekinem. Reč ima ministar, gospođa Slavica Đukić Dejanović. Izvolite.
Dakle, nema mistifikacije. Juče sam rekla da su 13,5 milijardi fakturisane usluge, potrošeni lekovi, plate za one koji su van standarda angažovani da bi radili u zdravstvu. Čak najveći broj tih plata je za one koji su u okviru standarda angažovani, ali Fond nije mogao da sklopi ugovor za njihov angažman jer nije imao novca. Šta je činjenica? Činjenica je da je bilo direktora koji su se apsolutno držali teksta ugovora i da njihov kvalitet rada nije bitno bio drugačiji. Znate, možete jednu bolest lečiti različitim lekovima, skupljim i jeftinijim. Svaki čovek ima svoj lek. Bilo je sigurno negde i malo komotnijeg zapošljavanja, angažovanja, manjih ušteda, većih ušteda, ali niko nije tih 13,5 milijardi stavio u džep i odneo kući. To je prosto korišćeno za zdravstvene potrebe građana. Neki direktori tvrde da su preživeli pacijenti i lečili se zahvaljujući upravo tom delu finansijskih sredstava koje Fond neće da prizna. Fond priznaje samo ono što je predmet ugovora. Ja sam kao ministar došla u jednu jezivu situaciju. Fond priznaje dug u tom momentu od 17 milijardi, sada je on sveden na nešto oko 13 milijardi, a ne priznaje ovih drugih 13,5 milijardi. Pitate ko je zaposlio taj višak od 20.000 ljudi. To su uglavnom direktori zatekli kada su došli na poziciju direktora. Naravno, pošto su oni bili jedini koji rade u porodicama, imali su i tu socijalnu komponentu u sebi, pa im je bilo teško da im daju otkaze. Moraćemo da pravimo rezove koji su i bolni. Sve analize pokazuju da u mreži zdravstvenih ustanova, čiji je osnivač Vlada, ima više kadra nego što imamo para da ih platimo. Zbog togaćemo morati da koristimo i privatni sektor, jer nema sredstava za nove investicije u prostor, u opremu, u nove kadrove. Nama će privatni sektor biti resurs za ono što ne možemo u državnom sektoru u ovoj fazi da organizujemo ili mislimo da će popraviti kvalitet usluga, kao što činimo sa apotekama. Prema tome, razumem vašu brigu, ali percepcija da se u zdravstvu toliko toga korumpiranog događa, verujte, na osnovu vrlo ozbiljnog uvida, tvrdim da nije tačno da je samo percepcija. To jako kruni autoritet naših lekara, naših medicinskih sestara, onih koji su najkvalitetniji u nekim drugim sistemima, jer znate da se, nažalost, odliv mozgova odnosi na zdravstvene radnike. Oni su izvanredni gde god da odu da rade. Obrazovanje koje stiču kod nas, iskustvo i veštine koje imaju su takve da su jedan od ponosa Srbije. Zbog toga mislim da nije u redu zdravstvenim radnicima imputirati negativne atribute. Organizacija zdravstvene službe mora da bude mnogo ozbiljnija, menadžmenti ustanova moraju raditi u sklopu sredstava koje imamo. Mi hoćemo da ne smanjimo prava koja osiguranici imaju. To jeste teško, ali je izvodljivo sa više reda. Potpuno se slažem sa vama da topla reč uz lek koji se propisuje znači i bolji terapijski efekat.
Reč ima dr Nikola Jovanović. Izvolite.
Poštovana gospođo ministarka, poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, razmišljajući šta danas da kažem, pošto se ovo zove set zakona finansijske prirode u okviru zdravstva, smatram da o tim zakonima mnogo kompetentnije mogu da govore ekonomisti i pravnici. Ali, kada se lekar, a ja sam po profesiji lekar, javi za govornicom, on obično priča o problemima koji su lične prirode, u vezi zakazivanja, u vezi nedostatka lekova, ljubaznosti, neljubaznosti i ono što jednostavno pogađa sve građane Srbije. Građani Srbije kada gledaju poslanike očekuju da jednostavno dobiju makar verbalnu podršku. Ono što bih nakon dva dana diskusije primetio, mnogo često se od strane lekara pominju prethodna ministarstva, šta je uradio prethodni ministar itd. Malo sam stariji ovde u Skupštini, pa se sećam i Vlade Ante Markovića i znam da je to bila odlična vlada, ali se ne sećam ko je bio ministar zdravlja. Ne sećam se čak ni za vreme Đinđića. Ova vlada postoji kao tim, ne kao holding, nego kao tim i u tom timu rade svi zajedno. Posle mandata ove vlade sigurno će gospođa ministarka Đukić Dejanović ostati zapamćena kao ministar koji čuje sve probleme. Verovatno je to i vaša uža specijalnost, da razumete ljude. Ali, neće se zapamtiti, odnosno niko neće reći – postojala je gospođa ministarka Đukić koja je napravila to i to, nego će se sećati gospodina Dačića koji je premijer. Obično se Vlada pamti po premijeru. Ova tri zakona imaju za cilj da jednostavno te gubitke koji postoje, taj trenutni dug vrate i da se sprečava dalje zaduživanje. Dug od 13 milijardi je stvarno neverovatno veliki. Dug od 10, pa još tri, verovatno kad su pojedini čuli da će da se donese taj zakon o centralnoj nabavci, možda su se zadužili još oko tri milijarde, što je možda na neki način i opravdano strahom od nemaštine. Znate kada neko kaže da će nestati soli u gradu, svi kupuju so, i ako im treba, i ako im ne treba. Taj dug koji je prihvatila Republika kao javni dug u roku od tri godine, 12 rata kvartalno, mislim da će omogućiti funkcionisanje i veledrogerijama i zdravstvenim centrima. Ono što bih ovde apostrofirao, to je centralno snabdevanje. Mnogi kažu da nije baš najbolje centralno snabdevanje, jer ta centralna komisija je na osnovu velike finansijske moći koju ima sigurno jedna velika sila. Ali, ako se ta komisija, koja ima 11 članova, dobro kontroliše, mislim da tu neće biti problema. Šta je motiv? Motiv je ušteda, ušteda od 20%. Svojevremeno osamdesetih godina neke euforije nabavke ultra zvučnih aparata, na beogradskom sajmu, koji je tada stvarno bio sajam, srpske zdravstvene ustanove dolazile su i kupovale aparate, kako se koji pojavio. Da li je Aloha, da li je Tošiba, Sonik, Džonson Džonson. Slovenci su došli tada na sajma i kupili 50 Tošibinih aparata čija je vrednost bila 45 hiljada dolara i oni su za 35 hiljada dolara kupili 50 aparata. Znači, jednostavno ušteda makar 15 aparata. Šta su dalje uradili? Formirali su servis za Tošibine aparate i zaposlili svoje radnike i servisirali su celu Jugoslaviju, tadašnju. Mogućnost centralizovanja, mi sad govorimo o Zakonu o lekovima i o toj medicinskoj opremi, materijalu, ali je činjenica da i kad bude donesen Zakon, a mora da se donese zakon o zdravstvu tada će lekari verovatno mnogo angažovaniji da budu što se tiče toga, jer mislim da u toj sferi mi plivamo. Mislim da bi ekonomisti i pravnici to mnogo bolje radili. Malo pre sam čuo, vraćanje duga. Nije vraćanje duga, plaćanje recepta, nego jednostavno Vlada usvajanjem ovog zakona će recepte koji su plaćali za 200 dana za godinu dana će smanjiti na 150 dana, 2014. godine na 120 dana i 2015. godine na 90 dana. To je neka cena, to je neki rok koji je zadovoljavajući i za Fond i za veledrogerije. Ono što je još jedna novina, a to je ne poštujući odluku Batuta koji jednostavno pravi program koliko lekara, koliko sestara, mi na birou imamo negde oko 14 hiljada zdravstvenih radnika, mogućnost da lokalna samouprava ukoliko smatra da je potrebno zaposli određene strukture, da li lekare ili sestre, o trošku iz budžeta lokalne samouprave. To je neka novina koju ako opština ima te pare, verovatno će moći da uradi. Zajedno za Šumadiju, čiji sam ja poslanik, smatra, ali i URS da ovaj zakon treba podržati i ovo sigurno nije idealan zakon, ali u ovoj situaciji besparice, sigurno je da je nešto što trenutno i jedino možemo da ponudimo. U danu za glasanje mi ćemo dati podršku ovom zakonu.
Hvala. Reč ima narodni poslanik doktor Branislav Blažić. Izvolite.
Hvala lepo. Gospodine predsedniče, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama su ova tri zakona koja u stvari predstavljaju samo jednu kariku u nizu zakona koje treba da donesemo da bi izvršili kompletnu reformu našeg zdravstva. Ali, iz ovo tri zakona se već vide neki obrisi, vidi se jedna strategija koja svakako ako se upornim radom ovako nastavi može da dovede do poboljšanja ukupne naše zdravstvene zaštite. Kažu, da je naše zdravstvo obolelo, da je prepuno negativnih pojava korupcije, rada na crno, neusklađenosti državnog i privatnog zdravstva, poremećenog odnosa između lekara i pacijenata. Možda je to tačno, ali moramo znati da je zdravstvo samo deo jednog obolelog društva. Zdravstvo je samo srce jednog obolelog društava ali kako znamo da za sve ima lek, SNS je ubeđena da će zajedno sa svojim koalicionim partnerima naći lek za rešavanje kako obolelog društva tako i obolelog zdravstva. U stvari najvažnije je da je karcinom uklonjen, a žute metastaze ćemo uklanjati ako treba jednu po jednu. Prema tome, ono što je bitno ovde reći, a to je u stvari nešto našta su se i drugi poslanici pozivali, kad govorimo o tim negativnim pojavama, da ipak ogromna većina zdravstvenih radnika, danas u teški uslovima, sa stotinu problema vrlo odgovorno, savesno i pre svega humano radi svoj posao. Tu je u stvari najvažnija jedna stvar koja je za nas bitna, a to je ta humanost. Jer, možemo biti društvo i siromašno, i ubogo, možemo biti i biti podeljeni i pocepani i posvađani i popljuvani, ali nikad ne smemo i ne možemo biti ne humano društvo. Jer, tada mi ne bi bili ono što jesmo i dve osnovne naše osobine, pravdoljubivost i humanost, uvek su nas krasile i bez obzira na sve posledice koje smo kroz istoriju zbog toga imali. Ono što je suština ovog prvog predloga o pretvaranju javnog duga, napravljenog duga, duga koji nije bio ugovoren, duga od nekih 13 i po milijardi je iskrena želja i možda jedini način da se pomogne proizvođačima i da se to što je neko uradio pretvori u javni dug. Ono što nam u ovoj situaciji stvarno pravi, a to su odgovori: ko, kad, gde, zašto, kako i s kim je napravio 13 milijardi duga u poslednjih nekoliko godina. Tako što su pojedini direktori i ustanove bez ugovaranja pravile dug sa svim građanima ove zemlje. Da li je moguće da će to proći bez posledica? Da li je moguće da možda ministarstvo nekom svojom unutrašnjom kontrolom ne ispita priču, ne ulazeći u to da je sve to nešto kriminalizovano, da je možda bilo razloga ali se svakako to moralo uraditi na neki drugi način? Ali, ono što je poenta priče, je dok mi pokušavamo da ispeglamo ovih 13 milijardi i dok se borimo na neki način popravimo stvari, žute metastaze grickaju i dalje. Evo sad, prekjuče, dok smo obavestili sve da će biti centralne nabavke, da napravljen dug od 13 milijardi, Fond raspisuje po hitnom postupku konkurs, nabavku koja je u vrednosti od 137 miliona dinara. To sve raspisuje 4.12.2012. godine, da bi se dokumentacija predala do 10.12.2012. godine kako bi oni mogli da završe ove nabavke. Radi se o nabavkama za dijalizu, dijaliznih materijala u toj vrednosti i sad dok se borimo da popravimo naše proizvođače, oni raspisuju tender za 17 stavki, od kojih 10 naših proizvođača ne mogu da učestvuju. Od tih 17 stavki imamo tri stavke koje do sada nikada nisu bile ni raspisane na tenderu, a što je najstrašnije imamo jednu koja nije ni registrovana. Jedan dijalizatorkoji uopšte nije ni registrovan u našoj zemlji. Prema tome, ovde se 10 stavki uvozi, neke nisu ni registrovane, neke nikad nisu uvežene, radi se u stvari nabavka za poznatog kupca, od poznatog proizvođača, preko poznatih ljudi. Ovo i slične nabavke u ovom periodu da bi zaštitili da ne napravimo novih 13 milijardi moramo pod hitno zaustaviti. To se sve dešava kada je direktor dao ostavku i kada je on otišao, jedna uhapšen, drugi dao ostavku, lepo društvo Fondu za zdravstveno osiguranje. Ono što je još strašnije i što se sada dešava, gospođa ministarka verovatno to i zna, jedno njeno pismo 13. novembra koje je upućeno cirkularno u sve zdravstvene ustanove, pismo vrlo korektno koje objašnjava kakvu ćemo strategiju primeniti, da idemo na centralizovane nabavke, da se prave planovi, da se ti planovi preko Zavoda za zdravstvenu zaštitu dostave Batutu, da može već Batutu da krene u tu priču, da bi do 20. decembra nešto mogli da uradimo, da radimo na tome i da su uštede velike. Ne samo uštede nego i sprečavanje korumpiranih radnji i svega ostalog i na kraju krajeva skidanje ljage sa zdravstva. Tri dana kasnije, nakon što ste vi uputili ovo pismo Fondu koji upućuje drugo pismo u kome obaveštava svoje filijale da traže da u što kraćem roku dostave od ustanova i naprave ugovore kako bi mogli da obave nabavke i to precizno, recimo, za izradu materijala za vaskularnu hirurgiju, za kardio hirurgiju, ugradni materijal u kardiologiji, implantati za kukove i tako dalje, najskuplje stvari. Sve to napisano na nekih desetak stvari koje hoće sad brzo, ako je moguće što pre da odrade posao i da se oduže nekim ljudima ili da ispune neke obaveze koje su imali od ranije. To sve radi potpisa direktora sektora, gospođe koja je došla, a bila je šef apoteke Kliničnog centra i prebačena je u Fond, da bi verovatno, kako oni to kažu mogla da pravi i dobro poznaje kombinacije. To je jedna od kombinacija koja sada treba da se odradi, da doda na sve ovo ili da spreči neke dodatne nabavke, što je neverovatno da ne postoji usaglašenost i da pokušavaju da u što kraćem roku naprave određene ugovore, pozivajući se na Zakon o javnim nabavkama i na taj način spreče kompletnu strategiju koju zdravstvo pokušava da napravi. Kada smo došli do toga, do želje da se centralizuju nabavke, iskreno da se uštedi nekih 20% ako je to moguće, a ako se uštedi i 1% biće veliko, a ako se uštedi 20%, biće fenomenalno. Nije bitno da li će se uštedeti 1% ili 20%, biće fenomenalno, i bitno je da se svaki dinar koji građani odvoje za zdravstvo, da stvarno tamo i stigne. Postavlja se sada pitanje na koji način i koji sistem u centralnim nabavkama da napravimo. Mislim da je svejedno na koji ćemo način uraditi, jer će svaki biti bolji od ovog "drp sistem" koji imamo u poslednjih nekoliko godina, kada su u pitanju nabavke u zdravstvu. Sada je to pitanje, i to je za diskusiju, da li ovo odmah ili pre Zakona o javnim nabavkama, ali u svakom slučaju, i Zakon o javnim nabavkama neće odstupati od ovog jer ga mi usklađujemo sa njim. Postavlja se pitanje da li neku tako centralizovanu nabavku sprovoditi u Fondu ili u Ministarstvu? Mislim da je logičnije da to sprovodimo u Fondu, normalno, ako se oslobodimo i raščistimo stanje tamo i oslobodimo se svih onih negativnihpojava koje su u Fondu nekoliko poslednjih godina bile, zato što Fond ima i kapacitete, ima jedan deo vrlo kvalitetnih ljudi sa iskustvom, ima i informacije i Fond će u svakom slučaju te specifične nabavke za koje su vrlo određeni kadrovi za to, i koji mogu to da urade. Ono što je takođe bitno, a to je da je potrebna nama standardizacija u zdravstvu. Standardizacija je nešto bez čega ne možemo formirati tržišno uporedive cene i kada dostignemo taj nivo da to možemo da uradimo, onda ćemo biti uz rame nekim zemljama u Evropi. Međutim, tu se postavlja sada pitanje da li centralizovane nabavke mogu zbog svoje veličine, zbog obima, da li su one trome, spore, da li ćemo napraviti određene probleme zdravstvenim ustanovama, da li može da se desi da će biti nekih nestašica ili slično. Tu može da bude neko objašnjenje, ali zbog toga ja predlažem da možda krenemo u centralizovane nabavke u fazama korak po korak, tako što ćemo u prvom koraku imati nabavku centralizovanu za aparate, nove tehnologije, opremu i energente. Na taj način ćemo steći određena iskustva kako ne bi pogrešili, pa vrlo brzo posle možemo to proširivati dok ne postignemo kompletnu centralizaciju nabavke u zdravstvu. Svakako, iz toga treba izuzeti hranu ili nešto što bi negde na lokalu to moglo i moralo da se nabavlja, jer ne možemo ni ići u neke apsurdne odluke. Tu moramo biti vrlo oprezni, da ne napravimo neke nove "Jugohemije", koja je za, od dva miliona evra godišnjeg prometa, "Jugohemija" je u dobroj saradnji sa Fondom za četiri godine stigla na 80 miliona evra prometa. Znači, svaki monopol, svako mora biti isključen različitim pravilnicima koja će tek kasnije da dođu. Ja bih sada ovde pokazao gospođi ministarki jednu knjigu, ovo je u nekom prevodu – zdravlje u jednom pogledu, ili pogled na zdravlje Evrope 2012. godine. Mislim da možda vi ovo niste videli, ali ovde se nalaze svi parametri koji ukazuju u kakvom se stanju nalazi zdravstvo neke zemlje u Evropi. Ima tu i nas, znači, kompletno urađena studija, ja ću vam dati da to pročitate, da vidite kakve ste probleme preuzeli, a iako ste neuropsihijatar, savetovao bih vam pre nego što počnete ovo da gledate da popijete nešto za umirenje, lakše ćete ovo sve podneti, ali se ipak nadam da su to problemi koje ćemo zajedno uspeti da prevaziđemo. Hvala.
Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika ili predsednika poslaničke grupe javlja za reč? (Ne.) Narodni poslanik Olgica Batić, izvolite.
Poštovani predsedniče, mnogo toga je izneo moj kolega Mirko Čikiriz, a ja na prvom mestu moram da se pozabavim nekim pitanjima koja su juče otvorena, pre svega, mislim na član 1. i na predložene dopune ovog člana 1. Naime, moram da postavim pitanje ministarki, šta je sa osobama i da li su one obuhvaćene ovom zdravstvenom zaštitom, u stvari, zašto nisu obuhvaćene one osobe koje obavljaju recimo visokorizične i najopasnije poslove, a statistikom je utvrđeno da su to taksisti, poljoprivrednici, šumari, rudari, električari i građevinski radnici, jer kod svih ovih kategorija, visok je rizik za dobijanja bolesti i ovo je zvanična statistika kada se u obzir uzme broj smrtnih slučajeva na poslu, na 10.000 radnika koji obavljaju isti posao. Moje nedoumice izazivaju, na koji način se pruža zdravstvena zaštita obolelima od malignih bolesti, koji moraju da budu podvrgnuti zračenju, kada u našoj zemlji nema dovoljno radiologa i onih što ima, nisu dovoljno obučeni da vrše svoj posao. Trebalo bi da pogledate druge zemlje kako se to radi, posebno po pitanju radiologije. Uzmite Tursku, koja je poznata i čuvena po tzv. već unapređenom gama zračenju, koja ima savršene obučene radiologe, kojima se ne može desiti da zrače zdravo tkivo koje će za nekoliko godina postati bolesno. Takođe, uzmite Izrael, koji ima vrhunske onkologe, koji stadijum kancera pojedinih organa utvrđuju mikroskopskim putem sa 100% tačnošću. U obzir možete da uzmete Španiju, koja ima izvanredne radiologe, koji su takođe vrlo dobro obučeni i možete da uzmete za primer i Holandiju, gde je kod osoba kojima je urađena totalna laringtomija i ugrađena traheostoma, oni ne poznaju više mogućnosti egzofagusnog govora, jer je to prevaziđeno. Tamo se ugradnja vokalnih proteza vrši za 10 ili 15 minuta pod lokalnom anestezijom. Uzmite i Hrvatsku koja je u zdravstvenoj zaštiti daleko iznad nas. Hrvatski lekari, zasigurno se smeju kada kažemo da se u srpskom zdravstvu nekome kome je urađena laringtomija ugrađuju metalne kanile, nezavisno od njihove površine, jer se tamo davno već koriste silikonske kanile. Ne znam zašto zdravstvenom zaštitom nisu obuhvaćene još neke kategorije socijalno-ugroženog stanovništva. U tački 5. člana 11. koji se dopunjuje, navodi se – lica koja boluju od hiv infekcija ili drugih zaraznih bolesti. Pre neki dan bio je Svetski dan borbe protiv side. Zar onda kao posebnu kategoriju ne bi trebalo da obuhvatite pripadnike LGBT populacije, budući da znamo da su oni ti koji šire najviše zaraznih bolesti. Takođe, zašto zdravstvenom zaštitom iz istog člana nisu obuhvaćeni dobrovoljni davaoci krvi, dobrovoljni donatori nekih organa, dobrovoljni davaoci koštane srži. Naravno da u našoj zemlji postoji gomila zakona koji niti su u proceduri, niti će biti u proceduri, ali to nije vaša krivica. Možda je ovo sada neprijatna tema, ali ja ću je otvoriti, nikada nije legalizovana prostitucija, a znamo da i takva lica spadaju u visokorizičnu kategoriju koje prenose zarazne bolesti, ali za tako nešto nemamo osnova da bi mogli da ih ubrajamo. Pored ovih zemalja koje sam rekla, ne znam koliko lekara u Srbiji ima koji su dovoljno obučeni za ugradnju portova, kako bi se prilikom sprovođenja hemoterapije oni ugrađivali, da se do iznemoglosti ne bi uništavale periferne vene, ali čini mi se da ne postoji više od dva, koliko ja znam, toliko ih je bilo 2010. godine. Godine 2010. takođe u najvećem zdravstvenom centru u Beogradu, na VMA, osoblje nije imalo čak ni obične gaze, ja sam svedok toga, pa vrlo dobro znam o čemu govorim. Vojno medicinska akademija u šok sobama nije imala čak ni osnovna sredstva, dakle, nije imala gazu. To je, nažalost, slika i prilika zdravstva u Srbiji i ne možemo da govorimo o nekom njegovom boljitku. Ono na šta, takođe, želim da se osvrnem jeste da pomenem ono što su neki do sada već učinili, a pominjali su neke bivše ministre pravde. Imate, recimo, gotovo decenijskog, ministra zdravlja, Tomicu Milosavljevića, koji je 9.10.2010. godine izjavio da je zadovoljstvo zaposlenih unutar zdravstvenog sistema u porastu. To je naravno bila apsolutna neistina. Nije u porastu, niti ikako može da bude u porastu, nije toni danas, nego je upravo u padu. Takođe je izjavio da je u protekle dve godine, znači od 2008. do 2010. godine, u Klinički centar u Srbiji, uloženo 150 miliona evra. Nameće se ono čuveno, logično pitanje, pa gde su pare i gde su tih 150 miliona evra, u šta je to u stvari uloženo? Takođe, isti taj ministar zdravlja je rekao da mi nemamo novca da možemo ulagati. (Predsednik: Moram vas upozoriti da je vreme poslaničke grupe isteklo. Završite rečenicu.) Završavam. Takođe je rekao da nemamo da ulažemo dovoljno miliona evra, jer već mnogo ulažemo u opremu. Ja pitam, a koju opremu? Da li onu koju sam navela, a koju nam je donirala japanska Vlada, ali je mi zbog neobučenosti naših lekara ne možemo da je primenjujemo? Hvala.
Gospođa Slavica Saveljić, po Poslovniku. Izvolite.
Zahvaljujem. Reklamiram povredu Poslovnika, član 96, koji kaže da prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika podnose poslaničke grupe i narodni poslanici, koji nisu lanovi poslaničkih grupa u pisanom obliku do otvaranja pretresa. Mi smo dobili spisak predloženih. Prema redosledu ovde, nema poslaničke grupe SPO. Molim vas da ubuduće, ili poštujem vašu toleranciju, da omogućite poslanicima da govore, ali vas molim da onda ubuduće dobijamo adekvatne liste.
Pošto vi znate, zaista, član 96. govori o tome, ali vi znate da smo do sada, i do sada je to uvek bila praksa u parlamentu, dešava se da poslanici sa nekim zakašnjenjem se prijave za reč. Moj stav je da treba omogućiti narodnim poslanicima da govore o ovoj temi, jer mislim da je cilj parlamenta da čujemo mišljenje narodnih poslanika. U načelu se slažem, ali mislim da je stav koji sam malopre izneo, važniji od principa slepog poštovanja Poslovnika i mislim, pošto je to praksa u ovom parlamentu već mnogo godina, da ne treba da je narušavamo. Pošto se ovde radi i o zameniku šefa poslaničke grupe, mislim da to stvarno nikome ne predstavlja problem, ali svakako se slažem i pozivam sve poslaničke grupe da u poslovničkom roku uvek dostavljaju prijave govornika. (Zoran Radovanović, s mesta: Replika.) Ne možete repliku sada, ne smatram da imate osnov za repliku. Gospođa Saveljić ima pravo. Izvolite.
Složila bi se sa vama, pod uslovom da svi poslanici, koji vas menjaju kada predsedavaju, imaju isti stav, a nemaju. Dakle, nije se dešavalo da svaki put dobijamo reč kada zatražimo, a ne prijavimo govornike na vreme. Hvala vam.
Konsultovaću se sa potpredsednicima, i od sada će svakako, nadam se, svi poštovati taj stav, ali ipak molim narodne poslanike da pokažu poštovanje prema Poslovniku. Reč ima doktor Slavica Đukić Dejanović. Izvolite.
Bilo je korisno, bez obzira da li je proceduralno ili nije, vaše učešće u raspravi, gospođo poslanice, zbog toga što, zapravo, ja i želim da pojasnim, da smo proširili prava za sve, za sve koji nemaju osiguranje. Dakle, taksisti, šumari koje pominjete, oni već imaju osiguranje, ali sva lica u Srbiji, bez obzira da li su osigurana ili nisu, budžetskim sredstvima će koristiti imunizaciju i skrining tehnike. Dakle, samo smo povećali obim apsolutno za sve, i LGBT populacije, i za sve. To je suština, tako da mislim da je jako dobro što imamo ovaj dijalog. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić. Izvolite.
