Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Prvu sednicu Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2020. godini. Pozivam vas da najpre saslušamo himnu Republike Srbije. (Intoniranje himne.) Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 99 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim da ubacite svoje kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 127 narodnih poslanika. Prelazimo na rad. Dostavljeni su vam zapisnici Devete sednice Drugog redovnog zasedanja i Dvadeset osme posebne sednice u Jedanaestom sazivu. Stavljam na glasanje zapisnik Devete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine u 2019. godini. Zaključujem glasanje: za – 128, uzdržan – jedan. Konstatujem da smo usvojili Zapisnik. Stavljam na glasanje zapisnik Dvadeset osme posebne sednice u Jedanaestom sazivu, održane 3. decembra 2019. godine. Zaključujem glasanje: za – 130, uzdržan – jedan. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Zapisnik Dvadeset osme posebne sednice. U sazivu ove sednice, koji vam je dostavljen, sadržan je predlog dnevnog reda sednice. Pre utvrđivanja dnevnog reda, prelazimo na utvrđivanje akata po hitnom postupku. Narodni poslanici Nenad Čanak, Nada Lazić i Olena Papuga predložili su da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Marijan Rističević, Đorđe Komlenski i Bojan Torbica predložili su da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o izmeni Zakona o oružju i municiji. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – 131 narodni poslanik. Konstatujem da je prihvaćen ovaj predlog. Poslanička grupa Stranka moderne Srbije predložila je da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog odluke o izmenama Odluke o razrešenju i imenovanju članova i zamenika članova Republičke izborne komisije. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – 127, protiv – sedam, uzdržan – jedan, nije glasalo sedam narodnih poslanika. Konstatujem da je prihvaćen ovaj predlog. Prelazimo na dopune. Narodni poslanik Zoran Živković, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom - Predlog zakona o dopuni Zakona o izboru narodnih poslanika. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Konstatujem da nije prihvaćen ovaj predlog. Narodni poslanik Zoran Živković, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom - Predlog zakona o planiranju i uređenju prostora i naselja. Stavljam na glasanje njegov predlog. Zaključujem glasanje: za – niko, protiv – niko, uzdržan - jedan. Konstatujem da nije prihvaćen ovaj predlog. Narodni poslanik Zoran Živković, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom - Predlog rezolucije Narodne skupštine o priznanju i osudi genocida nad Jermenima počinjenom u Osmanskom carstvu u periodu od 1915. do 1922. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – jedan narodni poslanik. Konstatujem da nije prihvaćen predlog. Narodni poslanik Zoran Živković, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom - Predlog zakona o dopunama Zakona o visokom obrazovanju. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Narodni poslanik Zoran Živković, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom - Predlog odluke o obrazovanju anketnog odbora radi utvrđivanja činjenica i okolnosti koje su dovele do nezakonitog oduzimanja dozvole za rad Akcionarskog društva za osiguranje "Takovo osiguranje", Kragujevac. Zaključujem glasanje: za – jedan narodni poslanik. Konstatujem da nije prihvaćen predlog. Narodni poslanik Zoran Živković, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom - Predlog zakona o dopuni Zakona o Vladi. Zaključujem glasanje: niko nije pristupio glasanju. Narodni poslanik Zoran Živković, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom - Predlog zakona o izmeni Zakona o finansiranju političkih aktivnosti. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Narodni poslanik Zoran Živković, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom - Predlog zakona o dopuni Zakona o izboru predsednika Republike. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Narodni poslanik Zoran Živković, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom - Predlog zakona o dopuni Zakona o izboru narodnih poslanika. Zaključujem glasanje: niko nije podržao ovaj predlog. Narodni poslanik Zoran Živković, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom - Predlog zakona o izmeni Zakona o radu. Zaključujem glasanje: niko nije pristupio glasanju. Narodni poslanik Nemanja Šarović predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog odluke o obrazovanju anketnog odbora radi utvrđivanja činjenica u vezi sa ubistvom i političkom pozadinom ubistva Zorana Đinđića. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: niko nije glasao za ovaj predlog. Stavljam na glasanje predlog poslanika Nemanje Šarovića da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog odluke o obrazovanju anketnog odbora radi utvrđivanja činjenica i okolnosti u vezi sa pritiscima na državne organe i kršenje zakona tokom izbora za narodne poslanike u Narodnoj skupštini održanih 2016. godine. Zaključujem glasanje: niko nije pristupio glasanju. Konstatujem da predlog nije prihvaćen. Narodna poslanica Vjerica Radeta predložila je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmeni Porodičnog zakona. Izvolite.
Ovaj naš predlog pokušavamo da uvrstimo u dnevni red već više od godinu i po dana. Vi ste pre dva dana, u subotu, zapravo, usvojili zakon o legalizaciji prodaje beba iz porodilišta, gde ste procenili da svako ukradeno dete vredi do 10.000 evra i to je jedna bruka i sramota. Mi smo želeli ovim predlogom zakona da skrenemo pažnju da ne treba dozvoliti da decu iz Srbije usvajaju stranci. Puno je razloga zbog čega mislimo da je ovaj predlog dobar. On bi bio u neku ruku uvod u rešavanje problema nestalih beba, jer nikada nije utvrđeno koliko je navodno nestalih beba, odnosno prodatih, nažalost, zvuči surovo, ali je istina, koliko ih je završilo u inostranstvu. Zna se da su strane službe uključene u to, zna se da u Nemačkoj ne dozvoljavaju DNK analize dece, odnosno već sada odraslih ljudi za koje se sumnja da su međunarodnom trgovinom ljudi dospeli u Nemačku. Takođe, nikada nam niko nije objasnio koliko je te navodno nestale dece završilo, takođe, kasnije u drugom koraku kroz legalan postupak usvajanja, zato što ste vi još tada zakonom, ne ova skupštinska većina, ali neka, i mi smo i tada bili protiv toga, dozvolili tako nešto. Vi, dakle, ne sada da ne želite da zaustavite odlazak mladih ljudi iz Srbije, već vi i dalje mislite da treba i decu davati svakome ko da više para. To je bruka i sramota i nedopustivo za svaku odgovornu vlast. A, vi i ovim pokazujete da niste odgovorna vlast i da vas najmanje od svega interesuje narod i da vas najmanje interesuju ovi, rekla bih, svakodnevni problemi sa kojima se narod u Srbiji suočava. Mi zato mislimo da vi ne stavljate naše predloge na dnevni red, jednostavno, zato što mi našim predlozima ukazujemo na te probleme i što mi našim predlozima zapravo ovde iznosimo stavove velikog broja građana Srbije, uostalom, kao i sa onih 100.000 potpisa za stavljanje van snage vašeg Zakona o izvršenju i našeg pokušaja da spasimo narod od tih derikoža koji se zovu javni izvršitelji, ali vi imate svoje poslanike, svoje poslaničke grupe.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – devet poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen predlog. Narodni poslanik Vjerica Radeta predložila je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika. Izvolite.
Vi iz aktuelne vlasti iz vladajuće većine, a i iz izvršne vlasti, čiji ste vi, inače, instrument u Narodnoj skupštini, pokušavate sada pred raspisivanje ovih izbora da objasnite narodu u Srbiji da će izbori biti regularni, da će biti mnogo bolji izborni uslovi nego što su bili ranije. Naravno, vi na taj način potvrđujete da do sada izbori nisu bili regularni i da ako sada mislite da će biti mnogo bolje, da su ranije prethodni izbori bili mnogo loše organizovani. Mi pokušavamo mnogo pre raspisivanja ovih izbora, znači, od oktobra 2018. godine, da skrenemo pažnju na ključne probleme kada je u pitanju Zakon o izboru narodnih poslanika. Ključni problemi su oni koje vi niste želeli da rešite. Mi mislimo, zapravo, tvrdimo da je bilo neophodno da se u Zakon o izboru narodnih poslanika vrati odredba iz Ustava Republike Srbije koja daje mogućnost Narodnom poslaniku, odnosno kaže da je narodni poslanik slobodan da svoj mandat stavi na raspolaganje političkoj stranci sa čije liste je izabran za narodnog poslanika. Neprihvatanjem našeg predloga vi narodnim poslanicima ukidate Ustavom garantovanu slobodu da raspolažu svojim mandatom. Vi ste pokazali da ste isti kao i oni koji su zbog vas svojevremeno uveli tu mogućnost da poslanik raspolaže mandatom. To je bilo još u vremenu kada ste vi krali mandate SRS, ali i danas vi podržavate i tu vrstu krađe i danas vi forsirate poslanike koji su tu na ime ukradenog mandata. Neki su vam, koji neće izaći na izbore, najgori na svetu. Oni koji će izaći na izbore su divni, krasni, čak ih i nadimcima oslovljavate. Vi na taj način dokazujete i pokazujete da vi iskreno ne želite ništa da menjate u izbornom procesu. Uradili ste ono što su vam naredili ovi iz EU, ti neki istrošeni činovnici, koji nigde valjda ništa više ne predstavljaju, osim kada dođu ovde u Srbiju. Mi i dalje tvrdimo da ovo što je bilo ovakvo stanje u ovom sazivu Narodne skupštine da je upravo zbog toga što su poslanici mogli sa mandatom pod miškom da šetaju od jedne do druge poslaničke grupe, da formiraju nove poslaničke grupe, da zapravo najgrublje gaze volju građana Srbije, volju birača, a vi ste saučesnici u tome, zato što niste želeli i dalje ne želite da se raspravlja o našem predlogu zakona i da se ovakav predlog usvoji.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – devet poslanika. Narodni poslanik Vesna Nikolić Vukajlović predložila je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o stavljanju van snage Zakona o radu. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: niko nije glasao za ovaj predlog. Poslanik Nataša Sp. Jovanović predložila je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama Zakona o državljanstvu Republike Srbije. Izvolite.
Nastavlja se najbrutalniji teror od strane antisrpskog kriminalnog režima Mila Đukanovića nad Srbima u Crnoj Gori. I svedoci smo toga da osim toga što nasrću na naše svetinje, na našu Srpsku pravoslavnu crkvu, na sve crkvene objekte i terorišu srpski narod, vlast u Crnoj Gori vrši već decenijama diskriminaciju srpskog naroda tako što ne dozvoljava Srbima da se zapošljavaju u državnim institucijama, pa je tako od ukupnog broja sudija u Crnoj Gori samo jedan Srbin. Da ne govorimo o tome da na mestu nijedne ustanove zdravstvenog centra, bolnice nema nijednog Srbina, počev od drugih institucija u vrhu državne vlasti. Bilo je neophodno da prihvatite ovaj naš predlog i da se ubrza dobijanje državljanstva za sve Srbe iz Crne Gore i Republike Srpske koji to po zakonu imaju pravo da zatraže od Republike Srbije. Godine 2006. kada je donet Ustav Republike Srbije, a odmah zatim i ovaj Zakon o državljanstvu, osnovna intencija je bila, a pre svega je to inicirala SRS, da svako onaj, svaki Srbin ma gde god da živi, koji smatra državu Srbiju svojom maticom može da podnese zahtev i uz Izvod iz državljanstva te zemlje gde je rođen, kao i Izvoda iz matične knjige rođenih i uz potpis da preda taj zahtev. Zašto Srbi moraju da čekaju, to je pitanje za sve vas koji ste poslanici vlasti, a pre svega za ministra Stefanovića, godinama da dobiju državljanstvo? Mnogi od njih moraju sa svojom porodicom da se isele zbog terora Mila Đukanovića iz Crne Gore. Mnogima ste, Srbima iz Republike Srpske, uskratili pravo na zapošljavanje, na druge oblike koje oni imaju prava da koriste u Republici Srbiji, a pre svega zbog specijalnih veza i svih drugih protokola koje Srbija ima sa Republikom Srpskom. Zar je potrebno nekom službeniku u MUP-u, posle onih svih provera koje mogu da se završe za sedam dana, recimo, da drži nečiji zahtev za dobijanje državljanstva Republike Srbije godinama i da Srbi zbog toga ne mogu da ostvare svoja prava? Mnogi nemaju mogućnost uopšte da se zaposle u Republici Srbiji.
Hvala. Stavljam na glasanje vaš predlog. Zaključujem glasanje: za – 11 narodnih poslanika. Narodni poslanik Ružica Nikolić predložila je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama zakona o presađivanju ljudskih organa. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: niko nije glasao za ovaj predlog. Narodni poslanik Filip Stojanović predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o dopunama Zakon o graničnoj kontroli. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo Gojković. Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o graničnoj kontroli i tražim da se on uvrsti u dnevni red današnje sednice. Svima je poznato da su najvažnije karakteristike svake zemlje njene međunarodno priznate granice kojima je ona odvojena od drugih zemalja, odnosno od svojih suseda. Država Srbija ima definisane i međunarodno priznate granice prema svojim susedima. Granice države Srbije prema svom južnom susedu, odnosno Albaniji definisane su Rezolucijom 1244, koju je doneo Savet bezbednosti UN. Nažalost, Srbija je jedna od retkih zemalja kojoj je nasilno otet deo teritorije od strane 19 država NATO pakta, te kao i neke druge države koje žele da legalizuju stanje okupacije i da granice AP KiM prema ostatku Srbije proglase kao međunarodne granice. Mi ne krivimo aktuelni režim zbog situacije u kojoj se našlo KiM, ali krivimo zbog nečeg drugog. Naime, rukovodeći organi Republike Srbije moraju neprestano insistirati na Rezoluciji 1244 koja garantuje celovitost državne teritorije Republike Srbije. Međutim, do sada nismo videli da ovaj režim insistira na Rezoluciji 1244 i to smatramo nedopustivim. Podsećam vas da po Rezoluciji 1244 Srbija ima pravo da na granici prema Albaniji rasporedi 1.000 pripadnika svojih snaga bezbednosti. Uvek ću tražiti od svih režima da insistiraju na poštovanju Rezolucije 1244. Ova Rezolucija garantuje celovitost teritorije Republike Srbije i nema govora o nekoj podeli ili razgraničenju. To je stav svih Srba, a pogotovo srpskih radikala. Ovo tim pre što se međunarodne okolnosti polako menjaju u našu korist i ubeđen sam da nećemo dugo čekati dan kada će KiM ponovo biti integrisano sa ostatkom Republike Srbije. Zato oko državne teritorije ne bi smelo da bude nikakvih kompromisa dok se o drugim temama može razgovarati sa Albancima. Po ovom pitanju režim mora biti beskompromisan, ne pristajući ni na kakve pregovore ili dogovore na ovu temu. Zato imamo Ustav Srbije, imamo Rezoluciju 1244 i imamo uz nas Rusiju i Kinu. Smatram da će se usvajanjem ovog zakona koji sam ja predložio stvoriti jasne pretpostavke i neophodnosti što skorijeg stavljanja okupiranog dela naše teritorije pod našu punu kontrolu. Zahvaljujem.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – 10 narodnih poslanika. Narodni poslanik Tomislav Ljubenović predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom. Da li želite reč? Izvolite.
Hvala, predsedavajuća. Podneo sam Predlog zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom da se priloži u dnevni red. Finansijska podrška porodici sa decom u vidu ostvarivanja prava iz ovog zakona doprinela bi poboljšanju uslova za zadovoljenje osnovnih potreba dece u porodici sa decom koja nisu u mogućnosti da to samostalno postignu, a broj takvih porodica je sve veći. Usvajanjem predloženih izmena i dopuna bile bi stavljene van snage diskriminatorske odredbe važećeg zakona kojima je definisano da se pravo na dečiji i roditeljski dodatak ostvaruje samo za prvo, drugo, treće i četvrto dete. Svako dete bez obzira na red rođenja mora biti ravnopravno tretirano svim pravnim propisima Republike Srbije. Za produženje vremenskog perioda i isplate roditeljskom dodatka i to: za treće dete do navršene 18 godine života, umesto dosadašnjih 10 godina života; za četvrto dete do navršene 18 godine života, umesto dosadašnjih 10 godina života; za peto dete i svako naredno dete za koje se do sad nije moglo ostvariti pravo na roditeljski dodatak do navršene 18 godine života. Time bi se obezbedila delimična finansijska sigurnost porodice sa više dece. Na način kako SRS predlaže ovim izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom, usvajanjem ovih izmena i dopuna stvorila bi se osnova za podsticaj rađanja više dece i za finansijsko osnaživanje porodica sa decom koje bi motivisalo roditelje da ostanu u Srbiji, da se zaustavi trend masovnog odlaska iz Srbije. Demografski problemi su veliki, a jedan od najvećih je nedovoljan broj novorođene dece. Broj novorođenih je mnogo niži od broja preminulih, što je dovelo do negativnog prirodnog priraštaja. Kada tome dodamo i masovni odlazak mladih i sredovečnih ljudi, jasno je da bi vlast morala hitno da reaguje ukoliko želi da se situacija malo popravi. Ukoliko nastavi da se oglušuje o ovakve naše predloge znači da vlasti nije bitno kakva će biti budućnost Srbije. Što se tiče finansijskih sredstava potrebnih za ostvarivanje ovog zakona, stav SRS je da treba napraviti trajnu preraspodelu sredstava u budžetu Republike Srbije, i to tako što će se konačno prestati sa finansiranjem raznih nevladinih organizacija i taj novac opredeliti za isplatu dečijeg i roditeljskog dodatka, a na način kako SRS predlaže ovim izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj podršci porodica sa decom. Usvajanjem ovih izmenama i dopuna stvorila bi se osnova za podsticaj rađanja više dece i za finansijsko osnaživanje porodice sa decom koja bi motivisala roditelje…
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – osam narodnih poslanika. Narodni poslanik Dubravko Bojić predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o dopunama Zakona o psihoaktivnim kontrolisanim supstancama. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, moj predlog dopune dnevnog reda odnosi se na Zakon o psihoaktivnim kontrolisanim supstancama. Tražio sam dodavanje dva člana koja se odnose na uništavanje onih supstanci koje nisu za dalju upotrebu. Prvi, ako je period između oduzimanja i uništavanja psihoaktivnih supstanci duži od šest meseci, vrši se obavezno uzorkovanje celokupne količine, a zatim kvalitativna hemijska analiza. Drugi, period između skladištenja i uništavanja droge ne sme biti duži od šest meseci. Uvažene kolege, narkomanija je problem savremenog doba i borba protiv droge ne može biti problem jednog resora, jednog ministarstva, jedne ideologije, već zajednički problem celog društva i dok se tako shvati i prihvati rezultati ove borbe će biti neubedljivi. Naša zemlja se nalazi na putu droge, tako da je dvostruko interesantna i kao korisničko i kao tranzitno područje. Zato i ne čudi što su u najveće poslove s drogom upleteni ljudi sa ovih prostora, i na onom kada je na podmornici u Južnoj Americi otkriveno tri i po tone heroina, do one najveće istorijske zaplene broda u Filadelfiji čija je vrednost zaplenjene droge bila preko milijardu dolara do najnovije zaplene broda u Venecueli sa sedam i po tona kokaina. Dame i gospodo, tempo i način života nam je ugrozio porodicu, jer se sve više kida ta vezivna nit između roditelja i dece. Sve je manje te žive neposredne komunikacije među njima, tako da deca traže izlaz u virtuelnom svetu, daleko od realnog. Tamo na internetu i društvenim mrežama ih vrebaju opasnosti raznih mešetara i dilera, tako da deca kao bića bez svog bazičnog modaliteta postaju lake mete za svakakve eksperimente. Posebno zabrinjava podatak da je granica za konzumiranje droge sve niža. Uvažene kolege, ta zapadna evropska dimenzija nam je ugrozila mnogo toga i u vrednosnom i identitetskom smislu. Kako? Juče sam na nekom kanalu gledao neku emisiju, bila je o ovom monstrumu iz Kruševca koji je obljubio trinaestogodišnju devojčicu, i dok se kod nas nacija zgražava nad ovim činom čuo sam podatak da je u Americi zamalo prošao predlog za legalizaciju pedofilije. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – 11. Narodni poslanik Zoran Despotović predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom - Predlog zakona o izmenama Zakona o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju. Izvolite.
Hvala gospođo Gojković. Dame i gospodo narodni poslanici, po ko zna koji put SRS podnosi kako dopune dnevnog reda, tako i predloge zakona, recimo, kao što je Predlog Zakona o ukidanju javnih izvršitelja, gde ste pokazali sa takvim odnosom da ste ignorisali poslanike SRS a i više od sto hiljada građana Republike Srbije, koji su dali i podržali svojim potpisom da se jednom stane sa bogaćenjem jedne male grupe ljudi na štetu građana Srbije. Sa ovim predlogom dopune dnevnog reda mogli ste da pokažete da vam je stalo do sela i do poljoprivrednih proizvođača, kako bi popravio posebno njihov položaj, a posebno tamo gde su uslovi za razvoj poljoprivrede otežani, gde bi ruralni deo Srbije učinili bar malo lakšim za život poljoprivrednog proizvođača. Dame i gospodo, smatram, a i vreme će pokazati, da sve što se kasnije uradi po pitanju podsticaja u poljoprivredi, pogotovo tamo gde više nema mlađe populacije, gde preovladava staračka populacija, da će nam za 10 godina delovi Srbije ostati pusti. U većini opština u Srbiji nije nijedna fabrika ni strana ni domaća otvorena, kao npr. iz sredine iz koje ja dolazim, Prijepolje, i da nije nekolicine privatnih preduzetnika život u ovoj opštini već je odavno stao. Statistički podaci nam govore da danas hiljadu sela u Srbiji imaju manje od 100 stanovnika, dok 200 naseljenih mesta nema osobe mlađe od 20 godina, a naš poljoprivredni proizvođač je u dobi od 60 i više godina. Zar vam ovo ne govori da je crveno svetlo upaljeno, a izgleda, kako je krenulo da ćemo ga gasiti migrantima? Srbija ima izuzetno dobre geografske i klimatske osobine, gde je zemlja po kvalitetu negde u samom vrhu evropskih zemalja, tako da zemlja po regionima je pogodna za razvoj stočarstva, voćarstva, povrtarstva i ratarstva, ali osnovni problem je da često uložen trud i rad ostaje bez rezultata. Zato je neophodno da se uloženi trud potkrepi i znanjem i podsticajima kako stručnog kadra, tako i same države. Više puta sam naglasio da su podsticaji u Srbiji jako mali u odnosu na zemlje u okruženju, tako da je u Srbiji 35 evra po hektaru, dok u zemljama u okruženju je od 500 do 900 evra. Zato je srpskoj poljoprivredi potreban ogroman zaokret u pravcu modernih svetskih poljoprivrednih proizvoda i proizvođača, svakako bez genetski modifikovanih proizvoda, što bu još uvek zdravu Srbiju upropastilo i dovelo do još većeg prisustva najtežih bolesti savremenog društva. Hvala.
Stavljam na glasanje predlog. Zaključujem glasanje: za – 10 poslanika. Narodni poslanik Sreto Perić predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o stavljanju van snage Zakona o izvršenju i obezbeđenju. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Narodni poslanik Nikola Savić predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o udžbenicima. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Narodni poslanik Nikola Savić predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Narodni poslanik Miroslava Stanković Đuričić predložila je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o biomedicinski potpomognutoj oplodnji. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Narodni poslanik Aleksandar Šešelj predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izvršnom postupku i obezbeđenju. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS je predala više od 100 hiljada potpisa i novi Predlog zakona o izvršnom postupku i obezbeđenju pre šest meseci. Dakle, svedoci smo u ovih više od osam godina divljanja, nekontrolisanog bahaćenja i bogaćenja javnih izvršitelja, čast izuzecima i svih onih problema koje su napravili građanima Srbije. Podsetiću vas da je u radu javnih izvršitelja pljačka i otimanje nekretnina prezaduženih građana Srbije pravilo, a poštovanje ljudskih prava, ljudskog dostojanstva i čovečnosti izuzetak. Povodom toga mi smo prikupili za manje od dva meseca više od 100 hiljada potpisa građana Srbije za novi Predlog zakona o izvršnom postupku i obezbeđenju kojim bi se ukinuli javni izvršitelji u Srbiji, izvršenje vratilo u sudove, izvršenje bi bilo pod potpunom kontrolom suda i ne bismo više imali ovakvu nakaradnu situaciju da privatno lice ima državna ovlašćenja, bogati se nekontrolisano, ponaša se nehumano i to sve radi uz pratnju policije i pod budnim okom države. Dakle, država je na neki način saučesnik u pljački građana Srbije, a videli smo kolike su te razmere od Nele Kuburović koja je rekla da u prvih šest meseci 2019. godine više od milijardu dinara samo poreza na dodatnu vrednost izvršitelji uplate u budžet Republike Srbije. Na delu je jedna nenormalna situacija koja treba što pre da se ukine. Vi već šest meseci odbijate da stavite ovaj Predlog zakona na dnevni red. Na taj način pružate maksimalnu podršku javnim izvršiteljima u Srbiji, a videli smo da i Gordana Čomić kada se pojavila posle više meseci u Narodnoj skupštini sa svojim predlogom da ste počeli da govorite kao o majci demokratije, a njen predlog ste nazivali istorijskim. Slična je situacija bila sa predlozima Nenada Čanka. Odbijajući da stavite ovaj Predlog zakona na dnevni red u Narodnoj skupštini vi vređate više od 100 hiljada građana Srbije koji su za manje od dva meseca takvu peticiju i Predlog zakona potpisali. Srpska radikalna stranka vas poziva da glasate za ovaj predlog, da raspravimo o položaju javnih izvršitelja i jedina je stranka u Srbiji koja se zalaže za ukidanje javnih izvršitelja. To bi bilo humano, to bi bilo socijalno i to bi bilo odgovorno od strane Narodne skupštine.
Hvala. Stavljam na glasanje predlog. Zaključujem glasanje: za – 12 poslanika. Poslanik Petar Jojić predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o stavljanju van snage Zakona o javnom beležništvu. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Poslanik Petar Jojić predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmeni i dopuni Zakonika o krivičnom postupku. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Poslanik Petar Jojić predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmeni i dopuni Krivičnog zakonika. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Poslanik Tatjana Macura predložila je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Poslanik Tatjana Macura predložila je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o referendumu i narodnoj inicijativi. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Poslanik Tatjana Macura predložila je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o dopunama Zakona o sprečavanju nasilja u porodici. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje Predlog odluke o obrazovanju anketnog odbora radi utvrđivanja zakonitosti donacija SNS za kampanju za predsedničke izbore 2017. godine. podnosilac Tatjana Macura. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje predlog Tatjane Macure da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o teritorijalnoj organizaciji Republike Srbije. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje predlog Aleksandra Stevanovića da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o dopuni Krivičnog zakonika. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje predlog Saše Radulovića da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o prestanku važenja Zakona o utvrđivanju javnog interesa i postupcima eksproprijacije, izdavanja građevinske dozvole radi realizacije projekta „Beograd na vodi“. Da li želite reč? Izvolite.
Hvala predsedavajuća. Ovo izgleda ne ide po redu po kom smo podneli.
Tačno. Idemo po redu 47. stranica, 47. predlog. (Branka Stamenković: Niste pročitali 36.) Tačka 36 stranica 47. Šta želite da pročitam, ja ću pročitati. Nemam problem sa tim.
Imam spisak ovde kako smo podneli, zbog toga.
Dobro, ja ću vam predati ovo sve što imam ispred sebe na uvide. Nije problem. Da li ste spremni da govorite?
Ja jesam spreman da govorim, ali bih hteo da utvrdimo ovo prvo, pošto je ovde lista kako smo predali. Da li mogu da priđem da pogledamo zajedno?
Da, možete. Izvolite. Objasniće vam služba za tih nekoliko koji su odbačeni. Vas molim da nastavimo sednicu i da obrazložite. Sve je jasno, sigurno kada obrazložite ovih 40 predloga ćemo dotle dobiti informaciju o onim koji su odbačeni i razlozi.
Znam da ćemo dobiti informaciju predsedavajuća, ali predloge smo podneli po određenom redu, po tematskim grupama, pa da ne bi skakali sa jedne na drugu, evo i sama služba je videla da nešto nije u redu. Prvi predlog zakona se tiče Briselskog sporazuma, odnosno rasprave, a ne „Beograda na vodi“. Jel možete da mi vratite vreme?
Vratiću vam vreme. Izvolite ponovo.
Hvala. Prvi predlog je trebao da bude Briselski sporazum, a ne „Beograd na vodi“. Ja ću morati kao i toliko puta do sada da radim onako kako vi prozivate, mada to nije ispravno. Nismo često ovde, a stalno nam se dešavaju ovakvi tipovi opstrukcija. Molim vaše zaposlene u Sekretarijatu da provere. Znači, prvi predlog koji smo podneli se tiče Briselskog sporazuma, a ne „Beograda na vodi“. Da li ste proverili? Znači, ignorisanje. Pitanje „Beograda na vodi“ je pitanje jednog ugovora kojim je napravljen praktično lek specijalis, koji od celog prostora u Savskom amfiteatru, koji vredi negde oko milijardu evra, čitav taj prostor daje jednom investitoru iz UAE, koji onda dobija priliku da na tom prostoru razvija biznis, odnosno gradi stanove. Ne ulaže praktično ništa pošto se stanovi prodaju unapred, građani plaćaju te stanove unapred, onda tim novcem koji dobijaju grade stanove u „Beogradu na vodi“. Ako uzmemo cene nekretnina u Beogradu, pogotovo cene građevinskog zemljišta, dolazimo do toga da je vrednost zemljišta u Savskom amfiteatru verovatno jedna od najvrednijih lokacija na Balkanu, oko milijardu evra. Da se to isparcelisalo, da je urađen urbanistički plan i urbanistički projekat, država bi zaradila oko milijardu evra. Umesto toga, napravljen je jedan štetan ugovor po interes Republike Srbije, gde je stranom investitoru data mogućnost da gradi ono što se njemu svidi, a da državi Srbiji ne plati ništa i sve što smo dobili je trećina vlasništva u kompaniji koja se bavi izgradnjom. Mi predlažemo da se ovaj štetan zakon povuče, kojim se praktično taj projekat „Beograda na vodi“ izdiže na nivo nečega što štiti Republika Srbija, što nije dostupno nijednom domaćem investitoru i da praktično se vratimo na početak, gde je potrebno napraviti urbanistički plan, videti šta da radimo sa do sada izgrađenim objektima i da uredimo stvari tako da rade u interesu Beograđana i građana Srbije. Dok sam bio ministar privrede, nijednog arapskog investitora nisam video. Sve te ugovore, pregovore su vodili Mlađan Dinkić u to vreme i dve advokatske kancelarije iz Beograda, jedna koja navodno zastupa UAE, druga koja navodno zastupa interese Republike Srbije. Taj štetan ugovor treba povući i treba da se vratimo na početak, od urbanističkog plana pa nadalje. Hvala.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za su glasala dva poslanika, te nije prihvaćen predlog. Poslanik Saša Radulović predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o lokalnim izborima. Izvolite.
Hvala, predsedavajuća. Očigledno ste ovo napravili potpuno na preskok, pošto i sami možete da zaključite da nema nikakvog smisla da ja podnesem predlog izmena zakona, i da prvi bude „Beograd na vodi“, a da sledeći bude o lokalnim izborima, gde o lokalnim izborima imamo šest, sedam predloga, odnosno o izborima šest, sedam predloga, a o „Beogradu na vodi“ dva. Te ste očigledno, ja moram da kažem, sa namerom ovo izmešali, ne bi li prekinuli tok mog izlaganja. Znači, razlog zašto opozicija, prava opozicija, ne satelit opozicija, bojkotuje izbore, može da se nađe u tome kako, koji su uslovi za održavanje fer izbora. Kada vas neko zove na izbore, to je kao da vas zove na utakmicu fudbalsku recimo, ili boks meč, u kome su vam vezane i ruke i noge. Građani Srbije verovatno kada razmisle malo o tome da su vam vezane i ruke i noge, sigurno u takvom meču ne biste učestvovali, nego biste tražili da se naprave fer i poštena pravila, pa po tim pravilima, naravno onda da učestvujete na izborima i da vidimo ko ima veću podršku građana. Ovako, uz potpuni medijski mrak, uz kontrolu na izborima gde imamo nesređene biračke spiskove, gde imamo da mrtvi glasaju, da glasa dijaspora koja je napustila zemlju, ovo sam lično utvrdio tokom izbora, jednostavno takvi izbori nisu fer. Izbori na kojima imamo zastrašivanje građana, izbori u kojima imamo uticaj na birače tako da iz straha moraju da glasaju da ne bi izgubili posao, to nisu fer i pošteni izbori…
Poslanice, molim vas. Poslanice, nemojte da kršite Poslovnik, ne možete to da radite. Poslanice ne možete to da radite, nemojte da kršite Poslovnik. Besmisleno je to što radite, poslanice nemojte to da radite.
