Pozivam se na član 226. i tražim informaciju koja je važna za moj dalji rad. Prethodna dva dana poslanička grupa DSS-NS insistirala je ovde da dobije izuzetno važnu informaciju. Smatram da je ta informacija važna svakom narodnom poslaniku u ovoj sali. Dogodilo se, naime, da smo u onom popisu ministarstava (mogu slobodno da kažem "popisu") videli da postoji Ministarstvo za ljudska i manjinska prava. Mislim da nema poslanika u ovoj sali koji ne bi pozdravio osnivanje tog ministarstva. Onda se, u međuvremenu, dogodilo da je visoki funkcioner DS potpisao amandman kojim traži da se ovo ministarstvo ukine. Celokupan rad poslaničke grupe DSS-NS bio je tog dana usmeren na to da ubedimo poslaničku većinu koliko je nužno da to ministarstvo ostane i koliko je nužno da to ni u kom slučaju ne bude i ne sme da bude predmet političke trgovine. Posle toga smo dobili informaciju da je amandman povučen. Bila bih vrlo srećna (evo, i gospodin Milivojević mi dobacuje "ubedili smo ih") ako bih, kao poslanik DSS-NS, makar delimično i ja bila zaslužna za to da ste to uspeli da uradite, zbog našeg ubeđivanja i zbog naših argumenata. Takođe bih bila vrlo nesrećna ako je to plod političke trgovine. U svakom slučaju, tražim informaciju zbog čega se sve ovo događalo, šta je iniciralo gospodina koji je podneo amandman (posle dužeg vremena vidim ga u sali), odnosno volela bih da, kao narodni poslanici, dobijemo informaciju – šta ga je dovelo do toga da uloži amandman da se ukine ministarstvo i posle toga da ga povuče? Hvala.
Današnja sednica, odnosno dnevni red, biće posvećena i ovom pitanju, tako da će biti prilike da se čuju i odgovori. U svakom slučaju, pravo poslanika je i da podnese amandman i da ga povuče. Ovde se nije kršio Poslovnik, naprotiv. Zahvaljujem. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Slobodan Maraš, Nebojša Ranđelović, Suzana Grubješić, Konstantin Arsenović, Željko Vasiljević, Đorđe Milićević, Aleksandar Pejčić, Srđan Spasojević, Milica Vojić-Marković, Milan Lapčević, Jorgovanka Tabaković, Dragan Todorović, Mićo Rogović, Mileta Poskurica, Ljubomir Kragović, Dušan Marić, Zoran Krasić, Milorad Buha, Dejan Mirović, Vjerica Radeta, Božidar Delić, Petar Jojić, Ognjen Mihajlović, Momir Marković, Veroljub Arsić, Gordana Pop-Lazić, Igor Bečić, Nataša Jovanović, Bojan Mladenović, Zoran Babić, Sreto Perić, Tomislav Ljubenović, Milovan Radovanović, Paja Momčilov, Jadranko Vuković, Marina Raguš, Aleksandar Martinović, Lidija Vukićević, Borislav Pelević, Slađan Mijaljević, Stefan Zankov, Nikola Savić, Vitomir Plužarević, Mirko Munjić, Vladan Batić, zajedno Ivan Andrić, Zoran Ostojić i Kenan Hajdarević, Boško Ristić, Gordana Čomić, Munir Poturak, Donka Banović, Marko Đurišić, Miloš Radulović, Željko Tomić i Odbor za pravosuđe i upravu. Pisanim putem amandmane su povukli narodni poslanici: Miloš Radulović na član 3, Marko Đurišić na član 2, na naslov iznad člana 7. i na član 7, na naslov iznad člana 26. i na član 26, na članove 44, 45. i 50. i Vladan Batić na članove 8, 10, 11, 12, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 24, 25. i 26. Predloga zakona. Primili ste izveštaj, sa ispravkom, Zakonodavnog odbora o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, shodno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Takođe bih htela da vas obavestim da je sednica Odbora za pravosuđe upravo završena. Izveštaj se umnožava i uskoro će biti među nama poslanicima. Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo poslanik Slobodan Maraš. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Ima reč Slobodan Maraš.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 2. Pokušao sam da se fokusiram samo na jednu temu, a to je Ministarstvo životne sredine i prostornog planiranja. Moj amandman glasi da bi trebalo da izbacimo deo koji se odnosi na prostorno planiranje, odnosno da ovo ministarstvo bude vezano samo za životnu sredinu. Za to postoje značajni razlozi i mislim da je pitanje zaštite životne sredine veoma važno u ovoj državi. Tu bih se osvrnuo na jednu stvar, za koju mislim da široj javnosti nije dovoljno poznata, a mislim da će se u narednom periodu naći pred nama. To je da potvrdimo naftno-gasni sporazum sa ''Gaspromom'', odnosno sa Ruskom Federacijom. Srbija je potpisala taj sporazum i oni koji su ga potpisivali učinili su jednu strahovitu grešku, a to je da u tom sporazumu nema ni jedne jedine reči o zaštiti životne sredine. Tim sporazumom je predviđeno da nama stiže nafta od ruskog partnera, nafta koja bi trebalo da bude ''uralska nafta''. To je nafta čija je prerada u zapadnoj Evropi zabranjena zbog visokog nivoa sumpora, najvećeg procenta sumpora koji se u njoj nalazi. Nažalost, ta nafta će stizati u Srbiju, a veoma dobro znamo, mislim da najbolje znaju građani Pančeva i građani Vojvodine, kakvi su se sve akcidenti do sada događali. Preradom te nafte doći će do strahovitog zagađenja životne sredine, a kažem, ni jedno jedino slovo u sporazumu ne obavezuje ruskog partnera, ne postoji nikakva obaveza vezana za životnu sredinu. Bojim se da će troškovi prilikom zaštite životne sredine biti strahovito veliki. To je jedan od aspekata zbog kojeg mislim da je jako bitno da postoji ministarstvo samo za životnu sredinu, koje bi se bavilo zaštitom životne sredine. U ovom slučaju, ako tu bude i prostorno planiranje, svima je jasno zbog čega je ono izdvojeno iz infrastrukture, odnosno zašto je prebačeno ovde - da bi se oslabio jedan potencijalni ministar - mislim da je to suviše veliki rizik, odnosno da, ukoliko se ljudi u ovom ministarstvu budu bavili i prostornim planiranjem, biće malo vremena i malo volje da se bave životnom sredinom. Kada sam već kod naftno-gasnog sporazuma, nadam se da ćemo u budućim danima, kada budemo raspravljali o tome, spominjati mnoge stvari. Spominjaćemo zbog čega nije spomenuta životna sredina u tom sporazumu, a i zbog čega se taj naftno-gasni sporazum i sklapao. Isto tako, spomenućemo da postoji jedna posrednička firma, koja na uvoz gasa uzima 5%, a zove se "Jugorosgas". Dok je premijer bio Mirko Marjanović, tada je postojala jedna druga posrednička firma koja je uzimala 0,2% na promet, odnosno uvoz gasa, a sada "Jugorosgas" (od 2006. ta firma je ozvaničena) uzima 5%. Volšebno je u poslednjih mesec i po dana procenat koji je bio 50:50 (što srpski, što ruski) prešao na stranu "Gasproma" od nekih 80%. I šta se desilo pre nekih dve, tri i četiri nedelje? Ruski partner, odnosno "Gasprom" je obavestio "Srbijagas" da je spreman da proda svoj udeo. Bojimo se da taj udeo koji "Gasprom" prodaje, odnosno tih 80% u "Jugorosgasu", a kažem da neko uzima proviziju 5% na promet tog gasa i to iznosi oko pedeset miliona evra godišnje, na deset godina je to pola milijarde, bojim se da onaj kome "Gasprom" hoće da proda taj svoj deo, tom nekom trećem licu za koga još uvek ne znamo ko je, bojim se da je onaj ko je učestvovao u sklapanju ovog sporazuma, odnosno neko ko je imao najviše interesa za to, ali zato nije vodio računa da u ovom sporazumu jedna jedina reč bude posvećena zaštiti životne sredine. Zbog toga smatram da treba da se prihvati ovaj amandman, da se izbaci prostorno planiranje i da ovo zaista bude pravo ministarstvo za zaštitu životne sredine. Nadam se da ćete u Danu za glasanje ovaj amandman prihvatiti i da će ovo ministarstvo, kao što je bilo u prethodnom periodu, biti samo ministarstvo ekologije, odnosno za zaštitu životne sredine. Znamo da je tadašnji ministar gospodin Dragin puno uložio i truda i sredstava da se bavi tim pitanjima. Znamo šta je bilo sa Tisom, koja se, igrom slučaja, opet nalazi u Vojvodini. Pre svega zbog građana Vojvodine, a i zbog svih građana Srbije, želim da ovo ministarstvo bude čisto ministarstvo za zaštitu životne sredine. Ponavljam još jednom, nadam se da ćete u Danu za glasanje prihvatiti ovaj amandman. Hvala.
Povredu Poslovnika reklamira narodni poslanik Momir Marković. Izvolite, imate reč. Koji je član u pitanju?
Članovi 225. i 226 – narodni poslanici imaju pravo da budu informisani. Bez namere da ulazim u temu koja je vezana za ovaj amandman i da trošim vreme SRS, onih 15 minuta na kojih, bez obzira ko je podneo amandman, poslanička grupa ima pravo, samo da ispravimo tri stvari. Prvo, nafta zvana ''ural'' uopšte nije toliko zasićena sumporom koliko pričate. Da vas podsetim da su vaši uvoznici uvozili sirijsku naftu, koja je bila jedna od najzagađenijih nafti sumporom, i tada vam to nije smetalo. Druga stvar, koja je vezana za ovaj gasni aranžman sa Rusijom, odnosi se na tih 0,2% i 5%. Radi građana Srbije da kažem, 2% troškova transporta kroz Srbiju nisu troškovi da bi se gas transportovao, nego je to gas koji potroše kompresori u kompresorskim stanicama da bi održali pritisak od ulazne stanice do potrošača, odnosno do izlazne stanice. Prema tome, nije 0,2%, gospodine, nego 2%. To su troškovi transporta. Ljudi koji su makar malo privirili u naftnu privredu to znaju. Ljudi koji su radili bar dva dana u gasnoj privredi to znaju, a proveo sam 25 godina u "Energogasu" i ove stvari su mi izuzetno poznate. S druge strane, nafta ''ural'' nije prezasićena sumporom i molio bih da me demantujete tako što ćete doneti nalaze sa hromatografa za uralsku naftu, jer čini mi se da ovo što je danas izrečeno ima jednu drugu težinu i da ima političku diskvalifikaciju u sebi.
Zahvaljujem. Molim da primite informaciju o promeni termina za Odbor za privatizaciju. Početak sednice neće biti u 13.00, nego u 14.00 časova. Reč ima gospodin Maraš. Izvolite.
Gospodine Markoviću, pod jedan, ja nikada nisam imao svoje posrednike ili uvoznike, kao što ste vi rekli, koji su uvozili sirijsku naftu. Trenutno kod sebe nemam, ali biće prilike, kada se bude raspravljalo o sporazumu sa "Gaspromom" u ovoj skupštini, da donesemo sve podatke. To je jedna stvar. Druga stvar, niste me dobro razumeli. Rekao sam da je u vreme vlade Mirka Marjanovića firma "Progresgas trejding" uzimala 0,2% provizije za to što je posredovala u kupovini gasa. Danas "Jugorosgas" uzima 5%. To je otprilike pedeset miliona evra godišnje, u odnosu na to koliki je uvoz. Znači, ne govorim ja o tih transportnih 2%, govorim da neko uzima 5% provizije. "Gasprom" je obavestio "Srbijagas" da svojih 80% vlasništva, koje sada ima u "Jugorosgasu", prodaje trećem licu. Bojim se da je to treće lice onaj ko je najviše insistirao da se ovaj sporazum sa "Gaspromom" sklopi. Nadam se da ćemo imati priliku da saznamo ko stoji iza toga i ko će na nivou deset godina uzeti pola milijarde od građana Srbije bez ikakvog razloga. Znači, niste me dobro razumeli.
Reč ima gospođa Milica Vojić-Marković.
Javila sam se po amandmanu gospodina Maraša. Poslanička grupa DSS-NS hoće da raspravlja na stručan način i nema kompleks da podrži amandman, bez obzira na to koja poslanička grupa daje taj amandman, ako je on smislen, ako je logički, ako donosi unapređenje života u našoj Srbiji. Smatram potpuno smislenim da se kod ministarstva životne sredine izuzme prostorno planiranje iz oblasti koju ono pokriva, pre svega zbog toga što je od 2004. godine Srbija polako počela da pravi zakonsku regulativu i da usvaja zakone iz oblasti ekologije koji su u Evropi već daleko otišli. Dakle, što se regulative ekologije tiče, mi kaskamo za Evropom, kaskamo za svetom. Mi smo svoju Srbiju poprilično upropastili. Upropastili smo je i nebrigom, ali i time što nemamo adekvatne zakone. Zbog toga smatram da ono ustrojstvo koje je napravljeno od 2004. godine do danas, a dve vlade su bile i dva ministra, i tada sam pohvalila zapravo taj kontinuitet koji je jedno ministarstvo započelo, a drugo nastavilo, jer smatram da se država razvija samo kontinuitetom. Ništa ne počinje danas i od nas. Moramo nastaviti tamo gde smo stali padom ove vlade. Dakle, hoću da kažem da ovako kako je ovde predloženo, mi praktično sada izmeštamo sve ono što je, kao deo institucije, funkcionisalo. Recimo, Upravu za veterinu, Upravu za zemljište ponovo vraćamo u okrilje nekih drugih ministarstava, jer ovde je dato da će nadležnosti preuzeti Ministarstvo poljoprivrede. Mislim da nema razloga za to i da nema vremena za to. Nešto je zaživelo, počelo da funkcioniše, počelo da daje rezultate i mislim da apsolutno nema mesta da se sada vraća na nešto što smo radili pre 2000. godine. Isto tako, moram da kažem jednu jako važnu stvar. Mnogo je važno da znamo da ono što se zove rad i funkcionisanje države nikako ne može biti plod političkih trgovina, namirivanja i ostalog. Pustite na stranu to što će jedan ministar imati jako mnogo nadležnosti i važnih nadležnosti. Imajte poverenja u svoje koalicione partnere, napravimo jako dobru bazu zakona, napravimo da država te zakone primenjuje i mislim da onda nećemo ići u red onih zemalja koje su najzagađenije. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo poslanik Vladan Batić. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela Jorgovanka Tabaković. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospođa Tabaković.
Amandman koji sam podnela u ime SRS na član 2. Predloga zakona o ministarstvima i koji se tiče terminološkog određenja Ministarstva za ekonomiju i regionalni razvoj je u stvari samo povod da javnosti ukažemo na to da gospodin Tadić pokušava da, pored predsedničkog mesta, bude i premijer u senci, da gospodin Dačić žarko želi da se tako zove, ali da u stvari postoji jedan čovek koga odavno zovu ''moćniji od najmoćnijeg''. Gospodin Dinkić, u liku crvene niti koja se provlači sve vreme kroz vlast DOS-a, jeste onaj lepak koji sve vreme, kroz zloupotrebu vlasti i kontinuirano delovanje, u stvari, valorizuje znanje kroz prvu knjigu koju je objavio i jedan od retkih intervjua dao 1995. godine ''Ekonomiju destrukcije''. Interesovanje gospodina Dinkića za finansijske tokove, za upotrebu deviznih rezervi koje je za jednu noć prebrojao, proglasio se njihovim vlasnikom i do dana-današnjeg nastavio da rukovodi preko navodne ekipe neophodnih stručnjaka, samozvanih eksperata, vrlo vešto se, logikom hobotnice, nastavlja kroz učešće u Ministarstvu za ekonomiju i regionalni razvoj. Naš bi narod rekao: Nije sve u lukavosti lisice, ima nešto i u gluposti kokošaka. Ta narodna mudrost vrlo vešto oslikava odgovornost onih koji pristaju da Mlađan Dinkić bude na čelu, tada kao direktor ekspertskog tima G17, a kasnije G17 plus, a danas da bude u stvari premijer Vlade sa jedinom pravom i realnom moći. Ono na šta želim da ukažem jeste: nemojte dovoditi javnost u zabludu time što ćete priču svoditi na broj ministarstava. Prava suština priče je u tome da je gospodin Dinkić kroz Ministarstvo za ekonomiju i regionalni razvoj preuzeo kontrolu nad privredom, privatizacijom, turizmom, zapošljavanjem, ekonomskim odnosima sa inostranstvom, nad dragocenim metalima (mislim da ćete uskoro biti u prilici da čitate nešto o tome kako je gospodin Dinkić 2000. godine izvozio zlato u Veliku Britaniju), a danas nastavlja kroz stavljanje pod direktnu kontrolu Agencije za infrastrukturu. To znači stavljanje pod kontrolu svih finansijskih tokova - kadadolaze iz inostranstva, kada se o njima pregovara, kada se taj novac deli korisnicima i, što je najporaznije za sve nas, kroz direktni uticaj na izbor i rukovođenje dvema agencijama koje raspolažu najvećom količinom novca u ovoj državi. O čemu je reč? Način kako su formirane dve agencije - za privatizaciju i za sanaciju, stečaj i likvidaciju banaka, kasnije prekrštena u Agenciju za osiguranje depozita, su ne nevešto prihvaćen nalog u septembru 2001. godine kada je Starateljski fond koji je dao donaciju od šest miliona izdiktirao popis institucija koje će nam privatizovati državna i društvena preduzeća, već i način kako će se novac slivati mimo republičkog budžeta. Priču u čitavom mandatu, prošlom i ovom, posvećujem temi: svi koji žmure na to da se novac građana Srbije, i to generacijama stican u državnim i društvenim preduzećima, sliva u ove dve agencije, bez kontrole državnih organa, bez kontrole ministara i bez mogućnosti Skupštine Republike Srbije da o tome traži izveštaj, račun ili nečiju odgovornost, jeste u stvari saučesništvo u najstrašnijem ekonomskom zločinu, za koji gospodin Dinkić i ekipa oko njega do dana-današnjeg ostaju nekažnjeni. Ne zamajavajte građane da je bitno da li ima 24 ili 22 ministarstva. Neka građani pogledaju koliko je zgrada u Beogradu zaposednuto za vršenje nadležnosti Ministarstva za ekonomiju i regionalni razvoj. Trenutno se najveći deo tih zaposlenih nalazi u zgradi onoga što je nekada bila Narodna banka (ugao Takovske i bivšeg Bulevara revolucije), gde radi na stotine zaposlenih u ime Republike Srbije, a za račun, pitajte gospodina Dinkića, koga. Kroz nadležnost ovog ministarstva direktna odgovornost je za spoljnotrgovinski deficit. Direktna odgovornost kroz ovo ministarstvo je za forsiranje uvozničkog lobija. Direktna odgovornost je što smo mi danas država koja uvozi žito, mleveno meso, čačkalice, jaja u prahu i koješta. Šta proizvodimo? Na to pitanje neka da odgovor onaj ko je na čelu ovog ministarstva, ali i vi koji mu dozvoljavate da, rukovodeći ovim ministarstvom, raspolaže sa 80% sredstava republičkog budžeta. Znači, sav priliv od prodaje preduzeća, sav priliv od prodaje banaka kroz ove dve agencije, koje su mimo uvida budžeta Republike Srbije preko Skupštine. Gospodin Dinkić raspolaže i sa ogromnim sredstvima iz budžeta i to tako što se pita za kreditiranje, subvencionisanje i za sredstva Nacionalnog investicionog plana. Zaista se pitam da li drugi deo koalicije, koji dozvoljava gospodinu Dinkiću da se tako ponaša, ima tu vrstu mentalnog slepila, lenjosti – neću da verujem da postoji neznanje – da je dovoljno da mrvice saglasnosti za osnivanje dobrovoljnih penzionih fondova da gospodin Jelašić nekom od članova DS time što će im dozvoliti da se registruju kao takvi, da je dovoljno da gospodina Dinkića molite da nekim od svojih diskrecionih prava, kroz saglašavanje za sve i svašta, udovolji vama koji ste ga ustoličili od 2000. godine do danas. Čoveku koji na mestu guvernera Narodne banke Jugoslavije 2000. godine nije znao da unovči libijski ček dobijen kao donaciju. On je predao republičkoj vladi da realizuje libijski ček jer to nije umeo da uradi. Gospodin Todorović je u Saveznoj skupštini 2001. godine imao poslaničko pitanje o tome i dokazi tog neznanja i te nestručnosti stoje u arhivama Skupštine. Da li je dovoljno danas biti dovoljno drzak? Mislim da ovaj primer to dokazuje. Ja lično ipak malo više cenim gospodina Dinkića od drugih i mislim da on ovo radi s namerom. Mnogi me uveravaju da on nije ni svestan koliko ne zna koje su posledice njegovog ponašanja. Možda jedan čovek to može sebi da dopusti, ali da li mi kao društvo, da li mi kao Skupština, da li vi kao poslanička većina koja pretenduje da formira vladu smete to da dozvolite? Da li je dovoljno gradu Kragujevcu obezbediti maksimalni iznos mogućeg kreditnog zaduženja, koje će potpisati neko ko nije direktor Uprave za javni dug, ali ko je dovoljno poslušan da u cilju formiranja vladajuće koalicije dozvoli da se grad Kragujevac zaduži dovde? Da, za prvu sednicu je taj materijal bio spremljen. Da li je dovoljno da se saglasimo sa time što će neko državnim i društvenim novcem da raspolaže kao svojim? To što neko, formirajući koaliciju, kaže: ja nudim, ja dajem – odakle nudi i daje i 10% povećanih penzija i lažno obećanje da ima mogućnosti da one budu 70% od vrednosti plata, kao da raspolaže sopstvenim novcem? Zarobljena država u kojoj pojedinci, kao što to Maks Veber kaže, imaju moć iznad zakona i iznad institucija je delo onog ko pretenduje da vrši vlast, delo onoga ko je omogućio da određeni ljudi za godinu i po dana naprave milionske sume na svojim računima. Za Đelića to znamo. Gde su sredstva koja je svojim činjenjem, i nečinjenjem, i svojom drskošću, i svojim neznanjem i svojim znanjem uspeo da prikupi gospodin Dinkić, saznaće se jednog dana. U moru zloupotreba, od Nacionalne štedionice, za koju obećavam građanima da nije savršena pljačka i da će krivci za taj zločin biti izvedeni pred sud pravde, do obećanja g. Dinkića da će raščistiti sa stečajnom mafijom i korupcijom samo onda kada ga neko udari po prstima i kaže mu da je daleko od vlasti - nije dovoljno za naše građane. Borba protiv korupcije i razotkrivanje zloupotreba ne može da bude motivisana ličnim učešćem u tome. Naš zadatak je da javnost upozorimo da vi, kao vladajuća većina koja prepušta mesto premijera onom ko je od 2000. godine do danas moćniji od najmoćnijeg, ko je uspeo da Nacionalnom štedionicom nazove jednu privatnu firmu, zamišljenu, da donese milionske zarade njenim osnivačima, ne može za građane Srbije da bude neko ko obećava boljitak, ne može da bude nosilac ekonomski pravedne i socijalno odgovorne države. Vi, koji za to budete glasali, objašnjavajte svojoj deci gde će da se zaposle, koliku će platu da primaju, da li će živeti na kredit, da li će živeti u državi u kojoj je jedina briga kako vratiti strane kredite, a mi smo, kao država, na pragu dužničkog ropstva zahvaljujući ljudima koji nisu dovoljno pametni ni lukavi, nego ste vi ne znam čime uljuljkani i ne znam zašto dozvoljavate da neko valorizuje tu staru mudrost: Nije sve u mudrosti lisice, nešto je i u gluposti kokošaka. Hvala.
Zahvaljujem gospođi Tabaković. Replika, gospodin Saša Milenić.
Poštovana gospođo predsednice, uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici u Narodnoj skupštini Republike Srbije, repliciram kao predsednik Skupštine grada Kragujevca pomenutog u malopređašnjoj diskusiji. Ima jedna anegdota iz istorije kulture, prema kojoj je navodno slavni Sokrat, pročitavši Heraklitove sažete spise, aforistički izlagane, zaključio kako je ono što razume - odlično, pa s poverenjem u to razumljeno, pretpostavlja da je i ono ostalo, do čega ne doseže, jednako dobro. Vrlo često diskusije kao što je ova prethodna ne razumem, pa upravo po ovom merilu razumevanja segmenata koje poznajem, cenim autentičnost, ispravnost, validnost i korektnost onoga dela koji ne razumem. Kako diskusija gospođe Tabaković na temu prezaduženosti grada Kragujevca, a to je, verovaćete i sami, tema koju mnogo bolje od nje moram poznavati, nema elementarne, a ni logičke, kao ni činjeničke veze sa istinom, pretpostavljam da ova ista diskusija tako stoji i u ostalim segmentima. Konkretno što se grada Kragujevca tiče, on je od Ministarstva finansija dobio saglasnost za zaduženje u trostruko većem iznosu nego li je onaj u kojem se grad zadužio, što će reći da on ima zakonskog prostora za zaduženje još dva puta veće nego što je ovo u kojem se nalazi. A vrlo je značajan podatak da su nadležni republički organigradu Kragujevcu odali zvanično priznanje da je najumešniji u upravljanju javnim dugom među lokalnim samoupravama u Srbiji. Između ostalog, određene činjenice, kako procenat zaduženja u odnosu na godišnji budžet zapravo pada u odnosu na 2004. godinu, kada je gospodin Stevanović postao gradonačelnik, možda najkonkretnije govore o tome, ali biće da motiv za ovakvu diskusiju ne leži u činjenicama i ne leži u odnosu prema gradu Kragujevcu, već u nekim relacijama i odnosima vezanim za sudbinu Novog Sada pod radikalskom vlašću. Činjenica je da, s jedne strane, kad imate Šumadiju predvođenu od strane ''Zajedno za Kragujevac'' i gospodina Stevanovića, a s druge strane, Novi Sad predvođen SRS-om, da se određeni odnosi u državi menjaju i da zaista Kragujevac, uz Beograd, postaje drugi grad. Dozvolite samo završnu napomenu. Sve te diskusije imaju jednako smisla, mere i ukusa kao i ona jučerašnja o načinu odevanja gospodina Vlatka Ratkovića. Znate, kada se gospodin Vlatko Ratković pojavi u Narodnoj skupštini u farmerkama, za mene to samo znači demonstraciju tvrdnje da odelo ne čini čoveka, baš kao što to potvrđuju i radikali u odelima sa kravatom.
Zahvaljujem. Reč ima gospođa Tabaković.
Poštovani kolega, ja se u vašu filozofiju neću mešati, ali vi niste dostojni da se mešate u ekonomske teme. Pre nekoliko dana ste, komentarišući da li je lokalna vlast bliža civilnom sektoru ili državnoj upravi, ostali uskraćeni za jedno neophodno objašnjenje, koje vam sada iznosim. Kriterijum da li je nešto državna vlast nije zakon o tome da li se službenici zaposleni u lokalnoj vlasti nalaze u okviru Zakona o platama državnih službenika. Ono što tu oblast definiše kao onu za koju je država nadležna jesu usluge koje su kao javne, kao opšte, potrebne da budu pod kontrolom države i način finansiranja. Vi ćete to uspeti u toku mandata da savladate. Znači, da li je neko preduzeće javno i vlast državna ili civilna, zavisi od izvora finansiranja i vrste usluge koja se daje. Pominjanje grada Kragujevca, kao zaduženog, gospođica Nataša Jovanović će vam sigurno dostaviti materijal na uvid koji ste vi, kao predsednik Skupštine, pretpostavljam dostavili, da grad Kragujevac na prvoj sednici donosi odluku o zaduživanju, maksimalno moguću po prihodu koji će u budžet stizati, a da pri tom ne računa na prekoračenje radova, na kamate po kreditnom zaduženju i o tome ćemo pričati posebno. Ali, nije to suština. Vi ste filozof i morali biste da uhvatite suštinu stvari. Dokaz je u tome da vama, koji pomažete gospodinu Dinkiću da bude moćniji od najmoćnijeg, nije jasno da vam on ne poklanja ništa svoje, ni bezuslovno. On vas bukvalno gura u idealne dužnike jer ste tako najposlušniji. To je suština stvari.
Zahvaljujem. Nemate prava na repliku. Po Poslovniku? Izvolite, recite koji član.
Član 224, ako se ne varam, pravo narodnog poslanika na obaveštenost o bitnim pitanjima. (Momir Marković, sa mesta: Nije 224, nego 225. i 226.) Član 225, zahvaljujem. (Momir Marković, sa mesta: Objasnićemo mi tebi, ima vremena.) Kako da ne, sa zadovoljstvom. Takvu vrstu suštinski značajnih instrukcija primiću i sa vaše strane. Nego, ono što je u ovom trenutku bitno jesu dve diskusije vezane za stvarno razumevanje problema. Diskusija o poziciji lokalne samouprave u državi i društvu, koju ste, čini mi se, ponovo zlonamerno interpretirali upravo u duhu nasleđene ambicije jednog centralizovanog, i to u Evropi najgrublje centralizovanog sistema, da se negira Ustavom garantovano pravo građana na lokalnu samoupravu, koje lokalnu samoupravu zaista dovodi u vezu sa državom i državnim organima, ali su to odnosi saradnje u kojima država zaista prenosi određene nadležnosti, funkcije i poslove na organe lokalne samouprave. Ali, lokalna samouprava nije državni organ i ne izvire iz istog izvora iz kojeg nastaje država i državna vlast. Otuda je njeno poreklo mnogo bliže inicijativi građana i civilnom sektoru, jer jeste oblik samoorganizovanja građana nad određenim pitanjima koja su od njihovog životnog značaja. Između ostalog, grad Kragujevac to upravo strukturom budžeta najpotpunije svedoči, zato što je 80% budžeta grada Kragujevca od sopstvenih prihoda i ta sredstva ne potiču od transfernih sredstava koje Republika Srbija prosleđuje lokalnim samoupravama za obavljanje onih prenetih nadležnosti. Otuda i povezivanje sa političkom organizacijom G17 pluskoju ''Zajedno za Kragujevac'' sporazumom definisano sprovodi nije u onako, čini mi se, maliciozno protumačenom kontekstu motivisana, nego je motivisana ambicijom da se zavičajne političke organizacije bez centrale u Beogradu, kakva je ''Zajedno za Kragujevac'' i kakve dnevno klijaju po Srbiji, koje imaju svoje političke autoritete u unutrašnjosti Srbije, koje imaju regionalne, lokalne političke ambicije, bez želje da se uklapaju u beogradizovani koncept birokratizovanih političkih partija u zemlji, žele da se okupe i da ispred sebe, na poziciji vođstva, vide jednu etabliranu, osvedočenu, proevropsku demokratsku političku organizaciju, kakva G17 plus zaista jeste. Ja očekujemda se otvara prostor na političkoj sceni.... (Predsednik: Vreme.) ...upravo za realizaciju sinteze ovih dveju koncepata, o kojima treba da budemo obavešteni. Hvala.
Zahvaljujem. Replika, gospođa Tabaković.
Pokušaj da zamenimo tezu i preusmerimo diskusiju je prosto neuspešan. Nadam se, dragi kolega, da će vam gospodin Veroljub objasniti zašto je on, u stvari, ovde u Skupštini. On je to jasno rekao – da se ne oseća dovoljno moćnim dok sedi u Kragujevcu, nego da ovde mora da utiče na prijem transfernih sredstava i uopšte donošenja odluka u vezi sa Kragujevkom. Ali, nije to tema, gospodine. Znate li šta je tema? Centralizacija o kojoj vi pričate je bespredmetna na način kako pokušavate da je tretirate. Centralizacija je upravo ona koju sprovodi vrli gospodin Dinkić, time što se u ovoj državi kreditiranjem ne bave banke i bankarski sektor, nego ministarstvo i agencije. Zar ima veće centralizacije nego da se državni organi i agencije koje finansira budžet bave finansiranjem projekata privrede, poljoprivrede itd.? Možda vi to ne znate. Uspećete da čujete od nas, što je najveća primedba u budžetu, davanje sredstava bez kriterijuma, i to državnih, a mimo banaka. Zasluga onog sa kojim ste i čije interese branite (to hoću da čujete) je sledeća: naše su banke zatvorene da bi strane banke došle u ovu državu i trgovale s Narodnom bankom hartijama od vrednosti. Priča o kursu, priča o inflaciji (neki to znaju) nije ni elementarna nepogoda, ni božija volja, kao ni danas referentna kamata. To su vrlo vešto osmišljeni mehanizmi, da se novac iz budžeta i preko gubitaka Narodne banke preliva u džepove sasvim određenih ljudi koji vode te strane banke i koji ne finansiraju ni građane, ni privredu, nego svoje centrale. A gubitak od toga u 2007. i u prvoj polovini 2008. godine je 800.000.000 evra, zapamtite! Znači, dali su vam na poklon sto miliona evra za razvoj grada Kragujevca, što grad Kragujevac zaslužuje, a to je samo jedan delić onog što su vešto strpali u džep time što vi ne želite da vidite šta oni rade, a što ću ja razotkrivati sve vreme svog mandata, već na prvoj priči o ekspozeu predsednika Vlade.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo poslanik Dragan Todorović. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Mićo Rogović. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Poštovana gospođo predsednice, uvažene kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije, u toku ovih nekoliko dana, raspravljajući o Predlogu zakona o Vladi i Predlogu zakona o ministarstvima i velikom broju amandmana, građani Srbije treba da znaju da pokušavamo da ispravimo još jedan od cirkusa koji se dešava na srpskoj političkoj sceni. Na osnovu člana 145. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije zato i podnosim amandman na Predlog zakona o ministarstvima i u članu 2. stav 1. tačka 11) trebalo bi da stoji – Ministarstvo turizma, trgovine i usluga. Poštovani građani Srbije, ne sve vas, ne ljude koji su iz oblasti turizma, želim da podsetim na shvatanje pojma turizma prema Svetskoj turističkoj organizaciji, da osnovu turizma kao privredne delatnosti čine saobraćaj, ugostiteljstvo, trgovina, turističke agencije, zanatstvo i komunalne delatnosti. Turizam ne može da bude ono što jeste bez prethodno navedenih delatnosti. Još jedna stvar. Na osnovu turističkih proizvoda, a Svetska turistička organizacija poznaje njih 11, koji su zasnovani na iskustvima, Srbija ima šanse u svim, osim u turizmu sunca i mora. Sada se postavlja pitanje, s obzirom na pojavu nekih egzotičnih biljaka u našim krajevima, da li je moguće razvijati i ovu kategoriju turizma, tj. turizam sunca i mora. Moram da vas podsetim da je Vlada 2005. godine počela, 2006. nastavila (a deo vas i sada je ovde, samo su neki promenili dresove i trenere i prešli u ovom dugom prelaznom roku u neke nove klubove), napravila i usvojila Strategiju razvoja turizma Republike Srbije u periodu do 2015. godine. Da vas podsetim da je tu strategiju upravo radila "eminentna" hrvatska firma "Horvat konsalting", koja čak u svom istorijatu poslova turizma ima i izradu Master plana istarske regije. Shvatite značaj i težinu navedene firme. Zašto ''Horvat konsalting''? Poslanici koji su u poslaničkim klubovima i u Skupštini mnogo duže verovatno znaju i sećaju se rasprava na ovu temu, zato što je pomenuta firma bila preko deset puta skuplja od svih naših domaćih firmi koje se bave ovim oblastima. Desilo se to što se desilo – nekoliko miliona evra je otišlo na početku izrade strategije razvoja srpskog turizma. Javne rasprave, diskusije, seminari, studijska putovanja... Ceo taj proces koštao je Srbiju i poreske obveznike nekoliko miliona evra. Nije problem samo u tome. Tri hiljade ljudi iz oblasti turizma, turističkih radnika, uključeno je u ovaj proces 2005-2006. godine. Šta se sada dešava? Vi pomenuto ministarstvo, odnosno ministarstvo koje treba možda i samostalno, a argumenti turizma kao najperspektivnije privredne grane, svetske, a nadam se i srpske, dokazuju da je to tako, ne želite ni u jednom kontekstu u Zakonu o ministarstvima da pomenete, izuzev onog moćnog Ministarstvaekonomije i regionalnog razvoja. Iz izrade Strategije razvoja turizma proistekli su i razvojni pravci, odnosno master planovi razvoja strategije turističkih destinacija, njih 11. Poslednji je Master plan turističke destinacije Zlatibor - Zlatar. Moram da vas podsetim na to da turizam nisu samo skijališta i skupi nastupi na svetskim sajmovima. Jedan podatak iz prethodnog perioda: srpske poreske obveznike nastup na sajmu u Moskvi košta preko dva miliona evra, a u pokazateljima broja ino gostiju sa tog područja taj procenat skoro da je totalno zanemarljiv. Zašto se troše tolike pare? Zato što je to jedini način kako vi shvatate razvoj i strategiju razvoja turizma. Moram da vas podsetim i na onaj strašni revolucionarni film na CNN, gde se Srbija, kao turističko tržište, pojavila sa, ne mogu već da se setim da li avganistanskom ili azerbejdžanskom muzikom, i sve one detalje iz tog filma koji nisu predstavljali turističke destinacije srpskog tržišta. Mi moramo, hteli to ili ne, da bismo se bavili ovom temom i da bismo shvatili značaj turizma, a svet i Svetska turistička organizacija su, izuzev nas, shvatili tu neophodnu potrebu, da u oblasti turizma, da bismo došli do razvijenosti na ovom području i ovoj privrednoj grani, moramo razvijati infrastrukturne delatnosti, zatim signalizaciju, za koju je jedna od prethodnih vlada obećala da će do 2007. godine završiti na svom zadnjem nivou. Kada kažem na zadnjem nivou, mislim na svako selo koje iole ima šanse da bude turistička destinacija. Gospodo, mi se trenutno nalazimo u 2008. godini i nismo počeli signalizaciju granica države Srbije. Takođe, neracionalna je struktura kapitala u našim banjama i RH centrima, ekologija... evo, samo jedan primer, kakva je reakcija, možete zamisliti. Znam da moju levu stranu ovo ne interesuje, oni su odbacili sve ove amandmane, ali radi građana Srbije moram da istaknem da se vi ne bavite turizmom i da ne smatrate ekologiju kao sastavni deo turizma i obavezu ove države. Kakva je reakcija gosta kada krene, recimo, iz Starog grada do Novog Beograda preko mosta na sve ono okolo što doživljava verovatno kao pustolovinu ili avanturu, ali ne kao turizam. Još jednom vas pitam: šta je sa završenih 11 master planova? Da li mislite da lokalne samouprave, toliko siromašne i namučene u prethodnom periodu, imaju mogućnosti i snage da implementiraju pomenute master planove razvoja turizma na tim turističkim destinacijama? Verovatno će i ova stvar biti još jedna u nizu mrtvih slova na papiru koje je neka od vlada donela. Da li mislite da srpski turizam treba da vode pustolovi koje vi kao eksperte vratite iz inostranstva ili ljudi ih kruga dvojke koji ne znaju čak ni gde se nalaze turističke destinacije? To su iskustva nas turističkih radnika sa terena i iz susreta sa tim ljudima iz ministarstva u njihovim obilascima naših krajeva. Da li mislite da je ruralni turizam otvaranje destinacija i ekskluzivnog turizma, skijališta, tamo gde nema ljudi, a zaboravljate krajeve kao što je mileševsko-zlatarski kraj, gde narod, tih 150.000 ljudi mogu isključivo da žive od turizma? Vi ste Borovu glavu postavili za granicu Srbije. I šta je još novo u vašem shvatanju turizma? Rezervati. S obzirom da ste turizam poredili s rezervatima, mi predlažemo da ovih 150.000ljudi iz ovih krajeva iselite, jer mi nemamo čime da se bavimo i nemamo od čega drugog da živimo osim od turizma. Još jedna stvar na kraju, da vas podsetim, kada bi Marks i Engels slučajno mogli da čuju ovu socijalističku internacionalu, shvatili bi da je možda u Srbiji na sceni diktatura proletarijata. Građani Srbije, vi znate da je ova vlast uništila proletarijat i ne liči vam valjda ova leva strana na proletarijat?
Gospođica Nataša Jovanović, o amandmanu.
Gospođo predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, kada smo 2005. godine u Narodnoj skupštini Republike Srbije donosili jedan od sistemskih zakona, Zakon o turizmu, koji je sa nekim (doduše, neznatnim) izmenama, iako smo mi srpski radikali imali preko 30 amandmana, prihvatljiv sa ove današnje vremenske distance jer je kodifikovao poslove turističkih poslenika u našoj zemlji i odnos onih koji koriste usluge u zemlji i u inostranstvu, mi nismo mogli ni da zamislimo, s obzirom na to da je kasnije tadašnje ministarstvo koje je vodio tadašnji ministar Bojan Dimitrijević ušlo u strategiju, ne zbog njega, jer znate da je to bilo Ministarstvo trgovine i turizma, već su tamo zaista radili ljudi turističke struke koji su dugo godina bili u Ministarstvu turizma, čak i u onom ranijem, koje je vodio gospodin Čerović, s entuzijazmom da se nešto promeni i da se krene putem napretka ove jedne od, za budućnost Srbije, pored agrara, najprofitabilnije grane. Mi se danas nalazimo u situaciji da, zbog bahatosti i onoga što je govorila mr Jorgovanka Tabaković, Mlađan Dinkić želi apsolutno sve finansijske tokove i pogrešiću ako kažem najmanje 60% budžeta da drži pod svojom šapom, nemamo ministarstvo turizma i ljudi koji se bave ovom oblašću, od onih koji rade najobičnije poslove u ugostiteljstvu, dakle od pružalaca usluga, preko naših vodećih tur-operatora, kažu da o njima niko ne misli i da je namerno zapostavljena celokupna privredna grana na koju pametni ljudi, a naročito naša braća Rusi, stavljaju akcenat, kako u svojoj zemlji tako i u dolazećim projektima. Evo, u susednoj Crnoj Gori. Kako vi da objasnite kada na dnevnom redu Skupštine Crne Gore danas, 3. jula, imate izmene i dopune i tog zakona, izmene i dopune zakona o imovini, da zbog priliva velikog ruskog kapitala koji je ovde neophodan, kako u ovom kapitalnom gasnom aranžmanu, tako i u banjskim i klimatskim centrima u Srbiji, oni danas imaju na dnevnom redu zakon koji će da dozvoli da strani državljani, ulažući u oblast turizma, u stvaranje turističkih kompleksa, što jeste slučaj i što je počelo da se radi u Crnoj Gori, mogu da imaju taj posed u svom ličnom vlasništvu, ako Roman Abramovič ili Oleg Deripaska žele da kupe neki deo zemlje (naravno, limitira se koji je to broj kvadrata) i da izgrade neki velelepni hotel, poput hotela "Splendid" (jedan takav je u Bečićima počeo da se izgrađuje, ima najave za još više projekata - zašto da ne?) i kako ćemo onda da stimulišemo strane investitore kada nemamo ministarstvo za turizam, nemamo zakon o banjama i o klimatskim mestima? Tu je i naš poslanik Zoran Babić iz Vrnjačke Banje. Mi trenutno nemamo, zbog špekulacije pojedinaca i neozbiljnih ljudi, ni konstituisanu vlast u Vrnjačkoj Banji, a dosadašnji predsednik opštine, moj davnašnji kolega gospodin Džamić, koji je jedan od vrhunskih turističkih poslenika, sada sedi i čeka, zajedno sa srpskim radikalima, da li će se smilovati ovaj jedan, na koju će stranu da prekrene i šta će da se dešava, a Vrnjačka Banja je ove godine obeležila jubilej, dakle 140 godina otkako je počela da prima prve turiste u to banjsko mesto. Da ne govorim o svemu onome što smo videli tokom kampanje. Sada, što je ovaj Dinkić, vođa ove finansijske mafije, napisao u budžetu za 2008. godinu, ovo svaki srpski radikal zna skoro u stavku napamet, bar kada je u pitanju, i pre svega, oblast koja njega interesuje, pogledajte na šta to liči. Sve prigrabio sebi, interesuju ga samo ova skijališta, što kaže gospodin Nikolić, i tamo gde ne pada sneg, eto koliko u Bajčetini Tome Nikolića toliko i tamo gde će on eventualno da se skija. Pa, nisu skijališta turistička delatnost Srbije. Zar mi nismo govorili o tome i izašli sa egzaktnim podacima? To je jedno čitavo empirijsko istraživanje što se tiče i polne i starosne strukture. Evo, uzmite samo grad Beograd, i to je jedan od prvih primera na kojima će da briljira budući gradonačelnik Aleksandar Vučić. Pogledajte koliko u Beogradu nedostaje smeštajnih kapaciteta. Imali smo ovu Evroviziju, kada smo bili domaćini. Jeste li videli? Pogledajte, u Kragujevcu je isti slučaj. Ako je to grad koji ima takvu industrijsku i svaku drugu perspektivu, šta ćemo onda sa seoskim turizmom koji ima uporište i tradiciju na području Šumadije? Da pođemo od toga koliko malo para dobija Turistička organizacija Knić. Da pođemo od toga da ljudi koji se uspešno bave, kao porodica Milošević iz sela Borač, koja je ovih dana toliko puta bila promovisana na raznim kanalima televizije, ne voljom porodice Milošević nego pre svega što je i sam gospodin Memedović, kao i njegove druge kolege, krenula tim putem, da vide kako je to jedan srednjovekovni grad i ostatak tog grada u srcu Šumadije, u Kniću, sa šansom da doživi prosperitet i da se tamo razvija seoski turizam. Imate svetli primer profesora Emira Kusturice i njegove najbolje namere da svaki svoj zarađeni novac, a on je pre svega srpski patriota i to mu je bila osnovna intencija kada se rukovodio time da, snimajući jedan film i ugledavši jedno brdo, za koje su meštani rekli da je mećavnik jer tamo stalno duvaju razni vetrovi, pa ne može da opstane ništa, ni što je napravljeno od čvrstog temelja, evo, opstalo je nešto, što on kaže, po naliku na antički grad. To je, kaže, jedini grad gde nema izbora zato što je očigledno i gledajući ove demokrate, lažne demokrate, čovek video da je u Srbiji ko zna koliko dugačak put da dođemo do demokratskih promena. Pogledajte taj svetli primer. Gospodin Dragan Marković-Palma je rekao da je evropski Diznilend u Parizu, koji su neki od vas možda posetili, veći od same Jagodine, je l' tako? I to je tačno, i treba vam nekoliko dana da ga obiđete, i onako je slikovito pokazao figuru Mikija Mausa, jednog od Dizni junaka, i treba vam nekoliko dana da uživate u tom carstvu, u toj bajci koju su napravili po uzoru na taj kompleks koji postoji tamo preko okeana. Ali, zašto mi da hrlimo za tim? Zar mi nemamo Ovčarsko-kablarsku klisuru? Ugledah malopre gospodina Munjića i setih se da je u Čačku uspostavljena veoma stabilna koalicija između SRS, SPS i DSS-NS i da je jedan od prvih poslova i ciljeva turističke organizacije i samog grada Čačka upravo da na potezu gde ima sedam manastira u Ovčarsko-kablarskoj klisuri izgrade objekte gde putnici namernici mogu da dođu i da borave. O svim tim mogućnostima i perspektivama, i o činjenici da se i Kosovo i Metohija čuva tako što se neguju turističke i istorijske vrednosti naše zemlje, dovoljno govori manastir Banjska. Manastir Banjska je jedan od najstarijih manastira, čini mi se najstariji u Srbiji, i mi smo ga nedavno posetili. On ima svoj obnovljeni konak, ali opet zahvaljujući ljudima koji potiču iz tog kraja, kao što je jedan gospodin čije ime ne bih da pominjem, ali ta porodica je poznata i uložila je dosta novca da se obnovi i da se bratstvo manastira tamo vrati posle mnogo godina. Kada smo bili u poseti, odnosno kada smo otpočeli kampanju sa Kosova i Metohije i završili je u poseti monaštvu i manastiru Banjska, rekli su nam da je zaista neverovatno da ih niko nije pitao iz ovog ministarstva, niko iz Vlade Republike Srbije: da li vama treba neki novac i da li vi toliko opevane pesme i lekovitu vodu koja leči između ostalog i kostobolju, možete da iskoristite, a imate je tu, tik uz samu svetinju, i da napravite neki objekat gde će ljudi moći da dolaze i da se leče? Ujedno, da se zna da su, inače, bili zainteresovani neki ruski partneri, ali, nažalost, mi nemamo zakon koji bi im omogućio da tu dođu. I tako od jednog do drugog kraja Srbije, mogla bih o tome da pričam nekoliko sati, sve se svodi na to da pravih i istinskih projekata nema. Ovo ovde što piše, Fond za razvoj turizma i novac koji se dodeljuje nekome, sve mi liči na onu priču Marije Rašete-Vukosavljević, kada je koristila sredstva iz Stočnog fonda pa svom svekru otvorila tamo neku kafanu, diskoteku, a nije to turizam i nije to mogućnost da se na najbolji način predstavi naša zemlja. Mi moramo da se predstavljamo pre svega u našim najvećim gradovima, u Beogradu, kod nas u Šumadiji, kako u Kragujevcu tako i u Topoli, u Rači, evo, to zna gospođa Đukić-Dejanović, i moje i njeno poreklo je po jednoj liniji iz tog, šumadijskog kraja, ali u svakom slučaju mi moramo da iskoristimo sve, da i dolina Zapadne Morave, i Velika Morava, i dolina Ibra, pa i tamo kod nas, gde nažalost nemamo veliku reku, a to je naša lepa i rodna Šumadija, koja ima fantastične uslove za seoski turizam, potenciramo i radimo na tome, i da to bude strateški razvoj krajeva. Onda ćemo da uposlimo i one ljude koji pretežno imaju srednje obrazovanje, pretežno žene, dakle osobe ženskog pola jer u strukturi nezaposlenih njih ima najviše i čekaju na birou rada a rado bi radili na tim poslovima, a onda i menadžere i ljude koji će strateški da planiraju da se mi, i hvala bogu, i pored toga što su nam oni zlikovci to uradili, bombardujući nas 78 dana najrazornijim projektilima, da smo sačuvali i zdrav vazduh i zdravu zemlju i zdrav narod, što je najvažnije. Koliko mi ne vodimo računa o tome, a koliko druge države, sa mnogo manje potencijala, razmišljaju i žele da privuku svakog turistu da dođe, govori vam podatak o broju turista koji su došli i odlivu turista iz naše zemlje. Da vas pitam redom, da krenete i od članova svojih porodica, odnosno ja imam jednog kolegu koji je iskren pa kaže: ja nisam stigao - čovek je vrhunski intelektualac i toliko godina radi, za knjigom je stalno - da obiđem sa suprugom i sa svojom decom sve manastire po Srbiji a želeo bih - koliko je vas takvih koji biste to zaista želeli? Ali, gde da se uputite, i gde da nađete smeštaj, i ko će i kako tamo da vas dočeka? U nekim delovima Srbije privatni sektor je počeo da prednjači, ali to su uglavnom ljudi povratnici iz inostranstva koji su, poput ovog gospodina nadomak Vršca, napravili u pravom smislu reči vile, kapacitete koji imaju četiri i pet zvezdica. Ima takvih primera i u Vrnjačkoj Banji, je l' tako? Ali, ne treba da idemo dalje nego do RH zavoda Aranđelovac, gde se sve raspada, i ono staro zdanje, koje je stvarno staro i gotovo je da se sruši zbog nerešenih imovinskopravnih odnosa. Eto, to je današnja naša slika i nemogućnost da se pravi projekti razvijaju jer nemamo ministarstvo za turizam.
Zahvaljujem. Gospodin Arsen Đurić ima reč.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se po amandmanu koji je podneo moj kolega Mića Rogović na član 2. stav 1. gde se tačka 11) menja i glasi: "Ministarstvo turizma, trgovine i usluga". Pošto dolazim sa Zlatibora i direktno sam zaposlen u turističkoj privredi, smatram da ovaj amandman treba podržati, sobzirom da se njegovim prihvatanjem ne bi povećao broj ministarstava, već bi se iz jednog ministarstva koje ima širok opseg delovanja izdvojio turizam kao najperspektivnija privredna grana u Srbiji. Mišljenja stručne javnosti su nepodeljena o tome da turizam treba da ima svoje ministarstvo. Prethodnih dana sam imao kontakte sa predstavnicima strukovnih udruženja kao što su Hores, Juta, Atas i svi oni smatraju da turizam, kao grana koja ima perspektivu u ovoj državi, treba da ima svoje ministarstvo koje bi bilo sa trgovinom i uslugama. Kao što su prethodni govornici već rekli, mi smo u prethodnom periodu usvojili Strategiju razvoja turizma, usvojili smo Zakon o turizmu. U narednom periodu nas očekuje usvajanje zakona o banjama i klimatskim mestima i niz podzakonskih akata kojima bi se detaljnije regulisale određene oblasti. Krenulo se s većim ulaganjima u turističku infrastrukturu i smatram da bi, zbog praćenja realizacije sprovođenja te strategije koja je usvojena, koja svakako ima svojih manjkavosti, kao i zbog praćenja realizacije 11 master planova koji su urađeni za 11 destinacija širom Srbije, trebalo da se osnuje posebno ministarstvo turizma, odnosno turizma, trgovine i usluga. Turizam je privredna grana koja beleži konstantan rast turističkog prometa. S potencijalima kojima Srbija raspolaže, oni nisu mali, prvenstveno mislim na prirodne resurse, ali i na kulturno-istorijske spomenike, i zbog usvajanja ovih akata i zakona koji nas očekuju, zbog praćenja realizacije Strategije razvoja turizma Srbije, zbog razvoja klastera koja ta strategija podrazumeva, smatram da ovaj amandman treba prihvatiti i mi ćemo za njega glasati u Danu za glasanje.
Zahvaljujem. Gospodin Momir Marković ima reč. Vašoj poslaničkoj grupi su ostala nepuna dva minuta. Izvolite.
Gospodo narodni poslanici, kada pogledate član 2. i pogledate ministarstva, ni u jednom ministarstvu nije predviđen turizam, kao jedna od grana od koje mnoge države bukvalno žive. Kada pogledate član 30, gde su ove tzv. agencije, ni u ovom članu 30. nema posebne organizacije koja bi se bavila turizmom. Nije ovo ispušteno slučajno. Pitam ko će se u ovoj državi baviti turizmom ako to u Zakonu o ministarstvima nije predviđeno, ni ove organizacije koje ste predvideli kao posebne, odnosno ni u ministarstvima niti u jednom ministarstvu. Neće li to biti sada privatizacija skijališta, pa privatizacija banja, pa će se svako o svom trošku i na svoj način baviti turizmom? Čak i da ste to tako predvideli, država mora da brine o ovoj grani, od koje recimo Austrija ubire milijarde dolara, od koje zemlje u okruženju ubiru milijarde dolara, i od koje mnogi građani tih zemalja žive. Mislim da se iza ovoga što je ispušteno krije nešto opasno, krije se još jedan vid pljačke ove države.