Uvaženi predsedniče, ministarko zdravlja, dame i gospodo narodni poslanici, na samom početku vi ste pominjali neke potpredsednike koji nemaju ujednačenu praksu. Ja mogu da potvrdim za gospođu Kovač koja je poslanik, potpredsednica iz redova URS, da je i sama u nekoliko navrata, jednom i meni dozvoljavala da na taj način govorim, te u tom smislu ne vidim da u ovom ima nekakvog značajnog odstupanja od prakse. To pohvaljujem, naravno ne mislim da to treba da bude pravilo, nego izuzetak. Sad ovaj drugi deo o ovim zakonima. Meni nekako uvek smetaju ta olaka širenja teorije o ljudskom organizmu na društvo i te priče koje su u osnovi organicističke, kada se bolesti organizma ili čoveka prenose na društvo. Mislim da je to uvek uvod u neke druge opasnije teorije koje su dosta opasnog zla naneli čovečanstvu u prošlosti. Iskoristiću delimično i to, bilo je toga i u prethodnim diskusijama, mislim da nas neće ubiti te teške ili najteže bolesti, naš zdravstveni sistem ovakav ili onakav se nekako bori sa njima. Mislim da će nas uništiti ta odvratna demagogija i populizam, koja često u našem društvu, a moram da kažem da je najčešća u političkim raspravama o zdravstvenom sistemu i to traje, na neki način ovde, već dva dana, od juče popodne kada je počela rasprava o ovim zakonima, uz retke izuzetke među poslanicima i uz izuzetak ministarke koja ovde predstavlja zakon, koja, kako bi rekao, najređe pada u demagogiju, ako to uopšte čini. Ne mislim da ste vi bolećivi prema zdravstvenim radnicima, mislim da ste u ovoj raspravi bili vrlo često preterano bolećivi, prema onima koji vam govore o idealnom sistemu, sanjaju snove o besplatnom zdravstvu, daju vam fenomenalne predloge za koga sve treba da bude besplatna zaštita, a da niko ne kaže koliko to košta. Dakle, tvrditi na kraju 2012. godine, bez obzira da li ste lekar, pravnik ili šumar, da se zalažete za besplatno zdravstvo, je apsolutni nonsens. Ne postoji nikakvo besplatno zdravstvo, kao što nema besplatnog ručka, nema ni besplatnog leka, ni proteze. Zdravstvo nije besplatno ni sada, nije bilo ni pre 30 godina i nikada neće biti, biće sve skuplje kako se budu razvijale i tehnike lečenja i različite bolest, itd. Oni koji se zalažu za poboljšanje, kako se kod nas još uvek možda malo starinski kaže, društvene brige o zdravlju ili društvene brige o ljudima, morali bi prvo to da imaju u vidu. Druga stvar, u ovom trenutku, zdravstvo nije besplatno zbog toga što zdravstvo u Srbiji finansiraju oni koji plaćaju doprinose, s jedne strane najvećim delom i jednim delom svi građani Srbije kroz budžetska izdvajanja za zdravstvo. Inače, mi možemo da budemo takvi demagozi, pa da pričamo kako se u isto vreme zalažemo za besplatno zdravstvo, a da se onda sa druge strane pitamo – kako nastaju dugovi u Fondu, kako nastaju dugovi u budžet, kako nastaju dugovi zdravstvenih ustanova prema veledrogerijama, itd? Priča o tome kako su nastali dugovi se u ovoj raspravi najviše svela na ono što je najpopularnije ovih dana u Srbiji, a to je da nađemo Pedra koji će visiti i da se na televiziji gromoglasno najavi nekakvo hapšenje. Svi se prave nevešti na neki način, kao da su direktori zdravstvenih ustanova po Srbiji desantom upali u te zdravstvene ustanove, zauzeli ih, uzeli im pečat i potpis, i počeli da prave dugove, da naručuju lekove, pomagala, itd. Svi direktori su imenovali po političkoj odluci, odnosno po partijskoj liniji. To se čini sada. Ovde govore neke kolege koje su, ja verujem, to ne mogu da procenim, ali po svemu sudeći, vrhunski medicinski stručnjaci ili lekari, ali su u isto vreme i poslanici i direktori kliničkih centara ili direktori nekih drugih ustanova. Kada počne izborna kampanja, ili kada se bliže izbori, kada počne taj politički ciklus, onda naravno da političari vrše pritiske i na zdravstvene centre i na lekare i na direktore, da ne sme ništa da fali u tom trenutku, da usluga mora da bude najbolja moguća, da ljudi ne bi bili nezadovoljni, da neku stranku ili neku vlast ne bi kaznili na izborima. U poslednje četiri godine, svaki put na izborima, a posebno kada se organizuju neki vanredni lokalni izbori, to su oni izbori koje ste vi, gospođo Đukić Dejanović raspisivali,kao predsednica Narodne Skupštine, Srbija je preplavljena lekarima, koji non-stop rade. Nekepolitičke stranke su u svojim kampanjama delile naočare, pravile preglede itd, sve u pokušaju da što je moguće više glasova kupe ili prikupe. Kada su na kraju nastali ovoliki dugovi, kada su i neke lokalne zajednice i centralna vlast napravili te dugove, onda dolazimo pred parlament sa zahtevom da se pokriju dugovi od 130 miliona evra, a niko ne želi da priča o tome, kako su oni suštinski nastali. Nastali su iz lošeg sistema. Naravno da ima slučajeva korupcije, prekoračenja ovlašćenja, zloupotreba ovlašćenja, itd,ali to nije suštinski problem srpskog zdravstva. Suštinski problem srpskog zdravstva je nastao u onom trenutku, kada smo poverovali, pre 20 i nekoliko godina, da možemo da živimo i da se lečimo od, kako je rekao gospodin Blažić, humanosti, solidarnosti i rodoljubivosti. Kao što se patriotizam ne sipa u traktor, tako se ni skener ne uključuje na patriotizam, nego se uključuje tako što morate da ga kupite, održavate, finansirate njegovo održavanje, nađete novac da obrazujete lekare koji će ga na primeren način koristiti. Kao što Srbija tada nije mogla da opstane i da se leči, tako neće moći ni u narednim godinama. Kada imate zemlju u kojoj je prošla vlast, a i ova to na neki način čini, svakih nekoliko meseci povezivala staž zaposlenima, dajući im iluziju da će iz toga imati kvalitetnu zdravstvenu zaštitu, tako su nastali dugovi u zdravstvenom sistemu. Kada Vlada i ministarstva povežu staž, nikakav realan novac se ne uplati u zdravstveni fond, samo se donese politička odluka da se lupi pečat na zdravstvenu knjižicu. Ne smeta mi. Nije mi smetalo ni u prošlom sazivu da ljudi dobijaju tu zdravstvenu zaštitu, ali je to posledica iluzije da možete da imate stotine preduzeća koji su više od deceniju, neki dve decenije u procesu restrukturiranja, koji ne moraju da uplaćuju doprinose, koji ne moraju da plaćaju poreze i koji prave gubitak u tom fondu. Srpski zdravstveni fond ne može da opslužuje građane Srbije, ne može da ih leči na način koji je primeren, ne može da ih leči čak ni na način koji je normiran kao standard u ovom trenutku iz najjednostavnijeg mogućeg razloga – nema novca, ima premalo osiguranika koji plaćaju doprinose i tu nastaje taj gubitak. Nije dug samo 130 miliona evra, ima još gomila dugova u srpskom zdravstvu koji ovde nisu iskazani, isto kao što nije pošteno da u ovoj raspravi govorimo o tome da je ovim pronađeno trajno rešenje i da je dug pokriven. Ovim je samo stvorena zakonska mogućnost da se u 12 rata, čini mi se, do kraja 2015. godine, taj novac isplati. Pitanje je kakvi će biti budžeti za naredne godine i da li ćemo uspeti u svakoj situaciji da rešimo taj problem. Druga stvar, mislim da nije rečeno, veledrogerije, drugi poverioci u ovim odnosima su ipak bili korektni prema državi i prema njenom budžetu. Neko bi rekao – korektni, a ja bih rekao kao neko ko je u osnovi liberal, da nisu ni mogli mnogo da biraju. Znate, oni nemaju u potpunosti slobodno tržište. Oni uglavnom mogu da rade sa državom i njenim fondovima ili da se zatvore, pošto ne mogu da opstanu na tržištu. Citiraću jednu vašu rečenicu od pre nekoliko nedelja, gospođo Đukić-Dejanović. Nadam se da je tačna. Rekli ste da pokušavate da napravite sistem u kome je Fond banka Ministarstva. Mislim da je taj pristup pogrešan zbog toga što mislim da Fond ne može toliko čvrsto, direktno da bude vezan za Ministarstvo. Fond u ekonomskom smislu nije državna ili budžetska institucija, vlasništvo je osiguranika, onih koji plaćaju doprinose u taj fond. Kod nas se ta veza izgubila tokom godina, ako je nekad uopšte i postojala. Svi u Srbiji percipiraju Fond kao nekakav deo državne uprave, budžetsku kategoriju koja radi najbliže sa državom, ministarstvom i budžetom i koja treba da finansira zdravstvene ustanove. Mislim da iz te zablude nastaje ono o čemu ste govorili, što danas tako teško možete da promenite, da srpski zdravstveni sistem funkcioniše tako što ima određeni broj zgrada, zaposlenih, kreveta i aparata i da se od Fonda očekuje da pokrije mesečno, odnosno godišnje troškove tih kreveta, aparata, zaposlenih itd. Zbog toga imate toliko mnogo problema da uvedete u sistem privatne ustanove ili privatne apoteke, zbog toga što se ove društvene ili državne, kako ih obično zovemo, sada finansiraju maksimalno moguće i onda, prosto, nema novca da se finansiraju i druge ustanove. Ovde je na vrlo negativan način u nekoliko diskusija pominjan sistem privatnog zdravstva. Tačno je da taj sistem, njegov odnos sa državnim zdravstvom kod nas nije uređen, ali on postoji. U proteklih 10-15 godina, koliko postoji u većem obimu, suštinski je spasio ovu naciju, vrlo retko koristim tu reč, iako su ljudi plaćali, iako je veliko opterećenje za njih, iako nemaju ona prava koja bi morali da imaju kao osiguranici. Ko zna koliko života u ovoj zemlji je spasila okolnost da postoje kakve-takve, rekao bih sve kvalitetnije, privatne ustanove, lekari koji u njima rade itd. Otvoreno je pitanje o tome kako ljudi u državnim ustanovama nisu ljubazni. To je tačno. Ima ovakvih i onakvih lekara, ima ovakvog i onakvog medicinskog osoblja, ali kako to da su uglavnom ti isti ljudi, kao što znamo, veliki broj ljudi u našem zdravstvenom sistemu radi istovremeno i u državnom i u privatnom zdravstvu, ljubazni popodne i na usluzi svakom pacijentu? U pitanju je motivacija, naravno, kao i uvek. Ne možete da zaustavite život. Ne može državni sistem zdravstva da počiva samo na ljubavi, na posvećenosti, na želji lekara i zdravstvenog osoblja da budu humani, da budu posvećeni ljudima. Ti ljudi moraju da imaju neku motivaciju. Nije tačno da bi, kada bi sistem bio drugačije uređen, ti ljudi insistirali da rade i u jednom i u drugom sektoru. Ti ljudi ipak rade 12, 13, 14, 15 sati dnevno. To nije zbog toga što su svi radoholici, nego je to zbog toga što je to jedini način da mogu sebi mesečno da obezbede dovoljne prihode, da mogu vrlo često da se obrazuju sami i o svom trošku. Odlično znate da u nekim od najrazvijenijih za srpske uslove, najbogatijih, da tako kažem, zdravstvenih ustanova, lekari koji dobiju novu opremu, nove aparate, sami kupuju knjige, sami se obrazuju i sami pokušavaju da održe korak sa razvojem nauke. Znam koliko traje proces obrazovanja lekara i nekih drugih ljudi koji rade u zdravstvu i to vrlo poštujem. Ne smeta mi što ste vi o nekim drugim profesijama govorili na malo drugačiji način, upoređujući ih i govoreći o tome da obrazovanje za neke druge stručnjake traje znatno manje. Mislim da to obrazovanje na kraju traje isto, od onog trenutka kada ste počeli da se obrazujete u osnovnoj školi do kraja vaše profesionalne karijere. Ekonomisti ili pravnici koji umisle da, kada su položili pravosudni ispit ili dobili prvi posao u društvenoj firmi, više ne moraju da napreduju su najgori pravnici i ekonomisti. Takvih je sila u našim ustanovama i zbog toga te ustanove tako funkcionišu. Verujem da isto važi i za lekare, kao što u nekim slučajevima vrhunska specijalizacija ili titula koja stoji ispred imena lekara, samo po sebi nije dokaz kvaliteta. Na kraju, to mogu da ocenjuju samo pacijenti. Još jedno veliko pitanje koje nije otvarano je pitanje šta zapravo nama treba na tržištu? Zbog čega nekome smeta, osim ako nije slučaj zloupotrebe, nameštanje tendera, to razumem kao primedbu, činjenica da će nešto biti kupljeno od stranog proizvođača a ne od domaćeg? Zašto bi to zanimalo osiguranika, odnosno onoga ko traži i treba da dobije zdravstvenu uslugu? Da li je cilj sedam i po miliona građana Srbije da na silu održavaju domaće fabrike koje očigledno ne mogu da opstanu na tržištu ili je cilj da obezbedimo najkvalitetnije lekove, pomagala i drugu vrstu medicinske opreme za naše osiguranike? Takva vrsta demagogije nas je dovela u ovu situaciju. Takva vrsta demagogije je naterala ovaj parlament, vladajuće partije u prošlom sazivu, da bace u bunar 70 miliona evra za "Galeniku", bez kamata, koje će u narednih 10 godina ili ne znam koliki je rok otplate tog kredita, prevazići sam iznos osnovnog duga. Da li je "Galenika" danas bolja nego što je bila? Da li je nama interes da imamo slobodno otvoreno tržište na kome se takmiče fabrike lekova ili je cilj da, tako što pomažete beskrajno državnu fabriku, uništite sve druge? Mogući odgovor na pitanje kako je "Actavis" naplatio svoja potraživanja ili neka druga privatna fabrika, zbog toga što je u toj fabrici stalo nekim ljudima da naplate potraživanja koja imaju, što zavise od toga da li će naplatiti ta potraživanja ili će dobiti otkaz, a firma će propasti. Kada su državne kompanije poverioci, one nikada neće probati da naplate svoj dug, sve dok im političari ne dozvoljavaju da to rade. To svi u ovoj zemlji znaju. Tako su propali državni sistemi i državne drogerije, državne fabrike lekova itd. Tako propadaju poslednjih 20 godina. Kada gospođa Đukić-Dejanović juče kaže, ispravno, da moramo da se zapitamo koliko ljudi plaća doprinos i do kada će to trajati, mislim da je to korektan politički apel na ljude koji se bave politikom u ovoj zemlji i koji u ovom parlamentu treba da donose odluke. Gospodin Korać je delimično o tome govorio, neću previše vremena koristiti, LDP nije uverena da će centralizovani sistem javnih nabavki biti dobro rešenje. Razumem da je po principima ekonomije obima realno očekivati da će popusti, rabati, da će cena biti niža, ali mislim da se zanemaruje druga važna potreba, a to je efikasnost. Bojim se da ćemo u ovoj zemlji vrlo brzo doći u situaciju da, pogotovo u nekim manjim mestima, udaljenijim od Beograda, vrlo često ponestajati osnovni materijal u zdravstvu i da će to biti posledica neefikasnosti u nabavkama. Da ne govorim o tome da li to otvara prostor za neke druge zloupotrebe. Vrlo često se ovde govorilo o tome da su neki dobavljači privilegovani. To se često koristilo kao argument u borbi protiv korupcije, ali mislim da kada jedna centralizovana ustanova, koja je pri tom vezana za ministarstvo i koja pravi godišnje planove, da će u tako velikom planiranju i nabavke biti velike, a da će onda uslove tendera moći da ispunjavaju samo veliki igrači na tržištu i da će to možda ugroziti neke koji su manji, ali hajde da vidimo kako će to funkcionisati. Ne mislim da treba da budete oštri i da se više slikate i da budete grubi kada obilazite zdravstvene ustanove. Cenim što ste u tom smislu… Makar ne mislim da to treba da budete u početku, mislim da ljudi treba da dobiju neku šansu. Na neki način sam srećan što ste diskretni, i što ulazite na zadnja vrata i najsrećniji sam što nemate manire Milovana Bojića. On je pre 13 godina sa hordama kamera i televizija prepadao u sred noći lekare, medicinske sestre i radnike u apotekama, stavljajući ih na stub srama. Nisam siguran da je te 1999. i 2000. godine zdravstvena zaštita u Srbiji bila bolja, kao što ne verujem da će iz ove sad harange koja se vodi u društvu, očekujući da neko bude krivac za sve političke promašaje i da će posle toga zdravstvena zaštita biti bolja. Što se tiče LDP ovo nisu dovoljno veliki pomaci, dovoljno veliki koraci. Neki od onih koje ste najavili su ohrabrujući, ali potpuno sumnjam da ćete imati političku podršku i u svojoj vladajućoj koaliciji da tako krupne rezove pokrenete i dovršite do kraja. Oni podrazumevaju oštar raskid sa demagogijom, kao što na jednoj strani zahtevaju oštar raskid sa demagogijom u kosovskoj politici. Te promene ne mogu da budu površinske, kao što ne mogu ni u kosovskoj politici. Džaba racionalna izjava gospodina Dačića ili Vučića da moramo da vodimo računa o tome o čemu se živi, kada narednog jutra u parlamentu Srbije poslanici jedne od tih partija govore kao da su se ponovo vratili u radikalska odela. Hvala.
Reč ima dr Zoran Radovanović, po replici. Da li ste pomenuti? Jeste. Izvolite.
Hvala predsedavajući. Poštovane koleginice i kolege, malo pre je kolega pogrešno protumačio moje izlaganje. Nisam rekao da su kolege pravnici, ekonomisti i ostale fakultetlije slabije pameti od lekara ili nešto drugo. Hteo sam da kažem da lekarska profesija traje mnogo dugo i greške kod lekara su izuzetno bolne, najbolnije za razliku od pravnika, koji će sitno da pogreši pa će biti Viši sud, drugi stepen, treći stepen. Kod nas je život u pitanju i radimo izuzetno brzo. Koleginica koja sedi iza dragog mi kolege poslanika Đurića, je promašila temu. Samo u Nišu postoji sedam radiologa koji danas mogu da vam ugrade venski port. Ne priznajem poslanike opšte prakse koji znaju sve detalje o svemu i sve o svačemu. Kolega poslanik koji sedi pored koleginice je konstatovao da kažem hvalospevi. Normalno da je hvalospev na zakon. Normalno je da ćemo hvaliti ovakav zakon. Mi smo raščistili gde su partizani i četnici i kada je završen Drugi svetski rat. Ne možemo da čekamo da se svi pohapse, jer ona žena koja sedi tamo se zove Slavica Đukić Dejanović, a ne Slavica Dačić Vučić. Njima se javite za hapšenja a sada pričamo o zakonima o zdravstvu i vrlo su precizni i egzaktni. Šta to znači čekati sistem da se sredi? Da prođe 50 godina pa da onda rešavamo to što sutra u Kliničkom centru Niša nema tog i tog leka. To je život. Medicina je život. Medicina nije fraza, medicina nije pravo, medicina nije ekonomija i to je ono što mora da se poštuje. Niko od vas nije tražio da glasate za ovaj zakon. Od vas je traženo samo da, ako je nešto dobro, a ništa loše niste rekli već ste pričali o hapšenjima, da taj zakon podržite. Ako nećete, 1941. je počela ponovo a vi se vratite nazad. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić.
Rekli ste da sam vas pogrešno razumeo, a onda iz onog što ste govorili ispada da vas nisam pogrešno razumeo. Naravno da ste vi u pravu kada govorite o značaju medicine. To uopšte ne sporim. Mislim da samo šaljete na taj način pogrešnu poruku. Mislim da je za ljude u ovoj zemlji vrlo važno da od političara vide ili da dobiju poruku da moraju da se ponašaju odgovorno. U proteklim godinama to nisu dobijali pa su sami pokušavali da se brane na sudovima ili da zaključuju ugovore o kupovini stana, a onda poslednjoj stanici to znači da ljudi sami kupuju na ulici lekove, da sami kupuju naočare, okvire i stakla i da sami pokušavaju da se leče. Na kraju, posledice su katastrofalne. Ne stignu da dođu do lekara. Samo sam to mislio, nisam mislio da se nadgornjavam u tome koja je profesija važnija. Ne mislim da bilo ko treba da se javlja Vučiću ili Dačiću. U ovoj zemlji postoji neki elementarni red, izabrali ste Vladu i cela Vlada mora da poštuje zakone. Kao što znate, nisam se zalagao za hapšenja, neke druge kolege možda jesu, ali LDP se stalno zalaže za red institucija, ali nemojte sa pozicije narodnog poslanika upućivati bilo koga da se javlja potpredsedniku Vlade ili ministru, da bi neko bio uhapšen ili kažnjen. To je 1944, nije 1941. Hvala.
Reč ima po osnovu replike narodni poslanik Zoran Radovanović.
Poštovani kolega nismo se razumeli. Definitivno ponavljam da razlika u profesiji ne postoji. Govorio sam o osetljivosti profesije. Ono što ste znali ili ne znate, prvi direktor koga sam postavio u Nišu, malo pre ste pominjali direktore Kliničkog centra, prvi pomoćnik koga sam postavio je član LDP, nije važno ime. Važno je da je stručnjak. Njegovo partijsko opredeljenje meni nije bitno. Bitno mi je da kuća funkcioniše i to sam pričao u izlaganju o menadžmentu kuće. Ako su ovi zakoni sistemski, to je dobra potpora za nešto, menadžment se bavi svojim poslom. Kod mene, ostali pomoćnici direktora koji nijedan nije iz SPS. Proverite sada na sajtu. Bez dobacivanja, ima dovoljno kadrova. Ako imate nešto da pričate javite se kao čovek, dignite ruku da razgovaramo. Ono što sam vam uputio malo pre jeste bilo jednostavno.
Nemojte da se obraćate drugom poslaniku, gledajte mene.
Gledaću u vas, ali se obratio rukom, nisam znao ko je. Pošao sam široko, ima ih malo, ali nisam znao ko je. Lako da se pogodi. Poenta je bila u jednom. Ukoliko neko od poslanika priča o zakonima, tri zakona o zdravstvu, a ispituje gde je 13 milijardi, promašena je teza. To je promašena tema. To je kao da na času srpskog jezika dobijete domaći zadatak da pišete - kako vidim proleće, a pišete o snegu. Pričamo o setu zakona o zdravstvu. Ko je napravio dug? To je pitanje za potpredsednika Vlade koji se bavi time. Nisam rekao da ga vi zovete. To je pitanje koje možete da postavite kada bude ovde u četvrtak, kada Vlada bude ovde. U tom kontekstu je rečeno, ne da se javljate, mislim da imam pravo da vas uputim ako ne znate kome da se uputite i zašta.
Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić. Po kom osnovu? (Bojan Đurić, s mesta: Odustajem.) Javio se gospodin Čikiriz. Izvolite. Po kom osnovu? (Mirko Čikiriz, s mesta: Spominjao me je.) Dobro, dopustiću vam.
Gospodine predsedniče, ne treba mi vaša milost. Gospodin Radovanović je napravio povredu Poslovnika, tako što se meni i koleginici Batić direktno obraćao. Tada ste trebali da intervenišete. Usput, pogrešno je protumačio moje izlaganje i hoću da kažem sledeće.
Pošto hoćete tako formalno da razgovarate, hoćete reči na koji član se pozivate? To je sad formalni razgovor, pošto kažete da je moja milost, kažite po kom članu?
Replika.
Ima član da ste pomenuti, ali recite koji je to član.
Javljam se po osnovu prava za repliku. Ako smatrate da mi ne pripada, uskratite mi.
Pripada vam apsolutno. Izvolite.
Hvala lepo. Ovde je dug od 130 miliona evra, a poslanik kaže da sam promašio temu zato što sam pitao ko je napravio taj dug? Taj dug ovim zakonom treba da prebacimo kao javni dug na pleća svih građana Srbije. Drugo, uopšte niko nije ovde spominjao hapšenje, nego samo odgovornost za dug i ko je skrivio dug. Rekao sam da treba poboljšati položaj lekara, stimulisati dobar rad lekara, da se divim lekarima koji u ovakvoj organizaciji zdravstvene zaštite časno, korektno, stručno rade svoj posao i nemojte molim vas dozvoliti, mislim da je pogrešno i apsolutno zlonamerno, tumačiti da je ovde neko spomenuo hapšenje. Samo sam pitao – kako je nastao taj dug, koja je struktura duga i zašto je deset bolnica u Srbiji trenutno u blokadi? Zaista ne mogu da dam hvalospeve za nenamensko trošenje sredstava, što piše u obrazloženju ovog zakona, za kadrovsko zapošljavanje 20.000 ljudi bez dozvole Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje i za proizvođenje nekoliko stečaja veledrogerija, koje su uglavnom zbog ovakvog sistema otišle u stečaj.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Olgica Batić, replika.
Hvala. Poštovani predsedavajući, dame i gospodo, kolega poslanik Zoran Radovanović, ja njegovo ime bar znam, a ako i ne znam, pogledam u monitor, pa mu se obratim kako dolikuje. Sramota je što ne zna imena, pa govori – kolega iza kolege i koleginica do kolege i ostalo. To je sramota i urušava dostojanstvo ovog parlamenta. Sem toga, kada sam govorila o "portu", to je zvaničan podatak. Kolega, koji je inače doktor, može da ode do VMA, koja je najviša ustanova. Tamo sam dobila tu informaciju. Nisam pitala njega za mišljenje. Pitala sam gospođu ministarku zdravlja da li je to tačno i rekla sam koje godine i kad sam dobila odgovor. O svemu ovome što mi ovde pričamo postoje stenografske beleške, pa kolega poslanik koji ne sedi iza tamo i nije do nekog tamo poslanika, nego se zove Radovanović, može sve to lepo da pročita u našim izlaganjima, a ne da uporno pogrešno interpretira sve ono što su narodni poslanici do sada pitali, kako kolege iz poslaničke grupe LDP, tako i SPO i DHSS. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoran Radovanović, replika.
Da li može dve replike, pošto su me dva puta prozvali?
Samo jedna replika.
Malo pre sam, pošto mi je kolega Ostojić pokazao da čitam, malo pre sam zapisivao šta je gospodin Čikiriz, znam kako se čovek zove, zapisivao sam, što bi rekli iz SPO – kazivao, a ne rekao. Znači, zapisivao sam šta je sve ispričao. Sada ću vam pročitati šta piše. To sam čitao, Ostojiću. Piše sledeće – ko je napravio štetu itd, i kada se kaže ko je kriv za 13 milijardi, to znači da neko ko je kriv treba da bude uhapšen, ne uhapšen. To biste tako vi radili. Ne razumem. Ne obraćam se njemu direktno, obraćam se na tamo. Druga stvar, malo pre sam rekao koleginici, kojoj takođe znam ime i prezime, sada neću da kažem namerno …
Već ste izvređali pravnike. Tamo sede neki pravnici, čuvajte se.
Malo pre sam rekao, pogrešan podatak javnosti Srbije. Nije tačno da u Srbiji postoje dva radiologa koja rade to i to. Ne postoji taj podatak. Treće, nije VMA najviša ustanova. Možda jeste najviša na brdu, ali nije najviša. Postoje klinički centri u Srbiji, postoje ustanove raznih profila. Svaka ima svoj deo. I to je netačno. Samo govorim o netačnosti. Šta znači najviša ustanova, najviša i najniža? Danas sam pričao ovde o zakonu kao profesor, tj. nastavnik na fakultetu, kao direktor Kliničkog centra, kao neko ko postavlja članove LDP da budu pomoćnici, kao neko ko postavlja članove drugih stranaka da budu pomoćnici jer su najstručniji u tom delu, a ja sam direktor kao član SPS najstručniji od svih njih. To ste pitali, Ostojiću, malo pre i to niste razumeli. Znači, poenta je, malo pre gospodin Čikiriz doslovce rekao da čeka, čitam, spavaćice na ginekologiji je pominjao, kaže – kad se onda desi da spavaćicena ginekoligiju u Kragujevcu budu sređene, oni će onda glasati za ovaj zakon. Ako treba, ja ću da kupim spavaćice za ginekologiju u Kragujevcu da bi oni glasali za ovaj zakon, jer nisam shvatio da je našao primedbu na zakon. Znači, zakon je dobar. (Predsedavajući: Vreme.) Završavam. Shvatio sam da je on čovek rekao da je zakon dobar, da samo fale spavaćice i da je visina ustanove bitna. To vas molim. Znači, zakon je dobar i to morate da priznate. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz, replika.
Da bi se razumeli, odgovornost može biti moralna, politička, krivična, materijalna itd. Ako neko napravi dug, on može napraviti krivično delo, može nenamenski trošiti sredstva, a da nema elemenata krivičnog dela itd. Mislim da je sasvim normalno da poslanici ako glasaju za zakon, da dug koji je neko drugi skrivio bude dug svih građana Srbije, makar treba da znaju, to je moralna odgovornost, ko je taj dug napravio i sa kakvom osnovom. To uopšte nije tačno. Ako je neko napravio krivično delo, pa i neka bude uhapšen, ali svako ko se tome protivi, on upravo sve te, koji su nas doveli u ovakvu situaciju da danas u parlamentu o ovome pričamo, želi unapred da amnestira. U tome je osnovna razlika. Tu je osnovni smisao razlike u našem pristupu ovom dugu koji su napravile sve zdravstvene ustanove. Mi ako bismo pričali o tim problemima od zdravstvene ustanove do zdravstvene ustanove, sigurno bismo ovde ostali godinu dana i ne bismo ispričali sve probleme. Znači, ako neko ukaže dobronamerno na neki problem koji mislim da pre svega muči građane Srbije, a porodilje su ne samo u kragujevačkom porodilištu, nego svuda, u posebnom stanju i donose male anđele na svet i tada očekuju da makar zdravstveni radnici prema njima imaju odnos posebne pažnje, a pričao sam o posebnoj nepažnji i o posebnoj aroganciji koja je za svaku osudu.
Hvala. Naravno da poslanik treba da govori, imate prava po Poslovniku i važna je rasprava, ali polako da je svodimo. Čini mi se da su svi svoje osnovne teze već izneli. Imam prijavljene Bojana Đurića, Zorana Ostojića i Olgicu Batić. Dao bihprvo reč gospođi Batić.
Samo jednu rečenicu uvaženom kolegi Zoranu Radovanoviću. Ja ću njegovo ime uvek navesti, bar je to stvar neke elementarne kulture u ovom domu. Kada gospodin Radovanović bude pročitao stenografske beleške pažljivo, onda će videti da sam ja postavila pitanje. Toliko o gospodinu Radovanoviću. Ove stenografske beleške dobiće u toku današnjeg dana. Pitala sam – koliko lekara ima u Srbiji i o koliko lekara su me ljudi koji rade i koji su profesionalci i doktori na VMA, koji su mi dali odgovor? Znači, postavljeno je u formi pitanja. Kada dobijete stenografske beleške, javite mi se, pa možemo da popričamo. Hvala.
Reč bih dao Bojanu Đuriću, jer je i on pomenut.
Što se mene tiče, ovo će biti kraj ove vrste rasprave. Trudio sam se maksimalno da nepolitičarim dok sam govorio. Žao mi je ako sam ja nečim izazvao vaše reakcije. Nekako mi se čini da sam se više obraćao ministarki zdravlja. Verujem da ona ume odlično da brani interese i Vlade i Ministarstva zdravlja, a ako mene pitate, i vaše političke partije. Nemojte molim vas, nisam sumnjao u vašu stručnost. Samo sam govorio o tome da stranke postavljaju direktore. Mislim da niste bili prošle nedelje ili pre nekoliko dana ovde zbog posla koji imate u kliničkom centru, to poštujem, kada smo govorili o javnim preduzećima. Naša primedba na taj način imenovanja nije u tome što je neko član stranke i što nešto tako treba da ga diskvalifikuje sa mesta direktora. Samo kažem da je članu političke partije, funkcioneru, poslaniku, teže da se odupre političkom pritisku kada donosi odluke, u ovom slučaju o poslovanju. Ne govorim da su te odluke protivzakonite. Samo kažem da, između ostalog, i zbog takvih odluka, zbog političkih pritisaka, sistem ne može efikasno da funkcioniše, da ne može da izmiruje svoje obaveze i to nema nikakve veze sa nečijom stručnosti kao lekara. Nadam se da vaše pomoćnika niste postavili na to mesto samo zbog toga što je član LDP, nego zbog njegove stručno. Ako je tako, to poštujem. Prema LDP, kao što znate, nemate nikakve obaveze da bilo koga postavljate na bilo koje mesto zbog toga. Ne znam ni o kome se radi, ne znam nikakve detalje o Kliničkom centru u Nišu. Ono što o vama znam vezano je za vaš rad ovde u parlamentu i mislim da sam se sa dužnim poštovanjem prema vama odnosio. Više se neću javljati. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministarka. Izvolite.
Htela sam samo da kažem da bih morala da odem na sednicu Vlade, jer su na dnevnom redu amandmani koji se tiču upravo ovog zakona. Čini mi se da je dobro da budem tamo. Moja saradnica će biti ovde i imam informacija da će Vlada kratko trajati, tako da ću se vratiti.
Hvala. Samo da malo svodimo raspravu. Reč ima narodni poslanik Zoran Radovanović.
Zahvaljujem, kolegi Đuriću. Niste me razumeli, rekao sam da je moj zamenik, odnosno pomoćnik stručnjak. To je bio prvi parametar. Pošto ste malopre reklijednu vrlo kvalitetnu političku rečenicu, da ministarka i profesorka Slavica Đukić-Dejanović, zna da zastupa interesa SPS i ove vlade, smatram da više nema potrebe ulaziti u diskusiju, to će nastaviti ona kada se bude vratila. Hvala.
Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik Mirjana Dragaš. Izvolite.