Poslanica Stamenković vam pokazuje kartice koje su ubačene, gde nema poslanika. Imate mnogo kartica koje su ubačene, imate mnogo kartica predsedavajuća koje su ubačene, gde ne sede poslanici.
To je zabranjeno i Poslanikom i internim pravilima, nemojte to da radite.
Mi moramo to da vam dokumentujemo.
Nemojte da ometate poslanike u radu. Prvo ometate vašeg kolegu poslanika, onda…
Vidite koliko imate kartica ubačenih, gde ne sede poslanici.
Poslanice, to je zabranjeno, to što vi radite.
Pogledajte koliko imate kartica ubačenih gde ne sede poslanici.
Ne možete to da radite, vi možete da se javite za povredu Poslovnika, i da tražite da to rade određene službe.
Nemate kvorum.
Ne možete da maltretirate poslanike, molim vas.
Predsedavajuća, nemate kvorum.
Završite vaše izlaganje. Sve ima svoj red, dugo niste bili ovde i kada završite svoje izlaganje, pristupićemo čemu god hoćete.
Predsedavajuća, nemate kvorum, a imate toliko kartica koje su vam ubačene. Pa, valjda ćete nešto uraditi po tom pitanju.
Hoću, kako da ne.
Pa, kamere vas snimaju predsedavajuća.
Zahvaljujem se vama, potrošili ste vreme na gluposti, na budalaštine i na kršenje Poslovnika. Stavljam na glasanje ovaj Predlog. Nema smisla stvarno, izlažite vaše predloge, ali nemojte to da radite. Prvo, vi nemate poslaničku grupu, u Poslovniku piše ko može da traži utvrđivanje kvoruma, mogli ste proučiti to, šef poslaničke grupe, a ne slikanjem i maltretiranjem kolega, zato je i protest. Besmisleno. Zaključujem glasanje: za – dva, protiv – jedan. Predlog vam nije prošao. Poslanik Radulović, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika. Izvolite.
Hvala, predsedavajuća. I dalje nemate kvorum. Ono što je u tom zakonu predloženo jeste par stvari koje bi nas dovele do toga da imamo fer i poštene izbore. Građani bi morali da znaju da ako uslovi za izbore nisu fer, da je onda besmisleno učestvovati na tim izborima dok se ne naprave pravila koja su fer za sve učesnike u političkom procesu. Ono što smo predložili ovim zakonom je da se omogući svim građanima da nakon izbora mogu da provere da li su glasali, odnosno važnije da li je neko glasao umesto njih. Tako da, kao što danas građani mogu da odu na sajt Ministarstva državne uprave i da tamo ukucaju svoj matični broj i da onda dobiju na kom biračkom mestu glasaju, ova zakonska izmena bi im omogućila da isto to mogu da urade i nakon izbora. Na taj način bi transparentno svi građani koji su u dijaspori, mogli da provere da li je neko glasao umesto njih. Ja sam lično na par izbora pronašao ljude koji su bili upisani u birački spisak i bio je potpis pored njihovog imena iako u to vreme nisu bili u zemlji. Takođe, glasaju mrtvi i to sam se lično uverio, preminuli građani, gde je u birački spisak upisano kao da su glasali, odnosno neko se potpisao umesto njih. Ova zakonska izmena je jednostavna da se sprovede, dovela bi do, odnosno dala bi nam potpunu transparentnost izbornog procesa i omogućila da potpuno skinemo tu sumnju sa dnevnog reda da se glasa umesto ljudi, odnosno da se na takav način filuju birački spiskovi. Ova izmena, kao i druge izmene koje smo predložili, idu u pravcu dobijanja fer i poštenih izbora. Bitno je radi potpunosti, kazati da situacija sa izborima u Srbiji nije samo rezultat rada ove vlast koja je tu od 2012. godine, nego imamo jedan kontinuitet od uvođenja višestranačja gde se manipuliše sa biračkim spiskovima. Znači, i u vreme devedesetih, i u vreme bivše vlasti, posle 5. oktobra i vlasti SNS te manipulacije su česte. Građani verovatno ne znaju, mi imamo 6,7, 6,8 miliona ljudi upisanih u birački spisak, a imamo samo oko pet miliona ličnih karata. Ovo vam jasno govori da postoji velika razlika i postoji veliki prostor za manipulaciju. Ova zakonska izmena koju smo predložili je zakonska izmena koja nam omogućava da praktično sprečimo te zloupotrebe i da se one više ne dešavaju. Ovo bi bio veliki korak ka tome da dobijemo fer i poštene izbore pored sređivanja stanja u medijima i omogućavanja… [[Isključen mikrofon.]]
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – četiri. Nije prihvaćen predlog. Poslanik Radulović, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o prestanku važenja Zakona o potvrđivanju Sporazuma o saradnji između Vlade Republike Srbije i Vlade Ujedinjenih Arapskih Emirata. Izvolite.
Hvala, predsedavajuća. Taj zakon smo podneli zajedno sa onim prvim zakonom kod „Beograda na vodi“, očigledno idete na preskok, pa da bi prekinuli nit izlaganja. Što se tiče Sporazuma sa Ujedinjenim Arapskim Emiratima, taj sporazum u stvari privileguje sve investitore iz Ujedinjenih Arapskih Emirata. To vam je, dragi građani, kao kada bi vaša kompanije, odnosno kada bi vi krenuli da poslujete recimo u Nemačkoj, i da tamo otvorite firmu i dobijate podršku države da vam neki delovi nekih zakona ne važe za vas, i da dobijete uslove koje domaći investitori i domaći privrednici nemaju. Takav vam je ovaj zakon o Ujedinjenim Arapskim Emiratima. Po internetu kruži jedan vic, kaže momak – otišao sam u Nemačku i tamo pokrenuo jednu firmu, odnosno otvorio buregdžinicu i tražio sam od Nemačke države da mi za svakog zaposlenog da subvenciju od 20 hiljada evra, tražio sam da mi omogući da ne plaćam poreze, da mi izgrade prodavnicu, a da ću ja zauzvrat njima da prenesem tehnologiju pravljenja bureka. Zamislite, deportovali su me. Sad, ono što se dešava u Srbiji je upravo ono o čemu govori ovaj momak u ovom vicu, a to je da nama dolaze ti strani investitori, dobijaju uslove koje domaći privrednici nemaju i time ih praktično stavljaju u privilegovan položaj u odnosu na sve domaće privrednike. Ovu praksu moramo da prekinemo. Jedan od prvih koraka bi trebao da bude da ukinemo sve zakone koji prave takvu situaciju i jedan od njih je ovaj zakon o privilegovanom položaju kompanija iz Ujedinjenih Arapskih Emirata. Ja sam bio ministar privrede 2013. godine četiri meseca i 23 dana. Za to vreme se radilo na tim ugovorima o „Beogradu na vodi“, znate ovo investiranje, kupovina vojvođanske zemlje u Karađorđevu, zatim „Bačka“ iz Sivca, ima dosta ljudi u Bačkoj, znaju kolika je zemlja otišla bukvalno budzašto. Za vreme dok se to dešavalo nije bilo ni jednog Arapina. Znači, sve te ugovore su pregovarali naši ljudi, i sa strane države i sa strane Ujedinjenih Arapskih Emirata. To mi onda govori da se u stvari ne radi o arapskim parama, nego da se verovatno radi o pranju našeg novca koji se pere preko investicionih fondova u Ujedinjenim Arapskim Emiratima. To je nešto što je nedopustivo i ovim zakonom bi praktično ispravili sve to.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje. Za je glasalo četiri narodna poslanika. Konstatujem da predlog nije prihvaćen. Narodni poslanik Saša Radulović predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o dopunama Zakona o predsedniku Republike. Izvolite.
Ovo je još jedan od izbornih zakona, odnosno paketa izbornih zakona, koji govori o tome kako da postignemo fer i poštene uslove za izbore. Bojkot predstojećih parlamentarnih izbora koji sprovodi istinska opozicija u Srbiji je u stvari akt kojim želimo da postignemo fer i poštene izbore. Mi ne želimo da se vlast menja na ulici, mi ne želimo nikakve nerede, kao što to pišu naslovne stranice novina. Ne želimo ništa od toga. Želimo samo fer i poštene izbore. Bojkot nije cilj, bojkot je sredstvo. Šta želimo da postignemo tim sredstvom? Želimo da postignemo fer uslove i poštene uslove za izbore, odnosno pravila koja su dobra za demokratiju i parlamentarizam. Među tim uslovima, odnosno među tim stvarima koje treba da se poprave ne radi se o nekim velikim i dugačkim listama, radi se o jednostavnim stvarima. Prva stvar je da imamo fer pristup medijima. Opozicija ne traži da ima više pristupa, čak ni jednako pristupa kao i vladajuća koalicija. U svim zemljama sveta to je normalno, ali nije normalno da opozicija nema nikakav pristup medijima. Druga stvar, želimo sređene biračke spiskove. Imate 6,8 miliona birača u biračkom spisku i imate negde oko pet miliona ličnih karata. Znači, razlika između biračkog spiska i broja ličnih karata je 1,7 i 1,8 miliona građana. Pa, onda nije ni čudo da na izborima vidimo da glasaju mrtvi i da glasaju ljudi koji nisu bili u zemlji u trenutku glasanja. To sam lično utvrdio kontrolom biračkog materijala nakon predsedničkih izbora, ali i nekih drugih izbora. Ovim zakonom bi rešili nekoliko pitanja. Recimo, pitanje oko toga da glasaju mrtvi i građani koji nisu u zemlji, sve što treba da uradimo jeste da se nakon izbora javno na internet stranici Ministarstva da mogućnost građanima da preko svog matičnog broja provere da li je neko glasao umesto njih, ako nisu glasali. Tako da ukucate matični broj, kao što to danas možete da uradite i proverite na kom biračkom mestu glasate, i da na osnovu toga vidite da li je neko umesto vas glasao. Time bi se značajno popravila situacija na izborima u Srbiji. Ne bi bilo manipulacija koje smo imali do sada i kojih, moramo da kažemo, postoji u Srbiji od kako je uvedeno višestranačje, a to vam je gotovo 30 godina. Tako da, ove izmene zakone bi popravile izborni proces i mislimo da je jako važno da se usvoje. Hvala.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje. Za je glasalo tri narodna poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen ovaj predlog. Narodni poslanik Saša Radulović predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Smanjen je cenzus i to mesec dana pred raspisivanje izbora. To smanjenje cenzusa treba da postigne da neke nazovi opozicione političke opcije mogu, pošto uz čist cenzus od 5% to nisu mogle da urade, mogu da preskoče cenzus možda od 3%. Ono što smo predložili izmenama zakona, praktično ta izmena je u redu, ali se ne radi pred izbore, odnosno ne radite to meseca dana pred raspisivanje izbora. Druga stvar, predložili smo stepenasti cenzus. Tako da, ako samostalno neka politička opcija izlazi na izbore, onda je cenzus 3%. Međutim, ako pravi koaliciju dve političke opcije, onda je 6%. Ako pravi tri političke opcije, onda je 10% i tako dalje. Takođe smo predložili da izmena zakona stupa na snagu tek nakon ovih izbora. Time bi vladajuća većina jasno kazala da nisu donosili ove izmene zakona i smanjenje cenzusa samo zato što im preti bojkot i da preguraju neke satelit opozicione grupacije preko cenzusa, nego da im je zaista u interesu da poprave izborni proces. Nažalost, vlast se oglušila o to. Oglušila se o naše amandmane, pa sada pokušavamo izmenama zakona izmenama to isto. Pošto uslovi za izbore nisu normalni, odnosno imamo jedan boks-meč u kome su pravoj opoziciji vezane i ruke i noge, građani to mogu jasno da vide, na televiziji nas nema, prolaze ljudi bez podrške u biračkom telu koji podržavaju vlast u svemu što radi. Znači, pošto je takva situacija, verujem da građani sami ne bi učestvovali u takvom boks-meču, nego bi tražili, pošto se mi susreta sa biračima ne bojimo, nego bi tražili da se naprave fer uslovi. Ne sa vezanim rukama i nogama, nego da imamo jednu fer borbu, pa ko je bolji neka pobedi. Umesto toga, vlast ne želi ništa od toga da uradi i izgleda ima potpunu podršku EU u tome, jer EU u stvari u potpunosti podržava sve što radi vlast u Srbiji. Znači, umesto da se poprave izborni uslovi, ono što vlast pokušava da uradi, bojeći se bojkota, jeste da smanji izborni cenzus, ne bi li ove grupacije uspele nekako da ga preskoče. Ako izlazite na izbore, pored vlasti, ili ste satelit vlasti ili ste satelit EU ili imate lični interes da sačuvate svoju fotelju. Četvrtog razloga nema. Razlog za bojkot je da postignemo fer i poštene izbore. Hvala.
Stavljam na glasanje predlog. Zaključujem glasanje. Za je glasalo tri narodna poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen ovaj predlog. Narodi poslanik Saša Radulović je predložio da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o lokalnim izborima. Izvolite.
Isto kao i prethodni, kao što je cenzus smanjen za parlamentarne izbore, tako je smanjen i za lokalne izbore, ista je logika. Odnosno, smanjenje cenzusa je dobra stvar, ali mislim da je jako važno da kada se smanji cenzus uvedemo veći cenzus, odnosno stepenasti cenzus za koalicije. Tako da, recimo, koalicije od dve političke opcije imaju cenzus od 6%, koalicije od tri imaju 10% itd. Zbog čega je ovo bitno? Pa, na političkoj sceni imamo često situacije gde se veliki broj malih političkih opcija, bez ikakve podrške u biračkom telu, a to birači jako dobro znaju, ujedinjuju sa nekim velikim političkim opcijama i na taj način ulaze u Skupštinu Republike Srbije. Evo, i ovde u ovom sazivu Narodne skupštine, danas u skupštinskoj sali sede poslanici koji nikada ne bi mogli da prebace cenzus. Ne da prebace cenzus, ne mogu da dobace ni do jedan posto. Međutim, kada se prikače vladajućoj stranci, onda mogu da uđu u Skupštinu i onda nakon Skupštine prave svoje poslaničke grupe i u stvari glume parlamentarizam. Recimo, dok ja govorim imate dobacivanja od strane tih poslanika koji pokušavaju da naprave neke dosetke, da učine sve ovo skupa neozbiljnim, a govorimo o ozbiljnim stvarima. Ono što smo kazali da bi se izbegla ta praksa, gde se više malih političkih opcija koje nemaju nikakvu podršku u biračkom telu prikače nekoj većoj političkoj opciji, da bi nakon izbora mogli da formiraju više poslaničkih grupa i da bi to izgledalo kao jedan ozbiljan, veliki parlamentarizam, gde imate mnogo pluralizma u Skupštini, mi smo predložili da cenzus bude stepenast. Znači, ako samostalno izlazite na izbore, onda vam je prag 3%, a ako ulazite u koaliciju sa nekim, koalicija dve stranke vam je 6%, koalicija tri stranke 10%, četiri 14% itd. Time bi postigli da se očisti politička scena i da u Skupštini zaista sede poslanici koji imaju podršku u biračkom telu, a ne poslanici koji služe da bi se nakon izbora napravila fikcija demokratije i pluralizma, napravilo mnogo političkih opcija koje, evo, i sada dok ja govorim dobacuju i pokušavaju da zaista unize dostojanstvo Narodne skupštine, kako građani ne bi pratili ovo o čemu govorim, nego bi se bavili time ko, koga, kako vređa i ko će kome bolje da doskoči. Ovo je ozbiljan dom, gde se rade ozbiljne stvari koje utiču na sve građane Srbije i jako je bitno da imamo jednu veliku dozu ozbiljnosti dok sedimo ovde. Znači, predložili smo stepenasti cenzus i predložili smo takođe da zakon stupi na snagu nakon izbora, jer menjati ovaj zakon mesec dana pred izbore jednostavno nije dobro.
Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – tri poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen predlog. Narodni poslanik Saša Radulović predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o overavanju potpisa, rukopisa i prepisa. Izvolite.
Hvala. Uvođenjem notara uvedena je i praksa da je za izlazak na izbore potrebno kod notara overiti potpis i da više nije moguće koristiti opštinske i sudske notare, odnosno beležnike. To je uvelo veliki problem u izborni proces, gde nema dovoljno notara da se bave tim poslom, a ne možemo da dobijemo podršku, odnosno ne možemo da overimo potpise za izlazak na izbore u opštini ili u sudu. Inače, sami notari su jedna potpuno nepotrebna profesija. Promenom tehnologije, odnosno izbacivanjem novih tehnologija, posebno blokčejn tehnologije, mnogo građani, pogotovo programeri, jako dobro znaju o čemu se radi. Uvođenjem te tehnologije, notari kao profesija postaju potpuno nepotrebni. Notarska profesija treba da služi tome da kada potpišete neki ugovor ili izjavite volju, to uradite na jednom mestu gde će se konstatovati da se to zaista desilo i zabeležiti vreme kada se desilo i da to onda posle ne može da se izbriše. Tome služe notari, samo da konstatuju činjenicu da postoji neki ugovor ili činjenicu da ste dali neku izjavu volje, kao što je, recimo, potpis nekoj političkoj opciji na izborima. Sada zamislite, napretkom tehnologije izmišljena je blokčejn tehnologija koja omogućava upravo ovo o čemu sam govorio, znači, omogućava bez učešća ljudi da ako napravite takav sistem da vam radi u državi, da možete da registrujete vaše izjave ili ugovore, bez učešća čoveka, odnosno notara koji vam usput i naplaćuje ogromne takse za svoje usluge. Ta tehnologija postoji i mogla bi u potpunosti da zameni notare i da ceo proces bude potpuno transparentan, da imamo potpunu sigurnost i da ne moramo ovolike penale, odnosno takse da plaćamo notarima. Naravno, država ništa od toga ne radi, nego je pribegla ovom rešenju sa notarima. Još nam je dodatno napravila problem da čak i za izbore ne možemo da se obratimo opštinskim i sudskim notarima, nego moramo da idemo u privatni sektor. Ono što tražimo ovim zakonom je da se to ograničenje ukine i da praktično omogućimo da se overa potpisa vrši i u opštinama i u sudovima. Ovo bi unapredilo izborni proces. Inače, građani verovatno ne znaju, pošto se ne bavi tim, kada krenu izbori, svi notari, pošto ih ima relativno malo za celu Republiku Srbiju, za izbore, svi notari rade za vladajuću koaliciju prvih nekoliko dana nakon raspisivanja izbora, ne bi li oni prvi uspeli da predaju listu, a sve ostale liste jednostavno ne mogu da dođu na red. Hvala.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – tri narodna poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen predlog. Narodni poslanik Saša Radulović predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama Zakona o sudijama. Izvolite.
Iz ovog načina na koji prozivate očigledno treba da bude građanima da je ovo na preskok, zato što ne znam zašto bih nakon izbora predlagao sudije. Znači, predložio sam 40 tačaka dnevnog reda koje idu po logičkim celinama. Ovo je sad potpuno izmešano, ali šta da radimo, ovo je i dokaz da naš bojkot Skupštine, svih zasedanja Skupštine, u stvari ima i smisla. Kao i ovo dobacivanje koje se dešava dok govorim. Razlog zašto bojkotujemo Skupštinu je upravo ovo. Što se tiče Zakona o sudijama, napravljena je jedna izmena Zakona kojom je učinjeno da za predsednike sudova ne važe ista pravila kao i za sve ostale sudije. Tako da predsednici sudova koji su politički izabrani, odnosno koje bira ovo telo, odnosno vladajuća većina, na njih se ne odnose pravila, recimo, da kada napuniš dovoljan staž i vreme ti je za penziju, da ti prestaje i funkcija predsednika suda i da ideš u penziju kada i sve druge sudije, nego imaju i specijalna pravila kojima se to vreme produžava. Razlog zašto je to uneto je da bi se pooštrila kontrola sudova preko predsednika sudova. To advokati jako dobro znaju, znaju i mnogi građani koji su morali da se obrate sudova. Ova izmena zakona, u stvari, rešava to pitanje, odnosno stavlja predsednike sudova u istu poziciju kao i sve ostale sudije, pošto taj predsednika sudova bi trebalo da bude isti kao i sve njegove kolege, da za njega ili nju važe ista pravila i da ne može da bude biran više puta na tu funkciju. Znači, imali smo jedno dobro rešenje prethodno, međutim partokratija je to izmenila kako bi mogla još bolje da kontroliše sudstvo. Da ponovim, ovom izmenom tražimo da se predsednici sudova stave u istu ravan kao i sve ostale sudije i to je bilo, u stvari, rešenje u originalnom zakonu, ali ga je vladajuća većina promenila. Zbog čega se ovo radi? Vi znate da u Srbiji imamo praktično kontrolisane sve institucije sistema i najteže od svega je kontrola tužilaštva, policije i sudstva, tih pravosudnih organa, jer kroz tu kontrolu, u stvari, rušite vladavinu prava. Ovo sa predsednicima sudova je u stvari jedan od vidova kontrole i pravljenje zavisnosti predsednika sudova od vladajuće većine i time mi bi tu promenu da ukinemo, tako da stavimo predsednike sudova u istu poziciju kao i sve ostale sudije. Hvala.
Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – tri narodna poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen predlog. Narodni poslanik Saša Radulović predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Izvolite.
Hvala, predsedavajuća. Ovo je zakon o osnovama obrazovanja. Ono što smo predvideli tim zakonom je da utvrdimo par stvari. Prva je da je obrazovanje pravo deteta i da obrazovanje deteta ne bi smelo da zavisi od ekonomske snage roditelja. Ono što imamo danas je veoma skupo obrazovanje, iako država kaže da je besplatno. Gde je skupo? Roditelji znaju, kompleti knjiga su jako skupi, obroci za decu koja odu u školu su skupi, da ne govorim o ovim ekskurzijama, tek kada dođemo do sportskih sekcija, na primer, ili u ruralnim sredinama troškovi prevoza dece do škola. Ovim zakonom mi bismo, u stvari, da rešimo sva ta pitanja i da učinimo obrazovanje zaista pravom deteta. Ovo bi sigurno značajno uticalo i na poboljšanje nataliteta, gde bi onda oni roditelji koji mogu da imaju više dece, koji žele da ih imaju, imali više dece jer ne bi imali finansijski teret njihovog školovanja. Šta predlažemo? Pod jedan, predlažemo da svi udžbenici u Republici Srbiji budu besplatni za roditelje, odnosno za decu, a na teret budžeta. Ovo država Srbija može da plati, ovo nije toliki izdatak. Mi smo obračunali da ako se udžbenici menjaju svake četiri godine, da je to neki trošak od 0,23% budžeta Republike Srbije. Priznaćete, to je jako, jako mali izdatak u odnosu na ceo budžet, a ogroman benefit za roditelje i za decu. Znači, svi udžbenici bi bili štampani i plaćeni od strane države to ne znači da autori i dalje ne bi mogli da konkurišu sa svojim udžbenicima i da se biraju najbolji udžbenici za decu, samo bi država na sebe preuzela trošak nabavke tih udžbenika Time bi postigli da sva deca imaju jednak pristup obrazovanju roditelja, koji sa svojim prosečnim primanjima od 40.000 hiljada, recimo dinara, mnogi pogotovo na jugu Srbije i mnogo manje od toga jako teško mogu da nose, recimo jedan teret od 10, 15, čak i 20.000 dinara za opremu za đake. Ovim zakonom takođe predviđamo da predškolsko obrazovanje, znači vrtići budu na teret budžeta Republike Srbije. Ako to uradimo, znači da bi vrtići, svi vrtići u Srbiji za svu decu bili na teret države, već danas imamo situaciju da je veliki deo troška jeste na teret države, uglavnom neki 80% troškova plaća država, e pa mi bi i tih 20% da u stvari bude na teret države i da napravimo situaciju da za svako dete bude mesta u vrtiću. Hvala.
Stavljam na glasanje predlog. Zaključujem glasanje: za – tri poslanika. Nije prihvaćen predlog. Narodni poslanik Saša Radulović predložio je da se dnevni red sednici dopuni tačkom – Predlog zakona o dopuni Zakona o osnovnom obrazovanju i vaspitanju. Izvolite.
Pošto se ovo pitanje besplatnih udžbenika proteže kroz nekoliko zakona ovaj prvi je bio u osnovama obrazovanja. Ovaj drugi zakon o kome sad govorim je o osnovnom obrazovanju. Praktično i u tom zakonu smo napravili iste izmene. Te izmene su da za svu decu u Srbiji udžbenici budu besplatni i da teret njihovog troška snosi Republika Srbija. Ovo nije veliki trošak. Država Srbija ovaj trošak može da podnese i da jednostavno plati svoj deci udžbenike. Evo, daću vam par primera iz budžeta kako bi građani mogli to jasno da vide. Recimo, na subvencije države iz budžeta godišnje odvaja oko milijardu evra. Znači na svim nivoima kad uzmete konsolidovan budžet, aktivirane garancije Republike Srbije, to su vam ova javna preduzeća kojim upravljaju partijski kadrovi, prave ogromne gubitke, takođe su u pitanju milijarde evra. Zatim, kazne i penali, recimo po rešenju sudova, gde radnici u državnim ustanovama čine štetu na račun građana, onda građani to kroz sudske procese dobijaju penale i nadoknađuju štetu, imamo za dve godine 2017, 2018. godinu oko 30 milijardi dinara, to vam je preko 250, 260 miliona evra. To je mnogo više nego što je potrebno novca za štampanje udžbenika za svu našu decu, tako da ovim predlogom, u stvari tražimo od države da preuzme na sebe taj trošak. Kao što znamo svi građani znaju, oni koji ne znaju trebali bi da obrate pažnju na to Srbija umire pred našim očima, deca nam ili odlaze iz zemlje ili ne rađaju se u dovoljnom broju, douše veliki broj naše dece se rađa u inostranstvu, dijaspori tako da nemamo evidenciju o tome. Trebali bi da uradimo sve kako bi popravili situaciju za roditelje u Srbiji, kako bi omogućili svim mladim parovima koji nemaju decu, da imaju decu time što na njih ne bi svalili veliki trošak obrazovanja njihove dece. Najveći troška od toga jesu udžbenici. Međutim, to su i troškovi recimo, toplog obroka, mi takođe, predviđamo da svako dete u Srbiji ima jedan kvalitetan topao obrok u školi. Zatim, prevoz dece do škole, zatim različite sekcije uključujući i sportsku sekciju, da i sportske sekcije, odnosno sportsko obrazovanje koje je izuzetno važno za odrastanje svakog deteta bude sastavni deo osnovnog obrazovanja, a ne da roditelji moraju posebno da plaćaju da bi im deca trenirala neki sport. Obrazovanje moramo da shvatimo ozbiljno, ono je budućnost nacije, ako to ne uradimo posledice su evo, kao što vidite katastrofalne.
Zahvaljujem. Stavljam na glasanje predlog. Zaključujem glasanje: za – tri poslanika. Nije prihvaćen predlog. Narodni poslanik Saša Radulović predložio je da se dnevni red sednici dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o predškolskom obrazovanju i vaspitanju. Izvolite.
Hvala. Ovo je deo paketa o obrazovanju i za predškolsko obrazovanje za koje je utvrđeno po osnovu poslednjih par decenija da je izuzetno važno za obrazovanje deteta, da u toj ranoj dobi čak od nekih tri, četiri, pet godina, jedno jako važno vreme u razvoju deteta i da deca koja budu stimulisana u to doba, u stvari, postižu mnogo bolje rezultate u životu. Da napravimo sistem u kome je celo predškolsko obrazovanje plaćeno iz budžeta i besplatno za sve roditelje i za svu decu. Ako zaista kažemo da su nam deca prioritet, ako zaista mislimo i želimo da kažemo da je obrazovanje budućnost Srbije, jer time našu decu pripremamo za svet, onda moramo napravimo programe koji će da podrže decu i da podrže obrazovanje. Između ostalog jedan od problema u samom obrazovanju su i izuzetno niske plate prosvetnih radnika. Taj deo bi morali da rešimo za vreme diskusije o budžetu Republike Srbije, nekako uvek taj deo bude uskraćen kada govorimo o tome. Ovi zakoni ovde o kojima govorim danas, govore o finansijskoj strani pritiska na roditelje gde neko ko ima prosečnu platu od 30 ili 40 hiljada, neto platu, 40 hiljada dinara mesečno, ima velike probleme da plaća predškolsko obrazovanje za svoju decu, iako plaća samo 20% od ukupne cene. Tih 20% izađe često na pet, šest hiljada, a nekada i na više dinara mesečno. Roditelji to jako dobro znaju. Znači, mi hoćemo ovim zakonom da predškolsko obrazovanje omogućimo za svu decu. Naravno, važan deo tog obrazovanja i ono što rade bake i deke, za svu našu decu, gde oni pružaju značajan deo tog obrazovanja kada su deca mala, roditelji rade. Međutim, dodatno uz to je potrebno i omogućiti deci da uđu u vrtiće, da tamo dobiju kvalitetno obrazovanje, divnih vaspitača koji tamo rade, koji se zaista interesuju da dece dobiju to znanje i da nekako nauče kako da funkcionišu u društvu. Trošak koji roditelji imaju za ovo je prevelik i ovim zakonom u stvari mi taj trošak preuzimamo na nivo Republike Srbije, odnosno na budžet. Trošak je jako mali u odnosu na ukupan budžet Republike Srbije i država Srbija taj trošak može da snosi. Tako da ako nam je zaista važno obrazovanje naše dece, onda ćemo podržati ove izmene i napraviti sistem u kome je obrazovanje pravo i deteta ne košta roditelje ništa. Hvala.
Zahvaljujem. Stavljam na glasanje predlog. Zaključujem glasanje: za – tri poslanika. Nije prihvaćen predlog. Narodni poslanik Saša Radulović predložio je da se dnevni red sednici dopuni tačkom – Predlog zakona o dopuni Zakona o srednjem obrazovanju i vaspitanju. Izvolite.
Hvala. Ovo je sad Zakon o srednjem obrazovanju, znači prošli smo kroz osnove obrazovanja, osnovno obrazovanje osnovne škole, predškolsko, sada srednje obrazovanje. Mi mislimo i za srednje škole. Sve srednje škole u Srbiji, svi udžbenici trebaju da budu na teret budžeta Republike Srbije i da taj trošak ne plaćaju roditelji, odnosno deca. Takođe i da topli obrok i da prevoz do škole, da sve to skupa bude o trošku budžeta Republike Srbije. Ovo nije veliki trošak. Ovaj trošak je relativno mali u odnosu na budžet Republike Srbije i ovaj trošak država Srbija može da nosi. Mi smo obračunali u Predlogu zakona, to stoji, da taj trošak iznosi negde 0,23% budžeta Republike Srbije. To nije nešto što budžet ne može da plati i pitanje je zašto vladajuća većina i ove vlasti kroz ovoliko saziva, evo mi o ovom predlogu govorimo već četiri godine, nijednom nije došao na dnevni red. Vladajuću većinu očigledno ne interesuje ni unapređenje izbornog procesa, sprečavanje krađi, uređenje biračkog spiska, a ni to da za našu decu vrtići i škole budu istinski besplatne. Ne možete da se sakrijete, odnosno vlast ne može da se sakrije iza toga da tobože to košta previše i da to ne možemo da platimo. Pošto analize jasno pokazuju da je to moguće. Udžbenici se ne kupuju svake godine ponovo za svu decu, nego se napravi jedan ciklus od četiri godine izmene. Kada to uradite trošak vam bude, tih 0,23% budžeta Republike Srbije. Znači, to možemo da platimo. Obrazovanje je budućnost Srbije. Ako napravimo da obrazovanje ne košta roditelje ništa, nego da je obrazovanje pravo deteta i da budžet Republike to nosi, onda ćemo dobiti situaciju u kojoj će roditelji koji žele da imaju decu ili da imaju više dece, drugo, treće, četvrto dete, neće imati finansijski teret da školuju tu decu, pa će se lakše odlučiti da to rade. Naravno, ovo neće važiti za sve ljude, neki ljudi ne žele da imaju decu, međutim, ovi zakoni se odnose, odnosno unapređenje situacije se odnosi na roditelje, na mlade parove koji žele decu, a imaju finansijski problem da finansiraju to školovanje, jer na prosečnu platu od 30, 40 hiljada dinara koja važi za većinu građana Srbije trošak udžbenika je previsok. Dati 15.000 dinara, plaćati deci ekskurzije, topli obrok, prevoz, znači, to su zaista veliki, veliki troškovi, pogotovo u ruralnim sredinama. Mi imamo priliku da to promenimo i zaista je čudno da vladajuća većina ne želi ni da razgovara o ovome. Hvala.
Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – tri poslanika. Nije prihvaćen predlog. Narodni poslanici Saša Radulović i Branka Stamenković, predložili su da se dnevni red sednice dopuni tačkom - Predlog zakona o prestanku važenja Zakona o dualnom obrazovanju. Da li poslanik Radulović želi reč?
Hvala. Sad taj Zakon o dualnom obrazovanju, to nam je mnogo bitno. U Srbiji Nemačka je postala ogroman poslodavac, znači, približavamo se cifri od nekih 100.000 radnih mesta, uglavnom za motače kablova, znači, za jeftinu radnu snagu. Našu decu vuku u Nemačku. Medicinske sestre direktno vode iz srednjih škola, medicinskih koje završe, direktno u Nemačku, a ovde nam otvaraju fabrike za jeftinu radnu snagu i to, kao što rekoh, uglavnom za motače kablova. Ovaj zakon o dualnom obrazovanju je napravljen u interesu nemačkih kompanija. Takođe, delom je napravljen u interesu partokratije na vlasti, koja kroz to gleda kako da u javni sektor ugura našu decu da mogu i na taj način, odnosno deo njihove dece, a ne naše, izvuku novac iz budžeta. To dualno obrazovanje nije za Srbiju, Srbiji treba jedna potpuna reforma obrazovnog sistema. Pravljenje obrazovnog sistema za nemačke kompanije nije nešto što je u interesu Srbije. Građani verovatno ne znaju, odnosno mali broj zna, da 60% tržišta udžbenika u Srbiji drži nemačka kompanija „Klet“. Ovo je prosto neverovatan podatak, ja ne znam ni jednu drugu suverenu zemlju sveta gde strana sila, imperijalna sila štampa udžbenike za njihovu decu. Znači, ovo je jedna situacija koja nije zabeležena bilo gde u Evropi, imamo je u Srbiji. Kada se jedan ministar obrazovanja tome protivio, njegov državni sekretar je dobio batine. Imali smo direktno učešće nemačkog ambasadora i nemačke države koja je pritiskala Vladu Republike Srbije da ovako nešto omogući. Mi treba da izađemo iz tog kolonijalnog statusa i da prestanemo, država Srbija, da štiti interese Nemačke u Srbiji. Nemačkoj je, kao što možete da vidite u mnogim govorima Angele Merkel, potrebna radna snaga i ta radna snaga, odnosno misli da je dobije sa Balkana, gde praktično našu decu, kvalifikovanu radnu snagu vodi u Nemačku, a ovde imaju nameru da zapošljavaju i danas zapošljavaju nekvalifikovanu jeftinu radnu snagu, koja praktično radi za minimalac, a država im za svako to radno mesto daje subvencije koje su u nivou 10.000 evra po radnom mestu. Domaći privrednici to ne mogu da dobiju. Znači, ovaj Zakon o dualnom obrazovanju je jedan korak u tom pravcu da se omogući nemačkim kompanijama, da imaju isto okruženje kao i u Nemačkoj. Imamo i neverovatnu situaciju da naša Nacionalna služba za zapošljavanje, ima programe zapošljavanja naših ljudi u Nemačkoj. Ovu praksu moramo da prekinemo. Mi nismo nemačka kolonija. Hvala.
Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – tri poslanika. Narodni poslanik Saša Radulović, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o prestanku važenja Zakona o privremenom uređivanju osnovica za obračun i isplatu plata, odnosno zarada i drugih stalnih primanja kod korisnika javnih sredstava. Izvolite.
Hvala, predsedavajuća. Građani znaju da smo imali smanjenje plata i penzija, mi mislimo otimanje od plata i penzija ali smanjenje i da je vlast branila taj potez, Vlada branila taj potez, time što je rekla da je budžet prazan i da će smanjenjem plata i penzija u stvari konsolidovati budžet i tom konsolidacijom budžeta da će onda država Srbija da stane na, je li, stabilne noge i da nastavi dalje da funkcioniše. Da pogledamo malo kako je država smanjila taj deficit, pošto čovek bi mislio da su stegli kaiš, da su uveli red u javni sektor, da su prekinuli sa korupcijom, da su napravili sistem koji radi dobro za građane, da su ukinuli partijsko zapošljavanje, da nema burazerske ekonomije, mislili bi da se to desilo. U stvari desilo se sledeće, građani se sećaju, mada ih niko na to ne podseća, pa ću morati ja, da je povećan PDV, sa 8% na 10%, ona donja stopa, a gornja stopa sa 18% na 20%, i to je ukupno godišnje postiglo da se iz džepova građana, da država izvlači dodatnih 55 milijardi dinara. To je negde skoro 500 miliona evra, pola milijardi evra. Zatim, da je povećan porez na dobit za sve kompanije u Srbiji i da je povećan sa 10 na 15%, znači za trećinu. I da od toga država godišnje, uzima oko 35 milijardi dinara, to vam je oko 300 miliona evra, nešto malo manje od toga. Zatim, povećane su sve akcize i građani to znaju, na benzin, na cigarete, to je 25 milijardi dinara godišnje, skoro 200 miliona evra. Zatim, uvedena je akciza na struju, za sve građane to je 17 milijardi dinara godišnje. Smanjenje zarada u javnom sektoru je bilo negde oko 10 milijardi godišnje, smanjenje penzija oko 20. Sada, sa druge strane, država je nastavila da subvencioniše, milijardu evra se daje stranim investitorima, daje im se zemljište, plaćaju niže poreze, ne plaćaju doprinose, subvencije od milijardu evra, i to je veliki rast i imamo aktivirane garancije i to vam je neodgovornost javnih preduzeća. Sve nam ovo govori da je ustvari smanjenje plata bilo nepotrebno, da je država trebala samo da uvede red u javni sektor, što nije uradila, nego je, kao što sam pokazao samo zavukla ruku u džep građana i privrede. Ovim zakonom svim javnim službenicima, policajcima, nastavnicima bi bilo vraćeno ono što je oteto. Hvala.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema, od 130 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna Skupština nije prihvatila predlog. Narodni poslanik Saša Radulović, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju, koji je podneo Narodnoj skupštini 16. oktobra 2018. godine. Da li želite reč? Izvolite.
Hvala predsedavajući. Znači, ista argumentacija kod smanjenja penzija. Država je praktično otela penzionerima, odnosno ukupno kada se sračuna gotovo 800 miliona evra za četiri godine važenja zakona. Ono što predlažemo ovim zakonom je da se sve što je oteto, bude vraćeno penzionerima, tako da se svaka penzija uveća za onoliko koliko je otimano mesečno, tako da u naredne četiri godine, svim penzionerima nadoknadimo sve što im je oteto. Iz ovoga o čemu sam govorio u prethodnoj tački je jasno da smanjenje penzija, smanjenje plata nije bilo potrebno. Šta je, u stvari, ono postiglo? Zbog čega je bilo tu? Napravljena je velika razlika između 60% penzionera, koji imaju izuzetno niske penzije, kojima nije ništa uzeto i penzionera koji imaju veća primanja, odnosno ona nisu velika, ali su veća od ove druge grupe za tih 40%, njima su otimane penzije. U javnosti je proširena priča kako se, tobože, uzima ljudima koji dobijaju penzije od 100.000 dinara mesečno. Znate šta, broj tih ljudi je jako, jako mali, a u stvari težinu smanjenja penzija su podneli oni penzioneri čije su penzije negde između 30.000 i 40.000 dinara mesečno i onih čije su penzije između 40.000 i 50.000 dinara. Znači, na tolike penzije smo imali otimanje penzija, tako da se ne radi o bogatim penzionerima, nego je učinjena velika nepravda velikom broju naših građana. Onda smo imali sledeću apsurdnu situaciju. Recimo, imate jedno domaćinstvo u kome su dva penzionera od po kojih svaki ima penziju od po, recimo, 20.000 dinara, tako da ukupna primanja domaćinstva budu 40.000 dinara. Onda imate jedno drugo domaćinstvo u kome imate penzionera kome su primanja 40.000 dinara, a drugi supružnik ne radi, tako da ukupna primanja tog penzionera su bila 40.000 dinara. E, sada, od ovog prvog domaćinstva vlast nije uzimala ništa, a od ovog drugog je uzimala 22% na razliku između 25.000 i onoga što su primali. Iz ovoga se jasno vidi koliko potpuno neopravdan ovaj potez bio, jako loše odrađen i u stvari napravilo sukob među penzionerima bez ikakve potrebe, pošto budžetu Republike Srbije to nije trebalo. Država je mogla da uvede red u javni sektor. To nije uradila. Umesto toga, duboko je zavukla ruku u džep privrede i građana. Mi ovim predlažemo da se sav taj oteti novac vrati penzionerima. Hvala.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – četiri, protiv – niko, uzdržan – niko od 131. Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Saša Radulović, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se dnevni red sednici dopuni tačkom – Predlog odluke o obrazovanju anketnog odbora radi utvrđivanja činjenica koje se odnose na nepravilnosti prilikom glasanja i okolnosti koje su dovele do toga i obeležile sprovođenje izbora za predsednika Republike 2017. godine na teritoriji opštine Sjenica, koji je podneo Narodnoj skupštini 15. novembra 2017. godine. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Ovo se tiče predsedničkih izbora i opštine Sjenica, gde smo utvrdili, i to tako što su nam Sjeničani javljali, da je neko glasao umesto njih. Znači, imali smo spiskove ljudi koji nisu bili u zemlji u trenutku predsedničkih izbora i ljudi koji su bili u zemlji, ali nisu izašli na izbore, da je u knjigu prilikom izbora neko se potpisao za njih i ubacio listić. To su dojave koje smo dobili. Ja sam lično pronašao, tokom kontrole, mrtve koji su glasali i građane koji nisu bili u zemlji, a upisano je da su glasali, pa samo predložili ovaj anketni odbor, predlog je od 2017. godine, da zajedno napravimo jedan anketni odbor koji će pregledati taj birački materijal i utvrditi da li je ovo zaista istina. Predsedavajući, čuje se muzika.
Molim narodne poslanika da isključe muziku na telefonu, da bi mogli da obezbedimo normalan rad na sednici.
Građani bi trebali da znaju, poslanici vlasti puštaju muziku dok poslanik govori.
Ne znamo ko pušta, kolega, molim vas.
Ustanovite to, nije toliko teško. Ono što smo utvrdili, odnosno dobili dojave građana da su glasali ljudi koji ili nisu bili u zemlji u opštini Sjenica i građani uopšte znaju, Sjeničani znaju da veliki broj njih nije izašao na izbore i da se očigledno neko umesto njih potpisivao u birački spisak koji stoji tamo na stolu kada uđete da glasate. Svi građani znaju, moraju da se potpišu, i ubacivao te listiće u biračke kutije. Ovo je jedan vid izborne krađe za koju bi Skupština morala da bude zainteresovana. Interesantno je da Tužilaštvo uopšte nije reagovalo na našu krivičnu prijavu, tako da jedino što nam je ostalo je da zakažemo anketni odbor u kome će biti predstavnici svih političkih stranaka i koji će onda utvrditi da li se ovo zaista desilo. Ovo je razlog zašto bojkotujemo izbore koji nam dolaze. Uslovi za izbore nisu fer, pravila nisu fer. Imamo izbornu krađu. Upravo ovaj anketni odbor o tome govori. Ovo nije samo pitanje ove vlasti, ovu situaciju imamo od uvođenja višestranačja u Srbiji. Bojkot sam po sebi nije cilj. Mi ne želimo na ulici da promenimo vlast, želimo fer i poštene izbore. To vam je kao boks meč u koji bi ušli sa vezanim rukama i nogama. To više nećemo da radimo. Zahtevamo fer izborne uslove. Ovaj anketni odbor bi mogao mnogo toga da reši. Hvala vam.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema od 132. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Saša Radulović, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom Predlog odluke o obrazovanju anketnog odbora radi uvida u celokupan izborni materijal predsedničkih izbora 2017. godine i utvrđivanja da li izborni materijal sadrži anomalije i u čemu se one sastoje, koji je podneo Narodnoj skupštini 15. novembara 2017. godine. Reč ima narodni poslanik Saša Radulović. Izvolite.
Hvala. U interesu građana je da znaju da su im izbori fer i pošteni, da nema izborne krađe, da niko ne glasa umesto ljudi koji nisu izašli na izbore, nego da se zaista zabeleži ko je kako glasao. To vam je osnov demokratije. Ja sam siguran da i glasači vlasti i da glasači opozicije žele fer izborne uslove. Pošto imamo dosta dokaza, krivičnih prijava koje su podnešene, koje govore o tome da glasaju ljudi jedni, odnosno da se glasa umesto ljudi koji nisu izašli na izbore i to, pre svega, glasa se umesto mrtvih koji su i dalje u biračkom spisku. Glasa se umesto dijaspore koja je van zemlje, a kojoj je praktično onemogućeno da glasa u inostranstvu. Sva naša deca u dijaspori znaju koliko je teško prijaviti se, imati dovoljno ljudi u određenom konzulatu gde je otvoreno glasanje, da mogu da se organizuju i da dođu da glasaju tamo. Znači, to se sistematski guši, da ponovim, ne samo od strane ove vlasti, nego imamo kontinuitet gušenja od uvođenja višestranačja u Srbiji. Znači, da napravimo jednu detaljnu analizu kompletnih izbora, svih materijala, zapisnika, kao i samih biračkih spiskova, da bi utvrdili u tim biračkim spiskovima ko se kako potpisivao, da li su se drugi potpisivali za ljude, da li su glasali mrtvi, da li su glasali ljudi koji u tom trenutku nisu bili u zemlji. Ovo je jako važno za ceo izborni proces u Srbiji, za demokratiju u Srbiji. Neverovatno je da, pored svih ovih dokaza, EU kaže da, i pored toga što su nam vezane ruke i noge i što se dešava izborna krađa, treba izaći na te izbori. Ovo govori da EU u potpunosti, pre svega Nemačka, podržava ovu vlast u svemu što radi u Srbiji, jer, kao što vidimo, zadovoljava njihove interese za jeftinom radnom snagom. To je ključna stvar za Nemačku, koja je imperijalna sila, koja unutar EU upravlja kompletnim Balkanom. Nama treba da postavimo fer izbore. Hoćemo da nema krađe na izborima, da konačno utvrdimo sve mahinacije i da postavimo sistem koji će da radi u budućnosti. Ovaj i ovakvi anketni odbori bi upravo to i uradili. Kada postavimo fer uslove, onaj ko pobedi treba da formira vlast i da vodi Srbiju. Kada kradete, onda imate nelegitimnu vlast. Kada glasaju mrtvi, kada glasaju ljudi koji nisu u zemlji to nisu legitimni izbori. Ovaj anketni odbor bi mogao da skine tu sumnju. Hvala.
Hvala, gospodine Raduloviću. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za - tri, protiv - niko, uzdržan - niko, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Saša Radulović, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom - Predlog odluke o obrazovanju Anketnog odbora radi utvrđivanja činjenica da li je tokom izbora za narodne poslanike, održanih 24. aprila 2016. godine, došlo do izborne krađe, odnosno da li su glasovi koji su na lokalnim izborima, održanim istoga dana, osvojili opozicioni građanski pokreti, stranke manjina i opozicione stranke ukradeni i upisani kao glasovi izbornim listama "Aleksandar Vučić - Srbija pobeđuje", "Ivica Dačić - Socijalistička partija Srbije, Jedinstvena Srbija - Dragan Marković Palma i dr Vojislav Šešelj - Srpska radikalna stranka", koji je podneo Narodnoj skupštini 15. novembra 2017. godine. Izvolite.
Hvala. Interesantnu stvar smo utvrdili 2016. godine, na prethodnim parlamentarnim izborima, a to je da je vladajuća većina na tim izborima koji su paralelno bili i lokalni i republički izbori, osvojila 300 hiljada glasova na republičkim izborima više nego na lokalnim izborima. Znači, ispalo je da 300 hiljada ljudi koji su glasali za SNS i vlast na ovim lokalnim izborima, da 300 ljudi, ko je glasao za opoziciju, u stvari, je glasalo za vlast na republičkim izborima. Ovo nam govori o presipanju glasova među političkim opcijama. Imali smo neverovatne situacije, recimo, da u Mladenovcu praktično svi glasači koji su glasali za grupu "Beli samo jako" na lokalnim izborima, odnosno na republičkim izborima, u stvari su glasali za SNS na lokalnim. Ono što hoćemo da sprečimo u budućnosti je da imamo takvo dogovorno glasanje. Na primer, na ovim narednim izborima mogla bi da se napravi jedna lista, recimo, sa LDP, Čedomirom Jovanovićem i ovih par ostalih poslanika koji nemaju nikakvu podršku u biračkom telu i da onda SNS na tim izborima presipa glasova i da neke svoje birače usmeri da glasaju za opoziciju, jer ovi rezultati 2016. godine nam govore da su se upravo takve stvari dešavale, da su usmeravali podršku kako bi neke opozicione opcije preskočile cenzus. Čak i sa ovim sniženim cenzusom od 3%, neke od ovih opcija koje su suštinski satelit vlasti a sebe zovu opozicijom, ne mogu da preskoče cenzus. Očekuje se da će vlast gledati da ih podrži na ovim izborima, da deo svoje partijske mašinerije usmeri ka tome da glasaju za opozicione liste, ne bi li ih nekako dogurali do te magične cifre od 3%. To će biti jako teško. Analizom ovih izbornih rezultata 2016. godine bi mogli jasno da utvrdimo da se takve stvari zaista i dešavaju i da na osnovu toga napravimo neki set koraka koji će takvu praksu da spreči u budućnosti. Vlast se boji bojkota, jer bojkot će im dati Skupštinu u kojoj će SNS i SPS imati preko tri četvrtine poslanika. Znači, preko tri četvrtine poslanika će biti njihovi, pa se više neće moći skrivati iza navodnog pluralizma i demokratije, nego će morati da, odnosno građanima će biti potpuno jasno da su oni jedini koji sede u Skupštini Republike Srbije. Zbog toga i to smanjenje cenzusa koje se desilo. Hvala.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za - tri, protiv - niko, uzdržan - niko. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Saša Radulović, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom - Predlog odluke o obrazovanju Anketnog odbora radi preispitivanja neobeležavanja stogodišnjice proboja Solunskog fronta, koji je podneo Narodnoj skupštini 14. novembra 2018. godine. Da li narodni poslanik Saša Radulović želi reč? (Da) Izvolite.
Hvala. Građani Srbije verovatno ne znaju, pošto nije bilo u medijima, ova Skupština ni na koji način nije obeležila sto godina proboja Solunskog fronta, 2018. godine. Želimo u anketnom odboru da utvrdimo zašto se to desilo. Poslanička grupa "Dosta je bilo" je tražila od države da na dostojan način obeleži proboj Solunskog fronta i da da poštu svim ljudima koji su ugradili svoje živote u našu slobodu. Tražili smo od predsednice Skupštine da zakaže sednicu, svečanu sednicu Skupštine Republike Srbije, na kojoj bi odali poštu i slavili sve naše ljude koji su dali svoje živote u slobodu koju Srbija danas uživa. Neverovatno je da se Skupština oglušila o taj zahtev, da se vladajuća većina oglušila o taj zahtev, da nisu hteli da zakažu tu sednicu, da država Srbija nije na dostojan način obeležila ništa u vezi te velike, velike, godišnjice. Srbija je podnela najveći teret u pobedi saveznika u Prvom svetskom ratu, teret u životima ljudi, izgubili smo trećinu stanovništva, a da Skupština Srbije nije našla za shodno da zakaže jednu svečanu sednicu na kojoj bi odali počast našim precima. Građani su videli kako je država bila tretirana u Parizu, kao zemlja pobednica, kao zemlja koja je podnela najveću žrtvu u Prvom svetskom ratu i gde je sedeo predsednik Srbije, a gde su sedeli Nemačka, predstavnici kosovskih Albanaca i drugi. To je bio veliki šamar Republici Srbiji, ali taj šamar mnogo manje boli, nećemo ga zaboraviti, nego šamar koji je ova Skupština napravila, da nije obeležila na dostojan način, barem svečanom sednicom ako ne i više od toga, obeležavanje proboja Solunskog fronta, a 2018. godine je bilo sto godina. Izgleda kao da se vlast stidi naše slavne istorije, izgleda kao da to što bi proslavili proboj Solunskog fronta, da bi oni koji su izgubili Prvi svetski rat imali nešto protiv toga. Ja mislim da je neophodno imati anketni odbor na kome bi raspravili o ovome, da se ovo nikada više ne bi desilo. Hvala.
Zahvaljujem. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – troje, protiv – niko, uzdržanih – nema, od ukupno prisutnih 126 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. (Branka Stamenković: Poslovnik) Nemate pravo na povredu Poslovnika. (Branka Stamenković: Zašto nemam?) Zato što glasamo i u tom smo procesu. Drugi put. (Branka Stamenković: Gde piše?) Narodni poslanik Saša Radulović, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog odluke o obrazovanju Anketnog odbora radi utvrđivanja zakonitosti donacija SNS za kampanju za predsedničke izbore 2017. godine, koji je Narodnoj skupštini podnela narodni poslanik Tatjana Macura 15. decembra 2017. godine. Da li poslanik Saša Radulović želi reč? (Da) Izvolite, gospodine Raduloviću.
Hvala. Predsedavajući, nemate kvorum i ne date povredu Poslovnika. Ovde nema ni 100 poslanika u sali, a kamoli većina. Znate da morate da imate većinu, 127. Nemate kvorum. Kamere, ja bih molio kamere da pokažu Skupštinu.
Imamo kvorum, kolega Raduloviću, samo vi nastavite sa obrazlaganjem, slobodno.
Kvorum nemate, to je vidljivo golim okom, ja to ne mogu da rešim. Predsedavajući odbija, kršimo zakon stalno. Ne date ni povredu Poslovnika…
Ide vam vreme bezveze, umesto da obrazlažete ovaj predlog, ali kako god vi želite, pričajte šta god hoćete.
Pa, nema, možete da prebrojite da manje od 100 poslanika imate u sali, tako da vam kvorum jednostavno nije tu. Ajte, molim vas, prebrojite kartice. Prebrojite kartice.
Da li želite dalje da obrazlažete, kolega Raduloviću?
Ja želim da obrazlažem, ali treba da utvrdite kvorum.
Ne možete vi ovde da podnosite zahteve. Vi ovde, kao malopre, vi ovde hoćete da utvrđujete kojim redom idu predlozi.
Znate, golim okom je vidljivo, neodbranjivo, predsedavajući. Neodbranjivo je to što radite. Pa pogledajte, molim vas.
Nemojte da brinete.
Evo sad vam stižu poslanici. Ovo je neodbranjivo, imate toliko kartica unešenih, pogledajte.
Stavljam na glasanje ovaj predlog zakona. Zaključujem glasanje: za – nula, protiv – dva, od 126 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Saša Radulović, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog odluke o obrazovanju anketnog odbora radi utvrđivanja porekla novca kojim je ministar odbrane Aleksandar Vulin kupio stan u Beogradu, koji je podneo Narodnoj skupštini 13. decembra 2017. godine. Izvolite, kolega Radulović.
Hvala, predsedavajući. Poslanici se polako vraćaju u salu, to je dobra stvar. Ministar odbrane Aleksandar Vulin… Evo, dobacuju, ali dobro, izdržaćemo. Ministar Vulin je javnosti objasnio da je kupio stan u Beogradu za 230.000 evra i da za 200.000 evra od tog novca nije imao poreklo, pa je onda za to poreklo rekao da je dobio taj novac od tetke iz Kanade. Izgleda je kod nas u Srbiji mnogo tih nekih dobrih tetaka. Neki imaju tetkin kauč, neki izgleda tetku iz Kanade, i da je uneo, praktično, da mu je ona dala taj novac. Samo je jedan mali problem, nema dokaz ni o tom novcu koji mu je dala tetka iz Kanade, jer bilo bi normalno da je novac dobio, recimo, preko računa, da je on legalno ubačen u Srbiju, da je, recimo, uzeo ga u kešu, pa ga prijavio, recimo, državi Kanadi kad je izlazio i državi Srbiji kad je ulazio. Međutim, ministar ništa od toga nema. Ili, recimo, barem da nam pokaže avionske karte kad je putovao iz Kanade iz Srbiju, njih 20 najmanje, kad je nosio taj novac iz Kanade. Ništa od ovoga nemamo. E, sad, anketni odbor nam je potreban, pošto policija nije htela da utvrđuje to, ni Agencija za borbu protiv korupcije, nijedan državni organ. Potreban nam je, izgleda, anketni odbor Skupštine Republike Srbije da bi se utvrdilo kako je to ministar Vulin 200.000 evra od svoje tetke u Kanadi uneo u Republiku Srbiju. Mi znamo da postoji limit po kome kad unosite neki novac u zemlju, morate da prijavite carini, pa sad ako je taj novac, recimo, veći od 10.000 evra, onda taj novac je morao da prijavi carini. (Đorđe Komlenski: Pa gde su ti poslanici?) Međutim, on ništa od toga nije uradio i morao je, praktično, nema ni jedan trag tog novca, radi se o 200.000 evra. (Đorđe Komlenski: Bitango! Lopurdo!) Poslanici vladajuće većine ovde dobacuju, govore, obraćaju se poslaniku kao da je bitanga, kao da je prevarant. Govorim o jednom jednostavnom anketnom odboru koji bi utvrdio kako je to ministar Vulin uneo 200.000 evra u Republiku Srbiju, navodno novac koji je dobio od tetke, a da to nigde nije registrovano, ni u našoj carini, ni preko računa. Znači, jednostavno ne postoji trag tog novca. Ovo je interesantna stvar, pošto imamo, Srbija je opljačkana u tri talasa. Izvlači se ogroman novac iz Srbije, evo, već 30 godina. Ispada niko nije kriv, a svi se bogate oko građana Srbije koji to jadni posmatraju. Hvala.
Stavljam na glasanje ovaj predlog zakona. Zaključujem glasanje: za – tri, protiv – četiri, uzdržan – jedan, od 131 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Saša Radulović predložio, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog odluke o obrazovanju anketnog odbora radi utvrđivanja razloga ogromnih gubitaka koje ostvaruje Javno preduzeće Elektroprivreda Srbije Beograd, kao i ukupnog iznosa državne pomoći koja je dodeljena Javnom preduzeću Elektroprivreda Srbije Beograd, koji je podneo Narodnoj skupštini 15. novembra 2017. godine. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Ovo se sad odnosi na javna preduzeća u Srbiji koja beleže ogromne gubitke. Konkretno, gubitak EPS-a potiče od toga što, pored gubitaka koje imaju u mreži, velika količina struje svake godine ne bude plaćena, odnosno isporučuje se struja, ali se ne plaća. Radi se o stotinama miliona evra svake godine. U periodu od nekih 10 godina, to se meri u milijardama evra, ogroman novac. Pošto se to stalno ponavlja, a partokratija je na vlasti i vlasti u stvari bira direktore javnih preduzeća, u ovom slučaju EPS-a, očigledno je potrebno da Narodna skupština Republike Srbije preuzme svoju nadzornu ulogu i krene u kontrolu poslovanja EPS-a da bi videli i utvrdili ko to ne plaća struju, i to za stotine miliona evra, jer to sigurno nisu penzioneri i to sigurno nisu građani Republike Srbije, odnosno ogroman broj njih. To mora da bude jedna manjina koja u stvari arči ogromne resurse Republike Srbije i da to ne plaća. Znači, moramo da imamo princip po kome svi građani moraju da izvršavaju svoje obaveze i sve kompanije moraju da izvršavaju svoje obaveze, a ne da država Srbija, odnosno poreski obveznici moraju i da dotiraju EPS da bi EPS mogao da izmiruje svoje obaveze. E, sad i tu kod dotiranja su se dosetili, pa dotiranje ne ide direktno, nego EPS uzima kredite, tim kreditima radi neke poslove, uglavnom na štetu domaće privrede, odnosno većina novca ide stranim kompanijama kad EPS ili bilo koje javno preduzeće, kad gradimo puteve, na primer, ne ide direktno, nego EPS ne može da vrati te kredite, pa onda država Srbija mora da plati, pošto je dala garancije za kredit, mora da plati te kredite i to su onda te stotine miliona evra koje se provlače kroz budžete svake godine, koje građani Srbije plaćaju. Država Srbija je bogata zemlja. Imamo jako mnogo resursa. Ničija pomoć nam nije potrebna. Ono što jeste potrebno je da prvo skinemo kolonizatore sa leđa. To je u našem slučaju, nažalost, Nemačka, i da zaustavimo partokratiju, koja razara privredu Republike Srbije, koja je uzela i kontroliše sva javna preduzeća i pravi ogromnu štetu. Anketni odbor bi jasno pred građanima Srbije mogao da pokaže šta se to radi unutar EPS i način na koji posluju nesposobni partijski kadrovi na vlasti. hvala.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – četiri, protiv – niko, uzdržan – niko, od 130 poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila predlog. Narodni poslanik Saša Radulović, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog odluke o obrazovanju anketnog odbora radi utvrđivanja razloga ogromnih gubitaka koje ostvaruje Er Srbija, obaveza koje Vlada Republike Srbije i Etihad Ervejz imaju prema Er Srbiji, ukupnog poslovnog gubitka Er Srbije u periodu od 2013. godine do danas, ukupnog iznosa državne pomoći koja je dodeljena Er Srbiji u istom periodu i štetnosti ugovora koji je Vlada Republike Srbije potpisala sa Etihadom i UAE, koji je podneo Narodnoj skupštini 15. novembra 2017. godine. Izvolite.
Znači, ovo je anketni odbor o poslovanju Er Srbije. Građani ne znaju, pošto ih mediji ne obaveštavaju o tome da Er Srbija pravi ogromne gubitke svake godine i da te gubitke nadoknađuju građani Republike Srbije tako što Er Srbiji daju velike subvencije. Interesantno je da te 2013. godine JAT je vodio domaći menadžment u prvoj polovini godine i napravio gubitak od nekih desetak miliona evra u tih prvih pola godine, a onda je došao Etihadov menadžment u drugoj polovini 2013. godine i napravio gubitak koji je tri puta veći, 35 miliona evra i takvo poslovanje je nastavljeno i dalje, svake godine. Znači, domaći menadžment je bio mnogo uspešniji od stranog menadžmenta. Država Srbija je, umesto da uvede red u JAT, uradi departizaciju, uradi popis imovine, procenu vrednosti imovine, napravi sistematizaciju radnih mesta, uradi one stvari koje bi uradio svaki domaćin koji vodu računa o svom, predala JAT „Etihadu“ koji ga koristi kao kasicu. Ogromne plate se plaćaju iz „ER Srbija“, i to ne domaćim radnicima, nego se plaćaju stranom menadžmentu. Potpisuju se štetni ugovori koji su dobri za „Etihad“, a štetni za „ER Srbiju“. „Etihad“ iznajmljuje avione po velikim cenama. Poslovanje „ER Srbije“, trenutno, i sam menadžment koji ga vodi, nije u interesu građana Srbije. Srbiji jeste potreban nacionalni prevoznik. Način na koji treba voditi računa o njemu, treba ga profesionalizovati, departizovati i onda izvesti na Berzu. Napraviti jednu avio kompaniju koja radi. Naši ljudi su sposobni da to urade, samo stranke na vlasti nisu, ne samo ova, nego i kod bivše vlasti i one pre nje. Niko nije, i niko ne želi, izgleda zna kako da uvede red. Mi znamo kako se uvodi red i ovim anketnim odborom bi mogli da otvorimo tu jednu veliku javnu diskusiju i da pokažemo kako je moguće uvesti red „u ER Srbiju“ i kako je moguće od nje napraviti kompaniju koja stoji na svojim nogama i koja ne pravi velike gubitke. Građani verovatno ne znaju, ponovo zato što ih mediji o tome ne obaveštavaju, da je „Etihad“ u velikim problemima, da i „Etihad“ dobija ogromne subvencije od države, ne naše države, nego njihove države, i da razmišlja o tome šta da radi dalje. Tako da imati anketni odbor o ovome je jako važno za opstanak JAT-a, odnosno „ER Srbije“. Hvala.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – četiri, protiv – jedan, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila predlog. Narodni poslanik Saša Radulović, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog odluke o obrazovanju anketnog odbora radi utvrđivanja razloga ogromnih gubitaka koje ostvaruje „Železara Smederevo“ od 2014. godine do danas, ukupnog iznosa državne pomoći koja je dodeljena „Železari Smederevo“ u istom periodu i štetnosti svih ugovora koje je Vlada Republike Srbije zaključila u vezi sa poslovanjem „Železare“, koji podneo Narodnoj skupštini 15. novembra 2017. godine. Izvolite, kolega Raduloviću.