Zahvaljujem. Izvolite, možete da govorite jedan minut. Jedan minut je ostao. Da li želite po Poslovniku ili je učešće u raspravi? Izvinite, SRS nema više vremena po ovom amandmanu. Minut imate, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kako je moja koleginica Nataša Jovanović i najavila, ja dolazim iz Vrnjačke Banje i žestoko se protivim da resor turizma pripadne mamutskom Mlađinom ministarstvu. Svedoci smo da gospodin Mlađan Dinkić dobro skija i da ulaže sredstva samo u ski-centre, imali oni snega ili nemali - nema veze. Zar jedna banja kao što je Vrnjačka banja, koja ove godine, za desetak dana, 14. jula, slavi 140 godina aktivnog bavljenja turizmom, treba da čeka da gospodin Dinkić oboli od šećerne bolesti ili od bolesti organa digestivnog trakta, pa da Vrnjačka Banja dobije ona sredstva koja zaslužuje? Hvala vam.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo poslanik Mileta Poskurica. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospodin Poskurica ima reč. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, ovo je amandman SRS i to je jedno od važnih pitanja o kojima raspravlja ovaj parlament. Mi nismo bili samo na tragu ideje da će to što ćemo spojiti tačke 13. i 14. napraviti jedno jedinstveno ministarstvo od Ministarstva prosvete i Ministarstva nauke i tehnologije. Nije bila samo stvar naše potrebe, već dokazane, da racionalizujemo državne službe, da smanjimo broj ministarstava, broj sekretara, tehničkih lica itd., nego jednostavno da napravimo jednu kopču (zaista ništa prirodnije nije povezano nego što su visoko obrazovanje i nauka i tehnologija, koja ide uz to), jednu sasvim prirodnu vezu i spoj da bismo ih objedinili jednomi definitivno, onako kako to jesu. Ako nam i nisu po raznim stvarima za ugled sve zemlje bivšeg lagera Jugoslavije, ovog soc-lagera koji smo imali, svaka bivša država je uradila i spojila ministarstvo prosvete i nauke, doduše pod njihovim autentičnim imenima. Neki su, kao Slovenci, dodali čaki tehnologiju, nešto od ovoga što je dato u našem predlogu. Nismo mi, naravno, to gledali, bilo je zanimljivo videti kako se tom problemu prilazi. Razumljivo je zašto na tome insistiramo. Kao radno telo, skupštinsko telo koje je radilo u prošlom mandatu, većina poslanika SRS je bila u prilici da vidi na oba odbora da postoji nepodeljena saglasnost da se u jednom od narednih kreiranja zakona o vladi i zakona o ministarstvima zaista krene sa idejom da se ta dva ministarstva spoje. Baš nikada nismo imali oko toga spora. Doduše, to nikada nije moglo biti na dnevnom redu. Nije odbor bio, sam po sebi, inicijator da se zakon, po kome trenutno radimo, menja. Jednostavno, postojala je ideja svih političkih partija, koje su tog istog sastava kao sada, otprilike, te ideje su dominirale – da napravimo jedno zajedničko jedinstveno ministarstvo. Pre svega, to bi bilo funkcionalno. Drugo, jedan obrazovni proces, koji počinje da se prati od predškolskog obrazovanja, preko srednjeg, visokog, do sticanja najviših naučnih zvanja, rada akademskih institucija visokog ranga, objedinilo bi se i došlo bi pod nekakvu, kakva god da je decentralizacija urađena u ministarstvima, zajedničku kontrolu i zajedničku vizuru. Sada primećujemo da su mnoge agencije, mnoga tela koja su unutar ministarstva postavljena radi decentralizacije ministarstava, izgleda ili nedorasle zadatku koji treba da urade ili ga rade često improvizovano, nepotpuno. Često se susrećemo sa činjenicom koja svima zvuči paradoksalno, da neke obrazovne institucije, neki fakulteti, recimo, po novom ustrojstvu, da bi imali finansijsku samostalnost, imaju priznatu akreditaciju za bavljenje naučnoistraživačkim radom, ali nemaju akreditaciju za akademsko sticanje zvanja, stručnosti, tako da nemaju legitimitet. Kao fakulteti, kao visokoobrazovne institucije, nisu svi dobili akreditaciju, a mnogi od tih koji to nisu dobili, dobili su legitimitet i licencu da se mogu baviti naučnoistraživačkim radom. Šta će biti, ne daj bože situacije, u kojoj bi jedan isti, recimo, medicinski fakultet nekog grada dobio jednu a ne dobio drugu licencu? Takve neverovatne situacije, takva potreba da se gleda kroz tuđi prozor, u tuđe dvorište, kako je ovo akreditaciono telo uradilo, da li je ovo akreditaciono telo saglasno, jer vi ne možete, po definiciji, imati fakultet ako ne zadovoljava oba ova kriterijuma i nema obe licence. Neću da govorim o tome koliko stotina hiljada, i do milion dinara, treba da se dobije jedna licenca, da dođe određena komisija koja vidi koliko imaš profesora, koliko imaš docenata, asistenata, koliko su ti visoki plafoni, koliko imaš sanitarnih čvorova, kakav ti je program, kako je i šta napisano. Nekada su to perfidno benevolentne stvari koje morate zadovoljiti. Nekima se gleda kroz prste, nekima se ne gleda, a onda to sve treba da ponoviš i da bi se bavio naučnoistraživačkom delatnošću sa stanovišta zahtevnosti koje pruža Ministarstvo za nauku i tehnološki razvoj. Znači, dvostruko pondiranje. I tek kad to imaš, tijesi ono što, po definiciji, jedna visokoškolska ustanova, koja se zove fakultet, zapravo jeste. Očekivao sam, mi u Odboru smo mislili, i generalno jepolitička procena bila da će se referentna tela uključiti, Konferencija univerziteta, fakulteta itd. da pokrenu tu inicijativu, da ne ulazimo u novi ciklus vlasti sa podeljenim ministarstvima. Na stranu što je dobro i korisno da se to racionalizuje. Međutim, izgleda da ovde baš i ne postoji naročita volja u pogledu racionalizacije i broja ljudi zaposlenih u ministarstvima. Otprilike, ministri su sveli tu svoju nadležnost prosto na nadležnost inspekcijskih organa: da li se negde nešto dogodilo, da li se neko žalio, da li se neko bunio, da li je bio inspektor ili nije bio inspektor. Doduše, i ministru ste dali toliko razvlašćenja, toliko ležernosti i lagodnosti i postavili ste razna tela koja su u svemu savetodavna, pomažu mu, vuku ga. Ne bi taj jedan ministar imao mnogo operativnih problema da posao ne bi savladao, ali bi onda morao da upregne jedan savet, drugi savet, pa ovlašćenja koja ima osobito u Nacionalnom savetu za visoko obrazovanje, da može da smeni člana saveta ako ne dolazi na sastanke itd. Kad malo prođete sajtom i vidite koliko je ko održao sastanaka, vidite da te institucije koje su reperne da ministru pruže ključnu informaciju o smerovima i tokovima naučnog razvoja, deficitarnih kadrova, razvoja visokoobrazovnog sistema... šta smo uradili s Bolonjom? - još nije izašao, tri godine se to provodi, nikada nije izašla nijedna konkretna informacija šta je tu bolje, šta je tu gore, a to je jedinstven proces, koji kači i obrazovni i istraživački sistem. Zato mislimo da bi to zaista bilo dobro, ne verujem da bi svi vaši koalicioni partneri, vidimo sada da po Atini pravite nove biografije, ulazite u Internacionalu itd., ne bi ni oni, i oni su, ako su to, doduše, isti ljudi, prihvatili na tim našim odborima u neformalnim razgovorima. Ništa nije prirodnije nego da budemo nalik onima kojima se većina u vladajućoj koaliciji već bratski izvinjavala, grlila i ljubila - bivšim republikama, zemljama iz okruženja. Nije valjda da svi oni toliko greše. Nismo mi valjda toliko moćni da imamo i 30 i 40 ministarstava. To povlačenje strukture je možda trivijalna stvar. Hteo sam o ozbiljnoj stvari da govorim, a to je koliko će to da košta. Bitno je za ovu državu i koliko će da košta. Ako nešto može da košta manje, ako je u postavci nadležnosti i opisa poslova koje sam ministar vodi toliko pomoćnih institucija, koje mu pomažu, zaista bi to jedan ministar sa svojim pomoćnicima, svojim savetnicima, s lakoćom mogao da pokrije. Sve tri delatnosti su zaista tesno vezane. Ništa nije prirodnije i tešnje vezano nego što je taj obrazovni sistem u nekakvoj integraciji. Pa onda lepo da stanemo, da vidimo da li su nam potrebne i radionice za ovo, za ono, da u radionice vratimo da uče zanate, a u amfiteatre, u škole, da vratimo one koji se bave visokoobrazovnim procesom, da neke stvari koje smo nasumično prepisali, u koje smo prosto nekritično uleteli ili uraubovali obrazovni sistem, da ga promenimo istovremeno sa više etapa, da zaista pokušamo da to uradimo, da vidimo šta je boljitak, šta je korist. Jer, nas Bolonja nije obavezala do ovakvih detalja da uradimo. Po mnogim informacijama vidimo da nije lakše ni profesorima, koji su zaista tradicionalistički odškolovani. Svi oni koji sada drže predavanja i vode nastavu su ljudi koji su završili školovanje po starom obrazovnom sistemu. Svi oni koji su pisali predlog zakona koji smo usvojili dok je ministar bio Vuksanović, nije bio Gašo Knežević, to su ljudi koji su postigli slavu i postali poznati i priznati učeći po sistemu koji smo učili. A sada smo suočeni sa činjenicom da nam studenti nisu u svemu zadovoljni, da studentima moraju da se daju i nepostojeći rokovi, da se na mnogim fakultetima polaže ceo jul, ceo avgust, ceo septembar. To je rad koji već nije u skladu sa zakonom. Šta se sad radi? Konferencija univerziteta, Naučno-nastavno veće donese neku odluku. To prosto nije normalno. Trebalo bi zakon da se ispoštuje - toliko imaš rokova, toliko puta imaš pravo da polažeš, položio, pao, prošao, kraj priče. Profesori rigidno drže svoje nastavne koncepte. Neće se niko odreći svog predmeta koji je do sada držao i sad je došla Bolonja i mora da se pojednostavi. Neće, on će to isto da kaže. Ali, šta je razlika? Pričaće šest sati jednog dana, šest sati drugog dana, neprekidno. To je jedan komplikovani odnos u koji ulazi, u složenu interakciju, i student, onaj koji sluša, koji je primalac informacije. Naravno, više nije pasivni, nikada nije ni bio ako je hteo da se uključi, to mu niko nije branio. Sada vam prave učinioce za profesore, kako da učite brzo, integrisano. Dolaze neki Amerikanci a kada vidite kurikulume, to nisu kurikulumi kakvi se sada prave u Atini, novi, oprani, umiveni i svima dopadljivi, nego bio nekad lekar opšte prakse u Doboju, pa otišao u Ameriku i za dve godine postao neki visoki profesor i sad uči nas koji smo tu, hajde da isključim sebe, ima ljudi koji su i stariji i iskusniji od mene, kako da studentima predajemo. Izgubila se kontrola, nema tehnologije istraživanja. Doneo je neke američke štosove, kako oni to rade na nekim svojim fakultetima, nekim svojim opitnim centrima, nekim svojim radionicama, nekim svojim odeljenjima za maštariju. A jedan odličan obrazovni sistem, nešto čime smo mogli da se ponosimo, nešto čemu tekst nije pisao ni Milošević, ni Šešelj, a ni Đinđić, niko od njih nije pisao tekstove u udžbenicima, bilo je to nešto što smo imali, što je bilo tradicionalno dobro, naslepo smo i prebrzo promenili bez povratnih informacija. Kada bi to sve bilo pod jednom kapom, kada bi se uveo red u to, znali bismo i povratnu informaciju, pre svega ministar, a onda, polažući račun, ili njegovo najviše savetodavno telo, što je po zakonu obavezno, da polaže njemu i Skupštini na poziv, ili njemu samom, pa da on polaže nama, rekao bi - analizom je utvrđeno to i to, slabosti sistema su te i te. Sada je opasnost ko sve može da doktorira i ko će biti magistrant. Vi znate kakve su diskusije oko toga ovde bile u prošlom sazivu. Sve bi se jednostavnije rešavalo u drugačijim okolnostima, te mi mislimo da zaista treba da postoji jasna, zdrava, realna volja u ovom pozicionom bloku. U konglomeratu različitih ideja valjda ta jedna treba da bude zajednička i jedinstvena, da se to jedno ministarstvo, prosto neko postane pomoćnik i kaže - ako je namenjeno meni, evo, ja ću biti zamenik, pomoćnik, da ne kvarimo koaliciju koja je tako uspešna, prihvatiću to da ne pravimo dva ministarstva, dva ministra, sve duplo, vozače, kuvarice, šofere, pomoćnike itd. Nije to toliko ni potrebno. Potrebno je čuvati ideju jedinstvenog obrazovnog prostora, integrisano koliko to može za ovu zemlju, da nemate nastavne programe koji su na jednom fakultetu na istom predmetu različiti, u Beogradu, Nišu, Kragujevcu, Novom Sadu, kao da nemate unutrašnju mobilnost. Kako ćemo govoriti eksterno, o evropskoj mobilnosti? A kako ćete vi sada neku prvu godinu upisati po tom programu? Sabrao bodove do 60. Mogli smo i mi. Evropa je rekla vrlo deklarativno u Bolonjskoj deklaraciji. I mi smo mogli naše predmete začas da izbodujemo i, eto, 60 bodova. Nekada smo imali koherente, nekada se sarađivalo sa ostalim zemljama bivše Jugoslavije koje su tražile akreditaciju studenata, to znam, akreditaciju programa. Dostavite knjigu, plan i program. Džaba vi po indeksima pišete, indeksi su debeli k'o nekakve dnevne beležnice sa ratišta, ono što su oficiri imali, one crvene knjižice, takvi su indeksi sada, znate to vi koji imate decu. Tu se piše svašta, to je jedna opisna skribomanija. Postoji institucija u svakoj zemlji koja verifikuje, nostrifikuje diplome, nastavni plan i program, i onda je tu kraj priče. Ništa tu preterano nije trebalo. Nije ovo ni mesto ni prilika da lamentiramo nad starim zakonom, da unapred osuđujemo ovaj zakon o visokom obrazovanju koji važi, za koji mislimo da nije, makar za ovako brutalno sprovođenje, nije dobar. Sigurno da ima nešto što u njemu ne valja i verovatno ima nešto što je korisno, da nas tom evropskom putu približi, ne da ga brišemo, ne zato da spojimo ministarstva, nego da bolje sagledamo i efikasnije delujemo i uklonimo slabosti. Zato mislim da bi bilo logično da podržite ovakav predlog, objedinjavanje ministarstava, za početak, pa onda odabrani ministar, sa svojom ekipom, da preuzme neku od ponuđenih mogućnosti i da razmotri šta u tome valja i ne valja i, jednostavno, kako bi svako ministarstvo i trebalo, makar godišnje, da podnese izveštaj o svom radu, ne samo onaj finansijski, nikad viđeni, nego i o rezultatima svog rada. Mi to radimo kroz odbore, u meri u kojoj možemo, ali vi ovo pitanje možete reći na odboru i dobićete suv odgovor ministra za sedam do deset dana i drugo nećete dobiti. A kada bi se politička scena i odgovorni ljudi dovoljno uozbiljili, mi bismo u ovom važnom segmentu sigurno napravili neki značajan pomak.
Zahvaljujem. Po Poslovniku se javio gospodin Maraš. Izvolite.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, povreda čl. 27, 48. i 145. Žao mi je što nije tu uvaženi gospodin Boško Ristić, predsednik Odbora za pravosuđe i upravu. Molio bih da mi objasnite nešto. Vi ste odgovorni za ovo što se dešava, gospođo predsednice, iz sledećeg razloga. Dobili smo izveštaj od Odbora za pravosuđe i upravu gde nas obaveštavaju da su, razmotrivši amandmane podnete na predlog ovog zakona, prihvatili amandman na član 11. koji je podneo narodni poslanik Đorđe Milićević iz SPS. Biću slobodan da pročitam taj amandman: U članu 11. reči "izuzev inspekcijskog nadzora u oblasti vazdušnog saobraćaja" se brišu. Nadalje nas taj odbor obaveštava da su odbili sledeće amandmane: amandman na član 11, koji je podneo narodni poslanik Đorđe Milićević iz SPS (ponovo ću vam pročitati kako glasi taj amandman: reči "izuzev inspekcijskog nadzora u oblasti vazdušnog saobraćaja" se brišu), i odbio je amandman na član 11. koji je podneo narodni poslanik Božidar Delić, potpredsednik Skupštine, koji glasi ovako: brišu se reči ''izuzev inspekcijskog nadzora u oblasti vazdušnog saobraćaja''. Molim vas, kao najodgovorniju osobu u ovoj skupštini, da nam objasnite šta se događa. Da li gospodin Boško Ristić, predsednik Odbora za pravosuđe i upravu, koji već dva-tri dana zaista maltretira ovu skupštinu svojim ponašanjem, dolascima, nedolascima, i ovo mu nije prvi put u ova dva-tri dana da nam šalje ovakav izveštaj, molim vas da nam objasnite šta se ovde dešava. Da li je na član 11. amandman koji je podneo gospodin Đorđe Milićević, poslanik SPS, odbijen ili prihvaćen? Zbog čega je prihvaćen njegov amandman? Da li samo zato što čini buduću vladajuću koaliciju, a iz istog razloga je, pošto ne čini buduću vladajuću koaliciju, amandman potpredsednika Skupštine Božidara Delića, koji je u potpuno istovetnom tekstu, odbijen? Pretpostavljam da je to ista osoba. Zbog toga sam reklamirao povredu člana 146. Poslovnika, pošto jedan poslanik na jedan član zakona može da podnese samo jedan amandman. Zaista mi nije jasno šta se ovde dešava. Verujem da i kolegama koje su se sada upoznale s ovim takođe nije jasno šta se događa, pa vas molim, kao predsednicu Skupštine, da nam date obrazloženje, da nam objasnite i da vidimo šta ovde treba da se povuče, da li je prihvaćen, odbijen, zbog čega je jedan prihvaćen, a zbog čega je drugi odbijen, a u istovetnom su tekstu. Nemojte da pravite baš takvu razliku. Rekli ste, kada ste stupali na to mesto, da će vam biti potpuno isti poslanici i opozicije i pozicije. Sada se ponašate po različitim aršinima dajući nam ovakav materijal u ruke.
Zahvaljujem. Vi hoćete isto pitanje da postavite? Gospodin Delić je molio za reč, pošto je isti sadržaj. Izvolite.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, ovo smo inače dobili pre pola sata. Stvarno sam želeo da vidim kakva je sudbina ovog amandmana za jednu vrlo važnu oblast koja nije regulisana u državi Srbiji. Očekivao sam da će i drugi poslanici videti jako veliku nelogičnost u ovom članu 11, gde se govori o Ministarstvu za infrastrukturu. Bio sam iznenađen kada sam pročitao da je taj amandman, ovaj koji sam ja napisao, odbijen, a pročitao sam odmah u uvodnom delu da je prihvaćen amandman gospodina narodnog poslanika Đorđa Milićevića. Želeo sam da ga pročitam i onda vidim da je sve apsolutno isto. To me onda podseti na prošli saziv ove Narodne skupštine. Da li smo mi ovde došli da radimo u interesu građana Srbije, ili ćemo i ovde, u Skupštini, da se delimo na levu i desnu stranu, i da li je samo leva strana zadužena da vodi računa o interesima Srbije? Ovo je vrlo ružno, gospodo, i ako mislite da ovako može da se radi, kažem vam da ćemo mi, sa ove desne strane, svaku ovakvu situaciju izneti pred građane Srbije. Gospodin Boško Ristić nije ovde. Ovo je jako neozbiljno i kada nam pošalje jedan ovakav papir, pošto sam video da ovo što je i moj prethodnik već izneo, da je odbijen i amandman gospodina Đorđa Milićevića, a znam da poslanik po jednom članu ne može dati dva amandmana, iskoristio sam priliku da, praktično, sve prelistam. Šta znači ovaj papir koji potpisuje Boško Ristić i kakvog smo mi to ovde izabrali predsednika Odbora za pravosuđe? Ovo je neozbiljno, gospodo, da se pronađe i na, recimo, sednici jedne lokalne samouprave, a ne na najvećem zakonodavnom telu Republike Srbije. Na ovo bi svakako trebalo da se skrene pažnja gospodinu Bošku Ristiću.
Zahvaljujem. Komentari su sasvim umesni. I na ovaj način pozivam predsednika Odbora gospodina Boška Ristića da nam se pridruži i da da odgovor. Za slučaj da se to ne dogodi, a traje rasprava, ja ću se potruditi da sama dođem do informacije i da vam je prenesem. Znači, pozivam gospodina Ristića. Gospodin Maraš, povreda Poslovnika. Izvolite.
Poštovana predsednice Skupštine, vi mene izgleda niste dobro razumeli. Ja nisam davao komentar na ovaj izveštaj, reklamirao sam povrede Poslovnika. Morate tu napraviti neku razliku. Kao što pravite razliku između poslanika opozicije i poslanika pozicije, tako morate napraviti i razliku da li ja dajem komentar na nešto ili reklamiram povredu Poslovnika. Ja sam ovde reklamirao tri povrede Poslovnika. Znači, nisam komentarisao, nego sam reklamirao povredu Poslovnika. Molim vas da što pre zovete gospodina Ristića. Juče nas nije udostojio da bude tu, u Skupštini, kada smo raspravljali o amandmanima, takođe ni sada nije ovde. On pravi konstantne greške. Ovo nije prvi put u poslednjih nekoliko dana da od njega dobijemo ovakav materijal koji je pun nelogičnosti. Vi ste za to odgovorni, vi ste predsednik Skupštine. Nadam se da vi to čitate ili da čita vaš sekretar ili bilo koje službe, pa da vidite to. Znači, naš posao jeste da vas lovimo u svemu ovome, ali vi nam dajete toliko prilike da to radimo, da se bojim da ćemo mi narednih dana sedeti i samo raspravljati o ovim stvarima.
Zahvaljujem. Povreda Poslovnika koju ste reklamirali je sasvim u redu, ali da bismo dalje nastavili sa radom po sadržaju koji ste izneli u povredi Poslovnika pozvala sam predsednika Odbora da da objašnjenje. Nastavljamo rad. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Kragović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, na Predlog zakona o ministarstvima podneo sam amandman koji glasi: U članu 2. stav 1. u tački 16. brišu se reči ''i informaciono društvo''. Zašto to predlažem? Iz jednog prostog razloga, jer ste ovu oblast, razvoj informacionog društva ili informacionih tehnologija preveli na obavezu u radu Ministarstva za telekomunikacije i (kako ga zovete) informaciono društvo, a ja smatram da bi bilo logično i da se to informaciono društvo razvija kroz Ministarstvo za nauku i tehnološki razvoj. Naime, šta se dešava? Ministarstvo za telekomunikacije obavlja poslove državne uprave u oblasti telekomunikacija, znači poštanski i telekomunikacioni saobraćaj, međunarodni telekomunikacioni i poštanski saobraćaj, stvara uslove za obavljanje tih delatnosti, i mislim da to tako i treba, da treba jedno jako ministarstvo da obezbedi sve te uslove kako bi građani mogli da koriste poštanski i telekomunikacioni saobraćaj. Međutim, nije logično je da upravo to ministarstvo razvija jedno informaciono društvo, jer se razvoj informacionog društva može obaviti samo kroz ulaganje u tu sferu kroz obrazovanje odgovarajućih kadrova, kroz stvaranje dostupnih informacionih sredstava najširem broju građana u državi Srbiji. To ne može da uradi Ministarstvo za telekomunikacije ali bi Ministarstvo za nauku i tehnološki razvoj to moglo jako dobro da radi. Tako da ovaj deo pasusa, koji se odnosi na obaveze Ministarstva za telekomunikacije, a govori se o utvrđivanju politike i strategije izgradnje informacionog društva, pripremu zakona, drugih propisa, standarda, mera u oblasti elektronskog poslovanja, primenu informatike i interneta, pružanje informacionih usluga, razvoj i unapređenje akademske računarske mreže, koordinaciju u izradi strateških razvojnih dokumenata na nivou Republike Srbije, razvoj i funkcionisanje informacione strukture kao i druge poslove uređene zakonom, treba, znači, ovaj deo pasusa prebaciti da to bude u opsegu Ministarstva zanauku i tehnološki razvoj. Moramo da priznamo da je to jedna grana nauke koja se neverovatno brzo razvija i ulazi u sve pore, u sve oblasti čoveka. Podsetiću vas da je Nemačka devedesetih godina, uvidevši da kasni upravo u tom razvoju informacionog društva, u praćenju informacionih tehnologija, na svojoj skupštini donela odluku da izdvoji pedeset milijardi maraka kako bi se razvilo to informaciono društvo, kako bi informaciona tehnologija bila dostupna svakom građaninu te zemlje. Da ne govorim o drugom aspektu, da Ministarstvo za telekomunikacije mora da obezbedi te uslove i, pre svega, da stvara profit, da stvara interes, dok bi Ministarstvo za nauku i tehnološki razvoj upravo imalo tu osobinu da kroz obrazovanje i kroz ulaganje u informacionu tehnologiju učini da informaciona tehnologija bude pristupačna svakom građaninu. Moramo da priznamo da na tom polju Srbija jako mnogo kasni. Razlog su sva ova dešavanja u poslednjih desetak-dvadesetak godina, zato što smo bili neopravdano izloženi sankcijama, bombardovanju, uništavanju naše privrede i sprečavanju uvoza tehnologije u državu Srbiju. Taj problem i taj period mora da se nadomesti, a može da se nadomesti samo ako mu se pristupi ozbiljno. Nadam se da ćete u Danu za glasanje prihvatiti ovaj amandman, tako da će razvoj informacionog društva, razvoj informacionih tehnologija, biti prebačen u Ministarstvo za nauku i tehnološki razvoj jer upravo tamo i sede ti kadrovi koji su u stanju da obezbede razvoj informacionog društva. Želeo bih još par podataka da iznesem u korist ovoga, jer se iz same rečenice vidi da primena informatike i interneta, i razvoj i unapređenje akademske računarske mreže, ne mogu stajati u ovom ministarstvu, Ministarstvu za telekomunikacije, nego moraju stajati u delu koji pripada Ministarstvu za nauku i tehnološki razvoj. Ubeđen sam da ćete u Danu za glasanje prihvatiti ovaj moj amandman kako biste učinili to da se najzad ozbiljno pristupi ovom problemu, da Srbija postane informaciono društvo, da bude osposobljena da svako domaćinstvo, svaki građanin ove zemlje ima računar i, normalno, da zna da koristi taj računar i da koristi internet kako bismo ojačali i mogli da poslujemo uspešnije i bolje. S druge strane, hteo bih malo da se osvrnem, ako mi dozvolite, van ovog amandmana, da se ne bih javljao ponovo kada bude amandman na Ministarstvo za Kosovo i Metohiju. Ovde lepo jasno i glasno stoji da Ministarstvo za Kosovo i Metohiju treba da ima saradnju sa civilnom i vojnom misijom Ujedinjenih nacija na KiM, UNMIK-om i KFOR-om, na osnovu Rezolucije Saveta bezbednosti broj 1244. Međutim, ja bih dodao da ovde treba da stoji - zabranjena je komunikacija i saradnja sa bilo kojom misijom koja nije misija Ujedinjenih nacija. Imamo sada pokušaj da se uvede misija Euleks na KiM bez saglasnosti Ujedinjenih nacija, što je kršenje svih međunarodnih pravnih normi. Mislim da ovo treba da stoji u opisu Ministarstva za KiM, naročito stoga što je to jedna obaveza, s obzirom da sve one deklaracije koje je ovaj visoki dom doneo u poslednjih nekoliko godina i obavezuju šta treba da bude u opisu poslova Ministarstva za Kosovo i Metohiju. Na kraju bih želeo da kažem da, bez obzira što Beograd, što Narodna skupština Republike Srbije nije htela da osudi jednostrano proglašenje Ustava Kosova i Metohije koji se desio petnaestog, Srbi sa KiM, tj. odbornici su se pokupili na Vidovdan i oni predstavljaju 100.000 građana Srba koji su izašli na te izbore a ne 5, 10, 15 ili 20 građana kako se to danas ističe u prvi plan. Znači, jedna grupa građana je izabrala svoje odbornike, ti odbornici su izabrali svoje delegate i formirana je Skupština zajednice opština Kosova i Metohije, koja je ujedno odgovor i nepriznavanje jenostrane nezavisnosti Kosova i nepriznavanje tog ustava, tako da građane koji pripadaju srpskom narodu i ostale nealbance ne obavezuju te odluke. Nadam se da ćete više pažnje i više volje posvetiti toj skupštini kako bi zaživela i u jednom skromnom periodu od tri do šest meseci raspisali pokrajinske izbore kako bi Srbi na KiM imali i tu instituciju, na koju nam pravo daje Ustav Republike Srbije, kako bismo mogli da zaštitimo one preostale građane koji su ostali da žive na prostoru KiM. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodin Veroljub Arsić ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kad čovek malo pročita ovaj zakon i pročita amandman koji je podneo kolega Ljubomir Kragović u ime poslaničke grupe SRS, reklo bi se da su ovde u pitanju samo mala razmimoilaženja u programu opozicije, odnosno vladajuće većine. Međutim, nije baš tako i ne mogu da se složim da to možemo da tumačimo samo na ovaj način. Prvo, moram da kažem da je na ovom delu, znači informatičkog društva, država zakazala u svakom pogledu. Koliko god se vi trudite da prikažete kako mi napredujemo i idemo u Evropu i 21. vek punom snagom, mogu da kažem da su to najobičnije gluposti i laži. Još uvek preko 90% teritorije Republike Srbije i korisnika interneta mogu da biraju između nekoliko operatera, ili provajdera (kako hoćete), a najgori od svih je baš naša Pošta, koja ima određenu infrastrukturu, ima vlasnički udeo u telekomunikacionim linijama, a ima najmanju propusnu moć od svih operatera koji su trenutno prisutni na teritoriji Republike Srbije. Da stvar bude još gora, prisutni operateri ne koriste nijednu drugu infrastrukturu nego baš infrastrukturu koja pripada Ministarstvu za telekomunikacije. Neka mi neko sada objasni kako to da neko drugi, postavljajući samo jedan kabl, najčešće, i to onaj primarni kabl, ima daleko veću propusnu moć kada su u pitanju informacije koje se dobijaju preko interneta i koristi infrastrukturu Ministarstva za telekomunikacije, a samo Ministarstvo, tehnološki mnogo naprednije i jače, korisnicima određenih internet usluga daje najslabije moguće pakete. Tu ću da istaknem SBB ili Soroš, koji je prisutan svuda na teritoriji Republike Srbije. Nema nijednog grada da nije zauzeo određenu infrastrukturu kada ste vi bili na vlasti u nekim lokalnim samoupravama i potpisivali neke ugovore. I dan-danas u opštinama mučimo muku sa njima, kako da im napravimo konkurenciju i kako da stvorimo uslove, kao lokalne samouprave, a sama ministarstva, koja su dužna da pomažu lokalnim samoupravama, ne rade ništa po tom pitanju. U tome i jeste problem. Kako to sada izgleda? Em što je većina korisnika prinuđena da se obraća Sorošu za internet usluge, em što taj isti koristi nijednu drugu infrastrukturu nego onu koja pripada Ministarstvu za telekomunikacije. Kako? Postavljaju najobičnije kablove, to je primarni vod, nemaju tehničke mogućnosti da koriste sekundarne vodove, da dalje rašire mrežu, nego apsolutno koriste mrežu Ministarstva za infrastrukturu, plaćaju jeftino linkovanje, a najveći novac uzimaju od građana koji koriste internet usluge. Eto kako to izgleda danas, od kada ste vi na vlasti. Znači, jedini koji može da stane na put ovakvom ponašanju jednog kablovskog operatera jeste Ministarstvo za telekomunikacije. Međutim, ono to ne čini. Pričate da idemo u 21. vek. Slažem se, ali na ovaj način nikuda nećemo stići. Danas ni jedan jedini ozbiljan posao ne možete da započnete, ni jednu jedinu ozbiljnu delatnost, bez interneta – radi prikupljanja informacija, radi slanja informacija, pa čak i radi uštede vremena kada je u pitanju elektronsko plaćanje. Hoćete li u toj razmeni informacija da pružite mogućnost da kontroliše informacije neko ko nije iz države, neko ko nije državljanin Srbije? Da li ste svesni da u određenom trenutku može da blokira protok bilo kojih informacija, bez obzira da li su u pitanju državne ustanove, da li su u pitanju pravna ili fizička lica? Kakvu štetu privreda može da ima od toga? Ogromnu. Ovakav sistem kakav je sada u oblasti informatike može da pruži mogućnost nekolicini ljudi da neovlašćeno kontrolišu kompletan protok informacija na teritoriji Republike Srbije. Zato i jeste ideja ovog amandmana da se ministarstvo koje do sada nije dalo određene rezultate kada je u pitanju ova oblast konačno prebaci na neko drugo ministarstvo, koje će sa stručnim ljudima, daleko stručnijim i manje opterećenim profitom i provizijama koje sada naplaćuju određeni direktori u telekomunikacijama, da opremi državu kvalitetnim informatičkim sistemom i da sa tako kvalitetnim informatičkim sistemom država nastupi na tržištu, da se bori, da dobije što je moguće više korisnika, da ostvari prihod, zaštiti državni interes, da zaštiti građane da ne bude zloupotreba prilikom prenosa informacija i da na taj način obezbedi i određena sredstva za budžet Republike Srbije. Ovako, na način kako ste predložili ovim novim zakonom o ministarstvima, nastaviće se po starom, a to svakako neće, kako vi to kažete, da nas vodi strahovito brzo u 21. vek.
Zahvaljujem. Gospodine Ristiću, izvolite.
Dame i gospodo, tačno je da je došlo do greške u izveštaju koji je Skupštini dao Odbor za pravosuđe i upravu i ja sam dao Službi da otkloni ovaj nedostatak koji stvara konfuziju. I prošli put sam rekao da će Odbor da se trudi da radi ispravno. Preduzećemo mere prema Službi, koja je napravila ovakvu grešku. Što se tiče amandmana, amandman je prihvaćen i trebalo je to da stoji samo u delu koji je prihvaćen. Inače, amandman nije odbijen, gospodine Milićeviću. Hvala.
Gospodin Delić ima repliku, izvolite.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, šta smo čuli od gospodina Boška Ristića? Ništa. Izašao je za govornicu i pokušao da optuži stručne službe da su krive za ovo. Gospodo, onaj ko potpiše neki akt, on je kriv za sadržaj tog akta. Ali, ne radi se samo o tome. Gospodin Boško Ristić kaže da je prihvaćen amandman. Sada želim da kažem nešto drugo. Predloge zakona mogu dati: svaki narodni poslanik, Vlada ili 30.000 građana – tako kaže naš Ustav. Ako je Vlada ta, kao što je to u našem slučaju, koja daje najveći broj zakonskih predloga, onda je pod znakom pitanja svaki amandman koji dođe sa ove leve strane, gospodo, jer to znači da ste vi neozbiljni jer dajete amandman na svoj predlog. Mada, i to je moguće. Moguće je da u toku vremena dok svi poslanici dobiju taj predlog i dođe do nekog amandmana. Amandmani više služe da ova desna strana, koja nije imala mogućnosti da učestvuje u tome, pokušava da, u interesu građana i ove države, popravi jedan određeni zakonski predlog. Ovo mogu da prihvatim da je tehnička greška, ali za to nije kriva Služba, nego vi. Kako ćete, gospodine Boško Ristiću, da mi objasnite da ste isti amandman, gospodina Đorđa Milićevića, na član 11, u jednom delu prihvatili, a u drugom delu odbili? Kako da isti takav predlog, apsolutno isti, koji sam ja dao, evo, nije važno što sam to dao i što je u skupštinskoj službi primljen pet minuta pre nego amandman koji je došao od strane pozicije, od strane SPS, kako ćete u Danu za glasanje, gospodine Boško Ristiću, jer ću ja ponovo da izađem za ovu govornicu, da ponovo građani Srbije čuju kako ste neozbiljni i kako neozbiljno vodite jedan važan skupštinski odbor, da potpuno isti tekst, samo zbog toga što dolazi od opozicione strane, ne prihvatite? Da li je to, jednostavno, moguće? Da li je kod vas tolika ostrašćenost da vam je smetalo da amandmani koje su predložili narodni poslanici, jedan iz pozicije, jedan iz opozicije, budu prihvaćeni, ili vam smeta što je jedan amandman predložio Božidar Delić? Na to je trebalo da odgovorite za ovom ovde govornicom. I nemojte da se pozivate na skupštinske službe. To može da bude tehnička greška, ali svojim potpisom vi prihvatate grešku i ona je isključivo vaša.
Gospodin Ristić ima reč. Izvolite.
Ono što sam rekao o tehničkoj grešci, to stoji i dalje. Jeste greška da je jedan isti amandman stavljen i u deo gde se amandmani prihvataju i podržavaju od strane Odbora i u deo gde stoji da je on odbijen. Sada sam potpisao zahtev da se ispravi greška i izveštaj će biti podeljen u narednih desetak minuta svim poslanicima u Skupštini. Što se tiče sadržine amandmana, ukoliko neko želi da popravi tekst Predloga zakona, onda treba da bude zadovoljan što je prihvaćena norma koja je sadržana u amandmanu drugog poslanika. Prema tome, ako ste želeli da nešto popravite, onda je taj cilj postignut jer smo mi amandman u istovetnom tekstu prihvatili na predlog drugog poslanika. Što se tiče pitanja da li je trebalo prihvatiti oba amandmana sa istom sadržinom, pravnotehnički to nije moguće. Ne možemo dva puta da normiramo istu pravnu situaciju. To bi onda izazvalo novu sednicu Zakonodavnog odbora, koji bi morao da da prečišćen tekst i da ponudi Skupštini ispravku teksta u Danu za glasanje. Ne možemo da usvajamo dva amandmana sa istovetnim tekstom. To je kao kada bismo dobili dva istovetna predloga zakona, pa se izjašnjavamo i o jednom i o drugom. Prema tome, pravnotehnički se postupilo onako kako smo smatrali da je najcelishodnije, bez namere da bilo koga diskriminišemo. Da vas podsetim na još jednu situaciju, koja predstavlja praksu u ovom parlamentu, a to je da odbori ne diskutuju o amandmanima onih koji ne dolaze da ih obrazlažu na odborima. Mi smo, naprotiv, otvarali diskusiju o svakom amandmanu, pa i o vašem. Prema tome, ne postoji bilo kakva diskriminacija, iako u Skupštini u nekim odborima postoji stav da se ne razmatraju amandmani onih koji nisu obrazloženi na samom odboru. U potpunosti smo zaštitili prava poslanika, ali je pravo člana odbora da se izjasni o amandmanu da li ga podržava ili ne. Vaš amandman iz pravnotehničkih razloga nije podržan. Pravo članova odbora je da glasaju, o tome postoji i beleška, a postoji i izveštaj koji ste dobili u Skupštini. Hvala.
Reč ima gospodin Delić. Izvolite.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, ovo je dobro da čuju građani Srbije. Znači da se isti, apsolutno isti tekst, meni nije smetalo da stoji da je prihvaćen amandman koji su oni podneli, jer normalno je da može stotinu amandmana da bude po jednom članu i može da se desi da bude isti, kao što je u ovom slučaju, apsolutno isti tekst. Ovo što govori gospodin Ristić je nonsens. Ovo je svađa sa logikom, a pravo je logika. Druga jedna stvar, gospodo, vezana za vaš odbor. Ja sam rekao da je amandman primljen u skupštinsku službu pet minuta pre toga i na redu je bio pre ovog amandmana. Pre ste raspravljali o amandmanu koji sam podneo ja. Prema tome, sve što ste rekli apsolutno ne stoji i o tome, gospodine Boško Ristiću, vodite ubuduće računa. Ovo što vi radite je sramota za sve nas ovde. Vi sve nas sramotite svojim ovakvim radom. Molim vas da to ne radite ubuduće jer ovo gledaju građani Srbije.
Reč ima gospodin Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, za ovih nekoliko dana koliko zaseda ovaj parlament, evo, Boško nam se pismeno obratio, dostavio je poslanicima nekoliko dokumenata i dva puta morao da se izvinjava. Da li je problem u stručnim službama? Ne verujem, jer te iste stručne službe prate ovaj parlament već duže vreme, nema novih lica, ljudi su verzirani, iskusni i na njih ne sme da se svaljuje krivica. Da li je to neiskustvo Boška Ristića? Ne verujem ni to, jer Boška Ristića znam unazad deset-petnaest godina, pojavljuje se u političkom životu i poslanik je bar od buldožer revolucije na ovamo, ne znam da li je bio ranije. Jeste, pardon, bio je, jer je onu vampirsku sednicu Administrativnog odbora zakazivao u jedan sat noću i tako dalje. Da li je ovo zaluđivanje poslanika? Jeste. Da li je ovo zaluđivanje Srbije i srpske javnosti? Jeste. Gospodine Ristiću, kao iskusan političar, kao iskusan poslanik, vi jedan isti amandman s jedne strane usvajate, a s druge strane odbijate, odnosno dva amandmana u apsolutno istom tekstu, jedan odbijate, jedan prihvatate. U redu je objašnjenje da ne mogu dva amandmana sa istim tekstom da budu prihvaćena. Ali, pogledajte onda kada je na pisarnicu stigao amandman gospodina Delića – u 11.40 časova. Kada je stigao amandman gospodina Đorđa Milićevića? U 11.45 časova. Po logici stvari, ako uopšte logika može da se primenjuje u vašem delovanju, pogotovo unazad dva-tri dana, nešto ste se posvađali sa logikom ili hoćete da se Srbija posvađa sa logikom, pa da prihvati ta vaša nesuvisla objašnjenja, po logici stvari morali ste da raspravljate prvo o amandmanu generala Delića, pa tek onda o amandmanu gospodina Milićevića. Po logici stvari, ako su isti amandmani, ako je tekst apsolutno istovetan, morali ste ili da prihvatite amandman generala Delića ili da odbacite amandman i generala Delića i gospodina Đorđa Milićevića. Da li je to trebalo da znači učvršćivanje te vaše koalicije pred sklapanje vlade? Ne verujem, jer vas znam kao prilično ozbiljnog čoveka, mada ste u ovih nekoliko dana apsolutno neozbiljno radili. Ali, kad pogledam one izlive nežnosti u Grčkoj juče, sve je moguće.
Gospodin Jojić ima reč.
Dame i gospodo, ovom prilikom smo svedoci da se pravo primenjuje na različite načine. Ako imate sadržaj jednog amandmana u celosti podjednak, gospodo narodni poslanici, u tom slučaju šta treba raditi? Odbor je morao da raspravi amandman koji je po redosledu došao, a to je amandman generala Delića, i da o njemu donese odluku. Ako je drugi amandman iste sadržine, tada se, po logici, usvajaju oba amandmana, ali u zakon neće ući da je to amandman generala Delića ili ovog drugog narodnog poslanika. Da bi se prevazišla ova stvar, najbolje bi bilo da se ova dva amandmana vrate na Odbor i da Odbor stavi van snage svoju odluku, samo sa formalne strane. Drugo, da u tom slučaju Odbor konstatuje da su narodni poslanici podneli amandmane na član taj i taj, da je sadržaj i jednog i drugog amandmana isti i da se donese odluka. Ali, odluka mora da glasi - usvajaju se amandmani generala Delića i drugog narodnog poslanika i tada se radi o jednom amandmanu. U tekst zakona unosi se samo sadržaj jednog amandmana, a u stvari dva su amandmana povodom iste odredbe člana, iste sadržine. U zakonu će biti samo ono što Odbor donese, a to jeste da se radi o jednom amandmanu koji su podnela dva narodna poslanika. Iz ove krize se može izaći samo utoliko da se ova dva amandmana tretiraju podjednako. Nemojte vršiti selekciju, mnim vas. Gospodo iz DS, očigledno ste na ovom primeru pokazali da je u pitanju koalicioni partner pa sad on treba da ima prioritet. Ali, čiji je amandman prethodno došao, on ima da se rešava. Ukoliko je pristigao i drugi amandman iste sadržine, donosi se jedinstvena odluka i u odredbe zakona unosi se jedna sadržina.
Reč ima ovlašćeni predstavnik predlagača Vlatko Ratković.
Ja sam ovlašćeni predstavnik predlagača i želim da kažem da prihvatamo amandman koji je narodni poslanik Božidar Delić podneo na ovaj član 11, tako da nema potrebe za daljom raspravom o ovome.
Reč ima gospodin Miloš Aligrudić, povreda Poslovnika. Izvolite.
Molim za malo vaše pažnje, gospodine Ristiću. Greška jeste učinjena, samo se ja ne bih složio s vama da je u pitanju greška administracije ili službi, a pogotovu ne mogu da se složim s rečima da treba nekog tamo sankcionisati. To je za mene apsolutno nedopustivo. Čak i ako neko iz Službe pogreši, neko ko potpisuje tekst izveštaja, a potpisuje ga predsednik Odbora, valjda čita taj izveštaj. Ako neko učestvuje u radu Odbora i ako se glasa i utvrdi se iz zapisnika o glasanju da je glasano da se prihvati amandman gospodina Milićevića, a da se odbije amandman gospodina Delića, koji su u istovetnom u tekstu, onda to znači da je moguće da je službenik pogrešio, ali nije moguće da ste vi tu pogrešili. Nemoguće je da, kao predsednik Odbora, niste čitali tekstove amandmana. Nije moguće da niste videli da amandman gospodina Delića glasi da se brišu reči: "izuzev inspekcijskog nadzora u oblasti vazdušnog saobraćaja", te da amandman gospodina Đorđa Milićevića glasi da se brišu reči: "izuzev inspekcijskog nadzora u oblasti vazdušnog saobraćaja". To je isti tekst. Morali ste da obratite pažnju na to. Ako niste obratili pažnju na to, a glasali ste po automatizmu tako što ste pripadniku vladajuće koalicije dali mogućnost da mu amandman bude prihvaćen, a da pripadniku opozicije amandman bude odbijen, onda ste vi napravili grešku, nikakav službenik. Moguće je da je greška u tome da se amandman gospodina Milićevića nalazi i na jednoj i na drugoj strani izveštaja, i na strani izveštaja da je prihvaćen i da je odbijen. To mogu da prihvatim kao grešku. To je administrativna greška. Niko takvu grešku ne bi posebno reklamirao. Ovde se problem rađa u drugom smislu, drugom nivou. Zato što je jedan amandman sa istovetnim tekstom odbijen jer ga je podneo narodni poslanik pripadnik opozicije, a drugi amandman sa istovetnim tekstom je prihvaćen. To nema veze sa Službom. To ste morali vi da primetite. Ako mi kažete da to niste primetili, jer drugačije se greška nije mogla potkrasti, onda znači da vi, gospodine Ristiću, ne radite dobro svoj posao kao predsednik Odbora za pravosuđe i upravu. Tu nema druge tajne, to je tako prosto, to je vrlo jednostavno. Verujte mi da ne mogu da prihvatim tezu da se izgovori za ovom govornicom da će snositi posledice neko u Službi, i to lica koja primaju tri ili četiri puta manju platu od nas narodnih poslanika, koji sigurno imamo platu veću od njih za onoliko koliko nam je veća i odgovornost, a pogotovo kada je reč o ovom nivou odgovornosti. Pustite slovne greške. Pustite to da li se nešto u tekstu potkralo pa se u kompjuteru prilikom prekucavanja premestilo na drugu stranu. To može da se desi i nikada niko ne bi reagovao na to. Mi reagujemo na ovu drugu stvar. Možda je greška, ali to je mentalna greška. Greška je sa vaše strane i ne možete je prebaciti na bilo koga drugog. U redu je, predstavnik predlagača je sada rekao da se prihvata i amandman Božidara Delića jer je logično, istovetan je tekst, i to je nešto što može da zadovolji u ovoj situaciji, ali vaše obrazloženje je, gospodine Ristiću, apsolutno nezadovoljavajuće, uvredljivo. Nemojte to nikada da radite. Nemojte prebacivati na ljude koji su nevini i koji predstavljaju službenike u ovoj državi svoju grešku, ono što ste vi počinili iz nesmotrenosti i zato što ste bili nepažljivi kao predsednik Odbora za pravosuđe i upravu.
Reč ima gospodin Vladan Batić, povreda Poslovnika.
Samo želim da zahvalim gospodinu Ratkoviću što je prihvatio amandman. Ja sam sugerirao, kao neko ko ima iskustva, jer se stvara bespotrebna tenzija. Zaista, kada se pogleda istovetan tekst, prvi na redu je bio amandman opozicionog poslanika i čini se da je po inerciji odmah odbačen. Lepo se kaže - prihvataju se amandmani narodnih poslanika, tog i tog, u identičnom tekstu itd. Tako da je ovo dobro rešenje. Hvala.
Reč ima magistar Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo, dva advokata su pokušala da spasu trećeg advokata od odgovornosti, ali zaista postavljam pitanje vama, gospođo Đukić-Dejanović, dokle ćete trpeti ovo pravno i političko silovanje koje se sprovodi nad narodnim poslanicima od strane odbora Narodne skupštine Republike Srbije kojima stoje na čelu ljudi iz DS? Možete da negodujete koliko hoćete. Evo, ja vas pitam, gospodo iz DS, da li smo mi od gospodina Boška Ristića otkako je počela sednica Narodne skupštine Republike Srbije sa ovim dnevnim redom dobili ijedan validan izveštaj? Jesmo li dobili? Pre neki dan sam pročitao izveštaj u kome se, prvo, ne zna o kom zakonu raspravljamo, da li se zakon zove Zakon o izmenama i dopunama Zakona o ministarstvima ili se zove Zakon o ministarstvima, pa se ne zna ko je predsednik Odbora za pravosuđe i upravu, najpre je predsednik Odbora Vlatko Ratković, a u potpisu je predsednik Odbora Boško Ristić. Evo, danas je ista situacija, čak i gora. I onda gospodin Boško Ristić, umesto da prihvati odgovornost na sebe i da kaže: ljudi, nisam ja za taj posao, očigledno mi ne ide od ruke, slabo se razumem u Poslovnik, u pravo – on kaže da je kriva stručna služba. Kako je moguće da stručna služba uvek zakaže u njegovom odboru? Valjda ima stručnih službi i u drugim odborima Narodne skupštine i niko nema problem sa stručnom službom sem gospodina Boška Ristića. Da nije neka zavera protiv Boška Ristića, da ga neko možda ne mrzi? O čemu se radi? Zaista postavljam pitanje vama, gospođo Đukić-Dejanović, vi ste najodgovorniji za zakonit rad Narodne skupštine. Zakonitost rada Narodne skupštine podrazumeva da i skupštinski odbori rade u skladu sa Ustavom, zakonom i, pre svega, u skladu sa Poslovnikom. Pri tome, gospodin Boško Ristić neće sam da izađe, prvi, za ovu govornicu i da kaže: napravljena je greška – nego mi, narodni poslanici, moramo da otvorimo četvore oči kada čitamo izveštaje koji stižu iz njegovog odbora i da vidimo da se ne krije tu neki marifetluk, neka prevara, neka laž, neka neistina. Mislim da je krajnje vreme da se vi, gospođo Đukić-Dejanović, zapitate kako funkcionišu odbori u Narodnoj skupštini Republike Srbije i postoji li neki pravni i politički mehanizam da se narodni poslanici, jednostavno, zaštite od ovog brukanja i od ove sramote. Gospodine Boško Ristiću, koji su to pravnotehnički razlozi da se jedan amandman odbije, drugi prihvati, a i jedan i drugi amandman su po sadržini identični? Koji su to pravnotehnički razlozi kad i jedan i drugi amandman na potpuno istovetan način intervenišu u predlog zakona? Kao što vam je sjajno objasnio moj kolega Petar Jojić, neće pisati u zakonu kada bude definitivno završen ... (Predsednik: Vreme.) Evo, završavam ... ovaj deo je predložio Božidar Delić, a ovaj deo je predložio gospodin čiji je amandman prihvaćen. Dakle, to je, gospodine Boško Ristiću, apsolutno smešno. Najlakše je za vaše neznanje i vaše besmislice reći: postoje tamo neki pravnotehnički razlozi. Koji su to pravnotehnički razlozi, niko živi u ovoj skupštini ne zna sem gospodina Boška Ristića.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Slađan Mijaljević. Izvolite.
Povreda Poslovnika, u članu 104, u svim stavovima. Ovo što se dešava u zadnja tri-četiri dana je zaista jedan neverovatan performans koji ova strana ovde izvodi prema nama (pokazuje levo). To zaista vređa čak i prosečnu inteligenciju. Ja sam jedna komunikativna, socijalna i vrlo suptilna ličnost i ono što doživljavam ovde gledajući vas zaista me dovodi u nedoumicu sa koliko različitih stavova i stanovišta da vas posmatram. Ali, nešto sa čime sam se tri-četiri dana borio da ne izađem i da ne kažem da ne bih oduzimao vreme je nešto što se dešava ovde za predsedavajućim stolom. Molim vas, gospođo predsednice, da na neki način opomenete ove dve trećine vaše leve strane, da svojom neverbalnom komunikacijom ne komentarišu određene stavove koje vrlo ozbiljno iznose narodni poslanici sa desne strane. U prethodna tri dana reklamirali smo preko 50 povreda Poslovnika, postavili smo preko 70 poslaničkih pitanja i reklamirali smo ko zna koliko članova povreda Ustava. Za to vreme vaša leva strana stalno, naročito gospođa Čomić, svojom neverbalnom komunikacijom, nekim smeškanjem, nekim razgovorima, privlači pažnju. Pošto sam ja vrlo komunikativna i socijalna ličnost, ona meni užasno smeta tim svojim stavovima. Znate kako? Juče je u 14.20 govorio kolega Martinović, a ona je u dva navrata, u 45 sekundi, prokomentarisala to ovako (pokazuje rukama) jedanput, drugi put otvarajući usta, a prvi put ne otvarajući usta, komunicirajući s prvim redovima ovde. Pa, zaista, na šta to više liči? Jesmo li mi ovde došli da pravimo šale? Gospođa je stalno nasmejana. Ja ne znam na čemu je ona. Kakav društveni život ona vodi posle skupštine? Da li neko ozbiljno proziva nešto, da li neko iznosi neku anegdotu ili neki vic, njoj je sve smešno. Njoj po ceo dan smešak ne silazi s lica. Ne znam šta ona radi kad izađe iz Skupštine, ali bih voleo da ja mogu tako nešto da postignem u ovako ozbiljnoj situaciji, da se ceo dan samo smejem. Dajte, ljudi, uozbiljite se malo.
Zahvaljujem. Ima reč gospođica Nataša Jovanović, pa gospodin Momčilov.
Dame i gospodo poslanici, gospođo predsedniče, gospodine Ristiću, nije ovo vaša prva pravna brljotina. Verujem da ćete, sa ovakvim gafovima koje pravite iz dana u dan, sve klijente, i ono malo što ste ih imali, iz vaše advokatske kancelarije da oterate jer, kad ljudi pomisle ko treba da ih brani... da, kaže gospodin Batić da će doći kod njega. Konkurencija jeste velika, ali vi imate javnu pozornicu, dakle govornicu Skupštine Srbije, da ubedite ljude da ste dovoljno sposobni i spremni da preuzmete neke velike odgovorne slučajeve. A, vidite kako se ponašate? Dovodite celu Skupštinu i narodne poslanike u zabludu. To nije prvi put, jer ja moram da vam kažem, samo bih nešto da vas podučim, dakle, vratiću vas u onaj period iz vremena kada su gospođa Slavica Đukić-Dejanović, kao iskusan političar i poslanik još iz tog doba to vrlo dobro zna, kada su postojala dva skupštinska veća, Veće građana i Veće republika, u sada, pre svega vašom voljom i voljom crnogorskih separatista, uništenoj Saveznoj Republici Jugoslaviji i kada smo mi, poslanici Veća građana, na predlog nekog zakona, gde smo bili poslanici i kolega Jojić a kasnije i koleginica Đukić-Dejanović, i usvojili amandman nekog poslanika na neki predlog zakona, a naravno, kao više telo, to isto trebalo je da se usvoji u Veću republika, dešavalo se da se apsolutno u istom tekstu pojave amandmani od kolega iz crnogorske delegacije, odnosno poslanika neke od tih stranaka koji su delegirani u Veće republika Skupštine SRJ, a da se isto to desi i kod nas. Šta je onda mehanizam, i za svakog normalnog čoveka i da nema dodira sa pravnom naukom? Da se konstatuje da su u istovetnom tekstu. Čak se i ovde dešava, ako obratite pažnju, u jednoj reči samo i, ako hoćete, i u grafičkom rešenju ovog amandmana nije istovetno urađeno kod kolege iz SPS i gospodina Delića, ali je suštinski sadržaj sasvim jasan. Gospodine Ristiću, vi biste se mnogo više zainteresovali, a sada ću vam reći i zbog čega, ali nema šanse da dobijete neki od ovih sporova da ih vodite pred nadležnim sudovima, jer ste pokazali da ste loš advokat jer, videćete koja količina novca se vrti ovde oko odštetnih zahteva, baš zbog ovakvog ponašanja Direktorata civilnog vazduhoplovstva. Zato je dobro što su kolege napisale ovaj amandman, jer dosadašnji odštetni zahtevi su već premašili iznos od pedeset miliona dolara. Zamislite da je vama neki takav slučaj. Kako biste vi bili srećni da se pojavite pred sudom sa takvim odštetnim zahtevima! Ali, sada vas neće niko, neće vas ni onaj koji se za utrinu sudi, ni za kokoške, verujte mi, jer toliko ste se izbrukali ovih dana, gospodine Ristiću, da ja stvarno ne znam da li ste sebi mogli goru antireklamu da napravite. Još nešto bih rekla. Neko ko se bavio propisima i onim što se zove sud, a u stvari je kvazikazamat, antidržavni, odnosno antisrpski Haški tribunal, u Hagu, moram i vas, gospodine Ristiću, kao i celokupnu javnost, mada je to vest koja, evo, već putem kajrona ide preko elektronskih medija, da obavestim da je, i u pravu smo bili kada smo tvrdili sve vreme od njegovog osnivanja, osnovan isključivo da bi se osudili Srbi koji su branili svoju teritoriju, donesena je danas konačno oslobađajuća presuda za Nasera Orića, koji je u svojoj zoni odgovornosti direktno odgovoran za preko 3.000 srpskih žrtava, što je zaista jezivo i što je skandal. S druge strane, najava prijatelja vas iz DS, ministra inostranih poslova Roćena iz Crne Gore, da će ta bivša jugoslovenska republika priznati nezavisnost šiptarske kvazidržave Kosova, kako to Šiptari kažu, nešto je što bi mnogo više trebalo da vas zabrine nego ova greška koja vam se desila, ali ne iz brzine, nego očigledno iz neznanja.
Reč ima prof. Paja Momčilov.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, uvaženi građani Srbije, reklamiram povredu Poslovnika, tačka 104. stav 1, gde se kaže da su narodni poslanici dužni da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine. Kad ovo citiram, mislim na gospodina Boška Ristića. Interesantno, kad čovek pogleda ovaj naš poslovnik, u narednoj izmeni ćemo verovatno morati da vršimo neke izmene i u članu 27, gde se lepo govori šta predsednik Skupštine mora da radi, pa se kaže: "stara se o blagovremenom i usklađenom radu radnih tela Narodne skupštine", a mi ćemo sada morati da dodamo i: "zakonski ispravnom radu ovih naših tela" jer vidite šta nam se događa. Na brzinu novostvorena koalicija ili familija htela je na brz način da dođe do dva nova zakona. Evo, u roku od dva dana mi već imamo dve ispravke. Dobili ste juče ispravku koju je potpisao gospodin Vlatko Ratković. Tamo je stajalo da je predlagač zakona Vlada. Nije Vlada, nego 122 narodna poslanika. Mi smo dobili da nam je, kao predlog, ove zakone uputio gospodin Koštunica, što nije tačno. Pre par minuta smo dobili još jednu ispravku. Šta je problem? Problem je što nam gospodin Ristić, koji je pravnik, stvarno na nestručan način tumači zakone. Čak je išao tako daleko da je pokušao i da zloupotrebi pravnu nauku, da kaže da je ona nelogična, neprincipijelna i da je nemoguće nešto što je sasvim moguće i što smo u niz ranijih slučajeva u ovom parlamentu mogli da donesemo, da ako dva različita predlagača imaju u istovetnom obliku date amandmane, njihovi amandmani budu usvojeni. Još je strašnije što se ovde poslužio i neistinom, pa je rekao da je prvo bio amandman iz SPS, a prvo je bio amandman gospodina Delića na redu i morao je da bude razmatran. Vrhunac svega je degutantna konstatacija da je kriva tehnička služba. To je nečasno, gospodine Ristiću. Može čovek i da pogreši i mi nikada ne bismo tražili sankcije protiv tehničke službe. Krivi ste isključivo vi, pošto ste svojim potpisom overili ono što je napisano. Potpis ne služi radi parade. Vi to znate bolje od mene. On potvrđuje da je ono što je izneto tačno ili da vi smatrate da je tačno. Prema tome, budite častan čovek, preuzmite na sebe odgovornost, nemojte časne ljude iz tehničkih službi ovde pozivati u pomoć, okrivljavati ih i sankcionisati. Ne služi vam to na čast. Hvala.