Poštovani predsedavajuća, gospodo poslanici, ovu diskusiju koja je maločas trajala neko određeno vreme, doživljavam kao jednu zajedničku želju da se problemi koji postoje u Srbiji u oblasti zdravstva, rešavaju na najbolji mogući način. Svesni smo toga da njih ima mnogo, da se javljaju u različitim segmentima funkcionisanja ovog veoma osetljivog sistema, ali je istovremeno sigurno tačno da oni predstavljaju i sastavni deo svega onoga što se u državi Srbiji događa i što postoji. Zajednički zadatak ove vladei svih ministara je da svako pojedinačno u svojoj oblasti rada sredi stanje, u smislu, da ono bude odgovorno, organizovano, funkcionalno i da deluje i da radi u korist građana. Na taj način doživljavam i ovaj set zakona koji se iz oblasti zdravstva nalazi danas pred nama, jer one imaju za cilj da se zdravstvo pomogne, da se bolje organizuje, što je inače zahtev i mišljenje eksperata Svetske banke, da se uvede finansijska disciplina koja, kao što je konstatovano u određenom periodu, nije postojala u odgovarajućoj i potrebnoj meri. Kada o ovim stvarima govorimo, onda vidimo da u stanju u kojem Srbija ne može da odvoji veliki broj sredstava, a ministarka je nekoliko puta pomenula da je to svega 250 evra po glavi stanovnika, zakoni koji su pred nama predviđaju da se proširi deo zdravstvene zaštite, i to, na veoma osetljivi deo stanovništva. Da ponovimo, to se odnosi na samohrane roditelje sa decom do sedam godina, da se uvede obavezni skrining, da se posebno prate mogućnosti i opasnosti od razboljevanja, naročito od kancerogenih oboljenja i time razvije preventiva, što do sada nije bila u odgovarajućoj meri zastupljeno. Isto tako, da se obezbedi obavezna imunizacija stanovništva, dela stanovništva, za određene kategorije. Mislim da jedan ovakav pristup, koji ide u pravcu proširavanja zdravstvene zaštite, u uslovima kada nemamo dovoljno potrebnih sredstava kako bi to želeli, u stvari, pokazuje jednu doslednost u politici kojoj je do sada predstavljala u svim svojim aktivnostima i ministarka, koja je na čelu ovog ministarstva, a i doslednost Vlade da na osetljiva pitanja, u današnje vreme, odgovori na najbolji mogući način. Kada je reč o samom zdravstvenom sistemu, on treba da bude ovim merama uređen, da budu izvršene uštede i da se obezbedi efikasnost i kvalitet poslovanja. U jednom trenutku smo zaboravili da smo pre nekoliko, ili desetak i više godina, jedan sistem zamenili novim. Tada smo srušili određene vrednosti, čak ne kritički mnoge od njih, a u međuvremenu smo izgradili nove, sem da je postavljen jedan jedini sistem koji vredi, a to je novac. Ovim merama koje se danas predlažu i ovim zakonima iz oblasti zdravstva, namera je, kako to doživljavam, a verujem da će i građani imati prilike u to da se uvere, da se vrate u zdravstveni sistem vrednosti humanosti, rada i odgovornosti, u ovkiru onoga što država može da obezbedi. Kako to, kada se jedan sistem gleda u celini na način, da najbolje odgovori potrebama građana, je ministarka mogla da sagleda? Mogla je da sagleda na taj način što je morala da dovede, da postoji jedan određeni plan mreže zdravstvenih ustanova, koji će, prema broju stanovnika, prema njihovoj raspoređenosti, prema njihovim potrebama itd, prema potrebama zdravstvenih ustanova, na jedan jedinstven i planiran način da kaže – šta, gde, kada i koliko je potrebno, što onda ukazuje i na obavezu i odgovornost direktora koji se nalaze na čelu tih zdravstvenih ustanova, da moraju i da mogu da sagledavaju potrebe koje će se pojaviti u nekom narednom periodu, a ne u jednom trenutku da gase požar tražeći ad hok rešenja. Isto tako, to podrazumeva da postoji plan mreže i zdravstvenih ustanova, plan mreže kadrova koji su potrebni iz čega se može dalje, na dugoročnom planu, razmatrati kuda i na koji način može da se razvija naše zdravstvo. Ono što je takođe veoma važno za uputnu finansijsku efikasnost je što se ovim zakonima uvodi centralizacija u javne nabavke. Ona treba da izvede nekoliko glavnih ciljeva, a to je da se obezbedi celovitost, svrsishodnost, racionalnost i ušteda. Kada se ovako zdravstvo posmatra u celini, ono na nivou države mora da odgovori svim obavezama koje stanovništvo traži, da bi se zaštitilo njegovo zdravlje i obezbedilo njegovo normalno funkcionisanje. Međutim, istovremeno, u ovim zakonima postoji nešto što do sada nije postojalo, a to je odgovornost lokalnih samouprava – dakle, i pokrajinske, i gradske i opštinske. Neki su se pitali da li je to možda prerano, s obzirom na to da su lokalne samouprave relativno siromašne, da nemaju sredstava da ulažu u zdravstvo. Ovo postavlja jednu sasvim novu percepciju obaveza lokalnih samouprava, sa stanovišta da traže ta sredstva. Sigurno da ima opština, a kao primer ću navesti opštinu Vršac, koja je sopstvenim sredstvima obezbedila da zdravstveni sistem u toj opštini funkcioniše na nešto bolji način, nego da je bila oslovljena na republički budžet. Dakle, mogućnosti ima, obavezuju se lokalne zajednice da nađu načina da stanovništvo, ukoliko to žele, zaštite na odgovarajući način, na bolji i time pruže zdravstvenu zaštitu. Zašto ne bi na takav jedan pozitivan način razvijali jedno takvo mišljenje i razvijali jednu takvu vrstu odgovornosti? Uz jedno ovako sagledavanje stanja se ostvaruje još jedan značajan efekat, a to je da se stvaraju uslovi za poslovanje koje je usklađeno sa Zakonom o budžetu koji smo nedavno usvojili. Ono što je takođe vrlo važno reći jeste da, bez obzira na sve konstatacije koje su do sada bile na ovaj ili onaj način, a direktorka je bila izričita kada je reč o dugovima koji su napravljeni, da nisu napravljeni tako što je ih je neko zloupotrebio i odneo kući, nego za rešavanje nekih mera u okviru nekih sistema zdravstva, da je bitno konstatovati da se taj dug utvrđuje, čime će biti podstaknuti i pomognuti i proizvođači lekova, koji će na koncu za svoju robu dobiti određenu nadoknadu, pomažu se i rešavaju problemi veledrogerija, što se takođe mora istaći i podvući ovde, a takođe, rešavaju se problemi zdravstvenih ustanova, koji, inače, da se njihovi dugovi ne rešavaju na ovaj način, pitanje je kako bi bile u stanju te dugove da reše, da ih vrate i da li bi onda bili pred daleko većim i složenijim problemom, dovodeći te zdravstvene ustanove u nemogućnost u narednom periodu da efikasno i kvalitetno rade. Dakle, ročnost i vraćanje dugova obezbeđuju da li je funkcionisanje sistema na jedan normalan način. Na ovakav način sagledavanje čitavog sistema zdravstva, po meni, ukazuje da u svakom trenutku mora da se zna – ko, šta, koliko i kako radi. Na ovaj način kako je predloženo ovim zakonima, jasno se definiše da svaka državna institucija koja ima određene oblasti rada, zakonom predviđene, mora da radi svoj deo posla. Tuje reč i o Republičkom fondu za zdravstveno osiguranje, koje treba da obavlja farmako-ekonomske poslove, zatim, Institut za javno zdravlje "Batut", koja treba da se bavi analizom i planiranjem zdravstva i kadrova, ministarstvo svoj deo posla, odnosno nova predviđena uprava koja treba da centralizuje i nove nabavke. Ta centralizovana nova nabavka podrazumeva rad određenih stručnih tela. Posebno bih istakla nešto što je veoma značajno, a to je da postoje stručne komisije, koje do dolaska same centralne komisije, svaka u svojoj oblasti rada, odnosno svaka u svojoj grani zdravstvene zaštite mora da da taj predlog lekova koji su najkvalitetniji. Kada je o tome reč, neće da kaže samo o onim lekovima koji su najkvalitetniji sa stanovišta njegove cene, nego oni koji su najkvalitetniji da se na najbolji način zaštiti zdravlje stanovništva. Rekla bih da se i u ovom trenutku, kada se analiziraju ovi zakoni, može konstatovati da je oblast zdravstvene zaštite stanovništva od vitalnog značaja, jer se neposredno odnosi na život ljudi, da on ima mnogo problema, da je para sve manje i da smo kao narod sve stariji i sve bolesniji. Očekujem da u vrlo izbalansiranom pristupu ministarstvo u narednom periodu sagleda i sagledava stanje potreba, stanje bolesti i mogućnosti prevencije. To je predviđeno ovim zakonom. Ono što bih naročito istakla, što me naročito raduje, a to je da je predviđeno da se sistemima domova zdravlja i lekarima specijalistima opšte medicine vrati odgovarajuće mesto, ugled i značaj i time stanovništvo uputi u ovu vrstu zdravstvenih ustanova koja je najpristupačnija, a pri tome može da razvije nešto što se razvija i preventivnim sistematskim pregledom koji bi išli ka tome da se manje razboljevamo i da dolazimo u teže zdravstveno stanje. U svakom slučaju, moramo konstatovati da se naše društvo nalazi u uslovima velike socijalne potrebe, velikih ekonomskih problema, što onda izaziva i veće potrebe za zdravstvenom zaštitom stanovništva. Ovaj sistem zakona, kako ga ja tumačim, je pokušao da analizira stanje u ovom trenutku, da se vidi koliko para imamo, da se vidi koliko kadrova imamo, kao i njegovim mogućim planom uvede red i bolju organizaciju, sistematizaciju i uštedu. Ovog ću se puta nadovezati na jednu drugu oblast. Pre nekoliko dana smo ovde imali javno slušanje Strategije razvoja obrazovanja do 2020. godine, koja daje strategiju nezavisno od političkih stranaka, nego stručnu, naučnu i vrlo jasnu. Ovo povezujem, što je i Ministarstvo zdravlja dalo određene osnove za sistematsko sagledavanje razvoja zdravstva u narednom periodu. To smo sreli u oblasti obrazovanja. Očekujem da je neophodno da Ministarstvo privrede, dakle, pre svega ona ministarstva koja bazično daju ekonomske osnove za život stanovništva budu u obavezi da daju plan razvoja Srbije, a koji nisu oslonjeni samo na kredite iz inostranstva, nego su oslonjeni na sopstvene resurse države Srbije koje imamo, a imamo ih i u neiskorišćenom kapitalu, a posebno imamo neadekvatnu iskorišćenost ljudi koji su veliki kapacitet. U svakom slučaju, smatram da, čak i danisam socijalista, glasala bih za ovakav pristup i za ovakve zakone. Smatram da je ovim ministarka zdravlja pokazala i potvrdila politiku SPS, koja smatra da zaštita zdravlja stanovništva treba da bude jedno od najvažnijih segmenata u državi, u njenoj politici i u skladu sa time je i predložila ove zakone. h, glasala bih za ovakav pristup i za ovakve zakone. Smatram da je ovim ministarka zdravlja pokazala i potvrdila politiku SPS, koja smatra da zaštita zdravlja stanovništva treba da bude jedno od najvažnijih segmenata u državi, u njenoj politici i u skladu sa time je i predložila ove zakone. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Nebojša Zelenović. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, poštovana pomoćnice ministarke zdravlja, meni je jako žao, ali izgleda da nemam sreće, pošto na Odboru za zdravlje kada treba da kažem neke bitne stvari ministarki, ona ode. Sada, evo ponovo, kada treba da govorim o bitnim stvarima, ona nije tu. Dakle, jedna od koleginica je ovde, pre neki dan, mislim da je to bilo juče, rekla kako se nikada ne bi menjala sa ministarkom, kako je situacija jako loša i kako ona ne bi bila u njenoj koži. Iskren da budem, situacija u zdravstvu je jako loša, ali mislim da je to odlična stvar za ministarku zdravlja zato što ona šta god da uradi može stvari da popravi, pod uslovom da uradi nešto dobro. Imamo situaciju da naprednjaci mogu da kritikuju, a da zapravo za sve okrive DS. Opet verujemo i sigurni smo da su za situaciju u zdravstvu krivi bivši ministri iz URS, odnosno G17, dakle ministri koje je postavljao gospodin Dinkić. Tu je sada situacija za ministarku zdravlja čista. Ona može dosta stvari da uradi, ali to podrazumeva da se ispune neka obećanja koja su data. Dakle, data su sledeća obećanja, da će zdravstvo biti besplatno i da će se uraditi reforme. Mi zapravo imamo samo tri propisa u kojima zaista nema ništa od reformi. Pokušaću da objasnim kako to u životu izgleda. Dolazim iz Šapca i tamo imam kancelariju. Svaki dan dolaze ljudi koji ne mogu da se leče, koji ne mogu da overe zdravstvenu knjižicu. Tu ne bi bio neki veliki problem, kada govorim o poljoprivrednicima, oni ne mogu da overe knjižicu, nisu platili doprinose i da kažemo da je stvar uredu, ali ne mogu deca da se leče. To je veliki problem. Deca ne mogu da overe knjižice zato što je neko u Ministarstvu zdravlja odlučio, slušajući gospodina Dinkića, da Ministarstvo finansija ne može da prihvati tu obavezu da finansira lečenje. Da kažem da to ne može tako, to nije u skladu sa Ustavom. To morate da rešite podhitno. Ako dođe majka koja želi da leči svoje dete od pet godina, vi sada treba da joj objasnite da ona ne može da ga leči, iako je pre nekoliko dana baš ministarka zdravlja na televiziji rekla da sva deca mogu da se leče u Srbiji. To nije tačno. Ne možete govoriti stvari koje nisu tačne. Morate govoriti građanima istinu. Kako ćete da objasnite seljacima da moraju da plate 26 hiljada doprinosa, a da pri tome imaju 10 ari zemlje, imaju neku baštu, ima ih petoro, a moraju da plate tri doprinosa. Tri doprinosa puta 26 hiljada godišnje, ko će to da plati? Jeste li čuli da je bila suša? On mora da plati isti doprinos, kao i seljak koji ima 50 hektara. Gde je sada tu ravnopravnost? Gde je solidarnost? Gde su osnovni principi zdravstvenog osiguranja? Ovde govorimo o bitnim stvarima. Očekivao sam da ćete vi to rešiti, da ćemo imati ozbiljnu promenu sistema u zdravstvu, ozbiljnu promenu Zakona o zdravstvenom osiguranju. Mi to ovde nemamo. Imamo jednu dopunu. Evo, kako gledaju u Šapcu na ministarku zdravlja. Vi ste sada jedan dobar student, od vas se očekuje da dođete na ispit i da položite sa 10, da donesete neke reforme, da ispunite obećanja. Dakle, vi ste neko ko puno obećava. Za uzvrat, imamo par propisakoji nam baš ništa ne nude, odnosno nude nešto, ali ne ono što ste obećali. Bojim se da to neće biti ni šestica. Bojim se da neće biti ni prelazna ocena. Još jedna jako bitna stvar, a to su ovi problemi koje imamo. Svako od govornika je rekao i izneo barem 10 problema koje postoje u zdravstvu. Sada ministarka zdravlja, čije je vreme jako skupo, obilazi Srbiju, ulazi na zadnja vrata, konstatuje probleme. Mislim da ministarka zdravlja, uz svo dužno poštovanje, nema vremena da se time bavi. Ona ima dovoljno pomoćnika, dovoljno sekretara, dovoljno službenika koji mogu to da urade za nju. Ona mora hitno da donosi jako bitne mere u sistemu zdravstva, inače nam se ne piše dobro. Ne znam da li znaju kolege,bili smo na sednici Odbora svi zajedno, incidenca oboljevanja od tumora u Srbiji se bliži stopi mortaliteta. To znači da svako ko oboli od bilo koje vrste tumora će umreti. Govorim o jako ozbiljnim i alarmantnim stvarima. Za uzvrat, nemamo strategiju oko toga. Nemamo čak ni plan šta ćemo uraditi. Imamo mamografe koje moramo da vratimo. Zašto? Zato što nemamo dovoljan broj radiologa. Moje pitanje – šta će domu zdravlja u Bogatiću, to je jedno mesto kod Šapca, mamograf, ako nema radiologa? Ako već ide mamograf, onda njega prati radiolog. Valjda postoji neki plan oko toga. Umesto da se bavimo skrining programima, moramo da vratimo mamografe zato što nismo sposobni da ih uposlimo, a za to vreme ko odlučuje o specijalizacijama u Srbiji? Odlučuje Ministarstvo zdravlja. Dakle, vi dozvoljavate, odobravate specijalizacije. Da li neko od vas zna da postoji plan za specijalizaciju u Srbiji? Kada ćemo imati više anesteziologa? Kada ćemo imati više radiologa? Kada ćemo imati više hirurga i svih onih ključnih specijalizacija koje nam ne dostaju? Za to vreme mi imamo u tom istom domu zdravlja situaciju da se upute na specijalizaciju dva stomatologa za specijalnosti koje uopšte nisu potrebne tom domu zdravlja, nema ih u planu, nema ih u normativima. O čemu mi onda sada govorima i ko ima monopol na specijalizacije u Srbiji? Ko o tome odlučuje? Govorim o velikim parama koje se troše. Da ne pominjem kapitaciju. Razgovarajte sa lekarima, ja sam razgovarao sa mnogim lekarima na teritoriji sa koje dolazim, iz Loznice, iz Šapca, sa sindikatima, oni nisu zadovoljni kapitacionom formulom. Oni smatraju da kapitaciona formula mora da se promeni. Ni ja nisam zadovoljan. Znate zašto? Zato što ta kapitaciona formula demotiviše lekare da rade. Umesto da ih motiviše, imamo situaciju da će oni propisivati manje lekova pacijentima. Zašto? Zato što obračun lekova ulazi u obračun njihove zarade, pa će oni prirodno biti demotivisani da propisuju lekove, ili će uraditi sledeću stvar, koja će potpuno dovesti do kraha našeg sistema, slaće ljude da kupuju lekove za svoje pare. Šta će nam onda zdravstveno osiguranje? Hajde svakome da damo neke pare, pa nek se leči ko gde stigne. Ponovo se javlja taj problem, dakle ne postoji sistem. Vi nigde u ovim zakonima nama ne nudite sistem. Vi nudite rešenja kojima ćete ugasiti tri požara i otvorićete šest novih. Šta će biti kada centralizujete javne nabavke? Mislim da ni kolege naprednjaci ne podržavaju ove propise. Otvorićete upravu, uposlićete svoje ljude u upravu, povećaćete birokratski aparat, a onda ćemo za tri meseca imati situaciju da neće biti lekova po bolnicama. Zašto? Zato što je tamo neko loše planirao. Ovde svi znamo kako planiramo. Ko će biti kriv? Ponovo će građani da idu da kupuju lekove da se leče, pa će ponovo da radi šverc, pa lekovi iz Bosne, lekovi iz Rumunije, lekovi iz Mađarske, pa refundiraj lekovo i ponovo će to platiti građani. Dakle, moramo da počnemo da govorimo istinu. Mora da postoji odgovornost za izrečenu reč. Pre nekoliko dana je ovde ministar Dinkić rekao – mi rešavamo sve probleme u zdravstvu, preuzimamo dugove u zdravstvu. Kada to čuju građani, oni kažu – dobro je, najzad će biti bolje. Nije tako, zaista nije tako. Dakle, to je neistina. Mi ne preuzimamo dugove u zdravstvu. Građani će ponovo, po drugi put, platiti ono što su već jednom platili. Građani su platili preko doprinosa za zdravstveno osiguranje lečenje. Zašto bi sad plaćali dug? Mislim da je krajnje korektno da im kažemo čiji dug plaćaju. Oni će ovim predlogom zakona po drugi put platiti loše upravljanje bolnicama, ne domovima zdravlja, nego bolnicama. Bolnice su ustanove sekundarnog nivoa zdravstvene zaštite, čije direktore imenuje ministar zdravlja. Dakle, platiće loše kadriranje ministra Dinkića i njegovih ministara, Stankovića i pre njega ko je već bio. Moramo da budemo iskreni i da im to kažemo. Znate, svi ti direktori kada dođu na ta mesta misle – sad ćemo mi da pravimo neke skrining programe, pa ćemo da pravimo centre, pa kupi aparat ovaj, pa kupi magnetnu rezonancu, pa kupi skener, pa se malo zadužimo, pa kupimo malo više lekova itd. Onda, nema veze, sada će to sve narod ponovo da plati. Mislim da treba za svaki od ovih problema da damo ime i prezime. Mislim da to uopšte nije loše, da ljudi znaju za koga vraćaju dugove. Na kraju dolazim do jednog zaključka, mislim da je to jako bitno i da građani to moraju da znaju. Ministru obrazovanja, kako reče koleginica, je trebalo osam godina da napravi strategiju obrazovanja. Ako ministarki zdravlja bude trebalo osam godina da napravi strategiju zdravstva, bićemo u jako lošoj situaciji i mislim da nam se ne piše dobro. Zaista očekujem da posle svega vi uđete ozbiljno u rešavanje sistema. Dakle, treba nam nov zakon o zdravstvenom osiguranju i nov zakon o zdravstvenoj zaštiti, prava pacijenata i prava lekara. Onda neće ministarka zdravlja ličiti na tamo nekog ko obilazi zdravstvene ustanove sa punom torbom blagoslova, pa kako ko koji problem ima, ona ga blagosilja, pa kako koji problem – biće rešeno, razumemo sve. Mi nigde ne vidimo rešenje i zato mislim da ministarka za ovaj set zakona ne može dobiti prelaznu ocenu, iako smo svi očekivali više. Hvala.
Zahvaljujem. Po Poslovniku, reč ima gospođa Snežana Stojanović Plavšić.
Reklamiram član 107. – povreda dostojanstva Skupštine zbog iznošenja notornih neistina i navođenja javnosti Srbije na potpuno pogrešne zaključke. U prethodnoj diskusiji eksplicitno je poslanik rekao da je ministar Dinkić odgovoran za to što će oni dvostruko plaćati neke napravljene dugove. To je potpuna neistina. Ministar Dinkić zajedno sa ministarkom Đukić Dejanović je napravio program kako da se saniraju dugovi koji su zatečeni. To stalno spinovanje oko toga da su odgovorni ministri iz URS je potpuno netačno. Dame i gospodo, Ministarstvo zdravlja ne može da napravi dugove, dugove može da napravi samo Fond zdravstva koji raspolaže novcem. Drugo, građani neće plaćati nešto što su već platili, jer veliki deo građana, nažalost, nije platio, zato što doprinosi za zdravstveno osiguranje nisu plaćeni, što znači da je loše upravljano finansijama u prethodnom periodu. Kako? Pa ko je odgovoran za ubiranje poreskih prihoda? Poreska uprava Ministarstva finansija, koju je vodila DS. Nije bilo dovoljno prihoda za Fond zdravstva. Onda kada nešto i dođe do Fonda zdravstva, onda ste se dobro pobrinuli da to bude raspoređeno na način na koji je i bivalo raspoređeno i napravljeni su dugovi. Molim vas, postoje egzaktni podaci o tome da su dugovi 2010. godine u Fondu zdravstva bili nešto manji od pet milijardi dinara, a danas su 25 milijardi dinara. Ko je upravljao Fondom zdravstva za to vreme, molim vas, dame i gospodo? Ne bih sve ovo rekla da svakog dana ne potencirate da je za to odgovoran ministar. Odgovoran je onaj ko je vodio Fond zdravstva i tome postoje jasni zapisnici. Kako su raspoređivana sredstva u okviru Fonda zdravstva, o tome ću još govoriti kada na mene dođe red, ali mislim da je za sada ovo dovoljno. Hvala.
Hvala lepo. Za reč se javila gospođa Slavica Saveljić. Izvolite.
U ime poslaničke grupe hoću da se zahvalim kolegi što nas podseća ko su bili ministri zdravlja u prethodnom periodu, ali zaista za tim nema potrebe. Poslanici URS nemaju političku amneziju, mi vrlo dobro znamo za koje smo resore bili odgovorni i spremni smo da u skladu sa tim, naravno, snosimo odgovornost. Ono što je bilo dobro u radu naših ministara, u skladu sa vrednosnim sistemom koji u našoj zemlji važi, spremni smo da pohvalimo, a za ono što nije bilo dobro spremni smo argumentovane kritike da čujemo. Zato i jesmo ovde, da se stanje popravi, ali danas ne govorimo o dugovima koje su napravili ministri, danas pričamo o dugovima koje je napravio Fond i koje su napravile bolnice. Kao što smo čuli, ti dugovi su 26 milijardi dinara. Na čelu tih institucija bili su kadrovi DS. Dakle, sabrala sam budžeta 15 velikih gradova u Srbiji, Kragujevca, Jagodine, Čačka, Batočine, Lapova, Knića, Smederevske Palanke, Gornjeg Milanovca i tako redom, došla sam do manje cifre nego što je 26 milijardi dinara. O tome se danas ovde radi. Dakle, odgovornost apsolutno jeste onih koji su se nalazili u tom trenutku na čelu zdravstvenih institucija i Fonda, ne umanjujući, naravno, značaj da i ministri u svemu tome treba da podnesu svoj deo tereta.
Hvala. Za reč se javio Nebojša Zelenović. Izvolite.
Hvala. Jako mi je žao, vi ste iskusne koleginice i verujem da ste dugo vremena proveli u sistemu zdravlja na svojim poslovima, ali je tragično što vi ne razumete. Dakle, nije ništa lično, ali vi ne razumete ili nećete da pročitate. Ne vraćamo mi sad ovde dug Fonda, lepo piše u članu 4. – obaveze zdravstvenih ustanova, a ne Fonda. Fond nije zdravstvena ustanova. Građani će platiti 13 milijardi dinara zdravstvenih ustanova sekundarnog nivoa. To su opšte bolnice kojima rukovode u 95% slučajeva kadrovi iz URS. To mora da se zna. To je čista istina, čak vrlo lako proverljiva. Da se razumemo još jednu stvar, dakle, sad ne bi bilo lepo da građani misle kako je samo DS preko direktora rukovodila Fondom zadnju godinu, zadnje dve godine. Šta je bilo prethodni 10 godina? Ko je vodio Fond prethodnih 10 godina? Da li je Fond vodila gospođa koja je kupovala automobile preko "Delta auto" za 25 do 26 hiljada evra, automobili koštali 12 hiljada evra, na lizing, na pet godina, na kraju sa otkupom? To su da kažem neozbiljne stvari.Verujem da to sada nije ni tema, a zaista bih voleo da se vratimo na ovo i da time zaključimo. Dakle, da ne gubimo mi vreme šta je bilo, mislim da građani dobro znaju ko je vodio zdravstvo u prethodnom periodu i zašto je zdravstvo u situaciji u kojoj jeste. Hvala.
Snežana Stojanović Plavšić, pretpostavljam replika?
Da, naravno, replika. Neću se direktno obraćati nijednom poslaniku, ali videla sam da je koleginica sugerisala, ali pogrešno vam je sugerisala, moram da vam kažem. Dakle, ovde se radi o dugovima bolnica, a ko finansira bolnice, odakle se finansiraju bolnice? Naravno, iz Fonda zdravstva, to zna svaki građanin, ne mora da bude uopšte u zdravstvu. Dakle, kako se finansiraju bolnice? Normalno, iz Fonda zdravstva, a Fond se finansira tako što se ubiraju sredstva poreskih obveznika, preko poreskih uprava. Proverite, molim vas, građani Srbije to odlično znaju. Ne postoji ni jedan direktor filijale Republičkog fonda zdravstva nigde u Srbiji koji je iz bilo koje druge stranke nego iz DS. Dakle, ovde se radi o dugovima bolnica i o dugu Republičkog fonda koji su napravljeni u Republičkom fondu, zato što Republički fond nije plaćao bolnicama ono što su one trošile da bi obezbedile zdravstvenu zaštitu građanima u određenim gradovima. Molim vas da me niko ne proziva da ne znam o čemu govorim, jer ja uvek jako dobro znam o čemu govorim. Onda je kolega probao da se izvadi i da kaže – da, ali ko je prethodnih 10 godina upravljao Fondom. Vrlo jasno sam rekla koliki su bili dugovi 2010. godine, a koliki su dugovi danas. Znači, bili su pet milijardi, danas su 25 milijardi. Jeste, to je tačno, 13 milijardi bolnice i 13 milijardi duguje Fond, pa, molim vas. Ako ćemo da idemo u detalje, tada su rokovi za isplatu lekova bili 60 dana, danas su 210 dana. Samo za jednu godinu participacija, znači ono što pacijenti sami plaćaju povećano je za jednu milijardu. Godine 2005. ovih dugova o kojima pričamo, konkretno dugova bolnica, uopšte nije bilo, bilo je nula. Znači, dugovi bolnica su bili nula, ako već na njima insistirate, a dugovi Republičkog fonda prema apotekama su bili pet milijardi. Znači, molim vas da se informišete o čemu govorite kada govorite, jer nemojte da ulazimo u takvu vrstu polemika.
: Zahvaljujem se. Reč je tražio po Poslovniku gospodin Milana Kovačević.
Uvaženi predsedavajući, uvažene kolege poslanici, povređen je član 106. – govornik može samo da govori o tački dnevnog reda što je prethodni govornik i rekao o tome. Želeo bih samo da podsetim ovaj dom. Neosporno je da je narod 2000. godine hteo promene i to niko ne osporava. Ali, činjenica da niko narod nije pitao o transformaciji kapitala i privatizaciji. Privatizacija je urađena tako kako je urađena.
Moram da vas pitam kakve to veze ima sa ovom tačkom dnevnog reda?
Zato što je govornik i sam rekao u izlaganju da se uvoze lekovi iz BiH, Bugarske, itd. Činjenica je da se pokušava ovim zakonom da se uvede neki red i funkcionisanje u zdravstvu. Očigledno je da nije valjalo. To je i sam priznao u svom izlaganju i govoru. Činjenica je da nije ova vlast i aktuelna Vlada privatizovale "Zorku farm", "Galeniku" itd, određene firme koje su došle i dovedene do ovakve situacije kakva jeste, "Jugoremedija", itd. To su činjenice koje su neosporne. Drugo, kadrovska politika u domovima zdravlja vođena je tako kako je vođena. Sledeće, određivanje specijalizacije određenih ljudi i kadrova je usko vezana sa Ministarstvom prosvete. To je opet vodio u prethodnom periodu neko 12 godina. Niko nije iz ove odborničke grupe učestvovao u tome. To su osnovne činjenične stvari koje su danas nepobitne. To su sami i priznali što je i činjenica i najlepše bi bilo da se inkorporiraju određene primedbe, ako ne kroz zakon, kroz određene amandmane da se poboljša ovaj zakon. Ne treba, gledajući tendenciozno, ja se slažem da je činjenica karcinoma ovakva i u ovakvom broju koliko jeste, ali niko ne pita zašto. Mi smo imali bombardovanje 1999. godine, koje smo podržavali i tapšali, a danas ga se odričemo. Neke su umolili da se produži to bombardovanje još za koji dan. Hvala.
Zahvaljujem se. Reč je dobio Nebojša Zelenović.
Zaista se zahvaljujem i neću dugo. Da se mi vratimo na našu temu i da manemo bombardovanje. Dakle, o čemu se ovde radi? Moram ponovo da podsetim koleginicu iz URS, zaista se više neću javljati, dakle da ponovo podsetim, mi ovim zakonom o vraćanju duga, o preuzimanju duga, zapravo vraćamo ono što su direktori bolnica zadužili preko ugovora sa Fondom. To je ključno, dakle ne ono što je Fond platio, da li je ubirao doprinos, ili nije naplaćivao, kakve je postupke vodio. To su ljudi koji su zbog svoje megalomanije, zbog svoje pohlepe, zbog svoje, da kažem, menadžerske ambicije, zaduživali sopstvene ustanove koje vode, pa sad to moramo svi da platimo. To je suština. Hvala.
Zahvaljujem se. Reč ima Dušan Milisavljević, kao ovlašćenog predlagača, predstavnika grupe.
Samo istine radi, dug koji je napravljen od 13,5 milijardi su napravili direktori zdravstvenih ustanova, ne samo sekundarnog, nego i tercijarnog nivoa. Nemojte da zavaravamo narodne poslanike i građane Srbije ko je napravio dug. U ime DS, upravo već nedeljama tražim da se jasno kažu imena tih direktora koji su napravili taj dug. Reći ću vam da su u Nišu bivši direktori Kliničkog centra i domova zdravlja i nekih drugih zdravstvenih ustanova pred izbore naprimali kadrove, tj. nemedicinsko osoblje, kako bi glasali za određenu stranku samo kako bi prešla cenzus. Zato što znam šta pričam, tražim odgovornost za te ljude, jer su bahatim rukovođenjem zadužili građane Srbije. Znači, nije tačno da je gospodin Vuksanović, znači ne želimo nikoga da branimo bez pokrića, nije gospodin Vuksanović taj koji je pravio dugove, nije on rukovodio tim kliničkim centrima, nego su rukovodili kadrovi koji su postavljeni iz Ministarstva zdravlja. Još jednu aferu ponovo vratiti na površinu, aferu vakcina. Da li je samo gospođa Vukajlović zaslužila da sedi u tom zatvoru? Gospodine Vučiću, ispitajte i ovu aferu do kraja. Hvala.
Gospođo Plavšić, po kom osnovu se javljate?
Član 107. Poslovnika, pogrešno iznošenje istine, neistine. Može, to je povreda dostojanstva Skupštine, ne možete građane potpuno pogrešno informisati koristeći Skupštinu kao paravan. To je povreda dostojanstva Skupštine, po meni, ali vi odlučujete. Član 107. nije pravo na repliku već povreda dostojanstva Skupštine i imam pravo da obrazložim kako je povređen Poslovnik.
U redu, izvolite.
Dakle, povređen je Poslovnik, član 107. tako što se iznose neistine. Koje su to neistine, sada ću reći. Dakle, dugove su pravili direktori bolnica, svih bolnica, ali je plaćano, iz Fonda je plaćano samo onim direktorima koji su bili politički podobni. Na primer, Klinički centar Srbije, koji su vodili kadrovi iz stranke koja je bila omiljena, su dobijali npr. 300.000 dinara za operacije gojaznih ljudi. Zašto? Zato što se direktor Kliničkog centra bavi time, a npr. samo 200.000 dinara za infarkt miokarda. Da li smatrate da je to logično raspoređivanje sredstava? Tako kako su se tu raspoređivala sredstva, tako su se raspoređivala po celoj Srbiji. Svi oni direktori bolnica koji nisu bili podobni, nisu mogli iz Fonda da dobiju da plate troškove koje nisu oni stavljali u svoj džep, nego su lečili te ljude na terenu, nego su dobijali samo direktori i oni su ispali divni direktori onih bolnica koje nisu pravile dugove, zato što im je plaćeno za sve i svašta. Oni ljudi na terenu koji su bili direktori iz drugih stranaka, nisu mogli da dobiju ni za osnovne stvari, kako bi pokrili zdravstvenu zaštitu ljudi. Ministarka je jasno rekla, ovde niko nije stavio novac u džep. Sav taj novac potrošen je za zdravstvene potrebe ljudi širom Srbije i nemojte sada govoriti o tome, neki su bili zlatni, pa nisu imali dugove, nisu imali ni ugovorene radnike, naravno, kada im je odobravano da zapošljavaju koga su hteli.