Hvala, predsedavajući. Ovi predlozi za dopunu dnevnog reda praktično pokazuju koliki je javašluk u javnom sektoru, posebno u javnim preduzećima i koliko je to koštalo građane Srbije. Iz ovoga može jasno da se vidi da je ono smanjenje plata i penzija u stvari bilo potpuno nepotrebno, da je država u stvari trebala da uvede red, a nije to uradila. „Železara Smederevo“ je pod partijskim menadžmentom pravila ogromne gubitke, a onda su uveli strani menadžment koji je počeo da pravi kudikamo veće gubitke. Na kraju su prodali „Železaru“ Kinezima, budzašto, da bi onda Kinezi nastavili da arče struju po privilegovanim cenama, da zagađuju okolinu, građani Smedereva ne mogu da žive od toga. Radi se o stotinama miliona evra. Radi se ogromnom novcu koji je izvučen iz „Železare“ za to vreme kada je vlast obećavala da će taj novi menadžment da uvede red, pa su isplaćivali ogromne plate i kompenzacije to menadžmentu, pa je taj menadžment posle još tužio Republiku Srbiju i dobio novac pred sudom, opet desetine miliona evra, da im država Srbija da dodatan novac za loš menadžment. To je odabrala vlast, i to su činjenice. Taj menadžment je radio stvari koje se u poslu ne rade, ni jedan biznis to ne trpi. Njihove lične kompanije su bile dobavljači „Železare“, tako da menadžment, znači, koji upravlja „Železarom“ je preko svojih ličnih kompanija u inostranstvu nabavljao, bio dobavljač „Železare“ i kroz to izvukao stotine miliona evra iz džepova građana Srbije. Država je onda morala sve to praktično da nadoknadi time što je pokrila razliku u budžetu. Ovo je samo jedan od primera, velikih primera, koliko novca je bačeno u bunar umesto da se uvede u red i napravi sistem koji funkcioniše. Kad sam bio ministar privrede, ta četiri meseca i 23 dana, pokazao sam kako se uvodi red, kako može da se uvede red. Zamislite, isti oni ljudi koji su radili u sistemu, kada im date nova pravila, počinju da se ponašaju normalno. Za svako radno mesto smo utvrdili šta očekujemo od tog radnog mesta, kako se meri radni učinak, kontrolisali sve to i, zamislite, isti ti ljudi su počeli da funkcionišu ovako. Znači, red može da se uvede. Ono što nedostaje je volja, i to volja vladajuće većine. Hvala.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – tri, protiv – niko, uzdržanih – nema, od 130 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Saša Radulović, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog odluke o obrazovanju anketnog radi utvrđivanja razloga ogromnih gubitaka koje ostvaruje javno preduzeće „Srbijagas“, kao i ukupnog iznosa državne pomoći koja je dodeljena javnom preduzeću „Srbijagas“ počev od osnivanja preduzeća 2005. godine pa do danas, koji je podneo Narodnoj skupštini 15. novembra 2017. godine. Izvolite.
Hvala. „Srbijagas“ je još jedan od primera gde nestaje ogroman novac poreskih obveznika bez da vlast radi išta po tom pitanju. Posao Vlade bi bio da uvede red. „Srbijagas“ iz godine u godinu pravi velike gubitke. Nekada ovim finansijskim trikovima napravi godinu u kojoj pravi neki dobitak, a onda se ponovo vrati u velike gubitke, pošto poslovanje „Srbijagasa“ pravi velike gubitke. Recimo, za razliku kod EPS-a, čije poslovanje pravi pozitivan rezultat, a negativan rezultat pravi to što ne naplaćuju struju, odnosno velika su potraživanja koja su onda nenaplaćena pa se otpisuju, a neće da nam objave ko su ti potrošači koji ne plaćaju struju. Kod „Srbijagasa“ samo poslovanje ne funkcioniše. Plaćamo izuzetno skup gas iz Rusije. Pored toga, predali smo sva nalazišta gasa u Srbiji NIS-u koji praktično po interesima ruske države i ruske vlasti izvlači gas i naftu, takođe, bez mnogo benefita po državu Srbiju. U pogledu ovog gasa, „Srbijagas“, i to većina zna, pravi ogromne gubitke iz godine u godinu. Ovaj anketni odbor predlaže da, je li, pred poslanicima Skupštine, a to im je deo posla, veliki deo posla, građani možda ne znaju, poslanika bi bio da kontroliše, odnosno nadzire izvršnu vlast. Skupština ne radi to. Nismo imali ni jedan anketni odbor. Pazite, četiri godine, četvrta godina je sastava ovog saziva Skupštine, a da ni jedan anketni odbor nismo imali ni po jednoj temi i da utvrdimo činjenice i da praktično Skupština radi svoj posao nadzora. Znate, posao narodnih poslanika nije samo da sede u ovim skupštinskim klupama i da učestvuju u dobacivanjima i galami koju vladajuća većina ovde sprovodi, nego i da radi posao razgovora sa građanima na terenu, rada u skupštinskim odborima, da nadgleda izvršnu vlast, da nadgleda rad javnog sektora, da radi sve te stvari. Poslanici ne rade ništa od toga i imamo jednu potpuno cementiranu partokratiju u kojoj stranka na vlasti, odnosno partijski vrh kontroliše i zakonodavnu, i izvršnu, i sudsku vlast. Imamo jednu granu vlasti. To nije demokratija. Znači, sve ove predloge koje dajemo danas, vladajuća većina odbacuje svaki od njih, znači ni jedan ne prihvataju da uopšte uđemo, jer ako stvari nisu ovakve kako ih ja prikazujem, jedan takav anketni odbor je idealna prilika da vlast to i pokaže, čega se boje.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema, od 131 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila predlog. Narodni poslanik Saša Radulović, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog odluke o obrazovanju anketnog odbora radi utvrđivanja činjenica i okolnosti u vezi sa privatizacijom i prodajom udela i imovine PKB i njenih zavisnih privrednih društava kompaniji iz Ujedinjenih Arapskih Emirata, Al Dahri za 105 miliona evra, kojom su građani Srbije i budžet Republike Srbije oštećeni za nekoliko puta veći iznos imajući u vidu realnu vrednost celokupne imovine PKB i zavisnih privrednih društava, kao i posledica ovako štetne prodaje, koji je podneo Narodnoj skupštini 14. novembra 2018. godine. Izvolite.
Hvala. Građani su verovatno zaboravili, pošto to nije u medijima, privatizovan je PKB, odnosno prodata je imovina PKB i to je prodata za nešto ko 100 miliona evra. Da bi shvatili koliko je to mali iznos, samo deo zemljišta uz zemunski most je vredan više od toga. Znači, samo jedna parcela na jednom mestu, a PKB ima parcele po celom Beogradu, je vredna više od tih 100 miliona evra. Država Srbija preko „Telekoma“ je kupila „Kopernikus“ npr. - kablovskog operatera i platila 200 miliona evra, a za PKB je primljeno 100 miliona evra. Ovo nam jasno govori da se radi o još jednoj pljačkaškoj privatizaciji. Znači, mi smo imali poslednjih 30 godina u tri talasa pljačku Republike Srbije i svaki je otprilike ojadio građane za približno isti iznos. Radi se o desetinama milijardi evra. Imali smo pljačkašku privatizaciju tokom devedesetih i pljačku Srbije, pogotovo penzioni fond, zatim tokom bivše vlasti od 5. oktobra do 2012. godine, da ne govorim o svima njima, od „C marketa“, preko „Luke Beograd“ i nebrojeno mnogo, ne 24 sporne privatizacije, hiljadu spornih privatizacija kojim je uništena domaća privreda, do ove nove pljačke. Imate izveštaj jedne Svetske organizacije zove se „Global fanenšl integriti“ koja prati ilegalno izvlačenje novca iz zemalja u svetu. Ona je utvrdila da se iz Srbije ilegalno izvuče godišnje oko četiri milijarde evra. Za 10 godina to vam je iznos od 40 milijardi evra. To vam je BDP Srbije. To vam je veličina ekonomije Republike Srbije. Da bi konačno stali na kraj tome, moramo barem jednim anketnim odborom u stvari da raščistimo šta se desilo i da postavimo teška pitanja ministru finansija, ministru privrede - zbog čega su na ovakav štetan način privatizovali PKB? Isto moramo da uradimo i sa drugim. Dosta je bilo, ako dobije podršku birača na fer izborima, ne na ovim koji su namešteni lažni, nego na fer izborima, će sprovesti anketne odbore za sve pljačkaške privatizacije i građani Republike Srbije će moći da vide šta se zaista desilo i kako su opljačkani. Znači, ovo je nešto što dugujemo svim građanima Republike Srbije i ovaj anketni odbor sa PKB bi mogao da bude prvi korak. Usta su vam puna priča o pljačkaškim privatizacijama, ajde dokažite da vas zaista interesuje, da ispitamo šta se desilo.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema, od 131 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Saša Radulović, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog odluke o obrazovanju anketnog odbora radi utvrđivanja činjenica i okolnosti u vezi sa stečajem koji se sprovodi nad Rudarsko-topioničarskim basenom Bor, razloga ogromnih gubitaka koje ostvaruje RTB Bor, ukupnog iznosa državne pomoći koja je dodeljena i štetnosti plana reorganizacije RTB Bor, koji je podneo Narodnoj skupštini 15. novembra 2017. godine. Izvolite.
Hvala. Građani Bora znaju, većina u Srbiji malo manje, ali građani Bora znaju koliko je opljačkan RTB Bor pre nego što su rezerve bakra prodate Kinezima. Znači, imali smo jednog direktora RTB Bora, Spaskovski se zove, koji je bio direktor za vreme bivše vlasti, kako vladajuća većina voli da kaže – žute vlasti, bio je kadar G17, kao što su i mnogi članovi vladajuće većine koji evo i danas sede u Skupštini Republike Srbije, koji je praktično uništio RTB Bor. Napravio ogromne gubitke, a onda je kroz stečaj pokrenuo, doveo do stečaja, ušao u stečaj i onda gledao da pobriše sve to i preko milijardu evra je nestalo iz knjiga. Toliku štetu je napravio u tom nameštenom stečaju u kome su mnogi ostali bez svojih potraživanja, veliki deo domaće privrede. Dužni smo građanima Republike Srbije da utvrdimo tačno kako je izgledalo to poslovanje bivšeg kadra G17 koji je onda posle toga postao kadar SNS. Ti nesposobni partijski kadrovi očigledno nemaju nikakav problem da preleću iz jedne vlasti u drugu vlast i da nastave da čine štetu građanima Republike Srbije. Nakon tog stečaja RTB Bor je prodat kineskoj kompaniji. U toj privatizaciji, odnosno prodaji prodata je imovina a ne kompanija i prodate su sve rezerve bakra koje se mere su preko 100 milijardi evra. Na nekoliko novih lokacija, građani Bora to sve znaju, država Srbija je sve to praktično dala bez da je zaradila bilo šta od toga, od prodaje RTB Bora dobila je nekih 300 miliona evra koji nisu bili dovoljni da pokriju sve troškove RTB. Za vreme poslovanja Spaskovskog i za vreme za koje je proglasio stečaj napravljena je i ova topionica koja je jedan ogroman kolosalan promašaj čija cena je preko pola milijardi evra, koja nije primerena potreba RTB Bora i tu je jedna kanadska kompanija izvukla veliki novac i mislim da je izvučeno u saradnji sa tada partokratijom na vlasti, a to je bio G17. Ovo je jedna velika prilika za poslanike da vrše svoju funkciju, da malo nadziru izvršnu vlast i javna preduzeća i da utvrde kako je došlo do ovih katastrofalnih propusta i kako je moguće da je jedan Spaskovski, sa kojim sam imao veliki sukob kada sam bio ministar i uterivao sam ga u red, kako je moguće da se to dešava i da niko u državi godinama ne reaguje?
Hvala. Stavljam na glasanje predlog. Zaključujem glasanje: za – četiri poslanika. Narodni poslanik Saša Radulović predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog odluke o obrazovanju anketnog odbora radi utvrđivanja činjenica i okolnosti u vezi sa poslovanjem celokupne namenske industrije Srbije, naročito sa firmom HK Krušik AD Valjevo, sa firmom GIM D.O.O. Izvolite.
Hvala. Ovo je sada još jedan primer u seriji primera. Radi se sada o namenskoj industriji, radi se o Krušiku. Mnogo toga je bilo u javnosti, iznešeno u javnosti, pa bi bilo, ja mislim, vrlo ne samo korisno nego i poučno za sve građane Republike Srbije da taj problem Krušika unesemo u Skupštinu Republike Srbije i da ovde pred svim građanima javno, transparentno i otvoreno govorimo o poslovanju Krušika. Ono što znamo i javnosti i iz mnogo dokumenata koji su dati na uvid javnosti je da je Krušik prodavao oružje ispod cene privatnoj kompaniji koja je u vezi sa ocem ministra policije, odnosno unutrašnjih poslova, Nebojše Stefanovića, da je ta firma, koja se zove GIM, u stvari dobijala oružje po niskim cenama, a prodavala je po visokim cenama. Znači, umesto da sam „Krušik“ ima svu zaradu od tog posla, bio nam je potreban, izgleda otac ministra unutrašnjih poslova, da se ugradi u taj posao. Sada, ovo bi bila odlična prilika, da pred građanima Srbije, vlast pokaže da recimo ovo o čemu ja sad govorim nije istina, jer verujte mi ja bih voleo da nije istina. Mnogo bi bolje bilo za Srbiju da ove stvari o kojima govorim, pljačka o kojoj govorim, se ne dešava i nije desila, nego da budem u pravu i da se zaista dešava. Anketni odbor je idealna prilika da to uradimo pred građanima Republike Srbije. Znači, da jasno pokažemo kako je poslovao „Krušik“, sa kim je poslovao, da više nema sakrivanja informacija, da firma mora da odgovara na zahteve i pitanja narodnih poslanika. To nam je, između ostalog i posao. Naš posao ovde nije samo da sedimo i da se na zvonce glasa i da imamo prepirku među sobom, nego i da vršimo funkciju nadzora izvršne vlasti. „Krušik“ spada u to, u taj nadzor. Namenska industrija je jako važna industrija za Srbiju i stavljanje te namenske industrije u ovakva položaj gde neko može da izvlači novac iz nje, nije nešto što je u interesu Srbije, to je kriminal. Time bi takođe, mogli da suočimo tužilaštvo i policiju, time što ne radi svoj posao. Ja znam, pošto sam radio za policiju i tužilaštvo i radio na nekim od najvećih predmeta korupcije u Srbiji, na 24 sporne privatizacije, kao i što sam radio sa Vericom Barać. znam i da u policiji i tužilaštvu ima jako mnogo čestitih ljudi koji bi umeli da rade ovaj posao. Međutim, vlast, partokratija na vlasti pre svega, preko uticaja ministarstava im ne dozvoljava da rade svoj posao.
Hvala. Stavljam na glasanje Predlog. Zaključujem glasanje: za su glasala četiri poslanika. Poslanik Radulović predložio je da se dnevni red dopuni tačkom Predlog odluke o obrazovanju anketnog odbora, radi utvrđivanja činjenica i okolnosti u vezi sa privatizacijom, izborom strateškog investitora i prodajom udela kompanije RBB Bor, kineskoj kompaniji „Ziđin“ za 350 miliona dolara, kojom su građani Srbije i budžet Republike Srbije oštećeni za najmanje 10 milijardi dolara, koliko iznosi profit od buduće eksploatacije rude, kao i štetnih posledica ovakve prodaje. Izvolite.
Hvala. Pomenuo sam već RTB Bor je prodat Kinezima, i to je prodat budzašto, nekih 300 miliona evra, nešto malo manje od toga, gde su sve rezerve bakra, koje Srbija ima, koji se eksploatiše u poslednjih 100 – 120 godina, a verovatno i mnogo, mnogo ranije kroz istoriju, samo ne na toj skali, da smo sve rezerve bakra prodali stranoj kompaniji. Ovo je jedan bitan primer, pošto građani Srbije bi trebali konačno da shvate da su sve svetske sile kolonijalne sile, da svaka kolonizuje negde i da predmet kolonizacije su resursi. Recimo, Kineze interesuje bakar u Srbiji, Nemačku interesuje jeftina radna snaga, Rusiju interesuje gas i nafta. Među velikim silama nema prijatelja, imate smo interese. U ovom slučaju interese Republike Srbije ne štiti niko. Ovaj anketni odbor je potreban da bi utvrdili zbog čega je država Srbija potpisala izuzetno štetan ugovor, još jednu pljačkašku privatizaciju i dala praktično rezerve bakra stranoj kompaniji koja je deo kineske države. Ja nemam, naravno ništa protiv Kineza, oni su nam i saveznici, što se tiče KiM, međutim to rade iz sopstvenog interesa i valjda ne trguju sa tim da bi dobili bakar. Pa, je pitanje zbog čega država Srbija radi ovakve stvari? Rezerve bakra u Boru su procenjene na preko 100 milijardi dolara, ne radi se o trenutnim nalazištima, odnosno trenutnim oknima gde se eksploatiše bakar, radi se o novim i o tome niko nije vodio računa, kada se prodavao RTB Bor. Država Srbija praktično od toga nije dobila apsolutno ništa, jer taj novac koji smo dobili za RTB Bor je otišao na saniranje dugova, koje je napravilo rukovodstvo sa Spaskovskim. Znači, ovo je jedna velika pljačkaška privatizacija kojom država Srbija daje važne resurse i praktično pada u kolonijalni položaj prema svim tim svetskim silama, gde više ne kontroliše ništa i izgleda da naša vlast na taj način kupuje podršku svih tih sila za svoj ostanak na vlasti. Ono što je takođe zabrinjavajuće je način na koji posluje kineska strana u Boru, izuzetno je štetan po životnu okolinu. Ogromno je trovanje vazduha, nastavilo se. Ništa nije unapređeno, samo još pogoršano. Građani Bora to znaju. Takođe, nameravaju da ova nova nalazišta eksploatišu tako da ne štete okolinu. Hvala.
Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za je glasalo pet poslanika. Poslanik Radulović predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom - Predlog odluke o obrazovanju Anketnog odbora radi utvrđivanja činjenica i okolnosti u vezi sa dešavanjima u Crnoj Gori, nakon usvajanja protivustavnog zakona o slobodi i veroispovesti.
Hvala. U Crnoj Gori se dešava otimanje imovine SPC. Znači, izgleda da, da bi crvka mogla da zadrži svoju imovinu, morala bi da nađe krštenicu Sv. Save. To tako otprilike izgleda. Ugrožavaju se prava srpskog naroda u Crnoj Gori. Moj deda je rođen u Crnoj Gori, otac mi je rođen na Kosovu, tako da mogu da govorim o ovome direktno i tiče me se direktno, odnosno krvlju sam vezan sa tim. Država Srbija ćuti o ovome. Smatram da ne treba da ćutimo, nego da otvorimo skupštinsku raspravu. Predložili smo jedan nacrt rezolucije o dešavanjima u Crnoj Gori, pa ću ga ovde i pročitati. Imajući u vidu činjenicu da Evropskom konvencijom o zaštiti ljudskih prava i osnovi sloboda, garantovana je sloboda veroispovesti, pravo na imovinu, pravo na privatnost i zabrana diskriminacije svih građana Republike Crne Gore. Imajući u vidu da se ove garancije odnose i na SPC, imajući u vidu činjenicu da su praksom Evropskog suda za ljudska prava određene granice i uslovi mešanja države u vršenje ovih prava, imajući u vidu činjenicu da u Republici Crnoj Gori značajan broj građana smatra sebe pripadnicima srpskog naroda, što samo po sebi stvara obavezu Republike Srbije, da u slučaju kršenja njihovih prava preduzme aktivnu ulogu u obezbeđivanju minimalnih standarda osnovnih ljudskih prava, da Narodna skupština Republike Srbije donosi sledeću rezoluciju o osudi kršenja ljudskih prava pripadnika srpskih naroda i SPC u Crnoj Gori. Jedan - osuđuje se kršenje ljudskih prava pripadnika srpskog naroda i SPC od strane Republike Crne Gore i pozivaju organi vlasti Republike Crne Gore da poštuju obaveze koje su preuzeli ratifikacijom Evropske konvencije. Pozivaju se predsednik Republike Srbije i Vlada Republike Srbije da u skladu sa svojim ustavnim ovlašćenjima iniciraju odgovarajuće postupke u cilju zaštite, ne samo prava srpskog naroda i SPC, već i zaštite elementarnih ljudskih i imovinskih prava svih građana Crne Gore, bez obzira na versku i nacionalnu pripadnost, kao i same vladavine prava koja razdvaja uređena demokratska društva od samovolje skupštinske većine. Daje se puna podrška SPC i pripadnicima srpskog naroda u legitimnoj borbi za zaštitu svojih osnovnih ljudskih prava. Smatramo da je ovo minimum koji Srbija može da uradi da podrži srpski narod i SPC u Crnoj Gori. Hvala.
Hvala. Stavljam na glasanje predlog. Zaključujem glasanje: za je glasalo pet poslanika. Poslanik Radulović predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom - Predlog odluke o obrazovanju anketnog odbora radi utvrđivanja činjenica i okolnosti u vezi sa trenutnom situacijom sa migrantima.
Ja ću kazati ovaj deo polako, jako je važno da svi građani shvate šta se dešava. Ja bih voleo da nisam u pravu. Voleo bih da ovo nije tačno što ću kazati, jer bolje da ja nisam u pravu, nego da ovo što ću kazati je tačno. Srbija nestaje pred našim očima. Čovek po čovek, porodica po porodica, dok nas na ovim prostorima više ne bude bilo. Godišnje Srbiju napušta gotovo 50 hiljada građana, naše dece, jer im život u Srbiji više nije podnošljiv. Ceo Balkan nestaje. Sve zemlje na Balkanu su u istom procesu. I, šta Vlada radi da zaštiti Srbiju? Šta je demografska politika? Na žalost, imamo govor predsednika SNS pred kamerama „Tanjuga“, gde jasno kaže da će broj emigranata koji će se naseljavati u Srbiju do 2028. godine polako da raste i da će se 2028. godine izjednačiti sa brojem naše dece koja beže iz zemlje. To vam je 50 hiljada godišnje. A, da će od 2030. godina pa na dalje, broj emigranata koji će se naseljavati u Srbiji biti veći od broja naše deca koja beže iz zemlje. Ovo vam dragi građani, znači da je plan Vlade da nadomesti našu decu koja beže iz zemlje, da naseli u Srbiji preko milion migranata u narednih 20 godina. Znači, milion naše dece treba da napusti zemlju u tom periodu, uglavnom idu za Nemačku, milion migranata da se naseli i to protivno njihove volje i još milion ljudi gotovo treba da izgubimo kroz negativan natalitet, odnosno više nas umire nego što se rađa. Ovo vam je nestajanje Srbije. Zašto vlast radi ovo? Ovo je takođe i nemačka politika, pošto našu radnu snagu Nemačka vuče kod sebe, kvalifikovanu radnu snagu koja radi kod njih ispod cene, a ovde imaju namere za svoje fabrike za jeftinu radnu snagu, za motanje kablova, da naseljavaju migrante. Imamo potpredsednicu Vlade, koja izgleda, Slavicu Đukić Dejanović, koja javno već govori o tome kako treba da se spremimo na to da će naša deca ovde kod kuće da se žene i udaju sa migrantima. Da vam kažem jednu stvar oko migranata. Migranti su žrtve, oni nisu krivci. Velike korporacije svetske bombarduju njihove zemlje, kreiraju veštački migrantsku krizu i dovode ih u Evropu, cilj im je poništavanje suverenih zemalja Evrope. Država Srbija na žalost učestvuje u tom procesu, nije nam jasno zašto i zbog toga ovaj anketni odbor.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – pet. Poslanik Saša Radulović, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog odluke o obrazovanju anketnog odbora radi preispitivanja celishodnosti Briselskih pregovora, kao i okolnosti u kojima se ovi pregovori vode, a u vezi sa rešenjem pitanja Kosova i Metohije. Izvolite.
Hvala. Mi izgleda, svuda se razgovara o Kosovu i Metohiji, samo ne u Skupštini Republike Srbije. Briselski sporazum je potpisala ova vlast nakon 2012. godine, potpisao ga je Ivica Dačić zajedno sa Aleksandrom Vučićem koji je to podržavao. Briselskim sporazumom država Srbija se obavezala da povuče sve svoje institucije sa teritorije Kosova i Metohije. U isto vreme prištinska vlast, koja bi želela da ima nezavisnu republiku, a nema je i ne može ni da je dobije bez da je država Srbija prizna, se obavezala da će da napravi zajednicu srpskih opština, gde će biti ne samo opštine na severu, nego i opštine u ostatku Kosova i Metohije, gde su srpske enklave, gde ima, u stvari većina građana Kosova i Metohije, koji su lojalni Republici Srbiji, žive u tima enklavama. Država Srbija je ispunila sve svoje obaveze iz Sporazuma. Povukla se sa Kosova i Metohije, povukla svoje institucije, dala im pozivni broj, rešila mnoga pitanja, znači jednostrano uradila mnogo stvari, dok Priština nije uradila ni jednu jedinu stvar. Zajednica srpskih opština nije napravljena, niti se zna kada će. Uvedene su čak i takse za srpsku robu i to je u stvari nemački plan na Kosovu i Metohiji, gde Nemačka pokušava da parira Americi i da u stvari nekako što pre odvoji Kosovo i Metohiju od Srbije. E, sada vidimo sukob u poslednje vreme između američke i nemačke politike. Pošto prištinska strana ne ispunjava ni jednu tačku sporazuma, evo to vam je već duže od osam godina, država Srbija bi trebala da se povuče iz Briselskog sporazuma, da ga proglasi ništavim zbog ne ispunjenja Prištine, odnosno sporazum je ništav, zato što Priština ne ispunjava ni jednu tačku u tom sporazumu. Nebitno je da li ste ga podržavali ili ga niste podržavali u vreme kada je potpisan, šta se očekivalo, šta se nije očekivalo tada, da ne ulazim u to, ono što nam je bitno je zbog čega smo i dalje u tom sporazumu. Ovaj predlog poslaničke grupe, odnosno poslanika DJB je da Srbija proglasi taj sporazum ništavim, da se povuče iz njega i da nastavi dalje politiku kao da tog sporazuma nema. Bez pristanka Srbije, Priština ne može da napravi državu. Prema tome, na nama je da damo nešto i da ne damo, nemamo ni jedan razlog da damo bilo šta. Kosovo i Metohija je deo Srbije, tako će i ostati. Ovo bi trebao da bude prvi korak u tome da ponovo kažemo da je deo Srbije. Hvala.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – pet poslanika. Poslanik Saša Radulović, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog odluke o obrazovanju anketnog odbora radi preispitivanja trenutne spoljno-političke orijentacije Republike Srbije ka Nemačkoj u svetlu trenutnih sukoba politike SAD i Nemačke u vezi sa rešenjem pitanja Kosova i Metohije. Izvolite.
Hvala. Ovo je jako važno za građane Republike Srbije da shvate. Prolazimo kroz tektonske geopolitičke promene. Znači, ceo koncept zapada se menja, zapad se među sobom podelio ponovo. Podsetiću građane, imali smo dva svetska rata u kojima je u stvari zapad ratovao protiv zapada, gde smo mi bili na jednoj strani. To se dešava ponovo i praktično ta geopolitička promena je Amerika i Velika Britanija se odvajaju od Nemačke i mislim da će Francuska u nekom kraćem periodu se takođe odvojiti od Nemačke. Evropska Unija je dominirana od strane Nemačke. Nemačka uređuje sve na Balkanu. Ni jedna zemlja unutar EU se ne bavi Balkanom osim Nemačke. Kontrolišu medije, kontrolišu u postavljaju elite u svim zemljama Balkana i na vlasti i u opoziciji, pretvaraju Balkan u svoju koloniju jeftine radne snage. Srbija se nekoliko puta u svojoj istoriji oslanjala na nemačku politiku i na austrougarsku politiku pre nje, veliku cenu za to smo platili. Danas Republika Srbija ponovo prati nemačku politiku u Evropi. Nemačka nam praktično uređuje sve, štampa udžbenike, izvlači decu i zapošljava ih kod sebe, otvara fabrike za jeftinu radnu snagu, kontroliše medije i političku elitu. Valja nam se probuditi. Te tektonske geopolitičke promene dovode do velikih promena na evropskom kontinentu. Evropska unija nije Evropa. Srbija je ponosan deo Evrope, Rusija je takođe deo Evrope. Evropska unija je jedna mala birokratska tvorevina koja sedi u tri grada, u Briselu, Strazburu i Frankfurtu i pokušava da pomoću bankarskog globalizma koji kontroliše, uništi suverene zemlje Evrope. Srbija treba da se osloni na suvereniste, druge suverene zemlje koje se izvlače iz nemačke dominacije. Britanija je napustila EU, za njom očekujemo da će da je prati i Italija, i Poljska, Skandinavske zemlje. Znači, nama treba potpuno nova politička orijentacija. Što se tiče KiM, SAD su svojim akcijama sprečile, odnosno predsednik Tramp je sprečio pravno-obavezujući sporazum na KiM. Da kažem, Tramp nije prijatelj Srbije, ali je po naše interese najbolji američki predsednik u poslednjih 50 godina. Tako da treba pratiti šta se dešava, imamo veliki sukob između američke politike, nove američke politike, politike Klintonovih i politike Nemačke koja bi da se uspostavi kao nova svetska sila.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje. Za je glasalo pet narodnih poslanika. Narodni poslanik Saša Radulović predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode. Izvolite.
Evo još jedan dokaz kako na preskok ide, ima drugih tačaka koje su logična celina sa ovim što sam malopre govorio, no šta da radimo. Prethodna vlast je donela Zakon o zaštiti prirode, u kome je praktično omogućila izgradnju malih hidroelektrana koje uništavaju planinske reke u Srbiji. To znaju svi građani Stare planine, Kopaonika, Zlatibora, mnogih planina gde se uništava priroda zarad malo profita. Prethodna vlast je donela zakon, a ova vlast je počela da ih sprovodi, davala licence, imala plan da napravi ogromna broj malih hidroelektrana koje sve kada bi se napravile praktično zgurale sve naše planinske reke u cevi, uništile prirodu, a to bi na energetskom bilansu Republike Srbije značilo negde 2,5% struje. To sve radimo pod plaštom nekog EU-projekta za zelenom energijom. Ovo nije zelena energija, ovo je uništavanje prirode. Građani su, srećom, stali na noge, krenuli da brane svoje reke i uspeli da odbrane na mnogim lokacijama. Posao još nije gotov, moramo da promenimo zakone da to više ne bude moguće. Tako da, ovaj zakon predviđa, odnosno ove izmene koje predlažemo, da se u zaštićenim zonama prirode ne može ništa da gradi, a zakoni koje je donela prethodna vlast i podržala ova vlast su omogućili da se grade između ostalog i mini hidroelektrane i neki drugi privredni objekti. Ni jedan privredni objekat ne pripada u zaštićenu zonu prirode, treba da je očuvamo, dobili smo je od naših predaka. Srbija nije naša, nismo je mi napravili, dobili smo je u amanet da je čuvamo i da je predamo narednim generacijama. Tako da, ove izmene zakona u stvari predlažu da tamo gde su zaštićene zone prirode, da je tamo zabranjena svaka izgradnja, posebno izgradnja protočnih mini hidroelektrana. Sve izgrađene do sada bi morale da budu uklonjene, a ako je investitor imao sve dozvole Republike Srbije, onda uklonjene o trošku budžeta, odnosno to je onda greška države. Ako je potkupljivao i dobijao dozvole nelegalno, onda će morati da ih ukloni o sopstvenom trošku i da vrati prirodu u prethodno stanje. Mislim da je ovo jako važno, veliki broj građana je ustao protiv ovoga. Ovo takođe govori da imamo kontinuitet od bivše vlasti do ove vlasti. Sve što je bivša radila ova je nastavila i radi još gore. Vreme je da prekinem. Hvala.
Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje. Za je glasalo pet narodnih poslanika. Narodni poslanik Saša Radulović predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o Kosovu i Metohiji. Izvolite.
Hvala. Evo, vidite, opet na preskok, malo o zaštiti okoline, malo o Kosovu i Metohiji. Obaveza Republike Srbije je, po Ustavu iz 2006. godine, da u roku od šest meseci ili godinu dana donese zakon o Kosovu i Metohiji. To je obaveza koju nisu sprovele ni prethodna vlast ni ova vlast, evo 14 godina. Obaveza je bila da donesemo takav zakon. E, „Dosta je bilo“ je izradio nacrt zakona o Kosovu i Metohiji i predložio ga Skupštini Srbije da ga usvoji. Šta zakon radi? Ovaj predlog zakona predstavlja presek Rezolucije 1244 i Ustava Republike Srbije i ponovo Kosovo i Metohiju vraća u pravno ustavni poredak Republike Srbije. Prepoznajemo da po Rezoluciji 1244 lokalno stanovništvo ima maksimalnu samoupravu i da je pod nadzorom UN i to prepoznajemo i u zakonu. Koristili smo model između Danske i Farskih Ostrva. Građani Republike Srbije verovatno ne znaju, Farska Ostrva su proglasila nezavisnost 1945. godine, baš kao i prištinska kvazi država. Godine 1945. Danska se nije preterano uzrujala, nije išla tenkovima na njih, nego je donela svoj zakon o Farskim Ostrvima. Oni mogu da imaju i fudbalsku reprezentaciju, mogu da imaju zastavu, mogu da imaju status koji oni zovu ustavom, mogu da imaju sva ta obeležja, to im Danska država ne uzima. Međutim, Farska Ostrva su deo Danske, nemaju stolicu u UN i, zamislite, nisu član EU. Tako da, imate jednu zemlju u EU u kojoj je većina zemlje Danske na kontinentu u EU, a Farska Ostrva koja su sastavni deo Danske nisu. E, takav predlog zakona je donela i poslanička grupa DJB, koja prati taj model i radi istu stvar u Srbiji. E sad, jednu interesantnu stvar su rešili Danci, pa smo i to preuzeli. Kazali su – ako neko uzme pasoš Farskih Ostrva, odnosno državljanstvo Farskih Ostrva, neće ga proganjati država Danska. Oni priznaju taj dokument, ali kažu – taj građanin Farskih Ostrva gubi sva prava svih ostalih građana Danske. Tako smo mi predložili istu stvar, ko god je uzeo pasoš prištinske kvazi države da gubi državljanstvo Republike Srbije, gubi pristup obrazovnom sistemu, socijalnom sistemu zaštite, penzionom, praktično je stranac. Tako da, zakon je dobar za lojalne građane Republike Srbije. Mi smo jedina politička opcija koja je predložila rešenje po kome Kosova i Metohija ostaje sastavni deo Srbije i praktično treba da razvijamo Srbiju da bi privoleli druge da idu ka nama. To je ovaj zakon. Hvala.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje. Za je glasalo tri narodna poslanika, jedan je uzdržan. Narodni poslanik Saša Radulović predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o proceni uticaja na životnu sredinu.
Hvala. Pošto je ovo paket od tri zakona što se tiče mini hidroelektrana, žao mi je što nisu zajedno, jer bi onda mogao da obrazložim od jednog do drugog, nego predsedavajuća preskače, odnosno to su verovatno uradili već u skupštinskim službama, pa moram malo o Kosovu i Metohiji, a malo da se vraćam nazad na mini hidroelektrane. Ovo je inače i razlog zašto bojkotujemo rad Skupštine, pošto ne postoje uslove, a to se danas i dokazuje. Znači, tri su zakona koja rešavaju ono što je uradila prethodna vlast, dozvolila u stvari ovoj vlasti da se protočne hidroelektrane ugrade po velikom broju malih planinskih prelepih reka u Republici Srbiji i da se time potpuno uništi čovekova okolina. U ovom slučaju da bi se sproveo neki projekat potrebno je da se uradi jedna studija uticaja tog projekta na životnu okolinu. Gde god imate zaštićene zone prirode te studije moraju da se rade. U zakonu su napravljeni, zamislite, izuzeci, tako da mini hidroelektrane čija je instalisana snaga manja od dva megavata ne moraju, odnosno ostavljeno je ministarstvu da samo proceni i, zamislite, ministarstvo odluči da proceni da nikada te studije nisu potrebno. Ovo je ta jedna od rupa kroz koje su i napravljene te mini hidroelektrane koje su uništile naše planinske reke i na Staroj planini i na Kopaoniku i na Zlatiboru i u drugim mestima. Tako da, zakon predlaže da se ta rupa zatvori i da uvek mora da se radi studija kada je u pitanju zaštićena zona prirode i ovaj predlog zakon kaže ne samo da mora da se radi studija nego ne može ništa da se gradi što je privredni objekat, pošto je priroda u tim zaštićenim zonama važnija, netaknutost te prirode je važnija od bilo koje privredne aktivnosti. Glavna koja treba da bude u tim zaštićenim zonama jeste turizam, jeste eko turizam, odnosno etno turizam i to je nešto što pored poljoprivrede treba da bude jedan važan motiv, odnosno važan temelj kojim ćemo sprečiti depopulaciju sela, odnosno veliko pražnjenje sela u Srbiji, što je pored opšte demografske slike veliki problem. Ovo je jedan dobar primer i ovog zakona kako dobro rade bivša vlast i sadašnja vlast i kako ništa ne menjaju kada prelaze sa jedne na drugu. Prethodna vlast je imala – EU nema alternativu politiku, ova vlast ima EU nema alternativu politiku, prethodna vlast je radila Briselski sporazum, ova radi Briselski sporazum, prethodna je slušala Nemačku, ova sluša Nemačku, prethodna je donosila zakone o mini hidroelektranama, ova ih je dopunjavala i nastavila da uništava reke. Ovo je prilika da to sprečimo.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – četiri poslanika. Narodni poslanik Saša Radulović predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o planiranju i izgradnji. Izvolite.
Hvala. Ove je sad treći od tri zakona koji se tiču mini hidroelektrana. Znači, prvi je, rekli smo da ne može da se gradi u zaštićenim zonama prirode uopšte. Drugi je da mora da se radi studija uticaja na okolinu kada se gradi bilo šta, recimo, čak i turistički objekat. Ovo treće, interesantno je bilo, pošto te reke planinske trpaju u cevi, građani to mogu da vide, nažalost, samo na društvenim mrežama zato što su sve mediji zatvoreni i ne puštaju ove informacije, tako da ne možete ni da se upoznate sa njima. To izgleda stravično. Znači, te prelepe reke zgurane u cevi, to izgleda stravično. Imali su problem i kad su to radili, jer nisu mogli samo da koriste korito reke, nego su te derivacione cevovode morali da sprovode i preko privatnog poseda. Znači, neko ima parcelu, i to znaju ljudi sa Stare planine jako dobro, i onda oni hoće da preko njihove zemlje, privatne zemlje, sprovedu derivacioni cevovod. Pošto to nisu mogli pre nego što je ova izmena zakona napravljena, onda je ova skupštinska većina, znači ovi poslanici SNS-a, doneli izmenu Zakona o planiranju i izgradnji kojom su kazali da se taj derivacioni cevovod smatra infrastrukturom. Znači, taj privatni derivacioni cevovod za potrebe privatnih malih hidroelektrana se smatra infrastrukturom državnom, pa da onda privatni vlasnici moraju da puste te graditelje da provuku derivacioni cevovod kroz njihove parcele. Ovo je prosto neverovatno, zakon ovakav kakav je, nije ni ustavan. Međutim, problem je kad se obratimo Ustavnom sudu, oni ne uzimaju ovo u razmatranje uopšte. Tako da, ova tri zakona koja smo predložili mogu da promene sve oko mini hidroelektrana, da više nikada ne gradimo mini hidroelektrane, da se naše reke ne guraju u cevovode i da zaštitimo prirodu. Državu Srbiju nismo mi stvorili, data nam je u amanet, dali su nam preci naši, koji su je čuvali, sačuvali, na nama je da uradimo isto. Ovo je greh protiv države, protiv naroda i protiv prirode i treba ga sprečiti. Vladajuća većina je gluva na ovo. Očigledno da i prethodna i ova vlast sprovede identičnu politiku, od pljačkaških privatizacija, preko uništavanja prirode i malih hidroelektrana, gde praktično ista politika ima kontinuitet, evo, već 30 godina.
Hvala. Stavljam na glasanje predlog. Zaključujem glasanje: za – četiri poslanika. Narodni poslanik Saša Radulović predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o elektronskim medijima. Izvolite.
Ove sad izmene Zakona o medijima, imamo prilike u javnosti, građani imaju prilike da vide ovaj obračun između N1, odnosno „Junajted medija“ i „Telekoma“, gde bi N1 nekako na silu da se ugura u mrežu „Telekoma“ i da još zarađuje pare od toga, a „Telekom“ mu to ne dozvoljava, a sa druge strane SBB je mreža koja je unutar N1 i koja je deo istog vlasničkog paketa sa N1, „Junajted medija“ ne dozvoljava nijednoj novoj televiziji da se prikazuje na N1. E sad, kad malo pogledamo, kanali koji se puštaju preko „Telekoma“ rade propagandu vlasti, praktično podržavaju sve politike vlasti, od politike oko naseljavanja migranata, do politike prodaje Kosova i Metohije, stranih investitora, subvencija koje se daju, iseljavanja naših ljudi, imamo programe Nacionalne službe za zapošljavanje, koja zapošljava naše ljude u Nemačkoj. Prosto neverovatno. Da nemačke kompanije štampaju udžbenike za našu decu, znači, da pratimo nemačku politiku na Balkanu, to radi vlast. To podržavaju praktično svi mediji koji se emituju preko „Telekoma“, ali istu politiku propagira i N1. Znači, oni imaju problem sa Vučićem, ali ne i sa politikama koje Vučić sprovodi. I kod njih je politika – EU nema alternativu, i jedni i drugi u stvari onemogućavaju bilo koji novi kanal da se pojavi i da građani Republike Srbije mogu da ga gledaju. Imate televiziju koja se zove „Slobodna televizija“, koja je tražila, dobila dozvolu od REM-a, znači, državne institucije koja daje dozvole za emitovanje, i ne može ni od jednog kablovskog operatera da dobije da ih pusti da se emituju, i to besplatno, ne traži čak ni novac za to. Na ovaj način se uništava medijski pluralizam i u stvari monopolisti i „Telekom“ i SBB u potpunosti kontrolišu medijsku sliku i ne dozvoljavaju da građani Republike Srbije budu informisani. Onda dodatno, verovatno ne znate ovo, N1 se emituje iz inostranstva, ne iz Srbije, odnosno program se pravi u Srbiji, ali se izvozi, pa se onda ponovo uvozi, odnosno reemituje u Srbiji. Zamislite, kanali „Pinka“ takođe se proizvode u Srbiji, emituju uglavnom u Bosni i Hercegovini, a onda iz Sarajeva vraćaju, odnosno reemituju u Srbiji. Time se izbegava plaćanje poreza, time se izbegavaju obaveze prema državi Srbiji, nemaju čak ni dozvole REM-a. E, ove zakonske izmene govore o tome da hoćemo red u medijskom prostoru, da medijski prostor radi u interesu građana Srbije, a ne ovog duopola, odnosno monopola SBB-a i „Junajted medija“ i on nalaže svim kablovskim operaterima da moraju sve kanale da prikazuju.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – četiri narodna poslanika. Narodni poslanik Saša Radulović predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o oružju i municiji. Izvolite.
Svi vlasnici oružja u Srbiji znaju o čemu ću sada govoriti. Donete su izmene Zakona o oružju koje su trebale da uvedu red, da uvedu lekarsko uverenje za sve one koji poseduju oružje. Posedovati oružje i nositi oružje sa sobom su dve različite stvari, građani to ne znaju. Posedovanje je jedno, a pravo na nošenje oružja je nešto sasvim drugo. Sada govorim o imovinskim pravima, odnosno pravima građana da poseduju oružje. Veliki broj oružja poseduju građani Republike Srbije, veliki broj njih su penzionisani policajci i vojnici. Država je napravila promenu zakonu u kojoj je kazala da građani mogu da poseduju oružje za ličnu bezbednost samo ako, i to je član 11. tačka 8), država Srbija, odnosno MUP utvrdi da imaju ugroženu ličnu bezbednost. Znači, ovo je neustavno samo po sebi. Član 50. govori o preregistraciji, pošto je zakon predvideo da se stari papirni dokument zameni plastičnom karticom na kojoj može da bude registrovano više komada oružja, pa su onda protiv zakona primenjivali ovaj član 11. na preregistrovanje oružja, uzeli vlasnicima oružja velike pare, znači, ne samo lekarsko uverenje koje je potrebno, i koje je dobro rešenje, nego i ostale takse koje su im naplaćivali i onda su to iskoristili za zaplenu oružja, odnosno odbijali su da građanima koji su se pojavili, uredno hteli da preregistruju oružje, odbijali su da daju dozvolu vadeći se na to da oni misle da njihova bezbednost nije ugrožena. Ovo je dovelo do toga da je došlo do velikog broj oduzetog oružja. Sada ide najinteresantnija stvar. Pošto građani Republike Srbije ne mogu da prodaju svoje oružje, ne postoji tržište oružja u Srbiji, niti mogu da ga prodaju u inostranstvu, onda su morali da predaju to oružje državi i, zamislite, na sajtovima na kojima se prodaje oružje, po Americi, na primer, i drugde smo pronalazili te njihove komade oružja koje je, izgleda, nekako iz Ministarstva preko neke kompanije završilo na tim sajtovima. Znači, očigledno se radi o velikoj korupciji gde je država oduzimala oružja, a onda nekom privatno dala da ih prodaje u inostranstvu. Ovaj zakon koji smo predložili ukida diskreciono pravo Ministarstva da uskrati vlasnicima, zakonitim vlasnicima oružja koji su to uradili legitimno i legalno, da im uskrati preregistraciju i brišemo tačku 8) i tu mogućnost da MUP kaže – procenjujemo da vam nije ugrožena bezbednost, ustavno pravo građana Srbije i… [[Isključen mikrofon.]]
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – pet poslanika. Primili ste izveštaje Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja koji je utvrdio da je nastupanjem smrti narodnog poslanika, Vere Paunović, nastupio slučaj iz člana 88. stav 1. tačka 8) Zakona o izboru narodnih poslanika, te predlažem da Narodna skupština u smislu člana 88. st. 3. i 4. istog zakona konstatuje prestanak mandata ovom narodnom poslaniku. Saglasno članu 88. stav 1. tačka 8) i st. 3. i 4. Zakona o izboru narodnih poslanika Narodna skupština na predlog Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja, konstatuje da je prestao mandat pre isteka vremena na koji je izabrana narodnom poslaniku Veri Paunović, danom nastupanja smrti. Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika izvršiće se popunjavanje upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini. Narodni poslanik Đorđe Vukadinović, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom - Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o proizvodnji i prometu naoružanja i vojne opreme. Izvolite.
Zahvaljujem. Teško je sada posle ove ovolike količine predloga nešto mnogo reći, ali mislim da je iz ovog mora kolege Radulovića svakako bilo bar neki predlog koji je mogao biti usvojen, ako ništa drugo, barem ovi ekološki zakoni, no, naravno, to je stvar volje i procene vladajuće većine. Dakle, barem nešto, možda bi onda, ne bi toliko mnogo predloga stizalo. Ja sam se opredelio za svega par koje sam već ovde predlagao, naglašavam da Predlog Anketnog odbora za utvrđivanje činjenica o smrti, odnosno ubistvu Olivera Ivanovića nisam zvanično podneo, jer sam rekao da neću zvanično podnositi, ali mislim da to neformiranje anketnog odbora po tom pitanju ostaje mrlja, jedna ozbiljna mrlja na ovom, pore ostalog, na mandatu ovog skupštinskog saziva. Kako god, dakle, moj predlog se tiče na izgled radikalne mere ali koja je vrlo motivisana svime što se dešavalo poslednjih meseci ili poslednjih godinu dana, ili bolje reći što je isplivalo u javnost poslednjih godinu dana o događajima vezanim za našu namensku industriju, o zloupotrebama, nepotizmu, pljački i možda svesnom, tendencioznom urušavanju, uništavanju namenske industrije, koje naravno traje dugo i ne mislim da je to počelo samo za mandata ove vlasti, ali je sada kulminiralo i rekao bih u cilju da se ona što pre i što jeftinije proda nekim stranim ili domaćim privatnim vlasnicima. S toga je moj predlog da se ukine, odnosno izbaci privatluk i privatno posredništvo kada je reč o trgovini proizvodima namenske industrije. Mi imamo državnog trgovca i posrednika, to je SDPR. Svaka od ovih fabrika ima svoju komercijalu, ima svoju službu prodaje i mislim da nije bilo nikakvog razloga da se tu uvode i neki posrednici koji su uzgred budi rečeno tu godinama, kažem, ordinirali su iza mandata prethodne vlasti, plus neki su sada iskočili u prvi plan i osnovano se sumnja zbog toga što su bliski sadašnjoj vlasti, direktno ili indirektno, neki čak i rodbinskim vezama za aktuelnu vlast vezani. Da se ne bi to tako nastavilo, pa da neki treći koji dođu ili se vrate neki prethodni, onda ponovo odvoji svoje trgovce i svoje posrednike, pa da onda ovi sada što su glavni, malo otišli u drugi plan, kao što su do sada u drugi plan otišli neki koji su radili sa prethodnom garniturom, iskočili novi, da bi se to ukinulo, predlažem, izbacivanje, radikalnu meru, ali samo naizgled radikalnu meru izbacivanja privatnih posredništva kada je reč o trgovini oružjem. Mislim da to bi to bila blagotvorna mera, naizgled samo radikalna, a u suštini bi u velikoj meri iskorenila taj izvor korupcije, očigledno ozbiljan izvor korupcije u namenskoj industriji.
Hvala. Stavljam na glasanje predlog. Zaključujem glasanje: za – dva poslanika. Narodni poslanik Đorđe Vukadinović, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom - Predlog zakona o izmeni Zakona o presađivanju ljudskih organa. Izvolite.
Zahvaljujem, predsednice. Ovaj predlog izmene zakona podneo kao ilustraciju, ali mislim da je to važno, ali kao ilustraciju jedne loše prakse koji je ovaj saziv parlamenta praktikovao, evo godinama, kao i prethodni takođe, gde se neke stvari, neke mere, neka zakonska rešenja prosto mehanički, preuzimaju iz tzv. evropske zakonodavne prakse. Pri čemu u želji da budemo veći katolici od pape, u želji da se nekako istaknemo, bilo Vlada u celini, bilo pojedini resori i pojedini ministri, onda idu čak i korak dalje, pa se zapravo predlažu rešenja koja ne postoje ili nisu univerzalna i nisu uopšte prihvaćena na nivou EU, a kamoli širom sveta. Tako između ostalog je došao i onaj predlog, za koji sam ja bio naravno i kada je podnošeno, kada je vladajuća većina izglasala zajedno sa jednim delom i opozicije tadašnje, tada prisutne, da se smatra svaki građanin ove zemlje, da je dao podrazumevanu saglasnost za presađivanje organa posle njegove smrti. Tada sam ukazivao, priznajem, još nekolicina kolega, da je to loša mera, da će to izazvati sumnje, da će to izazvati i da neće doprineti cilju koji nam je zajednički, da bude što više donora, ali da bude što više dobrovoljnih donora, što se može postići kampanjama, motivacijom, da se u kampanju uključe javne ličnosti, popularne ličnosti, sportisti, glumci, umetnici, popularni lideri ili političari, ako hoće. Dakle, umesto toga uvedena je obavezna i kažem, podrazumevana saglasnost za donorstvo što je samo rezultiralo strahom građana. Mi smo pre neki dan ovde usvajali i raspravljali Zakon o trgovini bebama, odnosno nestalim bebama, pa smo videli i da se to dešavalo što nismo mogli da verujemo. Mislim da će u javnosti postojati sumnje, da će postojati neka vrsta crnog tržišta organa, kao što je nažalost postojalo i crno tržište bebama, decenijama unazad. Mislim da je mnogo bolje, em što je ovo neustavno rešenje, em što ne doprinosi cilju koji bi trebalo da nam je zajednički i da nam je human, trebalo bi povući, odnosno usvojiti moj predlog i povući ovo sada postojeće rešenje da su svi građani potencijalno obavezni davaoci organa nakon svoje smrti. Hvala.
Zahvaljujem. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – dva poslanika. Predlog nije usvojen. Narodni poslanik Miladin Ševarlić, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog deklaracije o genetički modifikovanim organizmima (GMO) i proizvodima od GMO. Izvolite.
Hvala, predsednice. U četvrtak je na sednici kada je Vlada odgovarala poslanicima, predsednica Vlade izjavila da joj je žao što više nismo razgovarali i objašnjavali zašto nam je potreban nov Zakon o GMO. Meni je takođe žao što predsednica Vlade nije potpisala pozitivno mišljenje o Deklaraciji o GMO jer time nije uvažila stavove oko sedam hiljada odbornika u 136 skupština opština gradova u Republici Srbiji. Što znači da to nije Vlada koja uvažava stavove lokalnih samouprava, nego uvažava stavove multinacionalnih korporacija i interese koji nisu interesi Srbije. Meni je takođe žao što nismo više razgovarali o izmeni i dopuni Zakona o GMO, jer evo, usvojili ste zakon, izmene i dopune člana 5. Zakona o bezbednosti hrane i definisali genetički modifikovanu hranu bez naznake da je za ljude i genetički modifikovanu hranu za životinje time ste favorizovali životinje u odnosu na ljude. Takođe ste definisali da je genetički modifikovana hrana i hrana bez oznaka za koga i od čega, a dodali ste i hranu za životinje od genetički modifikovanih organizama. Nadam se da građani Srbije neće podržati one koji se zalažu za genetički modifikovane organizme zbog sebe, zbog svoje dece, zbog svoje unučadi i zbog svoje zemlje. Hvala lepo.
Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – dva, jedan – protiv. Konstatujem da predlog nije prihvaćen. I poslednji predlog poslanik Rističević, da se dnevni red dopuni tačkom – Predlog odluke o obrazovanju anketnog odbora Narodne skupštine Republike Srbije radi utvrđivanja činjenica i okolnosti vezanih za poslovanje kablovskih operatera, emitovanja prekograničnih kanala, emitovanja domaćih reklama u sadržajima prekograničnih kanala i ostalih nepravilnosti vezanih za elektronske medije i kablovske operatere koje kontrolišu Dragan Đilas, Dragan Šolak i Dejvid Petreus. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, preko lažnih prekograničnih kanala Dragan Đilas će nas poslati razne modifikovane političke organizme. Malopre smo čuli o nekoj deklaraciji, letećem paradajzu, krastavcu koji ujeda itd. Radi naših gledalaca ja moram da ponovim zakonom koji je pravno obavezujući dokument zabranjen uzgoj i promet genetički modifikovanih organizama na teritoriji Srbije. Deklaracija nije obavezujući dokument. Mi imamo zakon koji to zabranjuje. Zato se ja pitam da li sa nekog F odeljenja fali neki pacijent ili su pušteni na produženi vikend? Broj dva. Isti ti prekogranični kanali su nam poslali lika iz poslaničke grupe Radulović Del Boj kompani koja se raspala i sada imamo trojku vračara i tračara. Šta je sve taj Đilasov pregoranični kanal ga podržava, šta je sve rekao? Rekao je da krađa izbora. Evo njegova izjava od 19. septembra – Saša Radulović ili kradulović na predsedničkim izborima DJB je imao pokrivena sva biračka mesta. Krađe na biračkim mestima nije bilo. Neće biti ni na beogradskim. Evo njegove izjave. Danas tvrdi sasvim drugačije modifikovan politički organizam. Dalje, pričao je o građevinskom zemljištu iz PKB. Građevinsko zemljište 1.500 ha koje je pripadalo PKB i dalje pripada PKB, ne pripada Al Dahri, kao što pripada još 5.000 ha zemljišta. Znači to je društveni kapital koji je nastao radom PKB i on nije otuđen. To je još jedna laž modifikovanog političkog organizma koga u Americi jure za utaju poreza. Taj stečajni upravnik koji je u stečaj gurnu sve što ovi privatizacijom nisu dokusurili, u Americi ga jure za milion evra poreza. Gori od Al Kaponea. Ja, mislim da Al Kapone sitna riba pljuckavica stečajnog upravnika Radulovića, da bi ga on reketirao, odrao reketom i bio bi verovatno u stečaju. Dame i gospodo narodni poslanici, ta grupa ljudi je nevladina organizacija. Nikada nisu registrovali političku stranku. Saša Radulović i Branka Stamenković su dobili po milion i po dinara iako nisu vršili svoj posao. Danas je došao da zbunjuje građane Republike Srbije pred izbore, a nije rekao da kao nevladina organizacija, neregistrovana politička stranka u poslednje četiri godine dobio preko tri miliona evra što sleduje političkim strankama, a ne nevladinim organizacijama. Taj novac je proneverio tako što je plaćao Branki Stamenković.
Zahvaljujem. Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – 13 poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen predlog. Narodni poslanik Aleksandar Martinović predložio je da se obavi zajednički jedinstveni pretres o Predlogu zakona o potvrđivanju protokola o izmenama i dopunama Konvencije zaštite lica u odnosu na automatsku obradu ličnih podataka, Predlogu zakona o potvrđivanju Aneksa 1 sporazuma o ekonomskoj tehnološkoj saradnji između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Azerbejdžan. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – 124, nije glasalo šest poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Stavljam na glasanje Predlog dnevnog reda u celini. Zaključujem glasanje: za – 124, protiv – niko, nije glasalo pet poslanika. Konstatujem da smo utvrdili dnevni red Prve sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2020. godini, u celini. D n e v n i r e d 1. Predlog zakona o izmeni Zakona o oružju i municiji, koji su podneli narodni poslanici Marijan Rističević, Đorđe Komlenski i Bojan Torbica, 2. Predlog zakona o potvrđivanju Protokola o izmenama i dopunama Konvencije o zaštiti lica u odnosu na automatsku obradu ličnih podataka, koji je podnela Vlada, 3. Predlog zakona o potvrđivanju Aneksa 1. Sporazuma o ekonomskoj i tehnološkoj saradnji između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Azerbejdžan, koji je podnela Vlada, i 4. Predlog odluke o izmenama Odluke o razrešenju i imenovanju članova i zamenika članova Republičke izborne komisije, koji je podnela poslanička grupa Stranka moderne Srbije. Pitam predstavnika predlagača da li hoćete sada da izlažete? Pauza će biti redovno. Molim poslaničke grupe ukoliko to već nisu učinile da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Primili ste Predlog zakona koji su podneli Marijan Rističević i Đorđe Komlenski i Bojan Torbica. Molim poslaničke grupe da mi predaju liste ovlašćenih predstavnika, liste govornika. Saglasno članu 157. stav 1. Poslovnika, otvaram načelni pretres o Predlogu zakona o izmeni Zakona o oružju i municiji. Da li predstavnik predlagača, narodni poslanik Marijan Rističević, želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo, narodni poslanici, svi ste vi ovih dana imali intervenciju vlasnika oružja, od lovaca do drugih vlasnika koji nisu u roku preregistrovali, odnosno promenili oružani list. Rok ističe 5. marta 2020. godine. Prošle godine isticao je takođe 5. marta 2019. godine, ali smo dali dopunski rok posle 3 godine dali smo još dopunski rok godinu dana, da vlasnici oružja preregistruju oružje i da dobiju novi dokument, odnosno biometrijski oružani list. Uprkos produžetku od godinu dana, malo zbog komplikovane procedure, malo moram priznati zbog lenjosti naših građana, malo možda i zbog zakona koji nije definisao tu oblast na najbolji način, uglavnom od 400 do 500 hiljada naših građana, vlasnika oružja, u roku koji ističe 5. marta, nije pokrenuo postupak za zamenu oružnog lista, odnosno neki nisu prošli obuku, a neki nisu dostavili lekarsko uverenje, uglavnom je procedura malo komplikovanija. Neki možda i nemaju novca, i ja mislim da su naši građani, bez obzira što priznajem da među nama ima i lenjih, da su zaslužili da taj rok produžimo za dve godine. U tom smislu, nas trojica smo taj zakon predložili i mislimo da to nije neko pitanje oko čega se valja nešto nagađati ili pregoniti preko dijaloga poslaničkih grupa i narodnih poslanika, mislimo da je to čisto tehničko pitanje. Verujemo da zakon nije savršen, ali u nadi da je dve godine, kroz neku javnu raspravu, eventualno može da se donese i novi zakon, ili stari popravi, jer se javljaju mnogi vlasnici oružja, koji imaju i druge zamerke sem produženja roka. Dakle, čisto tehnička stvar da damo mogućnost našim građanima da to oružje preregistruju, odnosno da dobiju nove biometrijske oružane listove i mislim da je rok od dve godine primeren, a MUP bi sa moje strane morao svaka tri meseca da se oglašava, i javni medijski servis da se oglašavaju i da upozoravaju naše građane, da taj rok od dve godine nije neki rok koji je beskonačan i da ne treba čekati poslednjih mesec dana kao što je to do sada bio slučaj, da se ponovo zanovi neki zahtev. Mislim da Vlada zaslužuje pohvalu jer je stavila ovo na dnevni red, da narodni poslanici koji su glasali da se stavi na dnevni red po hitnom postupku zaslužuju pohvalu i ja verujem da ćemo za ovaj zakon glasati svi, jer on samo nudi mogućnost građanima, bez obzira na politička uverenja, bez obzira na naciju, veru, itd, nudi šansu da ono što nisu uradili u prethodne tri ili četiri godine, urade u nekom periodu do 2022. godine. Stoga sam zahvalan svim poslanicima, opozicije i vladajućim, koji su se za ovaj predlog interesovali i koji su na određen način, bez obzira što predlog nisu potpisali, ovakav predlog podržali. Hvala.
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18.00 sati, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Stevanović. Izvolite. Izvinjavam se, prvo da pitam da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Stevanović. Izvolite.