Gospodin prof. Zoran Šami ima reč, po Poslovniku. Izvolite.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po Poslovniku iako to izuzetno retko činim. Radi se o stavu 1. člana 225. koji glasi: "Narodni poslanik ima pravo da bude obavešten o svim pitanjima potrebnim za vršenje funkcije narodnog poslanika". Sada ulazimo u onaj period kada je sednica beznačajna, pošto je gospodin Ristić otišao. Zašto to kažem? Juče smo raspravljali o amandmanima na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Vladi i bilo ih je 12. Danas raspravljamo o amandmanima na zakon o ministarstvima i ima ih u krajnjem zbiru 76. Dobili smo jednu ovakvu kamaru amandmana, koje se niko nije potrudio da na neki način logički poveže. Ima tu identičnih amandmana, kao što je slučaj sa amandmanom gospodina, čini mi se, Milićevića i Delića. Juče smo imali četiri identična amandmana na član 2, ako se ne varam, iz različitih poslaničkih grupa. Teoretski, može biti sedam identičnih amandmana jer trenutno ovde u sali sedi sedam različitih poslaničkih grupa. Svaka ima pravo da podnese amandman. Odmah da vam kažem, nije amandman autorsko delo, pa da je važno ko je napisao delo a ko je plagijator. Ne, amandman je amandman. Prema tome, meni bi bilo drago da još šest mojih kolega ima isto mišljenje kao ja. Neću da ulazim u dalju priču jer priča ima i nastavak, a to je da se mogu tražiti i neke suštinske veze, pa se može neki amandman razlikovati u jednoj reči, a da suštinski znači isto. To je već teška stvar, tako da ne bih o tome. Zamolio bih i predsednicu Skupštine i sekretara Skupštine da se uloži jedan mali napor da dobijemo amandmane složene po redu, po članovima. Nije bitno da li je neko predao amandman u 11.25 ili 11.45 ili ne znam kad. Treba da ih složimo po nekom logičnom redosledu. Ako su isti amandmani, recimo, moj i gospođe Tabaković, ili nekog trećeg, četvrtog, petog, spojte ih i kažite: podneli su amandman pojedinačno ti i ti poslanici, u identičnom tekstu koji glasi tako i tako. Da se to uradilo, gospodin Ristić ne bi imao probleme koje ima, verovatno ih ne bi imao, pretpostavljam da bi onda razumeo da se radi o istom tekstu (nisam u to siguran, doduše), a ovo je potpuno besmisleno. Potpuno je besmisleno da se prihvati amandman jednog poslanika a takav identičan amandman odbije. Čekajte, hoćemo li mi dva puta glasati o tom amandmanu? Meni to nije baš sasvim jasno. Onda ćemo jednom da prihvatimo amandman, a taj isti ćemo i da odbijemo. Šta onda, da li je on ušao u zakon ili nije ušao u zakon? Potpuna je besmislica. Ono što mene brine, dozvolite to kao poslednji komentar, mi smo juče imali problem sa Zakonodavnim odborom, a danas imamo problem sa Odborom za pravosuđe. Nešto nam, gospodo pravnici, ne ide posao od ruke. Ovo shvatite kao zlobnu primedbu jednog matematičara. Hvala.
Gospodin Buha ima reč, takođe po Poslovniku. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovde smo doživeli situaciju da predstavnik pozicije kaže da je učinjena pravnotehnička greška i da se ta greška otklanja na način da je predlagač prihvatio amandman gospodina Delića. U čemu je problem? Problem je u tome što smo pre toga čuli od predsednika Odbora za pravosuđe i upravu da je pravnotehnički nemoguće prihvatiti dva amandmana u istom tekstu. Otkud pravo predlagaču zakona da prekrši to što mu je rekao njegov stranački kolega, iz čega on izvlači pravni osnov za to da prihvati takav amandman? Gledajte, radi se o pravnotehničkoj grešci koja je trebalo da završi odgovornošću stručnih službi. Stručne službe imaju odgovornost. Mi smo ovde u Skupštini doživljavali da dobijamo protivzakonite odredbe, protivustavne odredbe, da to prođe kroz ruke svih pravnika i stručnih službi u ministarstvima, odborima i komisijama Vlade i u odborima Skupštine, da na kraju to dođe ovde i onda konstatujemo da se radi o protivzakonitoj odredbi. Gotovo pedesetak ljudi, po pravilu pravnika, ne čita. Jer, da čita, otklonili bi taj nedostatak. Gde je odgovornost? Odgovornost je na predsedniku Skupštine i na sekretaru Skupštine, pa upozoravam predsednika Skupštine, a i sekretara Skupštine, ovako se ne može raditi. A najgora odgovornost leži na ljudima koji nam daju tumačenja da se nešto ne može učiniti, jer to nema osnov u pravnotehničkoj regulativi (ne znam u kojoj, nismo čuli). Njegov kolega, isto predsednik odbora, kaže da se prihvata amandman. Znači, isti čovek, u istoj funkciji – ono što se ne može, može se. Nema to ni pravnu logiku, nema to ni racio, i ponovo upozoravam predsednika i sekretara Skupštine da vode računa o ovome. Nije ovo prva pravnotehnička greška, ali je suštinska, a i stvarna. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Momir Marković, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, kaže - nije ga tukla majka što se kockao, nego što se vadio. Pokušavajući da se izvadi preko službi, gospodin Boško Ristić je vama, narodnim poslanicima, dostavio ispravku izveštaja Odbora za pravosuđe i upravu, u kojoj kaže: U Izveštaju Odbora za pravosuđe i upravu Narodne skupštine Republike Srbije o razmatranju Predloga zakona o ministarstvima u pojedinostima ... u delu Izveštaja u kome se navode amandmani za koje je Odbor odlučio da predloži Narodnoj skupštini da ih odbije, alineja 32 koja glasi: ''na član 11, koji je podneo narodni poslanik Đorđe Milićević'', briše se. Dakle, ovim papirom je gospodin Boško Ristić pokušao da ovaj deo gde piše da se odbija amandman poslanika Đorđa Milićevića izbriše iz izveštaja. I ostade sada da je taj isti amandman u ovom gornjem delu gde kaže da je Odbor Narodne skupštine Republike Srbije za pravosuđe i upravu prihvatio amandman Đorđa Milićevića, a amandman gospodina Božidara Delića ostaje u ovom delu gde kaže - briše se. Ne bi ni to bio problem da Boško Ristić, kao predsednik Odbora za pravosuđe i upravu, nije zloupotrebio to što sedi na tom mestu i nije uzimao amandmane po redu, kako su stizali u Narodnu skupštinu, u pisarnicu, gde je amandman narodnog poslanika generala Božidara Delića stigao u 11.40, a amandman poslanika Đorđa Milićevića u 11.45 časova. Mogao je da prihvati oba amandmana i da ih u zakonu formuliše kao jedan jer, kako reče gospodin Jojić, ne piše ko je predložio amandman i ko je doprineo da se zakonski predlog usavrši i pobošlja itd., ali je morao prethodno da razmatra amandman generala Delića, pa tek onda amandman gospodina Milićevića i, ako usvoji amandman generala Delića, onda bi bilo samo da je i amandman gospodina Milićevića u istovetnom tekstu. Naoko nema mnogo problema. Ima, gospodo, ima. Ne može se favorizovati amandman jednog narodnog poslanika, pa makar došao dva sata kasnije u službu, u pisarnicu, a amandman drugog narodnog poslanika, samo zato što pripada drugoj poslaničkoj grupi, da se odbije. Prema tome, mislim da se Boško Ristić ovim papirom nije izvadio i mislim da bi za ovaj parlament najbolje bilo da on podnese ostavku na mesto predsednika ovog odbora i da dođe neko ko se malo više od njega razume u pravo, a verujte da nije teško naći, i među studentima prava, one koji se u pravo razumeju više od njega.
Po Poslovniku? Izvolite.
Član 104. Poštovani narodni poslanici, poštovani predsedavajući, zaista mi je žao što u ovom trenutku gospodin Boško Ristić nije tu jer ne volim da kritikujem nekog ako ne sedi u sali. Volim direktno da se obratim. Međutim, ako bih to čekao, verovatno bih dugo čekao. Ove greške koje se dešavaju sigurno su plod ne onoga da Boško Ristić ne poznaje materiju. Mislim da je problem u nečemu drugom. U prošlom sazivu sam bio član Odbora za pravosuđe. Bili smo vladajuća koalicija. Gospodin Petković je predsedavao tom odboru i, verujte, svaki put smo imali problem da obezbedimo kvorum jer je Boško Ristić bio ili na rampi na autoputu, ili mu se kvario auto, ili je imao važno suđenje i to je, verujte, bilo strašno. Više puta sam i tada izgovorio šefu poslaničkog kluba, koja je, evo, tu preda mnom, da Boško Ristić zaista ne može da obavlja taj posao i da nađu neko rešenje. Vidite šta se sada desilo. Umesto da se nađe neko drugo rešenje, da dođe čovek koji hoće da radi i da ne bude ovakvih grešaka, poslanički klub DS nagrađuje Boška Ristića za sve te nedolaske i stavlja ga za predsednika Odbora za pravosuđe i upravu. To je vaš problem. Vi ćete imati velike probleme stalno. To je jedan izuzetno bitan odbor. Pošto smo iste struke i ja i gospodin Ristić, advokati smo po struci, smatram da neko ko se aktivno bavi advokaturom i nije na stalnom radu ne može da bude predsednik Odbora za pravosuđe. Vrlo pošteno ću vam reći i da čovek koji aktivno radi u advokaturi ne bi ni trebalo da bude član Odbora za pravosuđe, jer mi ovde često isterujemo veštice i kažemo da je tamo neki član upravnog odbora u nekom gradu u sukobu interesa, a verujte da su ljudi koji su u Odboru za pravosuđe i te kako u sukobu interesa, ali o tome ćemo drugom prilikom, jer u svojim sredinama imaju velike uticaje na one koji dele pravdu. Poslanički klub DSS-NS ima advokate u svojim redovima i siguran sam da su oni svi na stalnom radu. To je odgovornost i prema građanima Srbije, i prema Skupštini, i prema jednom vrlo odgovornom poslu kakav je Odbor za pravosuđe. Gospođo Kolundžija, pošto nema Boška Ristića, to je vaš problem. Ja sam vam na najbolji način sugerisao da nađete neko bolje rešenje jer mislim da ćemo ovu govornicu ovde često zaposedati jer Boško Ristić neće odgovorno raditi taj posao. Dakle, on sigurno može, ali je nemoguće istovremeno biti i u sudnici, i na Odboru za pravosuđe, i u Skupštini Srbije. To je zaista nemoguće. Mislim da predsednik Odbora za pravosuđe mora da bude na stalnom radu ukoliko Skupština treba da funkcioniše kako treba. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Željko Vasiljević. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik ŽeljkoVasiljević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što pređem na priču o amandmanima, hteo bih samo da se osvrnem na ovu diskusiju koja traje već dobra dva sata. Zašto je ova skupština izgubila dva sata vremena u raspravljanju i rešavanju ovakvih problema? Iste ovakve probleme smo imali i prošle godine, odnosno u prošlom sazivu, kada smo više puta podnosili prigovor na to da se amandman opozicije ne prihvata, a amandman predstavnika pozicije prihvata iako su istovetnog teksta. Mislio sam da smo se s gospodinom Dulićem dogovorili da se to više neće dešavati. S obzirom na to da je ovo početak rada novog saziva, mislim da ovakve greške više ne treba da se dešavaju i da se poslanici opozicije i pozicije ne dele po tome kakve su amandmane dali, a ako su ih dali u istovetnom tekstu, to mora da stoji. Takođe želim da napomenem, da je ovaj odbor prihvatio sugestiju našeg člana, odnosno člana SPS u Odboru, gospodina Milisava Petronijevića, da se ovo uradi baš tako, da se oba amandmana, odnosno da se jedan amandman u istovetnom tekstu oba poslanika tako i razmatra, ne bismo došli u ovu situaciju da gubimo dva sata. Zato želimo da predstavnike ovog odbora upozorimo da ubuduće vode računa i malo više obrate pažnju na to šta im kažu iskusni poslanici koji uzimaju učešće u tom radu, kao što je to gospodin Milisav Petronijević. Sada da pređemo na ovaj amandman. I prošle godine sam podneo amandman gotovo u istovetnom tekstu, i prošle godine za njega nismo imali većinu, ali moram da kažem, s ponosom, da je prošle godine za ovaj moj amandman glasalo negde oko 111-112 poslanika, što je verovatno bio rekord po broju glasova za jedan amandman koji je podneo opozicioni poslanik. Inače, šta je suština ovog amandmana? Amandman na član 2. tačka 17. je da se sadašnje Ministarstvo rada i socijalne politike preimenuje u ministarstvo rada veteranske i socijalne politike. To ovako deluje nevažno, kozmetički, ali je suštinski vrlo značajno. Iz kojih razloga? Prvo, da navedemo neke razloge zašto sam i podneo ovaj amandman. Jedan od osnovnih razlog za promenu naziva ovog ministarstva je istorijski. Srbija je, to sa ponosom želim da istaknem, peta zemlja u svetu koja je imala zakon o zaštiti veterana. Još 1863. godine je donet prvi zakon o zaštiti veterana i time možemo da se ponosimo. Do 2000. godine nikada nije bilo formirano ministarstvo a da nije imalo neki naziv. U različitim vremenima različiti termini su korišćeni, koji nisu oslikavali značaj ove populacije za državu. Do 2000. godine je postojalo Ministarstvo za rad, boračka i socijalna pitanja. Dolaskom nove vlade 2000. godine, u nazivu ministarstva nije više egzistirao termin borci i to je u početku nama veteranima zvučalo kao da nije mnogo važno. Međutim, uvideli smo da je to dosta važno jer je odnos države prema ovoj populaciji u prethodnih osam godina bio katastrofalan. Neću da kažem da je jedini razlog za taj loš odnos to što nije bilo u nazivu ministarstva reči veterani ili borci, ali mora da to ima neke veze. Politički nivo koji je država preuzela na sebe i dala licima koja treba da vode računa o ovoj populaciji je zaista nizak, a to je danas pomoćnik ministra. Posle prošlogodišnje promene Zakona o državnim službenicima, kada su pomoćnici ministara postali državni činovnici, o ovoj populaciji u državi Srbiji neće brinuti političke ličnosti. To je praksa koju su pokazale prethodne tri-četiri vlade. Svi ministri koji su bili nadležni za ovu oblast dizali su ruke od ovoga i bežali od problema sa kojima se suočava ova populacija. Da bih istakao značaj i težinu ovih problema, još jednom ponavljam - ova populacija je gurnuta na društvene margine. Da to nije tako, zar bi nam se dešavalo da 2002. i 2003. godine tadašnja vlada i tadašnji ministar pokušaju da u Skupštinu Srbije proguraju zakon koji je umanjivao prava tim ljudima za dvadesetak procenata? Samo žestokom akcijom, odnosno protestima koje su ratni vojni invalidi, porodice palih boraca i veterani imali, uspeli smo to da sprečimo. Ta situacija se ponovila 2005. i 2006. godine. Opet smo na ulici morali da branimo svoja prava, na ulici smo morali da se borimo za prava koja smo kroz istoriju stekli. Moram da vam kažem da je poslednji zakon u ovoj oblasti donet još 1998. godine, koji još poznaje Saveznu Republiku Jugoslaviju, još uvek poznaje Crnu Goru i još uvek u sebi tretira sve one, da kažem tako, nonsense iz tog perioda. On je gotovo neprimenjiv zbog svega toga. Mi zaista mislimo i žestoko se zalažemo, kao Pokret veterana Srbije i kao poslanička grupa SPS-PUPS-JS, da se ovaj amandman prihvati jer će on suštinski promeniti odnos društva i države prema ovoj populaciji. Da li postoje zakonski uslovi za ovo? Apsolutno. Znači, u novom Ustavu Republike Srbije, u članu 69, ustavopisac je propisao posebnu obavezu države da zaštiti populaciju veterana, ratnih vojnih invalida i porodica palih boraca. Zakon o pravima boraca,odnosno o boračko-invalidskoj zaštiti, egzistira, jeste iz 1998. godine, ali i danas je u primeni, tako da zaista ima svakog zakonskog osnova da se ovo ministarstvo nazove ovim imenom. Još jedan od suštinskih razloga zašto ovu populaciju treba izdvojiti iz kategorije socijalne zaštite, odnosno iz socijale, jeste i to što, u suštini, sva primanja koja država izdvaja prema veteranima, ratnim vojnim invalidima i porodicama palih boraca jesu nadoknada štete i nacionalno priznanje. Zaista nikakve veze i dodirnih tačaka sa socijalnim davanjima ova populacija nema. Nažalost, ovakvim tretiranjem, da je ovo jedna socijalna kategorija, da se na nju odnose sve one norme društva koje se odnose na socijalne kategorije, mi smo došli u tešku situaciju i jesmo jedna od socijalnih kategorija i to vrlo ugrožena socijalna kategorija. Ovde bih apelovao na one koji nisu želeli da podrže ovaj amandman na Odboru, a pripadaju strankama koje se zalažu za novi sistem evropskih vrednosti. Zaista bih želeo da napomenem kakav je sistem vrednosti u ovoj oblasti u nekim zemljama Evrope. Hajde da uzmemo, recimo, Francusku, koja prema ovoj populaciji ima vrlo korektan, da ne kažem najbolji, ali vrlo korektan odnos. Oni svoje veterane, pa čak i one koji pripadaju Legiji stranaca, na svoj nacionalni praznik uvažavaju do maksimuma. I to nije samo odnos prema ovim ljudima, to je odnos prema budućnosti države, odnos prema državi i budućim generacijama. Jer, zaista, ako imate loš odnos, a Srbija danas ima izuzetno loš odnos prema ovim ljudima, ne možete očekivati da će se neke buduće generacije žrtvovati i pristati da se bore za tu državu. Iako nekima danas izgleda da Srbija nikada neće doći u situaciju da možda oružjem brani svoj teritorijalni integritet, ali verujte mi, to su i '90. godine mislili, odnosno većina građana one Jugoslavije, pa je možda i '99. godine većina građana Srbije mislila da im se to neće desiti, uvek morate da računate na to da rat ne mora da počne samo vašom željom, nego uglavnom počinje željom nekom drugih, a vi budete samo kolateralna šteta. Nadam se da će u Danu za glasanje većina poslanika prihvatiti ovaj moj amandman, iz više razloga. Zbog toga da nam se više ne dešavaju protesti ratnih veterana po ulicama Srbije, da nam se ne dešavaju sukobi ratnih veterana i žandarmerije i policije kao što nam se dešavalo početkom 2008. i krajem 2007. godine. Zaista mislim da je neprimereno da u jednoj zemlji kao što je Srbija ratni veterani štrajkuju glađu i dovode u opasnost svoj život. Da ne bih uzimao suviše vremena, želeo bih da mi bilo ko iz onih političkih grupacija koje su na ovom odboru glasale protiv ovog amandmana izađe i navede samo jedan jedini opravdani razlog zašto država Srbija ne može da ima ministarstvo za rad, veteranska i socijalna pitanja. Tvrdim da ne postoji nijedan opravdani razlog. Jedino ako iracionalnu mržnju prema herojima ove zemlje smatrate opravdanim razlogom. Zato vas pozivam da u Danu za glasanje podržite amandmanna ovaj član zakona. Takođe, da iskoristim vreme, da se ne bih javljao po drugom amandmanu, da kažem koliko ovaj odbor nije vodio računa. U svom drugom predlogu amandmana na član 19 dao sam isključivo tehnički amandman, da se sadašnja terminologija koja se koristi u Zakonu o ministarstvima, pod tačkom 17, upodobi sa Ustavom Republike Srbije. U Ustavu Republike Srbije više ne egzistiraju reči ''borci'' i ''boračka zaštita'', nego isključivo ''veteranska'' i ceo amandman na član 19. je imao taj smisao da upodobimo tehnički deo zakona. Odbor nije prihvatio ni taj amandman. Samo toliko koliko je Odbor suštinski ulazio u amandmane. Video je da li je bilo pritisaka da se prihvati amandman ili ne. To je bio jedini razlog za prihvatanje amandmana. Molim vas, da bismo imali zakon koji je upodobljen sa Ustavom, prihvatite i amandman na član 19. Hvala vam.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milan Lapčević. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, aZakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Lapčević, izvolite.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 2. Predloga zakona o ministarstvima, i to u delu koji govori o Ministarstvu životne sredine i prostornog planiranja koje do sada nije egzistiralo i koje je sada novo ministarstvo. To novo ministarstvo će, ako budemo usvojili zakon, nastati kao hibrid u kojem je životna sredina spojena sa prostornim planiranjem, odnosno onim delom koji se bavi izgradnjom u Srbiji. Smatramo da ovo, na ovaj način stvoreno, hibridno, veštačko ministarstvo neće biti funkcionalno i da će njegovim nastankom nastati mnogo veće štete u funkcionisanju Vlade i tog ministarstva, a i drugog ministarstva, Ministarstva za infrastrukturu, nego što će bitikoristi. Evo zašto smatram da ovaj amandman treba da se prihvati i da će tako biti mnogo funkcionalnije. Iz prostog razloga što je Ministarstvo životne sredine i prostornog planiranja nastalo tako što je dosadašnjem Ministarstvu za zaštitu životne sredine pripojen deo iz Ministarstva za infrastrukturu koji se bavi problematikom prostornog planiranja, izgradnje objekata, inspekcijskim nadzorom nad izgradnjom objekata itd., što će reći da će se novo ministarstvo baviti dvema različitim kategorijama. Pri tome, Ministarstvo za infrastrukturu će izgubiti onaj deo nadležnosti koji se bavi prostornim planiranjem i izgradnjom objekata, a znamo i sami da najveće probleme u Srbiji, a i resursa u isto vreme, predstavljaju resurs infrastrukture, izgradnja infrastrukturnih objekata, a s druge strane, zaštita životne sredine. Svima je u Srbiji jasno da nam je možda jedan od najvećih prirodnih resursa to što se nalazimo u ovom delu Balkana i Evrope, što kroz zemlju Srbiju prolaze mnogi značajni koridori, i da poslovi izgradnje infrastrukturnih objekata, pre svega Koridora 10, završetak autoputa prema Dimitrovgradu, odnosno bugarskoj granici, s jedne strane, i prema Grčkoj, s druge strane, predstavlja zaista jedan veliki resurs koji država Srbija treba što pre da završi kako bi mogla da ubire veoma velike prihode po osnovu tranzita kroz našu zemlju. Sramota je za ovu zemlju da 30 godina gradi Koridor 10 i da je za tih 30 godina jedva izgradila nekih 50 kilometara autoputa, a ako tome dodamo činjenicu da kroz Srbiju godišnje prođe, samo u toku leta, više od 500.000 automobila, uglavnom prema Turskoj i Grčkoj, i da se po tom osnovu ubere više desetina miliona dinara za putarine, potpuno je jasno da je najhitniji posao u ovoj zemlji da se završe autoputevi, jer će po tom osnovu Srbija, s jedne strane, mnogo više para ubirati i, s druge strane, biće mnogo privlačnija i to će mnogo lepšu sliku davati o Srbiji onima koji kroz nju prolaze, što se, pre svega, odnosi na strance. S druge strane, životna sredina u Srbiji je toliko ugrožena da je bio dobar potez prethodne vlade što je osnovala novo ministarstvo za zaštitu životne sredine. Čim se izađe iz ove Skupštine, prolazeći širom Srbije, može se videti koliko je ta životna sredina ugrožena, koliko imamo divljih deponija na svakom mestu, koliko su nam reke zagađene, koliko imamo smetlišta na svakom koraku. Znate da je 2001. godine usvojena Nacionalna strategija za upravljanje otpadom koja nalaže državnim organima i svim lokalnim samoupravama da se do 2008. godine, a to je ova godina, zatvore sve lokalne deponije, odnosno smetlišta, i do kraja ove godine budu izgrađene regionalne sanitarne deponije. Znamo i činjenicu da taj posao nije daleko odmakao, da skoro nijedna regionalna deponija u Srbiji danas nije završena i da smo u toj oblasti apsolutno daleko od standarda koje propisuje EU kojoj, naravno, svi težimo. Ako se uzme u obzir da će na dnevnom redu ovog saziva parlamenta biti veoma mnogo zakona koji se tiču usklađivanja našeg zakonodavstva sa zakonodavstvom EU upravo iz oblasti zaštite životne sredine, to je još jedan razlog koji govori u prilog činjenici da ministarstvo, ovo novo koje se pravi, hibridno, veštačko, neće biti funkcionalno jer je potrebno da postoji posebno ministarstvo za zaštitu životne sredine koje će se ovim pitanjima baviti, naročito u onoj oblasti koja se tiče usklađivanja zakonodavstva. Kako smo čuli iz medija, jedan od prioriteta buduće vlade, koja će proisteći iz ove skupštinske većine, biće usklađivanje i brži napredak Srbije prema EU, pa se postavlja pitanje kako će to ministarstvo moći da se posveti usklađivanju zakona iz ove oblasti i bržem napretku Srbije prema EU ako će u svom sastavu imati jedan veoma važan resor - prostorno planiranje i izgradnju. Da vidimo ko će biti ministar koji će pokrivati ovaj resor. Ako bude neko iz oblasti urbanizma i građevine, on će, naravno, po prirodi stvari, vući poslove ministarstva na svoju oblast, rešavaće probleme iz oblasti prostornog planiranja i urbanizma, građevine, legalizacije objekata, inspekcijskog nadzora i sličnih stvari, a poslovi zaštite životne sredine će, naravno, ostati u senci. Ako, pak, bude ministar koji više teži zaštiti životne sredine, onda će resor planiranja i izgradnje ostati u senci, pa se neće baviti tim problemom. Dakle, veštački spoj ove dve oblasti će rezultirati time da ovo ministarstvo apsolutno neće dati dobre rezultate. Ako se uzme u obzir da će iz resora infrastrukture, koji sam naveo kao jedan od najvažnijih resora za izgradnju infrastrukturnih objekata u Srbiji, biti izuzet onaj deo koji se bavi prostornim planiranjem, koji je od životne važnosti za izgradnju Koridora 10, pre svega, ali i drugih saobraćajnica u Srbiji i drugih infrastrukturnih objekata, to samo znači da razlozi za pravljenje ovakvog ministarstva, ovako veštačko spajanje, leže jedino u politici. Za to postoje samo politički razlozi, jer koalicioni partneri ne veruju jedni drugima i žele da resoru koji će pripasti verovatno DS-u pripoje resor planiranja i izgradnje kako bi mogli da kontrolišu resor infrastrukture koji će verovatno pripasti gospodinu Mrkonjiću, da bi mogao da bude kontrolisan od strane svog kolege iz onog ministarstva, jer bez tih prostornih planova i drugih urbanističkih procedura neće moći da se grade infrastrukturni objekti. To znači da će i jedno i drugo ministarstvo biti neefikasno, što naravno implicira to da i čitava vlada neće biti efikasna. Razlozi su političke prirode, naravno. To se jasno moglo videti i pre neki dan na zasedanju Socijalističke internacionale. Gospodin Tadić grli predsednika SPS Ivicu Dačića i gospodina Mrkonjića, a na licu gospodina Dačića se jasno vidi koliko mu je neprijatno što je do tog snimka uopšte i došlo, pa se čovek prosto snebiva, i ne želi da dođe do tog zagrljaja, ali šta će, to mu dođe kao zagrljaj bogomoljke koja će verovatno progutati SPS. Ali, to je njihov problem. Problem narodnih poslanika, naročito ovih iz opozicije, jeste da ukažu na sve loše odredbe ovog zakona, da pokušaju amandmanima da poboljšaju odredbe, da vam unapred kažu da ne pravite veštačka ministarstva kako biste politički mogli jedni druge da kontrolišete, već da pravite racionalnu vladu koja će biti pre svega jeftina, efikasna, a time ćete postići onaj cilj o kome pričate, a to je socijalno odgovorna vlada. Ovakva vlada, koja se predviđa ovim zakonom o ministarstvima, neće biti socijalno odgovorna. Biće samo potrošačka i, naravno, kakav naziv joj najviše i pristaje – trgovačka vlada. Molim vas da uvažite ove razloge i da prihvatite ovaj amandman jer se radi o veoma važnim stvarima za državu Srbiju. Bez usvajanja ovakvog amandmana, odnosno prolaskom zakona u prvobitnom obliku, u kome se predviđa Ministarstvo životne sredine i prostornog planiranja, biće krajnje neefikasna ministarstva i životne sredine i infrastrukture.
Po amandmanu se javio za reč Momir Marković, zatim gospodin Aligrudić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, dve su vrste problema vezani za životnu sredinu sa kojima se Srbija sreće. Jedni su spoljni faktori, jer je Srbija okružena zemljama koje imaju tehnologiju koja je uvek i spremna i pogodna za akcidente. Podsećam vas na atomsku centralu koja je pre dve godine morala da bude zaustavljena jer je iscurila radioaktivna voda. Postojala je opasnost da se to proširi i da doživimo ono što smo pre 15-20 godina doživeli kada je atomska centrala u Ukrajini eksplodirala. S druge strane, pre jedno mesec dana je zaustavljen rad elektrane ''Krško'' zbog istih problema. Treći primer, da vas podsetim da je devedesetih godina, recimo, Tisa za 24 sata postala mrtva reka. Sve što je u njoj bilo živo, uginulo je zbog toga što su Rumuni, ne poštujući elementarne uslove, pustili u reku neke hemikalije. Tada je ministar ekologije bio iz redova SRS i znam da je celo ministarstvo danima dežuralo na obalama Tise i znam da je posle toga reka lečena, da tako kažem, poribljavana i unošeni su u nju drugi organizmi ne bi li se Tisa povratila. Nedavno je opet doživela istu sudbinu. Svi ti otrovi iz Evrope se, zahvaljujući rekama koje prolaze, zahvaljujući pravcima vetrova, slivaju i dolaze na teritoriju i u vazduh Republike Srbije. Drugi vid problema je i naš nemar u industriji. Da vas podsetim na to da mnoge fabrike nemaju elementarne filtere za zaštitu i vode i vazduha, da se na prste jedne ruke mogu prebrojati dani u godini kada je vazduh nad Pančevom čist, da je u Pančevu, a mnogi su gradovi slični Pančevu, neverovatan porast kancerogenih oboljenja, uglavnom respiratornog trakta i pluća. S druge strane se ogleda i nemar građana koji ugrožavaju životnu sredinu. Gotovo na svakom ćošku su divlje deponije na koje se baca sve i svašta. Prema tome, Ministarstvo za zaštitu životne sredine je jedno od najvažnijih ministarstava u Vladi Republike Srbije. Doduše, nije atraktivno sa finansijskog aspekta, jer sve što je sa tog aspekta atraktivno, kako reče gospođa Tabaković, moja uvažena koleginica, prigrabio je Mlađan Dinkić u one tri strane ovog predloga. Gde god miriše nešto na pare, to sigurno mora da bude u ministarstvu Mlađana Dinkića. Zato predlažem da mu prebacite i ovaj deo koji se odnosi na prostorno planiranje. Verujte da će Mlađan Dinkić umeti iz te suve drenovine da iscedi debele pare. Ne za državu, ne za građane Srbije, za sebe, ali to je već druga priča. Smatram da je amandman narodnog poslanika mog uvaženog kolege smislen i da treba odvojiti ministarstvo za zaštitu životne sredine, ili ministarstvo ekologije, nazovite ga kako hoćete, od ministarstva prostornog planiranja jer ovako, kako ste vi predložili, ovo niti smrdi niti miriše, ni riba ni devojka, dve apsolutno nespojive stvari spakovali ste u jedno ministarstvo. Osim, ako je to koaliciona želja nekoga koga ste videli na mestu ministra ovog ministarstva. E, onda je to druga priča, ali ste onda morali nama narodnim poslanicima da zalepite sliku tog čoveka, da bar vidimo ko je, ili da napišete ime i prezime - budući ministar toga će biti taj i taj - pa da vidimo, možda on ima neke sklonosti da spoji nespojivo, da istovremeno radi dva apsolutno različita posla, a onda bi i narodni poslanici bili mnogo informisaniji. Smatram da je amandman narodnog poslanika nešto što će ovako rogobatan, ružan i nikakav zakon bar za delić poboljšati i da će bar u tom segmentu društvenog života uvesti nekakav red. Zato predlažem da se u Danu za glasanje glasa za ovaj amandman.
Reč ima gospodin Miloš Aligrudić.
Dame i gospodo iz vladajuće koalicije, mi ne možemo vama da pišemo zakone. To je vaša obaveza. Vi hoćete da napravite zakon o ministarstvima, hoćete da ga upodobite vašem interesu, vašim koalicionim sporazumima. Vi to treba da činite. Da mi imamo obavezu da vam pišemo zakone, da bismo vam napisali ovu odredbu, kao i odredbu čl. 11, 20. itd., trebalo bi da potrošimo tri ili četiri dana, da uložimo značajne napore i snagu u to, jer ono što ste vi prema nazivu ovog ministarstva hteli da izvedete, to nema nikakve veze sa onim što ste napisali. Neko od vas je pročitao negde da u uporednoj praksi postoji spoj između ministarstva za zaštitu životne sredine i prostornog planiranja, što je tačno, zato što je moguće prostorno planiranje povezati sa zaštitom životne sredine. Osim naziva, sve drugo sa ovom intencijom nema nikakve veze. Šta ste vi uradili? Iz odredbe koja se tiče Ministarstva za infrastrukturu bukvalno ste izbrisali jedan ceo pasus i kao takav ga preneli u Ministarstvo za zaštitu životne sredine. Zatim ste nešto drugo uradili. Iz Ministarstva za životnu sredinu ste opet brisali pojedine odredbe, pa ste ih premeštali u Ministarstvo poljoprivrede. Potpuno nekritički, ne menjajući ništa značajno u sadržaju teksta, ne pokušavajući da na suštinski način povežete prostorno planiranje sa zaštitom životne sredine. To se povezuje na drugi način. Nemoguće je prosto iseći, kao makazama, reči koje stoje u opisu poslova jednog ministarstva, prilepiti ih na poslove drugog ministarstva i reći - tako smo povezali prostorno planiranje i životnu sredinu. To je neverovatno. Ako ste stvarno hteli da povežete prostorno planiranje sa životnom sredinom, što je moguće (u nekim zemljama to jeste praksa), onda morate definisati prostorno planiranje kroz delokrug ministarstva u zakonu i odredbama povezati prostorno planiranje sa zaštitom životne sredine da bi se mogla tačno ustanoviti veza. Iz ovoga kako ste vi uradili proističe da neposrednu vezu sa zaštitom životne sredine ima izdavanje građevinskih dozvola. Verujte mi da nema. Nema ni građevinski inspekcijski nadzor, nema ni urbanistički inspekcijski nadzor. Može da ima, ali ne na način kako ste napisali. Tako da se, u stvari, objašnjenje svodi u političkom smislu na krajnje prostu stvar. Hteli ste da napravite opet nešto malo političke trgovine, pomislili ste - e, super, spojili smo prostorno planiranje i zaštitu životne sredine, što nije neuobičajeno u pozitivnoj pravnoj praksi, time ćemo zamazati oči, sjajno, leglo je kao kec na dvanaest, i onda ovi iz opozicije neće moći da se bune. Pa, nije tačno. Ima jedan problem. Mi iz DSS i NS čitamo tekst predloga zakona koji nam date, ne čitamo samo naslove. Da smo se zadržali samo na naslovu, rekli bismo – pa, dobro, to je uobičajeno, zašto da ne? Problem je u tome što mi pročitamo i tekst pa pogledamo šta ste napisali. To što ste napisali nema nikakve veze sa onim što ste navodno hteli. To je ceo problem. Dakle, čini mi se da je mnogo važnije bilo izbaciti nešto iz Ministarstva za infrastrukturu, premestiti u drugo ministarstvo, zavisno od toga koja će od političkih stranaka kontrolisati koje ministarstvo, nego zaista i suštinski povezati prostorno planiranje sa zaštitom životne sredine. To je ono što ste vi hteli da uradite. Mi ne možemo da vam to pišemo, niti nam pada na pamet, ali možemo da vam predložimo nešto drugo – da makar vratite na ono kako je pisalo u dosadašnjem tekstu zakona o ministarstvima. Manje je komplikovano, manje je nakazno sa normativnog i sa suštinskog aspekta, lakše je i bolje za sve nas. A vama predlažemo da tu vašu političku trgovinu između sebe izoperišete na neki drugi način. I, ponavljam vam, ne morate to da radite kroz predlaganje i donošenje nakaznih zakonskih normi. Hvala vam.
Reč ima gospođa Milica Vojić-Marković.
Poštovana gospođo predsednice, uvažene dame i gospodo kolege poslanici, ja se već pomalo neprijatno osećam. Danas već drugi put izlazim po istoj priči, ali prosto mislim da je jako važno da se ova tema do kraja otvori i da pokušamo da ubedimo kolege poslanike koji su podneli Predlog zakona o ministarstvima da je užasno važno da sada prelomimo na pravi način. Mnogo mi je drago, moram da ponovim da sam ponosna ako smo promenili onaj deo, odnosno ako ste povukli amandman koji ste podneli u vezi sa ukidanjem Ministarstva za ljudska i manjinska prava i zbog toga želim da danas govorim ponovo o ovome, zato što mislim da je mnogo važno da shvatite da je prostorno planiranje deo koji prirodno pripada jednom drugom ministarstvu, a da je zaštita životne sredine jako važna za ovu zemlju i da je treba ostaviti u onom konceptu u kome je ona funkcionisala u proteklim godinama. Zbog toga što su jako važne stvari pred nama (deseti put govorim - jako važne, zato što zaista jesu), mislim da treba da podržite ovaj amandman. Hvala.
Reč ima gospodin Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada ste onako grubo izbacili Ministarstvo za ljudska prava i prava manjina i pripojili ga Ministarstvu pravde, nosim se mišlju da vam predložim da, recimo, spojite dva ministarstva u jedno pa da ga nazovete ministarstvo za zaštitu životne sredine i ljudskih i manjinskih prava. To bi bilo zaista lepo. Ili, recimo, ministarstvo vera i zaštite životne sredine, zato što bi čovek koji ispoveda veru trebalo da bude u zdravoj životnoj sredini, da mu se to sve obezbedi. Da mi je neko govorio da ćete sastaviti urbanizam i građevinarstvo sa zaštitom životne sredine, prirodne resurse sa zaštitom životne sredine... Znate, svakom ministarstvu možete da dodate zaštitu životne sredine kada ga već niste izdvojili kao posebno ministarstvo – a trebalo je – ali da strpate urbanizam i građevinarstvo u prostorno planiranje, to je nemoguće. Prostorno planiranje može u urbanizam i građevinarstvo. Urbanizam i građevinarstvo je veoma širok pojam, koji obuhvata i prostorno planiranje. Urbanizam i građevinarstvo obuhvata svaku vrstu projekata, svaku vrstu izvođenja. Prostorno planiranje, po definiciji, ne sadrži odmah izvođenje građevinskih radova, ne sadrži nadzor nad izvođenjem građevinskih radova, a posebno ne sadrži korišćenje prirodnih resursa, što je ovde mudro ubačeno u opis ministarstva koje će biti dodeljeno nekom od ministara. Za nauk koalicionim partnerima: kada brojite ministarstva, gledajte koliko su kvalitetna; kada su po nazivu kvalitetna, čitajte šta im je ostavljeno da rade. Zato što je ovde očigledno da će ovo biti izuzetno jako ministarstvo. Alal vera onome ko je sebi prigrabio ovo ministarstvo. Prigrabio je zaista mnogo toga. Kada mandatar bude predlagao ministre, videćemo ko će to, u stvari, da brine o rudarskim i geološkim istraživanjima, o podzemnim vodama, o resursima i o jednoj gluposti koja je ovde napisana. Kaže - ovo ministarstvo imaće zadatak da obezbedi ranu najavu akcidenata. Znate, kada bi to moglo da se najavi, onda ne bi bio akcident. Šta je akcident? To je katastrofa. Ko je taj ko će da odgovara što nije rano najavio katastrofu? Razumem da rano najavi da se desio akcident, ali da najavljuje akcident, da postoji ministarstvo koje će u Srbiji da najavljuje akcidente, tog stručnjaka i tu opremu bih voleo da vidim. Zaista bih voleo da vidim ko će da preuzme na sebe obavezu da nam uvek rano najavi akcident. A to je samo zato što je neko dobio zadatak da strpa što više rečenica kojima će da sakrije glavnu suštinu ovih vaših pregovora, a vaši pregovori su znak nepoverenja među vama. Vi krpite, sastavljate, vezujete, a bog sveti zna koliko će to nas sve da košta. Ministarstvo ne može da ima naziv ministarstvo životne sredine jer to ne znači ništa. Može da bude ministarstvo za zaštitu životne sredine. Ili, kažete ovde - održivo korišćenje resursa. Resursi se koriste dok ih ima. Nema tu održivog. Šta mislite da nekom rudniku kažete - ti ćeš da koristiš samo 60% nalazišta, a posle se zatvara rudnik, ili seljaku na njivi - ne može da ti rodi šest hiljada kilograma kukuruza nego četiri, to je održivo. Šta je za vas održivo korišćenje resursa? Ima resursa koji će, kao nafta, za 20 godina biti potpuno iskorišćeni. Hoće li neko da se zadrži na tome da ostavi Zemljinoj kugli rezerve nafte? Neće. Hoće li neko manje da koristi svoje resurse nego što ih ima? Nađite mi u Srbiji jedan resurs koji se ne koristi potpuno, toliko koliko smo mi spremni da ga koristimo. Posebno otkada ste sve ovo dali Kanađanima i ostalima. Zar oni brinu o tome da nam održivo koriste resurse? Agencija za zaštitu životne sredine – to vam je, u stvari, ministarstvo za zaštitu životne sredine. Ali, vi niste poštovali tu životnu sredinu. Kad je već u prvom delu naziva ministarstva samo životna sredina, zašto nam onda u prvom delu obrazloženja ne dadoste šta se to odnosi na životnu sredinu? Ne, vi ste odmah udarili na građevinarstvo, tzv. prostorno planiranje. I to grubo prevodite reči sa Zapada, zato što je pojam prostornog planiranja jedan deo mnogih nauka, i građevinarstva i urbanizma je to jedan deo, i prostorno planiranje nije vezano samo za građevinarstvo i urbanizam kao što ste vi ovde naumili. Vi to vrlo dobro znate. Uostalom, to se studira na geografiji, a ne na građevinarstvu i urbanizmu. Dakle, imao bi čovek sa vama ovde da razgovara o svim ovim ministarstvima. Mi se time do sada nismo bavili, ali nikada nismo ni imali ovakve predloge zakona. Mi smatramo, kada preuzimate tu vlast, napišite zakone. Ponavljam da bi bilo dobro da ih imamo univerzalne. Menjaju se vlade, ali ostaju zakoni koji se tiču vlade i ministarstava. Bilo bi dobro da su čak i Ustavom predviđeni. Radite kako vam je volja, samo kažem da je bolje da sada razmišljate o tome šta ovo u stvari zamišljate, nego da se posle lupate po čelu i da kažete - šta smo mi ovo u stvari zamislili. Niste vi u ovome učestvovali. Ovo je sarkazam - narodni poslanici nam podneli predloge zakona. Nemate vi pojma šta su oni zamislili, šta su predvideli. Nisu se o tome ni predsednici stranaka dogovarali, to su oni eksperti, mozgovi, koji će da sede po kabinetima i da pljačkaju Srbiju, a vi ćete da preuzimate političke rizike u direktnim prenosima sa sednica Narodne skupštine. I ponovo ćemo iz vladajuće većine imati ćutologe na sednicama Narodne skupštine. Ali, ja vas molim, čitajte ove zakone. Nemojte, kao sve dosadašnje vladajuće većine, da dolazite na sednicu i da odlazite samo da biste napravili kvorum i da biste glasali. Čitajte ove zakone koje vam poturaju, ne donose nam previše dobra. Ima u vama dovoljno mudrosti, mogli ste da utičete. Ako ne možete da utičete ko će vam biti u koaliciji, mogli ste da utičete na to kako će vlada da funkcioniše. Vlada koja u startu za sebe planira kako će da se ponaša ako bude preglasavanja, vlada koja u startu deli prirodno sročena ministarstva prema snazi koalicionih partnera, prema želji da neko nekoga ne prevari, nije vlada na dugi rok. Makar i da smo u opoziciji svaki put, Srbiji je potrebna vlada na dugi rok. Dugi rok je mandat od četiri godine. Ja bih voleo da Srbiju vode tako dobro da oni koji je vode budu sigurni da će je voditi četiri godine. A kad ovo krene ovako, sa loših pozicija, sigurno da to ne može. Sad mi nagađamo, po medijima, hoće li da traje godinu, dve, tri ili četiri, ali sigurno ne može da traje četiri. Loše je zamišljeno, na lošim pravilima, a videćete tek koliko će da ispliva to loše među ljudima koji se tamo okupljaju. Zato što ova prevara, koja je izvršena posle ovih izbora, ne može da ostane bez posledica. I o ovoj prevari će građani Srbije jako dobro da razmišljaju za sledeće izbore. Ovde ima mnogo mladih ljudi. Verujte, kao čovek u zrelim godinama, ja znam da će ti izbori biti jako brzo. Pa čak i da je kroz četiri godine, nemojte da vam se čini da je to dug period - imamo vremena. Nemate vremena, dani tako brzo prolaze da ćete, dok se okrenete dva puta, shvatiti da je pola mandata prošlo. A kada prođe pola mandata, onda vam i vanredni izbori postaju skoro redovni.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Dragan Šormaz.
Dame i gospodo narodni poslanici, pozvao bih vas da svi podržimo amandman našeg kolege Lapčevića, zato što, čuli smo to i od prethodnika, ovaj član zakona, ovako kako je napisan, bukvalno pokazuje na koji način se, u stvari, dogovaralo, šta se radilo i na koji način se spremala ova poslanička većina, koja je napravljena i koja treba da izabere novu vladu. Tu se vidi kakav je odnos između partnera. Znalo se, o tome se pisalo pre, ne znam, dva meseca, da Milutin Mrkonjić, kao kadar SPS-a, želi to resorno ministarstvo. Demokratska stranka je, opet, takva kakva je, gledala kako će da spreči jak uticaj korišćenja takvog resursa od strane Mrkonjića i SPS-a, pokušala i ona politički da profitira iz svega toga, i onda se rade nemoguće stvari (moguće, ali na nemoguć način, kao što je objasnio gospodin Aligrudić), i spaja se nespojivo bez ikakve pripreme i ne sa namerom da državi bude bolje, nego sa namerom da jedni druge spreče da politički profitiraju iz nečega što treba, u stvari, raditi za državu. Samim tim će interes države i građana u obe te oblasti, ili čak tri-četiri oblasti o kojima govorimo, biti u drugom planu, a interes SPS-a i DS-a će biti prioritet u odnosu na interese države i građana. To se vidi na nekoliko primera u ovom zakonu, ne samo na ovom članu, ali, evo, došli smo do ovog člana i on zaista to veoma jasno pokazuje i govori. Znači, imamo DS koja želi da jedan svoj kadar, za kojeg misli da je kvalitetan, da je medijski prodoran, da može nešto da radi, SPS želi da ga na taj način profiliše, DS želi u tome da ih spreči, želi da ih kontroliše, i onda se prave ovakve vrste, ne znam, prećutnog dogovora radi ličnog interesa, a na uštrb države i građana i onoga što će moći u suštini da se radi. Ali, ima u svemu ovome i treće zainteresovane strane, a to su oni koji, u stvari, suštinski formiraju ovu vladu, koji su omogućili da se ona dogovori, koji su omogućili da se napravi ova skupštinska većina i da se juče tri muškarca onako grle u Atini pred kamerama. (Momir Marković, sa mesta: Strasno!) Ne znam da li je bilo strasno, ja sam video da se grle, to je vaš komentar. S druge strane, u svemu tome veliki interes ima, naravno, ponavljam, i onaj ko ih je okupio, a to je Vašington, SAD, ili kapital koji je u prethodnom periodu ušao u ovu zemlju i sada gleda kako da ostvaruje što veći profit, da ne koristi one standarde koje mora da koristi recimo u svojoj matičnoj zemlji, da ovde iskorištava resurse države Srbije i truje građane Srbije, a da za to ne odgovara ili ne plaća na pravi način, kako se to radi u SAD. Pravi primer za to je najveći izvoznik u državi Srbiji, kompanija koja se nalazi u gradu iz kojeg ja dolazim, ''Ju-Es stil'', bivši ''Sartid'', što svi znamo. Mnogo je pričano o tome na koji način je privatizovan. Samo ono zemljište pored Dunava, kod Kovinskog mosta, gde treba da se pravi jednavelika pretovarna luka, gde čak postoji i projekat Evropske unije za to, vredi mnogo više od 23.000.000 dolara za koliko je prodata cela ta fabrika, a to nije samo fabrika, već ima više fabrika, ne znam koliko ljudi to znaju, jer su tu "Beli limovi"- Šabac itd. U svakom slučaju,''Ju-Es stil'' je jedan od najvećih zagađivača. U našoj javnosti se stalno potencira Pančevo, ali Smederevo je u prvih deset gradova u Srbiji po zagađenosti i ''Ju-Es stil'' je u prvih pet zagađivača u državi Srbiji. Zbog toga je, uostalom, još pre nekoliko godina Smederevo bio grad koji je prvi dobio ove merne stanice i jedinice za utvrđivanje zagađenosti vazduha, prvi grad u Srbiji koji je to dobio za vreme dok je taj resor vodio ministar Aleksandar Popović, ali posle toga ništa više nije urađeno. Prethodne dve vlade i prethodna lokalna samouprava u Smederevu vršili su veliki pritisak na ''Ju-Es stil'' da uradi sve standarde ekološke zaštite, da ne truje građane tri velika sela koja se nalaze u njegovom okruženju, a to su Vranovo, Ralja i Radinac. Zaista se radi o velikim selima, zajedno su ta sela veća od nekih opština u Srbiji. Imate situaciju da deca polaze u školu sa već obolelim plućima, to svi Smederevci znaju, a ''Ju-Es stil'' ništa ne čini da popravi tu situaciju ili čini veoma malo. Mi smo ih naterali da potpišu neki ugovor, obavezu da do kraja 2009. godine ulože skoro pedeset miliona dolara u ta svoja postrojenja i da poprave zaštitu životne sredine, da njihova postrojenja u Smederevu budu isto onakva kakva su im u Pitsburgu i da na isti način plaćaju takse, kazne i sve ostalo što je vezano za njihovo poslovanje i za zaštitu životne sredine. Nažalost, ubeđen sam da od toga ništa neće biti jer nova vlast u Srbiji, koju sastavlja Vašington, u svakom slučaju neće moći prema vlasnicima te kompanije da se odnosi na takav način, i nažalost, Smederevci će i dalje biti trovani. Ja to ne želim, nadam se da će ''Ju-Es stil'' biti korektan i da će uraditi nešto, ali kako vidimo svi njihovo ponašanje, njihov interesje samo veliki profit, a ne i adekvatno ulaganje u sve ono što je potrebno da bi i građani bili zaštićeni. Mi ćemo to i te kako pratiti, vodićemo o tome računa i ovde vas svakodnevno upozoravati na takvu situaciju. Ne bude li se popravila situacija, a sa ovakvim ministarstvom sigurno neće, opet ponavljam zato što je upravo Vašington taj koji u Srbiji sastavlja vladu, plašim se da će naša deca i građani u okolini ''Ju-Es stila'' i dalje biti trovani.
Reč ima gospođica Jovanović. Izvolite.
Hvala, gospođo predsedniče. Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je neverovatan spoj i koliko god da se trudite da se prikažete kao neki Evropejci i da se nudite ovim vašim mentorima sa Zapada da hoćete u EU, oni će da se čude i da se krste kako ste mogli ovako nešto da spojite. Zamislite, vi spajate oblast građevine i zaštite životne sredine. U Beogradu, u Kragujevcu, u Čačku, u Novom Sadu, u Nišu, u Vrnjačkoj Banji građevinska mafija ne da ne poštuje bilo kakvu zaštitu iz oblasti životne sredine, nego se oni toliko bahato ponašaju da ruše sve pred sobom. I sada vi treba da spojite dva delokruga rada u okviru jednog ministarstva, gde će, naravno, da dolazi do sukoba interesa. Jedni će da se bave projektima iz oblasti građevinarstva, tako potrebnim našoj zemlji da bismo uposlili naše velike firme, preduzeća poput beogradskog "Rada", koji je u stečaju, a nekada je to bila jedna od najpoznatijih firmi ne samo ovde kod nas nego svuda u svetu, a sa druge strane da kažete da će Uprava za zaštitu životne sredine da se stara o svim ovim segmentima tako neophodnim za održivi razvoj, za normalan život u Srbiji. To je nešto što je valjda tendencija svih država u svetu, da imaju normalnu i zdravu životnu sredinu, a vi ih spajate sa onima koji su, da bi došli do svog cilja, a u pitanju je profit, dakle enormna zarada koja se iz godine u godinu udvostručuje, utrostručuje, da oni zajedno deluju u okviru jednog ministarstva. Evo, tu je kolega Čikiriz, koji je iz SPO, ali živi dugo godina u Kragujevcu i tamo radi, izabran je sa liste kao stanovnik grada Kragujevca, pa može da vam potvrdi da svi oni koji su bilo kakav posao iz oblasti građevine radili, pa i lokalna samouprava iz oblasti komunalne infrastrukture, ovde nam govori da to treba da bude spojeno jedno sa drugim, ne da nisu vodili zaštitu o tome, nego mi danas imamo centar grada Kragujevca i Karađorđevu ulicu, u kojoj sam odrasla, znači sam centar grada, srce grada, gde nemate nijedno normalno drvo. Sve je posečeno, sravnjeno sa zemljom. Čak je i on sam nekoliko puta reagovao saopštenjem za javnost - zašto se to radi i zašto se te vrednosti, koje jesu, u pravom smislu reči, vrednosti jednog grada, jednog okruženja, jedne sredine, tako uništavaju samo zato da bi neko iz građevinskog lobija sproveo svoj naum. Vidite samo kakva je situacija u Beogradu u tom smislu. Pođite od ovih planinskih i banjskih centara. Da li se tamo poštuju gabariti i dozvole za gradnju? Ne poštuju se. Svi izlaze iz tih okvira, samo ako imaju vezu i ako su miljenici, pre svega DS-a i preduzeća G17 plus, rade šta hoće i baš njih briga da poštuju životnu sredinu, naše vode i sve ono protiv čega se danas, to je zaista veliko zlo što se radi i što je "Sartid", em je bud zašto prodat i znamo da je Vlahović sa svojom ekipom učestvovao u celoj toj mahinaciji, sada sam stadion u Smederevu vredi više nego koliko je tada bila celokupna prodajna vrednost naše najveće železare. Ako pogledate čime se danas bave institucije u svetu, slučajno sam, i pre nego što mi je došao ovaj predlog zakona i dnevnog reda ovde na radni sto, donela nešto što je nacrt jedne rezolucije Saveta Evrope, a tiče se zaštite životne sredine. Kada biste vi nekome od ovih kolega potpisnika iz raznih zemalja iz tog predstavničkog tela gde smo i mi članovi rekli da ste vi spojili građevinu i ekologiju, oni bi se čudili. (Predsednik: Vreme.) Završavam. Vidite koji je radni naslov. Kaže: "Šume – budućnost naše planete". A ovi što grade i što gledaju da steknu enormno bogatstvo, raskrčiše sve šume po Srbiji, baš ih briga, nikome ne odgovaraju. Sedamnaest miliona hektara šume, kako su oni rekli, koje su zaista, uz vodu, u budućnosti neophodne za održivi razvoj planete u procesu globalnog zagrevanja, danas se uništavajukoliko i u Srbiji. Bićemo u velikim problemima, a vi sami sebi uskačete u usta. Trebalo je prošle godine onaj Dragin, koji se pojavljivao ovde, koji očigledno nije naslućivao da će u kompenzaciji i u međusobnoj trgovini ovako nešto da se desi, da kaže da ćete da se posipate pepelom, pa nije trebalo ni da usvajate Kjoto protokol. Sada u ovom postkjotovskom periodu i na konferenciji koja je održana na Baliju i koja će da bude održana na nekoj drugoj strani planete, pošaljite vi nekoga iz Agencije, pošto nemate ministarstvo za zaštitu životne sredine, pa ispričajte šta ste uradili. Hvala vam, gospođo predsedniče. Izvinjavam se što sam prekoračila vreme.
Reč ima gospodin Maraš, po amandmanu.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da se ovaj amandman koji je podneo kolega Milan Lapčević uklapa u amandman koji sam ja podneo u ime poslaničkog kluba LDP. Zaista mislim da je opravdano da se prihvati, iz prostog razloga što su već i moji prethodnici govorili da je ovde spojeno nespojivo. Mnogo bolje bi bilo da umesto prostornog planiranja ovo bude ministarstvo za zaštitu životne sredine, šumarstva i vodoprivrede. Mislim da bi imalo mnogo više logike da ste tako nešto spojili, ali je očito da je politički razlog zbog koga je ovako izmišljeno ministarstvo. Malopre su, tokom ove priče, moji prethodnici pominjali, konkretno gospodin Šormaz, veliku brigu za zagađivanje životne sredine, pogotovo u Smederevu, gradu iz koga on dolazi. Takođe je pomenuo Pančevo, koje se nalazi nadomak Beograda i koje se nalazi u Vojvodini. Međutim, zaboravio je da kaže jednu stvar. Gospodine Šormaz, meni nije jasno kako možete toliko da vodite brigu o zagađenju životne sredine u Smederevu od strane jedne strane fabrike, a ne vodite brigu o tome da će, nakon naftno-gasnog sporazuma sa Rusijom, preradom nafte koja se bude odvijala u našoj zemlji kad budemo kupovali tu uralsku naftu, koja je, opet ponavljam, sa najvećim procentom sumpora, takođe doći do velikog zagađivanja životne sredine. Nije mi jasno kako možete da se zalažete za takav sporazum, ne kažem vi lično, nego vaša partija, a da u isto vreme nemate takav odnos prema građanima koji će trpeti veliku štetu od takvog zagađenja. Takođe, gospođica Nataša Jovanović je malopre spominjala šta radi građevinska mafija, šta se dešava u Kragujevcu itd. Gospođice Jovanović, sigurno znate ko je vršio vlast u Novom Sadu četiri godine i sigurno ste čuli da je na dan kada je bilo pet godina od ubistva pokojnog premijera Đinđića tadašnji direktor Zavoda za izgradnju grada pravio koncert u Novom Sadu, i to u Limanskom parku, koji je najveći park u Novom Sadu, prepun zelenila. Šta se tamo desilo, kakvo je bilo otvaranje? Bilo je otvaranje iz tog razloga što su oni potpuno izbehatonirali taj park. Nisu napravili autoput kroz park, nego Koridor 10. Nemojte mi govoriti šta radi građevinska mafija, takvih primera imamo svuda. Kažem vam za jedan strahovit primer koji je bio u Novom Sadu, da se kroz jednu zelenu površinu, najveću zelenu površinu u Novom Sadu, napravio bukvalno koridor. Behatona je na tone stavljeno. Neću da ulazim u to da li to izgleda lepše, ali svakako ne izgleda bolje za građane Novog Sada.