Javila se, nadam se, po Poslovniku Nada Kolundžija.
Gospodine predsedavajući, razumem vašu želju da ovde svi kažu ono što misle, ali mislim da ste prekršili Poslovnik zbog toga što ste dali, dakle, pozivam se na član 103. i član 27. Član 103. definiše pod kojim uslovima se može poslanik javiti kada mu se daje reč po povredi Poslovnika. Dakle, ako neko želi pravo na repliku, a poziva se na Poslovnik, onda je to zloupotreba Poslovnika, što se upravo desilo nekoliko puta. Pravo na repliku može da ima ovlašćeni predstavnik ili šef poslaničke grupe. Ne može da koristi Poslovnik da bi zapravo replicirao prethodnom govorniku i mislim da ste tu prekršili Poslovnik. Ono što se ovde pokušava uraditi, potpuno bezuspešno, zato što svi građani Srbije znaju ko je bio odgovoran za zdravstveni sistem poslednjih osam godina, svi znaju ko je zapošljavao svoje kadrove u zdravstvenim institucijama, svi znaju da ako je sistem bio loš, jer bio je loš, jer danas niko ne spori koliko je loš zdravstveni sistem i kakve su se tragične posledice po zdravlje i život ljudi, a to je posledica tako lošeg sistema, onda niko ne može da kaže da ministar za to nije bio odgovoran. Ministar je za to tu da predloži sistemske mere koje će sistem učiniti boljim u interesu građana Srbije. Dale, danas kada se govori o tome da ovo što se predlaže nije dovoljno sistemsko rešenje koje će otkloniti posledice upravljanja Ministarstvom zdravlja od strane jedne stranke koja sada pokušava da skine sa sebe svaku moguću odgovornost za to, zato što taj sistem tada, ne da samo nije menjan, nego je sistemski pogoršavan, a danas mi ukazujemo samo na to da ovo što se danas nudi neće popraviti taj sistem koji je u prethodnih osam godina pod rukovodstvom jedne stranke na čelu Ministarstva zdravlja doveo do potpunog urušavanja sistema zdravstva i prava ljudi na zdravlje.
Samo da vam skrenem pažnju kao predsedavajući gospođo Kolundžija, da ste se vi pozvali na Poslovnik, a to je klasična replika što ste vi sada uradili. Prema tome, nemojte meni prebacivati da tolerišem ono što sam tolerisao i vama i svima drugima. Javila se gospođa Saveljić, po kom osnovu?
Ja sam upravo htela da reklamiram povredu Poslovnika, povređeno je dostojanstvo Skupštine time što ste dozvolili, član 107. da poslanica iz DS na isti način kao što je tumačila povredu Poslovnika poslanici iz URS-a, sada to i ona uradi. Javljam se u ime te poslaničke grupe za koju se navodi da smo imali ministra, da želimo da sa sebe skinemo odgovornost. Apsolutno sa sebe ne želimo da skinemo odgovornost, sve ono što su ministri zdravlja u Vladi Mirka Cvetkovića i podvlačim, Mirka Cvetkovića, radili, jeste njihova odgovornost, ali sigurno nije odgovornost ministra što je u zdravstvu preko 20.000 radnika zaposleno, za to su krivi kadrovi koji su rukovodili zdravstvenim institucijama. Nije istina da je 95% ljudi koji su rukovodili zdravstvenim institucijama bilo iz URS-a. Javna je tajna da niste mogli da dobijete radnu knjižicu, čak ni čistačica da budete ukoliko niste bili predstavnik one stranke o kojoj smo juče govorili u smislu jedne određene boje da ne bismo izazvali pravo na repliku.
Ja bih dao reč sledećem govorniku, to je gospođa Zlata Đerić. Samo malo gospođo Đerić, reč ima gospodin Milisavljević.
Lično mislim da je jedino engleska kraljica duže na vlasti nego što je URS na vlasti u Ministarstvu zdravlja i nemojte molim vas da vređate dostojanstvo i narodnih poslanika i građana Srbije, da kažete da je neko drugi kriv u sistemu zdravstva, nego vi. Engleska kraljica je jedino duže na vlasti nego što ste vi u Ministarstvu zdravlja, a mogu reći čak od 2000. godine ste u svim vladama i nemojte da prebacujete odgovornost na nekog drugog. Preuzmite odgovornost, a mi se zalažemo da svako preuzme odgovornost, čak i direktori iz DS, ako je neko napravio neki prekršaj, ali najveći procenat vaših direktora pokušavate sada da zaštitite, a ja pozivam ponovo gospodina Vučića da ne sprovodi selektivnu pravdu, nego da proveri i da jasno kaže imena tih ljudi koji su napravili dugove.
Gospođa Saveljić, kao ovlašćeni predstavnik.
Ponosni smo na to što smo dugo godina na vlasti. Smisao svake političke partije jeste da bude na vlasti. Ne znam da li se vi ponosite time što ste opozicija, a ukoliko se partija ne bori za vlast, onda je ona ili pevačko društvo ili udruženje građana. Mi ćemo se uvek, dok postojimo kao politička opcija zalagati da budemo na vlasti ili deo vlasti i to je ono što je suština naše borbe i u parlamentu i u svakom drugom mestu. Što se tiče odgovornosti, već nekoliko puta sam rekla, stojimo i delimo odgovornost sa ministrima za ono što su dobro uradili, kao što delimo odgovornost za ono što nije bilo dobro u zdravstvenom sistemu. Kada vas slušam, zaista imam utisak da vi uopšte ni učestvovali u vlasti, i mislim da ako je tako lakše da se odgovornost isključivo prenese na jednu političku partiju, mi smo spremni da je podnesemo. Za odgovornost, očigledno je potrebna petlja, a nisam sigurna koliko je baš imate. Vidim da ste imali samo premijera i jedno 15 ministara, ali šta je to spram uloge koju je URS imao u prethodnoj Vladi.
Reč ima gospođa Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, nadam se da smo završili ovu diskusiju o utvrđivanju odgovornosti i utvrđivanju odgovornosti za ono što se događalo ranije treba prepustiti organima koji su za to zaduženi. Nas javnost Srbije gleda i čeka da vidi šta ćemo reći po pitanju ovih zakona za koji je zainteresovan svaki građanin Srbije. Zdravlje nije samo odsustvo bolesti, već psihičko, fizičko i društveno blagostanje i kao takvo, zdravlje je tesno povezano sa ekonomskim razvojem i održivim razvojem i opstankom. Ono što o zdravlju možemo reći u ovom trenutku, u ovim zakonima koji su pred nama, zdravlje je naš opšti interes. Naravno, izmene i dopune koje su pred nama neće odjednom rešiti probleme koje imamo, a koji su nastali u budžetu. Nema besplatnog lečenja, nema besplatnog zdravstvenog sistema i to smo utvrdili. Zdravlje je veoma skupa investicija u svakoj državi ako želimo da ono bude kvalitetno. Naš cilj 2012. godine je svakako da imamo kvalitetan zdravstveni sistem i da zdravstveni sistem i usluge budu dostupne u najkvalitetnijem obliku svakom građaninu. Tako smo mi u NS shvatili ove izmene i dopune koje su se danas našle pred nama i u tom smislu smatramo da treba da ih podržimo u danu za glasanje. Zašto? Pre svega zato što je pokušaj da se prevaziđe u postojećim uslovima sa postojećim stanjem u budžetu, sa postojećim teškoćama u privredi, ona dubioza od 13 miliona evra koja je nastala u budžetu po pitanju već datih usluga ili dugovanja veledrogerijama. To je ono što jeste iskorišćeno i to je ono što su građani Srbije po ovom ili onom osnovu upotrebili. Naravno, plaćanja kasne, plaćanja zaostaju, fondovi su uglavnom manje-više osiromašeni i prazni, ali svakom građaninu Srbije treba pružiti u određenom momentu određenu i vrlo kvalitetnu zdravstvenu uslugu. Za to se zalažu svi i to je nešto što mi svi u političkom životu govorimo građanima da ćemo se zalagati za to. U tom smislu je nastala ona floskula o besplatnom zdravstvenom sistemu. Ne postoji besplatni zdravstveni sistem, kao što ne postoji ni besplatan školski sistem, pogotovu ne kvalitetan, a mi hoćemo kvalitetan, dakle, i jedno i drugo i oni su vrlo tesno povezani. Dakle, ono za šta ćemo se zalagati i zbog čega ćemo podržati u danu za glasanje ove zakone jeste to što mislimo da će se jedan značajan problem u zdravstvu na ovaj način rešiti. Neće se trajno i konačno rešiti, ovo je samo jedan korak da se bude bliže njegovom rešenju. Drugo, zato što smatramo da će neke ugrožene kategorije stanovništva imati priliku da dobiju kvalitetniju zdravstvenu uslugu, i to im treba omogućiti, to je solidarnost koja nas sve obavezuje i to je ono što kao društvo treba da negujemo. Naravno da će to platiti neki drugi budžetski obveznici, ali na svu sreću, mi treba da pokrenemo privredu da bi mogli svi jednako da budemo zdravi, jer zdravo društvo ima i zdravu privredu, zdravo društvo može da radi i zdravo društvo treba da teži, u stvari, da zdravstveni sistem ne bude maksimalno eksploatisan. Nažalost, prošli smo kroz težak period, prošli smo kroz jednu tešku društvenu traumu i frustraciju raspada države, ratova u okruženju. Dolazim iz grada gde je bila bolnica koja je imala status ratne bolnice i znam koliko je iscrpljena kadrovski kroz medicinska sredstva, kroz sve usluge koje su se tada pružale. Smatram da upravo ova tri zakona, odnosno izmene i dopune zakona koje su pred nama, treba podržati, jer ćemo jedan problem učiniti manjim i učiniti rešivim. Što se tiče odgovornosti, ko, šta, jeste učinio, to nije problem da se utvrdi. Puteve novca je najlakše pratiti i nadam se, kada pričamo o korupciji koja je zahvatila sve segmente društva i koju vrlo rado opet eksploatišemo kao reč, to nije na ministru zdravlja, time se bave neka druga ministarstva. Apsolutno pozdravljamo da se, kada je korupcija u pitanju, posebno u zdravstvu, sve ono što je vezano za takve radnje, prozove imenom i prezimenom, čak ni fondovima, čak ni nekim institucionalnim nazivima. Ime i prezime, ko je u tome učestvovao, ko je to činio, pa neka zato imenom i prezimenom odgovara zbog institucije koja mu je dala poverenje da može da je zloupotrebi. Hvala vam lepo.
Hvala lepo. Na spisku ima Branislava Blažića. Koliko vidim, on trenutno nije u sali. Sledeći je dr Milisavljević. Izvolite.
Poštovani potpredsedniče, predsedavajući, dame i gospodo, kolege i koleginice narodni poslanici, jučerašnja moja diskusija je izvedena samo sa dve stavke i ono što ja na samom startu želim da kažem, je da sam razočaran pogrešnom interpretacijom moje želje da ukažem na probleme koje imaju građani Srbije, a za te probleme sam zamoljen od ove dve porodice, od ova dva pacijenta. Apsolutno nije bila niti predstavka Skupštini Srbije, s obzirom da je bila želja tih ljudi da kroz svoj primer građani Srbije, Ministarstvo zdravlja, reše taj problem, kako se ne bi više dešavalo da u Srbiji neko čeka da bude operisan i da u tom čekanju tog termina izgubi svoj život. Želja je da se više nikada u Srbiji ne ponove liste za čekanje za operaciju, za patohistološku verifikaciju. Ponoviću, to je jedan veliki problem kada imate pacijente koji boluju od malignog procesa, kada uđu u sistem lečenja i kada moraju da čekaju blagonaklonost nekog lekara ili neke ustanove da mu izda rešenje, od koje on to dijagnoze boluje. Reći ću vam da psihološki efekat osobe koja čeka svoju dijagnozu, jedan, dva dana, dva meseca, pola godine, je jako loša za njegovu psihu, za njegovu porodicu i to ne može da ostane nezabeleženo, da ostane nesankcionisano od strane Ministarstva zdravlja. Upravo, apel ovih ljudi me je provocirao da javno progovorim u ime njih, u ime građana, da kažemo kakve probleme imaju građani sa sistemom zdravstva u kome se mi nalazimo. Mnogi su danas pričali u sali da je sistem zdravstva sjajan. Reći ću vam da je sistem zdravstva u Srbiji jako loš. Ne bi naš sistem zdravstva Srbije, EU i Evropska komisija postavila na zadnje mesto, čak ispod Albanije, čak ispod Makedonije i nekih drugih zemalja. Mene možete demantovati, ali ljude, stručnjake iz EU ne možete, zato što oni rade skrining analizu, analiziraju kako se radi u Srbiji. Kako je to moguće, da u Vojvodini, u Novom Sadu, koji je prelepi grad, veliki univerzitetski centar, pacijenti Vojvodine čekaju da dođu na red za zračnu terapiju? To je tema oko koje niko neće da priča. Kako je moguće, direktor kliničkog centra, dajem mu priliku i za repliku, javno je rekao malo preda je smenio direktora onkologije, zato što mu nije prijavio da je jedan jedini aparat od tri aparata za zračnu terapiju pokvaren. Šta je to onda? Činjenica da nijedan aparat za zračnu terapiju nije radio u Nišu, i liste za čekanje, ti ljudi se bore samo za život, dragi moj potpredsedniče, drage moje koleginice i kolege, narodni poslanici, i onda je tema, da li je onda neko imao ovlašćenje ili nije. Kažem vam, imao sam ovlašćenja da pričam u ime građana Srbije i pričaću u ime građana Srbije. Moramo da zajednički, da se ne nadmudrujemo, nego da zajednički nađemo načina da rešimo problem zdravstva. Problem zdravstva je veliki. Ko god zavarava sebe i kaže – ma, super je, moj ministar je najbolji, on će to rešiti, ja vam kažem da je potrebno mnogo vremena da se sistem zdravstva uredi. Ne može to ni gospođa Slavica Đukić-Dejanović, iako je žena koja ima puno energije, ima puno iskustva. Potrebne su godine, ali je potrebno da krenemo da radimo, da poboljšavamo taj sistem zdravstva. Svestan sam da je i naša država siromašna i da nema mogućnosti čarobnim štapićem da sada reši sve probleme u zdravstvu, ali moramo jasno da kažemo šta su prioriteti sistema zdravstva. Svakako da je borba za zdravlje dece, zdravlje žena, za zdravlje pacijenata koji boluju od malignih oboljenja. To je nešto što mora država da nađe načina da reši te probleme, kako bi išla dalje. Pohvaliću predsednika Skupštine, gospodina Stefanovića, koji je vrlo pristojno reagovao, za razliku od nekih drugih narodnih poslanika, reagovao kao pravi predsednik parlamenta u situaciji kada je jedan dobronameran predlog iznesen na Skupštini, a koji su drugi poslanici pokušavali da svojom, stvarno pravničkom sposobnošću, da okrenu na neku drugu temu. Time ću završiti, znači, podržavam i ono što je rekao, da se iz stenograma izvuku imena, pošto sam uradio autorizaciju tog teksta, tako su mi rekle stručne službe Narodne skupštine. Moja namera nije bila da povredim dostojanstvo bilo koga. Moja namera je bila da poslušam glas tih jadnih ljudi, koji boluju, koji ne mogu da dođu do lečenja, koji gube vid tako što čekaju nekoga da se smiluje da ih operiše, a on neće to uraditi, samo želi da ih pošalje u privatnu ordinaciju, samo želi da uzme novac. Dragi moji građani Srbije, morate da znate da je sistem zdravstva besplatan i nemojte da dozvolite da vam bilo ko od lekara traži novac, jer za to ova država odvaja ogromna sredstva i država Srbija daje besplatno zdravstvo svima. Svako ko se usudi da vam traži da krenete u privatnu ordinaciju, slobodno imate pravo da ga tužite, da ga prijavite za jednu korupciju koja je nehumana. Ja sam jučerašnjom mojom izjavom, a i sada, želeo da kažem da sam se malo i pravnički raspitivao. U Zakonu o zaštiti informacija od javnog značaja postoji pravni termin "pretežni društveni interes". Pod pretežnim društvenim interesom i državna tajna može biti otvorena u srpskom parlamentu. Iskoristio sam pravo kao narodni poslanik, da pretežni društveni interes i ovog puta ukaže da građani Srbije imaju problema u sistemu zdravstva i da to nije problem jedne osobe, nego je to problem velikog broja pacijenata koji boluju u Srbiji od mnogih bolesti, za koje ne mogu da dođu na lečenje, nego se šalju kod privatnog lekara. U Srbiji 20 godina ja nisam primetio javni konkurs za zapošljavanje lekara. Zalažem se da transparentnije uđemo u sve ovo. Mnoga mlada, pametna deca, mladi lekari nas napuštaju, sa dobrim prosekom. Država ulaže u njihovo školovanje, edukaciju, a nakon toga oni odu i leče građane Nemačke ili građane Amerike. Mi smo država koja je siromašna, ali koja ima sjajne, pametne, mlade studente medicine, mlade lekare i nije dobro da ne vodimo računa o njima, nije dobro da ih samo nemo posmatramo kako oni napuštaju državu i kako oni odlaze u neke druge zemlje. Potrebno je da se racionalizuje upisna politika na medicinske fakultete. Nije normalno da svake godine medicinski fakulteti upisuju više studenata, a da na birou u Nišu imate 500 nezaposlenih, a da na birou u Beogradu imate 2.000 nezaposlenih. Jedini javni konkurs, za koga ja znam da je sproveden, to je u gradu Beogradu i to je, nerviraće vas sigurno, to je sprovedeno od gradonačelnika Beograda, Dragana Đilasa, prošle godine, gde je 60 lekara prijavljenih na javnom konkursu, dobilo svoj posao. Tako da, taj primer treba da sledite. Znam da vam se ne sviđa Demokratska stranka. Ne sviđa vam se njen predsednik, ali dobre stvari koje se rade u Beogradu, treba da preslikate u Ministarstvo zdravlja i tako treba u narednom periodu da primate lekare, a ne da ih primate tako koji je direktor iz koje stranke, da li iz SPS ili G 17. Primate samo lekare koji su iz tih stranaka. Nije bitan prosek, važno je da imate partijsku knjižicu i važno je da ste dobri sa nekim šefom stranke u nekom gradu i onda imate lekare koji su samo stranački prebojeni, a koji nisu dobri stručnjaci. Imate lekare sa 10.0 prosekom koji napuštaju Srbiju i idu i leče neke druge građane ili idu u neke male sredine što je dobro za te male sredine, tipa Babušnice ili Crne Trave, ali je mnogo bolje da budu u Beogradu, da budu u Novom Sadu ili Nišu. Prosek 10.0 vam jasno ukazuje da deca treba da ostanu u referentnim centrima, univerzitetskim i da nastave svoju karijeru. Tema mamografi nije samo tema mamografa. Tema je ne domaćinskog poslovanja Ministarstva zdravlja. Nije normalno da vam Japanska Vlada da donaciju koja je jako skupa i da ne vodite računa o tome da nemate dovoljno edukovanog kadra. Pretpostavljam da je i tu kriv gospodin Vuksanović i DS, a ne Ministarstvo zdravlja koje nije umelo da napravi šemu zdravstvenih ustanova i zdravstvenog kadra koji će trebati da se edukuje, nego smo dovedeni u situaciju da skupa donacija bude dovedena pod znakom pitanja. Imam prilike da sarađujem sa Japanskom Vladom s obzirom da je donirala jedan skup aparat jednoj klinici u Nišu u kojoj radim i mogu vam reći da na tri meseca ljudi iz ambasade dolaze da proveravaju koliko pregleda je urađeno sa tim aparatom, kako se radi sa tim aparatom i koje su primedbe lekara za rad sa tim aparatom? Sa poštovanjem prema japanskom narodi i Japanskoj Vladi, ovo javno pričam zato što sam bio zbunjen kada sam čuo da donacija ovih mamografa se može desiti da se vrati u Japan. Iskreno se nadam da do toga neće doći, da će ministarka zdravlja u razgovoru sa ambasadorom Japana, naći rešenje da oni ostanu u Srbiji. Preko su potrebni u skrining programu ranog otkrivanja raka dojke, koji je nažalost još uvek prisutan kod nas u Srbiji. Ono na šta bih se opet osvrnuo, pretpostavljam da je i to greška DS, to su neiskorišćeni krediti Evropske banke za obnovu i razvoj kliničkih centara u Srbiji. Svedoci smo da više od sedam, osam godina imamo odobrene kredite i da imamo odobrena sredstva više od 20 miliona evra samo za niški Klinički centar. U kompletnom zbiru ova četiri klinička centra, ta suma novca iznosi znatno više i niko opet nije odgovoran zbog toga. Niko nije odgovoran zato što je neko bio nesposoban da koristi ta sredstva koja su izuzetno dobra, kamata je izuzetno dobra, a naše bolnice su stare. Niko nije kriv što nije promenio nekog ko je nesposoban da uradi te projekte. Niko o tome nije hteo da priča. Kažem vam da je to isto tema za koju pretpostavljam da će moje kolege sa desne strane, dojučerašnji koalicioni partneri reći – da, nismo mi krivi, krivi ste vi. Prihvatam odgovornost za ono što je neko uradio u ime DS. Svakako da će biti sankcionisan, od naših organa i od organa reda, ako je nešto krivično uradio. Nemojte da sprovodite selektivnu pravdu i da pokušavate da pravite amneziju naroda da niko nije kriv u sektoru zdravstva, a dobro znamo i ponovo ponavljam da je jedino engleska kraljica bila duže na vlasti nego što je G 17 u sektoru zdravstva. Što se tiče rada farmaceutskih kuća, niko nije pričao o tome. To je isto jedna tema koja je bolna. Niko ne priča o toj korupciji, niko ne priča o komunikaciji farmaceutskih kuća sa lekarom. Zalažem se da se uvede red i u ovom odnosu. Nije normalno da lekar u ordinaciji nosi hemijsku olovku farmaceutske kuće, nije normalno da lekar ima bilo kakav prospekt farmaceutske kuće u ordinaciji, nije normalno da neki lekari ne izlaze iz aviona letujući, zimujući, provodeći se na nekim kongresima o trošku neke farmaceutske kuće. Pitam kakvi su to manekeni farmaceutskih kuća, a da 90% lekara nije imalo komunikaciju sa tim farmaceutskim kućama? Tvrdim da to mora biti transparentnije, da mora biti jasnije urađeno kroz zakon, da lekar nema pravo da pravi bilo kakav dogovor ili ugovor sa farmaceutskom kućom. To treba da se da direktoru Kliničkog centra ili direktoru doma zdravlja, da on odredi sa njegovog odeljenja ko će ići na neki kongres i da to bude finansirano od strane neke farmaceutske kuće. Ovako, kada u četiri oka neko završava posao može doći do kršenja zakona. Ono što ću isto dati kao predlog Ministarstvu zdravlja jeste da kroz neke nove izmene uredi određenu proviziju koju svaka farmaceutska kuća daje direktorima, daje nekim predstavnicima ministarstva kroz kupovinu nekog aparata ili nabavke nekih lekova, da to ne plaćaju više budžetski poreznici. Naši građani su siromašni da bi plaćali neke dažbine koje idu posle toga na crno. Smatram da je Grčka najbolji primer. Jeste u krizi, ali je ona rešila ovaj problem i imajući informacije kako su oni rešili taj problem, na to ukazujem i sada. Smanjili su tih 10% koje je svaka kuća predviđala da dâ bilo kom učesniku na tenderu. Da se za tih 10% smanji cena, ili nekog skenera ili nekog farmaceutskog leka i da taj novac ide u edukaciju mladih ljudi. Tako da moramo mnogo domaćinskije da vodimo i republičku Vladu i da vodimo sektor zdravstva. Ne domaćinskim ponašanjem u proteklom periodu u Ministarstvu zdravlja smo došli u situaciju da pretvaramo velika dugovanja u javni dug i došli smo do situacije da zbog ne domaćinskog ponašanja dovedemo sektor zdravstva pod znakom pitanja da opstane. Sama mera koja je predviđena ovim zakonom, da se centralizuju javne nabavke i tenderi, lično podržavam i mislim da je i gospođa Slavica Đukić Dejanović bila zapanjena kako se neki direktori ophode prema tom državnom novcu, kako troše taj novac poreskih obveznika. Reći ću vam ponovo da je nelogično da se u Skupštini priča kako je Fond napravio neki dug. Znači, želim to da bude jasno. Ne želim nikoga da branim, ako je iole nešto loše uradio. Hoću da kažem da znam primere gde su direktori bolnica pravili veštačke dugove, tj. kupovali su aparate koji nisu bili u planu nabavke za tu godinu, nisu bili u planu nabavke neki skupoceni aparati. Dugovi su napravljeni isto tako što su zapošljavani nemedicinski radnici. U Niškom medicinskom centru imate tri hiljade i nešto zaposlenih, od toga bukvalno imate više od pola nemedicinskog kadra. Koji sistem to može da održi? Koji sistem može da održi da vi imate 1.500 nemedicinskog kadra. Šta će nama 1.500 nekvalifikovane radne snage? Nama trebaju lekari, nama trebaju medicinske sestre. Svakako da nam trebaju i higijeničari, ali ne u tom broju. Na svakoj klinici, na svakom spratu mi imamo po tri, četiri higijeničarke. To je, mislim, nedomaćinsko poslovanje tih firmi. Upravo ti direktori su napravili taj jedan dug koji je sada aktuelan i koji postoji. Istini za volju da kažem da je gospodin Vuksanović kada je došao na funkciju preuzeo dug koji je bio 18 milijardi dinara. Ovo se beleži i ovo se može proveriti, 18 milijardi dinara je zatekao dug. Nakon podnošenja njegove ostavke pre dva dana, on je ostavio dug u fondu od 14,5 do 15 milijardi. Molim poslanike da ne razgovaramo ovako.
Molim vas da ne ometate govornika.
Samo želim da vam kažem radi istine da je gospodin Vuskanović radio profesionalno, da je reč u jednom dobrom profesoru, jednom stručnjaku i da je svačiji rad proverljiv i da nije problem da svakoga preispitate šta je on to radio u proteklih godinu, dve, tri, pet. Na kraju ću završiti jednim apelom ministarki zdravlja, povodom jednog i drugog zakona. Dragi moji, Zakon o zdravstvenoj zaštiti je jako star. Pokušavali su brojni ministri da ga nekim sitnim krečenjem ulepšaju, ali nema šanse, zakon je star, zakon je konzervativan, zakon ne podrazumeva aktuelno stanje u Srbiji. Zakon ne predviđa aktuelne probleme sa kojima se susreću građani Srbije. Lično vas i u moje ime i u ime DS pozivam da se napravi jedan novi zakon koji bi bio sveobuhvatniji, koji ne bi samo na komadiće udarao neke flastere na postojeći zakon, a onda posle kraćeg vremena bi to počelo ponovo da curi i ponovo da boli. Građani Srbije imaju veliki problem i mi imamo obavezu da se ne nadmudrujemo. Zdravstvo nije politika. Juče sam pričao, pa i sada. Nisam želeo, možda sam u nekim diskusijama kolege iz G17 spomenuo, pa su oni imali pravo na repliku. Kada diskutujete o zdravstvu, tu nema velike politike. Tu ne treba biti politike. Pored nacionalnih interesa, mislim da je interes zdravlja nacionalni interes, da tu moramo svi zajedno da damo doprinos i usvajanju dobrih zakona i borbi da zdravstvo postane stvarno funkcionalno, da postane dostojanstveno, da kada građanin dođe u situaciju da se leči, da to bude omogućeno na jedan dostojanstven način. Završiću jednom rečenicom, da u Srbiji sada nije problem da se razbolite, problem je da se lečite.
Zahvaljujem se. Iskoristiću svoje prerogative, pošto je 14,00 časova. Prijavljeni su dr Zoran Radovanović, Snežana Stojanović Plavšić, Jelena Travar Miljević i Ana Novković, a da ne govorimo o profesoru Poskurici koji čeka otprilike pola sata da dobije reč. Napravićemo pauzu. Poštovani narodni poslanici, saglasno čl. 27. i 87. Poslovnika Narodne skupštine, određujem redovnu pauzu u trajanju od jednog sata. Sa radom nastavljamo u 15,00 časova.
Poštovani narodni poslanici nastavljamo sa radom. Prvo ćemo krenuti po Poslovniku. Reč ima Jelena Travar Miljević. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, poštovane kolege i koleginice, reklamiram član 107. Poslovnika, koji kaže – govornik na sednici Narodne skupštine je dužan da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine, da nije dozvoljeno neposredno obraćanje, korišćenje uvredljivih izraza kao ni iznošenje činjenica i ocena koje se odnose na privatni život drugih lica. Smatram da je povređen Poslovnik, zato što se kolega iz druge partije neposredno obraćao koleginicama iz naše stranke i kategorisao ih, odnosno estetski ih kategorisao. Ako se zaista zalažemo za rodnu ravnopravnost, a ne sprovodimo neke mere samo deklarativno i ako zaista ovde poštujemo jedni druge, podsetila bih da ni jedna od nas ovde ne sedi zato što ne zna nešto da uradi, već zato što smo sve birane kao i sve druge kolege, na osnovu svojih sposobnosti. Na osnovu svega iznetog, predlažem da se postupi u skladu sa članom 109, da se izrekne opomena, ako se iznose ocene i činjenice koje se odnose na privatni život drugih lica i ako se neposredno obraća drugim narodnim poslanicima, to piše u članu 109. Isto tako, očekujem, a složiće se sve moje koleginice, da na ovo treba da reaguje i Uprava za rodnu ravnopravnost, jer nije u redu da se u jednom neposrednom obraćanju daju kvalifikacije koleginicama na taj način. Zahvaljujem se.
Hvala vam, gospođo. Uvažavam vašu informaciju, odnosno predstavku u vezi povrede Poslovnika. Koliko znam, prethodni predsedavajući je upozorio na to. (Jelena Travar Miljević, s mesta: Nije.) Ja ne mogu da tvrdim i zato apelujem na sve poslanike da, u svojim izlaganjima, poštuju druge i da i da se u svojim izlaganjima sa dužnim poštovanjem obraćaju, pre svega, Skupštini i da ne upotrebljavaju uvredljive reči. Što se tiče izricanja kazne, to je ipak stvar predsedavajućeg. U ovoj situaciji nisam u mogućnosti i ne bih želeo da dotle idem i molim vas da mi to uvažite. Vi imate prava da zahtevate da se o povredi Poslovnika Skupština izjasni u danu za glasanje, pa vas molim, da u tom smislu iznesete vaš stav. Da li tražite da se izjasnimo u danu za glasanje? (Da.) Onda će se Skupština u danu za glasanje izjasniti o povredi Poslovnika. Reč ima Snežana Stojanović Plavšić, po povredi Poslovnika. Izvolite.
Zahvaljujem se, poštovani predsedavajući. Reklamiram član 27. Poslovnika, znate sadržaj, da ne ponavljam i ne oduzimam vreme. Osvrnuću se na drugi deo izlaganja kolege, koji se odnosi na nemili slučaj koji se juče dogodio, kada je kolega imenom i prezimenom definisao, odnosno otkrio ime i prezime jednog pacijenta, zajedno sa njegovom dijagnozom, njegovim patohistološkim nalazom i drugim detaljima koji su vezani za odnos poverljivosti između pacijenta i lekara. Juče sam reagovala i smatrala sam taj slučaj završenim. Danas ne bih ponovo reagovala, da kolega nije i juče, nakon te naše intervencije, rekao da se ponosi time što uradio. I tada sam prećutala, a danas je on ponovo u svom izlaganju, umesto da se izvini Narodnoj skupštini i svima koje je to povredilo, on je pokušavao da tumači Zakon o zaštiti podataka o ličnosti i da kaže da se procenjuje pretežni društveni interes. Dozvolio je sebi da on bude taj koji će procenjivati pretežni društveni interes. Ovo je jedno jako složeno pitanje. Znam slučajeve širom Evrope, kada su poverenici za zaštitu podataka o ličnosti debatovali o tome da li se uopšte može izneti, recimo, ime HIV zaraženog pacijenta, čak i ukoliko to nosi opasnost da će zaraziti ne znam koliko osoba. Ovde apsolutno nije takav slučaj. Na kraju krajeva, nismo mi ti koji to treba da tumačimo, već Poverenik za zaštitu podataka o ličnosti. Mislim i zahtevam da kolega da se izvini, prvo profesorima Univerziteta koji na mnogo bolji i na drugačiji način obrazuju buduće kadrove lekara, jer od toga zavisi zdravstveni sistem i to je osnova zdravstvenog sistema, da se izvini lekarima, jer većina lekara u Srbiji dobro zna da ovo nikada ne sme da uradi i da se izvini Narodnoj skupštini i svima nama zbog toga što kao poslanik svesno krši zakon i ponavlja u više navrata da dozvoljava sebi da krši zakon, što sve nas diskredituje. Hvala.