Hvala, potpredsedniče. Dame i gospodo, ovaj zakon sam po sebi nema ništa što je sporno. Dakle, mi imamo jedan ozbiljan problem koji je nastao usled toga što su loše planirane aktivnosti koje su posledica usvajanja nekih ranijih propisa. Nije to prvi put da se dešava u Srbiji da donesemo zakon i da posle nismo u stanju da ga implementiramo, jer smo prevideli kakav je kapacitet institucija, jer ljudi nisu dovoljno informisani i, sve u svemu, da zakon koji je suštinski sasvim u redu, a to je da imamo odgovarajuće isprave vezano za svako oružje, ne može da se implementira na pravi način, dovodi ljude koji trebaju, koji su predmet interesovanja tog zakona u dosta težak položaj, napreže kapacitete institucija. Produženje roka nije sporno. Ali, ono što treba da bude pouka je poboljšanje planiranja kod izrade zakona. Nekada je bolje biti konzervativan, nekada je bolje biti skeptik, nekada je bolje potceniti moć državnih organa, zainteresovanost građana i sve ostale stvari, pa ostaviti više vremena i onda ne doći u situaciju da se amandmanski, odnosno izmenama zakona u ovom slučaju, neke stvari menjaju naknadno. U redu je što se to menja, u redu je što se daju još dve godine, a naša je preporuka, pouka, kako god hoćete, da se u budućnosti što bolje planiraju rokovi koji se tiču implementacije zakona, akcionih planova i sličnih stvari. Dakle, sam zakon po sebi nije sporan i to ćemo se verovatno svi saglasiti. Kako je ovo rasprava u načelu, neću uzimati celo vreme, jer jednostavno nema nešto oko čega bi se posebno lomila koplja. Ja bih istakao neke stvari koje jesu bitne za raspravu u načelu, a to je da smo mi zemlja koja je visoko naoružana, i to svi znamo. Ne samo Srbija, mnoge zemlje na Balkanu imaju veliku količinu oružja po glavi stanovnika i veliki deo tog oružja nije prijavljen. Ono što je pitanje - kako zakonima da stimulišemo ljude da prijavljuju oružje i da imamo jednu preciznu evidenciju oružja u Srbiji? Da li je možda pravi put da se nameću visoke takse na držanje oružja ili je bolje ljude stimulisati da oružje prijave, u nekom roku koji je razuman, a istovremeno da posle toga postoji nulta tolerancija na neprijavljeno oružje? Mislim da bi to bio jedan jako dobar put. Takođe, treba da se odlučimo kako posmatramo oružje u jednom društvu. Sa naše tačke gledišta, mi smatramo da oružje jeste garant sigurnosti, a pogotovo u oblastima Srbije gde ljudi jednostavno nisu u stanju da odbrane svoju imovinu, svoju porodicu, svoj posed, jer se nalaze u udaljenim krajevima zemlje, od eventualnih napadača. Dakle, pitanje je da li oružje posmatramo kao nešto što je pretnja sigurnosti ili kao nešto što je garant sigurnosti pojedinaca? Naravno, pod svim pretpostavkama koje nisu sporne, da se oružje i oružani list ne može izdati nekome ko ima psihičke probleme ili istoriju kriminalnih radnji. To nije uopšte sporno. Još jedna od stvari je tretman koji sada postoji, a on je prilično neujednačen i mislim da je posledica nekih starijih shvatanja koje vežu svoje korene za 1945, 1946. godinu itd, kada u stvari građani kao takvi nisu postojali, a individualnost i privatna imovina je bila nešto što je nepoželjno. Mi sa ovom situacijom imamo nešto što je jedna tužna činjenica, a to je da su u prednosti oni koji imaju neprijavljeno oružje u odnosu na one koji ga uopšte nemaju, a mnogi ga nemaju zbog toga što je to prilično oporezovano. Takođe, još jedna od stvari koju bih istakao je tretman samoodbrane u srpskom krivičnom zakonodavstvu, a naročito u procesima koji se tiču korišćenja prava na nužnu samoodbranu, gde su kod nas ljudi koji u nužnoj samoodbrani povrede napadače ili im oduzmu život jednostavno su žrtve progona koji traje godinama i godinama, iako skoro ništa nema sporno. Dakle, umesto da onaj koji tuži treba da dokaže da je neko prekoračio nužnu samoodbranu, kod nas je proces izvrnut naopačke, pa istinski heroji našeg društva, zaštitnici porodice, zaštitnici svoje imovine, zaštitnici poretka, bivaju progonjeni četiri ili pet godina. Ja neću pominjati konkretne slučajeve jer, bogu hvala, neki ljudi su posle pet godina, umesto da dobiju medalju, umesto da dobiju od države psihičku pomoć, mogućnost da se oporave od strašnog šoka, su bili pet godina progonjeni od države. Dakle, ako ćemo već diskutovati o oružju, biće jako dobro da ponovo razmotrimo kakav je tretman samoodbrane u Srbiji i zašto je kod nas vrlo često de fakto društveno nepoželjno ponašanje da neko oružjem brani svoj posed od nekoga ko nepozvan i naoružan uđe na isti. Konačno, još jedna stvar. Mislimo da je pitanje jako bitno zbog lovstva. Lovački turizam je bitna grana u Srbiji. Takođe, kako vreme prolazi, lovci u Srbiji će imati značajnu ulogu, kako u smislu zaštite poljoprivrede i imovine i svega ostalog od invanzivnih vrsta kao što su, na primer, šakali, jedino lovci mogu da taj problem rešavaju, tako i od novih problema koji će se javiti u budućnosti. Nisu to problemi, ali i Srbija će proći kroz jednu demografsku tranziciju koja će dovesti do toga da se površine koje su de fakto lovne površine nenastanjene ljudima u Srbiji povećaju, što nužno dovodi do toga da se uvećava i količina divljači koja će morati biti odstreljivana. Sa te strane, zakoni trebaju da prepoznaju značaj lovaca u Srbiji i značaj njihove uloge u društvu, a takođe i potencijale lovnog turizma. Mi nećemo više trošiti vreme. Jednostavno, zakon je prilično jasan i nemamo zaista ništa protiv dve nove godine, da se zakon u potpunosti i pravilno implementira.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Božidar Delić. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, ispred Srpske radikalne stranke mogu da izjavim da apsolutno podržavamo ovaj zakon, da je ovo produženje od dve godine potrebno jer jedan veći broj građana, odnosno, većina građana nije izvršila ovu obavezu koja je po važećem zakonu bila predviđena do 5. marta ove godine. Ne možemo tu samo reći da su naši građani koji poseduju oružje neodgovorni i da zbog toga nisu izvršili tu svoju obavezu, već je prethodni govornik govorio o kapacitetu same organizacije, s obzirom da negde oko milion građana ima oružje pod dozvolom i da to u jednom periodu koji je dat zakonom nije moglo da se uradi upravo zbog toga što je zakon predvideo i neke dodatne obaveze koje imaju ljudi koji su već imali i već imaju oružje u svom posedu. Naime, radi se o tome da su morali da po prvi put obave i zdravstveni pregled. Međutim, nešto drugo se, takođe, dešavalo u ovom periodu. Građani koji su do nove godine izvršili ovu obavezu koja je predviđena zakonom platili su duplo više, odnosno imali su izdatke u duplo višem iznosu nego što to imaju građani od nove godine, pa nadalje. Ne znam kojim uredbama je to regulisano, ali ipak se radi o značajnim sredstvima. Ako imate u vidu da građanin plaća porez za oružje, da je trebao da ide na zdravstveni pregled, da za izdavanje novog oružanog lista treba oko 1.500 dinara, a zatim da treba da plaća i određene takse, u praksi se dešavalo da nije rađeno ovako kako piše u članu 50, već da se postupalo sa građanima kao da se prvi put javljaju i traže prvi put izdavanje oružanog lista, pa su praktično imali sve te troškove. Zbog toga je i samim građanima to bilo nejasno i zbog toga smo, eto, čekali do tih poslednjih meseci kada su u svim sekretarijatima ogromne gužve po ovom pitanju. Rok koji je dat, od dve godine, apsolutno je dovoljan da sve ovo bude rešeno. Međutim, ja smatram da u tom periodu treba odraditi i neke dopune ovog zakona kako bi ovaj zakon bio prihvatljiviji. Vlada je ovim zakonom pokušavala, ne ovom izmenom, nego jednostavno Zakonom o oružju i municiji, da on bude liberalan, da liči na te evropske zakone, ali je u nekim stvarima i preterala. Ako u Evropi oružani list traje 10 godina i lekarski pregled traje 10 godina, a kod nas je predviđeno da se lekarski pregled obavlja na svakih pet godina, a onda je u kaznenim odredbama predviđeno da ukoliko neki građanin kroz pet godina ponovo ne donese Uverenje o zdravstvenoj sposobnosti, kazna može biti od 10.000 do 150.000 dinara, a građanin to jednostavno može da zaboravi. Eto, to je, recimo, jedna stvar koja svakako treba da bude ispravljena u zakonu, da zdravstveno uverenje važi onoliko koliko važi i oružani list i onda ne bi dolazili u situaciju da se ovakve kaznene odredbe primenjuju. Sledeće, zakon je jednostavno svrstao građane, odnosno imaoce u određeni broj kategorija. Pre ovog zakona, u onom drugom zakonu je bilo trofejno oružje, trofejno oružje koje je građanin mogao da poseduje, ali nije mogao da nabavlja municiju. Međutim, ovim zakonom trofejnim oružjem se smatra ono oružje koje je proizvedeno do 1945. godine. Svi mi koji smo imaoci oružja, koji smo ga nekad nosili i kupovali po službenoj dužnosti, emotivno smo vezani za to oružje i vrlo je ružno ono što se u zakonu predviđa, onesposobljavanje oružja. Veliki broj ljudi sa kojima sam ja razgovarao u svom posedu ima nekoliko primeraka naoružanja. Zbog toga što u to vreme je trebalo podržati fabriku „Zastava oružje“, pa su starešine morale na kredit za svoj novac da kupuju oružje koje im je bilo i lično i službeno, a radi se, znači, o desetinama i desetinama hiljada ljudi, pa je zatim kroz nekoliko godina kupljeno drugo, a onda treće oružje. Sada za ta dva ili tri oružja koja poseduju moraju da plaćaju porez. Jedan broj ljudi se odriče oružja iz koga nikad nije ispaljen ni jedan metak, koje je još konzervirano, i predaje ga MUP-u. Da li je to i po Ustavu? Iako je to oružje, to je ipak privatna imovina lica i, znači, oni se jednostavno određenim zakonskim odredbama primoravaju ili da plaćaju ili da se toga oružja odreknu. Ako već pratimo Evropu, u Nemačkoj, u Francuskoj potreban je pregled kod psihologa, znači, vrši se taj zdravstveni pregled, ali ako vi u Nemačkoj dobijete jednu dozvolu, vi možete na osnovu toga da odlazite u prodavnicu i da kupujete oružje. Vi više nemate nikakvu obavezu da tražite ponovo dozvolu za kupovinu naoružanja, jer prodavac će kontaktirati onoga ko treba i obavestiti da ste vi kupili oružje i da li vi imate 10 primeraka oružja ili 20, to više nikoga ne zanima, jer vaš je rizik ukoliko zloupotrebite oružje. Neće vam biti oduzeto samo oružje kojim ste zloupotrebili ili prekršili zakon, već svo oružje koje posedujete. Eto, mi tu hoćemo da budemo liberalni, ali smo uveli da vi ako želite da kupite neki drugi primerak naoružanja, vi idete opet ispočetka. Kada je u pitanju lovačko oružje i kada je u pitanju sportsko oružje, za lovačko oružje do sada niste morali da budete član lovačkog udruženja. Jednostavno, postoje ljudi koji su nasledili ili koji su kupili oružje, ali nikada ne bi pucali ni u jednu životinju. To su više, ono što bi rekli, safari lovci. Ali, ovim zakonom se oni, jednostavno, primoravaju da moraju, praktično, biti članovi nekog lovačkog društva, a to onda podrazumeva da moraju da plate negde od 9.000 do 15.000, koliko košta polaganje lovačkog ispita, u stvari, članarina udruženja i oko 4.000 za polaganje lovačkog ispita. Ja mislim da je ovo ipak kršenje slobode i prava građana, jer ako je stekao uslov da može da poseduje oružje, zašto bi morao da bude član lovačkog društva? Isto tako, kada je u pitanju sportsko oružje, kaže da se mora biti član nekog sportskog udruženja, što takođe zahteva određene troškove, ali postoje i takmičenja, što ljudi ne znaju, gde se kaže – u standardnoj kategoriji, a to znači sportsko takmičenje sa oružjem koje je standardno određenog kalibra, vojničko itd. Kada je u pitanju trofejno oružje, mislim da bi trebalo vratiti na rešenja koja su bila u prethodnom zakonu, jer tog oružja u Srbiji ima negde oko 63.500. Sasvim je dovoljno to što je tada bilo, da se za to oružje ne može kupovati municija, pa samim tim se smatralo da se ne koristi ni za sport, ni za samoodbranu. Ono što je u zakonu predviđeno, što takođe predstavlja trošak za građane – onesposobljavanje oružja ne može da izvrši sam građanin, mora se izvršiti u nekoj organizaciji koja je za to atestirana, a tu su najmanji troškovi, recimo, u visini 100 evra. Kada vidite sve troškove koje imaju legalni vlasnici, onda, jednostavno, možete zaključiti da ovaj zakon ne stimuliše ono što u njemu piše, da oni koji imaju ilegalno oružje, da ga prijave i da pokušaju da dobiju dozvolu, jer iako ovde nigde, i ne postoji u našem Ustavu diskreciono pravo, jer diskreciono pravo stavlja zakon van snage, ali u dobijanju dozvola mnogo ima toga što se podvodi pod diskreciono pravo, kada se, jednostavno, kaže ne možeš dobiti dozvolu, a objašnjenja nema zbog čega ne može dobiti dozvolu ako ispunjava sve ove uslove koji su ovde predviđeni u članu 11. Drugo, kad govorimo o našim građanima, nekako ovaj zakon samim svojim efektima on ide na razoružavanje građana. Ne stoji to nigde ovde u zakonu, ali često puta vidite i u novinama se govori Srbija najnaoružanija na Balkanu, pa, ima preko milion komada oružja pod dozvolom. Međutim, ako imate u vidu podatke koje smo upravo na Odboru za odbranu i bezbednost dobili od MUP da je Srbija zemlja ne samo u Evropi, nego u svetu, na samom dnu lestvice po zloupotrebama legalnog naoružanja, čak prednjači ispred većine evropskih zemalja. Znači, naši građani, imaoci legalnog oružja, ne zloupotrebljavaju to oružje. Vi, ako uzmete Novi Zeland, gde je oružje potpuno zabranjeno, oni znači imaju višestruko veći broj krivičnih dela učinjenih oružjem nego što to imaju građani Srbije. Ako se kaže da, recimo, imamo negde 4,3, u stvari 3,9 smrtnih slučajeva na 100 hiljada građana, 92% od toga je učinjeno ilegalnim oružjem, a samo 8% legalnim oružjem. Po tome smo na lestvici među najboljim zemljama u Evropi i svetu. Zašto onda da naši građani merama koje predviđa zakon, pa onda onim drugim merama koje se odnose na porez, su jednostavno ne privilegovani, nego kažnjeni. Zna se da je ilegalno oružje u posedu kriminalaca, kakve god mere da preduzmete, kakve god zakone da donosite oni će uvek imati oružje, bez obzira koliko ono košta. Građani ipak imaju oružje i to oružje, na kraju krajeva, služi nekako za ono osnovno pravo, za zaštitu sopstvenog života, za zaštitu svoje porodice, a to je neko izvorno pravo koje su građani preneli na neke organizacije. U našem slučaju to je policija. Znači, kod nas policija i vojska su, da ne kažem, u nekakvom drugom redu bezbednosti, jer za sopstvenu bezbednost i za bezbednost svoje porodice u prvom redu nalazi se taj građanin. Zbog toga u Evropi, recimo, bilo je u Evropskom parlamentu oko 30 zakona koji su imali za cilj nekakvo smanjenje broja oružja u EU. Ni jedan od tih zakona nije prošao predviđenu proceduru, odnosno izglasan, jer poznata je izjava i šefa Interpola, on je jednom prilikom rekao da od kriminala i terorizma nema bolje zaštite osim naoružanih civila. I ako mi imamo, znači građane, znači civile, koji u svom posedu imaju legalno oružje, evo, izneo sam i činjenice, da oni to oružje ne zloupotrebljavaju, onda bi bilo potrebno da se izvrše određene ispravke ovog zakona, da se razmišlja čak i o ukidanju tog poreza. Samo da mi sad gospoda iz vladajuće ne prebacuju da su radikali odgovorni za uvođenje poreza na oružje. Ali, ako vidite sve obaveze koje ima lice koje prvi put traži oružje, zaključno sa onim ormarićem, kasom i svim što treba da obezbedi, onda su izdvajanja te jedne godine toliko velika da prevazilaze u dvostrukom, ili trostrukom izdvajanju, recimo, koje građanin mora da izvrši da bi platio porez za svoj stan ili kuću. Vi znate u kakvim uslovima živi većina naših građana, koji se na kraju krajeva, eto bore, za ono golo preživljavanje svoje i svojih porodica. Znači, postoje ljudi kojima ništa ne znači to godišnje plaćanje poreza ili nekih drugih obaveza, ali postoje i građani koji to mogu teško da ukalkulišu u svoj budžet. Tako da je i to jedan od uzroka zbog čega ovo pitanje nije regulisano na vreme i zbog čega mi moramo da donesemo ovaj zakon o produžetku od dve godine da bi svi građani mogli to da reše. Ali, i sama činjenica da oni građani koji su pre Nove godine rešili, uradili i bili disciplinovani, ovo po zakonu sada ispada da su oni upravo zbog svoje ažurnosti bili kažnjeni, jer su te dažbine posle Nove godine smanjene za 50%. Mi ćemo u svakom slučaju podržati ovaj zakon. Smatramo da izglasavanjem ovog zakona, znači, Skupština daje svoj doprinos da olakša građanima da u naredne dve godine mogu svi da izvrše ovu svoju zakonsku obavezu, a Vlada da razmišlja o tome da ovaj zakon, u svakom slučaju, popravi u nekim delovima i da razmišlja o tome da olakša građanima time što bi, recimo, mogla da ukine taj porez na oružje. To bi bila kao neka svojevrsna nagrada građanima koji su, znači prednjače u Evropi po tome što se pridržavaju zakona i što, gotovo nikada ne zloupotrebljavaju oružje koje legalno imaju u svom posedu. Hvala.
Zahvaljujem. Sada određujem redovnu pauzu u trajanju od jednog sata. Sa radom nastavljamo u 15 časova i 15 minuta. [[Posla pauze.]] Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo da daljim radom. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović, ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe Socijalistička partija Srbije. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Poslanička grupa SPS će podržati Predlog zakona naših uvaženih kolega, imajući u vidu da se tim zakonom konačno reguliše jedno sporno pitanje koje bi moglo da ima čak i teže posledice ukoliko se ovaj zakon sada ne bi doneo i ukoliko u praksi ne bi proizveo ono što od njega očekuje ogroman broj građana Republike Srbije. Konkretno, radi se o vlasnicima oružja. Njih je negde oko 650.000 u Srbiji koji poseduju otprilike negde oko 950.000 komada cevi, što dugih, što kratkih. Dakle, u interesu, ne samo njih, već i svih građana Republike Srbije jeste da se jedan zakon, koji u praktičnom smislu reči treba da proizvede puni efekat, a to sada nije moguće, upravo Predlogom zakona koji su naše uvažene kolege predložile i našom podrškom, što u svakom slučaju za SPS nije sporno, može proizvesti baš tu posledicu, a to je da u praktičnom smislu reči omogućimo onim građanima Republike Srbije koji su vlasnici oružja da svoju dokumentaciju usklade sa odredbama ovog zakona. Zbog toga ću najpre krenuti od terminologije, za koju smatram da nije adekvatna u zakonu, ne predlogu zakona o kome raspravljamo, već o zakonu na koji je inače intervencija učinjena od strane naših uvaženih kolega koji su predložili izmene i dopune ovog zakona. Radi se o terminologiji koja bi u nekom budućem periodu u nekim drugim intervencijama u zakonu, bilo donošenjem izmena i dopuna postojećeg zakona ili potpuno novog zakona, bila daleko bolja nego što je postojeća. Konkretno, sporan je termin preregistracije. Taj termin u svakom slučaju nije adekvatan. Zašto? Zbog toga što ovaj zakona obuhvata građane, odnosno vlasnike oružja koji su već jednom registrovali svoje oružje. Ako su ih registrovali i uredno se evidentiraju kao vlasnici kod odgovarajućih službi MUP-a koji vode javne evidencije i javne upisnike, onda se kao logično postavlja pitanje zbog čega bi se to oružje koje je uredno, legitimno i legalno registrovano moralo ponovo registrovati, ukoliko je plaćena taksa, izvršena ili izmirene sve obaveze? Sve te obaveze su bile na teret vlasnika oružja. Zašto onda nova registracija i zašto novi namet i zašto novi teret troškova vlasnicima oružja? Zbog toga u konkretnom slučaju treba koristiti drugi termin, a taj termin je jedino moguće koristiti kao pravilan - zamena dokumentacije oružju, odnosno oružanih listova, ili bolje reći usklađivanje dokumentacije kada je u pitanju obaveza vlasnika oružja onako kako je to propisano zakonom. Naravno da se u ovoj situaciji mora voditi računa o onom tzv. finansijskom aspektu ili teretu troškova koji će građani podneti primenom ovog zakona. U tom smislu SPS snažno podržava ne samo ovde predlagača, već i zakonodavca koji je umanjio troškove kada su u pitanju odgovarajuće takse, ja ću opet reći ne za preregistraciju nego za usklađivanje. Recimo, za lovački karabin, pištolj, revolver, najpre je taksa bila 5.300 dinara, a sada je smanjena na 2.800 dinara, za neolučene cevi, lovačke puške i sačmare prvo je bila 2.800, a sada je smanjena na 1.330 dinara. Međutim, pored ovih taksi postoje i neke druge dažbine koje terete građane, a koje nisu male. Konkretno, radi se o uverenjima o položenom ispitu za rukovanje oružjem, a poznato je da ta uverenja izdaju lovačka udruženja ili lovačka društva koja su ovlašćena da sprovedu istovremeno i trening, odnosno edukaciju za sve vlasnike oružja, naročito potencijalne. Ti iznosi su od 6.000 do 9.000 dinara, a za čuvanje oružja u posebnim sanducima ili ostavama gde je to zakonom propisano, takva, hajde da je nazovemo slobodno privilegija vlasnika oružja košta 6.000 do 15.000 dinara. Dakle, radi se o troškovima koji nisu mali, pa je onda, ponovo ću se vratiti na termin preregistracija kao apsolutno neadekvatan, jedan poseban namet vlasnicima oružja koji treba racionalizovati još više i u budućim zakonskim predlozima težiti ka tome da se vlasnici oružja što više relaksiraju kada su u pitanju njihove obaveze prema državi u pogledu svega onoga što podrazumeva usklađivanje sa zakonom, a vezuje se za upis vlasnika oružja i samog oružja u javne evidencije. Ono što posebno zavređuje pažnju jeste nedorečenost i nepreciznost postojećeg zakona. Zbog čega ovog govorim? Zbog toga što se upravo zbog normiranja, koje se ne može prihvatiti kao pravno pravilno i ispravno, dolazi u situaciju da se od strane ovlašćenih službenih lica MUP-a kroz odgovarajuća diskreciona prava ili ovlašćenja, možemo slobodno reći i voluntarizam, ugrožavaju ili ograničavaju stečena prava građana Republike Srbije kada je u pitanju oružje. Zašto stečena prava? Zbog toga što se radi o građanima koji su potpuno regularno, potpuno legalno stekli oružje i upisali sebe kao vlasnike, a samim tim evidentirali oružje nad kojem jesu vlasnici kod odgovarajućih službi, odnosno nadležnih službi MUP-a. Međutim, zbog određenih nedorečenosti i nepreciznosti u samom zakonu, a naročito proizvoljnog tumačenja, čak i tamo gde ne postoji bilo kakvo protivpravno delovanje, čak i gde ne postoji ogrešenje o zakon, čak tamo gde ne postoji bilo šta što građanin kao vlasnik oružja preduzima na bilo čiju štetu, a ne preduzima, oružje se oduzima. Tu se pojavljuju okolnosti koje nisu ni malo prijatne kako za vlasnike oružja, tako i za eventualno njihove sledbenike. Jer, da podsetim, ovde se ne radi samo o vlasnicima oružja, ovde se radi i o onima koji su dobili trofejno oružje, koji su nasledili oružje. Ovde se radi i o odgovarajućim streljačkim sportskim organizacijama koje se streljaštvom bave kao sportom, a koriste oružje kao sredstvo kojim se sport upražnjava. Prema tome, mislim da je neophodno potrebno da se zakon ovakav kakav jeste po kvalitetu unapredi. Ukoliko ostane ovakav zakon, u toj situaciji ćemo imati mnogo više problema nego sada, jer je ogroman broj oduzetog oružja, a postavlja se pitanje pravnog osnova oduzimanja tog oružja, imajući u vidu da pravni osnov u velikom broju slučajeva ne postoji, odnosno da je taj i taj pravni osnov iskonstruisan, pa se čak oružje oduzima od građana i u slučaju kada građani apsolutno ništa nisu, da tako kažemo, da ne banalizujem, ništa nisu zgrešili. Postavlja se pitanje - na osnovu čega, na osnovu kog propisa, na osnovu kog pravnog pravila je ovlašćeno službeno lice Ministarstva unutrašnjih poslova nekom oduzelo oružje? Nije sporno da se oružje oduzima tamo gde je to osnovano, u slučaju povrede javnog reda i mira, kršenje odredaba Zakona o javnom redu i miru i drugih imperativnih propisa. Ali, tamo gde nema apsolutno nikakvih povreda zakona ili bilo kojih drugih pripisa imperativne prirode, zbog čega se oružje oduzima i stavlja se negde, na nekakvu vrstu drugačijeg uređenja, a stečena prava vlasnika oružja ostaju značajno uskraćena, da ne kažem duboko ugrožena? Na taj način se čak povređuje i član 6. Konvencije o zaštiti ljudskih prava, a ukoliko bi se ovo pitanje pojavilo pred Ustavnim sudom, više kao pravnik sam siguran da bi ovo bilo neustavno. Zbog toga apelujem na predlagača da u ovom delu Zakon o oružju i municiji unapredi, odnosno da se precizira mogućnost, pravo i obaveza oduzimanja oružja od njihovih vlasnika, način oduzimanja i naravno, pravni osnov istog. U tom pravcu, budućim izmenama i dopunama neophodno je potrebno sprovesti jednu vrstu procedure, jednu vrstu postupka edukacije ovlašćenih službenih lica pri Ministarstvu unutrašnjih poslova, koji sa jedne strane moraju da budu i te kako dobro upoznati sa zakonskom regulativom, za koju kažem da mora da bude unapređena, a sa druge strane, moraju biti i usko specijalizovani kako bi ovaj zakon u praktičnoj primeni dao puni efekat. Mislim da sve ovo što sam rekao ima i uporište u stanovištu građana, jer veliki broj građana Republike Srbije je jako nezadovoljan postupanjem od strane odgovarajućih službi ili bolje reći ovlašćenih službenih lica Ministarstva unutrašnjih poslova i to nezadovoljstvo se može smatrati za ovakve situacije potpuno opravdano. Zbog toga i jeste, još jednom ponavljam, apel na predlagača, a jedini predlagač ovde bi bilo Ministarstvo unutrašnjih poslova, kao resorno ministarstvo, da u nekom budućem, a nadam se što skorijem periodu, verovatno u budućem sazivu Skupštine Republike Srbije, pristupi izmenama i dopunama postojećeg zakona, jer osim u ovom delu, postojeći zakon ne bi trebalo da trpi neke druge kritike. Što se tiče razloga zbog kojih poslanička grupa SPS bezrezervno podržava predlog naših uvaženih kolega, ja moram da istaknem sledeće. Prvo, ovde se radi o velikom broju građana Republike Srbije koji su obuhvaćeni ovim zakonom. To je 400 hiljada građana Republike Srbije. Ko su oni koji podilaze pod obuhvat ovog zakona? Ja moram da istaknem one za koje smatram da su po mom dubokom ličnom ubeđenju, a to dele i moje kolege poslanici iz poslaničke grupe SPS, oni koje najviše i dotiče ovaj zakon, to su lovačka udruženja, odnosno lovci. Iako je, što se tiče broja, dakle, kvantitativno oni ne predstavljaju neku veliku kategoriju u odnosu na građane koji u vlasništvu imaju oružje radi lične bezbednosti, uglavnom su to revolveri i pištolji, ali se radi o onoj kategoriji stanovništva, dakle, lovcima koji su kada je u pitanju primena ovog zakona, najrevnosniji, a istovremeno su uključeni na neki način i u ovu zakonsku regulativu. Zašto kažem najrevnosniji? Pa, zbog toga što se u najvećoj meri podvrgavaju odredbama ovog zakona bez bilo kakvog ili uslovljavanja ili bilo čega što podrazumeva kritiku, osim nas građana koji njih predstavljamo, odnosno nas narodnih poslanika koji njih predstavljamo kao građane, ali istovremeno, lica koja daju veliki doprinos u svim, pre svega, humanitarnim aktivnostima u Republici Srbiji. Lovačka udruženja su poznata po tome da su priskakala građanima u pomoć i u vanrednim situacijama i to ne mali broj. Podsećam da je nedavno jedna situacija, koja je bila izuzetno teška, izazivala ogromnu pažnju građana Republike Srbije, gde je mobilisano mnogo, mnogo ljudi, ogroman broj stanovništva, kada je nestala devojčica zbog jednog gnusnog zlodela od pedofila, u okolini Niša, Svrljiga itd. To se nedavno desilo, gde su lovci bili najangažovaniji u potrazi za nestalom devojčicom. Dakle, oni u svakom slučaju očekuju da se zakonska regulativa prilagodi onome što podrazumeva najracionalnije, ali istovremeno i najefikasnije norme, odnosno one odredbe zakona koje će praktično biti primenjene na najbolji mogući način u interesu građana, pa i lovaca, odnosno lovačkih udruženja. Naravno, tu si i građani koji se, kako sam rekao, bave sportskim streljaštvom, tu su i oni koji oružje poseduju isključivo iz razloga lične bezbednosti. U ruralnim područjima radi se o građanima Republike Srbije koji i zbog zaštite svoje imovine i zbog zaštite lične bezbednosti poseduju oružje. Poznato je da su brojni krajevi Republike Srbije koji su uglavnom ruralnog karaktera opterećeni činjenicom da mnogo divljih životinja, poput šakala, vukova, medveda itd, napadaju domaće životinje, uništavaju torove, stada itd, i onda je logično da veliki broj građana Republike Srbije, odnosno našeg stanovništva bude opskrbljeno oružjem kako bi zaštitili svoju imovinu, što je njihovo legitimno pravo. U svakom slučaju, ponoviću, radi se o licima koja očekuju od nas kao narodnih poslanika da im pružimo apsolutnu pravnu sigurnost i zaštitu. E, sad, ono što je suštinsko kada je u pitanju Predlog zakona o kome vodimo raspravu, koji je podnet od strane naših uvaženih kolega, ja moram da istaknem podršku iz dva, po meni, nesporna i nesumnjiva razloga. Prvi je veoma kratak rok za usklađivanje dokaza o vlasništvu, odnosno oružanih listova sa odredbama zakona. Imajući u vidu ogroman broj vlasnika oružja, kako sam to napomenuo i veoma kratke rokove, očigledno je da nije dobro procenjeno koji je to rok potreban da bi se sve ovo što mi sada radimo, normiramo i donosimo zakon, primenilo, odnosno kako bi se uskladila dokumentacija koju vlasnici oružja poseduju, naravno, uskladila sa zakonom. Zbog toga je taj rok potrebno produžiti. Moje lično mišljenje je da produženje roka, dodatnog roka od dve godine, jeste dobro, ali s druge strane, ne smemo ni tim dugim rokom da dozvolimo nešto što ne bi trebalo dozvoliti, a to je da se građani Republike Srbije oglušuju o svoje obaveze. Konkretno, smatram da mnogi jesu imali mogućnost da izvrše usklađivanje, a to nisu učinili. Za takve možda bi bilo dobro da se amandmanom i ovaj predlog zakona poboljša tako što bi se od strane MUP donelo odgovarajuće rešenje kojim bi se konkretnom pojedincu, konkretnom licu dao nalog da u propisanom roku, koji može da traje, hajde da uzmemo za primer tri ili šest meseci, izvrši sve što je potrebno kako bi izvršio usklađivanje, ne preregistraciju, nego usklađivanje. Izbegavam ovaj termin preregistracija, zbog toga što mi se čini krajnje neadekvatan. Za tih šest meseci, po nalogu koji dobija rešenjem, svaki građanin, svako od nas koji raspolaže oružjem bi bio dužan da postupi po tom nalogu pod pretnjom odgovarajućeg sankcionisanja. Onda bi na neki način u praktičnom smislu reči doveli do dve posledice koje su jako važne, a to je, prvo, pravna sigurnost građana Republike Srbije, a drugo, što bi faktički sve bezbednosne rizike ili barem većinu bezbednosnih rizika otklonili, jer bi ogroman broj ili ogroman procenat onog oružja koje se još uvek ne uvodi u sve registre, odnosno gde to sve nije usklađeno kako treba, odnosno u skladu sa zakonom, to sada bilo izvršeno. Naravno, ovo je samo dobronamerna sugestija ili za predlagača, kao resorno ministarstvom ili za bilo koga ko po zakonu ima pravo, odnosno ima legitimaciju da bude predlagač zakona, a to može da bude i svaki poslanik, odnosno bilo ko od nas. Mislim da je logično i sa drugog aspekta što vršimo produžavanje roka, jer bi u protivnom Ministarstvo unutrašnjih poslova, ako ne bi ovaj rok produžili, bilo obavezno da podnese čak 400 hiljada prijava, i to krivičnih prijava, zbog osnovane sumnje da je izvršeno krivično delo nedozvoljeno držanje oružja. Prema tome, kako bi se izbegla jedna takva, po meni, potpuno apsurdna situacija, naročito prema onim građanima koji su krajnje legitimno stekli svoja prava na oružju, da trpe određene posledice koje se vezuju za procesuiranja, podizanja optužnih predloga ili optužnica, osuđujućih sudskih odluka i tako dalje. Prema tome, SPS još jednom podržava naše uvažene kolege i njihov predlog, jer je suština da omogućimo svima onima koji potpadaju pod ovaj zakon da usklade svoje oružane listove sa odredbama zakona i još jednom stoji apel na predlagaču da konačno precizira i pravilno normira sve odredbe zakona o kojem vodimo raspravu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Đorđe Komlenski. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Drugarice i drugovi, dame i gospodo, uvažene kolege, retko koji od zakonskih predloga je naišao očigledno na nepodeljenu podršku svih poslaničkih grupa i predstavnika različitih partija, kada je u pitanju ovaj, doduše, jednostavan zakonski predlog, ali čini mi se u ovom trenutku nužan i neophodan kada su građani Republike Srbije u pitanju. Mogu se složiti sa mnogim razmišljanjima koja su danas izrečena, ali ću podsetiti na neke stvari o kojima sam govorio kada su neke slične zakonske odredbe u pitanju, odnosno druge materije, a to je da je neophodno u nekom budućem periodu raditi jednu ozbiljnu analizu – šta je usvajanje Zakona o oružju i municiji 2015. godine donelo, šta su dobre, šta su eventualno loše strane tog zakona, a onda jednostavno, uvažavajući široku lepezu svih razmišljanja, sačiniti jedan odgovarajući predlog koji bi bio po meri većine. Naravno da nijedan zakonski predlog ne može biti po meri apsolutno svih onih koji je dolaze pod dejstvo tog zakona, jer će se uvek neko naći da razmišlja drugačije, ali naša obaveza je da to na jedan pravi način tumačimo i radimo. Zašto ovo kažem? Očekujem zaista od nekog narednog saziva da iz tog razloga što je ipak Srbija danas dosta drugačija nego 2012. godine, dosta drugačija nego 2015. godine kada je ovaj zakon donošen, daleko drugačija i bolja nego 2010. godine kada su donošeni neki drugi zakoni koji se tiču našeg života, i to mora da stvori jednu odgovarajuću osnovu da se ubuduće svemu, kada su u pitanju zakoni koji treba da imaju jedno dugogodišnje dejstvo i primenu, donose, da se analize u pripremi tih zakona rade na odgovarajući način. Iako je ovo zakon u kojem je kao osnovni predlagač prilikom donošenja Ministarstvo unutrašnjih poslova, ne možemo odvojiti primenu ovog zakona, od Ministarstva pravde, odnosno od pravosudnog sistema, pa kao što mislim da treba dobro izanalizirati koliko mreža sudova je odgovarajuća danas i da li treba vratiti možda nešto bliže staroj mreži sudova i vratiti raspored opštinskih i okružnih sudova, znači, ne samo nazive već i suštinski ih vratiti na nešto što je ipak tradicija srpskog pravosuđa pokazala da je bilo daleko funkcionalnije, tako i to treba usklađivati sa Zakonom o oružju i municiji. Slažem se da postoje greške u procenama kada su u pitanju pripadnici Ministarstva unutrašnjih poslova i neka diskreciona ovlašćenja koja oni imaju, da li sa razlogom, bez razloga, dobrom, dovoljno dobro kvalifikovanom procenom, tako da kažem dolazi do uskraćivanja prava na držanje oružja ili ne, ali onda treba razmisliti kakav udeo u tim procedurama, koje su nužne, treba da bude Ministarstva unutrašnjih poslova, a kakav udeo na sebe treba da preuzmu ili tužilaštvo ili sudovi. Mislim da taj neki prioritetni deo posla, kada je u pitanju oduzimanje oružja, privremenog tipa, zbog efikasnosti i dalje treba da ostane u rukama Ministarstva unutrašnjih poslova, ali svaku dalju odluku o sudbini tog oružja, odnosno prava da ga neko poseduje treba da donose sudovi i da stoje iza svojih odluka. Zašto sudovi? Jednostavno, imali smo raznih situacija. Imali smo situacija da se na prijave o nasilju u porodici ili nekom sukobu ili postojanju prekršaja ne reaguje na dovoljno dobar način ili se ne proceni ugrožavanje moguće sigurnosti drugih ljudi u nekom budućem periodu i umesto neko oružje da je privremeno oduzeto u trenutku s tim istim oružjem je izvršeno ubistvo posle mesec dana. Ne želim da ovim stavljam bilo kome teret odgovornosti od ljudi koji rade u Ministarstvu unutrašnjih poslova, ali oni treba da budu relaksirani tog dela priče, što se tiče njihove reakcije. Sudovi su u svakom slučaju, pa i tužilaštva daleko kvalifikovaniji da odlučuju o toj daljoj proceduri da li nekome treba uskratiti pravo da drži oružje u kom vremenskom periodu. Činjenica je da, i to je dobro, je jako mali broj krivičnih dela izvršen sa legalno registrovanim oružjem, ali bojim se da, kada o tome govorimo, govorimo o krivičnim delima koja su učinjena sa umišljajem, koja su učinjena u afektu, ali kada govorimo o krivičnim delima iz nehata, bojim se da je mnogo krivičnih dela za koja i ne znamo da su se desila. Ako će taj broj krivičnih dela, slučajnih ranjavanja, slučajnih ubistava, kada neovlašćena lica ili deca, praktičnije rečeno, dođu u priliku da uzmu u ruke oružje koje je napunjeno, koje ima municiju i da se posle toga desi nešto ružno, onda i zbog jedne jedine ogrebotine postoji opravdanje da se mora naći način, a da li su to čelični ormari, sefovi i ostalo u čemu će se to oružje učiniti nedostupnim ili bar mnogo, mnogo teže dostupno onima koji nisu osposobljeni da rukuju oružjem, nosi svoje opravdanje u celoj toj priči. Znate, bilo je zanimljivih predloga, ja nisam lovac, iako je ova inicijativa potekla od lovačkih udruženja, prvenstveno inicirala da u sve ovo uđemo, sa ovim zakonskim predlogom, kažem, nisam lovac, ne volim lov, ali apsolutno ne sporim nikome pravo da to voli, da radi i to je jednostavno nešto što je njegov izbor. Sećam se kada je ovaj zakon donošen, nekim sticajem okolnosti, iako nisam bio poslanik, da je bilo amandmana da se omogući lovcima i dozvoli da u lov nose sa sobom i pištolje i revolvere, ali u svrhu lova. Raspitujući se došao sam do zaključka da to možda i nije neophodno kad lovci idu u lov na zečeve, na prepelice, jarebice, fazane, ali kada idu u lov na ozbiljniju divljač, kada su u pitanju vukovi, medvedi, divlje svinje i ostalo, mogu da dođu u situaciju da im je pištolj potreban i sa spasavanje sopstvenog života. U krajnjem slučaju postoji i ubistvo iz milosrđa kada je u pitanju neka radnja na životinje koja neće od dobijenih povreda iz puške lovačke, koju je dobila, preminuti tako brzo, skratiti joj muke. Tako da meni opravdanje koje je tada dato i obrazloženje za koje sam čuo da bi to na mala vrata bila zloupotreba i mogućnost da se nekome dozvoli nošenje oružja bez posebne dozvole koja podrazumeva nošenje oružja. Ja mislim da ovome treba ozbiljno razmisliti, jer ja koliko znam u lov se danas ne ide kada se kome prohte. Postoje tačno određeni dani za lov, određeno vreme pod određenim uslovima ili je to regulisano na jednom ograničenom zatvorenom području u lovištima. Tako da ako ovo ima svoje opravdanje u praksi i o tome treba razmisliti. Još neke od stvari koje jesu tema za razmišljanje, a to je vraćanje oružja kada se svi neki postupci završe, okončaju, pa stranke budu i oslobođene, budu krivične prijave odbačene, imamo situaciju da ne svi, naravno, ali u pojedinim policijskim stanicama odbijaju da to oružje vrate i to su stvari jednostavno koje nisu dopustive i za to treba tražiti odgovarajuća rešenja. Opet takvo rešenje nalazim u onoj meri koju sam predložio da se privremeno oduzimanje oružja ili čak trajno oduzimanje oružja poveri isključivo i samo sudovima u posebnoj proceduri. Naravno da možemo sada pričati o mnogim stvarima, ali da to ne bi zvučalo neozbiljno treba jasno reći da za donošenje kvalitetnog i dobrog zakona ili ozbiljnijih izmena i dopuna, suštinskih izmena i dopuna treba vreme, treba dobra analiza, treba javna rasprava, treba čuti mišljenja i lovaca i građana koji oružje drže zbog lične bezbednosti i oni koje oružje žele da drže kao trofejno oružje, oni koji se bave streljaštvom, jednostavno ljudi koji vole da poseduju oružje iako im nije potrebno ni iz bilo kog razloga. Samo na jedan takav način mi možemo doći do nekog rešenja koje je prihvatljivo za sve. Moram da kažem jednu stvar koja možda neće biti popularna, ne donosi političke poene, možda čak i naprotiv, ali imao sam prilike da prošle godine glasam u martu mesecu, odnosno krajem februara da se rok koji je već istekao četiri godine produži za još godinu dana. Sada sam se pridružio inicijativi gospodina Marijana Rističevića i mog kolege druga Bojana Torbice i pojavljujem se ovde kao predlagač i hoću da kažem jasno i glasno građanima Republike Srbije - ukoliko se za naredne dve godine ponovi identična situacija kao sad da gotovo dve trećine onih koji poseduju oružje ne budu u međuvremenu uradili ono što zakon propisuje, 2022. godine, ukoliko budem bio poslanik u Narodnoj skupštini, biću apsolutno protiv toga da se taj rok produži i za jedan jedini dan. Ozbiljna i odgovorna država mora da stoji iza zakona koje donosi i reći ću još jednu stvar koja je ovde apsolutno nepopularna. Od čoveka od kojeg mi je bila muka gledajući ga u politici i o kojem ne mislim dobro, a radi se o Mlađanu Dinkiću, jednu jedinu stvar koju cenim i poštujem kod njega jeste posle onih silnih pre registracija automobila koje su dozvoljavane sa stranih tablica u nekim olakšanim procedurama, poslednji put kada su rekli da više nikada neće se saglasiti da se to ponovo dešava to su i ispoštovali. Naravno da u ovo sve treba da se uključi MUP. Slažem se sa ovim razmišljanjima, jer to i jesu naša razmišljanja, ali nisu bila moguća u ovaj zakonski predlog ovakav u ovako kratkom roku da se pripreme, a to jeste da se i MUP, onoliko koliko mu njegovi kapaciteti dozvoljavaju i omogućavaju, uključi aktivno u pozivanje i obaveštavanje građana i da ovaj posao kada je u pitanju i poštovanje Zakona o oružju, municiji i njegovih odredbi u narednih dve godine završimo na jedan uredan, blagovremen i korektan način. Ponavljam predlagači jesmo naravno, zahvaljujem svim kolegama na podršci. Svima nam je jasno da u ovom trenutku nešto što je potrebno uraditi, ali verujte mi za dve godine ukoliko ovo ne bude dalo odgovarajući rezultat protiv bilo kakvog produženja ja lično ću glasati i verujem da će to u činiti i predlagači ovog zakona koji je danas na dnevnom redu. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici i poslanički klub SNS će podržati ovaj Predlog zakona, koji su potpisalo naša tri uvažena prijatelja, kolege, na čelu sa Marijanom Rističevićem, ali za početak hoću da kažem tj. da se zapitam ja, a vidim da se svi to pitaju u ovoj raspravi do sada - kako je uopšte došlo do ovog problema i zašto danas raspravljamo o ovome kada već kao društvo, kao država imamo iskustvo zamene ličnih karata, vozačkih dozvola, zdravstvenih knjižica? Sve su to biometrijski dokumenti koje smo već menjali, koji su menjani da kažem u milionskim tiražima, a ovde se radi o nekoj cifri 500 hiljada do miliona najviše, nikada nam nije MUP baš precizan podatak dalo, komada oružja u nove oružane biometrijske listove. Svaki zakon u nekoj oblasti utvrđuje politiku države, uređuje prava obaveze i odgovornosti onih na koje se odnosi taj zakon. Šta je napravilo problem? Po mom mišljenju, a bio sam aktivno uključen u rešavanje tih problema jedno vreme dok sam bio u dva mandata predsednik Lovačkog saveza Srbije, imao često sastanke u MUP vezano za ove probleme sa ekipom ljudi koju smo napravili zajedno sa udruženjima ljubitelja oružja, NAOS-a, sa privrednicima koji se bave trgovinom oružja itd, imali smo zajedničke timove sa kojima smo išli da razgovaramo u MUP, šta je u stvari prestavljalo problem? Svaki zakon da bi se primenio mora da ima podzakonske akte. Mi to ovde znamo. To su naredbe, uredbe, odluke i pravilnici. Te pravilnike, građani Srbije ne znaju, narod ne zna, mi ovde ne vidimo. Za njih nema javne rasprave, o njima nema rasprave u parlamentu. Oni su donose po određenim kancelarijama. Mi to zovemo popularno birokratija, administracija. Kada sam pre 20 godina prvi put izabran za narodnog poslanika jedan iskusni administrativni radnik u Skupštini mi je rekao, mnogo toga sam od njega naučio, odavno je u penziji – Dragane, ja sam bio mlad, onako junošan, mi službenici u kancelarijama smo zimzeleni, a vi političari ste listopadni. Vi dolazite i odlazite, ali mi smo uvek ovde i manje više na ovom primeru zakona, a to možete videti i na mnogo drugim zakonima, to se dešavalo. Kada su doneti ti pravilnici u prvom mahu, ono što je logično kada se donese zakon, šta smo mi u tim razgovorima saznali, da se onda rade pravilnici i da se oni izvode iz Predloga zakona kako bi se zakon primenjivao. Ovde smo saznali u tim razgovorima da je zakon koji je donet, kao što je rečeno, 2015. godine da su pravilnici za njega pisani još 2010. godine, mnogo pre nego što je zakon donet u Ministarstvu. Čak je bila i druga Vlada, čak je bio i drugi ministar, ali ti ljudi u kancelarijama nisu bi promenjeni. Šta je prvo što zakon nije uvažio i što je napravilo, ne zakon ti pravilnici šta nisu uvažili, napravili generalni problem, ti podzakonski akti, to je što među tih, kako rekoše, evo kolega Komlenski 500.000 korisnika oružja. Postoje i oni od kojih mi kao društvo imamo korist koji su potrebni svakom društvu i koje ima svako društvo, a to su recimo, lovci i sportski strelci. Danas se veselimo kada naši sportski strelci osvajaju na evropskom prvenstvu medalje, ali primena ovog zakona je njima odmah donela problem. Jedan od prvih ljudi koji je imao problem bio je reprezentativac Srbije u streljaštvu, neću reći ime, nema veze, koji je silne muke imao dok je preneo svoje oružje da ode na takmičenje i da se vrati na graničnom prelazu zbog jednog pravilnika i tu je određeni broj ljudi tada reagovao, pa je došlo do promene tog pravilnika, ali i dalje je komplikovano. Pričamo o lovnom turizmu. Hoćemo da razvijamo i tu privrednu granu, a lovci koji dolaze iz stranih zemalja iz Slovačke, iz Mađarske, iz Slovenije, iz Nemačke, iz Austrije, iz Amerike u Srbiju da love, potroše po nekoliko sati sedenja na graničnim prelazima i čekanja da policijski službenici popune u 21. veku potrebne formulare i naravno da to onda smeta i onima agencijama koje žele da razvijaju lovni turizam. Šta se drugo dogodilo što je već neko od kolega rekao. Recimo, ne znam, da li znate tačan podatak, ali 98% krivičnih dela učinjenih vatrenim oružjem u Srbiji je učinjeno nelegalnim oružjem, što znači da su vlasnici legalnog oružja savesni građani Republike Srbije. Dakle, 98% samo 2% se dogodi i rekao je kolega Komlenski precizno koji su to zločini na žalost najčešći zločini legalnim oružjem su ovi u porodičnom nasilju, ali ovo što vezujemo za organizovani kriminal i ostalo što se dešava je 98% oružje za koje država ne zna da postoji. To je ono što bi trebalo da bude udar i način da gledamo kako to da smanjimo i taj broj naoružanja da smanjimo kod naših građana, a ovo je ljudi privreda, mi imamo i namensku industriju, imamo sjajnu fabriku u „Zastavi“, „Zastava Kragujevac“ koja pravi sjajnu, veoma kvalitetno naoružanje i puške i pištolje koje se izvozi širom sveta i koje je čuveno i poznato na sve strane, ali ovakvom primenom zakona i pravilnicima koji su napravljeni i njima je napravljen problem. Prvo recimo, zakon predviđa zdravstveni pregled, i to nije sporno, ali niko nije znao kakav zdravstveni pregled. To je uređeno pravilnikom u Ministarstvu za zdravlje. Prvi pravilnik koji je napravljen je predviđao 15 pregleda i bio je komplikovaniji nego za one koji se kandiduju da budu piloti, da voze avione. Imali smo brzu reakciju, ministar Lončar je brzo reagovao, reagovali smo i kao narodni poslanici, kolega Čanak i ja, imali smo tamo više sastanaka, i promenjen je pravilnik i on je danas da kažemo prihvatljiv ako se kontroliše vid moguće je sa pomagalom ili naočarima kada se kontroliše sluh moguće je sa aparatom, a zamislite prvi pravilnik je predviđao odnos težine i visine da bi neko posedovao oružje ili je imao na primer predviđeno da ljudi koji imaju povišen šećer ne mogu da budu vlasnici oružja, u krvi, šećera u krvi. A lekari, ljudima koji boluju od toga predlažu najmanje 4 km pešačenja dnevno. Pa šta ćete bolje za nekoga nego da bude lovac, da pešači 10, 12 km u prirodi, ako već ima problem sa šećerom u krvi. Znači, neverovatne stvari su se događale. Međutim, ne lezi vraže, organizuju se na terenu Novi Pazar, Tutin, Sjenica, lovci da se skupe na jedno mesto, 100 njih. Pozovu i naprave sa laboratorijom iz Beograda koja je licencirana to da radi. Lekari siđu dole, dođu i drugi građani, ne samo lovci, nego i drugi građani koji poseduju oružje, a treba im za zamenu oružanog lista pregled, dođu na to mesto da budu pregledani, sete se po domovima zdravlja da im neko uzima posao i odjednom se angažuje zdravstvena inspekcija i zabranjuje se takva vrsta pregleda. Onda ljudi iz Novog Pazara, Tutina, Sjenice, moraju pored toga što treba da plate taksu za zdravstveni pregled, da sednu u kola ili u autobus, da izgube jedan radni dan, da odu tamo u Kraljevo gde im je najbliže za pregled licencirani, da potroše novac za put, da potroše novac za ručak i to ih košta duplo više. Evo, kolega ovde malopre, sada nije tu, iz Novog Kneževca kaže da njegovi sugrađani iz Novog Kneževca moraju da idu u Kikindu. Niko ne može da dođe u Novi Kneževac da im uradi pregled. To je jedan od razloga što je usporen ceo ovaj proces i što smo došli u situaciju da ne možemo da završimo posao u predviđenom roku. Takse po meni nikada nisu trebale da budu uvedene. Oko toga se stalno vodi rasprava. Svi korisnici oružja, vlasnici oružja su platili državi taksu. Platili su kada su kupili oružje. Za promenu oružanog lista, sa papirnog na biometrijski, treba da plate naknadu, troškove izrade tog oružanog lista, to je u redu, to nije ni 1.500 dinara. Takse za olučene i neolučene cevi nikada nisu trebale da postoje. Najpoštenije bi bilo da sledeća Vlada njih ukine potpuno, a ne da ih smanjuje kao sada, jer pravimo građane prvog i drugog reda, neki su platili više, neki manje i boga mi, zašto da ne, imamo toliko novca, trošimo u budžetu za sudske troškove gde građani dobijaju Republiku Srbiju na sudovima i da deo tog, znači samo taj novac koji je predviđen za takse, vratimo građanima koji su platili. To bi bilo najpoštenije. Da li ćemo, kako ćemo, koji će biti sastav parlamenta, koja Vlada, da li to može da se uradi, videćemo, ali to je nešto što bi bilo najpoštenije da se uradi. Te takse su bile apsolutno nepotrebne i to je jedna velika dilema, šta uraditi u narednom periodu. Ljudi, kažem to je doneseno u pravilnicima, ne piše u zakonu, a mi smo ovde videli zakon, nismo videli pravilnike i još jedna stvar se sada dešava, ljudi koji su bili savesni i koji su brzo rešili pitanje zamene lista, njima će sledeće godine isteći zdravstveni pregled i moraće po drugi put da idu na zdravstveni pregled jer je na pet godina, dok su svi ostali građani koji su ostali u sadašnjem peridou preregistracije ili zamene oružanog lista, to je bolje reći, ići će prvi put. Zbog ovih produžavanja rokova. Opet će neki građani da plate jedno dva puta, a neki neće nijednom. Zato bi trebalo uvažiti zahtev Lovačkog saveza Srbije da se uskladi sa zakonom, da se zakon uskladi sa rokom trajanja oružanog lista na 10 godina i da 10 godina važi zdravstveni pregled. Pričano je ovde i to je jedan veliki problem i sa time ću završiti, diskreciono pravo policijskih službenika. Ono izlazi iz članova 11. i 13. međutim, moram reći kolegama, Neđa to dobro zna, to se nalazi u ZKP i ovo je prebačeno iz ZKP u ovaj zakon. Znači, morali bismo da regulišemo i tamo i ovde. Kao što je rekao kolega Komlenski, o tim stvarima treba da odlučuje sud, nikako policijske uprave ili policijski službenici. Nas kad kazne za saobraćajni prekršaj, ne kažnjava nas policajac, nego sudija za prekršaje. Imamo mandatnu kaznu, gde mi u principu pravimo, jel tako, dogovor, pa nam on da taj dokument, a to nije sporazum, to nije stvar policije, nego naša stvar lično. Ja znam za slučaj u Kučevu, gde je čoveku oduzeto oružje, sudio se zbog toga zbog čega mu je oduzeto oružje, dobio je na sudu, pobedio na sudu, oslobođen svih optužbi, policijska uprava u Požarevcu nije htela da mu vrati oružje. Načelnica iz Beograda, ne znam da li je sada u penziji, prezivala se Kasalica, piše da je obavezno, šalje maltene, naredbu u Požarevac, da mora da mu se vrati oružje, oni šalju novu ekipu na proveru bezbednosti i donose novo rešenje o ne vraćanju oružja čoveku. Takvih primera imate koliko hoćete. To je nešto što ne sme više da se dozvoljava. O tome mora sud da odlučuje, a ne policajci. Reći ću vam do čega to još može da dovede i ne da može, nego se to dešava na terenu. Možda nije lepo to reći, što bi rekao kolega Komlenski, ali korisnici lovišta, lovačka udruženja imaju službena lica, upravnike lovišta i lovočuvare koji su zaposlena lica u lovačkom udruženju korisniku lovišta. Oni po Zakonu o divljači i lovstvu moraju da rade sa službenim oružjem i kad idu na teren, oni sa sobom moraju da nose službeno oružje. Ako nemaju službeno oružje, oni ne mogu da obavljaju taj posao i gube posao. Znači, ako im se zabrani da nose oružje, oni gube posao. Ako neki upravnik lovišta ili lovočuvar ne da nekom bahatom policajcu da ide u lov kad god on hoće i da puca šta on hoće, bez dozvole, može da doživi da bude na ovaj način i ovom metodom pritisnut, a opet vam kažem dešavalo se i da izgubi oružje i da izgubi posao zbog toga, bez odluke suda i bez volje njegovog poslodavca. To je nešto što ne sme u budućem periodu da se dozvoljava i zato bismo te neke stvari trebali da menjamo, pa, između ostalog, i ove članove 11. i 13. u Zakonu, ali u naredne dve godine sve ovo što su dileme treba da otklonimo. Moram da kažem jednu stvar, čisto za kolege koje su govorile da ih u nekim stvarima ispravim, recimo, lovačka udruženja ne rade obuku za rukovanje oružjem, to rade streljane koje su licencirane za tako nešto, a takođe nemojte da nas ovde kao instituciju najveću u zemlji optuže Zeleni, Udruženje zelenih da pričamo stvari koje nisu u skladu sa zakonom, ne sme da se puca ni u jednu životinju, pa ni u šakala, od strane građana koji poseduju oružje, to je krivično delo. Može samo da se to radi u danu koji je određen za lov, uz lovačke dozvole i uz zakonsku regulativu koja to određuje. Znači, ne može niko od šakala da štiti svoje ovce puškom, nego postoji zakonska procedura kako se to radi. Znači, to što neko poseduje oružje ne treba da bude razlog da bi pucao kad on hoće i kako god on hoće, ali u svakom slučaju, ove stvari koje smo govorili moraju biti promenjene i dobro je što sad produžavamo za dve godine rok, ali, opet kažem, problemi će ostati, ako ne promenimo ove pravilnike. A, što se zakona tiče, tu je ovo kao što je rečeno, svega dva-tri člana Zakona su sporna, kada bismo njih uskladili sa ZKP-om, ti bi nam problemi nestali. Ponavljam još jednom, poslanički klub SNS će podržati predlog našeg kolege Marijana Rističevića. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Đorđe Vukadinović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Evo, kratko, i sam predlog je kratak, radi se u suštini o produžetku roka, o produženju roka za dve godine da bi se ova preregistracija izvršila. U tom smislu, verujem da niko od nas nema ništa protiv, naprotiv da se taj produžetak odobri, ali neke stvari koje su se čule u raspravi su takođe bitne i trebalo bi da se malo povede računa o njima. Znači, nije ovde sporno samo to što smo mi kao narod malo uvek takvi, čekamo zadnji momenat u svemu, pa se onda napravi gužva. Dakle, ne samo što građani ne mogu da stignu da se preregistruju ili registruju po ovom zakonu, nego i kada bi građani sada krenuli, navalili, kao što jesu, da se registruju, prosto ne mogu ti njihovi zahtevi da se, bar u različitim delovima Srbije, imam takve informacije, ne može prosto da im se izađe u susret. Zato je to prosto iznuđena mera. Ali, neke dileme koje su ovde pomenute, i u prethodnom izlaganju i nekim ranijim, jesu nešto što treba imati na umu. Između ostalog, moramo da generalno postavimo pitanje šta se hoće ovim zakonom, ne ovim sada izmenama, jasno je šta se hoće, ovde se hoće produžetak roka da građani stignu da izbegnu gužve i da se izbegnu sankcije za one koji ne stignu u predloženom roku, odnosno do sada važećem roku. To je nešto što treba podržati. Ali, generalno se postavlja pitanje intencije zakonodavca kada je reč o ovom Zakonu o oružju i municiji. Ja sam pacifista čovek, nisam litant, ne volim oružje, znam da su neki fascinirani oružjem, ne samo kao lovci, nego i ministri i pripadnici raznih stranaka, lideri, bili su, kako bih rekao, u raznim, pa čak i nekim funkcioneri nekih institucija, ovih zaštitnika građana itd, bilo je tu različitih sklonosti, treba uvažiti različite sklonosti. Ja ne razumem, moram priznati, tu sklonost ka oružju, pucanju i slično. Ali, nevolja je u tome što, pretpostavljam da je namera zakonodavca bila da se smanji broj ne registrovanog oružja u Srbiji. Ako je to namera, ako je to zbilja namera, ja nisam siguran da ovaj zakon to olakšava. Mislim da ovaj zakon samo otežava ili komplikuje život. Komplikuje život onima koji imaju legalno oružje i koji nameravaju i dalje da ga imaju, ne samo u finansijskom smislu, ne samo zbog ove takse koja se plaća, ne samo zbog tog pregleda, ne samo zbog tog kursa i obuke za rukovanje oružjem, iako su sve to realno u najboljem slučaju komplikacije za ljude koji žele da imaju ili da zadrže oružje, a bogami i finansijski trošak, odnosno udar na njihov džep. Nije to najveći problem, po meni, sa ovim zakonom, ne govorim dakle sa ovim predlogom izmene, odnosno produžetka roka, on je nesporan. Mislim da će se opet govoriti, kao što se često dešava, da će ceh platiti oni koji su, i to se takođe maločas čulo, oni koji su revnosni, oni koji su prijavljivali oružje, koji su registrovali, koji nisu imali nameru da ga drže ilegalno. U suštini, mislim da sada, kako bih rekao, bolje prolaze vlasnici ne registrovanih, odnosno vlasnici ilegalnog oružja, jer nije jasno šta se po tom pitanju preduzima, šta država po tom pitanju namerava da preduzme. Znamo da po ovom zakonu se vrše kontrole, ne najavljene kontrole načina na koji, recimo, oni koji imaju prijavljeno oružje, kako ga čuvaju i skladište, pa se oružje oduzima ukoliko se zaključi da nije adekvatno čuvano. Ima to smisla, bilo je zaista tragičnih slučajeva da se neko dete dokopa oružja, pištolja, puške, opali i bude porodična tragedija. Dakle, nisam ja protiv samog tog rešenja, ali hoću da kažem ovde teramo mak na konac i po malo prestrogo se ophodimo prema vlasnicima prijavljenim, registrovanim vlasnicima oružja, a imamo čitavu armiju, ne zna se kolika je, ali procena je da je reč o stotinama hiljada neregistrovanog oružja. Država se ustremljuje da na neki način i kontroliše, pa i kažnjava, pa i finansijski naplaćuje i oni koji imaju legalno oružje i žele da ga zadrže, a prema vlasnicima ilegalnog oružja manje-više se ne preduzima ništa i nije jasno tačno šta se može preduzeti, sem apela da prijave ili predaju oružje. Imam konkretan primer i znam slučajeve da su ljudi pre dve godine, znači u pretprošloj godini kalendarskoj, da im je oduzeto oružje, oduzet je konkretno pištolj zbog neadekvatnog čuvanja, odnosno skladištenja prilikom jedne od tih nenajavljenih kontrola. Ove godine, ovog januara mu stiže opomena, odnosno stiže mu da plati porez, znači, sada u januaru 2020. godine, a oružje je oduzeto još 2018. godine. I mnogo je takvih primera. Dakle, opet bivaju kažnjeni, sankcionisani i dvostruko i višestruko, pa i nepravedno, iako, kažem, ja nemam previše afiniteta za tu vrstu sporta i razonode koja ima veze sa oružjem, ali svejedno, mnogima je to sentimentalna stvar, mnogi su to nasledili. Najčešće je reč o nekoj vrsti nasledstva porodičnog i teško se rastaju sa tim oružjem. Znam, postoji način da se ono sačuva kao trofejno, da se onesposobi itd. Sve je to u redu, ali opet kažem, oni koji poštuju zakon i koji se trude da ga poštuju, više ili manje, makar i u zadnji čas, bivaju kažnjeni u odnosu na one koji ga direktno krše. I to nije tako samo sa ovom tematikom, nego rekao bih da važi i generalno. Prosto bi možda prilikom izmena ovog Zakona o oružju i municiji trebalo razmotriti i razmisliti i o tome, iako je, slažem se, više bi trebalo da bude područje uređeno nekim drugim generalnim zakonskim rešenjima. Toliko. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Ukoliko ne, idemo po redosledu narodnih poslanika prema prijavama za reč. Reč ima narodni poslanik Miladin Ševarlić. Izvolite.