Po Poslovniku, gospodin Dimitrijević i gospodin Šormaz, pa ćemo onda napraviti pauzu. Zamoliću šefove poslaničkih grupa da na početku pauze održimo kratku konsultaciju, dogovor vezan za dalji rad. Izvolite.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, čl. 225. i 226. Već nekoliko dana svedoci smo informacija koje objavljuju kako štampani tako i elektronski mediji. Ova država je suočena sa nestašicom vakcine di-te-per. Tek sada se, juče-prekjuče, te rezerve popunjavaju. Podsetiću vas, nadležnost Ministarstva zdravlja se odnosi na proizvodnju i promet lekova, medicinskih sredstava i pomoćnih lekovitih sredstava i inspekcijskih poslova u tim oblastima. Zašto Ministarstvo zdravlja ne rešava ovaj problem? Da li Ministarstvo zdravlja uopšte ima nameru da bilo šta kaže o ovom problemu? Druga stvar, u nekoliko gradova kako u Vojvodini, tako i u Šumadiji, postoji neispravnost pijaće vode. Nadležnost Ministarstva zdravlja se odnosi i na javno snabdevanje stanovništva higijenski ispravnom vodom za piće. Dakle, ponovo Ministarstvo zdravlja ne reaguje, a nekoliko gradova u Srbiji ima ozbiljan problem na početku ovog toplog perioda. Informacija je bilo u našim medijima i da u ovoj državi nedostaje serum protiv zmijskog ujeda. Dakle, da li Ministarstvo zdravlja uopšte ima nameru da se brine o zdravlju stanovništva? Da li će nadležne službe Ministarstva zdravlja da se oglase povodom ovih problema? Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Šormaz, po Poslovniku.
Kratko ću, da možemo na pauzu, pošto me je kolega iz LDP na ovaj način prozvao. Zaista na isti način razmišljam kao i po pitanju tih privatizacija i fabrika koje sam spomenuo u Smederevu i vezano za gasni aranžman i prodaju NIS-a. Baš zbog toga mislim da treba to što pre učiniti, jer se u tim našim postrojenjima i danas ta ista nafta koju ste pomenuli prerađuje. Mi odatle uvozimo naftu, a ne onu naftu iz Saudijske Arabije, na primer, a prerađujemo ovom tehnologijom koju imamo. Zato i imamo povećanje zagađenosti životne sredine u tim krajevima, a pre svega u Pančevu. Ali, kada se privatizuje NIS, zato mi i govorimo suprotno od onoga što govori Mlađan Dinkić da je bitna cena. Ne, nije bitna cena. Mnogo je bitnije obavezati onoga koji hoće da kupi, a u ovom slučaju ruske investitore, da investiraju u novu tehnologiju i da se vežu ugovorom, nego što je bitna cena, da mi uzmemo budžet i delimo penzije deset posto više ove godine i potrošimo to, a ostanemo na staroj tehnologiji. Mnogo je bitnije napraviti pravi ugovor, investicioni ugovor sa ruskim investitorima koji su za to spremni i koji su to ponudili, da imamo novu tehnologiju i, naravno, na taj način i smanjenje zagađenosti životne sredine. Zato treba podržati ovaj gasni aranžman.
Zahvaljujem. Do 15.00 časova je pauza. Molim šefove... Izvinite, želite repliku? Sada sam već odredila pauzu, žao mi je. Počećemo, naravno, sa vama. U 15.00 časova nastavljamo rad. [[Posle pauze – 15.10]] Nastavljamo rad posle pauze. Bila je replika. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se za repliku na izlaganje Slobodana Maraša na neki od amandmana pa se dokačio i Novog Sada. Ne znam šta se dešava u Pančevu i Smederevu, to verovatno jeste tako kako štampa kaže, da industrija zagađuje okolinu, ali neka se time bave ljudi koji su tamo na vlasti. Koliko ja znam, u Pančevu je u poslednjih osam godina DS na vlasti, pa neka rešava te probleme. Ali, Limanski park u Novom Sadu je do pre 2004. godine bio ruglo Novog Sada, stecište narkomana, pijanica i svih ostalih, da ih tako nazovem, antiljudskih ljudi. Sada je Limanski park ogledalo Limana, ogledalo Novog Sada. Verovatno će, kada bude bio ovaj Egzit, to opet biti ruglo Novog Sada jer će opet biti stecište narkomana iz belog sveta. Ne znam kakva su to zapažanja pojedinih iz ovih pozicionih partija, da nešto što je dobro i lepo proglase ružnim. Limanski park u Novom Sadu je priveden nameni i to je sada ogledalo Limana i Novog Sada gde dolaze građani, i stariji i omladina, imaju klupe, svetlost, a nije bilo rasvete uopšte, to je, kažem, bilo ruglo Novog Sada. Ako gospodin Maraš misli da sve ono što su radikali napravili za nepune četiri godine, tri građevinske sezone, onda mislim da, to može i gospođa Gordana Čomić da kaže, da je Limanski park lep park koji do sada nije bio takav. Mnogi prilazi Novom Sadu su napravljeni tako da im se čovek divi. Opet ću da kažem da je gospođa Gordana Čomić to verovatno zapazila ali neće to da kaže. Sad ćemo da vidimo šta će ova pozicija u Novom Sadu da uradi za ove četiri godine. Kako se krenulo, vidim da neće ništa biti od toga, koliko su naprasni i koliko hoće da nešto urade a da ne urade ništa. Danas u novinama piše kako je Novi Sad opet otvoren grad, a koliko znam, bio sam u toj vlasti do pre dva meseca, u poslednje četiri godine je gradonačelnik Maja Gojković, ako ništa drugo, bar jedno desetak, petnaest ambasadora primila u Novom Sadu i moja malenkost je primila jedno desetak, petnaest delegacija iz Evrope, tako da nije Novi Sad otvoren kada su došle demokrate u Novom Sadu ponovo na vlast, nego je to bilo od pamtiveka jer je to srpska Atina. Hvala.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, poštovano predsedništvo, u ime poslaničkog kluba SRS uložio sam amandman na član 2. stav 1. tačka 19. Predloga zakona o ministarstvima sa prijedlogom da se naziv Ministarstva kulture promeni tako što bi se dodale riječi: "i informisanja". Ovim prijedlogom zakona o ministarstvima praktično se ukida ministarstvo informisanja koje je do sada postojalo objedinjeno, zajedno sa ministarstvom kulture. Smatram da je ovaj prijedlog očiti primjer jednog bahatog i potcenjivačkog odnosa koji predlagač, u ovom slučaju vladajuća koalicija u najavi, znači buduća vlada, ima prema javnom informisanju, prema medijima i prema novinarima. Nažalost, velike zasluge za takav odnos, veliku krivicu, snose i sami mediji, njihovi vlasnici i novinari. U nastojanju da se dodvore vlasti, jer se oko vlasti nalaze moć i novac, oni su većinu medija u Srbiji pretvorili u propagandne servise vladajućih stranaka, uglavnom Demokratske stranke. Umjesto da javnost u Srbiji objektivno informišu o lošem stanju u zemlji, o velikim promašajima vlasti, da se kritički odnose prema njima, većina medija u Srbiji uljepšava stvarnost, narodu Srbije prodaje maglu o evropskim integracijama i širi strah od eventualne vlasti koju bi formirala SRS. Mediji u Srbiji su puni stranih investicija kojih nema, boljeg života kojeg nema, evropskih integracija kojih nema, odbrane Kosova i Metohije koje nema. Jednostavno, građani Srbije se obmanjuju o stvarnom stanju u državi. Ono što situaciju čini još težom, jeste okolnost da mnogi od tih medija rade ilegalno. Vi u ovom trenutku na kioscima u Srbiji imate sigurno nekoliko dnevnih listova koji postoje mimo pravne i zakonske regulative, kojima se čak ne zna ni pravi vlasnik. Takođe, verovatno u Srbiji ne postoji nijedna opština koja nema bar jednu radio ili televizijsku stanicu koja radi ilegalno, bez odgovarajućih dozvola. Navešću samo primer Smederevske Palanke i Televizije Dević. Ta televizija nesmetano emituje program. Ona ne samo da nema dozvolu za rad, nego uopšte nije konkurisala kod Radiodifuzne agencije da bi dobila frekvencije. Međutim, to im ne smeta da rade i, što je vrlo simptomatično, oni se u svom programu ne bave problemima građana Smederevske Palanke, što bi bilo logično, nego se bave problemima građana Velike Plane. Zbog čega? Iz razloga (vidim da me neke kolege sa leve strane začuđeno gledaju, pa i jeste za čuđenje) što opština Velika Plana iz svog budžeta finansira tu televiziju da bi promovisala jednu političku stranku. Nije bitno koja je, uglavnom iz reda ovih demokratskih stranaka, što se nazivaju demokratskim. Imamo, znači, jednu situaciju koja nije normalna. Jedna opština iz opštinskog budžeta, znači državnim parama, finansira jednu televiziju koja je potpuno ilegalna. Praktično od 5. oktobra 2005. godine i od paljenja zgrade nacionalne televizije, mi imamo stalno urušavanje sistema javnog informisanja. Sistem javnog informisanja je sve slabiji, a sistem javnog dezinformisanja je sve jači. Očigledno je to uzelo toliko maha da su DS-Boris Tadić, G17 i Mlađan Dinkić procijenili da im informisanje više nije ni potrebno. Vjerovatno ćemo ubuduće sve informacije za koje oni procijene da su bitne za nas, građane Srbije, moći da saznamo iz javnih saopštenja koja će oni emitovati preko raznih ''peščanika'', ''insajdera'', ''poligrafa'' i sličnih emisija. Koliko je situacija u kojoj se nalazimo apsurdna, pokazuje sledeći primer. Mi danas imamo jedan zakon, u čijem je predlaganju učestvovao novinar. Novinar koji je vjerovatno najdarovitiji novinar u svojoj generaciji, budući potpredsednik Vlade Srbije. Taj novinar predlaže ukidanje Ministarstva informisanja, a on uskoro, po svemu sudeći, ako se ova koalicija formira, preuzima Ministarstvo policije. Morate priznati, to je apsurd. Da ne bismo došli u situaciju, u neko skorije vrijeme ili za godinu-dvije, da ovde raspravljamo o prijedlogu ukidanja zakona, ukidanja Ministarstva za kulturu ili možda osnivanja nekog drugog ministarstva, recimo ministarstva velikog brata, predlažem poslanicima Narodne skupštine da učine taj mali napor i prihvate ovaj moj amandman. To suštinski neće promijeniti ništa, ali mislim da će simbolično predstavljati jedan podsticaj da se stanje u oblasti javnog informisanja u Srbiji poboljša. Hvala.
Zahvaljujem. U skladu sa članom 85. stav 6, dozvolite da vas obavestim da ćemo posle 18.00 časova nastaviti rad po ovoj tački. Dajem reč gospodinu Momiru Markoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, kad pogledate Poslovnik Skupštine i kad pogledate odbore koje Skupština ima kao svoja tela, naći ćete pod brojem 21. Odbor za kulturu i informisanje. Već sam četiri puta poslanik u ovom domu i sva četiri puta je bio Odbor za kulturu i informisanje, ministarstvo se zvalo Ministarstvo za kulturu i informisanje, a danas imamo ovaj Predlog zakona o ministarstvima gde se prvi put formira Ministarstvo kulture - bez informisanja. Međutim, kad se pogleda sadržaj ovog teksta, šta bi to ministarstvo trebalo da radi, vidi se da je inkorporiran ovaj deo koji se odnosi na informisanje. Kaže: ''Ministarstvo kulture obavlja poslove ... sistem javnog informisanja; praćenje sprovođenja zakona u oblasti javnog informisanja; praćenje rada javnih preduzeća i ustanova u oblasti javnog informisanja; praćenje delatnosti stranih informativnih ustanova, stranih sredstava javnog informisanja, dopisništava i dopisnika u Republici Srbiji...''. Sad sa stanemo tu, pa da se setimo da su mnoga pisana sredstva javnog informisanja, mnogi pisani mediji, već u rukama stranaca. Ne moramo da pitamo šta će raditi strani dopisnici. Šta rade naši novinari koji rade u sredstvima informisanja koji su u rukama stranaca? Pri tom, da ne pominjem čuvene novine ''Danas'', ''Blic'' itd. jer, eno, novinar, kolumnista novina ''Danas'', već hvata beleške i sutra će sigurno u novinama izaći tekst o toku ove današnje sednice Skupštine. Ono što je mnogo bitnije od toga, kaže - informisanje nacionalnih manjina. U oblasti informisanja nacionalnih manjina, koliko vam je stalo, gospodo demokratori (demokratija je jedno, demokratura je vladavina tzv. demokrata), jedina televizijska kuća u oblasti informisanja jedne nacionalne manjine, koja nije imala nijedno slovo u svom programu vezano za politiku, koja se isključivo bavila kulturom Roma, muzikom Roma, edukacijom Roma, obrazovanjem, zvala se TV ''Amaro drom'', što na romskom znači: ''naš put''. Ta televizija je počela da radi dobro, dobila je rešenje da se uklapa u šemu, sve do trenutka dok nisu shvatili da je vlasnik i pokretač te televizije uvaženi narodni poslanik i ministar u Vladi Srbije od 1998. do 2000. godine gospodin Jovan Damjanović. Tog trenutka je stiglo rešenje da se zabrani rad te televizije. Ponavljam, nijedno slovo vezano za politiku ta televizijska kuća nije obelodanila. Dame i gospodo, vi iz stranaka nacionalnih manjina, pripadnici nacionalnih manjina, budite uvereni, kako su mislili o TV kući ''Amaro drom'', tako misle i o svim sredstvima informisanja koja su na vašim jezicima i koja se bave vašom kulturom i informisanjem. U ovoj semafor koaliciji su isključivo interesi DS-a i nešto malo ovih koji će tu vladu podupirati poput onih šprajceva kad se u građevini postavljaju. Predlažem da se amandman narodnog poslanika SRS usvoji. Ako piše čime će se baviti to ministarstvo, nema razloga da ne bude i u samom nazivu ministarstva i informisanje, a ne samo kultura. Usput, da vas podsetim koliko se kulturom bavite. Dame i gospodo narodni poslanici, bio sam član Odbora za kulturu i informisanje u prethodnom mandatu i otkrio sam jednu neverovatnu pljačku, neverovatnu aferu. Podsećam poslanike koji su bili ovde, radi se o krađi, bukvalno o čerupanju nekadašnjeg Muzeja istorije Jugoslavije. Podsećam vas da je Nefertiti, skulptura koju je još Josip Broz Tito dobio od Nasera, preživela samo zato što su utvrdili da je pozlata. Nefertiti je skulptura koja je u tzv. nultoj vrednosti, ne može joj se proceniti vrednost. Danas se bivši Muzej istorije Jugoslavije, odnosno sada Muzej istorije Srbije, renovira, kao što se i Muzej savremene umetnosti renovira, i pitajte me gde se nalaze eksponati. Za samo jednu sliku može se kupiti vila na Dedinju. Vrednost tih slika je neverovatna. Te slike se nalaze u sefovima. Gospođa Jorgovanka Tabaković će pogoditi ko drži ključeve od tih sefova - Mlađan Dinkić.
Reč ima gospodin Jovan Damjanović, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, demokratija je kad većinski narod poštuje manjinski narod. Sa ove strane je srpski narod i sa ove strane je srpski narod. Vi ste svi moja braća. Ja sam pravoslavni čovek. Interesantno je, ako tražimo demokratiju, Srbija je uvek bila demokratska zemlja, ja to najbolje znam, kao potpredsednik Svetske organizacije Roma, od država u okruženju, Evrope, pa i sveta, najveća demokratija prema nacionalnim manjinama je u Republici Srbiji. Ali, da bi Srbija bila demokratska kao što jeste, moramo implementirati demokratiju kroz manjinski narod, kroz multikulturalni i multikonfesionalni narod koji postoji u ovoj Srbiji. Ako se to ne poštuje, onda nema demokratije. Morate da znate da su Evropska zajednica, Savet Evrope i OEBS dali predloge za dosta pozitivnih stvari koje treba da se revitalizuju u manjinskom narodu, osobito u romskoj zajednici. Međutim, to se nije sprovodilo. Imali smo, kao što je rekao moj kolega, romsku televiziju koja nikom nije smetala. Razgovarao sam sa predstavnicom za jugoistočnu Evropu gospođom Jelenom Guskovom i ona je rekla da je Srbija ispred Evrope tri koraka. Kaže - nigde u Evropi nema romske televizije, a u Srbiji imamo tri romske televizije. Dve su ugašene, jedna je ostala. Mislim da tu nema nimalo demokratskih metoda od strane vladajuće koalicije. Ko god je na vlasti, mi kao građani i kao narodni poslanici imamo obavezu da poštujemo naše predstavnike, ali imamo i stečena prava u ovoj državi koja nam pripadaju. Međutim, ta naša stečena prava ne sme koalicija, odnosno ko vrši vlast, da nam oduzima. To morate da znate.Po svim demokratskim metodama ona nama pripadaju u ovoj državi, kao i svim drugim građanima. Vidite, kolega je rekao da ima neka televizija u Smederevu koja nema ni frekvenciju ni rešenje. Znam gde ima i na drugim mestima, ali nije primereno sada da pominjem, i oni rade. A zašto se romska televizija ukinula? Da li vi mislite da treba romskoj zajednici po svim pozitivnim programima i metodama omogućiti da se školuju i obrazuju i da se integrišu u ovo društvo? Ako želite integraciju Roma, ne možete da nam ukidate ono najelementarnije, što nam je zagarantovano i svetskim i evropskim zakonima i poveljama. Mi imamo pravo na informisanje, imamo pravo na edukaciju, imamo pravo na tradiciju, imamo pravo na jezik, imamo pravo na kulturu. To ste nam oduzeli. Molim poštovane kolege i sa jedne i sa druge strane, vidite, imamo u programu ovde, u Ministarstvu za kulturu imamo pravo na informisanje. Gde nam je to informisanje? Ja sam razgovarao, međutim sve je to - videćemo, dogovorićemo se - i nema ništa. Ispoštovao sam rešenje Ministarstva za telekomunikacije, RRA i tako dalje. Isključio sam televiziju, ali se pitam sada da li neko u ovoj državi stvarno vodi računa o nacionalnim manjinama i onim pravima koja imamo. Drugo, moram da vam kažem, Ministarstvo za ljudska i manjinska prava, morate da znate, poštovane kolege i koleginice narodni poslanici, da je elementarno pravo nacionalnih manjina da imaju to ministarstvo. U tom ministarstvu se rešavaju mnoge stvari koje zadovoljavaju programe i formule nacionalnih manjina i afirmišemo našu državu. Imali smo do sada kancelarije za ljudska i manjinska prava. Imali smo nacionalne savete. Sada, pogledajte kako se prave manipulacije. Imamo Nacionalni savet Roma, kao i druge nacionalne savete nacionalnih manjina koji postojeu ovoj državi, ali Nacionalni savet Roma ima i kancelariju u Kancelariji za ljudska i manjinska prava. Danas sam imao prijeme određenih ljudi, pa su mi rekli: Molim te, Damjanoviću, to iznesi. Šta radi ta kancelarija? Preuzela je prava Saveta nacionalnih manjina Roma i ta kancelarija vrši velike finansijske manipulacije i kriminalne radnje. Ja sada neću pomenuti ime, ali ako imamo nacionalne savete, a nijedan nacionalni savet drugih nacionalnih manjina nema u Kancelariji za ljudska i manjinska prava takvu kancelariju, zašto mi imamo tu kancelariju? Da bi se moglo manipulisati i doći do određenih ličnih sredstava. Molim vas, morate da znate da smo mi zajednica koja je u svim olujama i burama bila uz srpski narod, srpsku državu i dok postoji romska zajednica u ovoj državi, mi ćemo uvek biti uz našu Srbiju i naš narod. Ali, molim vas, dajte, rešite neke stvari koje nam elementarno pripadaju stečenim pravima. Hoćete da ukidate ovo, hoćete da ukidate ono. Na šta onda mi, kao nacionalna manjina, imamo prava? Povraćaj delegacije iz Evropskog parlamenta posebnim avionom. Mi smo potvrdili i legalizovali ubistva srpskog naroda i romskog naroda na Kosovu kojem su vađeni i prodavani unutrašnji organi. Zar mi treba da legalizujemo nešto što su Albanci uradili a određene međunarodne organizacije sprovele? Samim tim što vraćamo delegaciju i o tome tamo ne diskutujemo, mi smo potvrdili da prihvatamo sve što se desilo i srpskom i romskom i drugom nealbanskom življu. Molim ovu skupštinu i državu Srbiju – ono što nam pripada, treba konačno da nam se da jer i mi imamo potrebe. Kako ćemo se mi integrisati u ovom društvu ako nas ima polupismenih, nepismenih, neinformisanih i neškolovanih? Ne može to tako. Po posebnim merama mi smo školovali Albance, po brzom programu, i Albanci su nam uzeli državu i poubijali su nas. A mi Romi, koji smo najveće patriote i uvek ćemo biti najveće patriote, nama ste sve oduzeli, ne date nam ništa. Da nema SRS, ovde Roma ne bi bilo, ministra ne bi bilo, narodnih poslanika ne bi bilo, ne bismo mogli da iznesemo upravo naše probleme u najvećem telu ove države. Prema tome, braćo Srbi, dajte nešto učinite, omogućite naša prava koja nam sleduju u ovoj državi. Hvala lepo.
Po Poslovniku, poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, postavljam pitanje i tražim odgovor u smislu odredaba čl. 225. i 226. specijalnom tužiocu za ratne zločine – da li će da pokrene krivični postupak za zločine koje je počinio Naser Orić? Pod komandom Nasera Orića je popaljeno i uništeno 180 sela u okolini Srebrenice, Bratunca i drugih mesta gde su živeli Srbi. Taj zločinac koga štiti Haški tribunal je danas konačno oslobođen od tog sramnog, nazovimo ga Haškog, ali zločinačkog tribunala. To je, po mom mišljenju, zločinački tribunal. On, pre svega, ne sudi za ratne zločine. On sudi prof. dr Vojislavu Šešelju za navodne vatrene govore u političkim kampanjama nakon uvođenja višepartijskog sistema u Srbiji. Braćo i sestre, dragi građani Srbije, poštovane kolege poslanici, postavljam pitanje i tražim odgovor ponovo od specijalnog tužioca za ratne zločine – je li pokrenuo i da li će pokrenuti krivični postupak protiv Nasera Orića, koji je počinio nečuvene i nezapamćene zločine, a koji je danas nagrađen, beneficiran, oslobođen svih tih zločina? Direktoru Televizije Srbije postavljam pitanje i tražim odgovor – hoće li da objavi video-zapis na državnoj televiziji Republike Srbije, Javnom servisu, da bi građani Srbije i strana javnost mogli da saznaju koje je zločine počinio Naser Orić, kada, na kojim mestima, kako je odsecao glave Srbima, kako ih je pekao, kako ih je trpao u zamrzivače, kako je palio sela, kako je uništavao sve što je srpsko, uglavnom na pravoslavne praznike, a pre svega na Božić? Poštovane kolege, nema pravde. Međunarodno pravo se primenjuje selektivno. Optužnica protiv prof. dr Vojislava Šešelja pisana je u Beogradu, od strane tužilaca, udbovaca, iz državnih organa, iz ministarstava. Kada uzmete optužnicu koja je tri-četiri puta menjana i dopunjavana, videćete sve, videćete o kakvim se to zločinima radi, videćete ko je pisao te optužnice (po svom sadržaju, po svojim kvalifikacijama). (Predsednik: Vreme, gospodine Jojiću.) Zamislite, saznala je Karla del Ponte da je Vojislav Šešelj bio u Surdulici, ili u Murtenici, u Jasenovu, bio je recimo u Kokinom Brodu, ili je bio u Subotici, kao političar u predizbornoj kampanji, i tom prilikom držao govore. Zato je ta optužnica sramna. Haškom tribunalu posle svih izvedenih dokaza protiv Vojislava Šešelja ne ostaje ništa drugo nego da oslobodi dr Vojislava Šešelja jer do sada od trideset i nekoliko svedoka nijedan dokaz, kao ni pismeni dokazi koji su pruženi, ne govori u prilog da je Vojislav Šešelj počinio bilo kakav zločin. On je upravo žrtva Zorana Đinđića i ostalih iz njegove vlade koji su u to vreme njega isporučili.
Molim vas, gospodine Jojiću, završite izlaganje.
Dame i gospodo narodni poslanici, zbog toga tražim da specijalni tužilac za ratne zločine odmah i bez odlaganja nakon saopštavanja današnje odluke veća Haškog tribunala pokrene krivični postupak, a Interpol i ostali državni organi i međunarodni ugovori privešće toga zločinca pravdi. Na taj način će Srbija biti pravna država. Neće selektivno primenjivati pravo, neće biti višestranačkog sistema u kome će se optuživati politički korisnici, pre svega zbog toga ...
Za reč se javila gospođa Radeta, po Poslovniku. Izvolite.
Po Poslovniku, član 225. Ne razumem zašto poslanici DS ovako reaguju na izlaganje kolege Petra Jojića. Vaša prijateljica, prijateljica i Borisa Tadića i Zorana Đinđića, Karla del Ponte u svojoj knjizi je napisala da je mafijaški premijer Zoran Đinđić od nje tražio da Vojislava Šešelja odvede u Hag i da ga odande ne vraća. Zaista ne znam zašto skačete na takve informacije. Danas nisam bila u prepodnevnom delu rada zato što sam preko interneta pratila suđenje prof. dr Vojislavu Šešelju u Haškom tribunalu i po ko zna koji put sam bila izuzetno ponosna što sam iz SRS dr Vojislava Šešelja, što sam njegov blizak saradnik i prijatelj, što sam njegov savremenik, jer je i danas, po ko zna koji put, i videće to građani Srbije večeras u odloženom prenosu, rekao da se on u Haškom tribunalu bori ne za sebe, jer nema razloga, on nema od čega da se brani, već želi da odbrani čast dobrovoljaca SRS i srpskog naroda. U međuvremenu sam dobila informaciju da je Žalbeno veće Haškog tribunala, tzv. Haškog suda, donelo odluku da se Naser Orić, ratni komandant muslimanske vojske u Srebrenici, oslobađa svih optužbi, uz obrazloženje da nije sporno da je nad Srbima na području Srebrenice učinjen zločin, ali da nema dovoljno dokaza koji optužuju Nasera Orića. To je još jedan od skandala Haškog tribunala, ali je to skandal države Srbije. Posle takve presude, posle takvog čina Haškog tribunala, niko od zvaničnika Srbije ne reaguje. Slušala sam na ovoj soroševskoj antisrpskoj B92 televiziji, kaže - komentar stručnjaka za međunarodno pravo. Očekujem nekog pravnika, kad ono - Nataša Kandić, žena koja nikada iznutra nije ni videla Pravni fakultet, možda je prolazila pored, i ona je stručnjak za međunarodno krivično pravo. Onda, kaže, Bruno Vekarić, portparol Tužilaštva za ratne zločine ovde u Beogradu, u Srbiji, i ovo je odgovor, kolega Jojiću, pošto sam slušala šta je rekao gospodin Vekarić, kaže da apeluje na Tužilaštvo Bosne i Hercegovine, na kantonalna tužilaštva u Bosni i Hercegovini, da bar oni pokrenu postupak protiv nekih izvršilaca kojima je komandovao Naser Orić, a ono što je istina i što nije rekao Bruno Vekarić je takođe ...
Vreme.
Zahvaljujem.
Po Poslovniku, izvolite.
Član 225. Poslovnika. Dakle, ono što je istina kada je u pitanju najpre saradnja sa Haškim tribunalom, kako je doživljavate vi iz ove vladajuće novoformirane koalicije, a bogami i oni pre vas, i saradnja s državnim tužilaštvima Srbije i ustaške države Hrvatske i Federacije Bosne i Hercegovine, ogleda se upravo kroz slučaj Nasera Orića. Naše Specijalno tužilaštvo – gospođo Slavice Đukić-Dejanović, niste mi vratili vreme, hvala lepo – dakle, naše Specijalno tužilaštvo za ratne zločine, znate kako sarađuje sa ovim državnim tužilaštvima ove dve republike? Tako što ovaj Vukčević, specijalni tužilac za ratne zločine, dobije nalog, on apeluje na kantonalna tužilaštva i na državno Tužilaštvo Bosne i Hercegovine, a on dobije nalog kantonalnog tužioca iz Tuzle, gospođa se zove Fatima, prezimena ovog momenta ne mogu da se setim, i njemu ta gospođa Fatima nalogom zadaje da on pokreće postupak, da vodi postupak protiv nekih lica koje oni u Kantonalnom tužilaštvu u Tuzli smatraju odgovornim za neke navodne ratne zločine na teritoriji opštine Zvornik, recimo. On to, onako, kao kučence, naravno, podvije rep, odmah brže-bolje pokreće postupak, privodi ljude, saslušava svedoke, prikupljaju nekakvu dokumentaciju, a on ne može da zatraži od te gospođe iz Kantonalnog tužilaštva u Tuzli, niti od državnog tužioca u Sarajevu, da pokrene postupak protiv svih onih zločinaca koji su ubijali Srbe u Bosni i Hercegovini. Podsećam vas na 10.000 ubijenih Srba u Sarajevu, na oko 3.500 ubijenih Srba na području Srebrenice, Bratunca, Kravica. Dakle, mi stalno pokušavamo da amnestiramo one koji su ubijali Srbe u bivšim ratovima i stalno pokušavamo sebi da nametnemo da mi nešto kao moramo da se ograđujemo od svoje prošlosti. Naravno, mi srpski radikali se zalažemo za to da svaki zločin bude otkriven, da svaki zločinac odgovara za ono delo koje je učinio. Zločin ne može biti apstraktan, svaki zločin ima svog izvršioca i svako treba da odgovara za zločin koji je učinio. Zašto sam krenula na ovaj način da govorim? Zašto sam rekla da nisam bila jutros ovde, pa sam tek sad videla da je Zakonodavni odbor utvrdio da amandman koji sam podnela na član 3. Predloga zakona nije u skladu sa Ustavom Republike Srbije? Naravno, govoriću o tom amandmanu kada bude na dnevnom redu, a radi se o tome da sam kroz ovaj amandman tražila da se iz nadležnosti Ministarstva pravde briše obaveza Ministarstva pravde da i dalje hvataju i isporučuju Srbe haškom kazamatu.
Vreme.
Kažu u Zakonodavnom odboru kolege iz DS da nije u skladu sa našim ustavnim sistemom nazvati to u Hagu kazamatom, a ja pitam, ali nema kolege Vlatka Ratkovića da mi objasni, gde je u Ustavu Republike Srbije regulisano postojanje haškog kazamata i bilo kakva saradnja Srbije sa tim tzv. sudom. Posle ove današnje presude ...
Govorili ste duže od deset minuta. Izvolite, recite koji član?
Gospođo Đukić-Dejanović, član 225. Najpre moram da vas podsetim na član 27, koji ste upravo malopre prekršili. Ne možete narodnom poslaniku da isključite mikrofon, a da ga prethodno ne upozorite da je prekoračio vreme. Ja sada govorim ponovo po članu 225. stav 1. i, u skladu sa Poslovnikom, citiram vam taj stav: "Narodni poslanik ima pravo da bude obavešten o svim pitanjima potrebnim za vršenje funkcije narodnog poslanika". Meni je od izuzetnog značaja, gospođo predsedniče Narodne skupštine, da bih mogla da obavljam funkciju narodnog poslanika u skladu sa Poslovnikom, Ustavom i našim pravnim sistemom, upravo da saznam ono o čemu sam ovde govorila i na šta sam pokušala da dobijem odgovor. Naravno, potpuno mi je jasno zbog čega ste mi baš u onom momentu isključili mikrofon, ali ću ipak reći da, posle ove skandalozne i sramne presude Žalbenog veća Haškog tribunala kojom je oslobođen Naser Orić svih optužbi za zločine i zlodela nad srpskim narodom u Srebrenici, najmanje što sam očekivala jeste da Zakonodavni odbor promeni ovu svoju odluku, a pogotovo sam očekivala da bar jedan deo ove buduće vladajuće koalicije prihvati moj amandman. Mislim da nikome više posle ovoga ne bi trebalo da padne na pamet i da razmišlja o izručenju bilo kog Srbina haškom kazamatu. Ako vam i posle ovog danas nije jasno da je to u Hagu politički sud, antisrpski sud, onda zaista neka vam je na čast i bavljenje politikom i bavljenje ovim poslom. Mislim da ni diktator, koji će sutra očigledno zaokružiti svoju diktatorsku funkciju, Boris Broz, ne sme više ni da pomisli na to da negde traži Karadžića, Mladića i Hadžića. Dovoljno je sramote naneo državi Srbiji što je uhapsio, na onaj način, Stojana Župljanina. Mislim da niko od narodnih poslanika neće moći da glasa protiv mog amandmana, mislim pre svega na narodne poslanike koji imaju malo morala i malo nacionalne svesti. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Ko dalje želi reč na član 2? Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz, po Poslovniku.
Po članu 225, naravno, mada možemo reći i 226. O svemu ovome i meni kao narodnom poslaniku i celoj poslaničkoj grupi DSS-NS su potrebne neke informacije da bismo uopšte nastavili da radimo. Naime, danas je četvrtak a najavljeno je, od jednog poslanika iz novonastale skupštinske većine, da će u četvrtak biti formirana vlada. Prođe četvrtak, mi još ni ove zakone ne završismo. Sutra je petak, 4. juli. Bilo je najavljeno da će nova skupštinska većina pokloniti američkom ambasadoru ovde novu vladu na najveći praznik SAD, 4. juli, njihov Dan nezavisnosti. Izgleda da i od toga nema ništa. Mislim, da neće Srbi imati neke posledice od toga, ako ga naljutite? I ne znam zašto toliko ne poštujete onoga koji vam je nalogodavac i koji vas formira. Možda je to vezano i za informaciju koju sam dobio, pa me baš interesuje da li je tačna (nema razloga da sumnjam u te izvore), a dobio sam informaciju da su se danas sastala gospoda Čanak, Vuk Drašković i Rasim Ljajić. Usaglasili su se da nisu zadovoljni s tim kako su prošli u ovoj raspodeli vlasti i da su uputili jedno pismo Borisu Tadiću zbog toga. Jer, ako se grupišu, oni imaju 13 poslanika, a SPS npr. ima 11. I sada, kada pogledamo raspodelu vlasti i šta je tu dobio SPS, a šta ova grupacija, onda zaista nije ni čudo što se ljudi bune. Da li ćemo mi uopšte doći u situaciju već jedanput da biramo tu proevropsku vladu ili ne? Mada, na osnovu ovoga što smo do sada čuli, treba da dodamo još neke vesti. Na primer, naslov vesti koja ide kroz Srbiju za ovu sramnu oslobađajuću presudu za Nasera Orića je: ''Naser Orić - slobodan i srećan''. Pogledajte agencijske vesti i videćete naslov: ''Naser Orić - slobodan i srećan''. Pored toga, današnje vesti su i da će SAD na donatorskoj konferenciji za Kosovo izdvojiti 400 miliona dolara za pomoć kosovskoj vladi, onoj istoj koja je proglasila nezavisnost Kosova sa svojom skupštinom. I Ramuš Haradinaj je srećan, i ta vlada je srećna, i dobijaju od Amerikanaca, koji vama formiraju vladu, nažalost svima nama, 400 miliona dolara. Zaista me interesuje mišljenje svih, ne samo SPS-a, nego svih, da li u čitavoj ovoj situaciji, sa ovakvim dnevnim vestima i svim ovim što se dešava u Srbiji svakodnevno, odnosno to je počelo takvim tempom da se dešava svakog sata a ne svakog dana, da li je Srbiji zaista potrebna proevropska vlada sa zamrznutim SSP, bez mogućnosti primenjivanja, ili je Srbiji potrebna nacionalnoodgovorna vlada koja će braniti ovu državu, braniti naše građane i ovaj narod, i koja će znati da se nosi sa svim problemima koje imamo, a koje nam oni koji vas teraju da formirate vladu svakoga sata već a ne svakog dana, prave nove i nove probleme u ovoj zemlji. Zahvaljujem.
Reč ima gospodin Buha, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se po članu 225. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije. Mogu vam reći da me nije iznenadila ova sramna odluka Haškog tribunala jer je to samo nastavak svih onih aktivnosti koje sprovodi Međunarodna zajednica, mondijalisti i novi svetski poredak prema srpskom narodu. Ovo je samo nastavak tih aktivnosti. Dočekaćemo mi još i gore stvari. Ono što mi treba da učinimo jeste da ovaj dom donese rezoluciju kakvu je donela Ruska Duma, kojom je zatražila od Međunarodne zajednice i Generalne skupštine Saveta bezbednosti da se ugasi Haški tribunal. Međutim, mi ovde nemamo hrabrosti. Srpskom narodu je sada sve jasno. Uvukli su nas u rat, pobili su nam mladost, opljačkali, rasturili državu, napravili sitne posede i rade šta hoće. Ovaj dom, u ime unesrećenih majki i očeva koji su izgubili decu, unesrećenog srpskog naroda, mora imati tu hrabrost. Donesimo odluku. Pomozimo Rusima, ali pomozimo i drugim državama koje će se sigurno pridružiti tim našim aktivnostima da se prekine i ugasi Haški tribunal. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kolega Zoran Krasić je tražio da se u članu 2. izbriše Ministarstvo za NIP. Vama, koji ne čitate amandmane i ne pratite materijal koji dobijate, nego glasate po inerciji kao vladajuća koalicija, moram da kažem kako je u stvari nastao Nacionalni investicioni plan. NIP nije ništa drugo nego jedna prevara Mlađana Dinkića iz 2006. godine, kada se donosio rebalans budžeta za 2006. godinu, negde u julu mesecu. Znači, već tada se osećala blizina predstojećih vanrednih parlamentarnih izbora. G17, koji nije uspeo ništa da uradi za te dve i po godine koliko su bili u Vladi Republike Srbije, dolazi na ideju da navodno nešto novo, nešto što će građanima Srbije da donese dobro, osmisli, napravi, predloži kao poseban zakon i, na kraju, čak i da formira NIP, odnosno Ministarstvo za sprovođenje NIP-a. To je do formiranja one prethodne vlade, u kojoj je takođe učestvovala DS i šifrovana stranka G17, bila samo budžetska stavka, koja se, navodno, odnosila na to kako ćemo u Republici Srbiji, kroz taj NIP, da imamo dugoročnu politiku investicija u državi pod okriljem budžeta, donacija, kreditiranja i ostalih mogućih prihoda, a sve, navodno, u korist građana i države Srbije. Svakojake gluposti ste pisali u tom NIP-u, koji se najčešće svodio na sređivanje i krečenje prostorija Republičke poreske uprave, pa ste čak u NIP naveli koje će to filijale Republičke poreske uprave da budu krečene, do zamene prozora na nekim školama, zamene crepova iz donacija Evropske banke ili kojih već međunarodnih organizacija, a u svakom od tih mogućih finansijskih transfera, osim što to obično nije bilo urađeno kako treba, jedan broj ljudi koji je učestvovao u tome prolazio je finansijski sve bolje i bolje. Da pogledamo prvo šta to radi ovo Ministarstvo za NIP. Pročitaću vam to iz člana 22, koji reguliše nadležnosti NIP: "Ministarstvo za NIP obavlja poslove državne uprave koji se odnose na NIP, sistem, razvoj i unapređenje projekta NIP, strateško planiranje, iniciranje i sprovođenje projekata zajedno sa nadležnim ministarstvima, raspisivanje i sprovođenje javnog poziva za odabir projekata, utvrđivanje prioriteta projekata, predlaganje Vladi projekata NIP, projektovanje budžeta za projekte iz NIP..." Pazite sad, ono što je isključivo u nadležnosti Vlade Republike Srbije, da radi projekciju budžeta, taj deo, kada je u pitanju NIP, radiće isključivo ministarstvo za NIP. Kada to ovako čitam, reći će neko: "Pa šta?" Doći ćemo kasnije i na to, da vam objasnim kako se vrši uzurpacija vlasti preko dva ministarstva, samo preko dva – kontrolišete kompletnu vlast u državi, finansijske i druge tokove u državi. "...učestvovanje u implementaciji i praćenju ostvarivanja projekata po fazama, nadzor nad sprovođenjem projekata, saradnja i koordinacija sa ministarstvima, organima autonomnih pokrajina i organima jedinica lokalne samouprave; zajedničko upravljanje pojedinačnim projektima, međuprojektnu koordinaciju, praćenje realizacije projekata, merenje efekata projekata i ocenu uspešnosti..." I tako dalje, da ne čitam. Sve u svemu, kad neko pogleda, nije ništa ozbiljno i postavlja se pitanje zašto jedno ovakvo ministarstvo postoji. Međutim, ako uđete malo u suštinu, problem i jeste ovde što se sve vlade od Petog oktobra naovamo ne organizuju i ne prave po principu jedinstva vlasti, a to podrazumeva da vlada ima jedinstvenu strategiju, da političke stranke koje formiraju vladu preko svojih narodnih poslanika imaju istu strategiju, da kontrolišu i nadziru jedni druge, pomažu jedni drugima. Ovde to nije slučaj od Petog oktobra. Od Petog oktobra svako ministarstvo je država u malom i svaki ministar koji je, po pravilu, visoki funkcioner ili predsednik jedne stranke, radi i polaže račune eventualno samo svojoj političkoj stranci, pod uslovom da ona ima mogućnost da ga kontroliše. Tako to izgleda od petog oktobra 2000. godine naovamo. Međutim, da bi se ipak nekako izvršila kontrola ministarstava i Vlade Republike Srbije, Mlađan Dinkić uvodi Ministarstvo za ekonomiju i regionalni razvoj i Ministarstvo za NIP. Pazite, nijedan projekat, nijedno budžetsko davanje, nijedna investicija, bez obzira iz čije nadležnosti, da li iz prosvete ili bilo koje druge, ne može da se realizuje dok na to ne da saglasnost ili Ministarstvo za NIP ili Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja. Znači, nijedan. Evo dokle su se čak upleli i kakva je to glupost osmišljavanje NIP-a. Navodno, remont lovaca presretača MIG 29 radi se iz sredstava NIP-a. Najobičniji remont (neka je investicioni, neka je tekuće održavanje) radi se iz budžetskih prihoda ministarstva kome ta imovina pripada. Hoće li Mlađan Dinkić da se pita kad koji avion treba da se remontuje? Hoće li Đilas da se pita kad koji tenk treba da se remontuje? Zar to nije posao ministra, zar to nije posao njegovog kabineta? Zar to nije posao Vojske, u krajnjem slučaju? Valjda oni to znaju - za to su obučavani, školovani, pripremani. Ne, ovde je cilj da se sve radi iz dva, eventualno tri centra moći. Džabe se ovde priča i o zameniku predsednika Vlade, i o raznim potpredsednicima itd. U ova dva ministarstva leži celokupna vlast u Republici Srbiji. Žalosno je što lider jedne političke stranke, koja samostalno ne može ni cenzus da prođe, bude jedan od ljudi koji će da regulišu i kontrolišu sve finansijske tokove u državi. To je sad vaš problem, sa njim ste se družili i moraćete da ga gutate, ali samo da vam kažem – on je bio taj koji je i prethodne dve vlade najviše koštao. I ovu vladu, u kojoj je sada sa vama, takođe će najviše da košta, najviše ima da ucenjuje. Te njegove ucene i posledice njegovih ucena najbolje su osetili ovi iz DSS. Oni su najviše i platili, ali Mlađa se prikloni uz veće, napravi zajedničku listu i evo ga ovde ponovo da kontroliše šta se sve dešava u državi. Najveći deo svih ovih stvari koje pripadaju NIP-u do sada je pripadao Ministarstvu finansija, znači onome ko snosi posledice političke odgovornosti kada se ubiru poreski prihodi. I sve je to bilo u redu dok je ministar finansija bio Mlađan Dinkić. Evo, raspravljali smo o jednom zakonu, o zakonu o poreskom postupku i poreskoj administraciji, gde ministar nadležan za poslove finansija, tada je to bio Mlađan Dinkić, može čak da promeni zakon bez Skupštine, bez Vlade. Znači, više je od monarha. Čovek je iznad zakona. Toliku moć dajete jednoj takvoj, u suštini beznačajnoj, političkoj ličnosti, da se postavlja pitanje čime je on to vas zadužio pa se tako ponašate prema njemu. Samo ću još neke od stvari da navedem kada je u pitanju Ministarstvo za NIP. Ovde su u pitanju lokalne samouprave. Znate šta, nije uopšte teško, nekima jeste, kasnije ću da kažem imena, ali nije uopšte teško da neko bude uspešan predsednik opštine ako je iz njegove političke stranke ministar za NIP. Tu je najveći primer opština Inđija. Vi ste iz sve snage sva moguća budžetska sredstva, koja je Vlada Republike Srbije uspela da obezbedi ili da oslobodi iz najčešće penzija i drugih davanja koja idu na poboljšavanje socijalne situacije građana, gurali u takve opštine gde ste vi na vlasti. Kakvi su rezultati, neću u to da ulazim, nisam iz te opštine, ali mogu da kažem da, recimo, i pored svega toga, neko ne može da bude uspešan predsednik opštine. Samo ću da navedem nekoliko primera kada je zloupotrebljen NIP, baš u opštinama gde je G17 na vlasti. Npr. u opštini Žagubica celo dostignuće Mlađana Dinkića jeste obećanje za neke skijaške centre na planinama u okolini Žagubice, gde nema snega duže od 30 dana godišnje. Očigledno je da je sa projektima na Kopaoniku i Zlatiboru završeno, sada mora da se krene u fazu izgradnje i tu se manje provizije uzima, sada ćemo projekte da radimo na drugim planinama, gde nema snega ali da pravimo skijaške centre. A najveće dostignuće jeste balon hala koju je navodno trebalo da plati Ministarstvo za NIP, odvojena su sredstva u iznosu od dvanaest miliona dinara, potrošena, opština da bi završila potrošila još toliko, i od čitave te priče izgleda mi da su dobro prošli samo oni koji su raspolagali sredstvima. Najveće dostignuće nisu putevi, nije infrastruktura, nisu investicije, već potrošna dobra samo da bi neko zaradio što je god moguće više novca.
Da li još neko želi reč u raspravi o ovom amandmanu? Da. Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ostalo je još tri minuta za poslaničku grupu SRS da obrazložimo ovaj amandman gospodina Krasića kojim traži da se iz spiska ministarstava, kako je to već zamislila buduća vlada ili skupštinska većina, briše Ministarstvo za Nacionalni investicioni plan. Moj prethodnik kolega Arsić dao je validne argumente za to. Samo bih jedno htela da dodam. Ono što iz obrazloženja nadležnosti ovog ministarstva stoji, ako ste obratili pažnju na to, dolazimo do zaključka da ćemo, pored toga što ćemo imati jednog potpredsednika koji će biti značajniji od ostalih potpredsednika, imati, ukoliko budemo imali ovo ministarstvo, još jednog ministra koji će biti mnogo važniji od ostalih ministara. Evo, da pročitam šta je to što on treba da radi: ''Ministarstvo za NIP obavlja poslove državne uprave koji se odnose na NIP, sistem, razvoj i unapređenje projekata NIP, strateško planiranje, iniciranje i sprovođenje projekata zajedno sa nadležnim ministarstvima, raspisivanje i sprovođenje javnog poziva za odabir projekata...'' On će biti taj koji će možda da okupi ministre iz različitih resora: prosvete, zdravstva, infrastrukture, telekomunikacija, bez obzira koji su u pitanju, ali on je taj koji će da odluči posle i koji će da utvrdi prioritete projekata. On raspisuje javni poziv za odabir projekata, on utvrđuje prioritete i on je taj koji predlaže Vladi projekte NIP-a. Ne zaboravite da su projekti, biće ih verovatno, potrebe obrazovanja su velike, potrebe zdravstva su velike, infrastrukture takođe, i onda će taj čovek, koji će biti na čelu ovog ministarstva, biti kapa ili tata svim ovim ostalim ministrima i dva puta ćemo u budžetu izdvajati pare za iste stvari. Recimo, na poziciji Ministarstva prosvete ili kulture ili zdravstva i ponovo u ovo Ministarstvo za NIP, koji treba da pokrije iste te stvari. Malo je to kontradiktorno, a malo je i skupo. Mislimo da zaista nije racionalno da ovakvo ministarstvo postoji, pogotovu ne sa ovakvim ovlašćenjima kakva su mu data. Na kraju krajeva, ni Ustav ne omogućava i ne dozvoljava da ministri ne budu ravnopravni u radu Vlade. A ako oni zavise od toga hoće li biti uspešni ili ne, moraće i te kako da se dodvoravaju ovom gospodinu koji će se nalazi na čelu Ministarstva za Investicioni plan, a tu mislim, onda ne možemo da očekujemo da će svako od sebe dati maksimum i da ćemo imati pozitivne rezultate. Hvala.
Po Poslovniku se za reč javio narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite.
Javio sam se po odredbama čl. 225. i 226. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije. Građani Srbije imaju pravo da traže odgovore i da postavljaju pitanja narodnim poslanicima, a ja, kao narodni poslanik koji dolazi iz Pančeva, želim da obavestim narodne poslanike Skupštine i građane Pančeva i cele Srbije kako DS krši Ustav, zakon i sve pozitivne norme našega prava. U skladu sa Poslovnikom o radu SO Pančevo i Statutom opštine Pančevo, koji još uvek nije usklađen, s obzirom da je Pančevo dobilo status grada, po Poslovniku sam bio taj koji je zakazao konstitutivnu sednicu koja je održana 29. maja 2008. godine. Na toj sednici izvršili smo verifikaciju mandata odbornika. Nakon toga smo sednicu prekinuli jer su se odbornici složili da se sednica prekine i da se izvrše pripreme za održavanje sednice u nastavku, kako bi se izabrali nadležni organi u Skupštini grada Pančeva. Dana 30. maja ove godine potekla je inicijativa od strane DS da se sazove nastavak sednice. Ta inicijativa je potpisana od strane 25 odbornika. Kada sam dobio tu inicijativu, video sam da ona nije u skladu sa Poslovnikom, jer je dogovoreno i po Poslovniku treba da se predlože organi koji se biraju. U konkretnom slučaju, u Pančevu je trebalo da se bira predsednik Skupštine grada Pančeva. Međutim, odgovorio sam DS-u da je potrebno da upotpune i urede svoj podnesak i svoju inicijativu utoliko što će u inicijativi za pokretanje nastavka sednice dati predlog kandidata Skupštine grada Pančeva kako bi odbornici imali vremena da se pripreme i da, u tom slučaju, otvorimo raspravu i da se daju odgovori na određena pitanja. Sednica se zakazuje po Poslovniku SO Pančevo, kolege, pisanim putem, ali se zakazuje sedam dana pre održavanja sednice. Međutim, dobio sam informaciju pre sat vremena da je DS u Pančevu zakazala, mimo Poslovnika, mimo Zakona o lokalnim izborima, mimo Statuta, dakle, prekršen je i Ustav, prekršen je i Statut, prekršen je i Poslovnik SO Pančevo i na taj način DS ima različiti pristup kada treba formirati lokalnu vlast.
Tri minuta i 45 sekundi.
Završiću, molim vas. Da li su ovo dvostruki standardi? Kako nije sramota DS? Zašto to nije uradila u Beogradu? Zakazao sam sednicu, pre svega, pre vremena nego što zakon određuje ...
Četiri minuta.
Rezultati su utvrđeni 12. maja, a 12. jula sam zakazao sednicu, što znači u konkretnom slučaju da u roku od 60 dana, na šta se vi pozivate, na Statut i Poslovnik grada Beograda, ja sam pre toga učinio, pa sam zakazao tu sednicu. Sada se DS i njenim interesnim grupama koje će ući eventualno ...
Četiri minuta i 30 sekundi.
Završiću, da se ne javljam ponovo. Demokratska stranka, dakle, selektivno primenjuje pozitivne zakonske propise. Ta skupština koja se najavljuje, ukoliko sutra bude održana, biće nelegalna i neće biti dugog veka zato što je to skupština koju ne može da zakaže onaj koji po Poslovniku nije zadužen i koji nema prava ni ovlašćenja. Ovo vam je, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Pančeva, jedno demokratsko nasilje i demokratska diktatura koja se zavodi u Srbiji, a u konkretnom slučaju diktatura se upravo pokušava prelomiti preko Pančeva, ali će zato morati da se polože računi za one silne milijarde, 12 milijardi dinara poreskih obveznika na teritoriji opštine Pančevo za tri godine, moraće sad da kažu gde su utrošili. Prema tome, ta sednica, ako bude održana, biće nelegalna i mi ćemo je osporiti. Hvala vam.
Da li još neko želi reč po amandmanu? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić, Zoran Ostojić i Kenan Hajdarević. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko od predlagača želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Ivan Andrić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, ovim amandmanom smo predložili da se iz Zakona o Vladi izbriše postojanje dva ministarstva. To su Ministarstvo za Nacionalni investicioni plan i Ministarstvo za dijasporu. Nemamo mi očekivanje unapred da će vladajuća većina to poslušati ili da će ova nepotrebna ministarstva ukinuti, samo smo hteli ovim amandmanom da skrenemo pažnju na najbanalniji primer nepotrebnog uvođenja nečega u institucionalni okvir ministarstava. Dakle, puno je ovde bilo reči o tome da je ova vlada preglomazna i da sadrži nepotrebno veliki broj ministarstava. Četiri dana traje ova rasprava, a do danas nismo čuli nijedno obrazloženje zašto je to tako. Bilo je puno primera ovde i ne bih više ponavljao koliko ministarstava imaju neke zemlje slične ili neslične po veličini, ali ono što je zanimljivo, to je da koliko je jedan od proklamovanih ciljeva nove vladajuće većine pristupanje Srbije Evropskoj uniji, eto i taj broj se podudara. Dakle, kao što znate, Evropska unija ima 27 članica u ovom trenutku. Svaka zemlja članica ima po jednog predstavnika u nečemu što se može nazvati vlada Evropske unije, odnosno Evropska komisija, Komisija Evropske unije, tako da će naša vlada biti veća nego što je trenutno vlada Evropske unije koja ima 27 članova i više od 500 miliona stanovnika, odnosno oko 60 puta više od Srbije. Čak i oni u tako neskladnim odnosima su uspeli da se urede tako da je dovoljan manji broj ljudi nego što je potrebno našoj vladi da uređuje odnose u samoj Srbiji. S obzirom da nismo dobili nijedno objašnjenje, ostaje samo ta sumnja ili taj razlog da je ovakav broj ministarstava bio potreban jer postoji veliki broj članica stranaka u vladajućoj koaliciji. Nažalost, ni taj argument, mi smo više puta rekli, nije dovoljan da bismo prihvatili ovaj zakon, i tu nije potrebno tražiti neke primere u zemljama u okruženju ili u zemljama u Evropi. Podsetiću vas samo da je DOS, koji je 2001. godine došao na vlast u Srbiji, odnosno formirao vladu na čelu sa Zoranom Đinđićem, da je ta koalicija bila sastavljena od 17 stranaka i imala je manje članova kabineta nego što će to imati ova vlada danas. Znači, neprihvatljivo je i objašnjenje da je koalicija razlog. Rekli smo nekoliko puta da mi nemamo pravo, kao poslanici opozicije, da se mešamo u paritete, u veličine, ili deo vlasti, ili deo odgovornosti koje će svaka stranka u vašoj koaliciji da preuzme na sebe, i to je stvar vladajuće koalicije, odnosno koalicionog dogovora pri formiranju vladajuće većine, ali imamo pravo da skrenemo pažnju na to da je u istim proporcijama ova vlada mogla da bude mnogo manja. Nažalost, neke druge teme dominiraju i skreću pažnju sa ove rasprave, ali vidimo po velikom broju amandmana, koje su podnele gotovo sve poslaničke grupe, uključujući poslaničke grupe vladajuće koalicije, da svi osećaju taj problem i da su svi svesni toga da ovolika vlada stvarno nije potrebna Srbiji niti da će na bilo kakav način doprineti boljem životu u Srbiji. Dakle, vratiću se na ono što je tema, konkretno na ovaj amandman, više ćemo govoriti o tome, ali po našem mišljenju najmanje četiri ministarstva su na prvi planovni pregled potpuno nepotrebna. Pre svega, to su Ministarstvo za Nacionalni investicioni plan i Ministarstvo za dijasporu. Nema nikakve sumnje da je to urađeno samo da bi neka članica koalicije dobila još jednu funkciju. Do sada je Nacionalnim investicionalnim planom raspolagala Kancelarija za NIP i moram da priznam da nikome u Srbiji nije bilo jasno po kakvoj strategiji, po kakvom planu je novac raspodeljivan, osim što je svima jasno, i to smo čuli u prethodnoj raspravi, da je ta kancelarija bila veliko sredstvo manipulacije u predizbornoj kampanji. Sada se samo ta manipulacija institucionalizuje i, nažalost, čak je iz ove podele, koju smo čuli malopre, jasno da će to ministarstvo sa delom novca i sa veličinom budžeta pripasti stranci G17, nije važno kome personalno, i da se na takav način grupiše taj finansijski lobi. Više o tome kada bude konkretno taj član zakona. S druge strane, tu je Ministarstvo za dijasporu. Potpuno je nerazumljivo zašto ste napravili to ministarstvo. Sve vreme je postojala Uprava za dijasporu, ako se ja dobro razumem, pri Ministarstvu spoljnih poslova, koja je na isti način vodila ovo pitanje. Kada smo gledali nadležnosti u zakonu, vidimo da je npr. nadležnost o informisanju naših građana u dijaspori takođe jednim delom sadržana u Ministarstvu za spoljne poslove. Dakle, banalnim pregledom nadležnosti se vidi da su potpuno nepotrebna dva ministarstva. Molim vas još jedanput, iako znam da je to nemoguće pošto je to mnogo komplikovanije pitanje od nekakve građanske ili svesti poslanika ovde, sve vas poznajem jako dugo i shvatam da i vi shvatate ovo što ja pričam, ali probajte da još jedanput razmotrite ovo. Teška će biti vaša odluka da Srbija, kao jedna od najsiromašnijih zemalja u Evropi, ima najglomazniju i najskuplju vladu u Evropi. Usvajanjem ovog zakona dolazimo na prvo mesto. Vlada koja je u prošlom mandatu bila manja, ostavila je rupu od, ako se ne varam, 500 miliona dinara u budžetu do šestog meseca ove godine. Mi pravimo sada jednu još veću vladu, očekujemo da ta javna potrošnja bude još veća, a sigurno nema šanse da bude manja ako se od samog početka organizovanja jedne državne uprave radi tako da se potpuno neracionalno koriste državni resursi. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, rasprava o amandmanu na član 2.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja malo drugačije razmišljam o tom vašem pravu da određujete broj ministarstava, o tome koliko je vlada skupa ili nije. Naime, postoje ministarstva koja imaju troje ili četvoro zaposlenih, pa ne mogu da kažem da će to nešto naročito da košta, ali mislim da ta ministarstva i postoje samo da bi se brojala kao ministarstva, da se zadovolje svi koalicioni partneri. Ali, ovo Ministarstvo za Nacionalni investicioni plan, to je organizovana pljačka, organizovana sistematska pljačka države. To vi, gospodo iz DS, radite. Vi prodajete narodnu imovinu. Vi novac stečen prodajom narodne imovine raspoređujete isključivo u skladu sa interesima DS. Nijedan program ne ide bez kancelarije opštinskog odbora DS. Nijedan program ne ide bez vaših najviših funkcionera. Sav novac, stečen i otimanjem ljudima, i nekakvom prodajom na licitacijama, i sumnjivim prodajama u kojima su mnogi ljudi, među njima i Bogoljub Karić, verovatno oštećeni pa ne daj bože da mi dođemo na vlast a on dobije neki spor u inostranstvu. Vraćaćete vi, to vam ja sad kažem. Dakle, sav novac koji se stekne nekom prodajom je vlasništvo DS-a. Do sada neinstitucionalizovano, a sada baš preko samog Ministarstva. To zaista nema smisla. Nije to način da vi opstanete kao stranka. I nije to način da 20 vaših ljudi budu najbogatiji ljudi u Beogradu. Oni to za to koriste. To je samo način da još više ogorčite građane Srbije. Em ništa od te prodaje (kad se proda, ta fabrika se zatvara), em ništa od toga građani ne vide, em nema uspeha, em nema zapošljavanja, em sve lošije živimo, em sav novac koji se od toga skupi – vi raspoređujete. Nemojte da se čudite što se, kad se kaže mito i korupcija, direktno za to vezuju neki ljudi iz DS, iz Beograda i oni koji su na vlasti, u Vladi Republike Srbije. Nekontrolisano je to. Ne znam da li ste nekad držali novac u rukama, jeste li raspolagali nekad novcem kojim vas uopšte ne košta, za koji vas niko ne pita kako je otišao, za koji znate da vas ni u sledećem mandatu niko neće da pita. Tu nema kraja. Pre 15-16 godina socijalisti su uhapsili dvojicu svojih ministara. U najvećoj bedi jednom su, negde u Kruševcu, pod kamenim pločama u očevom dvorištu pronašli 800.000 maraka. Mi smo tada svi radili za nekoliko maraka. Ja sam onako naivno pitao: dobro, kad je ukrao 50.000 maraka, šta je tražio dalje? Jer, to je bilo možda pola Knez Mihailove ulice u to vreme. Onda su mi ljudi rekli: slušaj, kad je jednom uzeo 50, sledeći put je tražio 100, kada je uzeo 100, sledeći put je tražio 300. To tako ide, tu se ne staje uopšte. Kad vi imate milijarde u evrima na raspolaganju i date ih Đilasu u ruke, ali isključivo Đilasu u ruke, što se onda čudite što ima najlepšu zgradu u Beogradu, i onu u kojoj stanuje i onu u kojoj radi? I što se onda čudite što on sav svoj posao finansira 1. januara tekuće godine? Država mu uplati novac da se reklamira preko svojih firmi i onda on godinu dana posle raspolaže tim državnim novcem, i sve je bogatiji i bogatiji, i sa četiri zaposlena prešao na pet, povećao za 25% uposlenost u svojoj firmi, i kupio još tri mobilna telefona, malo mu bilo za vrtenje. Sve dok ne raskinete s tim, vi niste dobar partner ni za koga, osim za ove male koji bi na svaki način da dođu na vlast. Sve dok ne raskinete s tim, Evropa će da vam pomaže u kampanji da pobedite SRS, ali vam neće pomagati da četiri godine posle toga dobro vodite državu. Evropa se grozi mita i korupcije u redovima DS-a i zbog toga vi, sa izvanrednih pozicija na koje vas je Evropa dovela, uopšte ne krećete dalje. Jer, vi ne umete da krenete dalje, ne umete kad ogreznete u kriminal da stanete i da kažete: nećemo više. Ne umete da pročistite svoje redove. Kad su vam očigledno ljudi umešani u kriminal, nema nikakve sankcije, nema nikakve kazne. Kad ste nam još obećali da ćete da razrešite aferu Bodrum, pa odgovarao onaj mali Selimović, a Pajtić je krao glasove u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Pitajte G17 plus, koji vas je ovde optužio za krađu. Za krađu glasa u Skupštini vas je optužio današnji koalicioni partner, pa je posle ušao sa vama u vladu i bogato to naplatio. I danas bogato naplaćuje i naplaćivaće dok ste vi ... Niste vi krava muzara, vi ste aparat, a Srbija je krava muzara. Vi samo poturite pod srpske sise aparat za sise. Vas to ništa ne košta, dame i gospodo iz DS-a. Košta Srbiju. Zato se vi bojite promene vlasti, zato radite sve što možete, zato tresete Srbiju nedemokratskim potezima, zato nemate ni "d" od demokratije, zato vam treba Ministarstvo za NIP. Ima li države u svetu da pored budžeta ima još jedan budžet? Ima li države u svetu koja ne obezbeđuje budžetom finansiranje svih svojih potreba, nego pravi još jedan budžet da raspolaže tim budžetom jedna od stranaka? Što se onda čudite što ovi iz G17 plus preuzmu svoje finansije, što će sad ovi drugi da preuzmu svoje, što će oni treće svoje, što će svako da vuče na svoju stranu, što ćete morati da se preglasavate? Zato što niste tim koji je sposoban da radi kako treba, čestito i pošteno. Ponavljam, ne vi koji ste ovde u klupama, nego oni što sednu u ove prve klupe, vi nosite teret i prokletstvo ministara koji su ogrezli u mitu i korupciji. Vas ljudi izjednačavaju sa njima, a možda s tim nemate ništa, a možda od toga nemate ništa. Voleo bih da ste vi toliko ubeđeni da su oni čisti, da sad bude jedno 20 replika, pa da krenemo da seciramo te ministre, da vidimo šta je ko radio i čime se ko bavio. Ali nećete, vi znate da sam ja u pravu, samo vas partijska solidarnost obavezuje da ne aplaudirate kada vam ovo govorim. Vas je dvor Borisa Tadića preuzeo u svoje ruke, vi trčite po Srbiji, vi širite ideje DS-a, a dvorska kamarila deli funkcije, položaje i imanja.