Radi informacije, molim vas, bio sam lično prisutan kada je predsednik Narodne skupštine Nebojša Stefanović, radi vaše informisanosti, razgovarao sa narodnim poslanikom, pre svega, u toku njegove jučerašnje diskusije i njega je upozorio. Danas je to isto tako i učinio. Mislim da je u tom smislu postignut sporazum da se to ubuduće ne čini. Vi možete, isto tako, da tražite u danu za glasanje da se izjasnimo.
Da, predsedavajući, to je bilo sinoć i takođe sam bila prisutna, ali ovo se desilo danas i kolega koji je predsedavao Skupštinom nije izrekao opomenu i reagovala sam u odnosu na to. Da, zahtevam da se Skupština izjasni o ovome.
Hvala. Po povredi Poslovnika, gospodin Saša Milenić. Izvolite.
Reklamiram član 103. a u vezi sa članom 109. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije. Mislim da niste shvatili u potpunosti reklamaciju gospođe Jelene Travan Miljević. Ona je tražila izricanje mere opomene narodnom poslaniku koji je u toku pretresa, u toku političke konfrontacije argumenata koristio seksističke argumente. Jer, nije izražavanje o lepoti žene predmet estetskog divljenja, niti je to tema rasprave, već je to pokušaj da se sa konfrontacijom argumenata odnos konfrontiranih prevede na odnos rodno nejednako superiornih polova. Ne možete, dozvolićete kao neko ko se etikom malo i bavi, pa razume da se značenje izričaja na nivou deskripcije ne razumeju uvek etički dovoljno, kada neko nekome kaže da je lep, zgodan i da privlači njegovu pažnju. To ne znači samim tim kompliment. Recimo, zamislite situaciju u kojoj se izjavljuje saučešće, kada potegnete takav kompliment, da li to izaziva prijatne emocije. Jednako je neprimereno takav argument potegnuti u trenutku ozbiljne, odgovorne konfrontacije političkih stavova. U kontekstu to znači – ti si žensko i naravno da je moja reč ovde dominanta i važnija. Izvinjavam se što sam malo odužio. Upravo kao muškarac sam osetio potrebu da razumemo tu vrstu komunikacije i činjenicu da je u interesu proklamovanih vrednosti rodna ravnopravnost, u parlamentu nije mesto.
Ipak vam moram reći da sam Jelenu dobro razumeo šta je ona tražila. Vi morate razumeti da nisam predsedavao kada se to desilo i sada kao predsedavajući ne mogu naknadno, ne bi bilo primereno, da naknadno izričem meru. Molim vas da me u tom smislu razumete. Reč ima Dušan Milisavljević, po Poslovniku.
Poštovani predsedavajući, javljam se povodom člana 104. Poslovnika Skupštine Srbije – ako se narodni poslanik u svom izlaganju na sednici Narodne skupštine uvredljivo izrazi o narodnom poslaniku koji je član iste poslaničke grupe, navodeći njegovo ime, prezime ili funkciju. Mislim da je gospođa Plavšić spomenula mene u jednom negativnom kontekstu, da nisam završio fakultet i gde pozivam buduće profesore da bolje vaspitavaju svoje kadrove. Reći ću vam vrlo odgovorno, pred svima, da sam svoju doktorsku disertaciju uradio u Cirihu, u jednom od najstarijih univerziteta, da sam doktorat uradio i u Srbiji. Molim vas, zbog poštovanja doktorske profesije, da ne mešamo politiku u onaj stručni deo koji je svaki od nas u jednom periodu u životu uradio i kojisa dostojanstvom ima iza sebe. Tog perioda se ne stidim. Iskoristiću priliku da vam kažem da mi apsolutno nije bila namera da bilo koga kvalifikujem na ovaj ili onaj način, s obzirom da je koleginica, to se vidi u stenogramu, sa mesta meni dobacivala.
To smo već čuli u prethodnom izlaganju. (Dušan Milisavljević, s mesta: Važi, hvala.) Što se tiče povrede Poslovnika, sva tri poslanika koja su se javila nisu se javila po istom članu. Prema tome, nisam mogao da ih sprečim da ne reklamiraju povredu Poslovnika. Mislim da je to bilo u skladu sa Poslovnikom.
Kažem vam da ste ga vi povredili, s obzirom da niste opomenuli poslanicu da je komentarisala stručni rad u Skupštini Srbije pojedinog poslanika tj. mene.
Da li insistirate da se o tome glasa? (Dušan Milisavljević, s mesta: Ne.) Reč ima narodni poslanik Slavica Saveljić. Izvolite.
Po drugi put danas reklamiram povredu Poslovnika, član 96. Neću ponovo citirati, na to sam ukazala u prepodnevnim satima predsedniku. Gospodin Dušan Milisavljević nalazi se na 14 mestu liste govornika zato što se nije opredelio da glasa za zakon, ni protiv zakona, a dobio je pravo prvenstva i govorio je peti. Dakle, ovde gospodin Poskurica čeka dva sata da dobije reč, a neki poslanici, očigledno, iz opozicije imaju veću privilegiju. Molim da se ubuduće vodi računa o tome kada koja poslanička grupa govori. Znamo kada se po Poslovniku i na koji način reč dobija, te vas zaista molim da o tome povedemo računa.
Pridržavaću se ovog spiska, ali pretpostavljam… (Zoran Radovanović, s mesta: Replika.) Samo momenat da odgovorim, pa ću vam dati reč. Po Poslovniku, naizmenično govore predstavnici pozicije i opozicije. Ovde je u jednom delu, ako vidite, bili su svi govornici iz pozicije. Pretpostavljam da je to bio razlog, ali slažem se sa vama. To je uradio prethodni predsedavajući. Nije moje da se sada pravdam, ali je to sada činjenično stanje. Snežana, po Poslovniku? (Snežana Stojanović Plavšić: Replika.) Moram da ispoštujem redosled, dobićete repliku. Reč ima narodni poslanik Zoran Radovanović. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovane koleginice i kolege, kolega Dušan Milisavljević je pomenuo pre pauze Klinički centar i mene. Moram da izvršim sitnu korekciju. Znači, niko od mog imenovanja pre nekoliko meseci nije u Kliničkom centru od lekara zaposlen. Naravno, da sam uputio zahtev Ministarstvu zdravlja. Naravno da čekam kadrovski plan. Naravno da će biti konkursa i da će na tom konkursu biti zaposleni najbolji, bez ikakvih stranačkih privilegija. Naravno da ću konsultovati, već sam obavio konsultacije sa dekanom Medicinskog fakulteta u Nišu i dogovorićemo se oko toga da u tom konkursu budu najbolji studenti tekuće godine ili dva ili tri studenta, da probamo da studentima damo šansu u tom delu. Još jedna mala korekcija, nije smenjen tehnički direktor zbog toga što nije prijavio kvar na aparatu. Već sam se dogovorio sa ljudima, serviserima da se to popravi i da više ne bude zastoja u terapiji pacijenata, a vezano za onkološke pacijente. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Snežana Stojanović Plavšić. Izvolite.
Zahvaljujem. Pomenuta sam direktno i potpuno sam pogrešno protumačena. Ni jednog trenutka, niti sam rekla, niti sam implicirala da kolega ima bilo kakvih problema u sopstvenom obrazovanju ili u njegovoj stručnosti. O tome nisam polemisala. Hvala mu što mi je dao priliku da u naredna dva minuta objasnim šta sam mislila kada sam rekla da treba da se izvini određenim kategorijama. Dakle, profesorima Medicinskog fakulteta zato što je naneo štetu dostojanstvu profesorima, imajući u vidu da je kolega i sam profesor Medicinskog fakulteta. Očekujem da profesori Medicinskog fakulteta znaju da ne smeju poverljive podatke o pacijentima da iznose i da oni o tome uče naše mlade lekare koji će sutra nositi zdravstveni sistem. To je osnova znanja lekara. Zbog toga smatram da je kolega narušio dostojanstvo profesije profesora Medicinskog fakulteta i zbog toga sam očekivala da onnjima duguje izvinjenje, kao i građanima Srbije. Dalje, rekla sam da duguje izvinjenje lekarskoj profesiji, jer je lekarska profesija u Srbiji sastavljena od većine sjajnih lekara koji takođe znaju da treba da poštuju i poštuju poverljivost informacija koje im daju pacijenti. Verujem da je njihovo stručno i profesionalno dostojanstvo ovim narušeno, jer sada pacijenti u Srbiji mogu da pomisle – neću, kako da idem kod lekara, ako će oni sutra pred celom javnošću govoriti o mojim intimnim stvarima. Zbog toga sam smatrala da treba da se izvini lekarskoj profesiji, jer je grubo narušio lekarski kodeks, i Narodnoj skupštini, svima nama, jer je kao poslanik pokazao građanima Srbije da je izvan zakona, da dozvoljava sebi da tumači zakone na pogrešan način i da kaže da se ponosi što je prekršio zakon. Dakle, to su bile moje teze i ni jednog trenutka, da ponovim, nisam dovela u pitanje njegov stručni integritet ili njegovo obrazovanje, koje poštujem.
Reč ima narodni poslanik Dušan Milisavljević, replika. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, koleginice i kolege narodni poslanici, u slučaju koji traje već praktično 24 sata jedina mogućnost mog izvinjenja bi bila pacijentima koji su me ovlastili da pričam u njihovo ime. Da me nisu ovlastili, bio bih u obavezi da se izvinim njima, jer nije uvređena Narodna skupština, niti je uvređen bilo ko. Bio sam zamoljen od strane tih ljudi koji dve godine nisu mogli da dođu na red da se operišu od katarakte i dve godine postepeno slepe. Bio sam zamoljen da kroz njihov primer ukažem na probleme zdravstva i da se ti problemi više nikada ne dese u Srbiji. To je bila želja tih ljudi da kroz njihov primer se progovori, da se više ne ćuti na probleme koje imaju obični građani u Srbiji. Nikakva zla namera nije bila. Taman posla da je neko želeo da krši bilo koji član zakona. Moja želja je bila da prenesem njihovo nezadovoljstvo, jer su dve godine lutali, dve godine su ih 11 puta vraćali sa oftamološke klinike u Nišu sa različitim objašnjenjem i čovek je došao do gubitka vida. To je čovek od 71 godine. Čovek je juče gledao sa svojom suprugom moje izlaganje i ponosan je na moje izlaganje. Smatram da nisam prekršio zakon tako što sam ukazao na probleme koje muče građane Srbije. Rekao sam da nisam ponosan da sam prekršio neki zakon, nego sam ponosan što sam smelo ukazao na probleme koje imaju građani Srbije. Ništa više. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Ana Novković, replika. Izvolite.
Još sam pre pauze tražila povredu Poslovnika, član 108. meni je jako žao što predsedavajući, koji je tada predsedavao, nije sada tu, uz svo uvažavanje sadašnjeg predsedavajućeg. Zaista molim da se nađe rešenje za ono što se dogodilo pre pauze. Žene u Srbiji teškom mukom ulaze u politiku. Zaista smo sa velikom borbom izborile da nas ovde u parlamentu ima 30%. To treba da bude ponos čitave Srbije. To ne znači da ovde neko može poslanice da omalovažava, diskriminiše i narušava njihovo dostojanstvo. Juče je isti poslanik napravio opasan presedan iznoseći lične podatke i ličnu muku pacijenata. Mislim da ovo zaista mora da se sankcioniše. Ovo se, predsedavajućim, ne odnosi na vas lično, ali moramo da nađemo rešenje za ovakvu situaciju i da poslanice u Skupštini Srbije više niko nema pravo da diskriminiše, omalovažava i narušava njihovo dostojanstvo. Hvala.
Zahvaljujem. Mislim da ova vaša, pre svega lepšeg pola, intervencija će biti velika pouka za budući rad ove skupštine i da se poslanici dostojanstveno odnose prema svima, a posebno prema lepšem polu. Reč ima narodni poslanik Jelena Travar Miljević, povreda Poslovnika. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, opet reklamiram član 107. i uz dužno poštovanje svega mislim da ste ga ovaj put stvarno povredili, jer mislim da nije korektno da nas nazivate lepšim polom. Mi smo ovde vaše koleginice, mukotrpno smo radile i smatram da smo podjednako sposobne, kao i naše kolege. S toga vas molim da iz ovog doma stvarno pošaljemo jednu poruku jednakih mogućnosti, jer ovakvim izražavanjem i ovakvim vođenjem sednice ne šaljemo takvu poruku. Strašno mi je žao što smo sebi dozvolili da u Narodnoj skupštini na ovaj način razgovaramo, kao krovnom institucijom za donošenje svih zakona, a iznad svega Ustavom koji nam garantuje jednaka prava i jednake mogućnosti. Zahvaljujem.
Ako vas je to stvarno povredilo, izvinjavam vam se od sveg srca i neću više to koristiti. Reč ima narodna poslanica Ana Novković.
Samo sam htela odgovor na svoje pitanje – da li može, s obzirom da vi tad niste bili predsedavajući, da se ipak iznađe mogućnost da kolega poslanik bude opomenut? Jako mi je žao što nema poslanica, prvenstveno, iz njegove stranke, koje su zaista veliki borci za rodnu ravnopravnost i ženska prava, da nam pomognu da ovde istrajemo i da poslanik koji je ovako grubo grešio bude i kažnjen. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica.
Zahvaljujem. Dame i gospodo, ovlašćeni predstavnici Vlade, pred nama je zakon i možda bi najbolje bilo da krenem od nekog vremena pre 24 sata, kada smo zaista govorili o zakonu. Hteo bih da istaknem da je vrlo korektna konstatacija ministarke da je reč o delikatnom zakonu, o zakonu koji označava izmene zakona koji su već na snazi duže vremena i koji su nas takvi kakvi jesu, zajedno sa onim što nas očigledno već nekoliko sati okupira ovde, sa drugačijim ili nejednakim viđenjem obaveza koje svaki učesnik u realizaciji zdravstvenih usluga ima u toku pređašnjeg mandata, dovelo do ovakvih rasprava. Zato i mislim da ova vlast, ova kompilacija vlasti, da ovi ljudi koji su sada odgovorni za sprovođenje zdravstvene politike treba da učine sve da se u nekom budućem vremenu, sa bilo koje pozicije, vlast ili opozicija ili sve to ostalo opet u istom paketu, ovakva prozivanja i ovakve stvari više ne ponavljaju. Hoću da kažem da je to moguće samo onda ako se prilikom donošenja zakona dovoljno o svemu na vreme dogovorimo u institucijama koje prethode i javnoj raspravi, ali i našim raspravama na odborima i u parlamentu. Govoreći u svom ekspozeu premijer je rekao da program Vlade predstavlja objedinjene namere, objedinjene programe stranaka koje su dobile poverenje građana, a govoreći konkretno o zdravstvu, rekao je da je krajnji domet i krajnji cilj zdravstvene politike besplatno zdravstvo, nešto što nama verovatno sada deluje kao iluzija, kao apstrakcija, ali nešto što svi, bar većina nas u nekim godinama znamo da je postojalo, da je bilo nešto čemu niko nikada neće više zameriti i što je pitanje, uprkos tome što je on stavio u svoj ekspoze, da li ćemo ikada, ako stvari ostanu ovakve, doživeti. Gde smo sada u rasponu u kome jesmo? Od namere da, što su kratkoročne mere, smanjimo participaciju učešća građana u obavezama, a da pri tome izdvajamo 250 evra po glavi stanovnika za zdravstvene potrebe, a sa druge strane da dočekamo da kad tad dođemo do tog teorijskog cilja, koji bi zaista bio nešto što je najbolje i što se najpre može poželeti. Kod donošenja ovih zakona, za koje smo rekli da nisu samo kozmetički, da imaju delikatne poruke u sebi, verovatno se pošlo sa nekoliko aspekata. Zakonopredlagač je uočio da je potrebno sigurno dovesti do izvesnih promena koje će smanjiti dug, za koji znamo da je samo sa jednog aspekta preko 13 milijardi. Znamo da su direktori, bilo iz ove ili iz one partije, sigurno ne iz partije ispred koje ja sada govorim, radili po uverenju i najboljoj volji, u interesu onih koje su predstavljali u zdravstvenim ustanovama, da građanima pruže dobru uslugu. Kako je to omaklo, kako se dogodilo da oni trebuju ono što ne treba da trebuju, da Fond to ne prizna? Da li je Fond blagovremeno plaćao ili Fondu novac nije stizao, to je sve nešto što treba u hodu da bude razjašnjeno, da se ispita individualna odgovornost, a da mi sada vidimo kako ćemo iz ove neprilike da izađemo. Da li su rešenja koja su zakonom sada predviđena upravo optimalna ili trenutku prilagođena, da možemo smatrati da su korak napred, pre donošenja krovnog zakona o javnim nabavkama i ono što će pokušati, ili je bar namera Vlade, ili većine Vlade, verujem da svi ministri misle tako, da moramo u nekom stepenu posle globalne decentralizacije svega i svačega krenuti u izvesni stepen centralizacije, da bismo ovo malo novca što imamo i sačuvali? Zato ću u revijalnom nekom delu, uprkos pozitivnoj oceni celog zakonskog predloga, izneti i one stavove koje mislimo da možemo u narednom periodu menjati, da neke zakonske projekte, ili čekajući nov zakon, ili ulazeći postepeno u segmente izmena oba zakona, oba krovna na neki način, oba bitna, poboljšamo, poboljšamo i poziciju lekara, koji su loše plaćeni, a koji su i sami za neke pojave i anomalije u društvu odgovorni. To ne treba često da svodimo na zanemarljive procente. Nažalost, čujemo da se i na odborima dešavaju razno-razne vrlo ozbiljne pojave, ali odbori su deo u kojima mi ostajemo u našoj priči, u našem razgovoru, to ništa nije što mi na odboru dokazujemo i ništa nije čime treba javnost zbunjivati, nego o čemu treba otvoreno govoriti i čemu treba stati na kraj. Sa druge strane, treba da pomognemo građanima da dođu brže do usluge, efikasnije i jeftinije, da ih za uslugu niko ne ucenjuje, da razrešimo položaj privatno zdravstva. To su tri okosnice koje jednostavno treba posmatrati paralelno, u sklopu, jer neprekidno jedna drugu prožimaju. Zakonska rešenja o izmenama koja smo dali daju, na primer, šira ovlašćenja lokalnoj samoupravi. Ne bih bio ono što jesam, ni poslanička grupa koju predstavljam, kada ne bismo rekli da je to upravo ono čemu smo težili i da je to upravo ideal organizacije zdravstvenog sistema u Srbiji. Kada je zakon takav kakav je donošen, mi smo govorili da to spuštanje po vertikali nadležnosti lokalnoj samoupravi nosi određene rizike. U vremenu relativnog prihodovanja u budžete, jer se transferna sredstva za ove prilike ne spuštaju iz Republike lokalnim samoupravama, rekli smo da će biti veliki problem. Budžeti lokalnih samouprava, iz jedne takve i ja dolazim, bili su progresivno svake godine sve veći i veći, uprkos činjenici da su i dalje nedovoljni i uprkos činjenici da je Ministarstvo zdravlja u onom vremenu dalo ogromnu količinu, šest miliona evra ili koliko, za obnovu objekata i za nabavljanje sredstava, nešto iz donacija, nešto direktno iz budžetskih para, da bi se zdravstvene ustanove na lokalu prilagodile za ovaj stepen decentralizacije koji se nudi. Sada, prividno gledano, dajemo im još veća ovlašćenja. Da li mi to stavljamo kamen oko vrata, govoreći im – možete imati više lekara, više opreme, ali će lokalna samouprava morati da da plate, moraće da da doprinose, da obezbedi osiguranje, opremu itd. za viši nivo usluga? Ako pogledamo i ustavnu i zakonsku preambulu, u normama uvodnih zakona vidimo da je taj nivo zdravstvene zaštite primarni, taj koji treba da bude ujednačen za celu teritoriju Republike Srbije. Dakle, dobar je pokušaj, dobra je ideja, ali da li će imati lokalna samouprava sredstava da to sprovede do kraja? Da li će se neke odborničke grupe u lokalnim skupštinama zapitati – zašto ne bismo imali još jednu ambulantu, još jednog terenskog lekara, još jednu kućnu negu i pomoć i ono što zaista lokalnim samoupravama nedostaje? Država se pere od toga, neće to budžetski da finansira ili, uslovno to stoji u zakonu, prihvatiće to na sebe onda kada se stvore uslovi. To je vrlo maglovita ocena, ali dokazuje kontinuitet vršenja vlasti u tom pravdu u kome decentralizacija ide dalje. No, bojimo se da to ne ostane za mnoge samouprave neostvareni cilj, a onda gubimo onu postulatnu jednakost dostupnosti primarne zdravstvene zaštite. Naravno, držaću se samo zakona i pokušaću da u jednom revijalnom pregledu pređem sva predložena rešenja, da vidimo šta otprilike možda može na drugi način amandmanski da se menja itd. Nakon ovoga, hteo bih da dodam samo i za pitanje službe hitne pomoći, koja je takođe obuhvaćena promenama, gde zaista investicija lokalne samouprave mora biti dovoljno velika. Da li treba mnogo hrabrosti da sebi priznamo da je možda konačni efekat kad je još to uvek sve skockano, sve sređeno, sve dotegnuto pređašnjim intervencijama ministarstva, kada počnu da prokišnjavaju veliki domovi zdravlja, davno socijalistički napravljeni, sa ravnim krovovima, kada saniteti postanu prestari, kada se pojavi potreba da se do bolesnika dođe brže, jer svetski standardi od nas to zahtevaju, da li će lokalna samouprava imati para za sanitete, za distribuciju službe hitne pomoći, a nadležnost joj je data? Ona najočitije svoju nadležnost crpi u tome što postavlja svoje direktore, svoje zamenike, a od apotekarskih ustanova, bogami, i nešto što bi moglo da se sponzorišu i političke delatnosti. Tako da ako se na to svede smisao decentralizacije, onda zaista nije svrsishodan i mislim da ministarstvo, zapravo u nekim idejama i nekim rešenjima treba da uvaži ti činjenicu. Dakle, to je jedan kritičan osvrt na ovo, sama ideja po sebi je dobra kada bi mogla do kraja da se sprovede. Što se tiče uprave za centralizovanje nabavke u zakonskom predlogu ona se vezuje za ministarstvo. Pitanje po svemu onome kroz šta je bivše ministarstvo prošlo, pa, jedan interergum koji je vodio jedan ministar, koji je opet na drugoj državnoj funkciji, od koga smo očekivali da nejasnoće koje smo imali u vremenu pre njegovog dolaska raščisti upravo u vreme pojavljivanja najozbiljnijih upita u zdravstvenom sistemu Srbije, hajde da ih samo prikažemo kroz problem vakcija, ali nije to samo bio taj problem. Očekivali smo odgovore te vrste, čak i sada ima mnogo savetnika u ministarstvu raznih vrsta, po raznim osnovama primljenih, poznajem jednog savetnika i onda kada je odlučeno da savetnik zato što je došao do nekakvih informacija, do nekakvih saznanja i to u javnom obraćanju saopštio na državnoj televiziji, rekao da treba preduzeti određene mere i akcije, prouzrokovao je koliko sam ja saznao euforiju među zaposlenim u ministarstvu. Neko će krenuti da nešto ispituje, da nešto čačka. Onda je on pušten niz vodu, gospodin je otišao iz struke, nastala je euforija kod manjeg broja ljudi, kojima to čačkanje, to ispitivanje nečega po ministarstvu nije u najvećoj meri odgovaralo. Dakle, da li ministarstvu, zašto je to zavisna rečenica, odgovara da preuzme na sebe teret javnih nabavki, pod onim što je još uvek hipoteka iz vremena koje nismo do kraja dovoljno raščistili, šta se tada dešavalo ili ne. Mi smo više za predlog da se to doturi Fondu. Mi nismo specijalno fascinirani idejom da potrebe zdravstvenih ustanova budu artikulisane, prikazane kroz programe koje će objedinjavati stručno, prilagođavati, materijalno, tehnički prilagođavati zavodi za javnost zdravlja. Ako otvorite sajt Zavoda, Batuta koji je centralna krovna institucija moći će te uglavnom da pročitate da je to jedna ekspertska institucija koja radi mnogo toga, ali nigde nikada nije radila probleme javnih nabavki. Ona može praviti mrežu, ona može raditi i intervenciju i oko kadra, može praviti kadrovski plan. Ali, o tome koliko je potrebno saniteta, rendgena, skenera, dijalizatora, koliko kojih vrsta antibiotika, to ta institucija nije radila. Do sada su zdravstvene ustanove slale svoje zahteve, fondu bilo lokalnom, bilo direktno centralnom Republičkom fondu. Dakle, koliko god da želimo da na određeni način disciplinujemo i Batut i nateramo ga da radi, jer na njegovom sajtu još uvek stoji da je direktor filijale, Zavoda za zaštitu zdravlja u Kragujevcu, gospodin koji je sa tog mesta otišao pre godinu ili dve. Dakle, toliki stepen neaužurnosti i povera novoga posla ima pravo da kod onih koji sve to ne veruju, da otvore upit, da li se to sprema radno mesto za nekoga drugog ko će tu doći, pa da mu se da ingerencija da će se na to mesto uraditi tako ozbiljne stvari, kao što je proračun potreba javnih nabavki, roba i usluga. U opisu delatnosti instituta postoji zdravstvena analiza, planiranje, praćenje zdravlja, izveštavanje o zdravlju, prikupljanjem podataka o zdravlju, korišćenju zdravstvene zaštite, baza podataka o resursima, dakle, ime toliko ustanova, lekara itd, promocija lekara, kontrola zaraznih bolesti i neke uslužne delatnosti koje oni danas rade sa ili bez participacije. Dakle, to je nešto oko čega se da diskutovati, što će možda doneti u krovnom zakonu neku od promena u tom redosledu prijavljivanja potreba zdravstvenih ustanova, do onoga ko će ih konačno platiti, zašta još uvek mislimo mi kao politička stranka, kao participijent u Vladi, na koga će se nužno obijati ovakve diskusije ili upiti građana zato što eto sticajem okolnosti je najviše poverenja dobila i najodgovornija je za funkcionisanja Vlade. Ovakvi razgovori mogu da postoje u Vladi, u ministarstvu, jer za takve potrebe mi imamo svoje ljude koji se tamo nalaze u formi zamenika ministra ili u formi državnog sekretara i to je jedna politička odluka zadužene osobe da sprovede politiku stranke koja ga je delegirala na to mesto. Dakle, ne može se ići sa feudalizacijom, ne može se ići sa uskim krugom ljudi koji će donositi iste odluke, a odgovornost se onda heterogeno deliti na sve ili čak proporcionalno, srazmerno učešću u vlasti, u političkom životu, da to padne na jednu stranku. Zato mi, koliko god da to drugima tako deluje, da je to nekakav manifest ne sloge, da je to demonstracija nekakvog drugog viđenja stvari, govorimo javno i otvoreno ono o čemu treba da povedemo računa, prosto upozoravajući jedni druge da ne dođemo u stanje da nam se dešava, ovo što nam se nekoliko zadnjih sati u parlamentu dešava. Imali smo, naravno razmišljanja o tome, kada se postavljaju direktori ove uprave da li to treba da bude direktor ili dva direktora, to su već pikanterije, to su nijanse, to može uvek da se reši jer je ostao neodređen član, ne znamo koliko ih ima. Kada je reč o kadrovskim planovima, te kadrovske planove uglavnom će raditi prema potrebama zdravstvenih ustanova koje će dostavljati Institutu za javno zdravlje, oduvek su to i radili. No, pitanje je sada koliko su to objektivno radili instituti i prikazivali zdravstvene potrebe, ako mi znamo, a pričao sam i ja, a pričala je i cela naša poslanička grupa, sada znatno veća, i u onom ranijem mandatnom periodu, govoreći o tome da je malo pojedinih specijalističkih struka. Uvek sam govorio, svako će znati unapred šta želim da kažem, da je specijalizacija najjeftinija stvar koja u zdravstvu može da se dogodi. Lekar koji ode dobije vrlo malu apanažu matične ustanove, a onaj kod koga ode da uči dobija veliku korist od toga, kad se vrati imate gotovog specijalistu. Zato smo u mnogo čemu deficitarni, zato imamo anahrone mehanizme plaćanja pojedinih usluga. Ljudi koji rade određene zdravstvene usluge sa Fondom su izlobirali više cene svojih usluga, tako da i tu po načinu plaćanja pojedinih struka koje su u deficitu, mi to moramo da rešavamo. Čuli smo i sami, to zna javnost i ministarka je rekla, imamo problem sa upotrebom rendgena, nemamo dovoljno kvalifikovanih ljudi koje bi upotrebili, dobili smo donatorska sredstva, nemamo stručnjake, ne može te dodatno da ih obavežete da rade jer su izloženi zračenju, ljudi moraju da otpoštuju i te postulate. Ono što smo mislili da amandmanski treba izmeniti kada je reč o kadrovskom planu, pobrojanjem onih koji ulaze u spisak kada direktori iščitavaju svoje potrebe i kada to predlažu, verovatno u formi kakvu će ministarstvo propisati gde imaju u vidu da postoje iz člana 79. Zakona o radu i osobe koje su poput nas, poslanika, ministara i drugih lica u statusu mirovanja radnog odnosa. Dobio sam neka uveravanja da to nikada neće biti problem, da je krovni zakon Zakon o radu, ali nikada ne znate šta vas to može sačekati. Neki ljudi, poput mene, morali su da uzmu radnu knjižicu, da dođu na stalni rad u Skupštinu, jer prvo odgovorno sami nisu stigli da na svom radnom mestu korektno rade svoj posao, da posao zbog toga ne trpi. Mislim da je pošteno i skloniti se, nego nekome biti na spisku, a ne radiš ni ambulantu, ni vizitu, ni konsultaciju, ni dežurstvo. S druge strane, postoji direktor, koji ako sve to ne radiš, može danas, sutra da ti kaže – ti mi nisi potreban, dva puta godišnje radimo plan potreba, tebe više nećemo stavljati na fond za platu itd. Predlažem da tu amandmansku intervenciju uradimo, jer ako je problem da se nekakva nova stavka, kolona, red u planu, koji mora biti papirološki prikazan, i nekom ekscilu ili nečemu, doda još jedna kolona, ubaci stavka tih ljudi iz toga člana. Ne mislim samo na one koji na taj način čuvaju mesto na koje će se vratiti, jer otvara šansu da neko drugi bude primljen, a garantuje povratak na radno mesto i, ono što je najvažnije, garantuje slobodu govora poslaniku, koji je u ime građana došao da tu može slobodno da govori, bez straha da se sutra neće vratiti na radno mesto. Naravno da nisu svi direktori u Srbiji takvi, da treba zazirati od toga, ali ako uzmete da ste morali nekad zbog takvog razloga da uzmete radnu knjižicu i pređete na stalni rad u Skupštinu, onda to govori da nikad ne znate na kakvu osobu možete naići. Džaba dobijeni sporovi, ali je to stres i za poslanika i za osobu koja je na toj funkciji, kao i za njegovu porodicu, nepotrebni troškovi za sudske procese itd. Dakle, to je nešto za šta smo mislili da možda amandmanski treba intervenisati. Zato smo, razmatrajući ovaj zakon, oko toga imali i čak na Odboru diskusiju da je direktorka Komore je to prihvatila. Ne znam da li je napisala amandman, nisam ga našao, možda i prihvata da sama uradi amandman s tim u vezi. Moguće je da to deluje nijansirano. To je uski problem ljudi. Mali je broj nas lekara koji se ovde nalazimo ili u nekim drugim institucijama, koji kao izabrana i postavljena lica predstavljaju nekakav interes države da na tom mesto budu ili neposredno interes građana, što je situacija sa poslanicima. Oni zaista moraju biti zaštićeni. Mi imamo pravo da među nama ovde imamo različite nesporazume, ali generalnu sigurnost za svoju poziciju zato što iznosimo stavove, koje iznosimo nekada i sa aspekta opozicije, nisu svakom prijatni. Za svoje mišljenje moramo biti do kraja zaštićeni. Što se tiče ovog drugog zakona, ja vam neću puno oduzimati vremena, mislim na Zakon o zdravstvenom osiguranju. Kada je reč o formiranju centralne komisije za lekove, mislim da je to dobro. Ta komisija treba konačno i mislim da su napravljene nekakve republičke stručne komisije koje treba da odrade svoj posao i kada je reč o nabavkama, pomenuo sam, nisam siguran da sam dobio adekvatnu informaciju ili je moguće da mi nisu dobro ljudi preneli koje sam pitao i nešto kopajući po sajtu, da nema komisije za nefrologiju i dijalizu, ali valjda će biti sastavljena, jer je prosto nemoguće bez takve komisije Ministarstvo da funkcioniše, posebno u trendu, ne samo lekova, nego medicinskog materijala i opreme, zato što će se ta komisija konačno pitati. Mi imamo Institut za javno zdravlje, ali on na sreću je uvezan mišljenjem republičke stručne komisije. Te republičke stručne komisije, kakve god da jesu po sastavu, ja detalje ne znam za svaku komisiju, to je ipak pravo ministra da formira, neke nadležnosti ministra ne možemo da menjamo, možemo da imamo sugestiju, ali ako za mišljenje nismo pitani kada su pravljena, ne možemo ni uzimati ingerenciju ministra. Ne može ministar ni da se ponaša po percepciji svakoga od nas učesnika, u ovom, da tako kažem uslovno političkom stručnom delu života. Ministar odgovara za ljude koje postavlja, a prema tome i oni koji su tu postavljeni i izabrani, sigurno su svesni odgovornosti, koji u ovom reformskom pokušaju imaju, ne samo po pitanju liste lekova, nego i po pitanju nabavke, opreme i materijalno-tehničkih sredstava,jer neki delovi skupocenih oprema nisu zakonom priznati kao lekovi, nego kao medicinska sredstva, tako da ako uzmete u izbor dijalizator, dijalizing membrana, mašina za dijalizu, to su milionske vrednosti. Tu zaista moraju sedeti odgovorni i kompetentni ljudi koji će biti svesni da se jedan isti kolač zdravstva deli za sve, da ne mogu jedni dobiti sve, a drugi malo, da se napravi balans. Interresorna saradnja među komisijama mislim da će biti neophodna, onako kako ja imam predstavu sa onim što sam mogao da vidim ranije na sajtovima o komisijama koje postoje, da nije potrebno duplirati komisije i u Fondu i u Ministarstvu, to je više nego jasno. Konačno, ovim zakonom se u neku ruku razvlastio i Fond i naterao da funkcioniše kao neki bankarski sistem po jasnim uzusima. Nije ni zadatak Fonda da traži samo najjeftiniju robu, jer smo i na odboru postigli saglasnost, nije najjeftiniji lek, makar bio u grupi lekova i iste generike, najbolji lek za pacijenta. Tu je težina stručnim komisijama, tu treba da budu časni i odgovorni ljudi, i ako to uspemo da uradimo, a za to je potrebno da zaista sarađuju, pa i ljudi iz opozicije, da otvorimo nekada i tu priču ko to sedi i odlučuje o sudbini obolelih osoba i šta im stavlja kao mogućnost da do leka dođu, doduše, na različitim listama, sa različitim stepenom participacije, da konačno lekovi koji jesu dostupni zdravstvenim ustanovama, imaju i svoje prednosti da ne budu u domu zdravlja samo penicilin i garamicin i ništa više od toga, da se ima pravo da se uzme neki lek i šire sa liste, a ne da se bolesniku na određen način zavlači ruka u džep, da dođe do boljeg i efikasnijeg leka. Nismo, naravno, ako politički gledamo, različitost u viđenju sa koalicionim partnerima i onih čiji se sada program zdravlja u neku ruku provodi, specijalno oduševljeni zato što to čujemo od lekara iz primarne zdravstvene zaštite sistemom kapitacije i ne može biti niko oduševljen, ako se zna da do 120 dinara možete propisati lek dva puta mesečno, ako morate posebnom manipulacijom i veštinom glavnih sestara sebi prikazati neku uslugu kao uslugu koja se pozitivno boduje, a da veštom manipulacijom izbegnete negativno bodovanje, kao da na skrining ne treba da dođe osoba mlađa od 45 godina. Mora da dođe i to ne možete da upišete pod tom šifrom da se prizna i donese dva boda. Vrlo komplikovan sistem, a neko je sigurno nekada uzeo pare za projekat da nam uvede nešto da bi izbegli uranilovku. Gde su stara dobra vremena gde smo valjda birali dobre direktore, pa je mogao direktor ili stručni kolegijum da proceni koliko koji lekar radi, kako radi, da uzme deskriptivne parametre i numeričke, ako treba iz Fonda koji tačnu evidenciju koliko je ko pregledao, da to ne usložnjavamo. Ljudi idu po tri puta na kurseve u razneinstitucije, uključujući i neke nevladine da bi naučili da primenjuju kapitaciju. Opšta je sreća kada donesu ovoliki čaršav u dom zdravlja i kaže, pogledaj, ti si prošao ali to ti važi dva ili tri meseca, od iduće godine imaćeš 20% ili 30% manju platu. Zašto ne razbiti, ništa to što je napisano nije crveno slovo da ne može da se promeni, jer Ustav može da se promeni ako je potrebno, a ne način nagrađivanja prema radu. Da li je to sve pokazalo baš najbolju meru, jer možda je neko imao dobru nameru da se malo evropeizuje i pokaže da to ide tako. Pitanje je da li je to dostupno, a uglavnom one ljude sa kojima ja pričam i većina kolega koji ovde dolaze, te doktore nismo zatekli preterano zadovoljne, više u nedoumici šta im nosi. Ogromnu nedoumicu nosi način plaćanja po dijagnostičkim srodnim grupama, pa ja zato molim ministarku da jednako kako ide sa promocijom zakona, novog zakona o zaštiti prava pacijenta, pokuša da nam demonstrira makar na javnom skupu nama poslanicima kako će izgledati to plaćanje na sekundarnom i tercijarnom nivou, da jednom znamo, kao što nismo znali za Bolonju šta znači kada sam molio Skupštinu sa govornice, održite jedan seminar, virtuelni, besplatni na Zlatiboru, pa nam kažite kako izgleda kada provedete Bolonju u život, pa sada više niko o tome niti sme da razmišlja ni da jasno govori, a mnogi smo svedoci da upravo to raubovanje obrazovnog sistema nije idealno rešenje, nije donelo očekivano dobro, a moguće je da prolaznost jeste veća. Samo pravim paralelu. Bojim se da i tu ne zakomplikujemo stvari koje stoje, ako uvedemo red u Fondu i ako uvedemo normalne cene usluga ili srazmerne cene usluga, paritete u cenama usluga, jer to nam je bitno da uradimo da bismo aktivirali privatni sektor, onda možda i ne moramo da mehanički izmišljamo nekakve nove načine kodifikacije lekara i njihovog rada. Nekada samo jedna hirurška intervencija ili jedan postupak defibrilacije spašava čoveku život, a to nema merljivu cenu, da li nosi uspešna defibrilacija jedan poen ili koliko, kada bi se to tako provodilo. Ko će to ikada moći da naplati? Ne možete u medicini kvantifikovati, to sam hteo da kažem i time da završim, da zapravo mislim da smo na početku promena da Ministarstvu zdravlja dajemo podršku, upravo zato što je krenuo jedan širi panel razgovora sa koalicionim partnerima, evo čak i sa otvorenim javnim raspravama oko budućih zakona, da to čini dosta transparentnije i verujemo da ćemo se oko ovih dilema koje delimo sada javno pred građanima Srbije dogovoriti u danu kada se bude o amandmanima diskutovalo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Ninoslav Girić.