Da li još neko želi reč o amandmanu? Da. Narodni poslanik Zoran Ostojić. Narodni poslanik Ivan Andrić je iskoristio pravo predlagača. Poslanička grupa ima 15 minuta na raspolaganju.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo, moram da vas podsetim da je poslanička grupa LDP pre nešto više od godinu dana, kada se sastavljala vlada koja nije trebalo da bude sastavljena, isto tako tražila da se smanji broj ministarstva. Naprosto, zemlja je u dugovima, porezi su veliki, nema se para, a ministarstva koja treba da zadovolje tada apetite koalicionih partnera, sada apetite koalicionih partnera, a koja po kriterijumima ne zaslužuju da budu ministarstva, ne treba da budu ministarstva. Jer, kakvo je to ministarstvo sa tri ili pet ljudi? To samo znači titula, vizitkarta, službeniauto i ono što uz to ide. To nije ono što ljudi koji su glasali za evropsku Srbiju, ljudi koji su glasali za približavanje Srbije Evropi, žele da plaćaju. Žele da plaćaju nešto drugo, ali nema novca za sve. Zato mi predlažemo da se, među ovih nekoliko ministarstava koja ne zaslužuju da budu ministarstva, ovim amandmanom ukinuMinistarstvo za dijasporu i Ministarstvo za NIP. Za razliku od drugih, kojima je žao što nisu došli u poziciju da dele pare iz NIP-a, mi mislimo da nikad u budućnosti tako ne treba da se radi. Budžet postoji, pare iz NIP-a, ili sada Ministarstvo za NIP, ako ostane, moglo bi u narodu da počne da se zove ''ministarstvo za kupovinu glasova'', zato što sav novac koji se tu deli može da se rasporedi u ministarstva koja zaista treba da postoje, a da ne pričam da tu ima novca koji je sve samo ne investicija. Ova zemlja se neće približiti Evropi parama poreskih obveznika koje se koriste za kupovinu glasova u predizborno vreme. Ova zemlja će se približiti Evropi i smanjiće se stopa nezaposlenosti novcem koji će doći spolja. Da bi taj novac došao spolja, moramo da imamo jeftinu i efikasnu državu. Zakon o ministarstvima koji predlaže buduća skupštinska većina je sve samo ne odraz jeftine i efikasne države. Odraz je skupe i neefikasne države. Nju plaćaju građani Srbije, kako oni koji su glasali za buduću skupštinsku većinu, tako i oni građani koji su glasali za druge stranke, koje njoj neće pripadati, a među kojima ima stranaka koje predlažu ukidanje Ministarstva za NIP samo zbog toga što one nisu došle u priliku da njime upravljaju. LDP predlaže ukidanje ova dva ministarstva iz principijelnih razloga, zbog toga što se zalažemo za smanjenje javne potrošnje. To neprestano govorimo, ali očigledno malo ko ima da čuje. Naprosto, ova država treba da omogući ljudima da zarađuju pare, a ne da im uzima pare i da onda preko nekih deda-mrazova u kampanji asfaltira, obećava i novcem građana kupuje glasove. NIP je paradigma za takvo ponašanje i zato ovo ministarstvo, po našem mišljenju, ne treba da postoji. Kada budu došli na red amandmani pojedinačno, da se ukinu Ministarstvo za NIP i Ministarstvo za dijasporu, obrazlagaćemo detaljnije kako i koje nadležnosti koje su sadašnjim predlogom zakona date mogu i u koja ministarstva da se prenesu. U svakom slučaju, jasno je da je Ministarstvo za dijasporu u suštini ''ministarstvo spoljnih poslova za Srbe'', a već imamo Ministarstvo spoljnih poslova, a pošto su Srbi u dijaspori napolju, svakako da to ministarstvo, uz Ministarstvo za ljudska i manjinska prava i druga ministarstva, može da preuzme te nadležnosti. Kada je u pitanju Ministarstvo za NIP, jasno je da novac koji se tu odvaja mora da ode onim korisnicima kojima je sada oduzet – kada su u pitanju škole, to je Ministarstvo prosvete, kada su u pitanju domovi zdravlja, to je Ministarstvo zdravlja. Bilo bi čistije, bez obzira na apetite koalicionih partnera, da se učini ovaj napor. Mogu se apetiti malih koalicionih partnera zadovoljiti i na drugi način, ne tako transparentan, ne tako bezobrazan i ne tako skup za građane Srbije.
Prelazimo na raspravu o amandmanu na član 2. Izvinjavam se, narodna poslanica Vesna Pešić, rasprava o amandmanu. Imate još devet minuta i 30 sekundi. Izvolite.
Smatram da, kada je reč o ovom amandmanu za ukidanje dva ministarstva (mada, što se mene tiče, ja bih ukinula još nekoliko ministarstava), ali ima smisla govoriti o broju ministarstava, koji je zaista prevelik i koji, kao što se može već videti, treba više da zadovolji određene lične i partijske potrebe, nego što je to potrebno građanima. Mislim da je broj važan, zato što je zaista došlo vreme, da nas građani posmatraju, da su oni takođe odrasli u ovom periodu, znaju da više nije sve državno. Nekada smo mislili da ništa nije naše, da je sve što imamo - državno. Naravno, mnogi ljudi i dan-danas to veruju, ali veliki broj građana se obučio i zna da ništa nije državno, da sve što država ima, čime država raspolaže, što plaća ministarstva i druge usluge, da je sve to, praktično, iz poreskih prihoda. Prema tome, oni su postali svesni toga da sve, u stvari, mi plaćamo i zato su osetljivi. Ako ne moraju da plate više, zašto da plaćaju više? Kada se govori o tome da nije važan broj, jeste važan broj. Uštedi, čoveče božiji, nema ovaj narod para da izdržava neka nepotrebna ministarstva i nema potrebe da imamo veliki broj ministarstava zato što bi neki ljudi voleli da budu ministri da bi zadovoljavali nekakve potrebe. Znači, ima smisla govoriti o štednji i ja podržavam amandman da se ova dva ministarstva ukinu. Mislim da bi svakako mogla još dva-tri da se ukinu i mislim da bi građani to pozdravili. Mogu da vam kažem da su me na ulici pitali zašto imamo šest potpredsednika kad može samo dva. Iako sam pokušala da ih uverim da to nije jako skupo, hoću samo da kažem da zaista gledaju i posmatraju koliko se para troši od strane onih koji predstavljaju vlast. To je jedan od razloga, što je veoma važno, da štedimo. Druga stvar je pitanje organizacije. Zaista, imate veliki broj ministarstava i povećavate taj broj ministarstava kako vam padne na pamet, bez obrazloženja, molim vas, insistiram na tome, apsolutno nemate nikakvo obrazloženje zašto se uvodi Ministarstvo za NIP. Kada se kaže obrazloženje, onda se traže argumenti i odgovora se zašto se to stvara. Kada pogledate, nikakav argument se ne daje, niti je to bilo u nekakvoj javnoj debati, niti smo mi ovde o tome razgovarali, nego se jednostavno prepiše ono isto što stoji u obrazloženju, šta to ministarstvo radi. Čemu to ministarstvo služi? Zašto je ono bilo potrebno? Mislim da nema nijedne države gde se stvara neko novo ministarstvo, ada se ne pokaže zašto je ono potrebno. Ne mislim da treba da postoje samo jedna ista ministarstva vekovima. Ne, pojavljuju se novi problemi. Sigurno da ranije ni u modernim društvima nije postojalo ministarstvo za životnu sredinu, za ekologiju, to su novi problemi, i onda se obrazloži zašto se uvodi ministarstvo za ekologiju. Zašto se uvelo ministarstvo za nekakav plan? Ako pogledamo malo biografski ili istorijski, mi znamo da je to ministarstvo za NIP izbačeno ad hok, bez ikakvih konsultacija, bez ikakvog razmišljanja, bez ikakve debate. To je, jednom rečju, Mlađan Dinkić, kada je bila kampanja 2006. godine, kada je trebalo kupovati glasove u toj kampanji, izbacio taj NIP. Zašto? Zato što, koliko ja vidim, taj NIP najviše služi tome da se nešto učini u nerazvijenim opštinama. Da li onda treba, kao što je rečeno, van budžeta da se formira nekakav fond za nerazvijene ili fond za lokalne puteve ili za ovako nešto? Jer, najčešće se o tome radi. Niti postoji strategija za šta se te pare troše, niti postoji kontrola kako se te pare troše, i drugo, zaista onda postoji diskreciono pravo da se one usmeravaju tamo gde hoćemo da kupujemo glasove. Prema tome, nema obrazloženja za ovo ministarstvo zato što se to uopšte ne može obrazložiti. Da ne kažem, to što sam rekla i juče, da nema smisla da bilo koje ministarstvo ili ministar dodeljuje bilo kakve pare, bilo kakav novac, ali bismo možda mogli da imamo banku za razvoj ukoliko je potrebno da se opštine zadužuju za određene svoje potrebe, i da se onda uvede red, da ministri ne mogu kupovati svoje pozicije u vlasti tako što će osnivati ovakva ministarstva. Zbog toga sam podržala da se ovo ministarstvo ukine. Nema nikakvog obrazloženja od strane vlasti, nismo videli zašto, izuzev da pojačavamo koruptivni aspekt delovanja dosadašnjih vlasti. Ne mislim samo sadašnjih, nego svih vlasti, već 20 godina. Sve su te vlasti korumpirane. Nekada kod Miloševića su bili vlasni sami direktori, sećate se direktora "Simpa", pa gospodina koji je bio direktor "Progresa", svi su oni istovremeno bili direktori i ministri. Mi smo navikli na takav jedan konflikt interesa i nismo na to obraćali pažnju. Mislim da je to uvek bilo koruptivno, uvek je bio sukob interesa. Zaista treba jedanput da stanemo na put tome da unapred planiramo ministarstva za koja znamo da nemamo kontrolu i da će širiti korupciju u našoj zemlji. Druga stvar koju sam htela da kažem, to je Ministarstvo za dijasporu. Mogu da vam prenesem neka iskustva. Videli ste da to ministarstvo nepotrebno troši pare. Da to ministarstvo nije potrebno vidi se i po tome što veoma mali broj građana koji živi u inostranstvu uopšte koristi svoje biračko pravo. Ova putovanja, da se odlazi i da se troši kao da smo neki pijani milioneri, lupaju se sredstva naših građana, da svi oni koji imaju liste, bilo da su predsedničke, bilo da su republičke, jednostavno upućuju dva svoja predstavnika koja na svim kontinentima gde ima naših ljudi navodno kontrolišu ta biračka mesta. Sada kada predlažemo Ministarstvo za telekomunikacije i informatičko društvo, kada možemo da imamo razne tehnologije da glasaju ti ljudi u dijaspori koji hoće, mi šaljemo ljude po svim kontinentima da budu u nekakvom biračkom telu. Kao da ne mogu ambasade (evo, ja sam bila ambasador), da naprave biračku kontrolu, da kontrolišu te izbore, nego putuju ljudi odavde. To se pokazalo potpuno nepotrebnim. Zato bih molila da se apsolutno razmisli o tome da se ovo ministarstvo, koje bih ja zvala ''ministarstvo za putešestvije'' (bilo ovi koji kontrolišu izborni proces, bilo oni koji su sami u tom ministarstvu ministri, državni sekretari, na koje se baca novac) ukine. Nikakav rezultat nemate. Verujte da je zadatak svih ambasada, tamo gde ih imamo, a tamo gde ih nemamo ne može biračko pravo ni da se ostvari, jedan od glavnih zaduženja svakog našeg DKP, znači naše ambasade, jeste rad sa dijasporom. Nema nijednog zaduženja koje bi bilo važnije nego rad sa dijasporom. Znači, prvo sve usluge koje se tamo daju. Mogu da vam kažem da su pre toga naši građani, budući da su naše ambasade bile ispunjene samo nekakvim špijunima, nekakvim udbašima i onda su oni toliko maltretirali te naše građane da su ovi pravili niz krugova da bi se smirili da uopšte uđu u ambasade, kako su ih tretirali nekada u tim ambasadama. Tako je izgledao položaj te dijaspore. Međutim, to se od Petog oktobra promenilo, od kako je otišla takva vlast gde su se, u stvari, isključivo uzajamno špijunirali šta ko kaže, a ne ko šta radi, tako da nema nikakve potrebe, zaista treba Ministarstvo spoljnih poslova i naši DKP da to rade, da se bave dijasporom. Nikakvog razloga za postojanje posebnog ministarstva za to nema. Ako bi se pod dijasporom smatrali Srbi van Srbije generalno gledano, mislim da to nikakve veze nema sa ovim ministarstvom. Ako se to odnosi, recimo, na prava Srba u Hrvatskoj, ako bi se to odnosilo na Srbe na Kosovu, na Srbe u Bosni, Sloveniji ili bilo gde gde Srbi žive, znači gde bi trebalo davati nekakve usluge, ne vidim da li je ovo ministarstvo bilo šta činilo kada je reč o susednim zemljama ili nečemu sličnom. Znači, ono se nije tu mnogo pokazalo, pogotovo što su se kandidati na izborima trudili da se umiljavaju Dodiku ili bilo kome iz te vrste dijaspore kako bi bolje prošli ovde na izborima. Znači, takva ''raspikuća ministarstva'' nam nisu potrebna, i zbog štednje, a i zbog organizacije. LDP je već predložio da u onoj proporciji koja postoji u koaliciji, jer mi to razumemo, treba da se podeli određeni broj ministarstava i svojim partnerima, ali to može proporcionalno da se uradi i u manjem broju ministarstava, da se zadrži ista razmera ili razmera kako su se ljudi dogovorili, a nema potrebe stvarati koruptivna ministarstva ili zadržavati ministarstva koja nisu dala baš nikakve rezultate. Predlažem da ne budemo raspikuće jer takva vlast, verujte mi, građanima deluje asocijalno. Ako ne radimo najbolje što možemo, ako potcenjujemo interese građana, onda to znači da smo mi asocijalni, da nas baš briga, da smo potpuno ravnodušni. Ako bi u ovim ministarstvima (a da ne kažem šta će biti šteta u koruptivnom dejstvu tih ministarstava, o čemu je ovde takođe bilo reči) uštedeli i 100.000 evra, zašto da ne uštedimo našim građanima 100.000 evra? Imamo socijalnu pomoć, invalide itd. Imamo socijalno odgovornu državu i zašto se ta sredstva ne bi trošila mnogo korisnije nego što se ovako troše? Tako da bacanje para nije potrebno i mi ćemo se dosledno zalagati da se ukidaju ministarstva koja su nepotrebna, da se štede sredstva naših građana i poreskih obveznika.
Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, o amandmanu.
Dame i gospodo poslanici, ne znam da li vam je promaklo, ja sam pažljivo slušala prethodnog govornika, u obrazlaganju zašto treba ovo ministarstvo ukinuti, odnosno zašto ono ne treba da postoji u budućoj vladi, u jednoj rečenici je rečeno: razumem ako bi se to ministarstvo bavilo položajem Srba, recimo, u Hrvatskoj ili na Kosovu i Metohiji. Da li to znači da mi Kosovo i Metohiju ne smatramo sastavnim delom naše države? Šta je dijaspora? Ne verujem da je gospođa Pešić to slučajno izrekla. Očigledna je namera da taj deo naše države smatra nečim što je već svršena stvar i verujem da bi se, ako bismo se ovde u Skupštini izjašnjavali, a doći će valjda vreme da o tome govorimo, poslanička grupa kojoj ona pripada ili ona lično sigurno izjasnila da je to već gotovo i da Kosovo i Metohija nisu sastavni deo naše države. Ustav tako ne kaže i dok Ustav tako ne kaže, dok narod tako ne kaže, dok mi ovde u parlamentu to ne kažemo, ne bi smelo ovako nešto za skupštinskom govornicom da se iznese. Stenografske beleške postoje, mislim da sam dobro razumela i ukoliko je to neka greška, ukoliko zaista nije tako mislila nego se omaklo, onda bi trebalo da izađe za ovu govornicu i kaže da tako ne misli. Ali, u stenogramu sigurno stoji upravo ovo što sam ja kazala, da razume da postoji ministarstvo dijaspore koje bi se bavilo pitanjem položaja Srba na Kosovu i Metohiji. Zamislite ministarstvo koje treba da se bavi pitanjem Srba izvan naše države, a bavi se pitanjem položaja Srba u sopstvenoj državi. Mislim da je to sramno i morala sam da skrenem pažnju na to.
Reč ima narodni poslanik Branimir Đokić, povreda Poslovnika.
Dame i gospodo narodni poslanici, imam dužnost da se nadovežem na priču gospođe narodnog poslanika Vesne Pešić da treba ukinuti Ministarstvo za dijasporu. Mislim da je ovo pogrešno protumačeno, kada znamo da negde između dva i četiri miliona Srba živi van Srbije, van matice. Druga je priča što su Ministarstvo za dijasporu, na čelu sa prethodnom ministarkom, koja je vodila to ministarstvo, i određene strukture koje su radile u tom ministarstvu radili to što su radili. Kako je novac trošen, kako je novac uopšte raspoređivan po dijaspori, to je posebna priča. U prethodnommandatu sam bio predsednik Odbora za Srbe van Srbije i mi smo upozoravali i tražili da napravimo pododbore koji će na neki način tesno sarađivati sa Ministarstvom za dijasporu kako bismo zajednički imali uvid u rad ministarstva, kako bi moglo bolje da se komunicira sa Srbima izvan Srbije. Međutim, mislim da je problem u ministarstvima što to nije učinjeno i što je Ministarstvo za dijasporu faktički bilo samostalno, država u državi, i radilo to što je radilo. To ne znači da ga treba ukinuti, nego se treba zapitati da li su ljudi koji rade u tom ministarstvu odgovarajući i da li oni novac troše kako bi trebalo da ga troše, a koji je nabavljen za prave stvari, da bi se naši ljudi koji žive van Srbije na neki način mogli povezati sa maticom. U tome je ceo problem. Mislim da, ako se budemo bavili time kako se novac troši u ministarstvima, to ministarstvo nije jedino gde niko nema kontrolu kako se novac troši i gde su nedodirljivi. Mislim da možemo rešiti taj problem samo kontrolom trošenja novca u ministarstvima. Znači, Ministarstvo za dijasporu je neophodno i ono treba da postoji s obzirom na ovoliki broj naših ljudi koji žive daleko od svoje matice. Hvala lepo.
Narodni poslanik Branimir Đokić je istakao povredu Poslovnika, ali, s obzirom da je izostalo citiranje člana, ne mogu da postupim po Poslovniku i da vam dam objašnjenje, pošto se očigledno i nije odnosilo na obaveze predsedavajućeg po Poslovniku. Reč ima narodna poslanica Vesna Pešić, pravo na repliku.
Neću da pravim paralele, evo, omaklo mi se, ali možda sutra neće biti tako. Sećam se da sam sa vašim šefom, današnjim, koji je danas u Hagu, i ondašnjim i sadašnjim, takođe imala jednu raspravu kada sam rekla da će Republika Srpska Krajina u Hrvatskoj biti deo Hrvatske iz čisto funkcionalnih razloga, jer su podelili Hrvatsku na dva dela, i da će to Hrvati vratiti kad-tad, i onda se isto čudilo. Da sam tada rekla da je to dijaspora, vi biste isto izlazili to da pričate. A evo, sada kažem i za Bosnu, i za Dodika, i za Hrvatsku, i za Crnu Goru i vi mirno sedite i za vas je to sada dijaspora. Eto, vidite kako to ide. Sada, to može biti, s obzirom da mi ovu teritoriju faktički ne kontrolišemo od 1999. godine, s obzirom da je ta teritorija okupirana i da je Kosovo proglasilo nezavisnost, može da se dogodi, u tom nizanju, da i to sutradan bude tako. To je jedna tendencija, koja se pokazala, i s obzirom na ove činjenice koje sam rekla, zaista sutradanmože biti tako. Samo bih htela da kažem da ovo vaše nadmetanje o patriotizmu, koje sam malopre čula, odnosno jedan vaš poslanik je rekao da su radikali najveće patriote, molim vas, moram da vam kažem da ta ljubav, koju ste vi prigrabili i kojom treba da nas gnjavite da ste vi ti koji nešto kao najviše volite Srbe, a onda se rangiramo tako prema tome koliko svi mi drugi manje volimo Srbe, meni se čini da ste vi kao neka majka srpska, pa ono - ja sam ga rodila, ja ću ga i ubiti. Koliko ste vi Srbima naškodili, niko im toliko nije naškodio. Prema tome, nemojte se više busati u grudi. Ustanovite i neke kriterijume, da znamo neke objektivne standarde te ljubavi, a ne da nam izlaze ovde ljudi da nam čitaju lekcije kako oni tobož najviše vole Srbe, kako jedino oni brinu, oni najviše brinu za nas. Onda, verujte, treba da uspostavimo neke stalne kriterijume, da ovde pišu, da znamo koji su ti najveći ljubitelji, a za koje mislim da su nas najviše upropastili.
Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović, povreda Poslovnika.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, Vesni Pešić se ništa nije omaklo. Ona tendenciozno i vrlo dobro zna šta priča. Unazad 20 i više godina sprovodi politiku koja nije bila ni tada kada ste vi pokušali da razgovarate, ali naravno to je ostalo samo u pokušaju, ne sa našim šefom nego sa predsednikom naše stranke prof. dr Vojislavom Šešeljem, koji je, gospođo Pešić, vama u raznim televizijskim emisijama, iza skupštinske govornice, pokušao da objasni da ti razlozi koji vas rukovode da tako razmišljate o Srbima iz Republike Srpske Krajine, o Srbima iz Republike Srpske (sada ste sasvim otvoreno rekli da to nije bila nikakva omaška, to govori vaša svest i podsvest), o Srbima sa KiM, nisu racionalni razlozi, nego čisto izdajničke prirode. Ta politika vas je dovela dotle da ste vi jedan privezak u toj grupaciji koja sprovodi takvu politiku. Ne znam koliko treba puta, kroz retrospektivu svih izbora, ako hoćete opet da vam ponovim, od 1991. godine, od 1992. do današnjeg dana, da vam kažem da smo mi s pravom prihvatili na sebe da budemo, kako vi rekoste, i otac i majka Srbije. Moramo to da budemo zato što onaj koji je najveći borac za Srbiju i srpski nacionalni interes, a s kime ste imali čast kao intelektualac da razgovarate i da pokušate nešto da saznate, danas upravo to i radi. Da smo mi u pravu, govori i ovaj proces koji se danas desio u tom antisrpskom haškom kazamatu. Ko je govorio da je Naser Orić osvedočeni zlikovac (i to se potvrdilo danas), i da je u službi zapadnih sila, i da je tzv. Haški tribunal, koji je i osnovan samo da bi se sudilo srpskom narodu, napravljen da bi se navodno zločini koji su drugi počinili nad nama pripisali srpskim herojima? E, pa, vidite, neće uspeti u tome. Iako su konačno oslobađajuću presudu dali za onoga koji je direktni nalogodavac za ubistvo preko tri hiljade Srba, budite sigurni da će, i ako ne oslobode, a na osnovu cele ove lakrdije do sada i ovih 30 i kusur smešnih svedoka to bi mogli da urade, našeg predsednika dr Vojislava Šešelja, budite sigurni da će on, i ako se nastavi to suđenje, i ono što on tamo radi i gde potvrđuje te činjenice koje vi osporavate, da su srpski radikali bili srpski heroji i junaci, da su oni koji su služili srpstvu i otadžbini, ne oni koji su negde počinili individualno neko delo protiv običaja rata, što on takođe tamo govori, ali da su svi drugi bili časni heroji, srpski četnici, jer tako su se nazivala i deca partizana i četnika u poslednjim otadžbinskim ratovima. To su bili ratovi za odbranu srpskih teritorija. Ako to već niste shvatili, a mene bi na vašem mestu, i zbog godina i zbog tako uzaludnog bavljenja političkom idejom koja vam ne donosi ni jedan jedini glas (evo, završavam), bilo sramota kada znam da ovde u poslaničkim klupama, to je šesti red odavde, sedi predsednik vlade Republike Srpske Krajine u progonstvu, kako to oni kažu, gospodin Milorad Buha. Ta država je postojala i, ako bog da, jednoga dana, pre svega mudrom politikom, diplomatskim sredstvima, jačanjem Srbije, povratićemo naše teritorije i gospodin Milorad Buha nije za džabe sav svoj trud uložio u to da okuplja i dalje naše prognane Srbe. Kad vi niste znali za 20 godina, gospođo Pešić, da naučite geografsku kartu i da pravilno izgovorite: Karlobag-Ogulin-Karlovac-Virovitica, i stalno moram da vas podsećam da je Karlobag na moru, nemam s vama više dalje šta da pričam.
Narodna poslanica Nataša Jovanović nije istakla član Poslovnika koji je povređen, tako da ja ne mogu da ispunim svoju obavezu predsedavajućeg da dam objašnjenje. Ali, s obzirom da je govorila o tome ko gde sedi u poslaničkim klupama, u obavezi sam da primenim član 120. Poslovnika Narodne skupštine. Molim Službu da uđe u skupštinsku salu, da uzme poslaničke kartice na mestima gde ne sede poslanici i da ih stavi ispred sale, a poslanici koji žele da se obrate na sednici Narodne skupštine da se, po istoj obavezi člana 120, registruju u elektronskom identifikacionom sistemu da bi bilo moguće da im se da reč. Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Da li ste se identifikovali tamo gde sedite ili na nekom drugom mestu? (Da.) Izvolite, povreda Poslovnika.
Dame i gospodo, na Zapadu ništa novo, na Istoku stara priča. Gospođa Čomić je ponovo u elementu. Evo, evociram uspomene na 2000. godinu i, pravo da vam kažem, nije mi lako jer bih želela da mogu da zaboravim taj period našeg parlamentarizma, ako to uopšte može tako da se zove jer je to bilo silovanje Narodne skupštine i silovanje ovog naroda. Ali, nisam se javila zbog gospođe Čomić, koja nema gde drugde da izbaci sve ono što bi želela da kaže, pa zamara nas ovde i misli da ćemo do ponoći da slušamo njene reči koje apsolutno ne znače ništa. Javila sam se zbog toga da još jednom skrenem pažnju pre svega srpskoj javnosti da nije potrebno da mi o sebi govorimo da smo patriote, da smo nacionalisti, da su ovi izdajnici itd. Jednostavno, narod na osnovu onoga što mi radimo shvata ko je ko i ko je na kojoj strani, ako to uopšte može tako da se kaže. Ne može čak ni da se dozvoli da neko ko pledira da sebe nazove visokim intelektualcem ne zna šta je razlika između patriotizma i nacionalizma. Evo, iskoristiću priliku da kažem i vama i svima ostalima - patriotizam je ljubav prema svojoj državi, a nacionalizam je ljubav prema svom narodu. Mi srpski radikali jesmo i jedno i drugo, ali nismo šovinisti i nemamo ta ružna osećanja koja vi imate prema ostalim narodima. To što ste vi navodno znali šta će se dešavati, i te kako smo znali i mi šta nam se sprema, ali smo pokušavali to da sprečimo. Za razliku od nas, vi ste scenario gradili zajedno sa onima koji su nam zemlju rasturali, koji su nam narod proganjali, koji su dozivali tomahavke i bombardere na našu zemlju 1999. godine. Razlika između vas i nas jeste što smo bili dovoljno svesni da znamo šta se događa, ali mi nismo bili saučesnici u tim događajima, nego oni koji su pokušavali da spreče tu nesreću koja nam se nadvila, evo, čitav 20. vek na naša pleća i, nažalost, evo, već desetak godina nakon 2000. godine od kad vi ovde uz pomoć vaših zapadnih mentora i dalje uništavate i ekonomski i politički ovu zemlju i pokušavate da od nje napravite beogradski pašaluk. Mi ćemo nastaviti da se borimo da se to ne desi, a ako se desi, krivicu nećemo snositi mi, nego vi.
Gospodin Buha po Poslovniku, a onda gospođa Pešić, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovu izjavu o tome da će Republika Srpska Krajina postati deo Republike Hrvatske gospođa Pešić je izrekla 1993. godine, kada su Srbi u Republici Srpskoj Krajini gubili živote. Samo da vam kažem da je u periodu od 1991. godine do 1995. godine poginulo 7.000 ljudi, 15.000 ranjenih, 800.000 Srba je proterano iz Republike Srpske Krajine i Republike Hrvatske. Gospođa Pešić daje takvu izjavu u periodu kada majke i očevi sahranjuju svoju decu, kada borci na ratištu brane i svoje porodice, i decu, i okućnice i imovinu. Sramno je, gospođo Pešić, da dajete takve izjave. Sramno je i ovo o Kosovu i Metohiji. Kršite Ustav, u periodu kada tragediju srpskog naroda ne možemo sagledati. Ali, niste vi sami. Vaša partija i mnoge druge partije to isto čine. Vi se sprdate sa Ustavom, sa ovom državom i sa narodom. Sramno je prema tim roditeljima koji su sahranjivali svoju decu, koji su brinuli o njima, reći da će to pasti. Provodite politiku SAD, EU i Vatikana. Sramno je to.
Gospođa Vesna Pešić, replika.
Neću odgovarati na ove optužbe zato što je bilo dobro s vaše strane da ste rekli ko je Srbe u Hrvatskoj gurao u taj rat. Šešelj ih je gurao u taj rat. Videli smo sada snimke kako vas je gurao u te ratove, a kada je došla hrvatska "Oluja", tako vas je lepo i izdao, od Miloševića. To su pravi izdajnici. Gurnuli su ljude u rat, a onda su ih napustili. Jednostavno, mi iz nevladinih organizacija smo ih sačekivali, Milošević nije hteo da ih pusti da uđu u gradove, mi smo ih sačekivali, mi smo im donosili mleko na granici jer ništa nisu imali. Gde ste vi bili onda? Šta ste vi onda rekli? Ništa niste rekli. SRS je za mene izdajnička stranka, jer je na prvom mestu izdala onaj deo srpskog naroda koji je bio najranjiviji, a to je srpski narod u Hrvatskoj. Videla sam na snimcima kako govori "nemojte da slušate onog kapetana, on će da ode". A šta je bilo, zašto on nije ostao tamo da brani taj narod, nego je kidnuo? A i vi ste kidnuli, niste ostali u Hrvatskoj i niste odbranili srpski narod u Hrvatskoj, nego ste ga izdali zajedno sa vašim vođom Slobodanom Miloševićem. Glavni argument, kada se postavlja pitanje o tome, jeste što je svaki onaj ko zna da je uopšte Srbin po nacionalnosti znao da nije trebalo razbijati državu koju ste vi razbijali. Vi u to vreme niste poznavali gospodina Šešelja, a ja jesam. Upoznala sam ga 1979. godine. Niko od vas tada Šešelja nije poznavao. Ja znam šta je govorio. Bio je u zatvoru, mi smo ga sačekali u "Mažestiku" i razgovarali kada je izašao iz zatvora. Da li ste vi tada razgovarali s njim? Niste. Jeste li ga poznavali? Niste. A ja sam ga poznavala. Znam šta je počeo da govori. Počeo je da govori o stvaranju ''Velike Srbije'', o razbijanju i guranju srpskog naroda u ratove. To je počeo da govori još sredinom osamdesetih godina. Taj koji je planirao razbijanje Jugoslavije po etničkoj osnovi i guranje Srba u ratove i ono što se sada vidi, što radi u Haškom tribunalu, to je taj koji je najviše naškodio srpskom narodu i doveo do toga o čemu vi, gospodine Buha, pričate, sa čime ja jako mnogo saosećam, i sa tim majkama koje su sahranjivale. Gurali su vas u rat. Ko vas je obilazio tamo, ko je delio oružje? To je bio gospodin Vojislav Šešelj i razni ''miloševićevci''. Evo, tu je i gospodin Pelević, takođe jedan od tih,koji je to radio sa svojim šefom Arkanom. Prema tome, zna se ko je to radio, zna se ko je hapsio Srbe po Beogradu, terao ih u Erdut i pišao po njima. To ste sve vi radili. Sve su to radili ova garda i SRS. Prema tome, ugrožavanje elementarnog dostojanstva ljudi i bilo koga, radila je upravo SRS.
Gospođa Radeta, po Poslovniku. Htela bih vašu pažnju da usmerim na amandmane.
Dame i gospodo narodni poslanici, nema nikakvog razloga za neko posebno raspoloženje. Gospođa Vesna Pešić samo nije više mogla da izdrži da ovde ne iznese svoje pravo lice, svoju pravu prirodu, svoju pravu funkciju. Nemojte da izlazite, gospođo Vesna Pešić, imamo mnogo toga da vam kažemo i čućete. Podsetiću vas, pretpostavljam, pošto ste vi načitana žena, da ste čitali knjigu prof. Dragana Filipovića koja se zove "Anatomija globalističkog smrada". Tu je opisao vas kao jednog od onih smradova koji rade za američke interese odavno. Dakle, kao što vidite, sve što neko radi, sve se zapiše, sve ostaje. Ne možete da prevarite nikog, kao što ste malopre izneli ovde neistinu da niko nije poznavao prof. Šešelja u vreme kada ste ga vi znali, pa ste onda slagali da ste se 1979. godine sa njim upoznali i da je on tada zagovarao '' Veliku Srbiju''. Profesora Šešelja, recimo, ja poznajem od 1975. godine i od tada smo prijatelji. Dakle, vi ste eventualno mogli da ga upoznate 1989. godine, a 1979. godine vrlo teško. Podsećam vas da je gospodin Vojislav Šešelj osamdesetih godina bio u zeničkom kazamatu zato što se i tada borio protiv onoga čemu ste vi pripadali, pošto ste ćerka nekog visokog zvaničnika, vojnog oficira, kao što ste svi vi koji spadate u tu grupu ''globalističkih smradova'', kako vas je prof. Dragan Filipović opisao, svi ste vi ispod jednog šinjela. (Predsednik: Molim vas da vodite računa kako se obraćate.) Prof. dr Vojislav Šešelj se, istina je, zalagao i zalaže se za ''Veliku Srbiju''. Ideja ''Velike Srbije'' jeste njegova ideja, jeste ideja SRS. Dokle god živimo i dokle god se bavimo politikom, naša politička oštrica biće usmerena upravo ka stvaranju uslova za formiranje ''Velike Srbije'', a prof. dr Vojislav Šešelj svoju borbu za srpske nacionalne interese i za Srbiju vodi i danas u haškom kazamatu. Od vas lično sam slušala da noćima niste spavali jer ga slušate. Sa ovog mesta ste govorili da pratite suđenje. I treba, možda nešto i naučite, još ste mladi, ima vremena, mada teško.
Vreme.
Završavam, gospođo Đukić-Dejanović. Dakle, prof. dr Vojislav Šešelj je, a to sam vam i danas pre podne rekla, i danas rekao da se tamo bori za čast dobrovoljaca SRS i srpskog naroda. Vama je to strano. Vi radite za američke dolare i morate da se borite za globalističke američke interese. Hvala bogu, u Srbiji ste manjina i biće vas sve manje, a nas srpskih radikala, iskrenih patriota, sledbenika Vojislava Šešelja, iz dana u dan je sve više, a pogotovo za koji mesec, kada nam se i on vrati, kada se Srbiji vrati, pa kada i on bude mogao da vam odgovori na ta pitanja.
Reč ima Ognjen Mihajlović. Izvolite.
Gospođo Slavice Đukić-Dejanović, zaista se vama obraćam, ne obraćam se gospođi Pešić. Vi ste moju poštovanu koleginicu, prijateljicu Vjericu Radetu dva ili tri puta prekinuli u nameri da je opomenete, valjda zbog nepristojnosti ili čega već. Međutim, pokazali ste više nego dozvoljeni prag tolerancije kada je gospođa Pešić upotrebila zaista nepristojne reči obraćajući se mom uvaženom kolegi i čoveku kog mnogo poštujem, gospodinu Peleviću. To je nepristojno ne samo zbog gospodina Pelevića nego i zbog srpskog naroda koji prati rad ove naše skupštine. Ovim njenim rečima je ugroženo dostojanstvo ovog visokog doma. Dalje, želeo bih da opomenem srpsku javnost da u narednim danima zaista očekuje ovakve istupe gospođe Pešić, Nataše Kandić i njima sličnim. O čemu se radi? One pokušavaju da isprovociraju nas Srbe, običan srpski narod, da učinimo nešto recimo agresivno posle ovakvih njihovih reči, da bi onda pokazali prstom na sebe kao žrtve i na nas kao dželate. Još jedna primedba, u stvari jedina prava, žešća primedba na obraćanje gospođe Vesne Pešić. Naročito mi je u njenom govoru zasmetalo kada je rekla: a sada u Haškom tribunalu radi to isto. Da, gospođo Pešić, on to zaista radi, bori se za srpski narod. U toj rečenici vidim šta je vama zaista zasmetalo. To što nije, kao ostali haški optuženici ili bolje rečeno osuđenici jer su osuđeni čim uđu u tu sudnicu, legao i svojim dželatima podmetnuo vrat. Nije se predao u ruke advokatima. To mu nije namera i to neće učiniti. Budite sigurni da će odbraniti srpski narod. Toliko.
Zahvaljujem. Gospodin Pelević se javio, replika. Izvolite.
Gospođo predsedniče, uvaženo predsedništvo, dame i gospodo poslanici, da, bio sam u ratu, bio sam srpski dobrovoljac i na taj period svog života sam veoma, veoma ponosan. U rat sam otišao kao magistar ekonomskih nauka, kao direktor jednog velikog preduzeća, kao predsednik jednog sportskog saveza. Nikada u životu do danas nisam imao nikakvu prijavu, ni krivičnu, ni prekršajnu, ni saobraćajnu. Borio sam se samo zato da se ne bi ponovo Jasenovac i Jadovno, jer potičem sa Kosova i Metohije i dobro sam znao šta se sprema srpskom narodu u Hrvatskoj i u BiH. Dva puta sam ranjen, jer sam bio uvek u prvim linijama borbe. U trenutku ranjavanja bio sam narodni poslanik u ovoj Skupštini Srbije. Dakle, ponavljam, na taj period svog života sam veoma, veoma ponosan. Ovo govorim zbog srpske javnosti, jer mi je ispod časti da polemišem sa nekim ko je strani plaćenik, izdajnik srpskog naroda, sa nekim ko je svoju borbu za demokratiju krunisao posle Petog oktobra time što je postao odmah ambasador. Time je ta osoba pokazala koliko se borila za pravdu i za demokratiju. Borila se za sebe samu kao i mnogi ostali, čast pojedincima koji nisu takvi. Zato, kažem, ne želim da polemišem sa jednom takvom mizernom osobom. Hvala.
Reč ima gospodin Paja Momčilov.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, ja sam, verujte, pomalo i zatečen i iznenađen ovakvom erupcijom mržnje koja je iskazana u rečima poslanice Vesne Pešić. Vi ste dve stvari ovde nama iz SRS bili slobodni da bacite u lice i da kažete da se mi ovde stalno promovišemo da smo prve patriote u zemlji i da od nas boljih patriota nema i da vi hoćete da mi vidimo koji su to kriterijumi. Vrlo su prosti, gospođo Pešić, vi ih verovatno dobro znate. Reč patriotizam znači voleti svoju zemlju. Ako smo mi deca svoje zemlje, a ako je partija naša otadžbina Srbija, kakva bismo mi to bili deca ako bismo voleli invalidnu majku, a vi se slažete i vi hoćete da imate invalidnu Srbiju. Vama je Srbija bez Kosova u redu, i to je realnost i to treba priznati, ne treba o tome pričati. To je prvo što treba da vam kažem. Druga stvar koju ste vi ovde kazali jeste da smo mi krivi za sve ono što se loše dogodilo srpskom narodu. Kakvo slepilo od jednog akademskog građanina! Da li vi bar znate, ako hoćete da govorite o krupnim istorijskim istinama, da postoji jedan vremenski period koji mora proći, vremenska distanca, da bi se o događajima iz skorašnje istorije moglo konačno i presuditi. Ne. Vi presuđujete. Ali, šta je motiv i šta je ono što vas nagoni da presuđujete? To je mržnja. Gospođo Pešić, da je to istina, nekim slučajem, pa da li bi nas srpskih radikala ovde bilo daleko više nego vas koji ste jedna marginalna grupa koja se iz godine u godinu šlepa u ovaj parlament kroz različite koalicije kojima se priključujete? To je način na koji vi egzistirate, a nije da vas srpski narod hoće i na izborima izglasava kao svog legitimnog predstavnika koga želi da vidi u parlamentu. Molim vas, vi ste ovde uvredili i gospodina Šešelja, našeg predsednika koji ne može da vam odgovori. Vi ste ovde uvredili čoveka koji intelektualno daleko nadmašuje i vas i vašu elitu. Znate šta bih voleo, i zamolio vas, ukoliko je to moguće, da završim ovo izlaganje, pročitajte zapis Rastka Nemanjića koji je napravio na samrti Simeona, svoga oca. Tamo ćete da se nađete lepo i prepoznate. Vi ste oni koji kolaborišete sa neprijateljima srpskog naroda, sa onima koji su ubijali naš narod i to je ono što će vama istorija konačno da dodeli kao vašu najbitniju karakteristiku – kolaboracionisti sa neprijateljima srpskog naroda, to ste vi.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milorad Buha. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uložio sam amandman na član 2. stav 1. tačka 23. koji u Predlogu zakona izvorno stoji - Ministarstvo za dijasporu. Moj amandman se odnosi na izmenu tog naziva: ''23. Ministarstvo za veze sa Srbima izvan Srbije''. Ono što je bitno, a to je rečeno i u obrazloženju ovog amandmana, to je da ovo ministarstvo moramo uskladiti s odredbama Ustava i drugih podzakonskih akata. Samo da vas upoznam da je pravilnikom o radu Skupštine predviđen, kao jedan od odbora, Odbor za odnose sa Srbima izvan Srbije. Ovde imamo ministarstvo, tamo organizaciono imamo odbor za veze sa Srbima van Srbije. Zašto taj dualizam? Zašto ga ne ukalupimo u jedan naziv? Druga stvar je daleko bitnija. Ovo je jedna kozmetička, jezička promena, ali je daleko bitnije da se sadržinski odrede nadležnost, prava i obaveze ovog ministarstva, koje su ovde vrlo male, minorne i nemaju one sadržaje koje bi to ministarstvo trebalo da ima. Suština ovog amandmana je u tome da se predlagaču, ako se već opredelio za ministarstvo, daju zakonska ovlašćenja. Mi trenutno nemamo zakonsku regulativu koja bi regulisala prava, obaveze, nadležnosti ovog ministarstva. Znači, neophodno je da ozakonimo način, uslove povezivanja, poboljšanja veza između Srba u Srbiji i Srba u inostranstvu. S druge strane, morali bismo da imamo i da inaugurišemo stratešku politiku unapređenja odnosa. Mi takođe trenutno nemamo strategiju unapređenja odnosa sa našom braćom u inostranstvu, a morali bismo da imamo. U Predlogu zakona predlagač kaže da ovo ministarstvo obavlja poslove državne uprave koje se odnose na pomoć građanima, položaj građana Republike Srbije koji žive izvan Republike Srbije. To je bolna rana svih naših građana u inostranstvu jer nema brige ove države o građanima Srbima u inostranstvu. Krenuću od Republike Hrvatske. Položaj Srba u Hrvatskoj je poznat ovoj skupštini i moramo reći da je on vrlo loš. Srbi koji su ostali u Hrvatskoj posle rata, izgubili su posao. Cela Republika Srpska Krajina, sem Slavonije, Baranje i zapadnog Srema, očišćena je ratnim akcijama ''Oluja'' i ''Bljesak'', a iz Slavonije, Baranje i zapadnog Srema otišlo je oko 150.000 Srba u tzv. mirnoj reintegraciji. Nije to bila mirna reintegracija nego je to bilo teranje Srba sa prostora Slavonije, Baranje i zapadnog Srema. Oni koji su uspeli da ostanu tamo, a to su uglavnom staračka domaćinstva, pretrpeli su mnogobrojna šikaniranja, diskriminacije, teranje sa posla, paljenje imovine, privođeni su, hapšeni itd. Ova država nije imala razumevanja za te Srbe. Slična situacija je u Bosni i Hercegovini, a i u drugim zemljama na prostoru bivše SFRJ. Ove poslove mora da radi ovo ministarstvo, zajedno sa Ministarstvom spoljnih poslova. Ali, ako vidimo sadašnju strukturu Ministarstva za dijasporu, vidimo svega dvadesetak zaposlenih radnika, bez jasne strategije, bez jasnih ovlaštenja, prava, obaveza itd. Šta da očekujemo od njih? Ništa. Ništa i ne rade. Tvrdim da sa našom dijasporom više rade opštine, lokalna samouprava, nego što to radi ovo ministarstvo. Po tom uzoru, kako rade opštine, moramo ustrojiti i ovo ministarstvo. Ono je sada bez funkcije. Ono je sada i bez normalnih finansijskih sredstava sa kojima bi se moralo ući u određene aktivnosti. Niti ovo ministarstvo ima kadrove, niti ima instrumente rada, niti ima novčana sredstva za rad. Ono je sada mrtvo slovo na papiru. Ne samo sada, ovim predlogom zakona, nego je to bilo od 2000. godine, da se ne vraćamo, to je neka prekretnica i moramo se tako i postavljati. Šta očekujemo od ovog ministarstva? Ništa. Nemamo ovlašćenja, nemamo organizaciju, nemamo sistem, nemamo strateške planove, nemamo novac. Mrtvo slovo na papiru. Ono što je bitno za naše građane u inostranstvu, to je da su izloženi ogromnoj asimilaciji matičnih država, posebno mladi ljudi, posebno obrazovani ljudi. Kako sprečiti tu asimilaciju? Samo intenzivnim radom državnih organa, od Skupštine, preko Vlade i državnih institucija. A to ne možemo bez zakona. Znači, prvo zakon, strategija, novac i na posao. Predlagač zakona o tome nije razmišljao. Bitno je samo zadovoljiti političke apetite pojedinih lidera koji će sesti u ovo ministarstvo i imati naziv ministar. Stvarne funkcije nemaju. Slična je situacija i kod drugih ministarstava, ali da se ograničimo na ovo ministarstvo. Ono što je pogubno, što moram naglasiti, to je da smo mi, uz asimilaciju naših ljudi, upravo zbog toga što smo inaugurisali jednu pasivnost prema našim građanima u inostranstvu, onemogućili naše ljude koji su u dobi kada mogu unaprediti, kada i sa finansijskim sredstvima sa kojima raspolažu mogu pomoći našoj državi, nemaju instrumente te pomoći jer im mi, kao država, nismo stvorili mogućnost da plasiraju svoja znanja, svoju struku i svoj novac, da dođu i ovde ulože. Nemamo državne institucije koje se time bave. Imamo samo ponegde lokalnu samoupravu koja o tome razmišlja, određuje lokacije za ljude koji su vraćaju iz inostranstva. Ne u porodične kuće, ne u stanove, nego se posebne parcele izdvajaju za izgradnju, da ljudi mogu da izgrade, da ulože svoj novac, da zaposle i plasiraju onu struku i znanje koje su stekli u inostranstvu. Da li to može ovo ministarstvo? Ne može. Da li to može lokalna samouprava u nekom ozbiljnijem smislu? Ne može, nema sredstava. Znači, u celini gledano, ovo ministarstvo nema ni svoj smisao, ni svoju funkcionalnost, nema ono što bi, kao takvo, trebalo da ima. Hvala.
Poštovani poslanici, pošto su se stekli uslovi, predlažem da konstatujemo potvrđivanje mandata narodnom poslaniku u Narodnoj skupštini za upražnjeno poslaničko mesto, kako bismo omogućili njegovo učešće u radu Narodne skupštine. Uručen vam je izveštaj Republičke izborne komisije o izboru narodnog poslanika radi popune upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini. Takođe, uručen vam je izveštaj Administrativnog odbora, koji je utvrdio da su se stekli uslovi za potvrđivanje mandata narodnom poslaniku, sa predlogom da Narodna skupština, shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Miodragu Stoiloviću, izabranom sa izborne liste Za evropsku Srbiju - Boris Tadić. Na osnovu izveštaja RIK i izveštaja i predloga Administrativnog odbora, a shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatujem potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Miodragu Stoiloviću. Čestitam narodnom poslaniku na izboru. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Mirović. Izvolite.
Dame i gospodo, amandman je podnet na član 2. stav 1. Predloga zakona o ministarstvima. Ekonomski razlozi su stajali iza ovog amandmana. Na primer, uporedna iskustva uspešnih svetskih ekonomija, kao što su irska ili kineska, pokazuju važnost investicija iseljenika u matičnu državu i njihovih firmi. Smatra se da je to bio jedan od uzroka irskog i kineskog privrednog uspeha. Ekonomski podaci to potvrđuju. Oko 70% ukupnih inostranih investicija u Kini jesu investicije kineskih iseljenika. Takođe, prema podacima Svetske banke, 2007. godine kineski građani su poslali u svoju zemlju oko 19 milijardi evra. Čak je i u drugoj po snazi ekonomiji u EU, Francuskoj, zabeležen priliv od devet milijardi evra u 2007. godini od strane francuskih građana koji se nalaze u inostranstvu. Upravo u tom smislu je podnet amandman u vezi sa članom 2. stav 1. tačka 23, dakle, u okviru oblasti u kojoj se reguliše položaj naših iseljenika. Ipak, amandman se zasniva i na činjenici da brojne naše firme uspešno posluju u istočnoevropskim zemljama, posebno u Ruskoj Federaciji. Za dokazivanje celishodnosti ovog amandmana, tačnije formiranje ministarstva koje bi podržalo nastup naših preduzeća na istočnoevropskim tržištima, koristan je i primer koji pokazuje kako posluju naše građevinske firme u Rusiji. Na primer, samo 2003. godine srpske građevinske firme u Rusiji su ostvarile poslove u vrednosti od 150 miliona evra. Prema podacima Trgovinskog predstavništva Rusije u našoj zemlji, u istoj 2003. godini, srpske građevinske firme su, po ostvarenoj vrednosti radova, na ruskom tržištu bile ispred konkurencije iz istočne Evrope. U 2002. godini ostvaren je još bolji rezultat, ostvareni su poslovi u vrednosti od 300 miliona evra na ruskom tržištu. Uspešnost poslovanja naših firmi je i u skladu sa dugom tradicijom u ovoj oblasti na ruskom tržištu. U poslednje tri decenije 50-60% ukupnih građevinskih radova izvedenih u svetu od strane preduzeća iz bivše Jugoslavije bilo je locirano u bivšem SSSR-u, uglavnom u Ruskoj Federaciji. Godine 1990. vrednost tih radova je iznosila milijardu dolara. U tom kontekstu bi ministarstvo uzelo u obzir iskustva i razmišljanja naših privrednika koji posluju u Rusiji. Na primer, analizirale bi se i sledeće činjenice i preporuke. Još u novembru 2001. godine u Privrednoj komori SRJ je održan sastanak Odbora za građevinarstvo na kome je zaključeno da je za nastup na ruskom tržištu potrebno: bolja organizovanost, podrška banaka i povoljniji propisi. Dakle, novo ministarstvo koje predviđa ovaj amandman bi pomagalo naše firme na ruskom tržištu, makar onoliko koliko to rade naši glavni konkurentni u Rusiji. Na primer, bilo bi uzeto u obzir da najveći konkurentni u ovoj oblasti, turske građevinske firme, dobijaju 30% stimulacije za svaki ugovoreni posao u Ruskoj Federaciji. Naravno, ministarstvo ne bi pomagalo samo jednu privrednu granu. U suštini, sve aktivnosti bi bile podređene jednom cilju, a to je oporavak naše privrede u celini. Sve naše firme su prisutne na istočnom tržištu, posebno na ruskom. One mogu da doprinesu ukupnom porastu izvoza i to bi trebalo uzeti u obzir prilikom obezbeđivanja razvoja ekonomskih odnosa sa inostranstvom. U tom smislu, jasan je i drugi razlog za formiranje novog ministarstva. Spoljnotrgovinski deficit je najveći problem naše privrede. On je posledica niskog izvoza. Prema podacima Republičkog zavoda za statistiku, u periodu januar-maj 2008. godine deficit je dostigao 3,4 milijarde evra. To je porast od 26% u odnosu na isti period iz 2007. godine. Šta je uzrok za ovako katastrofalne rezultate? U izvozu, glavni spoljnotrgovinski partneri nam nisu bili zemlje iz EU. Naprotiv, na prvom mestu je bila Crna Gora, u koju je izvezeno robe u vrednosti od 352 miliona evra. Na drugom mestu je bila BiH, u koju je izvezeno robe u vrednosti od 349 miliona evra. Tek na trećem mestu je bila jedna članica EU, Italija, u koju je izvezeno robe u vrednosti od 337 miliona evra. Kako je to moguće ako su naši proizvodi navodno konkurentni na tržištu EU? Kako je moguće da prodajemo više robe na tržištu BiH od ukupno četiri miliona ljudi, nego na italijanskom tržištu od 60 miliona ljudi? Dakle, zdrav razum i ekonomski podaci nam pokazuju da je, u ekonomskom smislu, dogma o EU pogrešna. Zato treba razmišljati o novoj ekonomskoj strategiji. To je i glavna svrha ovog amandmana. Ta nova strategija bi trebalo da se zasniva na ugovoru o spoljnoj trgovini sa Ruskom Federacijom, tačnije, na razvijanju ekonomskih odnosa sa Ruskom Federacijom. Naravno, kada se naša ekonomska situacija posmatra van konteksta i kada se analiziraju samo njeni delovi, može se izneti kontraargument. Trenutno se oko 50% spoljnotrgovinske razmene Srbije ostvaruje u trgovini sa zemljama EU. Ali, treba ponovo istaći, upravo je ta činjenica uzrok rekordnog spoljnotrgovinskog deficita. Uostalom, u Nacionalnoj strategiji Srbije za pristupanje EU iz 2005. godine Vlade Republike Srbije i tadašnje Kancelarije Vlade Republike Srbije za pridruživanje, piše: "Najveće opterećenje za privredu Srbije predstavlja visok spoljnotrgovinski deficit". Zatim se priznaje u ovom dokumentu: "Najveći procenat trgovinskog deficita generiše se u razmeni sa EU, preko 50%". Više je nego jasno, samo treba razmišljati i analizirati ove podatke, bez ostrašćenosti. S druge strane, postoji ekonomska alternativa. Ekonomski ekspert sa Instituta za tržišna istraživanja Saša Đorgović navodi da bi razmena sa Rusijom mogla da čini čak 25% ukupne razmene, ako bismo uspeli izvoz u tu državu da izjednačimo sa uvozom. U Institutu za tržišna istraživanja navode i da se u slučaju Rusije radi samo o jednoj zemlji, a u slučaju EU o zbiru 27 zemalja. Dakle, ukazuje se da se ne radi o pravilnim poređenjima i da je navodni argument o neophodnosti briselskog puta, koji je zasnovan na činjenici da se 50% spoljnotrgovinske razmene odvija sa EU, deplasiran. U tom kontekstu, čak se i u Privrednoj komori Srbije priznaje da je jedan od načina da se smanji deficit upravo iskorišćavanje ugovora o slobodnoj trgovini sa Ruskom Federacijom. Da je neophodno formiranje novog ministarstva, pokazuje i statistika, i to ona istinita. Situacija za našu privredu je još gora ako se uzme u obzir podatak koji je nedavno objavio Republički zavod za statistiku. U prvih pet meseci ove godine naša privreda je uspela da izveze robe u vrednosti od samo 2,9 milijardi evra. To je svakako malo ako se uporedi sa 6,4 milijarde evra uvoza u istom periodu. Ali, to je još manje ako se uzme u obzir podatak da je, prema Republičkom zavodu za statistiku, naš navodno najveći izvoznik bila američka firma ''U. S. Steel''. Dame i gospodo, prilikom odlučivanja o ovom amandmanu, treba imati u vidu i trenutno realno stanje u EU. Ne mislim samo na politički i pravni krah Lisabonskog ugovora, tačnije, slabo zamaskiranog Ustava EU nakon referenduma u Irskoj. Inače, u pozadini ovog neuspeha je bila činjenica da će sledeće, 2009. godine, prvi put posle mnogo godina iz Irske otići više ljudi nego što će se doseliti u tu zemlju. Tačnije, razlika iznosi ogromnih 200.000 ljudi i posledica je kraha na tržištu nekretnina. Toliko o blagostanju u EU u narednom periodu. Međutim, treba imati u vidu i procenu bečkog Instituta za međunarodne ekonomske studije. U ovoj godini se, prema toj proceni, očekuje smanjenje direktnih investicija u zemljama istočne i srednje Evrope. Taj priliv investicija bi u deset novih članica EU trebalo da bude za desetinu manji u odnosu na 2007. godinu. Kao osnovni uzrok pada direktnih stranih investicija navodi se kriza na globalnom finansijskom tržištu koja je pogodila zemlje iz bogatog dela EU. Takođe, u studiji se ukazuje i na zasićenost tržišta u novim članicama EU, što je posledica završetka rasprodaje preduzeća u ovim zemljama. U studiji se navodi i da će se investicije u šest balkanskih država verovatno smanjiti za 17% na godišnjem nivou. Dakle, i kretanja na globalnom tržištu, rast cena nafte, ekonomske perspektive unutar EU, kao i predviđeno opadanje nivoa investicija na Balkanu, pokazuje opravdanost ovog amandmana. Kada uzmemo sve ove podatke u obzir, nameće se zaključak - ozbiljna država uvek ima alternativnu strategiju. Ta strategija se prilagođava promenjenoj realnosti. Ona treba da uvaži realnost koja je danas drugačija nego 90-ih godina. Rusija je ponovo velika ekonomska sila. Pred EU su mnogi problemi u ekonomskom i u pravnom smislu. Zato treba formirati novo ministarstvo. Takođe, ministarstvo treba formirati i zbog ekonomske nauke i iskustava novih članica EU iz istočne Evrope. Ta iskustva je najbolje definisao tvorac slovenačkog privrednog uspeha, bivši ministar dr Jože Mecinger. On je izjavio: Zna se da će od početka Slovenija morati više uplaćivati u EU, nego što će od nje dobijati. To je stvarnost. Uostalom, EU je izgrađena na sebičnim interesima. Dakle, to je realnost, a ostalo su fraze. Imajte to u vidu kada budete glasali o ovom amandmanu. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Miroviću. Na član 3. amandman je podnela Vjerica Radeta. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa Ustavom i pravnim poretkom Republike Srbije. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođa Vjerica Radeta je podnela amandman gde se kaže da se u članu 3. posle reči: "državljana i pravnih lica u inostranstvu" dodaju reči: "a naročito državljana Republike Srbije zatočenih u Haškom kazamatu". Nažalost, imamo tužnu praksu kada je u pitanju naša država i kada su u pitanju naši građani koji su zatočeni u haškom kazamatu. Oni koji su krenuli u razbijanje SRJ, pre svega SAD i EU, počinili su najteži zločin, zločin protiv mira, koji ne zastareva. Za njima su krenule sve one snage koje su unapred bile organizovane u Jugoslaviji. Ništa se to nije desilo slučajno. Taj proces je krenuo prvo u Sloveniji, gde je tadašnje slovenačko rukovodstvo, teritorijalna odbrana, policija, izvršila prvi ratni zločin u tadašnjoj SFRJ, gde su vojnike, koji su bili sa oružjem ali bez municije, praktično streljali. Tako je počeo raspad i secesija SFRJ. Za njima je krenula Hrvatska, Franjo Tuđman. Sve ustaške snage koje su postojale u svetu vratile su se u Hrvatsku i krenule, isto kao i 1941. godine, sa pogromom Srba. Iako je u to vreme pokušano sve da se bar BiH, odnosno već tada izabrani lider Muslimana, na bilo koji način privoli da ne krene istim putem, čak mu se davalo i predlagalo da bude prvi predsednik predsedništva i na taj način omogući Muslimanima u bivšoj SFRJ da budu svi u jednoj državi, nažalost, pod pritiskom Amerike, i oni su krenuli u građanski rat. Znate sve kako i na koji način se to dešavalo, da bi se završilo bombardovanjem 1999. godine, bez odluke Saveta bezbednosti UN, zločinačkim bombardovanjem koje je trajalo punih 78 dana, a posle toga okupacija KiM, a sada, evo, i pokušaj da nam se potpuno otme KiM. Sada sve te zločine koje su počinili treba na neki način opravdati. Na način koji je najteži mogući - žrtvu treba proglasiti za krivca, a sve oni koji su branili nacionalne i državne interese treba proglasiti krivim, osuditi ih i tako sopstvenu krivicu prebaciti na onoga ko se borio za državne i nacionalne interese, za osnovno pravo, pravo na slobodu. Zbog toga je u haškom kazamatu kompletno političko, vojno i policijsko rukovodstvo i Republike Srpske Krajine, Srbije, na sreću nije Republike Srpske (još uvek nisu uhvatili Ratka Mladića i neće ga ni uhvatiti, kao ni Karadžića). Imali ste juče prilike u jednim novinama da pročitate razgovor između Veslija Klarka i Havijera Solane, gde Vesli Klark to i govori, da svi oni koji su se oduprli Americi moraju da odgovaraju. Svi su i pohapšeni, neki su kidnapovani, kao Slobodan Milošević, i to na Vidovdan, i isporučeni Haškom tribunalu, a onda, ko milom, ko silom, sve one koje je tražio Haški tribunal, oni su tamo i zatočili. Em nepravedno zatočeni u haškom kazamatu, em doživljavaju još jednu kaznu, od sopstvene države. Naša država ne samo da nije učinila ono što bi bilo potpuno logično, u našem interesu, da pokuša da pomogne svim tim ljudima koji se nalaze u haškom kazamatu, jer vi ste ti koji ste tvrdili da treba da odu tamo, pa da tamo dokazuju svoju nevinost. Mi najbolje znamo kako je to moguće, na primeru dr Vojislava Šešelja. Kada je u pitanju država Srbija, ne samo da ne radi ništa na njegovoj odbrani da bi pomogla, nego čini sve kako bi tu odbranu otežala i kako bi je onemogućila, i na taj način takođe ispunjava naloge Haškog tribunala, odnosno tužilaštva. Za razliku od zahteva koje isporučuje Tužilaštvo, naša država je izuzetno servilna. Sve što joj se traži, apsolutno sve podatke, oni su izručili i tu nema nikakve dileme. Za ono što je potrebno za odbranu, potreban je dug put, proces, pisanje, zahtevi, pa davanje pogrešnih dokumenata, da bi se koliko-toliko učinilo nešto. Da nema stvarno izuzetne želje i volje ljudi iz tima za odbranu Vojislava Šešelja, što se tiče Srbije, ne bi moglo da se uradi ništa. To je jedan od razloga zbog čega smo mi zahtevali da se ovde doda i - posebno za Srbe zatočene u Haškom kazamatu, jer smo sigurni da oni čine sve kako bi pomogli državi Srbiji, a to na najbolji način pokazuje dr Vojislav Šešelj. Svi vi pratite, ubeđen sam, u velikoj meri, suđenje dr Vojislavu Šešelju i ako ima jedna jedina činjenica koja pokazuje koliko je to instrument, ali u ovom slučaju potpuno onemogućen da izvrši svoju ulogu, to je dr Vojislav Šešelj. Apsolutno ni jedan jedini svedok, ili ekspert, kako ih oni zovu, nije uspeo da dokaže ni jednu jedinu reč, a ne bilo koju činjenicu iz one ogromne optužnice protiv Vojislava Šešelja. Zato mislimo da bi država morala da učini, a može da učini, da im olakša život. Ne mislim ovde odmah na dr Vojislava Šešelja, mislim na ostale optužene u Haškom tribunalu, posebno kada su u pitanju njihove porodice. Vi često, kada ovde predlažete neke zakone, između ostalog, ističete pozitivne primere Hrvatske, Slovenije i nekih drugih država. Interesantno je da u ovom slučaju niste našli za shodno da vidite i neke pozitivne, teško mi je da to kažem, ali to je istina, stvarno je pozitivan primer kada je u pitanju Hrvatska. Oni su iznajmili kuću u koju dolaze članovi porodica optuženih pred Haškim tribunalom. Na raspolaganju su im najbolji advokati. Država finansira njihovu odbranu, finansira njihove porodice. Hrvatska je, za razliku od vas, svesna (mada mislim da ste i vi svesni, ali po nalogu to ne radite) da svaka optužba koja će potkrepiti činjenice da je Hrvatska izvršila najveće etničko čišćenje i genocid, kao što jeste izvršila u dve akcije 1995. godine, u akcijama "Bljesak" i "Oluja", pokušava na svaki mogući način da pomogne svojim optuženima da ili dobiju manje kazne ili da ih ne osude po tim tačkama optužnice. A šta se vi uradili, kao država, da biste pomogli najvišim političkim funkcionerima iz politike, iz vojske, iz policije, sem što ste ih vijali po Srbiji, hapsili i isporučivali Haškom tribunalu? Ovo bi trebalo da uradite zbog sebe, zato što će i posle vas doći neko koji će to pitanje postaviti u Srbiji. To što ste vi politički protivnici sa ljudima koji se nalaze u Haškom tribunalu, ne daje vam za pravo da štetite interesima Srbije i da time što ništa ne činite dovodite Srbiju u opasnost, zbog toga što su ti naši ljudi tamo u nemogućnosti da imaju adekvatnu odbranu, posebno zato što su plen advokata koji su u dogovoru sa Sekretarijatom i sa Tužilaštvom samo još jedna karika koja omogućava da se na jednostavan i brz način ti ljudi što pre osude, da im se presudi kako bi taj posao bio završen. Ovo vam je prilika da uradite nešto kako biste generacijama iza nas smanjili teret koji će moći da nose. Takođe smo ovde predložili, u istom članu, da se posle reči "praćenje" reč "delatnosti" briše. Kaže: ''praćenje delatnosti stranih sredstava javnog informisanja''. Uopšte ne razumem kako je neko mogao da napiše ''praćenje delatnosti''. Valjda ''praćenje stranih sredstava javnog informisanja''. Njihove delatnosti ja razumem, ali to ne treba i ne može da radi Ministarstvo spoljnih poslova, pošto ste njihove službe potpuno očistili. Tačno je da se najveći broj novinara bavi, između ostalog, i špijunažom, da to rade, sve vreme, uz pomoć novinarskih legitimacija. Ali, to ne treba da radi Ministarstvo spoljnih poslova. To bi trebalo da rade odgovarajuće naše službe, ali ste vi, nažalost, i to uništili. Vi ste sveli i vojnu i policijsku službu bezbednosti na obične biroe koji služe strankama u čijoj su nadležnosti, odnosno čiji su ljudi na čelnim funkcijama, zbog političkih protivnika, kako biste gledali da otvorite neku aferu, kako biste podmetali, potkupljivali itd., a posao odbrane države vas uopšte ne interesuje. Jer, vi ste prihvatili da vas Amerikanci brane i ono što ima od te službe to praktično služi interesima nekih drugih država, ne služi interesima Srbije. Zbog toga predlažem da u Danu za glasanje glasate za ovaj amandman Vjerice Radete. Hvala.
Za reč se, po amandmanu, javila narodni poslanik gospođa Gordana Pop-Lazić.
Dame i gospodo narodni poslanici, može se vama učiniti ili najčešće tako tumačite da, kada SRS interveniše amandmanom i spomene Haški tribunal ili kada uopšte o tome govorimo, mi pre svega to govorimo zbog našeg predsednika dr Vojislava Šešelja. To naravno jeste razlog, ali nije jedini. Podsetiću vas, od momenta osnivanja tog suda, mi smo se izjašnjavali protiv tog suda smatrajući ga nelegalnim. Od momenta izručenja predsednika države, nečega što je zaista sramno i što verovatno nijedna država nikada nije uradila osim naše, osuđivali smo taj postupak. Sva hapšenja koja su u međuvremenu učinjena, pogađanja i nagađanja, ucenjivanja da se neki ljudi nađu u Tribunalu, takođe smo osuđivali smatrajući da pred tim sudom ne možemo da pronađemo pravdu. Ali, sticajem okolnosti, ovakvim ili onakvim, neki ljudi su se tamo našli. Jednu časnu misiju ima dr Vojislav Šešelj, koji je to sam sebi zacrtao kao političku ideju. Smatra da je to njegova izuzetna istorijska šansa da obrani srpske nacionalne interese. Ja sam ubeđena da ćete jednog dana svojim unucima pričati kako ste imali prilike da se očešete o tog čoveka, da sedite pored njega, da ga slušate, da živite u vremenu kada je i on živeo jer je to čovek koji je zaista visoki intelektualac. Evo, i gospođa Pešić se hvalila time da ga je poznavala davnih osamdesetih godina, sedela sa njim. Ali, nažalost, svi ti visoki intelektualci uvek imaju mogućnost ili da rade i sav svoj intelekt upotrebe za nešto dobro i u interesu svoje države i svog naroda ili da krenu onom stranputicom i da rade za dolare. Svako ima pravo izbora i, što bi naš narod rekao, poturice su uvek gore od Turaka. Oni koji su zastranili i otišli stranputicom, imaju pravo da se ljute i da zavide onima koji su izabrali pravi put. Apsolutno u skladu s našim Ustavom, i to članom 13, gde se obavezujemo da zaštitimo prava i interese Republike Srbije i njenih državljana i pravnih lica u inostranstvu, potenciramo ovde i te naše državljane koji se nalaze u Haškom tribunalu. Njima je zaista neophodna pomoć, pre svega diplomatskih i konzularnih predstavništava. Ne toliko što je njima lično to potrebno, nego što je nama, kao državi, neophodno da im pomognemo da se oni izbore sa jednom takvom institucijom. To je jedna mašinerija. Jedan čovek tamo sam ne može ništa ako njegova država ne stoji iza njega. Nikako mi nije jasno zašto ne možemo da stanemo iza tih ljudi, zašto im ne pomognemo, zašto ih mi ovde unapred osuđujemo da su krivi, da su nešto počinili što nisu. A, evo, danas imate ovu oslobađajuću presudu Naseru Oriću, gde je sudija Šomburg podvukao da je tokom suđenja nepobitno utvrđeno da su počinjeni zločini nad Srbima u dva pritvora u Srebrenici između septembra 1992. i marta 1993. godine. Međutim, dokazati da su se zločini dogodili nije dovoljno da konkretna osoba bude osuđena za te zločine - kazao je sudija, naglašavajući da nije bilo dokaza kojim bi van razumne sumnje bila utvrđena Orićeva krivica. Na osnovu ovakve odluke i obrazloženja sudije Šomburga, ja zaista mogu da očekujem da u najskorije vreme Pretresno veće koje sudi u slučaju dr Vojislava Šešelja prekine proces i pusti čoveka na slobodu. Jer, između onoga što je on govorio i onoga što se na ratištu dogodilo, zaista ne može da se pronađe nikakva veza. Smatram da je amandman potpuno na mestu i da je u okviru rada Ministarstva spoljnih poslova... (Negodovanje u sali) ... Nemojte toliko vreme pominjati, molim vas, pa dajte već jednom opomenite gospođu Čomić kad počne toliko da obrazlaže šta i kako da odgovori na reklamaciju Poslovnika, kada nam uzme po pet minuta obrazlažući šta to treba da nam kaže, kao da smo mi ovde debili. Saslušajte nešto pametno ponekad.
Hvala vam, gospođo Pop-Lazić. Izvinite, gospođo Banović, vaš amandman je sada na redu. Za reč se javio po Poslovniku narodni poslanik mr Aleksandar Martinović. Izvolite.
Poštovana gospođice Jovanović, dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se na osnovu čl. 225. i 226. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, a vezano za jučerašnju odluku Zakonodavnog odbora da amandman gospođe Vjerice Radete na član 3. Predloga zakona o ministarstvima ... Nemojte mnogo da se nervirate, saslušajte šta narodni poslanici govore. Znam da je vama dosadno u Narodnoj skupštini, ali verujte, ovo o čemu govorimo i te kako ima značaja. Dakle, juče je Zakonodavni odbor doneo odluku da amandman gospođe Vjerice Radete navodno nije pravno moguć zato što nije u skladu sa Ustavom Republike Srbije. Pre svega, Ustav Republike Srbije uopšte ne pominje instituciju o kojoj govori amandman gospođe Vjerice Radete. Pri tome, kada je juče predsednik Zakonodavnog odbora tumačio zašto amandman nije u skladu sa Ustavom Republike Srbije, nije uspeo da pogodi zvaničan naziv one institucije koju je gospođa Radeta sa pravom nazvala ''Haškim kazamatom''. Zvaničan naziv te institucije, onako kako se ona sama naziva, jeste – Međunarodni tribunal za krivično gonjenje lica odgovornih za teška kršenja međunarodnog humanitarnog prava počinjena na prostorima bivše SFRJ od 1991. godine. Tako se ona sama naziva. Skraćeno, na srpskom jeziku, za tu instituciju sa rogobatnim nazivom nema boljeg termina od ''Haški kazamat''. U Ustavu Republike Srbije ova institucija se uopšte ne pominje i amandman je apsolutno pravno moguć i nije protivan Ustavu Republike Srbije. Zadatak Zakonodavnog odbora je samo da kaže da li je amandman u skladu sa Ustavom ili nije. Amandman jeste u skladu sa Ustavom zato što nema nijedne norme u važećem Ustavu Republike Srbije kojoj je ovaj amandman protivan. Juče smo čuli od predstavnika DS na sednici Zakonodavnog odbora da amandman treba odbaciti zato što, navodno, sadrži nekakve uvredljive izraze. To apsolutno nije tačno. U reči ''kazamat'' nema ničeg uvredljivog. Reč ''kazamat'' je reč koja na najbolji mogući način odražava šta u stvari ta institucija jeste – jedan veliki zatvor, jedno veliko mučilište i, nažalost, jedno veliko gubilište, jer su u haškom kazamatu mnogi Srbi izgubili glavu, umrli su ili su ubijeni pod vrlo sumnjivim okolnostima. Zaista, gospođa Vjerica Radeta nije mogla da pronađe bolji termin za ovu instituciju od reči ''Haški kazamat''. Ja sam juče na sednici Zakonodavnog odbora skrenuo pažnju predsedniku Odbora na jednu činjenicu. Zvaničan način koncentracionih logora na teritoriji Nezavisne države Hrvatske, onako kako ih je Pavelićeva vlada nazivala, bio je ''sabirni'' i ''radni'' logori. To je jedan prilično nevin i bezazlen naziv. Iza tog naziva su se krili najmonstruozniji logori za masovno uništavanje. Nikome u domaćoj... Vama je izgleda najvažnije vreme. Pa, vaše vreme polako ističe, nemojte da se sekirate. Dakle, zvaničan naziv je bio ''sabirni'' i ''radni'' logori. Nikome u posleratnoj Jugoslaviji, kada je pisao krivično-pravne propise, nije palo na pamet da upotrebi taj zvanični, službeni ustaški rečnik i da za te logore kaže "sabirni i radni logori", nego su upotrebljavani oni nazivi koji su, u stvari, najadekvatniji – ''koncentracioni logori'' i ''logori za masovno uništavanje''. Dakle, amandman treba prihvatiti i odluka Zakonodavnog odbora, koja je doneta juče, nije doneta u skladu sa Poslovnikom i ta odluka je, u stvari, protivna Ustavu Republike Srbije. U skladu sa Poslovnikom, tražim obaveštenje od predsednika Zakonodavnog odbora, da obavesti narodne poslanike – šta je to u amandmanu suprotno Ustavu i zašto taj amandman ne treba prihvatiti? Mi u SRS smatramo da amandman jeste u skladu sa Ustavom i pozivamo sve narodne poslanike koji imaju imalo nacionalne i patriotske svesti, koji imaju svest o tome da je, po Ustavu Republike Srbije, Srbija obavezna da štiti sve svoje državljane bez obzira na to gde se nalaze, da glasaju za amandman gospođe Vjerice Radete.
Hvala, gospodine Martinoviću. Pošto ste se javili i citirali čl. 225. Poslovnika, koliko sam razumela, po stavu 1, Narodna skupština je dužna da vam da obaveštenje da biste mogli da vršite funkciju narodnog poslanika, pa molim Službu da vas obavesti u vezi sa ovim vašim pitanjem i da vam da autentično značenje reči koja je sporna u amandmanu koji je predložila Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu čl. 225. i 226. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, postavljam pitanje i tražim odgovor. S obzirom da je pre dva meseca javnost delimično obaveštena o tome da su šiptarski teroristi one naše građane koje su kidnapovali i zarobili odvodili u Albaniju i držali ih u tzv. logorima cvećarama, da je veliki broj tih građana Srba sa KiM umoren, likvidiran i da su unutrašnji organi, srce, bubrezi, jetra bili presađivani u Ankari u oko 35 slučajeva, a u drugim mestima, gradovima i državama da i ne govorimo, i da je između ostalog šeik Bahreina ugradio sebi srpsko srce plativši u Ankari, prema informacijama koje sam dobio, više miliona dolara, postavljam pitanje nadležnom tužiocu za organizovani kriminal, specijalnom tužiocu za ratne zločine, Ministarstvu pravde, Vladi Republike Srbije, da mi daju odgovore, da bi građani Srbije mogli da znaju istinu. S druge strane, služba bezbednosti, bivša Udba, sadašnja BIA, kontraobaveštajna služba Vojske SRJ i Vojske Srbije, treba da imaju podatke o tome, treba da se pokrene odgovarajući krivični postupak i istraga, jer to je težak zločin. Preko 3.000 Srba je kidnapovano, pobijeno, odvedeno u Albaniju u logore, mnoge porodice ni danas ne znaju šta je bilo sa njihovim najmilijima. Zato tražim odgovor na pitanje: Da li će nadležno tužilaštvo, koje je po Zakoniku o krivičnom postupku i drugim propisima u obavezi da pokrene krivični postupak, jer kada do javnog tužioca dopre samo glas da je izvršeno krivično delo koje se goni po službenoj dužnosti, on tada mora da pokrene postupak, to i učiniti? U konkretnom slučaju mora da se pokrene opsežna istraga i da se izjasne tužioci da li imaju saznanja ili nemaju, da li su počeli istragu ili nisu? Ako nisu, a imaju saznanja, zašto ne pokreću tu istragu? Da li neko to koči i sprečava, da li se američki, engleski i nemački ambasadori u Srbiji angažuju da se to ne bi otkrilo i saznalo? SRS traži da se to rasvetli i obelodani. Nema više ćutnje, nema više prikrivanja, ovo mora da zaživi tokom procesa i istrage koja mora da se pokrene protiv šiptarskih zločinaca i terorista u sopstvenoj državi, jer je Kosovo i Metohija sastavni deo Republike Srbije. Hvala.
Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Donka Banović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospođo Banović, izvolite.
Poštovane kolege, podnela sam amandman na član 3. Predloga zakona, koji nosi naziv: Ministarstvo spoljnih poslova. Tu je opisan delokrug rada i nabrojani su svi oni poslovi državne uprave koje obavlja Ministarstvo spoljnih poslova. U desetom redu tog člana piše da Ministarstvo spoljnih poslova priprema učešće predstavnika Republike Srbije na međunarodnim konferencijama ili pregovorima za zaključivanje međunarodnih ugovora. Ovim amandmanom predlažem da se posle reči "međunarodnih ugovora" dodaju reči: "vodeći računa o očuvanju teritorijalnog integriteta Srbije". Predloženi amandman polazi od ustavne obaveze čuvanja teritorijalnog integriteta države, kao i od rezolucija usvojenih u Narodnoj skupštini Republike Srbije. S obzirom na činjenicu da je nelegalno proglašenu nezavisnost od strane privremenih kosovskih institucija priznao određeni broj država, neophodno je osigurati da u svim bilateralnim i multilateralnim ugovorima koji se sklapaju sa državama i međunarodnim organizacijama Kosovo i Metohija bude tretirano kao sastavni deo Srbije. Takođe je neophodno posebno pripremati naše predstavnike za diplomatsku reakciju u eventualnim situacijama u kojima bi se mogli susresti sa pokušajima da se predstavnici privremenih kosovskih institucija predstavljaju kao sagovornici iz jedne suverene države. Neki će reći da ovaj amandman nije potreban i da se podrazumeva. Odnosno, da se podrazumeva da će se Vlada, velika koalicija svenarodnog pomirenja, svakako boriti za očuvanje teritorijalnog integriteta Srbije. Međutim, posle iskustva koje imamo iz predizborne kampanje i potpisivanja Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju u propagandne svrhe i u nevreme, ništa se više ne podrazumeva. Stoga smatram da i u ovom zakonu treba da se naglasi da niko ne sme da potpiše nijedan papir koji direktno ili indirektno ugrožava teritorijalni integritet Republike Srbije jer niko od nas ne zna koliko još ima mastila u onom čuvenom penkalu Božidara Đelića i šta će on to još u budućnosti potpisivati.
Da li još neko želi reč po amandmanu? Izvolite, narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, pored toga što je ovaj predlog zakona apsolutno nakaradan i što treba da vam posluži samo da biste ovu vladu skrpili, opozicioni poslanici amandmanima pokušavaju da vam ga poprave bar toliko da možete, koliko-toliko, da ga primenite, a da pri tome državu ne brukate do kraja. Narodni poslanik gospođa Donka je podnela amandman na član 3. i traži da se u delu teksta koji se odnosi na Ministarstvo spoljnih poslova posle reči "ili pregovorima za zaključivanje međunarodnih ugovora" kaže: "vodeći računa o očuvanju teritorijalnog integriteta Srbije." Zašto je bitan ovaj amandman? U prošlom periodu, kada smo imali neke ministre inostranih poslova koji su se potpisivali gde god su stigli i na šta god su stigli samo ako im je to potureno pod nos od strane NATO, EU, Amerike, dolazili smo u situaciju da posle toga Narodna skupština mesecima raspravlja o potpisu nekog ministra inostranih poslova na sporazumu sa NATO koji je omogućavao NATO-u, a pošto nije stavljen van snage i danas omogućava, da u neograničenom broju, apsolutno nekontrolisano može da prolazi prugama, rekama, drumovima, autoputem kroz Republiku Srbiju, da nikome ni za šta ne odgovara, da pri tome nosi koje god hoće oružje, da pri tom angažuje iz susednih zemalja, iz zemalja iz okruženja, iz zemalja koje njemu padnu napamet, pomoćno osoblje i da i ono ima prava da nosi oružje, pa nam se moglo desiti da nam ustaški koljači, koji su u "Bljesku" i "Oluji" proterali preko 250.000 Srba, koji su pobili onoliko Srba u ovom građanskom ratu, koji su bukvalno iselili i uništili sve što je srpsko, mogu da špartaju Srbijom pod naoružanjem i da im niko ništa ne može. Da vas podsetim, dame i gospodo demokratori (poslanici opozicije, poslanici SRS-a, to vrlo dobro znaju), da je ministar u makedonskoj vladi nastradao tako što su mu auto besno i beskrupulozno pregazili tenkom nasred ulice. Taj koji je to uradio otišao je u Ameriku, ne podleže odgovornosti zakonodavstvu države u kojoj je zločin učinjen ili čiji je ministar poginuo. Upravo takvim potpisima, koji su stavljani na ove ugovore, a koliko vidim i ova vlada neće biti imuna na stavljanje potpisa na slične ugovore, do kraja se nipodaštava integritet države Srbije. Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman treba prihvatiti jer će vas bar malo ograničiti u svojoj bahatosti kada uskoro, ako uskoro formirate vladu, počnete da krčmite. Bar će nekakvo ograničenje ostati u ovom zakonu i neće vam omogućiti do kraja odrešene ruke. Jer, kad vama budu ruke odrešene, onda je Srbija svezana, i to debelo.
Hvala, gospodine Markoviću. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Željko Tomić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Željko Tomić. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, naravno, kao i svi poslanici koji su podneli amandmane, i ja se malo čudim zašto ovaj amandman nije prihvaćen, iz vrlo jednostavnog razloga. Ako pažljivo čitate tekst, gde piše da Ministarstvo spoljnih poslova obavlja, pa sada taksativno navodi šta sve, između ostalog i: ''praćenje međunarodnih odnosa i bilateralne saradnje s drugim državama i njihov razvoj'', moj amandman glasi, podsetiću – tada se dodaje novi deo koji glasi: "kao i praćenje i razvoj multilateralne saradnje u okviru međunarodnih institucija i organizacija". Ako već precizirate bilateralne odnose, sasvim je normalno da se preciziraju i multilateralni odnosi. Šta to konkretno znači? To znači saradnja sa UN, OEBS, tu je u pitanju proces saradnje jugoistočne Evrope, Evropska banka za obnovu i razvoj itd. Ako već precizirate bilateralne odnose, morate i ove druge, a naravno, kada spominjemo UN, tu je primat borba za integritet i suverenitet naše države na celoj teritoriji, znači i pravu diplomatsku borbu za očuvanje Kosova i Metohije. Ako već spominjete jedan vid saradnje sa drugim državama i organizacijama, morate i onaj drugi, koji takođe postoji svuda u celom političkom i civilizovanom svetu. Po mom mišljenju je ovaj amandman zaista nesporan, ne zato što smo ga podneli mi iz DSS-NS, nego zato što je, jednostavno, vrlo razumljiv i uključuje ono što svaka država ima u svom delovanju preko svojih ministarstava spoljnih poslova. Hvala.
Zahvaljujem kolegi Tomiću. Da li neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Konstantin Arsenović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Konstantin Arsenović. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, poštovane kolege, poslanik sam PUPS i dao sam amandman na član 4. Predloga zakona. Pre nego što pređem na obrazlaganje ovog amandmana, želim da iskažem svoje nezadovoljstvo ponašanjem pojedinih kolega ovih dana u odnosu na PUPS. Prvo su pale neke teške uvrede, nedolično ponašanje, da je PUPS put u propast Srbije. Postavljam pitanje - šta to treba da urade penzioneri da obrnu tu situaciju i da ne budu put u propast Srbije? Voleo bih da to čujem od onih koji su to ponovili više puta. S druge strane, takođe, imali smo priliku da čujemo jednog visokog funkcionera, koji kaže da su penzioneri problem Krkobabića, a ne Srbije. Sada vas opet pitam, drage kolege, da li je moguće da to bude tako. Da li penzioneri moraju biti problem lidera jedne partije ili treba da budu problem ove države? Umesto pohvale što smo našli snage da pokušamo da zaštitimo ovu kategoriju naših građana koja ide u sunovrat, mi dobijamo kritike. Jasno mi je i zašto. Zato što smo do sada služili samo kao glasačka mašina i niko se za nas istinski nije borio. Ne tvrdim da ćemo se mi izboriti za sva naša prava, ali poručujem našim penzionerima da ćemo učiniti sve da se stanje penzionera poboljša. U kojoj meri – verujem da će to zavisiti i od pozicije i od opozicije. Uveravam vas da nijedan zakon, bar što se tiče PUPS-a, nećemo podržati ukoliko ne bude bar mali pomak ka boljem, bez obzira da li se to odnosi na penzionere ili na bilo kog građanina Srbije koji je socijalno ugrožen. Dozvolite mi još samo nekoliko reči da kažem o amandmanu. Moj je predlog bio da se socijalno osiguranje i zaštita vojnih penzionera vrati iz Ministarstva rada i socijalne politike u Ministarstvo odbrane. Zašto sam to predložio? Uporište sam našao u Zakonu o Vojsci Jugoslavije. Član 190. Zakona o Vojsci Srbije glasi: ''Vojni osiguranici koji su do dana stupanja na snagu ovog zakona'', a govorim o zakonu koji je stupio na snagu 1. januara 2008. godine, ''ostvarili prava iz socijalnog osiguranja nastavljaju da koriste ta prava prema zakonu po kojem su ih ostvarili''. U članu 197. stav 2. glasi: ''Do donošenja propisa o vojnoj obavezi, socijalnom, zdravstvenom i penzijskom i invalidskom osiguranju profesionalnih vojnih lica ostaju na snazi sledeće odredbe Zakona o Vojsci Jugoslavije: ...poglavlje XV - ''Zdravstveno osiguranje'' (čl. 211. do 239), poglavlje XVI - ''Penzijsko i invalidsko osiguranje'' (čl. 240. do 260. i od 262. do 278)...'' Nama je jasno zbog čega je pokušano da se na ovakav način vojni penzioneri dovedu u pat poziciju, da o njima više niko ne vodi računa. Ako suočim ova dva zakona, Zakon o Vojsci i Zakon o radu, želeo bih da mi Zakonodavni odbor odgovori na pitanje – ko je nadležan za vojne osiguranike i korisnike vojnih penzija? Praksa je za ovih godinu dana već pokazala da su oni ničiji. Praktično, i jedni i drugi se oglašavaju nenadležnim kada je u pitanju sticanje prava vojnih penzionera. A kada treba određene političke poene dobiti, e tada pokušavaju rešavati određene probleme, počevši od povećanja penzija itd. Moram da navedem i član 193. Zakona o Vojsci Srbije kojim je Vlada obavezana da u roku od tri meseca reši dug vojnih penzionera, koji iznosi negde oko tri i po milijarde dinara, a danas je on narastao, sa kamatama i sudskim troškovima, na oko osam milijardi dinara. Da li treba ova država, zato što ne poštuje svoje sopstvene uredbe i zakone, nepotrebno sebi da nameće troškove? Bilo bi normalno da svoju obavezu prema građanima ispuni prema važećim propisima i da im da ono što im sleduje. Hoću na još nekoliko stvari da skrenem pažnju. Danas ima oko 20.000 tužbi koje su podneli vojni penzioneri. Sudovi to uglavnom ne rešavaju, to se gomila i ne znamo kada će se to rešiti. U decembru je ministar odbrane naredio Vojnom penzionom fondu da se donesu nova rešenja za vojne penzionere po osnovu prava koja su stekli iz Uredbe o platama i penzijama iz 2004. i 2005. godine. Do sada ima oko devet hiljada prigovora zato što ta rešenja nisu doneta valjano. Od tih devet hiljada rešenja verovatno će polovina morati ići na sud. Ako sve ovo imamo u vidu, onda postavljam pitanje: da li je korektno da se Ministarstvo odbrane reši vojnih penzionera i sve probleme vojnih penzionera ''utrapi'' Ministarstvu za rad i socijalnu politiku koje nije ni pilo ni jelo? I inače se penzioneri nalaze u teškoj situaciji, svi ste vi to govorili u toku promocija, ali moram da navedem jedan izuzetan primer, za koji ja nažalost nemam reči, a verujem da će se svi složiti. Dobio sam pismo od grupe od 65 vojnih penzionera koji od septembra 2007. godine ne primaju ni penziju niti imaju pravo na zdravstvenu zaštitu. Radi se o penzionerima koji su državljani ove države, koji žive u Srbiji ali su penzionisani u Crnoj Gori. Braća Crnogorci su Srbe isterali i ne daju im penzije, a ova država neće svoje građane da primi i da im da ono što im po zakonu pripada. Ova grupa građana se obraćala ministru odbrane, Narodnoj kancelariji, Komisiji za predstavke i žalbe, predsedniku Vlade, Zaštitniku građana, ministru za rad i socijalnu politiku, potpredsedniku Vlade, predsedniku Republike i do sada nema rešenja. Samo ću jedan primer iz ovoga da navedem, da ne bih sve čitao. Među ovim penzionerima nalazi se i pukovnik u penziji Đorđe Milutinović koji živi u Novom Sadu, ima ovde i broj telefona i adresu, teško je bolestan, ima rak prostate, leukemiju i još niz teških oboljenja, a nema zdravstvenu zaštitu niti novac da plaća lečenje. Čovek je bio vojni ataše 1971. godine u Belgiji, završio vojnu školu u SAD - i šta je dočekao? - da tiho umire u svom stanu. Želim da uputim apel Udruženju vojnih penzionera Srbije da otvore žiro-račun i da svi penzioneri uplaćuju dobrovoljni prilog kako bi obezbedili normalan život ovih 65 penzionera. Da zaključim. Pošto je amandman koji sam podneo pravno moguć, a s obzirom na problematiku koju sam istakao, predlažem da se on prihvati i da bude u nadležnosti Ministarstva odbrane. Onog momenta kad se donese novi zakon o penzionom sistemu i kada se razreši sistem u celini, tada će on biti smešten tamo gde i treba da bude smešten i gde se donese odluka da bude. Hvala lepo i prijatno.
Zahvaljujem. Na član 4. amandman je podneo poslanik Božidar Delić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Delić. Izvolite.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, na početku odmah da kažem da podržavam ovu inicijativu, koju je u prethodnom amandmanu izneo gospodin Arsenijević. To je, inače, bilo i mišljenje i predlog SRS, da se socijalno i penziono osiguranje vrati tamo gde je i bilo jer su vojni penzioneri sada, kako je to inače aktuelni načelnik Generalštaba rekao, pretvoreni u voz bez voznog reda, odnosno u vagon koji treba otkačiti, tako da su gurnuti na slepi kolosek. Njihove penzije se nalaze u vojnom budžetu, ali o njima više ne odlučuje niko, tako da bi vojni penzioneri morali nekog da mole (u prethodnoj vladi to je bio gospodin Ljajić, u novoj vladi ne znamo ko će to biti). Oni su jedna potpuno zaboravljena kategorija. Niko ne odlučuje o povišicama tih penzija i oni su jedini koji do sada nisu ni imali povišice. A sada nešto da kažem o svom amandmanu, amandmanu na član 4. U njemu su važna dva stava. Prvi stav je vezan za bezbednost državne granice. Državna granica je, inače, zaključno sa prošlom godinom, prešla u nadležnost Ministarstva unutrašnjih poslova. Međutim, i u evropskim državama, čak i u ovim državama Evropske unije, postoji mešoviti sistem obezbeđenja državne granice. Na delovima gde su granični prelazi laki za obezbeđenje, to radi Ministarstvo unutrašnjih poslova, odnosno policija. Na delovima gde je teško obezbeđenje državne granice, to radi Vojska. Ali, gospodo, mi se još, govorim to za ove sa desne strane, a deklarativno i ovi sa leve strane, nismo odrekli Kosova i Metohije. Zbog toga bi ovo moralo da stoji u Predlogu zakona o ministarstvima. Nije nikakav problem da iste poslove rade dva ministarstva jer nadležno ministarstvo, koje će vršiti nadzor, može biti ono koje pretežno izvršava određene poslove. Danas Vojska Srbije vrši zaštitu administrativne linije. Tu takođe ima mnogo normativnih problema jer Vojska jednostavno nema mogućnost da se kod regulisanja statusnih i drugih pitanja veže za neki zakon. Zbog toga je bilo potrebno da i dalje, i u ovom predlogu na član 4, stoji takođe ova odredba. Druga jedna odredba je mnogo važna. Radi se o pitanju raspolaganja imovinom Vojske Srbije i Ministarstva odbrane i pripremi vojno-teritorijalne organizacije. Vojna imovina je, gospodo, vrlo ugrožena. Svaka institucija ima svoju imovinu, kao što je recimo ima Železnica. Jedino je Vojska ta koja nema imovinu i o čijoj imovini može, praktično, svako da odlučuje, a u poslednje vreme najviše odlučuju tajkuni. Za ovom govornicom sam u prošlom sazivu izneo jednu činjenicu vezanu za kasarnu u Aleksincu. Neki od naših tajkuna je prolazio autoputem, video da se ta kasarna nalazi na dobrom mestu i, jednostavno, preko moćnika u ovoj prošloj vladi, tražio da se vojska iseli iz Aleksinca, gde je tradicionalno bila, ne godinama, desetinama godina, nego se već može reći vekovima. Ta kasarna je iseljena za mesec dana, a nikada se, od 2000. godine ni u jednom spisku imovine koja nije potrebna za funkcionisanje Vojske, ta kasarna nije nalazila. Imali smo najsvežiji primer u Kragujevcu. Jedan ministar, koga je danas zamenik predsednika naše stranke i šef naše poslaničke grupe posebno ovde apostrofirao, pojavio se u Kragujevcu, dao ponudu Fijatu i kaže: imate vi gde da budete. I odmah ponudio vojnu imovinu. Znači, niko se u Vojsci ne pita. Znači, treba da bude data za Fijat. Nije bilo razgovora ni sa gospodom iz Vojske, iz ministarstva, sa penzionerima, nije bilo reči o 15.500 ljudi, među kojima je gotovo već polovina penzionera koji nisu uspeli da reše svoje stambeno pitanje. Jednostavno, ponudi se ta kasarna, koja se nalazi na jednom vrlo atraktivnom mestu u Kragujevcu. U mnogim gradovima, kao što su Novi Sad, Beograd, Kragujevac, Niš atraktivne su još jedino lokacije koje ima Vojska, obično se nalaze na nekim dobrim mestima. Zbog toga bi, gospodo, bilo važno da ovaj amandman uđe u predlog ovog zakona, da bi Vojska mogla da zaštiti svoju imovinu. Još nešto sam hteo da kažem, a ne vidi se iz predloga ovog zakona i člana 4, kada su u pitanju Vojska Srbije i Ministarstvo odbrane. Gospodo, i u ovom predlogu govori se o strategijskim dokumentima. Krajem prošle godine usvojili smo Zakon o odbrani i Zakon o Vojsci i u njima je rečeno da će strategijski dokumenti, strategija odbrane, biti doneseni u roku od godinu dana. Računam, dakle, da novembra ili decembra ove godine treba da raspravljamo o tim dokumentima. Međutim, Vojska, načelnik Generalštaba, ministri odbrane (prethodni) nisu čekali ta dokumenta, već su bez ikakvih procena, po sopstvenom nahođenju, amaterski i voluntaristički izvršili smanjivanje Vojske. Što je najgore, ne pitajući ovaj parlament, ne pitajući građane Srbije, izvršena je potpuna ''natoizacija'' Vojske. Građani Srbije su se, prilikom različitih anketa, u 75% izjasnili da naša država nikada ne treba da pristupi NATO-u, ali danas imate da se podoficiri Vojske Srbije šalju u Ameriku, kao da mi ovde ne možemo da naučimo naše podoficire kako da se ponašaju. U našoj vojsci se danas radi nešto što je nezamislivo, nešto što je potpuno suprotno duhu našeg naroda i duhu naše vojske. U našoj vojsci će se prvi put pojaviti dril. Gospodo, većina vas je služila vojsku i imate najlepša sećanja vezana i za svoje podoficire i za svoje oficire. Vojnici koji će ubuduće biti u Vojsci Srbije, gotovo neće moći da vide svoje oficire. U svim jedinicama, recimo u četi, to je jedinica od 150 ljudi, biće određen prvi podoficir. Oficir će samo da kontaktira sa prvim podoficirom koji će biti dužan da prenese naređenje ostalim podoficirima, a oni vojnicima. Da li je to u skladu sa tradicijom srpske vojske i sa srpskim vojničkim duhom? To je nešto potpuno američko, potpuno natoizovano i to ne bi trebalo da prođe mimo Skupštine. Načelnik Generalštaba vodi potpuno nezavisnu spoljnu politiku, on se ne bavi Vojskom. To što on radi, njegovi kontakti, to je spoljna politika ove zemlje. Ali, valjda su za spoljnu politiku ove zemlje zaduženi ova skupština, Vlada i Ministarstvo spoljnih poslova. Načelnik Generalštaba u tome ima neku samo malu ulogu, ali ne može da bude nezavisan faktor, da radi šta je njemu volja, da kontaktira sa kim god hoće i da zajedno sa ministrom odbrane usmerava našu vojsku, našu odbranu, ka NATO-u. Nije ovo mišljenje samo ove desne strane, što su malopre rekli gospodin Nikolić i gospodin Todorović. i naš narod smatra da mi nikad ne treba da budemo članica NATO-a i nećemo to ni biti. Ali, zato treba, i zato to govorim sa ove govornice, kada već bude formirano to Ministarstvo odbrane, da gospoda o tome povedu računa. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodin Todorović želi reč, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsednice, izvinjavam se, koristim vreme našeg amandmana, ali po pitanju diskusije prethodnog govornika, vezano za njegov amandman da se vojni osiguranici prebace u Ministarstvo odbrane i tvrdnju da će se PUPS zalagati za penzionere. Normalno je da je to legitimno pravo i da niko niti hoće niti ima bilo kakvu želju da bilo kome uskraćuje pravo da se bori za neke svoje političke ciljeve i tu nema nikakvih problema. Ali, da skrenem pažnju da se posebno SRS, u okviru svog programa, zalagala za prava svih građana Srbije, pa između ostalog dosta žestoko i za prava penzionera, zato što je to jedna od najugroženijih kategorija našeg stanovništva. Mi smo jedna od retkih stranaka koja se još u prošlom mandatu zalagala za to da bi penzije trebalo usklađivati, u skladu sa ekonomskom snagom zemlje, sve do momenta da penzije budu 70% prosečnog ličnog dohotka i uvek zalagati za to, dok se to ne bude postavilo. Ja vam postavljam jedno pitanje. Takođe u prethodnom mandatu jedino je SRS bila protiv toga da se pripoji jedan od najzdravijih fondova u ovoj državi, Fond za socijalno i penziono osiguranje samostalnih delatnosti, koji je od 1945. godine bio samostalan. To je najzdraviji fond u ovoj državi. Šta da vam kažem kada je tamo odnos onih koji rade i onih koji su penzioneri 6:1. Znači, njih šestoro rade da bi izdržavali jednog. A u ovom bolesnom fondu, državnom, kako smo ga zvali mi, koji smo bili u samostalnim delatnostima, imate odnos - njih šest rade, a pet su penzioneri. Pošto je ovo zdravo, pošto tamo ima para, oni su to pripojili ovom bolesnom kako bi i taj fond, odnosno te pare, iskoristili. Posebno bi to trebalo da zna gospodin Jovan Krkobabić koji je dugo godina bio, između ostalog, i direktor tog fonda. Sećam se, potpuno protivzakonito u to vreme, nisam mogao da registrujem auto ako ne donesem da sam platio penziono i socijalno. To i sada rade, sad je to državna politika, sad ne možete da ostvarite nijedno pravo ukoliko nemate potvrdu da ste platili socijalno i penziono. Mi ćemo se zalagati za prava svih naših građana, svih kategorija, da dođemo u situaciju da im, kao država, obezbedimo život dostojan čoveka. Da bismo to uradili, pre svega moramo da nateramo Vladu da radi na potpuno drugačiji način, da pokrene proizvodnju. Između ostalog, to je bio jedan od motoa naše predizborne kampanje - ekonomski i socijalni oporavak. Možemo mi ovde deklarativno da se zalažemo ne znam za šta, džaba je ako nema sredstava, ako nema u fondovima para koje bi to omogućile. Osnovni način da se to omogući je da se pokrene proizvodnja. Ali kako da pokrenete proizvodnju kad osam godina oni uništavaju državu? Prodadoše sve živo. Ostalo je još ovo malo javnih preduzeća, a kada završe s time biće - kud koji, mili moji. Oni će na Sejšelska i druga ostrva, a mi ćemo da ostanemo ovde da kukamo i žalimo što smo im dali mogućnost da nam unište državu. Vi koji o tome odlučujete i koji im dajete tu šansu, razmislite o tome da li je legitimno zalagati se za prava penzionera, a podržavati one koji su sve učinili da ih unište, da ih dovedu na rub egzistencije. Koliko imate primera da su penzioneri umrli od gladi? Jednostavno, nisu imali druge mogućnosti, nego su skončali od gladi. Vi dobro razmislite. Vi sada snosite odgovornost, jer predstavljate taj deo građana, tu kategoriju građana. To je sada osnovno pitanje: da li će ovi pokrenuti proizvodnju? Kako mislite na drugačiji način da obezbedite penzije – ako nema zapošljavanja, otvaranja novih radnih mesta, ako nema izdvajanja? Kako mislite da se to uradi ako imate državu koja je za ovih osam godina dostigla cifru od 40 milijardi evra spoljnotrgovinskog deficita? Svakom laiku je jasno šta to znači – da smo za 40 milijardi evra uvezli robe. Znači, mi nismo proizvodili, nego smo uvozili i plaćali tu robu. Zato je, navodno, dinar stabilan, da bi finansirali uvoznički lobi, umesto da smo učinili sve da otvaramo radna mesta. To je sada osnovna stvar o kojoj morate da razmislite, jer posle ovoga neće biti moguće da nađete opravdanje za korake koje preduzimate i da onima za koje kažete da ih predstavljate objašnjavate zašto ste to uradili. Hvala.
Da li još neko želi reč? Izvolite.
Ako nisam bio jasan, da pojasnim. Nisam želeo nikome da osporim pravo, naprotiv, drago mi je da će i pozicija i opozicija učiniti sve i boriti se za prava penzionera. Jedino sam protiv uvredljivih sadržaja umesto da se izrazi zahvalnost što smo i u ovim godinama smogli snage da se organizujemo i pokušamo da zaštitimo sunovrat penzionera. Što se tiče pitanja odakle sredstva, znamo mi, nismo toliko glupi i blesavi, da pare ne rađaju na granama. Zato i postoji Vlada, nadamo se – socijalno odgovorna Vlada, i da će naći rešenje. Ubeđeni smo da ima para, i te kako, samo neka se eliminišu bar stečajne mafije, a da ne govorim o ostalim stvarima. Uveravam vas da, bez obzira na koaliciju, što se tiče Partije ujedinjenih penzionera, neće niko imati blanko podršku. Toliko ćemo se boriti. Svaki zakon mora imati bar mali pomak u pravcu boljitka, a ne kao što su do sada donošeni zakoni, koji su išli samo na štetu naših građana, posebno penzionera, ali bogami i drugih građana, pa čak nisu ni poštovani postojeći zakoni koji su bili na snazi. Otuda, ja se nadam i verujem u to, no vreme će pokazati, da ćemo se mi stvarno izboriti i doći do željenog rezultata.
Gospodin Todorović ima repliku. Izvolite. Oprostite, nemate pravo na repliku.
Javio sam se po amandmanu. Dame i gospodo narodni poslanici, uopšte ne sumnjam u vašu dobru nameru, ali da vas podsetim da je put u pakao popločan dobrim namerama. To što vi imate dobru nameru, ovde se postavlja jedno pitanje: s kim? Je l' sa Mlađanom Dinkićem vi mislite da ostvarite te dobre namere? Nemojte, molim vas. Uzmite desetoro vaših kolega. Vi se smejete sad, razumem, ali dajte, pitajte deset penzionera iz vašeg okruženja, recite im: mi imamo namere sa Dinkićem da učinimo nešto da popravimo vaš položaj, i vidite šta će da vam kažu. Ma, dajte, nemojte. Nema od tog posla ništa. Ja vam želim uspeh, nemojte nikako da sumnjate u to da na bilo koji način želimo da doživite neuspeh, ali je zakonitost da ne možete da uradite ništa sa onima koji su doneli Zakon o radu, koji striktno ispunjavaju sve naloge Svetske banke, MMF-a... pa, te institucije uništiše zemaljsku kuglu, sve one nad kojima imaju ingerencije, a ne Srbiju i srpski narod. Nema od tog posla ništa, nego vas podsećam na onu drugu – ko s Dinkićem tikve sadi, o glavu mu se obijaju.
Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Ognjen Mihajlović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite.
Poštovani, kao što je rekao uvaženi gospodin general Delić, ova stvar je apsolvirana još prošle godine. Tada nam je vlast dokazala, nažalost, da u Srbiji još uvek postoji podvižnički slugeranski mentalitet, koji je ostatak jednog otomanskog razmišljanja orijentalnog mentaliteta. Naime, vlast je već tada uradila ono što je od nje zahtevala EU. Sklonila je našu vojsku sa naših granica. Sada prisustvujemo, u okviru ovog člana 5, koji se odnosi na Ministarstvo unutrašnjih poslova, finalizaciji jednog posla, koji je zahtevan i bespogovorno izvršen od strane sadašnje žute vlasti. Naime, ovo je materijalizacija onoga što sam ja nazvao orijentalnim mentalitetom, ali ne postoji ona samo u ovom našem materijalnom praktičnom svetu. Ona je i u onom simboličkom i pomalo iracionalnom svetu. Boris Tadić je hteo da za sutrašnji dan organizuje tu svoju proslavu, promociju Vlade. Nažalost, to je dan koji je veliki nacionalni praznik u SAD, dan njihove nezavisnosti, dan kada su proglasili otcepljenje, davne 1776. godine od britanske krune. Dan njihove nezavisnosti trebalo je da bude dan naše zavisnosti. Nadam se da se to neće desiti baš 4. jula. On će proglasiti svoju vladu, ali najverovatnije nešto kasnije. Dakle, taj podvižnički mentalitet iz simboličkog i materijalnog sveta preslikan je u ovom članu 5, a naš amandman, kojim želimo da popravimo ono što je moguće popraviti, odnosi se na zamenu izvesnih reči. Naime, tražimo da se reči: "bezbednost državne granice i kontrolu prelaska granice i kretanja i boravka u graničnom pojasu" zamene samo sa tri reči: ''kontrolu prelaska granice'', da policija kontroliše prelazak granice. Kao što nam je poznato, otkad je Srba i Srbije i otkad je naše nezavisnosti, srpsku granicu su branili najhrabriji srpski vojnici graničari. Znate da je jedna od najpopularnijih slika Đure Jakšića baš posvećena ovom rodu srpske vojske. Radi se o slici koja je imala uporište u stvarnosti, radi se o trojici srpskih graničara koji su se borili 24 časa protiv turske čete koja je pokušala da upadne na srpsku teritoriju. Ta četa je brojala preko sto vojnika, ali oni nisu prošli. I u današnje vreme, devedesetih godina, imali smo granične jedinice kojima smo se mogli ponositi, kakvih nije bilo ni u Evropi, a kamoli u našem bližem okruženju. Te jedinice, a to bi sigurno general Delić znao bolje da objasni nego ja, podvrgnute su specijalnoj obuci posle velikih provera koje su ti vojnici pojedinačno prolazili. Naravno, EU je udarila, kada je vojska u pitanju, prvo na ove jedinice koje su ujedno bile u onom prvom ešalonu, koji je mogao da brani ovu zemlju. To je jedan sračunati NATO udar na bezbednost Srbije. Tome prisustvujemo svaki dan i svedoci smo svakodnevnog uništavanja srpske vojske i njenih resursa. Ono što je ironično u celoj ovoj priči, jeste da je tu prvu grupu naših policajaca obučenih za čuvanje granice obučavao jedan britanski mornarički oficir koji im je predavao o čuvanju granice, ali naravno sa aspekta kapetana jednog plovila. Nije znao da odgovori ni na jedno pitanje koje su mu postavili naši policajci jer, naravno, on o kopnenoj granici ne zna ništa. U čemu je najveći problem prihvatanja ovog člana, onakvog kakav je, bez uvođenja ovog našeg amandmana? On je pisan za jednu lepu, mirnu, srećnu zemlju, kakvih je dosta danas u ujedinjenoj Evropi. To su zemlje koje se graniče sa Andorom, Luksemburgom, Monte Karlom. Nažalost, mi se graničimo s jednim divljim plemenom. Oni su se spustili na Kosovo, okupirali ga, proterali srpski narod. Izbili su na granicu civilizacije srpskog naroda. To je divlje pleme kojim upravlja neviđen narko kartel u kojem bi Pablo Eskobar bio verovatno najviše kurir, ne bi mogao da dobije bolje radno mesto. To su ljudi koji su zločin usavršili, koji trguju ljudskim organima, kojima ništa na ovoj zemlji nije sveto, najmanje Srbi, a bogami ni njihovi sopstveni sunarodnici. Protiv takvih varvara mi treba da se borimo, s njima smo suočeni i nikad ne znamo kada će oni preći ovu granicu civilizacije koju mi opet, ponovo branimo. Zaista moramo na tim granicama da imamo visokoobučene, visokosposobne, ideološki zaista opredeljene vojnike, patriote kojima nije teško da za svoju otadžbinu daju svoj život. Tu nailazimo na jednu veliku koliziju. Naime, policija je, po prirodi stvari, da to pojednostavim, grupa ljudi koja je vezana za jedno određeno stanište. Gledamo to potpuno laički. Znači, to su ljudi koji brinu o sigurnosti i bezbednosti u jednom gradu. Šta će se desiti ako ih izmeštamo, ako ih stalno prekomandujemo sa jedne granice na drugu? Vojnici, kada se opredeljuju za ovaj zanat, znaju da im je kuća tamo gde im otadžbina odredi, oni s tim nemaju problem. Još jedna veoma bitna stvar. Svaki vojnik, a naročito srpski vojnik, jeste pomalo i ratnik. To je veoma bitno kada se neko opredeljuje za vojni poziv. Zato smo, između ostalog, imali vojsku koja je jedina u svetu imala komandu: ''Za mnom!''. Poslednji put je, levoj strani budi rečeno, takvu komandu izrekao Ratko Mladić, kojeg sigurno nikada nećete uhvatiti. U drugom delu ovog člana 5, koji se odnosi na Ministarstvo unutrašnjih poslova, tražimo da se iza reči: "propisa o izbeglicama" dodaju reči: "registar udruženja građana". To znači da policija bude ta koja će da upisuje i vodi računa o ovom registru. Pod udruženjima građana, što je veoma širok pojam, danas se u Srbiji pojavljuje mnogo raznoraznih organizacija, koje su od svojih političkih opredeljenja napravile unosan biznis. Dakle, policija je jedina institucija u ovom društvu koja ima mehanizme da kontroliše koga to upisuje i, kada ga upiše, da ga drži pod stalnom kontrolom, izvesnim vidom kontrole. Naravno, taj registar se nalazi, ako se ne varam, u nadležnosti Ministarstva rada, koje se bavi ovim pitanjem isključivo birokratski. Upišu ih i gotovo - oni su verifikovani, mogu da učestvuju u svim aktivnostima u ovom društvu. Smatram da je krajnje vreme da se u ovu oblast uvede red, da vidimo da li su te humanitarne organizacije zaista humane, da vidimo da li su te ''Žene u crnom'' zaista udovice i da li su u crnom. Dakle, krajnje je vreme da se u ovu oblast uvede red, a jedina institucija, ponavljam, koja bi to mogla da uradi je Ministarstvo unutrašnjih poslova.