Poštovani predsedavajući, gospođo ministar, trudiću se da budem što kraći i istaknem samo ono što je najbitnije za ova dva seta zakona, zbog čega će i SNS podržati ove izmene i dopune zakona. U izmeni i dopuni Zakona o zdravstvenom osiguranju, ono što je bitno i ono što je ministarka izdvojila, a mi se slažemo sa tim, to je da se povećava broj lica koja stiču pravo osiguranika i to onih koji su izloženi većem riziku oboljevanja, a do sada nisu bili obuhvaćeni zdravstvenim osiguranjem. Ovim zakonom biće obuhvaćen najširi sloj stanovništva, biće u sistemu obaveznog zdravstvenog osiguranja, što je i princip savremenog sistema zdravstvene zaštite. Pored toga, skraćeni su rokovi kojima je Republički fond za zdravstveno osiguranje dužan da donese odluku o stavljanju leka u promet ili skidanja leka sa liste, u zavisnosti od toga da li se generički lek nalazi na listi lekova ili ne. Podržavamo proceduru obrazovanja centralne komisije za lekove, kao i imenovanje članova komisije što će umnogome doprineti profesionalizaciji poslova koji se obavljaju u Republičkom fondu zdravstveno osiguranje. Finansijska sredstva u budžetu Republike Srbije za podršku ovog seta zakona, planiraće se u skladu sa mogućnostima raspoloživih sredstava predviđenih planom Republičkog fonda. Zakonom o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti, svakako će se uspostaviti zdravstveni sistem koji je finansijski održiv i zasnovan na racionalnijom upotrebom sredstava javne potrošnje i ne može se posmatrati odvojeno od zakona o zdravstvenom osiguranju. Najveći doprinos ovog zakona je pravni osnov za sprovođenje centralizovanih javnih nabavki, za potrebe zdravstvenih ustanova iz plana mreže koje donosi Vlada. Samo osnivanje uprave za centralizovane javne nabavke za potrebe zdravstvenih ustanova, nesumnjivo će doprineti smanjenju mogućnosti korupcije prilikom javnih nabavki, što je bio i deo predizbornog programa SNS. Izmene i dopune zakona omogućiće ugroženim kategorijama građana zdravstvenu zaštitu i sredstva javne potrošnje, a poslovanje zdravstvenih ustanova će biti sa povećanom odgovornošću i disciplinom trošenja javnih sredstava. Ovim zakonom se bliže uređuje način i postupak donošenja kadrovskog plana zdravstvenih ustanova kao osnov za finansiranje plata zaposlenih i dodataka na platu iz javnih sredstava. Predviđena ušteda od 20 do 40% ovim merama zakona, olakšaće funkcionisanje zdravstvenog sistema u celini. Ovo je prvi korak koji bi trebalo da bude shvaćen kao početak daljih promena u sistemu zdravstva, a donošenje zakona po hitnom postupku podržavamo jer je zaista bio potreban Srbiji. U vremenu koje je pred nama, voleo bih u mesecima koji dolaze, očekujemo da će doći do kompletne izmene Zakona o zdravstvenoj zaštiti i zdravstvenom osiguranju, za šta je Srpska napredna stranka spremna da svoj puni doprinos. Još jednom ću ponoviti da ćemo u danu za glasanje podržati ove izmene i dopune Zakona. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik, gospođa Ljubica Mrdaković Todorović. Izvolite.
Hvala. Poštovani predsedavajući, uvažena gospođo ministar i pomoćnik ministra, koleginice i kolege narodni poslanici, s obzirom da se u Zakonu o zdravstvenoj zaštiti i Zakonu o zdravstvenom osiguranju sistemski zakoni ove oblasti, isti su i razlozi koji su opredelili našu Vladu i Ministarstvo zdravlja, da predloži pomenute zakone po hitnom postupku. Kao što smo čuli od prethodnih govornika, odnosi se na oslanjanje štetnih posledica po zdravlje osiguranih lica, s obzirom na nedostajuća sredstva za ove namene, kao i nagomilanih dugova zdravstvenih ustanova iz plana mreže prema veledrogerijama, u iznosu od oko 13 milijardi dinara, na dan 30.9.2012. godine, kao i otklanjanje štetnih posledica po organizaciju obaveznog zdravstvenog osiguranja. Podsećanja radi, samo ću reći da je obavezno zdravstveno osiguranje kod nas organizovano na principima klasičnog Bizmarkovog modela socijalnog osiguranja, sa doprinosima kao osnovnim instrumentom za finansiranje definisanog obima prava osiguranih građana. Naime, država preko svojih budžeta, na različitim nivoima vlasti, pokrajina, grad ili opština, kontinuirano obezbeđuje sredstva za zaštitu neosiguranih socijalno ugroženih lica, za tačno utvrđeni broj konkretnih lica, bilo plaćanjem doprinosa za zdravstveno osiguranje tih lica, organizacija zdravstvenog osiguranja, bilo plaćanje zdravstvenih usluga pruženih ovim građanima, zdravstvenim ustanovama, koje su te usluge izvršili. S obzirom da znamo u kakvoj se trenutnoj situaciji nalazi naša zemlja i da, grubo rečeno, preko pola miliona ljudi ne radi, a da i oni koji rade, da im poslodavci ne uplaćuju obavezne doprinose, sve to dodatno otežava funkcionisanje zdravstvenog sistema. Donošenjem ovih zakona, stvaraju se pre svega uslovi za zdravstvenu zaštitu, kao što smo čuli, najugroženijih kategorija stanovništva, uspostavlja se zdravstveni sistem, kao finansijski održiv, zasnovan na racionalnoj upotrebi sredstava javne potrošnje, jer kao što znamo, sistem zdravstvene zaštite ne bi trebalo da bude oblik potrošnje, već ulaganje u sveobuhvatniji razvoj društva. U izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti, što je jako dobro, proširuje se krug lica, koja stiču svojstvo osiguranika, s obzirom da predstavljaju kategoriju stanovništva koja je izložena povećanom riziku obolevanja, kao i samohrani roditelji sa dejstvom do sedam godina, čiji su mesečni prihodi ispod prihoda utvrđenih u skladu sa zakonom. Na ovaj način, doprinosi se najširem obuhvatu građana u našoj zemlji, sistemom obaveznog zdravstvenog osiguranja. Ja ću se, kao i moj prethodni kolega, revijalno, u vezi izmene i dopune Zakona o zdravstvenoj zaštiti, rekla bih neke novine to da su proširena ovlašćenja autonomne pokrajine, opštine ili grada, kako bi se obezbedili uslovi za bolju kadrovsku strukturu zdravstvenih ustanova na njihovoj teritoriji. Na osnovu ovog ovlašćenja, autonomna pokrajina, grad ili opština, može obezbediti finansijska sredstva za finansiranje zapošljavanja potrebnog broja zaposlenih u zdravstvenoj ustanovi. Eto prilike za zapošljavanje naših mladih kadrova lekara, medicinskog osoblja. S obzirom da za te namene nije moguće obezbediti sredstva na osnovu ugovora, koji svaka zdravstvena ustanova zaključuje sa Republičkim fondom zdravstvenog osiguranja. Takođe, uređuju se i ovlašćenja autonomne pokrajine, grada ili opštine, a odnose se na obezbeđenje sredstava za zapošljavanje većeg broja zaposlenih u zdravstvenoj ustanovi, čiji je osnivač od onog broja koji je kao minimum utvrđen standardima propisanim Zakonom o zdravstvenoj zaštiti. Kao što smo videli u obrazloženju Ministarstva zdravlja, na predloženi način su uvaženi zahtevi velikog broja zdravstvenih ustanova, kao i osnivača, da se stvori pravni osnov kako bi mogli ti ljudi da se uposle. Izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti, sticanje i raspolaganje sredstvima zdravstvenih ustanova, usklađuje se sa Zakonom o budžetskom sistemu i na ovaj način se doprinosi većoj finansijskoj disciplini u poslovanju zdravstvenih ustanova iz plana mreže, i na taj način se potencira veća odgovornost upravljača, odnosno menadžmenta tih zdravstvenih ustanova, znači veća finansijska odgovornost, što se tiče sredstava koja koriste i kojima raspolažu. Veoma važna novina u ovim izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti i zdravstvenom osiguranju su centralne javne nabavke za koje smo se mi, kao SNS, zalagali u predizbornoj kampanji, a i sada se zalažemo, kao i osnivanje centralne komisije za lekove, kao antikoruptivne mere, koja će prevenirati, takozvanu "veliku korupciju", gde bi se onemogućile krađe državnog novca i novca poreskih obveznika, a kroz tendere nabavke, rekonstrukcije i slično. Veoma često, u praksi smo svedoci da je nekada, dijagnostička oprema kupovana stihijski od različitih dobavljača i proizvođača, što između ostalog komplikuje i kupovinu reagenasa i usluga servisa, tako da na ovaj način će biti izbegnute i ove negativne nus pojave. Sve ove predložene izmene i dopune Zakona o zdravstvenoj zaštiti i zdravstvenom osiguranju, predstavljaju korak napred ka unapređenju i poboljšanju funkcionisanja zdravstvenog sistema i nadam se, iskreno, predstavljaju početak reformi u sistemu našeg zdravstvenog sistema i zdravstvene zaštite, tako da ćemo mi u danu za glasanje podržati ove izmene i dopune Zakona o zdravstvenoj zaštiti i zdravstvenom osiguranju. Hvala.
Hvala. Poštovani narodni poslanici, primili ste ostavke narodnih poslanika Gojka Radića i Mirka Cvetkovića na funkciju narodnog poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije i Izveštaj Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine povodom razmatranja ovih ostavki, koji je utvrdio da je podnošenjem ostavke nastupioslučaj iz člana 88. stav 1. tačka 2) Zakona o izboru narodnih poslanika i predlaže da Narodna skupština, u smislu člana 88. stav 3. i stav 4. istog zakona, konstatuje prestanak mandata ovim narodnim poslanicima. U skladu sa tim, a saglasno članu 88. stav 1. tačka 2) i stav 3. i stav 4. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština, na predlog Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine, konstatuje da je prestao mandat, pre isteka vremena na koje su izabrani, narodnim poslanicima Gojku Radiću i Mirku Cvetkoviću, danom podnošenja ostavke. Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika, izvršiće se popunjavanje upražnjenih poslaničkih mesta u Narodnoj skupštini. Nastavljamo dalje sa raspravom. Reč ima narodni poslanik, Aleksandar Radojević. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, poštovani predstavnici Vlade, koleginice i kolege, ako smo mi ovde predstavnici naroda kao poslanici, mi lekari smo ovde ujedno i kao predstavnici pacijenata i budućih pacijenata. Sa tog stanovišta, mislim da je ono što je ministarka u jednom obraćanju u Odboru za zdravlje rekla, da je ovo u stvari gašenje požara u zdravstvenom sistemu Srbije, odnosno sprečavanje kolapsa koji je bio već evidentan i na pomolu da se dogodi. Sa neke stare kineske mudrosti u kojoj se kaže – da bi se napravio put od hiljadu milja, mora se učiniti prvi korak. Sa te tačke ja podržavam ovaj napor koji je učinjen da se Zakon o zaštiti zdravlja izmeni, dopuni i popravi, i kao stranka i kao pojedinac ću se truditi da dam tome puni doprinos. Obzirom da se bavim medicinom i da je u medicini dijagnoza element da bi se došlo do terapije, osvrnuću se kratko na pitanje gde su pare iz Fonda zdravstva, odnosno poreskih obveznika, našeg naroda, ko ih troši, da bi se moglo adekvatno reagovati i adekvatnim zakonskim rešenjima sprečiti zloupotreba koja mislim da je vidljiva na svakom koraku i da se od dve milijarde evra, koliko se približno izdvaja godišnje od ovog osiromašenog naroda u Fondu zdravstva, što iznosi oko 250 evra po glavi stanovnika, može organizovati zdravstvena zaštita ovog naroda na višem nivou. Ako uzmemo u obzir da su cene rada naših lekara, naših sestara, našeg medicinskog osoblja relativno niske u poređenju sa okruženjem, da su tome prilagođene i sve druge cene usluga u zdravstvu, tvrdim da se boljom organizacijom i boljim raspolaganjem novca može podići zdravstveni sistem na viši nivo. Gde su pare koje izdvajaju poreski obveznici i ovaj narod? Da li su pare kod pacijenata? Mislim da nisu. Pacijenti imaju od onoga što se zove pravo pacijenta liste lekova koje same po sebi redukuju prava pacijenata. Ko radi te liste lekova? To su ljudi koji su nekada davno određeni, koji troše novac ovog naroda, koji troše i vreme svoje i ovog naroda za izradu samih lista. Postavlja se pitanje, ne ulazim personalno u to ko su ti ljudi, zaista ne znam nijedno jedino ime tamo, način njihovog izbora i ispravnost njihovog postojanja sve vreme od trenutka uvođenja listi. Kad se te liste jednom naprave, onda se povremeno inoviraju, za neki lek se doda, za neki se oduzme, da li je potrebno i koliko je potrebno ljudi da se bavi tim poslom i dan danas, koliko oni koštaju i koliko novca troše, da li su te liste ispravne i da li je neko do sada, od kada su uvedene te liste, procenio efekat koji su ostvarile te liste na uštede u zdravstvenom sistemu? Spreman sam i predlažem da se napravi jedan mali eksperiment, da se u pet, šest domova zdravlja u Srbiji uzme po sedam, osam dana, recimo, i da se napravi ogled da se u dva, tri doma zdravlja puste lekari da rade onako kako misle da treba raditi po profesiji, po doktrini, po nauci, po onome što su naučili i da se uporedi sa dva, tri doma zdravlja koji su radili po listama lekova. Tvrdim da razlika neće biti značajna, jer ne verujem da postoji među pravim lekarima, da izuzmem one koji se bave nekim sitnim prevarama, ljudi koji se značajno doktrinarno razlikuju u propisivanju terapije. Obzirom da su višestruko ograničeni od početka, od ulaska pacijenta u ordinaciju i onoga što im stoji na raspolaganju, od dijagnostike, od laboratorije, od onoga na šta se mogu osloniti među kolegama, pa do samog propisivanja leka, mislim da nema potrebe ograničavati ih još i u tome koji će antibiotik izabrati ili propisati. Pacijenti od ovog zdravstvenog sistema imaju i liste čekanja. Liste čekanja su kako gde, ali nedopustivo dugačke. Te dugačke liste čekanja naravno da troše novac samih pacijenata, osiguranika koji, čekajući na liste, odu u privatnu praksu pa tamo potroše svoj novac koji su već jednom izdvojili za zdravstveno osiguranje. Te liste čekanja uglavnom se poštuju revnosno i savršeno dobro kod radiologa, kod ljudi koji se bave logistikom, kliničarima, koji poseduju u privatnoj praksi svoje privatne rendgene, svoje privatne skenere, privatne ultra-zvukove i oni vrlo revnosno rade onoliko koliko im je dato da mogu da rade, na minimumu. Kliničar nikad neće vratiti pacijenta i reći, ako je pravi kliničar, da mora da dođe sutra, jer je pomoć potrebna odmah. Šta još imaju, osim lista čekanja? Imaju upute za šetnju ili za maltretiranje do svog izabranog lekara, koje su takođe pripadnici prethodnog režima, na čelu sa DS, izglasali u ovom parlamentu i time ih smatram daleko odgovornijim od onih ljudi koji su davali ministra, jer za sve ovo su glasali skupa na njihove predloge, tako da ti uputi koji služe da pacijent koji je pregledan na sekundarnom nivou, mora da se vrati u primarni nivo, da bi na osnovu izveštaja lekara specijaliste dobio uput za tercijalnu zaštitu, vrlo često znače ogroman gubitak novca i energije za onog čoveka koji je korisnik te usluge. Ne zaboravite, ne žive svi pacijenti pored bolnice ili pored doma zdravlja koji to propisuje, nego žive u selu udaljenom 20-30 km odatle, gde izabrani lekar dolazi dva ili tri puta nedeljno i boravi tu po nekoliko sati i nema ga vrlo često na svom radnom mestu, jer je poslat na drugo mesto zbog potrebe ili se razboleo čovek, tako da onda imate da je prethodni režim pokušavao da uštedi na onome što se zove maltretiranje pacijenta. Shvatite to kako hoćete, ali tako to izgleda. Gužve ispred pojedinih ordinacija i prazna čekaonica ispred drugih ordinacija, istovremeno i iste plate za sve, mislim da nisu dobar motiv za ljude koji se ozbiljno bave kliničkim poslom. To je još jedan od načina trošenja para i teranja ljudi u privatnu praksu, a pre toga su platili uredno svoje obaveze, imaju overene knjižice. Zakon koji je doneo prethodni režim, koji se odnosi na transport obole-log, ne znam da li je neko od kolega koji su se bavili donošenjem tog zakona čitao u trenutku kada je taj zakon donošen, ali to se graniči sa naučnom fantastikom. Recimo, imate primer da pacijenta koji vam je primljen na odeljenje, na bolničko lečenje, možete otpustiti tako što ćete tražiti prevoz njegov do kuće ako je nesposoban da se preveze sam, jer je invalid, tako što će taj čovek, koji treba da se odveze kući, tražiti izveštaj od svog izabranog lekara, koji opet vrlo retko dolazi tu, a on nema rođake ili bližu rodbinu koji će mu to odraditi. Čak i ako ima, po Zakonu o zdravstvenoj zaštiti, da bi lekar izabrani ili bilo koji drugi ušao u priču i sa nekim pacijentom, ušao do nivoa pružanja usluge, taj koji ulazi unutra mora imati zdravstvenu knjižicu, a zdravstvena knjižica da važi uz ličnu kartu. Kako se u praksi dogodi da takav pacijent ne može da bude otpušten, vi morate da nađete neku slobodnu hitnu pomoć ili neki auto koji ide u tom pravcu, da sačeka izabranog lekara, da on to napiše, pa da se vrati do hitne pomoći, koja će prevesti takvog pacijenta. Ako vam kažem da je to izvanredan generator nezadovoljstva, nasilja i gubljenja poverenja u zdravstveni sistem, nadam se da ćete mi poverovati, jer se to dešava u praksi. Dalje, ako čovek iz druge filijale zdravstvenog osiguranja strada, bude mu potrebna lekarska pomoć na terenu neke druge, svi ljudi koji dođu u kontakt sa njim beže od njega kao da je ušao u ordinaciju tigar. Svi se plaše toga šta će biti i ko će platiti pruženu uslugu. Nedavno se dogodilo da je žena iz Kosovske Mitrovice boravila u Čačku i jednog trenutka joj se desilo da su je zabolela leđa. To ni po jednom kriterijumu zdravstvene zaštite ne spada u hitnu medicinsku intervenciju. Ta žena nije mogla ni na koji način biti prebačena do Beograda na pregled, iako je doktor koji je pozvan u Kosovsku Mitrovicu uredno napisao uput na reč. Trebalo je da pošalje i sanitetski prevoz iz Kosovske Mitrovice, da sanitetski prevoz pronađe pacijenta u Čačku i doveze ga do Beograda. Ispostavilo se da je to bila diskus hernija. Kolege znaju šta to znači. Zaista život nije bio ugrožen, ali kod pacijenta je bio ugrožen i to je moglo da bude i trajna posledica. To su primeri onoga što se događalo u prethodnoj Vladi, odnosno pret-hodnom sazivu, u prethodnom režimu koji je donosio zakone za koje verujem da nije obraćao pažnju kako bi se sproveli u praksi. Ovakvih primera ima jako puno, pa mislim da, i pored toga što je u planu da se donese zakon o zaštiti prava pacijenata, ako lekar kliničar, koji je završio fakultet, ne bude poštovao pacijenta i on ne bude sprovodio ono što je pacijentu od životne važnosti, od bitne važnosti, nikakav zakon neće naterati lekare i medicinsko osoblje da poštuje te zakone, osim same medicinske doktrine. Dalje, da li su pare poreskih obveznika kod lekara? Mislim da nisu ni tamo, kod poštenih lekara kod lekara koji se bave svojim poslom onako kako su to učili donedavno u vrlo renomiranim školama, koje je imala ova država. Mislim da neće biti problema. Oni koji su se na drugi način odškolovali i spremili za neke druge poslove, verujem da će biti problema. Ko se u praksi ne bavi poslom onako iskreno i pošteno, malo pre sam pomenuo ljude koji su servisi, među njima su i biohemičari, laboranti, kao i radiolozi i nešto što je otrgnuto od zdravstvene zaštite i prebačeno u Zavod za javno zdravlje, kao što su bakteriolozi i oni ljudi koji se bave elementarnom dijagnostikom. Imate situaciju da pravimo liste lekova za doktore u primarnoj zdravstvenoj zaštiti da ne bi propisivali lekove na pamet, tipa antibiotika, a onda imate bakteriologe koji su prebačeni u Zavod za javno zdravlje, koji uredno naplati svoje usluge pre nego što se usluga od kliničara i pruži. Zatim imate napad na opštu praksu kako je dala antibiotik, bez toga da radi elementarni bris grla ili bilo koji drugi. Da li su plaćena dežurstva preko 40 sati? Ima strašno puno kolega koji dežuraju i više od toga. Naravno da nisu. Sami efekti lečenja su po mom mišljenju ključan parametar za određivanje cene zdravstvene usluge. Ako je neko upotrebio sve što mu je na raspolaganju, postavio ispravnu dijagnozu, odredio ispravnu terapiju, dobio zadovoljnog i zdravog pacijenta, taj je po mom mišljenju uštedeo pare Fondu zdravstva. Onaj koji je pokušavao da poštuje sve zamršene zakone i procedure, on je napravio negativan saldo. Još nešto što je jako nelogično. Ako poreska uprava i Ministarstvo finansija i ministar Dinkić i ekipa oko njega, sa čitavim setom zakona, sada i u ranijem pokušaju da naplate to što se zove porez i te pare, svi ti ljudi koji su poreski obveznici uplate na jedan žiro račun, taj žiro račun je u posedu RFZZ. Taj fond je bogom dana institucija koja ništa ne radi, na čiji račun se slivaju pare, a oni planiraju. Dozvolimo sebi da pre pet, šest godina žena koja je bila direktor Fonda zdravstva i kojoj se na tekući račun slilo dve milijarde evra, po automatizmu koji postoji u ovoj državi, bude proglašena za menadžera godine. Zamislite koliki je ona napor učinila da prikupi te dve milijarde evra da bi bila proglašena za menadžera godine. Istovremeno, recimo imate jednu "Budimku" u Požegi koja je propala, opljačkana i potpuno prazna, zaposlila je jednog direktora, koji je u roku od tri godine uspeo da pokrene i da ubaci 250 ljudi da primaju plate, da bi je posle toga kupila "Metals banka", pojede i uništi ponovo i takav čovek dobije prstom put ka kući. On nije menadžer godine, a onaj koji je dobio na tacni dve milijarde evra je menadžer godine. Krajnje čudni motivi za dodelu nagrade menadžer godine. Kako RZZO troši pare? Praktično troši kako hoće. Malo pre je ministarka rekla da RZZO ne želi da prihvati ovaj novonastali dug koji su napravile bolnice. Zamislite RZZO ne želi da prihvati dug. Da nije bilo tih para ne bi radile bolnice. Te bolnice i ti pacijenti koji su se lečili i potrošili ovih 13 milijardi dinara ili 100 miliona evra, nebitno i sada neka ustanova koja se zove RZZO, koja bi trebala da bude potčinjena ministarstvu i državi Srbiji, odbije da plati, da prizna to kao obavezu za plaćanje. To je prosto neverovatno. Obično se RZZO zaklanja iza "Batuta". "Batut" je institucija koja treba da planira javne rashode i javno zdravlje. Oni to 50 godina rade i nikako da isplaniraju. Postoje standardi u Evropi i u svetu koji su na višem i na nižem nivou. Zna se koliko pacijenata treba da pregleda jedan lekar, zna se koliko pacijenata treba da opsluži jedan skener, zna se praktično sve. Pitam se šta oni još uvek planiraju, šta je još ostalo neisplanirano, osim kako pokriti nameru da RZZO potroši pare tamo gde se ostvaruje jedan veliki profit i veliki gubici istovremeno. Profit za oni koji kupuju, gubici koji su uplatili sredstva na poreski račun ove države. Ako vam kažem da recimo Čačak dobija skener pre pet, šest godina koji se zove "HR rezolušn" koji je vrlo dobar, da posle godinu dana dobija, ne tražeći skener šesnaestoslajsni a da je on već prilično zastareo za 64 slajsni koji se već duže vreme koristi čak i u ovoj zemlji i da je takvih skenera u ovoj državi podeljeno po mojim informacijama petnaestak, onda se pitam kakvo je to planiranje? Ako dobijete aparat za bronhoskopiju koji vam nije trebao, koji niste tražili, a prethodni ste tražili i molili pet godina da dobijete, onda se isto pitam kakvo je to planiranje? Ako imate ljude koji su pokušali da naprave mnogo novca po sistemu velikih brojeva, pa su krenuli da prave razne vrste gripova od ptičijeg do svinjskog i ako RZZO, odnosno "Batut" isplanira