Reč ima gospodin Jojić, po amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS podneo sam amandman na član 5, koji se odnosi na Ministarstvo unutrašnjih poslova Republike Srbije. Poslovi koji su nabrojani u članu 5, da ''Ministarstvo unutrašnjih poslova obavlja poslove državne uprave koji se odnose na: zaštitu života, lične i imovinske bezbednosti građana; sprečavanje i otkrivanje krivičnih dela i pronalaženje i hvatanje učinilaca krivičnih dela i njihovo privođenje nadležnim organima; održavanje javnog reda i mira; pružanje pomoći u slučaju opasnosti; obezbeđivanje zborova i drugih okupljanja građana...'' Međutim, dame i gospodo, SRS smatra da je u odredbe ovoga člana trebalo da budu unete i one odredbe koje treba da stvore mogućnosti i uslove za bezbednost Republike Srbije i otkrivanje i sprečavanje delatnosti usmerenih na podrivanje ili rušenje Ustavom utvrđenog poretka. Usled okolnosti u kojima država Srbija sada jeste i kroz koje prolazi, ovde se nameće ta preka potreba. Ne daj bože više da se ponovi Peti oktobar. To je bio akt podrivanja i rušenja Ustava i razbijanja jedne države, tj. SRJ, a ujedno i Republike Srbije. U predlogu odredaba koje se odnose na Ministarstvo unutrašnjih poslova ima određenih poslova koji su u uporednom pravu i te kako ugrađeni u nacionalna zakonodavstva pojedinih zemalja koje imaju svoju istoriju, veliku i jaku bezbednost, i poklanjaju pažnju posebno odbrani zemlje, zaštiti ustavom utvrđenog poretka. A vi znate da je naša država okupirana, znate da je nama teritorija okupirana kada je u pitanju Kosovo i Metohija. U predlogu ovog člana nema određenih poslova koji su trebalo da budu uneti i precizirani i da obavežu nadležno Ministarstvo unutrašnjih poslova da obavlja i te poslove. Neke poslove to ministarstvo i obavlja, međutim, oni u predlogu člana 5. nisu nabrojani. Šta je ministarstvo, kada pogledate s aspekta uporednog prava i kroz istoriju? To je organ koji obavlja poslove državne uprave, a za obavljanje određenih poslova državne uprave iz delokruga organa koji zbog svoje prirodne celovitosti i načina obavljanja zahtevaju samostalnost i posebno organizovanje. Mogu se obrazovati čak i organi uprave u sastavu ministarstava, kao što je u pojedinim zemljama, u uporednom pravu. Dame i gospodo, ministarska funkcija dobila je javnopravni karakter tek krajem 17. veka, a do tada je bila funkcija privatnopravnog karaktera. Vlada se, kao kolegijalni organ, sastoji od predsednika, eventualno potpredsednika, i jednog ili više odgovarajućih broja ministara koji stoje na čelu pojedinih resora i ministara bez portfelja. U zavisnosti od broja članova vlade, ministara, vlade se mogu grupisati u male, srednje i velike. Male vlade su one koje imaju ispod 20 ministarstava, veće su one koje imaju 20-30. Svi ministri u vladama pojedinih zemalja nemaju podjednak značaj. Oni se negde međusobno razlikuju i različito vrednuju, u zavisnosti od značaja svojih resora ili svojih političkih i stručnih kvaliteta. Zbog toga se u praksi nekih zemalja formiraju uža tela, kabineti, čiji su članovi po pravilu starešine krupnih ministarstava: inostranih poslova, finansija (budžet) i unutrašnjih poslova. Tu smo, znači, kada su u pitanju unutrašnji poslovi i odredbe člana 5. ovog zakona. Šta je ono što je nedostajalo i što je izostalo, a trebalo je da bude uneto u odredbe člana 5. ovog predloga? Šta rade ministarstva pored toga, a i ovo ministarstvo - primenjuju zakone i druge propise i opšte akte Narodne skupštine i Vlade, odnosno obezbeđuju njihovo izvršavanje, rešavaju u upravnim stvarima, vrše upravni nadzor, pripremaju zakone. Ovoga nema. U poslovima Ministarstva unutrašnjih poslova toga nema, a to je nadležnost Ministarstva unutrašnjih poslova i drugih resora - da pripremaju zakone i druge propise i opšte akte i obavljaju stručne i druge poslove utvrđene zakonom i drugim propisima. Ministarstva neposredno primenjuju zakone i druge propise i opšte akte donošenjem upravnih i drugih akata, preduzimanjem upravnih i drugih mera, vršenjem upravnih i drugih radnji. U ovom predlogu zakona toga nema. U uporednom pravu drugih zemalja toga ima. U uporednom pravu su uglavnom uobičajena ministarstva koja postoje u državi, a to su - ministarstvo odbrane, unutrašnjih poslova, inostranih poslova, finansija, za ekonomske odnose sa inostranstvom, pravde, poljoprivrede, šumarstva, vodoprivrede, industrije, rudarstva, energetike, saobraćaja, veza, urbanizam, stambeno-komunalne delatnosti, građevinarstva, trgovine i turizam. E, vidite, poslanici SRS su danas, gospodin Rogović je govorio o turizmu. Čini mi se da ova vlada nije svesna koje gubitke nanosi državi svojom neaktivnošću kada je u pitanju turizam. Imate toliko prostora i toliko značajnih turističkih centara u ovoj državi, da bi se od turizma moglo i te kako obezbediti sredstava u našoj državi. Zato je brisanje turizma pogrešan put i ovo je zaista greška itekako Vlade. Dame i gospodo, kada je u pitanju vlast, ja bih vas samo podsetio, vi to znate sigurno, reći ću nekoliko reči kada je u pitanju Ustav, kada je u pitanju ustavnost i kada je u pitanju zakonitost. Šta je vlast? Evo kakvu vlast imamo, a kakva bi trebalo da bude - uporedite. Vlast je društveni odnos u kojem pojedini subjekti mogu da odrede ponašanje i aktivnosti drugih subjekata uz pomoć stvarne ili potencijalne primene organizovane ponude. Od pojma vlasti treba razlikovati pojam autoriteta. Ova dva pojma često se izjednačavaju iako nemaju isto značenje. Autoritet pretežno izražava svojstvo ili vlast nekog da se njegove odluke, misli, shvatanja i slično poštuju, prihvate i to po pravilu bez spoljne ili normativne pretnje. Ne samo što je on, taj organ, šef, naučnik, otac - negativan autoritet, već što je on takav aktivni autoritet. Šta je politička vlast, kada je u pitanju ministarstvo? Politička vlast je osnovni oblik i osnov vlasti u društvu. Postoje i drugi oblici vlasti, kao što je bila u istoriji, roditeljska vlast, partijska vlast, crkvena vlast, u društvenim organizacijama i institucijama, privrednim, kulturnim, obrazovnim, sportskim i sl. Svima njima je zajedničko da nameću svoju volju društvu ili pojedincima. Zbog toga je problem. Kada se predlažu određeni zakoni, oni moraju, pre svega, biti demokratski zakoni, to moraju biti zakoni koji mogu da zažive i to moraju biti zakoni u interesu građana i u interesu države. Država ima monopol legalne primene organizovane fizičke prinude na svojoj teritoriji. Prema tome, dame i gospodo, kada su u pitanju određene nadležnosti, mi moramo da imamo u vidu Ustav, Ustavni sud, moramo da imamo u vidu ustavnost. A to kod nas nije zaživelo. Zašto nema ustavnosti kod nas? Pa, nema zbog toga što se sudije Ustavnog suda biraju po političkoj liniji. Šta je ustav - to vi dobro znate, ali u uporednom pravu kaže: u materijalnom i širem smislu podrazumeva skup normi i pravila kojima se uređuju osnovi društvene organizacije u jednoj političkoj zajednici, način vršenja državne vlasti u njoj, kao i granice državne vlasti. Takve granice su slobode i prava pojedinaca i kolektiva. Kakva prava naši građani uživaju? Prema našim građanima se primenjuje selektivno pravo. Od običnog prekršaja, krivičnog dela, osnovane sumnje da je neko počinio krivično delo, ili samo sumnje, postavlja se pitanje samo iz koje je političke stranke. To je ono što moramo da konstatujemo – da u ovoj državi nema pravde iako je DOS isticao i demokrate stalno i danas ističu, kao sledbenici, da vršimo reforme, da hoćemo pravnu državu, da hoćemo da garantujemo građanima sva prava koja su zaštićena Poveljom UN i rezolucijama Saveta bezbednosti i Paktom o političkim i ljudskim pravima Evrope. Sve države u svetu, dame i gospodo, imaju ustav. Ustav je brana. Ustav sprečava zloupotrebe. Ustav sprečava da se pogaze osnovna ljudska i politička prava. Takvi su npr. Zakon o pravima iz 1689. godine ili Zakon o parlamentu iz 1911. i 1949. godine u Velikoj Britaniji, u onoj zemlji u kojoj vi mislite da mi možemo da nađemo rešenja za sve probleme, a u stvari, obaveštajci i agenti i špijuni i okupatori u našoj zemlji upravo jesu oni iz Velike Britanije, Nemačke, Amerike i NATO. U političkom smislu, ustav postoji kada je onemogućena subjektivnost, samovolja i zloupotreba nosilaca državne vlasti. To je ono što državna vlast jeste pretočena preko ministarstava kao izvršnih organa, a ujedno i kao političkih institucija pojedinih političkih organizacija, tj. stranaka. Ustav je akt institucije i objektivizacije vršenja državne vlasti. U sociološkom smislu, neću da vam to govorim, a sadržina ustava odnosi se na dve vrste pitanja. Prva grupa pitanja vezuje se za državnu vlast, a druga za društvo i njegove pripadnike i građane. Grupa pitanja vezana za državnu vlast obuhvata različite načine formiranja vlasti: izbor, postavljenje, podelu vlasti na različite državne organe, odnose između državnih organa i akte koje oni donose. Pitanja u vezi sa društvom obuhvataju i načela ustava o putevima kojim se odvijaju ekonomski, politički život u društvu, kao i Povelju o građanskim i političkim pravima. Pravna svojstva ustava su da je to osnovni zakon i najviši opšti akt, ali mnogi zaboravljaju i hoće da zaobiđu ustav kad god treba da se primene i poštuju osnovna ljudska i politička prava. Nepravna svojstva ustava su da je to ideološko-politički i programsko-deklarativni akt. Šta je sa ustavnim sudom? Kako ga mi gledamo kao organ i instituciju, a kako je to u drugim razvijenim zemljama, u uporednom pravu? Ustavni sud u postupku odlučivanja o ustavnosti, u stvari, tumači ustav, ali je tom prilikom vezan za taj ustav. Da li je to slučaj kod nas? Nije. Nije od 2001. godine naovamo, jer se mora strogo pridržavati teksta ustava tražeći u njemu pravo značenje i objektivnu sadržinu. (Predsednik: Gospodine Jojiću, 15 minuta ste govorili. Isteklo je vreme za SRS po ovom amandmanu.) Hvala vam na pažnji. Predsedavajuća, hvala i vama što ste mi ukazali da je moje vreme ...
Za reč se javio gospodin Palalić. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, jedno od najvažnijih ministarstava koje se formira u okviru svake vlade, u bilo kojoj državi na svetu, zaista jeste Ministarstvo unutrašnjih poslova. Njegovi poslovi i njegove nadležnosti su nešto što zadire direktno u ono što građane, u krajnjoj liniji, najviše zanima i najviše im znači, a to je lična sigurnost i bezbednost.
Gospodine Palaliću, samo mi recite o kom amandmanu govorite. O amandmanu gospodina Momira Markovića ili ...?
O amandmanu na član 5.
Na član 5. amandman su podneli i Momir Marković i gospodin Jojić. O kom amandmanu vi govorite?
O amandmanu gospodina Petra Jojića. Znači, jedno od najvažnijih ministarstava u svakoj vladi je MUP. Posebno je potrebno sada apostrofirati značaj njegovih nadležnosti i poslova. Jedna od najvažnijih tema koje građane sada zanimaju, o kojoj govore sve ankete, koju su manje-više sve političke stranke isticale u svojoj kampanji, jeste borba protiv kriminala i korupcije. Da svakog građanina pitamo šta je to što očekuje od države, reći će - da se obezbedi sigurnost njegove porodice, da se obezbedi sigurnost njegove dece i da se ostvari pravda u društvu. Kada građane pitamo - koga vidite kao organ koji će to da realizuje?, građani kažu - to je policija. I prethodne dve vlade, na čijem čelu je bio Vojislav Koštunica, pokazale su da je jedan od najvažnijih prioriteta bila borba protiv kriminala i korupcije. Ali, da bi se to uspešno realizovalo kroz MUP, na njegovom čelu mora da bude čovek koji je spreman da se suoči s tim velikim izazovima sa kojima se u Srbiji mnogo ministara pre toga nije suočavalo. Upravo su rezultati na tom polju u prethodnom periodu pokazali kako se odgovorna vlada i odgovorno ministarstvo odnose prema jednom od najvećih problema u državi. S obzirom da se raspravlja o zakonu o ministarstvima, o amandmanu koji se odnosi na član 5, koji definiše nadležnosti Ministarstva unutrašnjih poslova, želim da istaknem koliko je u prethodne četiri godine, upravo u borbi protiv kriminala i korupcije, doprinos dao ministar unutrašnjih poslova Dragan Jočić. U borbi protiv raznih oblika organizovanog kriminala, u borbi protiv onih mafija koje su godinama podrivale državu Srbiju, činile je nesigurnom, umanjivale poverenje građana u državu i sve više bespomoćno širile ruke kako država nije sposobna da obezbedi mir, pravdu i sigurnost. Zato je važno ko će biti na čelu MUP. Zato je važna lična hrabrost i posvećenost ovom poslu. Građani od Ministarstva policije očekuju mnogo. Uvek su očekivali, a pogotovo sada kada se borba protiv kriminala i korupcije u Srbiji sve više zahuktava i kada se šalje poruka i nada da će se Srbija sa tom pošasti obračunati vrlo brzo. Naravno, videćemo kako će budući ministar unutrašnjih poslova uspešno da realizuje ove velike obaveze. Imao je da se ugleda na svog prethodnika koji nije prezao da se s tim poslovima i izazovima suoči. Treba odgovoriti na zahteve građana, da se konačno u Srbiji slomi organizovani kriminal, da se proteraju dileri droge sa ulica, da se mladim ljudima obezbedi lična sigurnost i da se spreči veliki broj saobraćajnih nesreća koje smo sada suočeni da gledamo, da se u što većoj meri to otkloni. Verujem da ćemo u izlaganju, u ekspozeu mandatara imati priliku da čujemo kako on vidi funkcionisanje ove važne oblasti, ali, kao što sam rekao, uvek je potrebno ugledati se na one koji su imali ličnu hrabrost i odvažnost da se sa ovom pošasti suoče. Takav je bio ministar Dragan Jočić.
Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Marković. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uopšte me nije iznenadio predlog Odbora, koji kaže: "Odbor je odlučio da predloži Narodnoj skupštini da odbije sledeće amandmane...", pa pored ostalog i amandman narodnog poslanika Momira Markovića na član 5. Amandman koji sam podneo glasi: U članu 5. posle reči "opasnih materija", dodaju se reči: "nabavljanje, držanje i nošenje oružja i municije". Dame i gospodo narodni poslanici, upravo ono što je gospodin Jojić rekao malopre, kad pogledamo od onog nesretnog Petog oktobra do današnjeg dana koliko je ovde ingerencija i poslova za pripadnike MUP, nešto prepisano, nešto dopisano, nešto izbrisano, a ljudi onemogućeni da posao rade onako kako su ga radili otkad je policije u svetu. Dame i gospodo narodni poslanici, mogu da svedočim o mnogim herojstvima ljudi u plavim uniformama u onom ratu, kako fosilni ostaci nekakve proevropske ideje rekoše danas, za koji su okrivili SRS, da smo mi krivi za proterivanje Srba iz Republike Srpske Krajine, za pogrome Srba u "Bljesku" i "Oluji", za proterivanje Srba iz Bosne i Hercegovine i za ono što se dešava danas Srbima u Republici Srpskoj, što znači da im polako brišu državu koja je Dejtonskim sporazumom zapisana. Gospodin Delić i mnogi koji su učestvovali u ovom ratu za odbranu Srbije, koji se odnosi na Kosovo i Metohiju, takođe mogu da svedoče o herojskim delima policajaca koji su i živote ostavljali braneći građane Srbije, braneći imovinu i teritorijalni integritet. Prema tome, uvek je bilo časno, čestito i pošteno nositi uniformu, vojske ili policije, sasvim je svejedno. Srbin je voleo uniformu. Vi ste pokušali da je ogadite. Da krenemo od onoga što piše ovde da pripada ministarstvu, pa da malo analiziramo kako je u ovih osam godina ovo što piše, a nije se mnogo promenilo, primenjivano. Kaže: ''Ministarstvo unutrašnjih poslova obavlja poslove državne uprave koji se odnose na: zaštitu života, lične i imovinske bezbednosti građana; sprečavanje i otkrivanje krivičnih dela i pronalaženje i hvatanje učinilaca krivičnih dela i njihovo privođenje nadležnim organima...'' Dame i gospodo narodni poslanici, imam prijatelje policajce koji su mi se žalili da uhvate večeras dilera droge ili kriminalca, predaju ga istražnim organima i sutra veče ga opet vide na ulici. Šta je to što je između njih i onih što je trebalo da nastave taj posao u državi Srbiji prekinuto? Koja je to karika koja nedostaje u ovom poslu? Kaže dalje: ''...održavanje javnog reda i mira; pružanje pomoći u slučaju opasnosti; obezbeđivanje zborova i drugih okupljanja građana...''. SRS je pravila najveličanstvenije zborove u predizbornim kampanjama i mitinge koji su zapisani u anale. Nijedan incident se nije desio na našim skupovima. SRS je i sama organizovala redarsku službu koja je vodila računa ne o tome da li će nešto da naprave naši koji su došli, nego da nam ne ubacite nekog koji će napraviti incident. Dalje kaže:''...obezbeđivanje određenih ličnosti i objekata...''. E, ovde ste, dame i gospodo iz demokratorskog žutog preduzeća, do kraja ponizili policiju. Zahvaljujući nakaradnim zakonima koji se odnose na tzv. čuvanje tzv. zaštićenih tzv. svedoka, policajci koji su uvek časno i čestito zarađivali hleb, danas moraju da čuvaju kriminalce koje ste vi raznim kvazizakonskim propisima zaštitili od izdržavanja kazne jer su tobož postali zaštićeni svedoci. Danas časni policajci sede i kuvaju se u kolima, a zimi se smrzavaju čuvajući razne ''bagzije'', ''čume'' i ne znam kako se već zovu. Umesto da ih hapse, oni moraju da ih čuvaju. Dalje kaže: ''... uključujući i strana diplomatska i konzularna predstavništva ... (to su uvek i čuvali) ... bezbednost državne granice...''. Na policiju ste natovarili i čuvanje državne granice. Uvek je vojska čuvala državnu granicu, a danas nepripremljena i finansijski nedovoljno obezbeđena policija čuva granicu, pa se može desiti da policajac iz mesta stanovanja putuje po 80 kilometara na radno mesto negde na graničnoj rampi ili na karauli. Dalje kaže: ''...promet i prevoz oružja, municije, eksplozivnih i određenih drugih opasnih materija...''. Ovde sam svojim amandmanom tražio da se iza ovoga stavi i:'' nabavljanje, držanje i nošenje oružja i municije''. Svi zločini, svi mafijaški obračuni koji se dešavaju na ulicama vrše se upravo neregistrovanim i nelegalnim oružjem. Do sada nije zabeleženo da je neko izvršio zločin oružjem za koje ima dozvolu za držanje ili nošenje. Čuveni član 33. Zakona o oružju i municiji obavezuje i policiju, a ovde u ovom delu vi niste našli za shodno, nabrojali ste puno toga čemu nije mesto u ovom članu zakona, ali ste zato ispustili onaj deo koji se odnosi na jedan segment, jednu materiju čije je nekontrolisano pojavljivanje u društvu, u državi vrlo opasno. Predložio sam da se iza ovoga stavi: ''nabavljanje, držanje i nošenje oružja i municije'', a Odbor je rekao - predlažem Narodnoj skupštini da odbije sledeće amandmane, pa i ovaj. Bez ovog dela, bez ovog amandmana ovaj zakon ostaje krnj, nedorečen i ostavlja pravnu prazninu, da može puno štošta zlog da se u ovoj državi desi. Naravno, vi ćete reći - ne snosimo odgovornost. Pored toga, piše i: ''...ispitivanje ručnog vatrenog oružja, naprava i municije; zaštitu od požara; državljanstvo; jedinstveni matični broj građana; prebivalište...'' (kada smo kod jedinstvenog matičnog broja, ono što ste ''uvalili'' policiji kao posao, da ona sad pritiska građane Srbije, jeste onaj čuveni čip u ličnim dokumentima, protiv čega se SRS još onda borila i dan-danas smatramo da taj deo mora da bude izbrisan iz onog zakona; došli ste, doduše, u situaciju da kažete ''ko hoće, može'' a to znači da ćete, kada počne prvi, onda tražiti da se zakonom reguliše da svi to nose)... ilegalne migracije; azil; obučavanje kadrova...'' Dame i gospodo narodni poslanici, očigledno je ova navrat-nanos sklopljena koalicija, u žurbi da prepiše i pripremi zakon ne bi li na Dan nezavisnosti SAD njihove gazde proglasile vladu Srbije, uspela delimično da prepiše i predloži nam zakon koji u stvari ni na šta ne liči. Obavestite ''dragog Džordža'' da ćete morati malo da sačekate sa formiranjem vlade i da nećete moći dva praznika istovremeno da slavite.
Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić, koji je praktično malopre, kada je uzeo učešće u raspravi, obrazložio i ovaj amandman. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Zahvaljujem. Na naslov iznad člana 6. i na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Vladan Batić predložio je da se u članu 6. naslov ''Ministarstvo finansija'' promeni i da glasi: ''Ministarstvo za finansije i Nacionalni investicioni plan'', a da se zatim opisu nadležnosti Ministarstva finansija u članu 6. pridodaje opis nadležnosti ''Ministarstva za Nacionalni investicioni plan'' iz čl. 22 Predloga zakona. Šta je suština svega ovoga, odnosno ovolikog broja ministarstava predloženih za ovu buduću vladu? Jednostavno, mi smo vam to rekli, mislim da je i vama to potpuno jasno, da ste svesni te činjenice – da morate da zadovoljite sve želje svih onih u ovoj koaliciji koja misli da formira vladu. Važi ona stara: ''Mala bara, a mnogo krokodila''. Ovi golemi krokodili će da dobiju ministarska mesta, ali nije to sve, nažalost, za ovu jadnu i napaćenu Srbiju. Ima krokodilčića, koji su takođe izuzetno velike štetočine, ali im ovi veliki krokodili obezbeđuju mogućnost da haraju i uništavaju zemlju Srbiju. Kako to izgleda pokazaću vam na jednom primeru jednog preduzeća. U pitanju je Aerodrom ''Nikola Tesla'', u pitanju je direktor tog aerodroma gospodin Bojan Krišto (naš pošteni Bojan, jedino je Mlađan Dinkić pošteniji od njega). Pokazaću vam kako se uništava država Srbija i kako se arče pare države Srbije. Za početak informacija da Bojan Krišto to uništavanje ne radi za džabe, nemojte da mislite da on to radi u znoju lica svoga, on ima mesečnu platu od 382.210 dinara. On je 2007. godine došao na mesto direktora Aerodroma ''Nikola Tesla'' i odmah je krenuo u racionalizaciju. Otpremninu je, kao tehnološki višak, dobio 141 radnik Aerodroma. To je državu Srbiju koštalo 135.634.571 dinar. Ovo govorim zbog onih koji imaju namere da sa Mlađanom Dinkićem eventualno poprave uslove života onim najugroženijim kategorijama naših građana, penzionerima. I dobro, tehnološki višak, pošteno da se plati otpremnina, šta da se radi - država, zakon je to. Nije tu problem. Problem je, između ostalog, u dvoje radnika koji su takođe dobili otpremninu, kao što je direktor pravnih poslova Radivoj Rajaković. Državu je njegova otpremnina koštala 3.515.656 dinara, a njegova sekretarica je dobila 1.314.139 dinara. Pa, nije ni to problem, hajde da nekako to progutam. Znate šta je problem? To što se gospodin Radivoj Rajaković odmah posle toga zaposlio u ''Skijalištima Srbije'' kod poštenog Mlađana Dinkića. E, to je već problem. To je već za krivično gonjenje i za ovo mora neko da odgovara. Šutanovac je otvorio tu sezonu uzimanja otpremnine u 24 mesečne plate i posle toga je otišao u SDPR. E sad, rekao sam na početku, šta je sa onim 141 radnikom koji su dobili otpremnine? Problem je što su oni već u januaru 2008. godine za honorarni rad (pazite, njih 17 su dobili otpremnine a honorarno su radili na Aerodromu ''Nikola Tesla'') državu koštali 1.493.104 dinara. Evo, to je samo jedan mali segment jednog preduzeća, da se vidi kako se uništava država i kako se na takoreći legalan način pljačka država. Ali, nije to sve. Ne bi Bojan Krišto bio to što jeste da nije u stanju da iskoristi svaku moguću šansu da uništava državu. Kao direktor jednog velikog javnog preduzeća, on treba da ima službeni auto i tu nema nikakve dileme. I bilo bi normalno da Bojan Krišto uzme službeni auto. Ali ne, neće Bojan Krišto da šteti državu i da kupuje auto. On je pronašao bolji način. Potpisao je ugovor o zakupu na 12 meseci godišnje za ''audi A6'' (nabavna vrednost 114.390 švajcarskih franaka). Aerodrom to košta 78.349 švajcarskih franaka. U čemu je ovde problem? Pazite, Aerodrom ''Nikola Tesla'' plaća zakup svakog meseca. Kad se zakup završi, auto mora da se vrati. Ukoliko se umanji vrednost, mora da se nadoknadi ili se uzme iz garancije i država je na čistom gubitku. To je nešto što je prosto neverovatno. Pri tom, Aerodrom ''Nikola Tesla'' plaća ugradnju opreme dži-pi-es (to je da ne može čovek da ga savata, nego mora preko satelita da ga prate), tehnički pregled i registraciju, maksimalno osiguranje, redovne servise, zamenu letnjih guma, sve troškove, takse, poreze itd. Garancija se vraća kada se vrate kola 2009. godine. E, ovo je gospodo poslanici [[dobacivanje iz sale]] On naučio gde zeka pije vodu i sad misli da zna sve. Neverovatno. Lizing je lizing, a zakup je zakup. Kad se završi, ja ću polako, natenane, da probam da ti to objasnim, stvarno ne vredi da polemišemo, a i ne znam zašto ti braniš Bojana. Misliš da je ovo opravdano? Jedno je zakup, a drugo je lizing. Nemoj samo Bole da ti objašnjava jer je on na svim ispitima do sada pao, nego pređi na drugu stranu pa će ti sve biti jasno. Ali, šalu na stranu, dame i gospodo narodni poslanici, ovo je problem s kojim se mi suočavamo od 2001. godine, da se država sistematski svesno uništava preko institucija koje bi trebalo da služe državi, jer to su javna preduzeća koja imaju monopolski položaj zahvaljujući državi, a ovi koji su došli 2001. godine, zloupotrebljavajući taj položaj u sopstvene i partijske svrhe, uništavaju državu. Imaćete prilike, kad bude rasprava o vladi, kad budući mandatar bude izašao s ekspozeom, ja ću vam tada prezentovani sve podatke vezane za plate direktora javnih preduzeća, predsednika upravnih odbora, reprezentaciju, pa ćete videti koje su to milionske cifre u evrima koje se uzimaju od građana ove države. Kakvi su ovi koji su na vlasti, dobro smo mi i živi. Hvala vam veliko.
Zahvaljujem. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman u ime SRS na član 6. Mogu da kažem da se jedan deo amandmana odnosi samo na jednu vrstu tehničke redakcije. Iako vas, evo već osma godina, upozoravamo da se odreknete tih stranih izraza jer kada ih koristite ne izgledate ništa pametnije nego što jeste pametni, mada je to običaj nekih bivših ministara, sadašnjih poslanika (nisu u sali, ne bih da ih pominjem), vole da koriste te strane reči, ubacujete ih u pojedine zakone, pa se našla i ovde takva reč, kojoj ipak nije mesto u zakonu. Kaže: kvantifikacija mera ekonomske politike. Jednostavnije je bilo da se napiše: mere ekonomske politike i da ovaj deo uopšte ne dovodimo u pitanje. Međutim, kada je u pitanju Ministarstvo finansija i član 6. kojim se reguliše koje su nadležnosti i obaveze ministarstva, ne mogu da kažem da su to primedbe, ali izgleda da je problem kod vas ne šta piše u zakonu, nego kako vi zakon doživljavate i kako ga sprovodite u delo. Hteo bih samo o nekim nadležnostima Ministarstva finansija, odnosno budućeg ministra, kakva su njegova ovlašćenja, a pošto je ovo ista koalicija, ili slična, u poslednjih osam godina, samo sa raznim mutacijama itd., da pokažem i kako ste se do sada ponašali dok ste bili na vlasti. U članu 6. kaže da je jedan od poslova Ministarstva finansija usklađivanje aktivnosti u oblasti planiranja, obezbeđivanja i korišćenja donacija, evropskih fondova i drugih oblika razvojne pomoći iz inostranstva. Otkad ste došli na vlast, od onih obećanih šest milijardi dolara (ili šest i po, svejedno) ukoliko pobedite na izborima, pa naovamo, nismo videli ni 600.000, a kamoli šest milijardi, prisutna je zloupotreba kada su u pitanju donacije. Načina zloupotreba (tu ste se izveštili, ispraksovali, nešto su vas naučili ovi sa Zapada) ima puno. Kako se to obično radi? Obično donator vuče određena sredstva iz raznih fondova EU, iz dobrovoljnih priloga građana, navodno za pomoć građanima Srbije, pojavi se, da li kod nekog državnog organa, da li kod neke lokalne samouprave, i kaže: konkurišite za taj i taj projekat, obezbedićemo sredstva. Konkuriše se, sredstva se odobre, krene se u realizaciju i onda obično, ako su to opštine gde ste vi na vlasti, sazovete konferencije za štampu, okupite građane - eto kako nama EU pomaže, eto kako nama svi daju novac, kako smo mi dobri, lepi, pametni, kako mislimo na vas, pa čak i ono što nemamo, nađemo načina odakle da vam obezbedimo. Desi se, dok traje ta donacija, da se vlast i promeni (znate, vlast je promenljiva kategorija, barem u normalnim demokratskim državama), pa dođe neka druga politička stranka na vlast baš u trenutku kada je taj projekat ili ta donacija završena i treba da se izvrši primopredaja između donatora i korisnika donacije. Onda donator kaže: evo, mi vama dajemo donaciju koja košta 500.000 evra. Primalac donacije kaže: u redu, neka to bude tu, hajde mi da napravimo komisiju od stručnjaka, da vidimo koliko to stvarno košta. Ispostavi se da košta 30 ili 40 hiljada evra, 15% od one vrednosti koju donator tvrdi, na koliko je sklopljen sporazum. Gde je završila razlika? Nešto kod donatora, a nešto kod onog koji je potpisao taj prvi ugovor. Kakav je tu posao Ministarstva? Zar ne bi trebalo Ministarstvo da vrši nadzor, a ne da se mi jurimo sa raznim predsednicima opština, činovnicima i drugima? Neka to radi Ministarstvo, pa bar da znamo za svaku od tih zloupotreba ko je kriv. To je s jedne strane. S druge strane, imate još gori vid (ovde su samo, da kažem, donatorska sredstva pokradena), da se najčešće kaže - delimična donacija. Donator obezbeđuje 70%, a 30% primalac donacije. Donator uvek ima obavezu i pravo da odredi izvođača radova, nabavku materijala za izvođenje radova itd. Znači, 30% plaća primalac donacije. Obično se čitava vrednost projekta svede na tih 30%, onih 70% sa kojima je raspolagao donator - nestane. Tako da su priče o donacijama najčešće bile klasične zloupotrebe. I to, da li u državnim organima, da li u lokalnim samoupravama, u trenutku otpočinjanja donacije na vlasti ste bili vi iz žutog preduzeća. Možemo da nabrajamo, ako vas baš interesuje, koje su to opštine. Ministarstvo finansija, kaže dalje, reguliše sistem plaćanja i platni promet, hartije od vrednosti i tržište kapitala. Da pređemo malo na tu materiju. Dame i gospodo, od 2005. godine naovamo, mogu da kažem da ste delimično jedno obećanje ispunili - niste štampali novac. Onaj novac u efektivi, gotov novac. Ali ste jednu primarnu emisiju, vrlo pokvareno i na štetu građana, čitavo vreme pravili, kroz emitovanje hartija od vrednosti. Dve državne ustanove su, uz saglasnost Ministarstva, emitovali hartije od vrednosti - s jedne strane Narodna banka, a s druge strane Trezor – i sad sve vreme kalkulišete oko vrednosti evra na tržištu. Kada treba da se kupuje evro, povlačite hartije od vrednosti, evro pada. Kada treba da se prodaje evro, emitujete hartije od vrednosti, evro skače. Ko pokriva taj eventualni gubitak? Narodna banka. A odakle? Iz budžeta Republike Srbije. Tako da je to što vi predstavljate kao jedan veliki uspeh najčešće situacija od koje se neko enormno bogati. Velike su te emisije hartija od vrednosti, tako da samo na jednoj varijaciji kursa evra na tržištu određene strane banke zarade po 140-150 miliona evra. Verovatno su zahvalne i Mlađanu Dinkiću, i sadašnjem ministru finansija Cvetkoviću, budućem premijeru, verovatno i guverneru Narodne banke, ali ne samo da su mu zahvalne, verujem da mu na određen način tu zahvalnost pokazuju i kroz nešto što je opipljivo, da ne kažem proviziju. Da vidimo dalje kako vi sprovodite zakone. Kaže se: privatizaciju i sanaciju banaka. Više puta je ovde rečeno da to ministarstvo koje je vršilo sanaciju i privatizaciju banaka nije ništa drugo izvršilo nego pokušaj legalizacije, pljačke i otimačine kapitala koji se nalazio kod banaka radi što jeftinije prodaje privrednih subjekata koji su dugovali tim istim bankama određene iznose na ime kredita. Samo na primeru ''Sartida'' je napravljena šteta državi od pola milijarde evra, što vi uporno odbijate da kažete, a na sanaciji i likvidaciji ostalih banaka pretpostavlja se da je najmanja šteta između četiri i pet milijardi evra. Je l' to onih četiri ili pet što je trebalo da dobijemo iz donacije? Ne. Kapital koji je odavde, koji je ovde stvaran decenijama (vi se s tim igrate), najčešće uz pomoć Mlađana Dinkića. Kaže se: zaštitu imovine Srbije u inostranstvu. Evo idealne prilike da kažem kako se brinete kada je u pitanju imovina Republike Srbije u inostranstvu. Svi znamo kako se bivša SFRJ raspala. Bila je u pitanju secesija, oružani sukob, formiranje paravojnih jedinica, prepadi na legalne vojne formacije koje su se tada najčešće sastojale od mladića od 19 i 20 godina. Vi ste to, gospodo, posle Petog oktobra prekrstili u sukcesiju. I ne samo što ste legalizovali ubistvo tih mladića, ne samo što ste stavili u nepovoljan položaj Srbiju, da sada mora pred raznim međunarodnim organizacijama da se pravda zašto je njena vojska na svojoj teritoriji morala da se brani, nego ste doveli do toga da imovinu koja je uneta iz Kraljevine Srbije delimo i sa Slovenijom i sa Hrvatskom. To ste postigli. Ko je tome najviše kumovao? Opet Mlađan Dinkić. Ali, javnost nikada nije upoznata kolike su tačno bile te devizne rezerve koje su bile deponovane po stranim bankama, kolike su bile zlatne rezerve, koliko je toga pripalo Srbiji. Sve informacije koje smo dobijali, i mi kao poslanici i građani kao javnost, bile su samo delimične. Što ne kažete koliko ste izgubili ambasada, koliko ste izgubili konzularnih predstavništava prihvatanjem da je to bila sukcesija? Što to ne kažete građanima Srbije? Šta je sa imovinom koja je bila društvena i koja je morala zbog sankcija UN da se prebaci na fizička lica da bi se nastavilo normalno odvijanje tih državnih i društvenih preduzeća koja su bila bitna za funkcionisanje države? Šta je s tom imovinom? Što to niste vratili državi? Sankcije su prestale. Koji je sada problem? Otišao Mlađa nekoliko puta na Kipar, pobrojao, otvarao trezore, preturao, pričao o nekim Miloševićevim dolarima, markama, čemu već. Ništa od toga nije doneo. Šta je sa tom imovinom? Je l' ona nestala? Pa, ne može nekretnina da nestane, niko ne može da je stavi na leđa. Opet ste to podelili između sebe i krijete to i kroz ovu sanaciju i likvidaciju banaka, jer najčešće takvi vidovi prelaska društvene i državne u privatnu imovinu baš jeste radi obezbeđivanja normalnog funkcionisanja, da bi država završila neki svoj posao. O vašim zloupotrebama koje ste u oblasti finansija uradili mogu da pričam samo na osnovu jednog ovog člana i dan i noć. Nije problem u zakonima, nije problem ni kako su napisani. To može da bude razlog da zbog toga Boško Ristić, eto, može da napiše i najbolji zakon na svetu kad bi umeo. Problem je u vladi za koju ćete vi da glasate i koja će te zakone da sprovodi. Samo, da vam kažem još jednu stvar. Nafatirali su se oni s dovoljno novca. Dovoljno su zgrabili i za sebe i za svoja pokolenja. Zahvaljujući vama, radiće to i dalje. Samo, kad jednom budete pali s vlasti, neće to dugo da se čeka, oni će najverovatnije da zbrišu, a vi ostajete da odgovarate građanima za sve ono što su oni uradili.
Zahvaljujem. Na naslov iznad člana 7. i na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Boško Ristić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Boško Ristić.
Dame i gospodo, poštovani poslanici, poštovana predsednice i predsedništvo, ja sam podneo amandman na deo zakona koji se tiče Ministarstva pravde. Svi smo svedoci učestalih prijava da se u našim sudovima nalaze bombe, da je postavljen eksploziv, vrlo često ima tih lažnih dojava, vrlo često se dešavaju ubistva tokom samih suđenja, česte su pretnje nosiocima pravosudnih funkcija, pa smatram da je nužno da Ministarstvo pravde, u okviru svog delokruga nadležnosti, ima i sudsku stražu kako bi se poboljšalo stanje bezbednosti i sigurnosti nosilaca pravosudnih funkcija, kako bi se obezbedilo bezbednije vođenje procesnih postupaka pred sudom, a i da bi građani Srbije, koji su ujedno i stranke u tim postupcima, bili bezbedniji i kako ne bi strepeli od ovih, vrlo često lažnih, a možda čak i stvarnih dojava o postojanju ugroženosti javne i lične bezbednosti. Isto tako smatram da u delokrug poslova kojima treba da se bavi Ministarstvo pravde treba da dođe i to da se ovo ministarstvo bavi analitikom, kako bi se analizom funkcionisanja pravosudnih organa videlo da li se ti poslovi obavljaju efikasno u razumnom roku i kako se i u kojoj meri štite interesi i prava građana Srbije. U skladu s tim trebalo bi pridodati i poslove statistike, kako bi se omogućili i stvorili preduslovi za ocenjivanje rada nosilaca pravosudnih funkcija, jer to traže i profesionalna udruženja i tužilaca i sudija, kako bi se bolje sagledavao njihov učinak i kako bi se na realnim osnovama omogućilo napredovanje, odnosno sklanjanje iz pravosuđa onih koji ne daju nikakve rezultate, na štetu građana. Smatram da su ovo poslovi koji će biti u korist građana Srbije, koji će poboljšati nivo i kvalitet zaštite ljudskih i drugih prava. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 7. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić.
Poštovane kolege narodni poslanici, član 7. zakona o ministarstvima obrazlaže nadležnosti budućeg ministarstva pravde. Ne znam kome će pripasti ovaj resor, pretpostavljam najjačem koalicionom partneru, ipak je važno, ali pokazuje kakav će odnos buduća vlada imati prema svojim obavezama, prema Haškom tribunalu, odnosno kako će doživljavati obaveze preuzete Zakonom o saradnji sa Haškim tribunalom. Zbog toga smo amandmanski reagovali tako što smo tražili da se u članu 7. reči: "donošenje rešenja o predaji okrivljenih lica Međunarodnom tribunalu za krivično gonjenje lica odgovornih za teška kršenja međunarodnog humanitarnog prava počinjena na teritoriji bivše Jugoslavije od 1991. godine, a na osnovu pravnosnažnih i izvršnih sudskih odluka" zamene rečima: "pružanje pravne pomoći i prikupljanje dokumentacije potrebne za pripremu odbrane lica okrivljenih pred takozvanim Međunarodnim krivičnim sudom za bivšu Jugoslaviju". Nas interesuje kako će ta nova vlada da uhapsi, recimo, Hadžića ili Mladića ili Karadžića. Kako će doneti odluku po tom pitanju u ovakvoj konstelaciji snaga i ovakvoj jednoj koaliciji? A očigledno je da postoji spremnost. Jer, kada mandatar bude obrazlagao program svoje vlade, moraće da se dotakne i Ministarstva pravde i saradnje sa Haškim tribunalom i ta buduća koalicija će očigledno biti saglasna o tome da na ovaj način, jednosmeran, sarađuje sa Haškim tribunalom. To tek toliko da se zna. Javnost mora da bude s tim upoznata. Stav SRS je, naravno, da nijednog Srbina ne treba izručiti Haškom tribunalu. Republika Srbija prevashodno mora da vodi računa o pravima svojih građana koji se tamo već nalaze i zbog toga ovako i reagujemo ovim amandmanom i smatramo da ovo ministarstvo mora da pruži svu pravnu pomoć u pripremanju odbrane svojih državljana, jer su oni tamo pre svega iz političkih razloga, a od značaja je za državu Srbiju da se odbrane od tih optužbi. Kad god su tražili iz Haškog tribunala da neko bude izručen, bio je izručen. Nekad za pare, kao što je to bio slučaj sa Slobodanom Miloševićem (pričalo se da je neko dobio četiri-pet miliona dolara za tako nešto), nekad da bi nas potpuno ponizili, ponekad da bi vam dali šargarepicu i rekli - evo, sad ste za ovolicno bliži ulasku u EU (a tamo nas čega bog zna šta), i tako su od 2000. godine naovamo izručeni svi oni protiv kojih je podignuta optužnica osim ove trojice optuženika, za koje verujem da neće biti nikada uhapšeni i da će prestati sa radom Haški tribunal, a da će oni ostati na slobodi, živi i zdravi, što im, naravno, od srca želim. Veliki broj ljudi našao se tamo i zbog političke netrpeljivosti jer od 2000. godine naovamo neke ljude prosto niste mogli da prihvatite kao politički aktivne. Oni su za vas predstavljali toliku pretnju da, iako ih niko nije ni tražio, vi ste ih nudili. To je bio slučaj sa dr Vojislavom Šešeljem. Optužnicu ste napisali sami, zamolili ste Karlu del Ponte da ona formalno podigne optužnicu i evo, vodi se jedan sudski postupak, jedan čovek je šest godina utamničen, ni kriv ni dužan, a da niste učinili, kao država, ama baš ništa da mu taj položaj olakšate ili da se pokajete za svoja nedela. Niko iz tog novog starog DOS-a nije u javnosti izneo čak ni stav da smatra, ili prokomentarisao ono što danas Karla del Ponte na sva usta govori, da se stidi postupka svog predsednika ili nekog funkcionera tadašnje svoje političke partije koji je doprineo da se jedan nevin čovek nalazi toliko dugo u pritvoru. Neki ga ovde, i sa ove govornice, već oglašavaju krivim iako to ni Haški tribunal ne može da učini, nalazi se očigledno na velikoj muci kako da taj sudski postupak završi, a da se iz njega izvuče elegantno, da ne uruši neki svoj integritet kao međunarodne institucije, koji smatra da ima, iako bi bilo sasvim normalno i primereno jednoj ozbiljnoj državi da pred Ujedinjenim nacijama zatražimo da se preispita odluka Saveta bezbednosti o ustanovljenju tog suda. Imamo legitimno pravo da to uradimo, niko drugi umesto nas to ne može da uradi, a činjenica je da je ogroman broj zemalja članica Ujedinjenih nacija protiv Haškog tribunala. Imamo većinu u Ujedinjenim nacijama za donošenje takve odluke i sad je stvar političke odluke ovog parlamenta da li će tako nešto da uradi. Mislim da je krajnje vreme da se time pozabavimo, da se uozbiljimo i da to postavimo kao nešto što je prioritet, jer bi na taj način spasili, pre svega, nacionalni obraz i poštedeli sebe daljeg urušavanja, daljih štetnih posledica donošenja ovakvih presuda. Verujem da ni među vama, niti kod bilo koga danas u Srbiji, uopšte ne postoji dilema o tome šta je Haški tribunal, pogotovu posle onakve presude Ramušu Haradinaju i, danas, Naseru Oriću.
Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović.
Gospođo potpredsednice, dame i gospodo narodni poslanici, gospođa Gordana Pop-Lazić je predloženim amandmanom ne samo pokrenula jedno veoma važno pitanje, već i nama dala nagoveštaj našeg budućeg rada i to je apsolutno ozbiljna stvar za jedan parlament. Mi do sada, kao Narodna skupština, apsolutno nikakav uvid u to nismo imali, osim što je gospođa Vjerica Radeta neumorno, kao i kolega Krasić i svi drugi pravnici iz tima za odbranu, gospodin Vučić dok je bio narodni poslanik u Skupštini Srbije, govorili o tome šta rade specijalni tužilac i njegov portparol i kakvi su bili susreti sa Karlom del Ponte, koja je bivši glavni tužilac tog antisrpskog kazamata, ali ja sada, na osnovu ove priče gospođe Gordane Pop-Lazić, dolazim do jednog logičnog razmišljanja. Sasvim je jasno kako će stvari da teku. Ovo je danas skandal i, naravno, nešto što smo mogli da očekujemo, da se jedan osvedočeni zlikovac Naser Orić konačno oslobodi odgovornosti, a znamo da je u njegovoj zoni odgovornosti počinio takve zločine nad preko 3.000 naših sunarodnika u 80 srpskih sela. Ali, ako je Parlamentarna skupština Saveta Evrope prošle nedelje, odnosno komitet koji se bavi pravnim pitanjima, mogao na osnovu inicijative, pre svega ruske delegacije, a onda su tu bili potpisnici i drugi delegati, odnosno poslanici, koji su želeli da tako nešto podrže, da odredi izvestioca i da pokrene istragu na osnovu knjige tog monstruma Karle del Ponte u kojoj je ona navela da zna za slučaj trgovine organima naših sunarodnika sa Kosova i Metohije, zašto onda Narodna skupština Republike Srbije ne bi mogla da pođe tim istim tragom? U toj istoj knjizi, u svojim memoarima, Karla del Ponte je, kao što je to izjavila, i vidite da je to bio osnov (ja sam vam pročitala predlog za izvestioca, određen je izvestilac Dik Marti, koji će verovatno do oktobarskog redovnog jesenjeg zasedanja da pripremi celokupan izveštaj o tome), dakle, princip rada je takav da će on sada, uzimajući u obzir isključivo, jer oni su rekli da polaze od navoda iz njene knjige, zašto mi, kao Narodna skupština, ne bismo tim istim tragom i na osnovu izjava iste osobe krenuli da istražujemo? Ona je u knjizi gde je napisala ovo što je bio osnov za Savet Evrope isto napisala i da joj je Zoran Đinđić rekao: vodi Šešelja i ne vraćaj ga u Srbiju. Prema tome, Narodna skupština Republike Srbije može... Vi koji vičete: "ua" verovatno ste shvatili da je to bila pogrešna politika takve mafijaške vlade i takvog poteza da jednog političkog protivnika i čoveka koji je zadobio na izborima odmah posle Petog oktobra, i njegova stranka, preko milion glasova, strpate u haški kazamat. Vi mislite da ćete time problem da rešite. Pa, nećete. Sada bismo mi mogli, pošto smo najveća poslanička grupa, a očekujem da nam se u tome pridruže i kolege iz SPS – bez obzira, ovo je parlamentarni rad, ovo je ozbiljna stvar, vaš predsednik je, gospodo socijalisti, kidnapovan (Kalispera, gospodine Dačiću. Izvinite, sada sam videla da ste ušli, danas sam vas videla, ali nakratko.), tako da zaista možemo da obrazujemo anketni odbor i da tim tragom krenemo da se bavimo tim pitanjem. Kako bi to u praksi trebalo da izgleda? I vi koji ste odavno u Skupštini, i vi koji ste novi parlamentarci, znate, sećate se rada anketnog odbora. I kada je prof. Šešelj utvrđivao ubistvo bivšeg ministra odbrane Pavla Bulatovića, i gospodin Vučić, nikada nismo dobili taj izveštaj, niti smo ga usvojili, krađa struje od strane kumovskog para Hamović-Lazarević, ovih Dinkićevih mafijaša. Isto tako, krenemo tim tragom. Pa onda lepo, ne sada u ulozi nalogodavca za isporučivanje živog srpskog mesa, nego da dođe pred anketni odbor Karla del Ponte, gde god da se nalazi, i da da iskaz. Ovde, u ovu zgradu, u ovu salu, i da svedoči o tome ko joj je to naredio, sa kime je razgovarala, kako su izgledali svi ti susreti i da dođemo do konačne istine. A ne svakog puta kada vam to pomenemo vi ili vičete "ua" ili skačete kao sinoć. Izvinite, molim vas, opet ću da ponovim ono od sinoć: sud istorije je najbolji sud. Ako neko može, kao što to rade dr Šešelj i drugi haški zatočenici, godinama da se bore i znaju da je sud nepravde, čekaju da vide šta će da ih snađe, a s druge strane država ništa ne radi, onda nemojte da gledate belo kao da ništa niste čuli o tome i ne znate kada vam pričamo i kada vam takav amandman predlaže gospođa Pop-Lazić. Bila sam juče, ušla sam na sednicu Zakonodavnog odbora u trenutku kada je ona to kolegama na Zakonodavnom odboru obrazlagala i vi ste, naravno, to odbili. Treba li da vam pominjem onog nesrećnika Radoslava Stojanovića koga ste poslali, kao i sve takve i slične protuve, za ambasadora naše zemlje u Holandiju? Šta je taj radio? On se podsmeva haškim zatvorenicima. Na koji način se obraća? Dao je intervju jednoj ''agenturskoj'' novini, jednom nedeljniku ovde u Srbiji, da ga ne reklamiram, i kaže: Momčilo Krajišnik može da uzme advokata od milion evra, imaju oni ko zna koliko miliona. Sem što se na takav način obraća našim zatočenicima, za gospodina Šešelja kaže: ma, njega neću ni da vidim. Šta neće on njega da vidi? Ovaj ga je oterao i rekao mu: nemoj da mi se pojavljuješ na oči. Ni u trenutku kada mu je bilo najteže, kada je život založio štrajkujući toliko glađu, nije hteo ni tu ni slične protuve iz ambasade koji su tamo da služe interesima nalogodavaca da vidi. Izvinite, ovo je ozbiljan posao i Narodna skupština Republike Srbije ima apsolutno sve mehanizme, pa i da formira anketni odbor, i taman kada se dr Vojislav Šešelj vrati u Srbiju da usvojimo izveštaj anketnog odbora, a dotle da ispitamo sve činjenice i sve okolnosti pod kojima se desilo to da se ovde sklepa ta lažna optužnica protiv njega.
Reč ima poslanik Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, imam dosta primedaba na ovaj član 7, opis poslova Ministarstva pravde. Ne možete vi jednom ministarstvu da kažete šta će da radi. Ako to ministarstvo ima pravo predlaganja Vladi zakona kao i svako drugo, vi ne možete da kažete da će baš Ministarstvo pravde da predlaže zakon o postupku pred Ustavnim sudom. Šta to nas poslanike briga ko će, u okviru Vlade, Vladi da predloži taj zakon? Nama se ovde ne predstavljaju ministarstva, nama se ovde predstavlja Vlada. Dakle, nama će Vlada da dostavi predlog, možda čak i svaki poslanik. Što Ministarstvo pravde? Dobićemo taj predlog zakona o postupku pred Ustavnim sudom, ili ćemo da ga usvojimo ili nećemo, ali ne možemo da ga odbijemo zato što ga nije predložilo Ministarstvo pravde. Dalje, kod obezbeđivanja bezbednosti učesnika u postupku, ja se slažem, iz mnogo razloga, da postoji opravdana bojazan nekih sudija da im je ugrožen život, lična i imovinska sigurnost. Postoje objektivni i subjektivni razlozi, naravno, svi smo tu pomalo krivi i kako može mafija da ugrožava sudije? Ali, zatvaramo oči pred očiglednom činjenicom da su mnoge sudije deo organizovanog sistema kojim se Srbija pljačka. Hoćete da im obezbedite sigurnost i bezbednost. Slažem se potpuno. Specijalna straža, nazovite je kako god hoćete, može - ali samo u sudu. A gde su oni ugroženi? Pred kućom. Tamo im stavljaju bombe pod automobil. Hoće li sudska straža da ih obezbeđuje na ulicama? Na ulicama ne može osim vojske i policije da bude bilo ko drugi naoružan kao državni organ. Inače bismo mogli da kažemo da su ugrožena deca u školama pa ćemo uvesti školsku stražu koja će ići kući da čuva učiteljice, pa ćemo onda reći da su ugroženi radnici u teškoj industriji, pa u ovoj, pa u onoj... Šta to znači? Jednom ste pokušali, 1992. godine, da uvedete i opštinsku policiju, pa nije uspelo. Ne ide to tako. Svaki gradonačelnik ima svoju policiju - Amerika se preslikava na Srbiju i onda imamo zonu nadležnosti, pa onda preuzima neko drugi, a federalni organi, ili republički, vodiće istrage kad ima ubistva sa dva smrtna slučaja, kada su u pitanju narkotici ili tako nešto. Drugo, ovo hvaljenje da će Ministarstvo pravde da vrši postupak za donošenje rešenja o izručivanju građana optuženih za teška krivična dela protiv... napisali ste 15 rečenica o tome zašto ćete da izručujete građane u Hag, a nigde ne napisaste kako ćemo da branimo te građane koji se nalaze u Hagu. I sami znate da tamo ima i mnogo nevinih ljudi. Nesporno je da tamo ima i zločinaca, ali zločincima tamo nije ni potrebno da se brane. Oni se dogovaraju sa tužilaštvom. Pogađaju se sa tužilaštvom za novac, za smanjenje kazne, da optuže nekoga od ovih protiv kojih uopšte ne postoji optužnica. Tamo se samo nevini ljudi ne pogađaju. Oni se sude i oni očekuju neku zaštitu od Srbije. Vašim dolaskom na vlast ukinuti su čitavi timovi koji su građanima Srbije obezbeđivali dokaze za odbranu. Vi ste to rasturili i u vojsci i u policiji i u državnoj bezbednosti, odnosno današnjoj BIA. Više ne postoji niko ko sme jedan papir kao dokaz da pruži timu za odbranu Vojislava Šešelja, a na tone materijala ste dali Karli del Ponte u nadi da će na taj način da se opere vaša osnovna, generalna teza - da je Srbija počinila ratni zločin i da Srbija mora da se pročisti, da prođe kroz katarzu, pa eto ti Srbi, eno ih koji su krivi, pa neka idu u Hag. Ostasmo čisti mi, koji nismo ni branili zemlju, i mi ćemo sada da vodimo zemlju. Nije Ministarstvo pravde uopšte vezano za Haški tribunal, baš ni na koji način, izuzev ako zaista ne mislite da počnete da obezbeđujete odbranu Srbije pred Haškim tribunalom. Ovo je poslednji čas. Vi ste toliko pali u očima svojih zapadnih mentora da vam uvek, kada vam je ovde gusto, otežavaju. Vi treba da formirate vladu za koju morate neke ljude koji sa vama uopšte nemaju ideološku sličnost da ubedite da idu sa vama, a oni vam danas oslobađaju Nasera Orića bilo kakve optužnice. Pazite, ja nemam nikoga preko Drine. Nikoga mi nisu ubili u ovom ratu, nikoga mi nisu vodili, streljali, oteli, nikome nisu sekli organe, ali se osećam kao da jesu. Kako se vi osećate kad Naser Orić, direktno odgovoran za smrt 2.600 ljudi, biva pušten ih Haškog tribunala kao potpuno nevin i slobodan čovek? Ako nemate nikakvu vezu sa Srbijom preko Drine, pitajte. Hajde jednu ekskurziju, autobusima da odemo do Kravica, hajde da odemo do Bratunca, hajde da vidite Spomen kuću sa preko 2.000 fotografija ubijenih, zaklanih. To su starci i starice, invalidi i deca, jer su svi Srbi bili u jedinicama na položajima, a sela bila na milosti i nemilosti Naseru Oriću koji ih je klao iz noći u noć dok ljudima nije dovde došlo i pozvali Ratka Mladića i rekli mu: spasavaj nas, bre, ove kuge; mi ratujemo širom Republike Srpske, nas ovde pobiše. Kad ćete da se prenete? Šta je za vas tačka odluke? Kosovo i Metohija? Nije. Obmanjujete nas, nije vam to Kosovo i Metohija. Vi biste da to prođe, samo da se nikako ne oseti neka vaša krivica, i zato vam to nije prijatno, neprihvatljivo vam je. Pa, i ja ne volim mnogo đuveč, neprihvatljiv mi je, ali kad mi ga skuvaju, uhvatim pa pojedem. Tako se vi osećate prema Kosovu i Metohiji, a to nije zdravo. Od toga vi već počinjete da bolujete. Samo, nacija ne sme da boluje od toga. Da se podičite da će Ministarstvo pravde da priprema rešenja za izručivanje građana Srbije u Haški tribunal? Koliko još ima tih građana Srbije da mora da se piše u opis ministarstva? Pa da ima jedan, da ima pola, vi biste to ovde napisali. Kad će za vas da bude kraj? Kad procenite da su biološki mrtvi Karadžić i Mladić. Hajde, koliko treba da žive? Da li može neko od vas predlagača zakona da nam kaže kad ćete da ukinete ovaj Haški tribunal i srpske dokumentacije? Kad će da umru Karadžić i Mladić biološki? Znate koliko je Mladić bio bolestan i lečen na VMA. Znate da je u vaše vreme šetao Beogradom. Kud nađoste sad da ga jurite? Mislite da je sada bezopasno da ga izručite? Videćemo. Možete vi kako hoćete, dičite se vi. Obično kažu ono: čega se pametan stidi, time se budala ponosi. Ja se ne bih ponosio time da će Ministarstvo pravde da sarađuje sa Haškim tribunalom. A vaša saradnja je počela kada ste uzeli nekoliko profesora Pravnog fakulteta u Beogradu da vam napišu optužnicu protiv Vojislava Šešelja. I kad god govorite o pravdi, o moralu, o tome kako ste vi sazdani kao "žuto preduzeće", ne zaboravite, zlikovac je onaj ko je poslao Vojislava Šešelja u Hag. Je l' se zove Zoran Đinđić? Zlikovac je. Onaj ko je mogao da ostavi četvoro maloletne dece, dvoje unučadi, onaj ko je mogao da kaže: ovoga mi skloni, neću više u Srbiji da ga vidim – to nije čovek, to je životinja. Da je to neko naš učinio, ovo bih isto rekao za njega sa ove govornice. Sve čime se dičite pada u vodu pred tim zločinačkim, zlikovačkim shvatanjem vaših političkih suparnika. Vi nas i dan-danas tretirate kao neprijatelje. Niste u pravu jer mi nismo neprijatelji Srbije. Mi vas samo pobeđujemo na izborima i tu se pojedoste. Kada biste mogli kao DS da nas pobedite [[dobacivanje iz sale]] Znam, samo, kao kad se ženio Car Dušan pa poveo u svatove (znate tu narodnu pesmu, da se ne uvrede neki drugih shvatanja) - koga je poveo Car Dušan u ženidbu? Tako ste i vi nakupili ovu vašu poslaničku listu i sad ste vi kao jaki. Dobro, neka bude. Kad god nas budete pobedili na izborima i kad budete imali više glasova kao stranka, kada budete imali više poslanika kao stranka, priznaću vam. Za razliku od vas, ja umem da priznam poraz, umem i da ga nosim. Svaki radikal ovde ume da nosi poraz i ume da nosi pobedu. Mi smo danas ponosni i u ovoj svojoj pobedi u Beogradu iako ste vi zlikovci u odnosu na Beograd. Vi maltretirate građane Beograda, tri meseca ne date da formira vlast onaj ko je pobedio. (Predsedavajuća: Šesnaest minuta.) Tek? Računate da će biti vaš Beograd. Pa šta i da bude? Čime ćete da se hvalite? Da ste neke ljude izložili ruglu, da ste ih potpuno obrukali, da ste ih doveli do toga da se stide svega što su radili u poslednja tri meseca? Vi ćete da budete ponosni? Tako se oseća samo onaj ko je silovao, samo on ima neko zadovoljstvo, a kada pomisli kako se oseća onaj koga je silovao, tom čoveku života nema. Pošto niste bili u zatvoru, da vam kažem jednu stvar. (Predsedavajuća: Sedamnaest minuta.) Recite mi, molim vas, kada bude 15. minut, imam neka posla u gradu. (Predsedavajuća: Sada je 17. minut.) Hvala vam najlepše. Tamo piše 11 minuta. (Predsedavajuća: Jedanaest i prethodnih sedam koje je iskoristila narodna poslanica Nataša Jovanović je 18 minuta.) Nemojte meni da računate ono što je Nataša govorila, nema smisla. Evo, završavam, izvinite. U zatvoru... (Predsedavajuća: Narodni poslanik Tomislav Nikolić očigledno je zanemario odredbu Poslovnika koja glasi da poslanička grupa u raspravi o amandmanima ima na raspolaganju ukupno 15 minuta. Sve više od toga podrazumeva obavezu predsedavajućeg da upozori govornika da je prekoračio vreme po Poslovniku i da krši Poslovnik.) Samo da kažem za ove zločince, da vidite samo koliko je to zanimljivo. Dakle, u zatvoru... (Predsedavajuća: Pošto sam u obavezi da dajem obaveštenja potrebna za rad narodnim poslanicima, upućujem vas da tražite reč na osnovu povrede Poslovnika i da na taj način omogućite još tri minuta za ono što želite da kažete.) Jednom sam vam, u nekom starom sazivu, rekao lepu reč, jednom lošu. Ona lepa - ''nije ženče, dok nije lubenče'' - još stoji. Vi ste meni još uvek dragi i to ne možete da pokvarite dobacivanjem. Ali, samo da kažem, najveći kriminalci u zatvoru, višestruke ubice povratnici, ne druže se sa onima koji su silovali. To da znate. Ni oni ne cene takve ljude.
Narodni poslanik je, evocirajući uspomene iz prethodnog saziva, propustio da novim poslanicima kaže uvod u rečenicu "Nije ženče, dok nije lubenče". Kazala sam: "Isti smo, možda sam ja malo jača". Molim vas da ne zloupotrebljavate vreme koje vam je na raspolaganju za raspravu o amandmanima zato što je svima u interesu da poštujemo Poslovnik. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Munir Poturak. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, hteo bih da u ime poslaničke grupe SRS prokomentarišem ovaj amandman koji je gospodin Munir Poturak podneo u ime koalicije Za evropsku Srbiju i činjenicu da je predlagač prihvatio ovaj amandman. Ovo što se dešava s izmenom člana 8. ovim amandmanom je nešto slično kao što se postupilo i u vezi s Ministarstvom za ljudska i manjinska prava, s predlogom za promenu, pa ponovnim vraćanjem. Ne znam šta je prouzrokovalo da se poslanici zamajavaju s predlogom koji smo dobili u Predlogu zakona o ministarstvima i amandmanom koji je podneo gospodin Poturak. Apsolutno uvažavam gospodina Munira Poturka. On je bio član Odbora za poljoprivredu u prošlom sazivu i korektno smo sarađivali. Međutim, gospodin Munir Poturak je ekonomista i sigurno nije mogao sam da sroči ovakav predlog i ovu izmenu. Tako da želim da pitam gospodina Ratkovića, kao predlagača, ko je pravio ovaj predlog člana 8. u Predlogu zakona o ministarstvima, da li je to Ministarstvo poljoprivrede, da li je to neka grupa u DS, jer suštinska izmena koja je napravljena u odnosu na postojeće stanje koje se vraća ovim amandmanom je da se ukidaju, u suštini, tri uprave unutar Ministarstva poljoprivrede i da se uvodi Generalni inspektorat, što, takođe, do sada nije bilo. U obrazloženju je vrlo šturo dato koja će funkcija i zadatak biti ovog Generalnog inspektorata. Ljudi koji rade u oblasti poljoprivrede, naročito moje kolege veterinari, kada su čuli da se ukida Uprava za veterinu, izrazili su ozbiljno nezadovoljstvo. Do mene su stizali zahtevi da ovde intervenišem, čak i u ime Uprave za veterinu, pa i jedan od državnih sekretara u Ministarstvu poljoprivrede nije znao za ove izmene koje su date nama poslanicima i za izmene unutar ovog ministarstva koje se pripremaju. Dobro je što je vraćeno ono što je bilo jer je Ministarstvo poljoprivrede vrlo heterogeno i, da bi moglo funkcionisati, pogotovu kontrola nadzora, pa i sprovođenje zakonskih propisa, neminovno je da postoje određene uprave i određeni vertikalni nadzor, pogotovu što danas imamo veoma jasne zahteve upravo iz EU, da u oblasti veterinarske medicine, proizvodnje životinja i proizvoda od životinja, taj nadzor i kontrolu apsolutno moraju obavljati veterinarski stručnjaci. Znači, taj posao mora biti apsolutno pod nadzorom veterinarske struke. Da ovo nije promenjeno, mi bismo kao država imali ozbiljne probleme upravo od EU i vrlo brzo bi nam bilo ukinuto ono odobrenje za izvoz goveđeg mesa, mleka i svega drugog. To je dobro, ali nije jasno zašto se neko poigravao, zašto smo mi koji treba da raspravljamo o ovome dobili ovakav predlog. Ono što želim još da prokomentarišem je osnivanje Generalnog inspektorata. Nije jasno zašto se osniva i koju će svrhu i ulogu imati, jer svaka od ovih uprava koje su bile ima određene inspektore i vrši inspekcijski nadzor. U obrazloženju stoji: ''Osnivanje posebnog Generalnog inspektorata rezultiraće jedinstvenim inspekcijskim nadzorom u, inače veoma razuđenoj i raznovrsnoj, oblasti poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede''. Upravo zbog toga i postoje ove uprave, jer ne može inspekcijski nadzor u oblasti veterinarstva da vrši inženjer agronomije, koji u suštini vrši nadzor u oblasti fitosanitarne zaštite u oblasti zaštite bilja, ili opet, ne može inspektor u oblasti šumarstva vršiti inspekcijski nadzor i kontrolu u nekim drugim resorima, recimo, u oblasti poljoprivrednog zemljišta. Mislim da je ovo bespotrebno. Da sam imao mogućnosti, da ste nam u ovom predlogu dali ovakvo rešenje, da se osniva Generalni inspektorat, sigurno bismo podneli amandman i tražili da se to promeni jer stvarno ne vidimo svrhu. Ministarstvo poljoprivrede sa svojim inspekcijom je i do sada dosta dobro funkcionisalo, dalo je dobre rezultate. To što smo postali i postajemo sve značajniji faktor u izvozu poljoprivrednih proizvoda i što se tu ostvaruju značajni devizni prihodi, govori da inspekcijski organi funkcionišu. Mislim da je stvaranje jednog ovakvog Generalnog inspektorata, gde će se sada sve inspekcije složiti pod jednu kapu, totalni promašaj i da će to dovesti do anarhije. Pogotovu što sada, ovim izmenama koje su prihvaćene, ostaju uprave kao delovi Ministarstva. Šta će onda raditi uprave ako unutar uprava nisu i inspekcije? Porazmislite dobro da li je ovo rešenje pravo i kako će, u krajnjem, to funkcionisati. Pogotovu mi nije jasno da ljudi koji nekoliko ili čak niz godina rade u Ministarstvu poljoprivrede nisu znali za ovakve izmene i predloge. Mislim da nije dobro da se u promovisanju nove vlade prave neke suštinske izmene određenih zakona, a da ljudi koji rade u tom ministarstvu i ljudi od struke nisu obavešteni, nisu čak dali svoje mišljenje i ne daju saglasnost za tako nešto. Ne bih dužio. Sada izražavam lični stav jer nemam stav naše stranke, ali prihvatam ovaj amandman koji je podneo gospodin Munir Poturak. Mislim da je on u redu i da će popraviti ovaj predlog koji ste dali kao inicijalni u okviru Predloga zakona o ministarstvima. Hvala.
Da li po amandmanu još neko želi reč? (Da.) Izvolite, reč ima narodni poslanik Srboljub Živanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, moj stranački kolega Zoran Mašić je dosta plastično objasnio koji su problemi vezani za poljoprivredu, ali se mora reći da je evidentno koliko je u periodu predizborne kampanje DS ministar za poljoprivredu Slobodan Milosavljević obećavao i koliko je tada pružio seljacima da bi glasali za DS. Ono što... Gospodine, ako hoćete, vi posle izađite, pa pričajte za ovom govornicom, nemojte me prekidati. Čini mi se da je stav SRS bio ispravan kada je tražio lekarske nalaze svakog poslanika. Na vašem primeru se vidi da je to trebalo da se uradi. Dragi poslanici i građani Srbije, vidi se da ona obećanja vezana za subvencije u predizbornoj kampanji nisu ispunili. Verovatno misle da će sada nova ministarstva iz novog budžeta, kada se bude uradila revitalizacija tog budžeta, omogućiti da se one laži i obećanja ispune. Smatram, a i verujem, da su seljaci u prethodnom periodu, naročito u proletnjoj setvi, bili prevareni. Zato što nikakvih subvencija takoreći nije bilo. Sada vidimo da su prestale i one subvencije koje ste im obećavali, a to je 100 evra po zasejanoj površini, odnosno 90 evra po utovljenom junetu. Ni to više ne funkcioniše jer je funkcionisalo sve do 30. maja. Prema tome, dragi poslanici i dragi građani Srbije, dosmanlijska vlast nas je prevarila i ovog puta kao i uvek do sada. Neću ulaziti u dijalog vezan za vaše koalicione partnere, ali smatram da će gospodin Žarko Obradović, koji me sad verovatno sluša, koji je u prethodnim skupštinskim zasedanjima govorio o velikim zloupotrebama u privatizaciji određenih velikih giganata širom Srbije, ovog puta verovatno inicirati da krivci budu kažnjeni. Kao što vidimo, u Odboru za privatizaciju se nalazi najveći kriminalac danas u Srbiji, a to je Aleksandar Vlahović. Znate koliko je kao ministar za privatizaciju činio i koliko je opljačkao Srbiju. Vidim da ponekad umete i bučno da reagujete kada se pomene da je politika Zorana Đinđića bila kriminalna, ali ona se izgleda nastavlja. Nastavili su je Boris Tadić i DS. Verovatno je trebalo da se oformi novo ministarstvo za korupciju i kriminal, ali vidim da ga nema među ovih 24 ministarstva, da nije oformljeno. Znamo dobro da ste svi u predizbornoj kampanji obećavali, a naročito vi, demokrate Demokratske stranke i G17, borbu protiv korupcije, ali ne znam koga bi trebalo da uhapsite. Pa, sami sebe. Hvala.
Reč ima poslanik Munir Poturak.
Poštovane kolege narodni poslanici, uvažena predsedavajuća, hteo sam samo da iskažem svoju nameru kao podnosioca ovog amandmana. Uvažavam prof. dr Zorana Mašića, koji je inače predsednik Odbora za poljoprivredu, a bio je i u prethodnom sazivu, ali ne bih mogao u suštini da se složim da je ovo bez konsultacija sa ljudima koji poznaju ovu problematiku. Namera pre svega jeste da se kroz Generalni inspektorat ostvari ono što predstoji vezano za konkurentnost poljoprivrede u Srbiji, za sredstva koja se očekuju iz evropskih fondova, preko evropskih zakona koji treba da se prevode, za standardizaciju i sve ono što nam predstoji kako bismo poboljšali poljoprivrednu sliku u Srbiji. To je mogućnost da se sa stručne strane sačuvaju uprave kakve jesu i poboljša im se kvalitet, a da se, s druge strane, tim Generalnim inspektoratom pokuša nametnuti jedna sigurnost u onome što oni sa stručne strane rade i ono što pokušavaju da negde na terenu sprovedu. A znamo šta se dešavalo u prethodnim periodima, da se i pored tih subvencija, premija i dotacija, kojima se pokušalo koliko-toliko pomoći ljudima, često nailazilo na zloupotrebe i nestručnost. S obzirom da je važno da smo jedini priliv, prihod u budžetu Republike Srbije imali iz poljoprivrede, od naših poljoprivrednih proizvoda, dat je naglasak kroz Generalni inspektorat i na ono što je bilo dobro u prethodnom ministarstvu kroz uprave. To je bila cela suština ovog amandmana. Nadam se da će ovaj amandman učiniti da se poboljša rad Ministarstva poljoprivrede i stručnih tela. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Zoran Mašić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, želeo bih samo s par reči da repliciram gospodinu Poturku. Mislim da obrazloženje koje je on ovde dao za osnivanje Generalnog inspektorata apsolutno ne stoji. Ono što je istina jeste da Ministarstvo poljoprivrede u prethodne četiri godine, koliko sam ja poslanik u ovom parlamentu, nije uradilo gotovo ništa ili je uradilo veoma malo od onoga što je svakako bitno, što je trebalo da se uradi za ostvarivanje prava za pristupne fondove Evropske unije koji će slediti kada ratifikujemo ovaj sporazum, kada gospodin Bramerc da pozitivno mišljenje da vi koji ćete voditi vlast sarađujete sa Haškim tribunalom i kad se ratifikuje u parlamentima svih evropskih država Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju. Tada ćemo mi biti zemlja koja je u periodu pristupa i već postaje pridruženi član Evropske unije i tada ćemo kao zemlja imati pravo pristupnim fondovima. Ali, da bismo ostvarili pravo na pristupne fondove, mi moramo doneti zakone. Ministarstvo poljoprivrede je u protekle četiri godine ovom parlamentu uputilo samo šest zakona iz oblasti poljoprivrede. Sa propisima Evropske unije najmanje usklađena oblast privrede u ovoj državi je upravo poljoprivreda. Cela prošla godina je protekla a Ministarstvo poljoprivrede nije uputilo ovoj skupštini nijedan predlog izmene zakona a kamoli neki nov zakon. Tako da, da bismo ostvarili pravo na korišćenje tih pristupnih fondova, mi moramo uskladiti našu zakonsku regulativu, doneti veoma bitne i važne zakone kao što je zakon o bezbednosti hrane, zakon o poljoprivredi, zakon o dobrobiti životinja, zakon o zaštiti bilja i čitav niz drugih zakona. No, Generalni inspektorat sa donošenjem zakona nema nikakve veze. On treba da koordinira rad inspekcijskih službi. Ali, rekao sam, kakva se može koordinacija uspostaviti sa nekih 600 ili 700 inspektora u okviru Generalnog inspektorata ako veterinarskih inspektora ima negde oko 350-370, drugih inspektora ima barem još 200, neka je to i 550, kako ih sve skupiti? Jer, ponovo kažem, u oblasti veterinarske medicine ne može inspekcijski nadzor vršiti niko do doktori veterinarske medicine, znači diplomirani veterinari, kao i u drugim oblastima drugi stručnjaci. Ne vidim smisao koordinacije nego jedino da se neko promoviše za takvo mesto i da ima ne znam ni ja kakav nadzor, ali objektivno, ako uprave već postoje, onda uprave treba da budu te u okviru kojih će biti inspekcijski organi koji će vršiti inspekcijski nadzor u okviru poljoprivrede. Kada budemo raspravljali o ekspozeu novog mandatara, ja ću se svakako potruditi i nadam se da ću imati vremena da u ime poslaničke grupe komentarišem šta je ovo ministarstvo uradilo. Pogotovo će me zanimati, a mislim da će i našu javnost zanimati, šta će se predložiti za oblast poljoprivrede u naredne četiri godine. Mislim da naši poljoprivredni proizvođači od strane ove države i te kako očekuju mnogo bolje uslove u oblasti poljoprivrede. Pre svega, veći fond kreditnih sredstava, veće podsticaje i stabilizovanje tržišta poljoprivrednih proizvoda. Unutrašnjeg tržišta, jer imamo tu značajne varijacije. Evo, samo ako uzmemo cenu pšenice, kako se ona sad kreće, do pre dve-tri nedelje je bila preko 20 dinara a sad se otkupljuje za 15-16 dinara, i sve se veće nezadovoljstvo stvara kod poljoprivrednih proizvođača. S obzirom da sam se javio za repliku, zahvaljujem predsedavajućem što mi je dozvolio da govorim duže od Poslovnikom dozvoljenog vremena. Hvala.
Na naslov iznad člana 9. i na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Igor Bečić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospođa Tabaković. Izvolite.
I amandman koji sam ja danas podnela u ime poslaničke grupe SRS tiče se nadležnosti navedenog ministarstva kao i mog kolege Igora Bečića, koji je iz opravdanih razloga odsutan, pa koristim priliku da dodam još nekoliko reči obrazloženja zašto smo protiv ovakvog definisanja nadležnosti Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja. Znači, nije višak ponoviti da je ovo ministarstvo definisano kao ministarstvo koje vodi natčovek, jer jedan čovek normalnih sposobnosti, čak iznad prosečnih, nije u mogućnosti da obuhvati ovoliko posla i koordinira ga na pravi način, sem u slučaju gospodina Dinkića, koji je rukovođen ambicijama koje se zaista ne mogu svrstati u primerene onome ko je nameran da vodi jedan organ državne uprave u interesu građana. Koliko je dokaza za ovu tvrdnju, toliko će, uverena sam, biti i sudskih postupaka u onom trenutku kada pravosuđe ne bude radilo pod pritiskom. Gospodin Dinkić je pretio sudijama koje rade svoj posao, pre svega govoreći da donose čudne odluke, a onda i reizborom koji bi trebalo da rezultira poslušnošću. O izrazitoj nameri jednog čoveka da se zaista kvalifikuje kao moćniji od najmoćnijeg, što sam i danas rekla, svedoči maj prošle godine kada je gospodin Dinkić, kao jedan od uslova za formiranje vlade, imao nezajažljivu želju da pod svojom kontrolom, preko sebi odanih ljudi, drži apsolutno sve finansijske i privredne tokove u zemlji. Dokaz da su to ljudi koji se mogu baviti svim poslovima je da je ekipa na čelu sa gospođom Vesnom Džinić putovala od Trezora, danas do Agencije za privatizaciju, stotinu puta ću ponoviti da je to agencija koja raspolaže najvećim novcem, odnosno sredstvima građana koja se slivaju iz procesa privatizacije, gospođe Vesne Arsić, onih koji su izloženi sudu javnosti, ali ekipa koja radi u interesu onih koji se nalaze iza zavese, a samo se povremeno nađu pred sudom javnosti, a ja očekujem da se nađu pred pravosudnim organima. Dve osobe koje spajaju čitav niz zloupotreba zbog kojih ne treba dozvoliti ovakve nadležnosti su (zbog argumenata i dokaza kojima raspolažemo, potpuno otvoreno ih imenujem po prezimenu i imenu) gospodin Nikola Živanović i Nik Đivanović. Dvojica bliskih saradnika, od kojih je gospodin Nikola Živanović bio viceguverner u Narodnoj banci, za koga je on kasnije izjavljivao da ga ne poznaje, a koji je bio jedan od prvih ljudi koji je pripremao likvidaciju bankarskog sistema na mestu jednog od ključnih ljudi u Beogradskoj banci. Poštanska štedionica, do zloupotrebe koja se sprovela zaustavljanjem vremena i zloupotrebom prodaje akcija na tržištu, na berzi, izvedena je upravo uz saglasnost gospodina Mlađana Dinkića i Nikole Živanovića, u saradnji i uz pomoć kuće "Sinerdži kapital". Znači, neko ko nam ovde promoviše nadležnosti vođenja privrede, ukupne ekonomije, do kreditiranja i finansiranja razvojnih projekata, kvalifikovao se jednom od najvećih pljački (Nacionalna štedionica), ali je i neko ko još uvek budžet građana troši za pokriće krađe ostvarene pod veštom palicom stečajne mafije u kojoj je značajno učešće bilo i Poštanske štedionice. Neko ko se ovde kvalifikuje ovakvim opisom posla, da vrši kreditiranje, u drugom navratu troši narodni novac da dokapitalizuje Poštansku štedionicu. Kada smo prošle godine usvajali budžet, izdvojili smo ogromna budžetska sredstva da pokrivamo gubitke stvorene zloupotrebom položaja u Poštanskoj štedionici. Još jedan deo sredstava je usmeren u Komercijalnu banku, ali taj deo je da pariramo po vrednosti Evropskoj banci za obnovu i razvoj. Poštovani građani, to se radi u trenutku kada se objavljuje da je novac za subvencionisane stambene kredite potrošen i kada se priznaje da je svega 315 miliona deviznih depozita preostalo od milijarde prilivenog novca od prodaje državnih i društvenih preduzeća i banaka. U takvom trenutku vrli ekspert gospodin Mlađan Dinkić preliva iz budžeta, odlukama koje su mu omogućene od strane bivših koalicionih partnera, i to više nije razlog za sumnju nego loše iskustvo, da će on nastaviti tako da radi i sa vama. Znači, dok se pripremaju postupci stečajnoj mafiji, koja je dobar deo posla radila preko Poštanske štedionice, i dok nema sredstava za razvoj i finansiranje domaće proizvodnje, dok nema sredstava da se finansiraju redovni državni poslovi, gospodin ekspert sa svojom stručnom ekipom raspoređenoj u Ministarstvu za ekonomiju i regionalni razvoj i u Narodnoj banci, uglavnom, jer odavde počinje, tu se završava ono što narod vidi, a ono što se danas ne vidi, videće se jednog dana na stranim deviznim računima. Način na koji to gospodin Dinkić radi jeste da baci malo prašine u oči javnosti i verovatno neko zrno ili neku mrvicu svojim koalicionim partnerima jer je sebe uspeo da izreklamira kao stručnjaka koji ume da ni od čega napravi nešto. Tu mađioničarsku iluziju ne sme da prodaje građanima i ja sam dužna da vam kažem. Najveći gubitak koji se stvara u Narodnoj banci trgovinom hartijama od vrednosti sa stranim bankama gospodin Dinkić je elaborirao na iskustvu 1991. godine. Valjda je to sad i onaj kamen spajanja na kojem se ranije iskustvo prenosi na novog finansijskog stručnjaka. On je vrlo vešto u knjizi ispričao priču (počelo se sa Karić bankom, nastavljalo sa Jugoskandikom i Dafiment bankom) kako se ispitivalo da li narod ima deviza sakrivenih u slamaricama. Otišli su sa tri puta većom kamatom. Znači, organi vlasti, država odluči da preko neke izabrane banke (tada Karić, kasnije ove pomenute) ponudi građanima visoke kamate da sondira ili ispita tržište. Dok je redovna kamata u bankama 10%, privatna odabrana banka daje 40%. Narod iznese devize i proda da bi dobio kamatu. To jeste bio osnov za piramidalne banke, ali u neko teško vreme sankcija i velikih pritisaka izokrenuto u zloupotrebu pojedinaca. Ali, to je istorija iz koje je nauk izvukao gospodin Dinkić i danas ga primenjuje – ne na Karić, Dafiment i Jugoskandik banci, nego na Narodnoj banci Srbije. Znači, Narodna banka Srbije veštački, političkom odlukom kreira vrednost dinara i vrednost kursa i referentnu kamatnu stopu. Dragi građani, dok se vi zadužujete kod stranih banaka po kamatama 8-16% i za to morate da date garancije, hipoteke na stan koji tek kupujete, za to vreme strane banke iz svojih centrala unose devize na koje im guverner ne naplaćuje obaveznu rezervu. Pušta ih da maksimalan iznos tih sredstava upotrebe za kupovinu državnih hartija od vrednosti. Zamislite u kakav siguran posao on uvodi strance. Kaže - ne da finansirate građane, ne da vas opterećujemo obaveznom rezervom, nego kupite od države, koja garantuje da ćete u roku od 30 dana (ima rokova od 30, 60 i 90) doći kod države kao najsigurnijeg platiše, da ne primate radnu snagu koja procenjuje koji je bonitet, kakav vam je biznis plan, u koji posao ulažete. Znači, ta strana banka ne zapošljava naše mlade ljude kao što se priča, da izučavaju kreditnu sposobnost tražioca kredita, nego troje ljudi u odeljenju za repooperacije ode i kupi od Narodne banke zapise, mirno spava mesec dana, dođe posle mesec dana i naplati, pored glavnice, 15,75% kamate. Isplati tri plate devojkama koje sede u staklenim kancelarijama u kratkim i atraktivnim suknjicama, gde moraju da se odreknu porodice, subote i nedelje, da ne mogu ni dugme da zakopčaju ili raskopčaju a da to ne vidi neko sa strane, znači u vrlo nehumanim uslovima. Tri plate se isplate, a zaradi se kamata od 15,75%. Samo na tri emisije koje su dospele prošlog meseca 110 miliona evra, ponavljam i odgovorno tvrdim, samo na tri takve emisije zapisa Narodna banka je isplatila stranim bankama 110 miliona evra. To je nešto što će morati da se pokriva iz budžeta. To je jedan mesec. Najzanimljivije je da je na dan dospeća kurs pao na 78,7 dinara. Znači, ne samo da su zaradili na referentnoj kamatnoj stopi, nego će zaraditi kad za dinare koje im sad isplati Narodna banka kupe evre po 78,7 dinara. Poštovani građani, kada vama dospevaju krediti i rate za otplatu, obično krajem meseca, kurs raste. Ponavljam podatak, analizu u knjizi ''Ekonomija destrukcije'' koju su tada sprovodile odabrane i privatne banke, danas sprovodi finansijska mafija koja se kao hobotnica širi od Narodne banke preko Ministarstva za ekonomiju i regionalni razvoj, Agenciju za promociju izvoza, Agenciju za privatizaciju i Agenciju za sanaciju, stečaj i likvidaciju banaka, a danas se zove Agencija za osiguranje depozita. To je to ekspertsko znanje i ono mentalno slepilo i mentalna lenjost na koju upozoravam one koji podržavaju ove i ovakve eksperte. Tome ih je naučio i gospodin Nik Đivanović, tehnici koja se zove ''mafija u belim kragnama'', o čemu postoje dokazi. Ljudi koji su u inostranstvu radili najsitnije operacije tzv. ''kornerovanja'', najmanje složene poslove sa hartijama od vrednosti, ovde izigravaju eksperte zato što su podaci tajni. Koje banke kupuju ne možete da saznate jer je trgovina onlajn, kartica i samo dva računara to znaju, ali su podaci o gubicima i šteti evidentni, materijalni i pašće na naš teret. To stoji u opisu posla ovog čoveka. To je ta crvena nit DOS plus kojom je gospodin Dinkić (nemojte ga potcenjivati i nemojte ga precenjivati), kao eksponent mafije na svetskom nivou i kao predstavnik elite koja odbija da služi svome narodu nego radi na njegovu štetu, promovisan u čoveka koji raspolaže gotovo celim budžetom Republike Srbije – vama na čast, građanima na štetu.
Na član 9. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Gospođo predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podnela sam amandman na član 5. koji govori o ovom čuvenom Ministarstvu za ekonomiju i regionalni razvoj. To je, u stvari, monopol Mlađana Dinkića u Srbiji i da se taman nadovežem na ovu priču mr Jorgovanke Tabaković i da to sa nekim konkretnim primerima iz svog okruženja ilustrujem. Ovo na makroekonomskom planu je, videli ste, deo jedne svetske mafije. Nije to neka zavera, ali to su zaista ljudi koji su povezani, koji vrlo dobro znaju šta rade i koji su obučeni da rade taj posao na finansijskom tržištu i to svakoga dana ima sve veću potvrdu. Sinoć sam, baš kao verovatno i gospođa Tabaković, na jednoj TV pratila izlaganje bivšeg viceguvernera Narodne banke Srbije. On čak ide i korak dalje, zalaže sa za drugačiju monetarnu politiku, odnosno da se ona ukine i da se Srbija odmah preorijentiše na evro, dakle da učinimo isti što i ova separatistička bratija u Crnoj Gori. Međutim, mi ne samo što treba da jačamo stabilnost domaće valute kroz one normalne i poznate ekonomske mehanizme koje zagovaraju ekonomisti koji hoće zdravu srpsku privredu, već iz ovog predloga, opisa i delokruga rada Mlađana Dinkića vidimo da to jednostavno neće biti moguće. U Srbiji će iz dana u dan svima biti sve gore. Ono o čemu ja treba da govorim, a to je stav 5. člana koji reguliše šta sve taj veliki gazda Srbije Mlađan Dinkić treba da stavi pod svoju šapu, između ostalog je i politika koja se tiče rada i zapošljavanja. Da ironija bude veća, ovde je opisno vrlo lepo upakovano šta bi trebalo ministarstvo da radi, pa, između ostalog, da vodi računa o politici zapošljavanja kako u zemlji, tako i u inostranstvu, da se omogući građanima Srbije, naravno, starosne dobi i različitih kvalifikacionih struktura, da pronalaze posao u inostranstvu, da se izvrši prekvalifikacija (zamislite taj cinizam) onih koji su ostali bez posla, a upravo je Mlađan Dinkić taj koji je u Kragujevcu jednim dekretom izbacio te ljude na ulicu. Znate šta je onaj čuveni Zavod za zapošljavanje i obrazovanje, ZZO Zastavin? Ko ga je osnovao? Ekipa Vlahović, Đelić i Dinkić. Ko ga je ukinuo? Mlađan Dinkić, prošle godine. Kako je postupio sa svim ostalim radnicima iz metalskog kompleksa? Kako je postupio sa invalidima rada? Da li postoji neka fabrika, evo tu je i kolega mr Živanović iz Šapca, pa u bilo koga da pogledam, bilo sa koje strane, da li su srpski radikali ili kolege iz SPS, pa i vi žuti, da vas pitam - da li ste vodili računa o invalidima rada i da li ima zaštitnih radionica za invalide rada? U Kragujevcu ih nema, ni u fabrici namenskih proizvoda, ni u fabrici automobila. Da li će ih biti sa dolaskom Fijata? Čisto sumnjam, i to je sve na dugačkom štapu. I onda, podaci koji su vrlo egzaktni (ništa srpski radikali ne govore napamet), više su nego poražavajući. I general Delić, kao i moja malenkost, kao i potpredsednici Skupštine, dobijamo redovno periodične, mesečne izveštaje Republičkog zavoda za statistiku (on se plaća iz budžeta, hajde da pođemo od toga da ima relativno tačne podatke) i kad vi pogledate šta je opis posla Mlađana Dinkića i kada vidite, a to je zvanično saopštenje republičkog organa, kako se kretala zaposlenost onih koji navodno rade u inostranstvu, to je katastrofa. Ako mi kažemo, a to je tačno i to je bio ključni deo našeg ekonomskog programa u izbornoj kampanji, da je građevinska operativa i da su srpski građevinci (s tim će da se složi i gospodin Mrkonjić, i gospodin Obradović iz DSS, to ne zagovaramo samo mi) zaista proslavljeni u svom poslu u celom svetu, pogledajte, molim vas, kako to izgleda danas. Naravno, ovo nije tačno. Tačno je na osnovu podataka koje ima Republički zavod za statistiku, ali je stvarnost sasvim drugačija. Zašto? Zato što Mlađan Dinkić ne radi posao koji mu je ovde dat. Niti ga je radio, niti će da ga radi. Niti je to prethodno radilo Ministarstvo za rad i zapošljavanje čiji bi to izvorni delokrug trebalo da bude. I zato sam ja podnela taj amandman. Pogledajte šta se navodi, recimo, kao podatak za Rusku Federaciju – samo 422.933 radna sata u oblasti građevinske operative u onolikoj državi, odnosno prosečan broj radnika iz Republike Srbije je 203 radnika. Onda vidite da Dinkić i Vlada Srbije nikoga skoro nisu uputili u Rusku Federaciju da radi. I vi znate, imate toliko i rođaka i prijatelja ili čujete da tamo ima više hiljada Srba. Samo preduzeće Putevi Užice ima negde oko 1.500 radnika koji rade na velikim poslovima i projektima u Rusiji prema Sočiju, a da ne govorim o drugim privatnim firmama (jedna isto tako jako poznata firma iz Leskovca, pa tako redom). Vidite onda da država ništa ne čini da, u saradnji sa nama prijateljskim zemljama, koje vape za našim kadrovima, oni dobiju siguran posao, da idu preko naše države, da u tom smislu kao što to ovde stoji budu socijalno osigurani. Ti ljudi se snalaze sami. Ja, evo, znam, na primeru tog jednog gospodina, pa i ovog gospodina, ne znam mu ime, iz Putevi Užice, možda neko od vas zna kako se zove i preziva, on sve ljude iz svog kraja vuče i ako pođe iz kuće polaze i otac i sinovi. Šta je sa zaposlenima na istim poslovima u Crnoj Gori najbolje znate vi koji živite u blizini Brodareva i koliko ovih dana imaju problema naši ljudi kojima je istekla lična karta, pa čekaju na ličnu kartu, a treba da pređu u Crnu Goru zato što su angažovani na poslovima kod ruskih investitora koji su tamo kupili određene kuće, odnosno vile ili već nešto drugo i sada imaju potrebu da dođu srpski majstori, koji su najbolji. Pogledajte koliko je to u satima – tek nekoliko stotina hiljada radnih sati, a koliko je radnika koji odlaze iz Srbije u Crnu Goru – 719. Mislim da ih sada, u ovom trenutku, u Sutomoru ima najmanje 500, da ne kažem 1.000, a u Budvi ko zna koliko. Država je registrovala 719, toliko ih je Mlađa poslao, odnosno država im omogućila i garantovala im socijalno osiguranje i da će taj rad da im bude ubeležen u njihovoj radnoj knjižici. To bi tako trebalo da bude. U ovim prijateljskim zemljama gde su nekada išle i kolege gospođe Dejanović, u Libiji, pa onda u drugim bliskoistočnim, dalekoistočnim zemljama, vi da pogledate, pa to je smešno – dva, tri, pet zaposlenih ljudi. I vi se onda hvalite time kako imamo ne znam koliko kadrova i eksperata svuda po svetu. To je žalosno. Kada je u pitanju ovo interno zapošljavanje, da li je trend porast nezaposlenosti u odnosu na 2005. godinu? Naravno da nije. Da li se smanjio broj nezaposlenih? Nije. Mi imamo jednu fantastičnu, rekla bih naučnofantastičnu, priču aktuelnog gradonačelnika Kragujevca Veroljuba Stevanovića. Baš šteta što nije ovde, kažu on je u parlamentu da bi mogao da odgovara na ono što se kaže kad se pomene njegovo ime. Čovek u gradu u kom ima blizu 40.000 nezaposlenih, gde je ovaj njegov pajtaš Dinkić dekretom ukinuo ljudima mogućnost da se prekvalifikuju i ti takvi ljudi, koji su sada dobili tu neku po principu ''uzmi ili ostavi'' bednu otpremninu, neće moći da se vrate i da konkurišu, da rade u novoj automobilskoj industriji, ako ona uopšte dođe. A pitanje je i koliko će tamo ljudi da bude zaposleno jer znate kakav je trend u svetskoj automobilskoj industriji. Tamo gde je potpuno robotizovana proizvodnja, gospodin Marković se trudi da to zaista lepo prikaže, glumi robota, ali zaista na sto jedinica automobila je samo jedan zaposleni, ajde ovde neka bude i tri, pa preračunajte, a znamo koji su realni kapaciteti. To je strašno. I onda opet dolazimo na onu priču gde se sve troše pare, i sve to ide preko agencija za pronalaženje posla. Zamislite koliko je daleko otišla njihova drskost, evo general i ja smo pronašli koji je to iznos u budžetu za ovu godinu. Kome su oni pronašli posao, kome su oni pomogli? Da se vratim na ovog pomenutog Stevanovića. On kaže - u Kragujevcu je prošle godine (priča neke neverovatne cifre) zaposleno 6.000-7.000 ljudi. Jeste, u njegovoj mašti. I vi vrlo dobro znate, evo i gospodin Rogović, pa svi vi drugi koji ste privatnici, privatni preduzetnici, da nekoga prijavite i on radi izvesno vreme kod vas, ali taj posle ne radi. Takav mora da se registruje na birou rada, je l' tako? Ili imate fluktuacije, naravno. Danas jedna devojka ili mlada žena radi u samostalnoj trgovinskoj radnji i ako ima sreće da bude prijavljena, pošto su sada tako rigorozne kazne, naravno za one koji su miljenici lokalnih G17 i žutih te kazne na važe, ali ako ima sreće, posle nekoliko meseci kaže joj gazda - nema ovde više za tebe posla, slab mi je promet, i ona ide na drugu stranu grada i traži posao na drugom mestu. I to je prijavljeni zaposleni i to ulazi u tu fantastičnu cifru o kojoj on priča. Nema vremena, zaista ne da je malo 15 minuta, satima bismo mogli samo o ovim izveštajima Republičkog zavoda za statistiku da govorimo, ali pogledajte koliko je poražavajuća situacija u ovom trenutku. Evo, šest meseci je prošlo u 2008. godini, jurili su, skupili se, skrpili se i sada će da naprave tu tajkunsku vladu po volji Zapada. I vi mislite da će nešto da se promeni? Ovo je poražavajuće. Govorimo o tome koliko je ljudi gladno, koliko je ljudi bez posla. Dakle, ako je njihova evidencija da je to nešto preko 800.000 ljudi, a mi govorimo da ima najmanje 200.000 ljudi koji nisu evidentirani kao nezaposleni, nisu motivisani, pa čak i zbog toga da nemaju tu zdravstvenu knjižicu, ali pogledajte, kada pomisle na to da dovedu dva svedoka da bi dobili overenu zdravstvenu knjižicu, ko zna koliko je desetina hiljada ostalo demotivisano i ne radi ni to. Pogledajte kako se kreće stanje u prvoj polovini 2008. godine. To je rezultat kako prosečan građanin Srbije živi. Ne Dinkić, ne ostali lopovi i tajkuni, oni imaju šta god hoće i svakog dana grabe i žive kao lordovi. Prosečan građanin Srbije, dame i gospodo narodni poslanici, mora da potroši na hranu 39,9% svoje zarade, ako ima neku zaradu. Od ukupnih prihoda redovan prihod za jedno domaćinstvo je 53,2%. A znate šta ulazi sa 29,8% - evo, tu su gospoda penzioneri - penzije. To ulazi u ukupan budžet jednog domaćinstva. Pa se kaže da postoje situacije, nažalost, da penzioneri izdržavaju svoju decu, decu koja su ostala bez posla, i unučiće, a oni sami ne mogu da prežive od tih penzija. Koliko se izdvaja na stanovanje, vodu, struju, gas i druga goriva? Oko 17%. Jer, ljudi najpre moraju da prežive i da kupe tako skupu hranu. Govorite o tome kako naša omladina treba da se obrazuje i da se školuje. Pa, naravno da treba. Imamo, i ja to tvrdim, najbolje rasadnike talenata u svim gradovima Srbije po raznim oblastima. Ali, evo, ova neumoljiva statistika govori da za to samo 1,9% može da se izdvoji iz kućnog budžeta. Mlađan Dinkić sebi pravi ski-centre, rasipa se kako hoće, u maniru pijanog milijardera, može mu se, znate kako kažu ova deca – ''ima se, može se'', a za rekreaciju i sport prosečno srpsko domaćinstvo izdvaja, evo, ovde piše, bednih 0,8%. Ako hoćete da pratite kulturna i sportska dešavanja, to je negde ispod 2%. Gde se mi nalazimo? Nalazimo se u društvu gde mafija, moćnici i sada kroz institucije sistema, kroz razno-razne agencije ovo ministarstvo povlači za sobom produkciju takvih neradnika i štetočina. Dakle, nekoliko hiljada, ili da kažemo koliko ih je, i da ih je 10.000 ili 20.000, žive kao lordovi, kao bubrezi u loju, a građani pate i biće sve gore i gore. Zašto? Zato što je, evo, prošlo već pola godine, profesor Mašić zna koliko površina nije zasejano, nemam vremena to da pročitam, ali to je ovde poražavajući podatak, nekoliko stotina hiljada hektara obradive površine, i kad sve to vidite i kad pogledate ovaj bilans, koliko je proizvedeno a koliko je bio izvoz, to je ona razlika od 40 milijardi evra o kojoj je govorila i gospođa Tabaković i gospodin Todorović. Mi smo zemlja u kojoj bez suštinskih promena, a očigledno je da ih može doneti jedino, i doneće ih, SRS, nema pomoći i nema pomaka.
Zahvaljujem. Na član 10. amandman je podneo poslanik Bojan Mladenović. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Bojan Mladenović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podnosim amandman na Predlog zakona o ministarstvima i tražim da se u članu 10. reč "nuklearna" briše. U članu 10. stoji: "Ministarstvo rudarstva i energetike obavlja poslove državne uprave koji se odnose na: rudarstvo; energetiku; energetski bilans Republike Srbije; naftnu i gasnu privredu; bezbedan cevovodni transport gasovitih i tečnih ugljovodonika; nuklearna energetska postrojenja čija je namena proizvodnja električne odnosno toplotne energije, proizvodnju, korišćenje i odlaganje radioaktivnih materijala u tim objektima..." Tražim da se briše reč: "nuklearna" jer izgradnja nuklearnih energetskih postrojenja nije u skladu sa energetskim razvojem Srbije, a takođe, izgradnjom istih može da dođe do nesagledivih dugoročnih posledica na životnu sredinu u slučaju eventualnih havarija. Ustavni osnov za podnošenje ovog amandmana na Predlog zakona o ministarstvima nalazi se u odredbama člana 74. Ustava Republike Srbije, po kom svako ima pravo na zdravu životnu sredinu i na blagovremeno i potpuno obaveštavanje o njenom stanju. U ostvarivanju navedenog prava Republika Srbija odnosno autonomna pokrajina odgovorna je za zaštitu životne sredine. Istovremeno, svako je dužan da čuva i poboljšava životnu sredinu. Predloženi član 10. zakona je u suprotnosti i kontradiktoran je članu 74. Ustava Republike Srbije. Donošenjem predloženog amandmana obezbeđuje se ostvarivanje ustavnih odredbi utvrđenih članom 74. Imajući u vidu već pomenute potencijalno nesagledive dugoročne posledice eventualnih akcidenata i havarija na nuklearnim postrojenjima na životnu sredinu i zdravlje ljudi, a koje bi moglo da rezultira davanjem ovlašćenja Ministarstvu rudarstva i energetike da u svojoj nadležnosti ima nuklearna energetska postrojenja čija je namena proizvodnja električne odnosno toplotne energije, proizvodnju, korišćenje i odlaganje radioaktivnih materijala u tim objektima je u direktnoj koliziji sa odredbama člana 74. Ustava kojim se garantuje da svako ima pravo na zdravu životnu sredinu i da je Republika Srbija odgovorna za zaštitu životne sredine. Davanjem ovlašćenja organu državne uprave da ima u nadležnosti nuklearna energetska postrojenja direktno se ugrožava ustavna odgovornost Republike Srbije. Kao diplomirani prostorni planer moram da napomenem da izgradnja nuklearnih postrojenja za proizvodnju električne i toplotne energije nije predviđena Zakonom o prostornom planu Republike Srbije, kojim nije predviđena eventualna lokacija za izgradnju nuklearne elektrane. Izgradnja nuklearne elektrane nije predviđena ni Strategijom razvoja energetike Srbije do 2015. godine, odnosno Programom ostvarivanja Strategije razvoja energetike do 2012. godine. Izgradnja nuklearnih postrojenja za proizvodnju električne i toplotne energije nije definisana ni Zakonom o energetici. Donošenjem predloženog amandmana brišu se predložene nadležnosti Ministarstva rudarstva i energetike u pogledu izgradnje, upravljanja i korišćenja nuklearnih energetskih postrojenja. Dame i gospodo, usvajanjem ovog amandmana procenjuje se da će se preusmeriti sredstva potrebna za izgradnju nuklearne elektrane u iznosu od četiri milijarde evra u druge namene. S obzirom da Republika Srbija ne raspolaže tim sredstvima, sem inostranih kredita, omogućava se da eventualno kreditno zaduženje bude usmereno u druge ekološki prihvatljive vidove proizvodnje energije sa aspekta manjeg ekološkog rizika, načine proizvodnje energije iz obnovljivih izvora (male hidroelektrane, solarna energija, energija vetra itd.). Aktuelna polemika, da li je Srbiji potrebno nuklearno energetsko postrojenje, rezultat je energetskog deficita kako u našoj zemlji, tako i u regionu. Posebno će se polemike nastaviti početkom druge dekade 21. veka, odnosno 2011. i 2012. godine, koji će biti posebno krizan period. Uprkos tome, stručna javnost je protiv izgradnje nuklearnih elektrana. Protiv gradnje se izjašnjavaju mnogi naši stručnjaci iz ove oblasti i odlučno su protiv izgradnje istih. Zato bih u kratkim crtama naveo još pet osnovnih razloga zbog kojih se zalažem protiv izgradnje nuklearnih elektrana. Prvo, postoji zakonsko ograničenje za izgradnju nuklearnih postrojenja, koje je prethodno navedeno. Drugo, razvijene zemlje, pre svega SAD i pojedine zemlje Evropske unije, uzurpiraju tuđa prava na život, grubo rečeno - na čist vazduh, trošeći besprimerno fosilna goriva i zagađujući atmosferu. Traže od nas, mnogo siromašnijih, da pređemo na nuklearnu energiju kako bismo omogućili njima da i dalje žive u izobilju. Vezujući nas dugovima za nuklearke, imaju nameru da nas prisile da u našim zemljama otvorimo odlagališta nuklearnog otpada s kojim i sami ne znaju šta će. To je jedan novi vid tehničke kolonizacije i još jedan pokušaj najvećih zagađivača planete, pre svega SAD, da izgradnjom nuklearki preko nas i dalje koriste fosilna goriva, da nas učine nuklearno prljavim i, naravno, da zarade velike pare preko svojih interesnih lobija. Treće, orijentacija Elektroprivrede Srbije je ugalj, tj. lignit, odnosno rezerve lignita su glavni izvor energije do 2030. godine. Četvrto, opasnost od mogućih napada raznih terorističkih organizacija. Peto, odlaganje radioaktivnih materijala u tim objektima prilikom NATO bombardovanja, odnosno videli smo posledice koje su i danas izražene od uranijuma i drugih radioaktivnih materijala. Dame i gospodo narodni poslanici, stoga predlažem da se reč: "nuklearna" briše, jer ona stoji samo u interesu nuklearnih energetskih interesnih lobija, a najmanje u interesu građana Srbije. Usvajanjem ovog amandmana omogućuje se da se spreče eventualno nesagledive posledice po životnu sredinu i zdravlje ljudi i građana Srbije. Stoga je neophodno da se ovaj amandman prihvati. Hvala.
Zahvaljujem. Ima reč kolega Arsić.
Dame i gospodo poslanici, vidim da se Vlada, odnosno DS nisu odrekli te ideje oko nuklearne energije. I u predizbornoj kampanji je bilo špekulacija oko toga, pa je čak i Đilas potpisivao nekakav memorandum itd., pa, eto, kaže - nisam znao da to nije u skladu sa zakonom. Mislim da su vlade pre vas već donele memorandum o tome da je nuklearna energija neprihvatljiva za Srbiju. Imajući u vidu kolika je cena jedne nuklearne elektrane, znajući da za to mi nemamo para, pitam vas - za koga ćete da je pravite? Garantujem vam da će te kilovate, koji budu proizvedeni nuklearnom energijom u Srbiji, Srbija ili skupo plaćati ili će oni biti pravljeni za nekog drugog, kome isto treba energija, ali mu treba zdrava životna sredina. Mi sami para da tako nešto napravimo nemamo. Znači, radićemo za drugog, ugrožavaćemo svoje zdravlje, svoju zemlju, svoj vazduh, svoju vodu - za nekog drugog, a čini mi se i za dobre provizije, čim ovo na mala vrata, kroz zakon o ministarstvima, pokušavate da provučete. Još nešto bih rekao. Moram da demantujem kolegu. Zvaničan plan razmeštanja nuklearnih postrojenja u Srbiji - tačno je da ne postoji. Nezvanično - znam da planirate da postavite jednu nuklearnu elektranu u Kostolcu. Nemojte da se šalite s tim. Garantujem vam da od tog posla neće biti ništa. Dosta je Kostolčanima i termoelektrana, i pepelišta, i kopova, i toga što imaju zagađenu vodu i vazduh. Sad im još treba i nuklearna elektrana? Nemojte s tim da se igrate - dići će se kuka i motika.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov. Izvolite.
Poštovane dame i gospodo, poštovano predsedništvo, izašao sam samo da podržim ovo što je rekao poslanik SRS gospodin Bojan Mladenović. Naveo je sve relevantne razloge zbog kojih apsolutno nema mesta ovoj reči u ovom predlogu zakona. Ja bih samo još podsetio na neke medicinske razloge koji nalažu da se ne upuštamo u ovu avanturu. Znate da imamo povećan broj obolelih od karcinoma u Srbiji, i to znatno povećan, od vremena NATO agresije. Znate da je na ovu zemlju bacan osiromašeni uranijum i verovatno je i to jedan od uzroka koji je doveo do povećanog obolevanja. Takođe moram da vam skrenem pažnju i na to da znate šta se događa s ovakvim postrojenjima u okolnim zemljama. Skoro se desilo u Sloveniji da je procurilo nuklearno gorivo iz reaktora i da su bili ozračeni i izvesni ljudi. Znate da je u Bugarskoj bio takođe problem, da ne govorim o Černobilju. Rekli smo da imamo hidroenergetske potencijale, da postoje velike naslage lignita na našem Kosovu i Metohiji, i to su energetski izvori, pored gasa koji, takođe, može poslužiti za proizvodnju elektroenergije, koji i te kako, u dovoljnoj meri, mogu da na ekonomski opravdan način zadovolje naše potrebe za električnom strujom. Stvarno mi smeta što ovde niko od ovlašćenih predstavnika neće da izađe da brani ovaj stav koji je zapisao u zakonu, da nam ospori, da nam dokaže da nismo u pravu ili da jednostavno dođe pa kaže da se usvaja ova primedba. Molim vas, naša zakonska regulativa u ovom momentu ne dozvoljava izgradnju elektrane. Naš pravni sistem mora da bude jedinstven, zašto kršite jedinstvenost našeg pravnog sistema? Da vam ne govorim o svim drugim problemima koji proističu iz ovog. Samo toliko.
Zahvaljujem. Reč ima predlagač, izvolite, gospodin Vlatko Ratković.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. U pravu je gospodin dr Paja Momčilov, narodni poslanik, kada kaže da naša zakonska regulativa ne predviđa i ne dozvoljava izgradnju nuklearnih postrojenja. Upravo zbog toga želim da pojasnim odredbu u Predlogu zakona o ministarstvima u članu 10. Kada se kaže - nuklearna energetska postrojenja itd., to se ne odnosi na izgradnju, ne odnosi se na građenje, već na istraživačke projekte i saradnju sa drugim državama koje imaju izgrađena postrojenja. Znači, ne radi se o građenju nuklearnih energetskih postrojenja, već samo o istraživačkim radovima. Zahvaljujem.
Reč ima gospodin Momčilov, replika.
Zakonodavac piše zakon i zakonske odredbe. On mora da bude precizan i jasan, to vi dobro znate, da ne bi dolazilo do zabune. Nuklearna energetska postrojenja su ona koja proizvode energiju - ako pogledate definiciju, videćete da je to to - a postoje i nuklearni reaktori koji se mogu primenjivati u svrhu istraživanja. Znači, energetsko postrojenje nije reaktor koji služi u naučne svrhe. Morate biti potpuno precizni i jasni. Trebalo je da konsultujete stručnjake, da ne bi bilo dilema. Znači, nuklearna postrojenja u istraživačke svrhe. Da vam ne govorim opet koji je sada problem sa Severnom Korejom, sa Iranom, gde oni tvrde da imaju reaktore koji se koriste u naučne svrhe, a spočitava im se da, u stvari, grade atomsku bombu. To je poseban problem. Hoću da vas upozorim na to da mi u zemlji imamo jedan jedini nuklearni reaktor, u Vinči, koji služi u naučne svrhe, a nama sem tog reaktora, tih kapaciteta, apsolutno više i ne treba. Mi smo imali donedavno atomsku bombu u centru Beograda i taj otpad je pre mesec dana izmešten u skladište u Vinči. Da vam kažem još jednu informaciju, da je došlo do oticanja radioaktivnog otpada u Vinči i da su zaposleni signalizirali javnosti da postoji opasnost. Prema tome, apsolutno ne stoji da su nuklearna energetska postrojenja naučnoistraživački reaktori. Napišite ovde jasno, pa neće biti nikakvih problema.
Samo dozvolite da dam informaciju. Na dogovoru sa predsednicima poslaničkih grupa ocenili smo da je danas rad do ovog termina bio dosta intenzivan. Sutra je petak, nije redovan dan, ali započeli smo raspravu o ovoj tački dnevnog reda, neophodno je da je okončamo i zakazujem nastavak rada sutra u 10.00 sati. Po Poslovniku, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, molio bih vas da uzmete u obzir, mi smo u prethodnom mandatu imali jedan džentlmenski dogovor. Skupština je radila do 22.00 časa. Mislim da i u ovom mandatu to treba da poštujemo. Nema razloga da žurite, žurili su i oni pre vas i vidite dokle su stigli, pa vam savetujem da krenete malo sporije, možda ćete dalje stići. Ubuduće računajte da će SRS raditi do 22.00 časa. To je krajnje vreme kada ćete morati, i zbog vaših poslanika a i zbog naših, da prekinete rad. Između ostalog, mnogi od vas treba da zauzmu red ispred Američke ambasade, sutra idete da slavite. Prema tome, i zbog vas smo mi ovo učinili.
Zahvaljujem. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad. Molim članove Odbora za inostrane poslove da prisustvuju sednici Odbora danas u 12.00 časova u Plavom salonu, radi konstituisanja. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 85 narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O MINISTARSTVIMA (nastavak u pojedinostima) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Babić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima gospodin Babić, izvolite.