da nam treba ogromna količina vakcine, koje ne budu upotrebljene, ne znam da li su do sad bačene, uništene ili šta je već bilo sa njima i ako se na televiziji iz dana u dan pojavljuju predstavnici tih ljudi koji to planiraju i koji predviđaju razne reepidemije, razmere potreba vakcina protiv gripa i to daju nekom desetom da kupi i ništa od toga ne bude, pitam se ima li odgovornih u tom "Batutu" koji nešto planira na tu temu? Čime se još bave da bi oprali pare kako bi se popularno reklo u narodu? Vrlo često se servisira oprema koja je potpuno ispravna. Uglavnom se servisiraju uređaji koji su vrlo skupi i čiji najmanji servis jako puno košta. Slučajno sam se desio na dežurstvu, pa sam prošao jednom kroz rendgen u mojoj matičnoj ustanovi i našao sam fakturu za uslugu koja će biti učinjena dva dana posle. Naravno servisera je mrzelo da dođe u ponedelja, to je bio petak, da ostavi račun za izvršenu uslugu koja nije izvršena nikada, ni u taj ponedeljak, niti je ko to uzeo. To je kao u filmu povratak u budućnost. Uzeo sam taj račun i nikada se niko nije pojavio da pita šta li je sa njim, ko će da mi plati moju uslugu? Od ultra savremenog rendgena koji je dobijen 1999. ili 2000. godine ostala je samo košuljica na kojoj piše "Đilardoni". Sve ono što je bilo unutra i što se zvalo rendgen je odneto. Serviseri su dolazili iz dana u dan, servisirali ispravan rendgen i umesto mnogih ispravnih delova ubacivali stare. Kada poredite filmove koje je pravila bolnica 1999. godine i one koje pravi deset godina kasnije, možete da se postidite koliko je bolji kvalitet filma onog starog 10, 12 godina nego ovog sada. Na šta još troši pare "Batut" kada planira javno zdravlje. Imamo naviku da pravimo spektakle od transplantacije jetre. U ovoj državi mislim da se na tri ili četiri mesta radi transplatacija jetre, a nisam siguran da se tokom cele godine uradi više od 30. Bogati i glupi, oni na zapadu su se davno organizovali pa za retke bolesti i za ono što je jako skupo su se dogovorili da jednu stvar radi Pariz, drugu London, treću Berlin, a mi imamo na 30 km tri ustanove koje se bave transplantacijom jetre koju jedva možemo da obezbedimo da se odradi zbog razno raznih medicinskih zahsteva koje treba ispuniti pred tu intervenicju. Još nešto što je zanimljivo, overa knjižica je poverena njima da rade, a pored ljudi koji se bave tržištem rada i koji tačno znaju ko je osiguran, ko nije i pored matičara koji znaju ko su mala deca i pored matičnih firmi koje su nekada overavale, vi morate da idete da "pravite posao" RZZO. Dakle, pare poreskih obveznika i ovog naroda se nalaze kod RZZO. RZZO se ponaša kao država u državi. Pitam se da li njima neko može da komanduje ili su oni jači od države, Ministarstva zdravlja. Zavod za javno zdravlje je odavno već naučio da to odlično prati i da radi samo lagane posliće koji se dobro plaćaju. Malo pre sam pomenuo koji su to. Usput, imaju neograničene kadrove na raspolaganju. Mislim da imam pravi podatak, ali ako nije tačan, podložan je promeni. Po nekim informacijama, RZZO ima pravo da ima zaposlenih 2.207. Ima ih 2.190, tako sam našao na jednom sajtu. Po onome što je u zakonima ove države još uvek važeće, bili su dužni da zaposle među te ljude 50-ak invalida. Fali im 30 i kusur. Svesni su toga. Po svakom plaćaju penale 54 hiljade, mislim na mesec ili na tri meseca, što otprilike iznosi 15 hiljada evra mesečno. Da li je to nešto što normalno tolerisati u ovoj državi koja ima toliko novca? Da li to neko može da proveri? Gde se još nalaze pare? Naravno, kod lopova i naravno kod onih koji su veledrogerije, koji se umeću između bolnica i naših domaćih fabrika, da ne pominjem uvozne lekove. Možda tu i treba da bude njihovo prisustvo, ako već ove inostrane kompanije nemaju svoja predstavništva. Ali, veledrogerije koje su nedavno likvidirane i otišle u stečaj su od RZZO dobile ogromne pare ne bi li ih prebacile domaćim fabrikama koje su im isporučile lekove. Niti su fabrike dobile pare, niti su te veledrogerije preživele. Napravili su gubitak i sada su u stečaju, a pare je valjda neko oprao i stavio u džep. Još nešto što mislim da jako troši novce ovom narodu je selekcija kadrova koja je vrlo često negativna, na nivou kadrova koji su u upravljačkom sistemu bolnica. Nekako, po pravilu je, bar iz onog iskustva koji posedujem, da se najgori ili najposlušniji selektuju za te funkcije. Oni su na ne znam koji način uvek blizu vlasti. Obzirom da je san svakog doktora da iz kliničke prakse, pošto je tamo teško i odgovorno, postane radnik RZZO ili Zavoda za zaštitu javnog zdravlja, mislim da bi u te ustanove trebalo uneti malo živosti i prebaciti ih da rade malo u bolnicama, jer ako bolnica dobije zadatak od, recimo, Zavoda za javno zdravlje, da im sve papire pripremi, da im sve brojeve izrecka, pa tako recimo pre šest ili sedam meseci sam dobio zadatak od njih da upišem svakog pacijenta kome je zbog hronične opstruktivne bolesti pluća bilo neophodno hospitalizovanje, a ja sam ga uspešno ili neuspešno izlečio ambulantno, onda mislim da počinjemo da se sprdamo sa medicinom. Ti ljudi koji su lenji, čak i ako hoće da prave studiju, neka dođu u ordinaciju, pa neka reckaju jedne, druge i treće koji im trebaju ili ćemo imati sistem kao u Americi da se po svakom pacijentu, kad mu se pročitaju sva njegova prava i odradi sve što treba klinički, 40 minuta popunjava ostala papirologija, onda ćemo primati 4,5 ljudi dnevno, nećemo primati 20. Dalje, veliki odliv državnog novca se dešava na još uvek neregulisanom statusu državnog i privatnog zdravstva, jer vrlo često ljudi koji rade u državnim bolnicama samo dele vizit karte za svoje privatne ordinacije, da bi se tamo odrađivalo ono što ne može danas, sutra ili u roku od 30 dana da se uradi u državnoj ustanovi. Još nešto je jako zanimljivo, volonteri specijalizanti, i sam sam bio jedan od takvih, čak i kao takvi, kao volonteri koji ne koštaju nikoga ništa, se ne primaju ili se primaju po ključu da su partijski opredeljeni, u proteklih 12 godina, da su pripadnici DS. Kolega iz DS je malopre pomenuo da je zločin imati olovku neke farmaceutske kuće ili putovati na račun farmaceutske kuće. Voleo bih da znam, olovke manje više, olovke su po meni nebitna stvar, to ne bih osudio, ali ko su ti ljudi? Poznajete li te ljude koji putuju? Zašto ih ne navedete? Ima li toga u Nišu kod vas? Da li je to osobina svih ili je to slučaj samo kod vas? Neretko farmaceutske kuće, bar u Moravičkom okrugu, su ljudi koji organizuju edukativne kurseve, pa obzirom da komora nikad ne plati kotizaciju nekim sirotim mojim kolegama, da nema tih farmaceutskih kuća da organizuju po neko predavanje, oni ne bi ni znali šta se novo dešava u svetu. Zato se pitam da li je to neka prevelika šteta ako neko nosi olovku sa znakom neke farmaceutske kuće? Pre nekoliko godina se pokušalo racionalizovati trošenje novca, pa su onda u krugu moje bolnice napravili pogon za proizvodnju parenteralnih rastvora. Taj pogon je reklamiran na sva zvona da će napraviti ogromne uštede u zdravstvu i on je zaista počeo da radi. Ako je fiziološki rastvor 0,1% NCL kuhinjske soli u litru vode, zaista se pitam zašto je prestao da radi, a počeli smo da uvozimo od "Frezenijusa" ili ne znam koga infuzione rastvore koji neuporedivo više koštaju. Mnogo je tih elemenata za dijagnozu. Pokušao sam na brzinu da vam ispričam ono čega sam se setio dok sam pravio koncept. U svakom slučaju, ako ne uspete da zaustavite nepotrebni odliv novca, mislim da ćemo i dalje propadati. Ako uspete mislim da ćete zavredeti da naši pacijenti i lekari budu zadovoljni. Ako oni budu mogli da dođu do svojih 250 evra po glavi stanovnika, mislim da će biti jako zadovoljni i srećni da im se u tom iznosu ili u desetini tog iznosa, obzirom da je zdravstvena zaštita solidarna i uzajamna, mislim da će biti kvalitet lečenja podignut na vrlo visok nivo za ove uslove, obzirom da imamo "jeftinu radnu snagu" i da imamo još uvek odličnih kadrova u zdravstvu. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Srđan Šajn.
Hvala. Poštovane dame i gospodo, poštovana ministarko, govoriću o jednom problemu gde tražim vašu asistenciju da jedno pitanje o kome su puno govorile dame svojevremeno, o ravnopravnosti pola, da pokušamo da ugradimo u ovaj zakon. Namerno ću da govorim sada o jednom delu koji možda ne bi trebalo da govorimo samo amandmanima, čisto da bi na vreme sa vama neke stvari razmotrili, pa da imamo manje problema u raspravi o amandmanima, kada budemo govorili. Odnosi se na rešenje koje sam ponudio. Ono sadrži dva dela. Jedan deo rešenja je da se u vremenu, odnosno u periodu koji je vezan za planiranje porodice, u toku trudnoće gde smo benefit ostvarivali samo za žene i u toku roditeljstva, da se izjednače prava oba supružnika u tom periodu. Po sadašnjem rešenju koje postoji, mi imamo takvo zakonsko rešenje da u tom periodu samo trudnice imaju određena prava. Zašto mislim da je ovo dobro ne samo radi prava kao prava, da bi zadovoljili golo pravo i da se bavimo samo teorijom, već i šta to praktično znači za budućnosti i te porodice i za buduću zajednicu u celini i Srbije generalno? Mislim da je smisao cele ove ideje da obezbedimo jedno zdravo okruženje u kome rastu novorođenčad, odnosno u kome trudnica održava tu trudnoću. Ukoliko onda delimo porodicu na one koji jesu osigurani, zahvaljujući afirmativnim merama koje definiše ovaj zakon, a to su trudnica i novorođenče, a u otac koji se nalazi u toj porodici nema iste te beneficije, odnosno podršku od države. Onda je pitanje – da li smo stvorili taj cilj u potpunosti, što vi kao doktor, u svakom slučaju, mnogo bolje razumete nego ja koji govorim o tome. Mislim da tu ne bi trebalo da bude sumnje u tom delu novog ponuđenog rešenja. Drugi deo ponuđenog rešenja je da se taj period produži sa 12 meseci na 24 meseca. To prihvatam, ukoliko vi kažete da to ne može naš zdravstveni sistem ne može da održi, da to napravimo izmene amandmana u tom smislu i da se tu vratimo na rešenje od 12 meseci. Pokušaću da argumentujem zašto mislim da bi to trebalo produžiti na 24 meseca. Koliko sam čuo od vaših kolega, stručnjaka koji se bave medicinom, rečeno mi je da je prvih nekoliko godina za novorođenče izuzetno bitno i naročito u kakvoj porodici odrasta i da to ostavlja ozbiljne posledice na njegov razvoj kasnije, a da su te posledice ne samo u narednih nekoliko godina, nego da te posledice utiču na to kakvu ličnost formiramo za budućnost ove države. U tom smislu, izuzetno su bitni različiti načini zdravstvene podrške. Ne bi sada elaborirao jer vi to mnogo bolje znate od mene, s obzirom na usku struku kojom se bavite i da bi tu trebalo tim porodicama koje su se spremile da pomognu Srbiji u borbi za povećanje broja beba, da bi tu mogli izađemo u susret i da zaista taj period od 12 meseci povećamo za 24 meseca. Zamolio bih vas da mi tu pomognete, na kom ste vi stanovištu, ukoliko treba neke izmene tu da završimo. Ukoliko je za vas prihvatljiv samo jedan deo, onda da to izmenimo zajedno, da ne bi ostali bez onog dela koji je nesumnjiv i u kojem se nesumnjivo slažemo sa vama, da bi onda mogli i ovaj drugi deo pravovremeno da izmenimo. Dalje o čemu želim da govorim je pitanje ravnomerno regionalnog razvoja. Slažem se sa vama da treba da imamo elitne zdravstvene centre. Međutim, ne mogu da se složim sa tim da, recimo, u južnom Banatu imamo bolnicu u Pančevu, da imamo bolnicu u Kovinu, da imamo veliki broj bolnica u nekim drugim sredinama koje nemaju osnovne elemente da bi pružile zdravstvenu zaštitu. Mislim da u tom pravcu ministarka treba da nam pomogne da napravimo jedan ozbiljniji balans u tome, da pored elitnih zdravstvenih centara, pored onog što nudi Novi Sad, pored onoga što nudi Kamenica, pored onoga što svi govorimo da je elita, ali je činjenica da nismo elitna država u tom smislu. Imamo deo elite i dostupnost te vrste zdravstvene zaštite, koji je samo za jedan mali deo građana, naročito ako uzmemo u obzir da, recimo, osiguranik iz Žitišta ili Kovačice, teško mogu da dobiju uput da odu do Novog Sada i tu je jedna ozbiljna odgovornost svih u vlasti kojise bave pitanjem zdravstva, bez obzira na kojem nivou, jer mislim da zdravlje ne bi trebalo da bude pitanje političkih poena i da tu moramo da izrazimo jedan mnogo veći stepen solidarnosti. U tom pravcu vas molim da zaista u svom radu malo više poklonite pažnje tima centrima. Ne želim da govorim, ali tu je koleginica iz Kovina. Sticajem okolnosti bio sam tamo da vidim kako to izgleda, i mislim da je to poražavajuće, s obzirom na to koje bolesnike tretira, da ljudi kada dođu u posetu njima, oni to vide i da onda kada izađu, mislim da posle toga mogu odmah da se vrate i da zatraže medicinsku i stručnu podršku. Ovo govorim kao građanin, ne govorim kao neko ko je iz te struke, ali naprosto osećam s te strane problem i molim vas da tu pomognete. Sledeća stvarkoju takođe želim da pozdravim je inicijativa i bivše vlade, a nadam se da ćete vi kao ministarka i dalje da nastavite sa time, to je pitanje organa zdravstvenih medijatora. To je nešto po čemu je Srbija specifična, nešto zbog čega Srbija dobija zaista dobre ocene u međunarodnoj zajednici. U tom pravcu, očekujem kao poslanik i kao neko ko se bavi romskim pitanjima, posetu već tokom ovog meseca, predstavnika UN iz odeljenja iz Sarajeva, gde su naročito, oprostite ako pogrešim u izrazu, ponudili podršku kada je u pitanju reproduktivno zdravlje. U tom smislu predlažem da se i sa vama obavi razgovor u dva pravca. Jedan pravac jeste da sve ovo što danas usvajamo, sve ove nove elemente, nove metode, nove načine pristupa zdravstvenoj zaštiti, da pomognemo tim zdravstvenim medijatorima kroz jedan seminar, da oni prihvate to na jedan način i vrše dalju distribuciju svega toga prema krajnjim korisnicima. Ono o čemu bi morali da obratimo pažnju, mislim da je poražavajuće da imao 10 romkinja koje su završile srednju medicinsku školu, da ne mogu da dobiju posao. S druge strane, imamo medijatore koji dolaze upravo iz ove zajednice a da su završili osnovnu školu, i to baš ne mogu da razumem. Tu je moj poziv vama, ne da sada otpuštamo ove, nego da u daljem proširenju svega toga, prvo iscrpimo mogućnosti da tu decu koja su obrazovana, koja su završila školu, zaposlimo i da na taj način pošaljemo jasnu poruku da svi građani Srbije treba da se obrazuju, treba da povećaju stepen obrazovanja i da je to ključ izlaska iz siromaštva i najugroženijih socijalnih kategorija, a i države Srbije kao celine. Time bih vam se zahvalio.
Reč ima ministarska Slavica Đukić Dejanović. Izvolite.
Uvaženi gospodine poslaniče, jeste da su vaša razmišljanja u apsolutno u onoj tendenciji koje imam kao ministar i ministarstvo i čitava Vlada. Pitanja rodne ravnopravnosti u kontekstu o kojem ste danas govorili je iz domena rada i radnih odnosa i tu ćemo zajednički nastupiti prema ovom ministarstvu. Upravo sve za šta ste se zalagali, biće naša zajednička aktivnost u vezi sa rodnom ravnopravnošću. Tendencija ovih izmena sada je da porodilja, odnosno trudnica i porodilja od godinu dana posle porođaja, nezavisno od toga da li je imala neki drugi osnov za osiguranje, bude apsolutno zdravstveno obezbeđena. To je ta tendencija i ne odnosi se na ono pravo koje koristi jedan ili drugi roditelj posle rođenja deteta, to je pravo iz radnog odnosa. U vezi sa ulogom romskih medijatorki, sa vama bih se potpuno složila da su one više nego opravdale svoje postojanje. Kao ministar sam sasvim podržala sve aktivnosti na tom planu i dalje. A deset medicinskih sestara romkinja, koje nisu zaposlene molila bih da nam se jave, jer mi imamo želju da zaista što pre počnu sa radom.
Narodni poslanik Srđan Šajn. Izvolite.
Da bi se razumeli, slažem se sa vama da je to deo jednog drugog zakona i tu nema spora s tim. Međutim, ukoliko to ovim zakonom budemo rešili, na taj način samo pokazujemo da ne rešavamo određene stvari jednim zakonom koji je "leks specijalis" za određenu situaciju i da je onda poruka onim ljudima koji možda pravni sistem ne gledaju kao i stručnjaci, slažem se sa vama, mogu donekle da se složim s time, da je to pravno gledano tako uredu, ali onda postavljam pitanje – zbog čega onda u istom tom drugom zakonu, koji reguliše rad i radne odnose, ne kažemo da imaju svi roditelji ista prava. Zašto mislim da to nije materija Zakona o radu i radnim odnosima? Jer,mi govorimo o osiguranicima koji nemaju po osnovu rada i radnog odnosa određene beneficije, već govorimo o kategoriji ljudi koji ne stiču ta prava iz Zakona o radu i radnim odnosima, već želimo da im damo jednu dodatnu mogućnost jednim drugim zakonom, da im stvorimo jednu vrstu afirmativne mere. Tu pronalazimo uporište u tom delu,i naš cilj jeste da štitimo dete, ne samo porodilju. Međutim, složićete se samnom, vi ste lekar, ne možemo da štitimo dete ukoliko mu ne stvorimo zdravo okruženje. Nije dovoljno samo majku zaštiti za vreme trudnoće i posle trudnoće. Potrebno je zaštiti sredinu u kojoj živi to dete. Koje su posledice svega toga? Vi to znate mnogo bolje. Moja nedoumica jeste da to ne rešava samo Zakon o radu, jer on definiše jedan krug ljudi koji su u radnom odnosu, a ja govorim o jednoj drugoj kategoriji lica. Ukoliko nisam u pravu, prihvatam, samo bih želeo da to rešimo zajedno.
Reč ima ministarka Slavica Đukić Dejanović. Izvolite.
Zahvaljujem. Samo osnov za osiguranje regulišemo ovim izmenama. To je potpuno u skladu sa vašim razmišljanjem. Kada su u pitanju prava iz Zakona o radu i radnim odnosima, tu je data prednost u prva tri meseca majci. Tu ne postoji rodna ravnopravnost, jer je baš ocena stručnjaka da majka jeste nezamenjiva gde je god moguće da ona ima određena prava, a radi sigurnosti deteta. Slažem se, pošto nije predmet ovog zakona, da vi dođete u Ministarstvo, da malo popričamo i da vidimo koje naše inicijative treba da idu ka zakonu, ka izmenama Zakona o radnim odnosima. Ovim izmenama ne tretiramo pitanja koja ste postavili.
Hvala. Po kom osnovu, gospodine Milisavljeviću? (Dušan Milisavljević, s mesta: Spomenuo me je. Replika.) Nisam vas razumeo. (Dušan Milisavljević, s mesta: Gospodin Šajn je spomenuo mene i moje izlaganje, pa bih iskoristio pravo na repliku.) Nemate prava. (Dušan Milisavljević, s mesta: Imam pravo.) Nije vas spomenuo. (Dušan Milisavljević, s mesta: Jeste, spomenuo je moje izlaganje.) Nije vas lično spomenuo. Nemate pravo. Reč ima narodni poslanik Ana Novković. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvažena gospođo ministarko, svaki građanin u Srbiji mora da ima dobru, kvalitetnu i dostupnu zdravstvenu zaštitu. Nažalost, realnost je drugačija. Svo ovo vreme dok smo mi ovde, na autobuskim stajalištima naći ćete roditelje koji vode bolesno dete ili baku i deku koji idu kod lekara, čekaju autobus, zato što u svom mestu nemaju lekara ili ga uopšte nemaju ili on po podne ne radi. Nažalost, mnoga sela u Srbiji nemaju lekara, imaju lekara jednom ili dva puta nedeljno ili ga nemaju po podne. Zato nam se ovo i dešava. Meni je drago da je ovim zakonom predviđena mogućnost da lokalne samouprave iz svog budžeta mogu da plaćaju lekara. Da li lokalne samouprave mogu to, verovatno će se postaviti pitanje? Naravno da mogu, ako imaju odgovornog predsednika opštine, ako se ponašaju racionalno i štedljivo. Bruto plata jednog lekara je oko milion i po dinara na godišnjem nivou. Daću vam primer svoje opštine. Novim Zakonom o finansiranju lokalnih samouprava opština Kovin godišnje dobija oko 140 miliona dinara više. Smatram da je moguće da plati nedostajuće lekare u našoj opštini i da svi meštani u našoj opštini imaju adekvatnu zdravstvenu zaštitu. Ovo sam predložila i prošle godine. Nažalost, lokalna samouprava i direktor doma zdravlja nisu to želeli da sprovedu u delo. Imamo primer Pančeva gde je situacija slična. Meštani Starčeva, Omoljice godinama obijaju pragove i traže dodatne lekare. Prethodna gradska vlast ostala je nema na njihove zahteve. Nadam se da će nova gradska vlast u Pančevu iskoristiti ovu zakonsku mogućnost i meštanima Starčeva, Omoljice i drugih mesta obezbediti nedostajuće lekare. Sa druge strane, domovi zdravlja imali su i svoja sopstvena sredstva. Dom zdravlja u Kovinu imao je 20 miliona sopstvenih sredstava i plus 35 miliona iz apoteke. Dakle, smatram da se jednom racionalnom potrošnjom i utroškom ovih sredstava može rešiti deo problema. Ovim zakonom je data mogućnost da se prime zaposleni i preko normativa. Zaista molim Ministarstvo zdravlja da kada odobrava radnike preko normativa da to nikako ne čini za administrativne radnike. Ako pogledate, recimo tabelu, isti taj dom zdravlja u Kovinu, videćete da on ima 42 lekara a 39 nemedicinskih radnika. Ministarka je prethodnog dana dobro rekla – svi moraju da rade na rešavanju ovog problema. Prvo trebamo da pogledamo i počistimo u sopstvenom dvorištu. Ne možemo da dozvolimo da nam zdravstvene ustanove budu servisi za partijsko zapošljavanje. Ovde je bilo reči i o bolnicama, pogotovo onima u pokrajini. O tome sam govorila. Kolega Šajn je isto govorio. Imamo, recimo, u Novom Sadu sjajne bolnice, odličnu uslugu. Tako i treba da bude, ali neću da se, recimo, građani južnog Banata leče, a i da lekari rade u nenormalnim uslovima, u sobama sa kojih otpada malter sa zidova, gde su dušeci truli. Pokrajina je osnivač bolnica na njenoj teritoriji. Ona postavlja upravni odbor, postavlja direktore. Pokrajina mora da preuzme odgovornost. Predlažem, recimo, da se sagleda mogućnost da se smanji pokrajinska administracija i da se od tog novca zaposle lekari i medicinske sestre koji nedostaju u bolnicama u pokrajini. Čuli smo i da su dugovi u sistemu zdravstva zaista veliki. Pravo da vam kažem bila sam šokirana iznosom koji sam čula. Ono što me obradovalo jeste da ministri finansija i zdravlja nisu taj problem gurnuli pod tepih, kao što je to činio prethodni premijer i ministar finansija, već su odlučno rešili da se pozabave ovim problemom. Na ovaj način uvodi se red u zdravstveni sistem. Da bi zdravstveni sistem bio onakav kakav treba da bude svi moramo da se ponašamo odgovorno. Sa jedne strane, moramo redovno da uplaćujemo doprinose za zdravstveno osiguranje. Apsolutno se slažem sa ministarkom da to treba da bude krivično delo, jer iz prazne kase ne možete ništa da podelite. Sa druge strane, oni koji vode računa o parama treba da rade to odgovorno, pošteno, pravedno, da vode računa o svakom dinaru gde će se potrošiti. Jedino tako imaćemo zdravstveni sistem, odnosno imaćemo da građani Srbije imaju dobru, kvalitetnu i dostupnu zdravstvenu zaštitu. Verovatno će vremenom moći da podignu plate lekarima i medicinskim sestrama koji to zaista zaslužuju. Lekari i prosvetni radnici predstavljaju najobrazovaniji deo Srbije i zaslužuju adekvatne plate, jer zaista velika većina njih radi onako kako treba. Ujedinjeni regioni Srbije će u danu za glasanje podržati predloge zakona vezane za zdravstvo. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Jelena Travar Miljević.
Zahvaljujem. Poštovana ministarka, poštovana predsedavajuća, koleginice i kolege, rekla bih da je ovaj zakon odgovor na situaciju tj. ovaj set zakona odgovor na situaciju u kojoj se država nalazi, jer je Vlada usvojila tri sistemska zakona iz oblasti finansiranja zdravstva koji predviđaju uvođenje značajnih reformi u tom sektoru. Ovim zakonima se rešava trenutni dug i sprečava nastanak novih dugova, jer se bolnicama zabranjuje da vrše nabavku. Ono što mene posebno raduje, jeste odlučnost Vlade da otvoreno razgovara o problemima, da mi budemo kao narodni poslanici upoznati sa dugom bolnica, odnosno Fonda za zdravstveno osiguranje. Isto tako, raduje me što se posebna pažnja počela posvećivati ruralnim područjima, jer ovo upravo ukazuje da ova Vlada brine o ravnomernom regionalnom razvoju. Kao što sam rekla u jednom od govora, ruralni deo ove zemlje zauzima preko 70% teritorije, a na njemu živi oko 44% stanovnika, da 77 domova zdravlja u stvari pokriva potrebe stanovništva u ruralnim područjima. Svakako raduje činjenica da se lokalnim samoupravama daje mogućnost da angažuju medicinski kadar mimo plana Ministarstva zdravlja, jer i sama dolazim iz jedne od najnerazvijenijih opština i jedne razuđene opštine, gde, recimo, imamo selo sa 300 stanovnika koje ima lekara jednom nedeljno. Složićemo se da to nije adekvatna i dostupna primarna zdravstvena zaštita, a lokalne samouprave kao osnivači domova zdravlja mogu i treba da rade na tome da njihovi građani u svakoj oblasti imaju bolju uslugu. Pored toga, pohvalila bih i uvođenje da se zdravstvena zaštita pruža i licima kojima se obezbeđuje obavezna imunizacija, kao i licima kojima se obezbeđuju ciljani i preventivni pregledi, odnosno skrining prema odgovarajućim republičkim programima.Pohvalno je i što mi kao država imamo kancelariju za skrining, pohvalno je što koristimo sredstva EU i realizujemo različite programe. Daću samo jedan primer, a to je da se svake godine u Srbiji otkrije oko 1500 novih slučajeva raka grlića materice, da je to bolest koja može biti kontrolisana i predvidiva, da je preventiva mnogo jeftinija od samog lečenja. Isto tako, prosečno 500 žena izgubi godišnje život zbog ove bolesti, a može se sprečiti preventivom. Ono što je svakako kritično, jeste da zahvata upravo žene u dobu od 20 do 50 godina, kada su u punoj snazi. Pored ovoga, mislim da je uloga nas poslanika, sem usvajanja i kontrole sprovođenja zakona, promocija onih prava koje naši građani mogu da ostvare. Isto tako, uloga je svakog od nas da se u lokalnoj sredini zalaže da ta prava jednako budu dostupna svima. Takođe, pozdravljam odlučnost i rešenost da se uvede red u onom segmentu koji se zove finansije i u narednom periodu obezbede rokovi koji su poznati i koji će dovesti do toga da se ne nagomilavaju dugovi na ovaj način. Pored pomenutog, mislim da je jako važno što će se ovaj dug plaćati na svaka tri meseca, jer to je upravo ona odgovornost o kojoj svi pričamo, ali bi sa druge strane volela da razgovaramo i o odgovornosti na koji način i zašto su ovi dugovi nastali. Ako je odgovor centralizovane javne nabavke na ovu situaciju, svakako ih podržavam. Još jednom ću naglasiti, pozdravljam Vladu koja je rešena da otvoreno razgovara o svim problemima i da pokuša da pruži svim građanima jednake šanse, a naročito onim u ruralnim krajevima. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Snežana Stojanović Plavšić. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo, podržavam u punoj meri ove zakone koji su danas na dnevnom redu. Kako je bilo moguće doći do ovakvih sistemskih rešenja, koja će osloboditi dugova, pre svega, zdravstvo Srbije? Dobrom saradnjom Ministarstvo zdravlja i Ministarstvo finansija. Ministarka je i sama to više puta istakla i ja joj zahvaljujem na tome, jer to jeste ključ kada govorimo o ovim zakonima. Šta je u ovim zakonima dobro? Pre svega, uvođenje reda u plaćanje. Dakle, oni koji vode bolnice neće više biti u prilici da prebacuju sredstva sa jednog računa na drugi i da tako premošćuju eventualne gubitke koje prave. Dakle, Zakon o budžetskom sistemu će se primenjivati i na zdravstvo i mislim da je to jako važno, jer će se time zaista uvesti red. Ono što želim da naglasim je takođe da više neće biti moguće da zdravstvene ustanove budu blokirane zbog nekog duga u nekoj drugoj oblasti i da time budu u nemogućnosti da isplate plate zaposlenima. To više neće biti moguće i mislim da će to značajno unaprediti rad zdravstvenih ustanova i pružiti jednu sigurnost onima koji u njima rade. Proširenje prava osiguranika je svakako nešto što pozdravljam, jer se ovde radi o kategorijama koje je zaista potrebno u potpunosti zdravstveno zaštiti. To su samohrani roditelji koji imaju decu ispod sedam godina, to je obavezna imunizacija, to su definitivno kategorije koje moraju uživati osnovnu zdravstvenu zaštitu i, naravno, skrining programi. Centralizovane nabavke su sigurno nešto što će uštedeti zdravstvenom sistemu, a i Srbiji 20 do 40% sredstava koja su se do sada odlivala na ovaj način. One će omogućiti da nabavke budu sprovođene u jednom jedinstvenom sistemu. Da li će to biti uprava pri Ministarstvu zdravlja ili će biti pri Fondu, to je nešto o čemu se može razgovarati. Lično bih više volela da bude pri Ministarstvu zdravlja, jer mislim da su ministarstva, Skupština i institucije države ipak nešto što je pod većom kontrolom javnosti i volela bih da to bude tu. Da se ne lažemo, u ovom delu biće koncentrisana ogromna moć i to jeste neki takođe potencijalni izvor korupcije i zato mora biti jako dobro kontrolisano. U svakom slučaju, jedinstvena nabavka će omogućiti da se korupcija smanjuje u bolnicama i da snabdevanje bude efikasno. Jedinstvene lekarske komisije, takođe, koje će određivati liste lekova i, naravno, ono što je najvažnije i o čemu smo danas ovde najviše govorili, to je preduzimanje duga zdravstvenih ustanova, odnosno bolnica. Već smo rekli da je napravljen dug od 13 milijardi dinara, što je ogroman dug i oko toga nema dileme, svi ćemo se složiti. Kao što sam rekla, ove izmene i preuzimanje obaveza nije bilo moguće napraviti bez saradnje sa Ministarstvom finansija. Želim jasno da kažem da ministar finansija Mlađan Dinkić ne radi ovo prvi put. Godine 2004. je takođe kao javni dug preuzeo, doduše ne iz oblasti zdravstva, nego penzije koje su zatečene kao neisplaćene, preuzeo je staru deviznu štednju kao neisplaćenu i preuzevši je kao javni dug preuzeo je i obavezu da država isplati građanima ono što im duguje, a to je i uradila. Ovoga puta na redu je zdravstvo i to u punoj meri pozdravljam. Zašto to nije moglo biti urađeno ranije? Mislim, pre svega, zbog toga što nije postojala saglasnost u Ministarstvu finansija da je to jedna od najvažnijih tačaka kako bi se stabilizovao zdravstveni sistem. Dakle, nisu odgovorni samo ministri zdravlja. Kako su dugovi nastali, o tome smo takođe već govorili. Nastali su tako što su sigurno postojali neodgovorni direktori. Svi koji su bili neodgovorni, svi koji treba da snose krivičnu odgovornost, naravno da treba da snose krivičnu odgovornost. Takođe pozivam sve državne organe da to ispitaju, jer je zaista nedopustivo trošiti nešto što nemate. Sa druge strane, svi znamo da zdravstveni sistem u Srbiji nema dovoljno para. Imamo 250 evra po glavi stanovnika. Imamo svega 6% budžeta koji se troši na zdravstvo. Znači, nemoguće je zadovoljiti sve zdravstvene potrebe stanovništva. Našavši se u takvoj situaciji mnogi direktori su posezali, očigledno, za potrebom da ipak zadovolje potrebe stanovništva, nadajući se da će Fond ili država kad tad isplatiti te dugove. Ponavljam, oni ne treba da budu abolirani od odgovornosti, ali odgovornost treba ispitati. Zašto su još dugovi nastali? Zbog toga što smo se opredelili za solidarni zdravstveni sistem. Dakle, svi plaćaju i svi koriste u onoj meri u kojoj je to moguće. Nažalost, u Srbiji nisu svi plaćali doprinose, došlo je do poreske nediscipline i jednostavno Fond zdravstva se nije punio onoliko koliko je to bilo potrebno. U takvoj situaciji došlo je do velikih dugovanja i samog Fonda zdravstva prema bolnicama i prema dobavljačima. Naravno ono o čemu su još neke kolege govorile, a to je da su lokalne samouprave sa zadovoljstvo preuzele osnivačka prava, one to treba da učine, jer treba da imaju svoj deo odgovornosti u pružanju zdravstvene zaštite građanima na lokalu. Ali, oni su smatrali da treba da samo dobiju nešto, a ne i da preuzmu odgovornost. U mom Leskovcu, to je jedan od prvih centara, odnosno prvih lokalnih uprava koja je požurila da preuzme osnivačka prava, ali naravno ulaganje u dom zdravlja nije onako kako bi trebalo da bude. Dakle, odgovornost dele i lokalne samouprave i naravno autonomne pokrajine. Kakav nam je sistem? Sistem nam sigurno nije dobar i mnogi su se sa tim danas složili, ali sistem nam nije toliko loš, drage koleginice i kolege, koliko ste vi to danas govorili. Uverena sam da se građani neće u potpunosti sa vama složiti da je sistem baš tako loš. Mi imamo sjajno obučene, edukovane lekare, odgovorne lekare, koji dobro rade svoj posao, imamo sistem koji funkcioniše relativno dobro, imamo veliki broj spašenih života u Srbiji. Dakle, sistem je nešto što treba popravljati, ali on nije ni u kakvoj katastrofi. Želim da kažem da je jako teška uloga biti ministar zdravlja i mislim da je i ministarka Đukić Dejanović toga svesna. Gotovo da ne postoji idealan sistem, ne gotovo, nego ne postoji idealan sistem u svetu. Mi svi dobro znamo da je i Barak Obama dobio izbore na tome što je rešio da menja zdravstveni sistem u Americi. Znači, gotovo da ne postoji sistem u kome će svaki korisnik njime biti zadovoljan. Ali, prebacivati odgovornost na ministre zdravlja koji su bili do sada, to je zaista neodgovorno i prema zdravstvenom sistemu i prema tim ministrima. Želim jako otvoreno da kažem da sve građane podsetim, tačno je gospođa Dejanović zatiče sistem koji nije dobar, ali setimo se kakav sistem je zatekao ministar koga ste svi danas prozivali. Dame i gospodo, u porodici imam hirurga i dobro se sećam kada je on morao da kupuje konce, privatno, od svoje plate, koja je bila pet maraka, jer su konci koji su bili u bolnici … (Predsedavajuća: Vreme gospođo Plavšić.) … Dakle, sistem koji je postojao pre toga bio je znatno lošiji nego što je sada, sada imamo 50% smanjenu smrtnost u oblasti kardiovaskularnih bolesti, prepolovljeno je umiranje u koronarnim jedinicama, za 13,7% je manja smrtnost od koronarnih bolesti, imamo 4.000 ugrađenih pejs mejkera samo u jednoj godini. Želim da kažem još ovo, da Klinički centar u Nišu, ne bi bio Klinički centar u Nišu jer nije imao ni veštačku oplodnju, nije imao kardio hirurgiju i nije imao transplataciju. On danas sve to ima kao i bolnica u Leskovcu koja je najbolja bolnica u Srbiji.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Miodrag Linta. Izvolite.
Gospođo Đukić Dejanović, gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, govorio bih o jednom problemu sa kojim se suočavaju građani Srbije koji su izbegli ili prognani sa područja Republike Hrvatske, a koji su u prethodnom periodu stekli penziju u Hrvatskoj, znači ino penzioneri su. Šta se dešava? Mnogi od tih građana, izbeglih i prognanih lica žive niz godina ovde u Srbiji, oni su ovde prethodnih nekoliko godina ostvarili zdravstveno osiguranje na taj način što su Republičkom fondu za zdravstveno osiguranje plaćali po zakonu 12,3% od svoje penzije. Međutim, od marta ove godine filijale Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje su počele da od tih lica traže da se odreknu zdravstvenog osiguranja u Hrvatskoj da bi produžili važenje zdravstvenog osiguranja u Srbiji. Kada su ta lica odlazila u Hrvatsku da traže odjavu osiguranja, uslov im je bio da se moraju odreći i hrvatske lične karte. Mnogi od tih ljudi ne žele da se odreknu hrvatske lične karte zato što još uvek nisu ostvarili svoja prava u Hrvatskoj, još uvek mnogi traže povratak svojih stanova, obnovu kuća, poslovnih prostora, povratak svog poljoprivrednog zemljišta, devizne štednje, radnog staža itd. Mi smo pokušali da pronađemo rešenje i uspostavili smo komunikaciju sa Republičkim fondom za zdravstveno osiguranje, sa molbom da se pronađe rešenje. Republički fond za zdravstveno osiguranje se poziva na konvenciju, na sporazum o socijalnom osiguranju između SRJ i Hrvatske iz 1997. godine po kome nije moguće da imaju dva zdravstvena osiguranja. Sada se ta lica nalaze u jednom procepu. Ovde im više filijale Fonda ne produžavaju zdravstveno osiguranje iako ti ljudi uredno plaćaju 12,3% od svoje ino penzije, a ne žele se odreći svoje lične karte u Hrvatskoj jer gube mogućnost da ostvare borbu za svoja prava.Sada pokušavamo da vidimo i uz vašu pomoć da se pronađe rešenje. Mi mislimo da država ima takozvano pravo rezerve, odnosno ima mogućnost da propiše jedan širi obim prava za takve ljude koji su po konvenciji i da im izađe u susret. Mi mislimo da bi trebalo naći jedno rešenje da ti ljudi imaju mogućnost da imaju zdravstveno osiguranje u Srbiji, a da im se kao uslov ne traži odjava zdravstvenog osiguranja u Hrvatskoj. Znači, svaki onaj koji želi da plaća 12,3% od svoje penzije neka plaća i ima osiguranje u Srbiji, a ne da se uslovljava da mora da se odrekne svog osiguranja u Hrvatskoj, a time i lične karte u Hrvatskoj. U tom smislu,moja molba vama da se pokuša pronaći mehanizam da ljudi imaju mogućnost, da imaju dva zdravstvena osiguranja ovo u Hrvatskoj gde je stekao penziju i ovde ako plaća 12,3% od svoje ino penzije. Ljudi su u velikim problemima. Imamo slučaj gospodina, reći ću, gospodina Dmitra Alavanje koji uredno plaća 12,3%od svoje ino penzije ovde u Srbiji i filijala Voždovac mu je redovno na šest meseci produžavala zdravstveno osiguranje. To je sve teklo do 31. jula ove godine i onda 31. jula ove godine filijala Voždovac mu ne želi produžiti zdravstveno osiguranje. Sada, on ne želi da se odrekne lične karte u Hrvatskoj i zdravstvenog osiguranja, a ovde nema mogućnost da nastavi zdravstveno osiguranje. Sada je četiri meseca bez zdravstvenog osiguranja, treba da ide na određena istraživanja i ispitivanja, on ne može i on je u procepu. Mislim da bi trebalo pronaći jedno rešenje za takve ljude, znači da se iskoristi takozvano pravo rezerve, ne se striktno držati konvencije da ima samo jedno zdravstveno osiguranje, nego da se tim ljudima kao specifičnoj ciljnoj grupi koja još uvek nije ostvarila svoja prava u Hrvatskoj, da im država Srbija izađe u susret i da se nađe to jedno rešenje, da imaju pravo na dva zdravstvena osiguranja. Hvala.
Reč ima ministarka. Izvolite.
Poštovani poslaniče, međunarodne konvencije o zdravstvenom osiguranju regulišu pitanje tako da jedna osoba može prava iz zdravstvenog osiguranja koristiti samo na jednom mestu. Dok neko ima status izbeglog lica on može na način kako ste vi rekli koristiti zdravstveno osiguranje u našoj zemlji, onog momenta kada se prijavi, kada prijavi prebivalište u Srbiji, on nažalost to pravo da uplaćivanjem od 12,3% reguliše svoj status osiguranog lica. U tom smislu međunarodne konvencije imaju viši nivo obaveznosti nego naši međusobni sporazumi koje imamo sa Hrvatskom. Slažem se sa vama da je to pitanje koje ćemo morati sa Ministarstvom spoljnih poslova da rešavamo jer se radi o vrlo značajnom broju ljudi i vaša inicijativa mi je dobro došla da pokrenem mogućnost da vidimo na koji način možemo regulisati pitanje koje ste postavili.
Gospodine Linta, replika? Da li ste vi pomenuti u raspravi?
Jesam.
Izvinite, ako je komentar na izlaganje gospodina Linte onda ima pravo. Kaže mi potpredsednik, gospođa Kovač, da ima pravo. Gospodine Linta dajem vam reč. Molim vas pre nego što počnete, gospodo ne vidim čemu nervoza. Nema potrebe da podižemo ton, dajte da najnormalnije završimo sednicu. Dao sam reč gospodinu Linti i vi izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, izvinjavam se ako neko od vas misli da kršim određeni član Poslovnika, a mislim da ga ne kršim, samo jedna kratka replika na izlaganje gospođe Đukić-Dejanović. Vi znate, slažem se da državni sporazumi o međunarodnom pravu i po ustavima demokratskih država imaju jaču pravnu snagu od domaćih zakona. Šteta je, imamo primere država koje su potpisivale sporazume o socijalnom osiguranju gde je u poslednjem članu stajalo da svaka država potpisnica ima tzv. pravo rezerve, da može da za svoje građane da jedan širi obim prava, nego što je to propisano konvencijom. To ne piše u ovom sporazumu, nažalost, iz 1997. godine, ali bez obzira što ne piše, mislim da bi trebalo pronaći jedan mehanizam da se tim ljudima izađe u susret samo iz tog razloga što još uvek nisu ostvarili svoja prava u Hrvatskoj. Mislim da tu postoji, ja verujem, kod vas dobra volja da nađemo taj mehanizam da ljude ne uslovljavamo da su redovne prilike sasvim u redu. Pošto je situacija vanredna i ljudi se dalje bore za svoja prava, mislim da bi tu trebalo vaše ministarstvo, vi lično i sama Vlada, pronaći mehanizam da ti ljudi koji žele da plaćaju 12,3% od svoje ino-penzije, da se ne uslovljava odricanjem za odsluženje u Hrvatskoj. Čak ni to ne bi bio problem da Hrvatska njih ne uslovljava ako se hoćeš odreći osiguranja u Hrvatskoj, moraš se odreći lične karte, tako da je čovek zbog toga u problemu. Da nema odricanja od lične karte, onda bi to sasvim bilo u redu.
Reč ima narodni poslanik Vera Paunović.
Poštovani predsedavajući, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarko zdravlja, iskoristiću priliku da se ukratko osvrnem na predloge ova tri zakona koja se odnose na sistem zdravstvene zaštite. Svi mi znamo da se humanost svakog društva ogleda odnosom prema zdravstvenoj zaštiti svoje populacije. Svesni smo da ekonomska moć društva diktira izdvajanje sredstava u zdravstvu, koja su, nažalost, manja od objektivnih potreba, kao i teško nasleđeno stanje iz prošlosti. Svi smo svedoci da veliki deo naših zdravstvenih radnika zaista daje sve od sebe, da pruži najbolje što može u lečenju i preventivi svih naših građana, počev od dece preko trudnica i odraslih, do naših najstarijih građana. Poslanička grupa PUPS na osnovu svojih programskih opredeljenja posebno je zainteresovana za zdravstveni sektor, jer znamo koliko je blagovremena i adekvatna zdravstvena zaštita bitna i za život samog pojedinca, ali i za stanje nacije u celini. Stoga smatramo da je svako poboljšanje u ovoj oblasti dobrodošlo. Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti, predviđeno je da će još tri grupe stanovništva dobiti pravo na besplatnu zdravstvenu zaštitu. Ovde vidimo značajan pomak na bolje, s obzirom da će to pravo dobiti samohrani roditelji dece ispod sedam godina starosti koji imaju prihod ispod minimalne neto zarade uvećane za 30%. Svakako da je ovo jedan dobar potez Ministarstva kada se ima u vidu kriza u kojoj se porodica kao institucija kod nas nalazi, često u povećanom broju razvoda i većem broju vanbračnih veza koja je upravo ostvarila ovakve situacije da se jedan roditelj stara o svom detetu. Ovo jeste dobro rešenje i smatram da bi u budućnosti u skladu sa finansijskim mogućnostima trebalo iznaći mogućnosti da se prošire kategorije koje bi mogle da koriste besplatnu zdravstvenu zaštitu. Druge dve dopune, naša zdravstvena zaštita, takođe čini korak napred kao davno poznato načelo – bolje sprečiti, nego lečiti, jer će vakcinacija i preventivni pregledi biti takođe finansirani na teret države. Ovde ostaje obaveza u Ministarstvu zdravlja da sačini adekvatne planove i programe za ove oblasti kako se ne bi dešavali slučajevi poput nedavnog, da nam mamografi stoje neiskorišćeni, a svima koji rade u zdravstvu, a i šire, predstoji zadatak kako bi se stanovništvo animiralo da više koristi ove mogućnosti prevencije. Takođe, ovim izmenama i dopunama Zakona stvoriće se mogućnost da se autonomne pokrajine intenzivnije uključuju u zdravstveni sistem, tako što će im biti omogućeno da finansiraju i one troškove vezane za prostor, opremu i medicinske kadrove, koje Republika inače ne finansira, odnosno da opštine i gradovi koji imaju mogućnosti, omoguće svojim građanima i viši stepen zdravstvene zaštite od onoga koji je utvrđen zakonom. Važna novina koja se uvodi ovim zakonom je stvaranje uprave za centralizovane javne nabavke, čime će sistem zdravstva sve javne nabavke obavljati na jednom mestu sa uštedama, kako u samom postupku, tako i u ceni materijala, smanjenju mogućnosti za zloupotrebu. Pored toga, ministar zdravlja ubuduće će biti nadležan za donošenje kadrovskog plana za zdravstvene ustanove, pa će i ovde biti smanjene mogućnosti, nepravilnosti oko zapošljavanja zdravstvenih radnika u sistemu zdravstva. Zakon o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenom osiguranju, takođe prati ova rešenja o proširenju prava određenih kategorija koja su data u Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Kod ovog zakona, ključne izmene se predlažu uvođenjem centralne komisije za lekove koje će se ubuduće baviti veoma važnim poslom, određivanja predloga koji će se lekovi naći na listi lekova i čija se nabavka refundira iz Fonda zdravstvenog osiguranja. Ovo bi trebalo da doprinese većoj ulozi struke pri određivanju liste lekova, s obzirom da sami lekari i farmaceuti najbolje znaju koji od lekova zaista predstavljaju nužnost u procesu lečenja. Nadam se samo da će budući članovi ove centralne komisije svoju dužnost obavljati časno, po savesti, a možda bi ovde bilo i dobro da se iznađu neke mogućnosti, da se budući članovi komisije, sem potpisivanja izjave, na još neki način obavežu da će svoje mišljenje davati po savesti. Treći zakon iz ovog paketa je Zakon o preuzimanju obaveza zdravstvenih ustanova prema veledrogerijama po osnovu nabavke lekova. Ovim zakonom će Republika Srbija preuzeti pomenute obaveze u visini od 13 milijardi dinara, od čega će samo preduzeće "Galenika" dobiti 11 milijardi dinara. Ovaj dug koji je nastao zbog nepovoljnog deviznog kursa i problema u finansiranju zdravstva bi trebalo da se isplati do kraja 2015. godine u 12 kvartalnih rata i time će se rasteretiti Fond zdravstva, a proizvođači lekova će dobiti likvidna sredstva kako bi mogla da nastave sa radom. Istovremeno je već pomenutim Zakonom o izmenama Zakona o zdravstvenom osiguranju predviđeno da se skrate rokovi plaćanja za lekove sa sadašnjih 200 dana na 90 dana, koliko bi trebalo da bude 2015. godine. Nadam se da će se u budućnosti otkloniti ovi problemi vezani za finansiranje nabavke lekova i opreme i da se više neće stvarati ovakvi dugovi prema dobavljačima. Na kraju želim da kažem da će poslanika grupa PUPS u Danu za glasanje podržati predloge ovih zakona, ali i da dam jednu sugestiju Ministarstvu, a vezana je za rad lekara. Svedoci smo slučajeva da isti lekar radi i u državnoj i u privatnoj praksi. Ako smo bili rigorozni pri donošenju antikorupcionih zakona u segmentu sprečavanja sukoba interesa, zaista ne vidim razlog zašto bi se nekome omogućilo da bude u najdirektnijem mogućem sukobu interesa, s obzirom da se često događa da isti lekar kada radi u državnoj zdravstvenoj ustanovi, smišlja različite izgovore da bi pacijenta privoleo da se leči kod njega u privatnoj praksi. Nadam se da će novi ministar zdravlja u bližoj budućnosti poraditi na ovom problemu, u cilju bolje zdravstvene zaštite naših građana. Hvala na pažnji.
Poslednji prijavljeni govornik, narodni poslanik Karolj Čizik, nije tu. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog pretresa, pitam da li reč žele predsednici odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika. Reč ima narodni poslanik Zoran Radovanović. Imate tri minuta i 30 sekundi.
Hvala predsedniče. Malo izvinjenje, malo pre nismo bili nervozni, bili smo radosni kada ste vi došli. Čekali smo vas ceo dan, niste bili tu, pa smo se nasikirali, tako da je to bio razlog.
Bio sam na razgovoru sa predstavnicima kosovskih Srba i predsednika Republike, samo da znate šta je razlog mog odsustva iz sale.
Znamo, šalimo se. Moram samo kratko da, u tri minuta sažmem celu ovu priču. Malo pre je moj kolega rekao jedan podatak da se, a o tome smo pričali na Odboru za zdravlje, znači šesnaestoslajsni magnet i šestčetvoroslajsni magnet nisu razlika u novitetu. Šesnaestoslajsni se završava, prosto, bilo gde. Radiologija kao radiologija, vraćam se na zakon, dobili su Nobelovu nagradu za pronalazak rendgena, za skener, za magnet, itd. Sve su to grane medicine koja je najviše napredovala. Kongres u Čikagu, pre pet dana, ima 62.000 registrovanih učesnika, tako da je dijagnostika kroz radiologiju mnogo odmakla i ima svoje mesto u sistemu. Ono što je važno za sam zakon, odnosno za set zakona, jeste da je država konstatovala da postoji dug, vrlo veliki dug. Vlada Republike Srbije, Ministarstvo zdravlja, setom zakona su preuzeli dug, odnosno stvaraju uslove da se dug preuzme na sebe, obezbeđuju uštede pri javnim nabavkama od 20 do 40%, vezano za nabavne cene lekova, jer što je veća količina nabavke, to je i bolja cena. Zdravstvene ustanove više neće moći da se snabdevaju same, imaće svoj plan i program snabdevanja, što deluje dosta i vrlo antikoruptivno. Finansijska konsolidacija se uvodi ovim setom zakona. Dug, odnosno vreme plaćanja je bilo 2012. godine 250 dana, 2013. godine biće 150 dana, 2014. godine biće 120 dana i 2015. godine 90 dana, što sve stimuliše privatne apoteke da se uključuje u sistem Fonda zdravstva i tako zaposle mnogo više farmaceuta, jer će svaka apoteka morati da ima farmaceuta u obe smene, a ne farmaceutskog tehničara. Sva proširenja prava, koja su važna iz ova tri seta zakona, vezani za imunizaciju, za rano otkrivanje, lečenja i skrining, kao i za samohrane roditelje sa decom od sedam godina, to je vrlo važna stvar ovog seta zakona. Proširenje ovlašćenja na pokrajine, gradove, opštine, samo može pokazati i dovesti do toga da bude bolji i kvalitetniji zakon, plan nabavke, plan kadrova i ono što je, na kraju, time završavam, najbitnije, to je da se republičke stručne komisije uvode u sistem da se one pitaju za sve stvari, jer ono što nisam hteo da kažem malo pre, a to je da se magnet u skandinavskim zemljama, završavam predsedniče za deset sekundi, ono što ne znaju kolege doktori, čeka i do godinu dana. Magnetna rezonanca nije opcija koja se radi svakodnevno, magnetna rezonanca nije nešto u šta uđe pacijent i izađe dijagnoza i PDV pozadi. To je nešto što košta 3.300 dolara u Americi. Radi se na kraju svih pregleda, kada se radi lumbalna kičma, radi se set dijagnostika, pa se magnet radi, ako se radi operacija, a ne ako pacijent, odnosno lekar hoće ili pacijent misli da treba, ili se manje zrači, što je velika greška lekara. Ono što treba da znamo svi zajedno, jeste da u Americi, npr. "Paramedik" vozi, ne postoji hitna pomoć. Kod nas je šofer, lekar, sestra. U Americi kroz sistem "Paramedik", dva tehničara edukovana za tu i tu situaciju, vode pacijenta do prve bolnice. Time završavam, pošto sam dobio naknadno minut i 30 sekundi.
Na početku sam vam bio malo oduzeo vreme svojim komentarom. Pošto se više niko ne javlja za reč, zaključujem zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o preuzimanju obaveza zdravstvenih ustanova prema veledrogerijama po osnovu nabavke lekova i medicinskog materijala i pretvaranju tih obaveza u javni dug Republike Srbije, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenom osiguranju. Prelazimo na sledeću tačku dnevnog reda. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres o predlozima odluka iz tačaka 17, 18, 19. i 20. dnevnog reda, a pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova te poslaničke grupe, o čemu ste detalje dobili u materijalu. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 192. stav 3, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o Predlogu odluke o izboru članova Komisije za kontrolu izvršenja krivičnih sankcija, o Predlogu odluke o izmenama Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, Predlogu odluke o izmeni Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije i Predlogu odluke o izmenama Odluke o utvrđivanju sastava stalnih delegacija Narodne skupštine Republike Srbije u međunarodnim parlamentarnim institucijama. Da li neko od predlagača, ili predstavnika predlagača žele reč? (Ne.) Da li izvestilac Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo želi reč? (Ne.) Da li predsednici odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Sada imamo samo jednog prijavljenog govornika. Reč ima narodni poslanik Radoslav Milovanović.
Poštovani predsedniče Narodne skupštine, poštovano predsedništvo, koleginice i kolege narodni poslanici, pred nama je još jedna odluka vrlo važna za jačanje integriteta Narodne skupštine Republike Srbije, a i za jačanje civilizacijskih tekovina našeg društva. Danas imamo Predlog odluke o obrazovanju Komisije za kontrolu izvršenja krivičnih sankcija. Podsetiću samo na neke važne stvari koje je doneo prethodni saziv Skupštine Republike Srbije, to je Zaštitnik građana, Poverenik za informacije od opšteg značaja, Agencija za borbu protiv korupcije i poverenici za rodnu ravnopravnost. Ova komisija je prvi put obrazovana prošle godine, iako je zakonska obaveza postajala još od 2006. godine. Sastav ove komisije će biti tri člana iz Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu iz Odbora za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova i Odbora za zdravlje i porodicu. S obzirom na značaj jedne ovakve odluke i što se tiče aspekta roda koji je vrlo važan koji sam hteo da stavim u centar pažnje svog izlaganja, podsetiću da, kao i većini zemalja u svetu, žene čine manjinu opšte zatvorske populacije. Zbog toga su sistemi izvršenja krivičnih sankcija, režimi u zatvorskim ustanovama skoro u potpunosti dizajnirani za većinsku mušku populaciju, počev od arhitekture zatvora, režima, uslova života, procedura o bezbednosti i upotrebu mera prinude objekata za zdravstvenu zaštitu, kontakata sa porodicom, rada i ostalih oblika tretmana. Podsetiću da postoji samo jedan ženski zatvor i on se nalazi u gradu Požarevcu. Samo da vam kažem da je zgrada iz 1874. godine i zahvaljujući dobrom radu upravnice tog zatvora, unapređena je organizacija u samoj zatvorskoj ustanovi. Ono što nedostaje, to je posao kontrole ove komisije. Potrebna je pomoć države u povećanju broja komandirica za otprilike 20% i razvoj postpenalne zaštite. To je ono čemu treba voditi računa. Drugo pitanje, šta će zatvorenik ili zatvorenica nakon odlaska iz zatvora da radi, skoro je donet ovde Zakon o amnestiji, i sa čime će sve biti suočeni? Sa raznim izazovima, od porodice do društva, od teškoće da nađu posao, itd. Vrlo je važno voditi računa o međunarodnim standardima ljudskih prava koje su primenjivane na zatvorenice. Na međunarodnom planu retko se ukazuje na specifičnost položaja žena, osuđenih na kaznu lišenja slobode. Svi postavljeni standardi o položaju zatvorenika uglavnom važe za oba pola. Čak i dokumenti koji regulišu samo ženska ljudska prava, na primer, Konvencija o eliminisanjudiskriminacije žena i tehnička deklaracija i platforma delovanja ne sadrže odredbe koje se odnose na žene u zatvorima. S obzirom na to da nema posebnih dokumenata za žene zatvorenice, važe pravila kao i za mušku zatvorsku populaciju, Univerzalna dekoracija organizacije UN o ljudskim pravima. Na nacionalnom planu, većina zemalja usvojila je standardna minimalna pravila i u svoje zakone unela, pored ostalog, odredbe koje se tiču osuđenih žena. Istraživanje ženske zatvorske populacije pokazalo je sledeće: da su žene osuđenice uglavnom iz siromašnijih slojeva, da su nezaposlene, sa nižim stepenom obrazovanja, da imaju decu koju izdržavaju, da je većina žena zatvorenica bila izložena nekom obliku nasilja i zlostavljanja pre dolaska na izdržavanje kazne, da su žene koje su bile u zatvoru mnogo više stigmatizirane i osuđivane od strane porodice i zajednice od muškaraca, da su potrebe žene u zatvoru drugačije odpotrebe muškaraca, s obzirom na to da jedino one brinu o deci, imaju i druge obaveze u okviru porodice, da su zdravstvene potrebe žena u zatvorima drugačije od zdravstvenih potreba muškaraca, da su posebno osetljive na zlostavljanje u zatvorima. U nekim zemljama visoka je stopa mentalnih bolesti među ženama osuđenicima, upotreba narkotika i sklonost ka samoubistvima. Posebne potrebe imaju maloletne osuđenice, žene sa invaliditetom, žene strane nacionalnosti, žene koje pripadaju različitim manjinama. Ono što treba da bude glavna uloga ove komisije, koju će formirati Narodna skupština Republike Srbije, jeste da se pozabavi situacijom u zatvorima, smeštajem u kazneno-popravnim zavodima, zatim da vodi brigu o rodnoj osetljivosti, da vidi da li postoje specijalne zatvorske bolnice za osuđenice, da vode računa kako se sprovode lični pretresi, ishrana, higijenski paketi i sve ostalo, kako ide sa korišćenjem slobodnog vremena, kakva je zdravstvena zaštita, kakve su posete dece i sve druge stvari. Mislim da je nadležnost Komisije velika. Ponavljam da je to civilizacijska tekovina i da se time daje jedna nova nadležnost Narodnoj skupštini Republike Srbije. Osnivanje posebnog zatvora za žene, koje datira iz davne prošlosti, predstavlja veoma značajnu prekretnicu u istoriji zatvaranja i kažnjavanja žena. Prvi zatvor koji je otvoren 1645. godine samo za žene u Amsterdamu imao je status ustanove u kojoj su zatvarane žene skitnice i prosjakinje, u kojoj je vladala urednost i red, a zatvorenice su radile za holandsku tekstilnu industriju interne potrebe. Tek je u prvoj polovini 19. veka u Evropi i u SAD počelo osnivanje odvojenih zavoda za žene i muškarce. Pozivam predložene članove komisije koje će se baviti ovim problemima da uzmu sve ove aspekte u obzir. Mislim da je stanje u našim zatvorima dosta teško i da nedavno usvojen Zakon o amnestiji neće dodatno olakšati položaj ljudi koji se tamo nalaze. Poslanička grupa DS će glasati za ovakvu odluku Komisije, iako imamo samo jednu primedbu, da je samo jedan predstavnik opozicije u ovoj komisiji. Hvala.
Hvala. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Ne.) Zaključujem zajednički jedinstveni pretres. Završavamo rad za danas. Nastavljamo sa radomu utorak u 10,00 časova.