Hvala lepo. Ja ću podržati predloženu odluku jer je ona nužna, ali istovremeno mogu da prenesem da mnogi građani Srbije koji imaju dozvolu za nošenje oružja, posedovanje i nošenje oružja, imaju niz primedbi. Te primedbe se ogledaju pre svega u činjenici da ako ispune sve propisane uslove, kao što su lekarski pregled, potvrdu da nisu osuđivani, da nisu pod istragom, da imaju sef za čuvanje oružja itd, da prođu kontrolu službenika policijske uprave o uvidu u sef i način čuvanja oružja. Kada sve to završe i plate sve te takse, onda kada dođu po zamenu oružanog lista dočeka ih službenica koja kaže – mi smo procenili da vama oružje nije potrebno. Donesite vaše oružje. Sada se postavljaju dva pitanja. Prvo, na koji način odokativno se procenjuje od strane predstavnika policijske uprave to stanje, kada je osoba prošla celokupnu proceduru? Drugo, kako se može oduzimati privatna imovina? Oružje je privatna imovina, kao što je automobil, traktor itd. Druga je stvar zloupotreba oružja. To mogu da razumem, da na osnovu sudskih odluka bude proglašen krivim za zloupotrebu oružja i da posle toga se pokrene postupak za oduzimanje oružja. Ali, ako nema nikakvih elemenata krivičnog, sudskog gonjenja itd, ne vidim razloga zašto se ljudima oduzima oružje. Nemojte razoružavati stanovništvo, jer nikada ne znamo zašto će to biti dobro za državu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milija Miletić.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Uvažene kolege poslanici, poštovani kolega Marijane, predlagaču ovog zakona, građani Srbije, ja sam Milija Miletić i uvek sam govorio o problemima svih naših građana. Inače sam ovde u Skupštini izabran sa liste SNS i predstavljam Ujedinjenu seljačku stranku. Inače, dolazim iz Svrljiga, to moram da kažem, to je najlepša opština u Srbiji koja se nalazi pored grada Niša, to je najlepši grad u Srbiji. Vezano za predlog ovog zakona, gde je u ime naše poslaničke grupe potpisan i predložen ovaj zakon, mogu da podsetim sve kolege poslanike koji su tu, tu su kolege poslanici SRS, a ostali, koji znaju da sam ja unazad više od mesec dana, možda i više, postavio poslaničko pitanje vezano za produženje ovog roka, za produženje roka konkretno ovog zakona, zato što je 5. mart bio rok kada se mora produžiti, odnosno mora preregistrovati oružje. Ja sam to govorio, postavio pitanje, gde sam kasnije, normalno, u razgovoru sa kolegama iz skupštinskih klupa, gde sam kasnije razgovarao i sa Lovačkim savezom Srbije, sa predsednikom Lovačkog saveza Srbije, koji su već inicirali i već signalizirali problem tog roka koji dolazi, a blizu 400.000 ljudi koji imaju oružje, lovci, nisu uspeli da preregistruju oružje, da dođu do toga da preregistruju. Znači, to je bio početak nečega što sada konačno stavljamo na zasedanje Skupštine. Ja ću, normalno, podržati zato što sam i kao poslanik podržao ovaj Predlog zakona, a to isto je potpisao i predsednik Lovačkog saveza Bratislav Ćirković koji, sada mogu da kažem, veoma uspešno vodi Lovački savez Srbije, gde ima velika populacija ljudi koji će sada imati mogućnost da slobodnije, što se kaže, dišu zato što veliki broj njih nije uspeo da uđe u postupak preregistracije. Ovo je velika stvar za sve nas zato što će blizu 400.000 ljudi imati mogućnost da se na vreme, da ne prekrše zakon, da ne dođe do toga da im neko sutra napiše neku prijavu i da im se oduzme oružje. Velika stvar za sve, dobra stvar za sve, produženje roka od dve godine, 2020-2022. godina. Podneo sam jedan amandman gde sam stavio da je vrlo bitno da nadležno ministarstvo u šest meseci makar jednom obavesti putem medija građane, da to budu nacionalni mediji, da li je to televizija ili radio, da se najmanje jednom u šest meseci obaveste građani da rok za produženje registracije oružja dolazi za narednih šest meseci ili godinu dana i na taj način ti ljudi bi znali, svi naši ljudi bi znali, da to urade. Velika stvar, još jednom kažem, zato što Lovački savez Srbije je udruženje koje je stvarno veoma aktivno, koje se nalazi svuda na terenu. Kako sam uvek govorio, udruženja i Lovački savez Srbije su veoma aktivni u zaštiti prirode, od štetočina i svega onog što čini loše. Evo, sada imamo afričku svinjsku kugu koja je prisutna kod nas i na jugoistoku Srbije, zarazna bolest koja je veoma opasna za životinje. Mislim da će ovo biti velika stvar za sve nas da se ovaj rok produži. Normalno, mi ćemo svi biti aktivni i u narednom periodu ću uvek na Skupštini govoriti o problemima svih naših građana, kako Svrljig, Bela Palanka, Gadžin Han, jugoistok Srbije i cela Srbija, jer radim sa ljudima, razgovaram sa ljudima, čujem probleme ljudi i ovde u Skupštini o tim problemima govorim. Nije problem da se kaže da nešto treba da se uradi, a nije urađeno, zato treba ovde da se kaže. Evo, čuli smo sada i očekujemo da ćemo u sredu sigurno glasati za produženje ovog roka za preregistraciju oružja i na taj način dati mogućnost da oni koji to nisu uradili to urade. Ja sam uvek o svim stvarima ovde govorio, mislim, trebamo da govorimo o još nečemu i to ću sada potencirati, jer taksa koja se plaća za onog što ima oružje, to su su takse koje su unazad 20 godina prisutne kod nas, bilo bi dobro da se te takse ukinu, da te takse ne budu više ovolike kolike su sad, da se ukinu, da svi ljudi koji imaju oružje ili da plaćaju manju taksu ili da se nađe način da to bude manja taksa, odnosno manja cena za tu taksu. Imamo situacije da ljudi koji nisu plaćali te takse godinama dolaze u situaciju da preko 100.000 dinara duguju, tu ide kamata na kamatu, tako da ljudi dolaze u situaciju da neko od ovih izvršioca dođe kod njih u kući i da napravi još veću štetu. Bilo bi dobro da ovde u Skupštini potenciramo i ukidanje takse za oružje i da na taj način oslobodimo onaj problem naših ljudi koji imaju oružje. Normalno je da treba uraditi preregistraciju. Na ovaj način data je mogućnost da se preregistruje. Još jednom, ja ću kao poslanik i predsednik Ujedinjene seljačke stranke podržati Predlog zakona, predlog gospodina Rističevića i poslaničkog kluba u kojem sam i ja. Inače, mogu da kažem da ja nisam potpisao Predlog ovog zakona, zajedno sa mojim kolegama, zato što sam tog dana imao skupštinu u Svrljigu i nisam mogao da dođem. Drage moje kolege poslanici, ovo je velika stvar za sve nas, da omogućimo našim građanima da se više ne sekiraju da neće biti produženja. Produženja će biti. Ima još jedna stvar o kojoj treba da govorimo, a to je da se nađe mogućnost da se ukine taksa na oružje.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zvonimir Stević.
Poštovani potpredsedniče, uvažene kolege narodni poslanici, danas je na dnevnom redu Predlog zakona o izmeni Zakona o oružju i municiji, koji su podneli naše kolege narodni poslanici Marijan Rističević, Đorđe Komlenski i Bojan Torbica. Osnovni razlog za donošenje ovog zakona jeste potreba da se produži rok za preregistraciju oružja, koji ističe za par dana, tačnije 5. marta. Kako kolege kažu u obrazloženju, do ovog roka koji je već jednom produžavan, nije izvršena preregistracija svog i čitavog oružja i naoružanja. U tom smislu, skrenuo bih pažnju na još neke aspekte od značaja za vlasnike oružja u Srbiji. Kako je naš ovlašćeni predstavnik rekao, u Srbiji ima preko 950 hiljada registrovanih oružja, kratkih i dugih cevi. Važeći Zakon o oružju i municiji usvojili smo 2015. godine, kada su pored postojećeg kao novi uslov za držanje i nošenje oružja utvrđena obavezna provera zdravstvenog stanja vlasnika oružja i obučenost za rukovanje oružjem. Na osnovu Zakona, doneta su i podzakonska akta kojima su precizirane procedure dobijanja oružja, kao i uslovi za ponovnu registraciju, odnosno preregistraciju već registrovanog oružja. Ovim aktima je nastala obaveza svih vlasnika oružja da prilikom preregistracije, uz ostale uslove, moraju imati uverenje o zdravstvenom stanju i dokaz da su prošli obuku za rukovanje oružjem. Ovo je usporilo primenu zakona, pre svega zbog velikih dažbina i taksi, tako da mnogi vlasnici nisu želeli da preregistruju svoje oružje. Mnogi nisu stigli da to učine, ali se uglavnom svi razlozi svode na prilično velike troškove koje su vlasnici morali da plate kako bi preregistrovali svoje oružje. Ne treba zaboraviti da je među vlasnicima veliki broj onih koji su oružje nasledili i da je to oružje deo porodične tradicije. U tom smislu bi bilo dobro razmisliti o širim izmenama ovog zakona, kako bi se smanjile dažbine i pojednostavila procedura, kako bi se omogućilo većini vlasnika da svoje oružje preregistruju i zadrže. Današnja rasprava je pokazala neophodnost donošenja izmena i dopuna ovog zakona, ili donošenje potpuno novog zakona, uz neposredno uključivanje Ministarstva pravde, Ministarstva unutrašnjih poslova, lovačkih udruženja i drugih subjekata, kako bi se na sistemski i kvalitetan način rešio ovaj ozbiljan problem u našem društvu i našoj državi. Nažalost, sada mnogi vlasnici vraćaju oružje za koje su emotivno vezani. Ono što je većina vlasnika sa kojima sam ja razgovarao navela kao razlog za vraćanje oružja jeste komplikovana i veoma skupa obuka za rukovanje oružjem. U redu je da obuku prođe svaki novi vlasnik koji želi prvi put da nabavi oružje, ali stari vlasnici ovu proceduru vide kao problem. Kada je u pitanju rok za preregistraciju, smatram da je dobro što se predlaže njegovo produženje za dve godine, pošto prema podacima koji su dostupni, tek oko 250 hiljada vlasnika je preregistrovalo svoje oružje. Pošto prema podacima nadležnih organa u Srbiji ima preko 950 hiljada primeraka oružja kratkih i dugih cevi, to znači da je tek nešto više od jedne četvrtine preregistrovano. Ovde je u pitanju i lovačko oružje, za čije je nošenje i držanje takođe složena procedura. Na primer, ako lovac krene u lov sa sklopljenom puškom, on ima potencijalni problem dok se ne stigne do lovišta, jer ne bi po zakonu smeo da transportuje sklopljeno lovačko oružje. Sa druge strane, lovci u lovištima nemaju uvek uslove za brzo i bezbedno sklapanje oružja, tako da se već pojavljuju problemi i na ovom planu. Ono što je sigurno, jeste potreba da se u svakom slučaju rok za preregistraciju produži, jer će omogućiti svima koji žele da izvrše preregistraciju da to učine u naredne dve godine. Pri tom, u prvi plan stavljam značaj ovog postupka za lovačka udruženja i lovnu privrednu Srbije u celini, koja je značajan izvozni potencijal. U lovišta Srbije dolazi veliki broj stranaca koji veoma bogato plaćaju svoje ulove. Na kraju, poslanička grupa SPS će u danu za glasanje podržati i glasati za Predlog zakona o izmeni Zakona o oružju i municiji.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Hvala vam, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, pravo je vreme, evo, tik pred raspisivanje parlamentarnih izbora da sumiramo rezultate koje smo imali u donošenju i tzv. izbornih zakona i da podvučemo crtu posle međustranačkog dijaloga na kome se razgovaralo upravo o poboljšanju izbornih uslova. U proteklim mesecima usvojili smo izmene i dopune zakona koji su bili upravo predmet međustranačkog dijaloga, a tiču se pre svega javnih nabavki, finansiranja političkih aktivnosti, sprečavanja korupcije, imali smo Zakon o Agenciji za borbu protiv korupcije kojim smo dali veća ovlašćenja Agenciji za borbu protiv korupcije. Srpska napredna stranka je pokazala spremnost da aktivno učestvuje u dijalogu i da prihvati da radi na unapređenju izbornih uslova. Osim toga, imali smo na dnevnom redu i usvojili izmene Zakona o lokalnim izborima i Zakona o izboru narodnih poslanika, kojima smo uneli novine u izborno zakonodavstvo koje će u mnogome olakšati učestvovanje na izborima i izbornu utakmicu koja će za rezultat imati veću reprezentativnost kako u republikom parlamentu, tako i u lokalnim parlamentima. Dakle, tri stvari bih ja ovde izdvojila kao važne, pre svega tu je smanjenje cenzusa sa pet procenata na tri posto, čime smo povećali, kao što sam rekla reprezentativnost, povećali smo šansu da više manjih partija uđe u parlament kako bi zastupali interese građana koji su za njih glasali na izborima i na taj način smo stvorili mogućnost da se čuju i različita politička mišljenja i ideje. Ovakvo smanjenje cenzusa, govorili smo i o tome, ne ide baš u prilog SNS zbog broja mandata ali smo i sada pokazali da smo interese građana i interese države stavili pre stranačkih interesa. Druga stvar o kojoj bih želela nešto da kažem jeste, odnos prema nacionalnim manjinama. Taj odnosu u Srbiji je već na visokom nivou, a to možemo da vidimo i kroz izmene i dopune zakona koji se tiču izbornog zakonodavstva. Dakle, mi želimo da se omogući njihov ulazak u parlament i očekujemo da i na dalje aktivno učestvuju u donošenju odluka koje su važne za Srbiju. Mi smo predvideli da saveti nacionalnih manjina daju potvrde strankama nacionalnih manjina o njihovom takvom statusu upravo da bismo sprečili zloupotrebe koje su se ranije dešavale, jer stranke nacionalnih manjina zaista i u republičkom parlamentu i lokalnim parlamentima treba da zastupaju interese pripadnika nacionalnih manjina. Treća stvar je veće učešće žena u zakonodavnoj vlasti, odnosno 40% žena na listama na taj način što će od petoro na listi dve sigurno biti žene. Ja se nadam da će i više žena biti u zakonodavnoj vlasti, u narednom periodu. Formirali smo i Nadzornu komisiju u Narodnoj skupštini, koja će vršiti nadzor nad sprovođenjem izbora i svim učesnicima u izbornom procesu. Dakle, ako sumiramo sve ovo, apsolutno svi uslovi su ispunjeni kako bi se održali legitimni izbori i jedna fer politička utakmica. Srpska napredna stranka je zaista uvek spremna da proveri izbornu volju građana. Iza nas stoje rezultati o kojima smo često i ovde u parlamentu govorili, ali sa druge strane postoji dobar i vrlo jasan plan za dalji razvoj Srbije. Mi želimo modernu, uređenu i finansijski stabilnu državu u kojoj će životni standard biti bolji, u kojoj će biti prostora, pre svega za mlade ljude da žive i rade umesto da iz naše zemlje odlaze u inostranstvo. Mi ne želimo da se vrate razni Đilasi i Jeremići, mi ne želimo da vlast ima Boško Obradović, koji sa zastavom Srbije lupa na vrata Skupštine čiji je poslanik, mi ne želimo anarhiju i nesigurnost, koju su nam svakodnevno predstavljali lideri Saveza za Srbiju. Mi ne želimo prezadužen budžet kao do 2012. godine, mi ne želimo afere i zloupotrebe kojih je bilo u vreme kada je Đilas bio gradonačelnik Beograda. Mi ne želimo da se vrate oni koji su zatvarali fabrike, koji su otpuštali ljude, ne želimo ni sporne privatizacije koje su se dešavale u periodu do 2012. godine kada je SNS preuzela vlast. Srpska napredna stranka na čelu sa Aleksandrom Vučićem pokazala je i dokazala mnogo puta da Srbija može da se razvija, da svi delovi Srbije mogu ravnomerno da se razvijaju, da može da napreduje i da može da bude na nivou zaista najrazvijenijih zemalja Evrope, pa i sveta. Sigurna sam da će građani takvoj politici dati podršku i na predstojećim izborima 26. aprila. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Josip Broz. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani narodni poslanici, ja ću da govorim o ovom zakonu o oružju koji je veoma važan. Sa mnogim stvarima u tom zakonu ja se lično možda i ne bih složio, ali smatram jednu stvar, da treba da ga prihvatimo iz jednog čistog razloga što kasnije može, u roku od ove dve godine, koje su dodate u stvari na ovaj deo, moći će mnoge stvari da se iskristališu i da se promene. Mislim da je gospodin Šormaz lepo rekao mnoge stvari, kao lovački stručnjak i kao čovek koji je u tome, kolega, jer i ja sam se bavio lovstvom i znam kakvi su problemi. Lovci su uvek bili jedan deo velike odbrane za državu i to se pokazalo i sad u ovome dole kod Malčanskog onog idiota, gde su lovci pružili punu podršku vojsci i policiji. Jedini problem koji ja znam da je sada je, u stvari, veličina nameta koji se predviđaju ovim zakonom. Sa mnogima sam razgovarao, ljudi se odriču oružja isključivo zato što nemaju sredstva, jer ako realno gledamo za svaki taj proces treba oko 200 evra, počevši od ormara za oružje, počevši od lekarskih pregleda, tamo gde mogu, od putovanja, od svega ostalog. Znači, sve to ima svoje troškove koji mnogi ne mogu. Drugo, mnogi se smatraju izdatim. To su pripadnici službe bezbednosti koji su u svoje vreme dobili oružje na poklon i sada ponovo moraju da plaćaju registraciju tog oružja koje im je, u stvari, samo uspomena. Isto to je i sa oružjem koje je iz nasleđivanja. Znači, mnogo ima nelegalnog oružja i dobro je da se ovaj zakon donese, jer mogu da kažem da ovo što imamo podatke o oružju koje je prijavljeno, skoro isto toliko ima oružja koje nije prijavljeno, koje ljudi drže u kućama sakriveno za ne daj Bože, a koriste ga za eventualno krivolov i za neke radnje koje nisu dozvoljene. Mi moramo da vodimo računa o svakom građaninu ovde. Međutim, pitam se – ovim zakonom kako će se ponašati oni koji nemaju oružje, a koji dolaze u situaciju napada na ličnu svojinu? Taj zakon nismo doneli, da može čovek da se odbrani unutar svoje kuće i unutar svog dvorišta. Oduzimanje oružja bez krivice, to je i Neđo rekao, je pitanje da li je i zakonski u redu. Mislim da ovim, prvo, fabrike oružja nemaju više posla. Mnogo je oružja na tržištu, polovnog, koje se daje, maltene, za bagatelu i koje ostaje u MUP-u i mislim da ćemo ovim zakonom, ukoliko ga ne bude u roku od ove dve godine malo izmenili i doterali na neki normalan nivo, imati velikih problema sa svim onima koji su do sada imali oružje, a mogu da kažem da nekima to služi za rekreaciju, pogotovo starijim ljudima, pogotovo šećerašima. Što kažu – šetnja mnogo znači. Znači, moraće se još mnogo poraditi na tome da se taj zakon bilo kako vremenom usaglasi sa potrebama našeg društva, a da se cilj svega toga, u stvari legalizacija oružja ne zaboravi i da ne bude samo problem, koji se rešava na jedan određeni način, bez ovih drugih problema koji se javljaju sad u toku. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nemanja Radojević. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Pre svega, želim da bugarskoj nacionalnoj manjini čestitam njihov praznik, praznik Martenice i da im čestitam na lepo organizovanoj izložbi koja je u holu Skupštine i na prilici da se upoznamo sa običajima naših sugrađana. Takođe bih izrazio zadovoljstvo zbog debate koja se razvila o ovom zakonu, ne toliko o samom zakonu, jer je nesporno, i reći ću da ćemo u Danu za glasanje mi podržati ovaj zakon, jer je bolje rešenje da se produži rok, nego da oni ostanu samo ilegalni i u nekom pravnom limbu, ali se nadamo da ovo neće biti kao u slučaju, recimo, večitih studenata da se svake godine, ili dve godine, produžava rok za registraciju oružja. Ono što bih samo stavio malu zamerku predlagačima zakona jeste da nisu obrazložili zbog čega je došlo do toga da dve trećine ljudi ne preregistruje svoje oružje. Činjenica je da je Srbija prva po broju naoružanja, ali takođe i činjenica koja se mora ponoviti da je među poslednjima po zloupotrebi registrovanog oružja. Takođe je i činjenica da kriminalci, odnosno oni koji zloupotrebljavaju nošenje oružja nikada neće prijaviti svoje oružje i da je na tom polju potrebno pooštriti rad, pre svega MUP, čiji je posao da privode ovakve pojedince i strožije i efikasnije kažnjavaju njihovo nepridržavanje zakona. Nažalost, ovde smo opet imali priliku loše prakse koja se ponavlja često, a to je da je loše planiran i loše procenjen rok, što je nedostatak većine zakona koji prolaze kroz ovaj Dom. Takođe, ove dve godine koje zakon predviđa bilo bi dobro da se mudro iskoriste i da bi trebalo raspraviti odnos koji država i društvo ima prema onima koji poštuju zakone ove države. Dakle, trebalo bi otvoriti raspravu o tome da li su ljudi koji imaju želju da odbrane svoj dom, imovinu, svoju porodicu, potencijalni kriminalci ili heroji ovog društva. Dakle, to su debate i teme koje se vode u dosta ozbiljnijih parlamenata, savremene rasprave, tako da, mislim da ni mi ne bi trebalo da bežimo od takve rasprave. Polazeći od načela da je ljudski život izvor svih prva, mi iz Stranke moderne Srbije, duboko verujemo u odgovornost svakog pojedinca i smatramo da država ne bi trebala da kažnjava ljude koji odluče da brane svoj kućni prag od kriminalaca i koji žele da ugroze njihovu imovinu, život, ili život njihove porodice. Dakle, ovi ljudi ne bi trebalo da imaju dilemu u tome da li da reaguju kada im je imovina ili život ugrožen, ili će zbog svog reagovanja i odbrane svoje imovine, možda, završiti u zatvoru. To je tema za izmenu Krivičnog zakonika koji smo mi kao poslanička grupa predlagali ovde, ali, nažalost, se to nije uvrstilo u dnevni red. Još jedna vrlo važna stvar kod ovog zakona jeste i finansijska priroda, dakle, ljudi koji su se odazvali u predviđenom roku i platili preregistraciju platili su 50% više od onih ljudi koji će to uraditi i koji su uradili nakon nove godine. Tako da, možda ne bi bilo loše i razmotriti neke procese povraćaja novca onim ljudima koji su više uložili. Takođe, sami porezi i takse koji se primenjuju na ljude koji poseduju naoružanje su visoki, izuzetno visoku, i novac koji ljudi moraju da izdvoje za osposobljavanje svog oružja, takođe, predstavlja visok izdatak za njih. Imali smo ovde sjajnu prezentaciju oko toga šta znači lovačko naoružanje i na koji način se ono upotrebljava i nije loše ponoviti da je tu ogroman broj nasleđenog oružja i da su to ljudi koji ne idu u lov i koji ne planiraju da idu u lov, ili koji čuvaju to oružje na uspomenu na dedu, roditelje itd, opet je predviđeno da ako žele da imaju to oružje kod sebe moraju da se registruju u lovačko društvo i da plaćaju još dažbina, što je još jedan nepotreban udarac na budžet građana Srbije. Takođe, kada govorimo o razlozima za posedovanje naoružanja, to naravno, nije samo element sentimenta koji neko ima prema nekom oružju, već je i to da ljudi poseduju naoružanje jer su uplašeni za svoju bezbednost, jer ne veruju u državu da može adekvatno da odgovori i da reši njihove probleme. Tako da, na ovom mestu mogu samo da apelujem na budućeg mandatara ili predsednika stranke koji će verovatno, dobiti sledeće izbore, da se u sledećem sazivu zahvali na uslugama dosadašnjeg ministra MUP, Nebojši Stefanoviću, čiji je posao bio da napravi održiv sistem, unutrašnju odbranu, koji će građani imati poverenja, a svojim brojnim aferama i nesposobnošću samo produbio ovaj jaz koji građani imaju prema državi. Jedino rešenje dakle, da se zaustavi odliv mladih iz Srbije, nije ni to da im se ponudi previše optimistični rast BDP od 4%, 4,5% već to da im se stvori jedno bezbednosno okruženje gde će se ljudi osećati sigurno na svom radnom mestu, u svojoj kući, na ulasku na poslu ili u izlasku. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Arsiću. Dame i gospodo narodni poslanici, čuli smo od ovlašćenog predlagača zakona sve argumente zbog kojih treba da usvojimo predložene izmene i Poslanička grupa Srpske napredne stranke će svakako podržati ovaj Predlog. Ova današnja sednica protiče bez prisustva jednog dela opozicije koju kontroliše Dragan Đilasa, mada ih je svaki dan sve manje i manje u tom Savezu za Srbiju, tako da smo i ovog puta ostali uskraćeni na, da kažem, za njihov stav po ovom, ali i po mnogim drugim pitanjima, a kada je reč o aktuelnim temama. Ali, ne brinem se, predsedavajući, za njih. Oni će imati svakako već prostor na svojim medijima gde će kao i do sada iznositi najgore moguće optužbe na račun Vlade Srbije, funkcionera Srpske napredne stranke i Aleksandra Vučića koji im je svakodnevna meta. Što bi dolazili u Narodnu skupštinu da sučeljavamo stavove, da se borimo argumentima kada je lakše da Slaviša Lekić i ekipa napravi neke filmove koji će se posle vrteti na „N1“ i ostalim njihovim medijima, a gde će se na najgori mogući način vređati Aleksandar Vučić. Jedino je problem kada shvate da time nisu uspeli da naruše rejting Aleksandra Vučića, pa onda prosto polude, pobesne od nemoći. To je njihova politika, njih i njihovih sponzora, raznih tajkuna, Đilasa, Šolaka, Miškovića, i ostalih i sve to stane u jednu rečenicu – što je moguće više napadaj Srbiju i Vučića, svaki dan i na svakom moguću temu. Ja uskoro očekujem da će da osvane vest da je Vučić, zapravo, glavni krivac i za korona virus u svetu, mislim da je pitanje dana kada ćemo tako nešto pročitati na njihovim medijama. Ne daj Bože da neko od njih objavi kako smo negde zabeležili neki napredak, jer za njih nije vest kada plate i penzije porastu, za njih nije vest kada Vučić dovede novu investiciju i otvori novu fabriku, za njih nije vest kada se otvori auto-put ili bilo koja druga kapitalna, infrastrukturna investicija, za njih nije vest kad se najavi investicioni ciklus „Srbija 2025“, kojim se predviđa ulaganje od 14 milijardi evra, to je visina godišnjeg BDP Srbije, dakle, čitav jedan budžet ćemo investirati, ali to za njih nije vest. Niko od njih neće objaviti podatak da je u poslednjih pet godina 230.000 građana više zaposlenih u privatnom sektoru nego u prethodnom periodu, 230.000 više građana u Srbiji, dakle, ne pričamo o javnom sektoru, ne pričamo o državnoj upravi i državnim preduzećima, pričam samo o privatnom sektoru, 230.000 građana Srbije je više zaposleno u proteklih pet godina nego ranije. Slušamo ovde celo jutro od jednog diletanta optužbe o nekakvoj partokratiji, o nekakvom partijskom zapošljavanju, o zapošljavanju partijskih kadrova u javnom sektoru, a onda pogledate podatke i vidite da je 230.000 ljudi više zaposleno u privatnom sektoru, nego u njihovo vreme. Dakle, razvijamo privatni sektor, smanjujemo regionalne razlike u pogledu zapošljavanja, razvijamo putnu infrastrukturu, saobraćajnu infrastrukturu, gradimo kliničke centre, popravljamo investicioni ambijent. To je nešto što se sve više oseća i vidi i što će se direktno odraziti i na životni standard građana, a oni, predsedavajući, neka nastave da prave filmove, neka prave serijale, neka lažu, izmišljaju svaki dan, jedino to i umeju da rade. Iz svih ovih razloga želim da pozovem da u danu za glasanje podržimo današnji predlog zakona. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Evo, svi narodni poslanici koji su govorili o ovom Predlogu zakona imali su po dvadesetak minuta, ali govorim o onima koji su stvarno o Predlogu zakona govorili. Mnogo kritika i ni jednu pohvalu na ovaj zakon i uz sve te kritike na kraju su završavali rečenicom da će ipak glasati. Baš slatko. Šalim se, nije, nego je uvredljivo za Narodnu skupštinu, kao i sam predlog i to kako je došlo do ovog predloga. U ovom zakonu jedino je dobro to zbog građana, zbog ljudi koji imaju oružje, što im neće biti naprasno svo oružje oduzeto, nego će imati još dve godine rok da legalizuju odnosno preregistruju oruže koje imaju. Ali, podsećamo kako ste vi u nekim napadima demokratije širokogrudo prihvatali predloge narodnih poslanika da se o njima raspravlja i glasa, što mi, naravno, ne bismo imali ništa protiv da imate isti aršin prema svima. Podsećamo da ste raspravljali i glasali o predlogu Nenada Čanka, pa Gordane Čomić, pa Tatjane Macure, pa evo Katarine Rakić, pa evo danas Marijan Rističević, Đorđe Komlenski i Bojan Torbica. Ali vas pitamo, kako vam nije palo napamet da na dnevni red, evo šest meseci je u skupštinskoj proceduri, niste stavili predlog SRS, cele poslaničke grupe potpomognute sa 100 ili više od 100.000 potpisa građana Republike Srbije, gde smo tražili da se ukine postojeći zakon o izvršiteljima, da se faktički ukinu javni izvršitelji? Podneli smo nov predlog zakona i ovo prosto moram da napomenem, kada govorimo o ovim predlozima koje ovde raspravljate na predlog narodnih poslanika. Da se razumemo, sada da se neko ne javi, možda se javi, ali nemamo mi ništa protiv toga da narodni poslanik predlaže zakon. Naprotiv, svaki narodni poslanik to može u skladu sa Poslovnikom, ali imamo protiv da vi pravite diskriminaciju i da vi poslanike SRS i više od 100.000 građana Republike Srbije, koji su podržali naš predlog, zapravo nipodaštavate. To nije demokratski, to nije lepo, to je na kraju krajeva, nepošteno prema narodu koji u Srbiji živi. Zašto sam pomenula ove prethodne i neću sada elaborirati ni Čankov predlog, ni Macurin, ni Čomićkin, zbog čega ste vi zapravo to stavili na dnevni red? U stvari, zato što će vam oni učestvovati u izborima kao neka proevropska ili kako se to već zove opozicija i zato, naravno, imaju sve moguće privilegije kod vas iz vlasti. Zašto je koleginica Katarina Rakić predlagala izmene Zakona o katastru? Zato što Zorana Mihajlović, zbog svih svojih kriminalnih radnji nije smela više doći u Narodnu skupštinu, zato što je znala da bi je poslanici SRS ponovo podsetili na sve njene kriminalne radnje. Zašto danas ovaj zakon predlaže Marijan Rističević, Đorđe Komlenski i Bojan Torbica? Zato što se radi o Zakonu o oružju i municiji, odnosno izmenama i dopunama tog zakona i zato što Nebojša Stefanović nije smeo ovde da dođe u Narodnu skupštinu, da predlaže ove izmene zakona. Ne znam što se smeška predsedavajući, valjda svestan da ja govorim istinu, zato što mu ne bi bilo prijatno da ga ovde pitamo ponešto vezano za prodaju oružja u „Krušiku“, jer baš zgodan naslov zakona sa temom Branka Stefanovića „Krušika“, ogromne zarade Stefanovićeve firme, a ogromnog gubitka „Krušika“ i obećanja da će to da reše nadležni organi, ali evo, Boga mi, dođosmo i do predizborne kampanje a nadležni organi ne rešiše problem „Krušika“. Bilo je par izjava na – majke mi, nije on umešan ili je bio kao turista ili je bio u ovoj ili onoj ulozi, ali konkretno nismo imali nikakav dokaz o tome šta se zaista dešavalo u „Krušiku“. Ovaj predlog zakona, rekoh, je dobar u tom delu što će pomoći građanima Srbije da preregistruju svoje oružje, ali je suština da je postojeći zakon na osnovu kojeg će se ova preregistracija vršiti veoma loš i to su uostalom rekli svi poslanici vlasti koji su govorili o ovom predlogu zakona. Nije tačno da se u roku koji je bio zaključno sa 5. martom ove godine, kada je trebalo da se legalizuje odnosno preregistruje postojeće oružje i da se promene ti oružani listovi, nije tačno da to ljudi nisu uradili zbog lenjosti, možda ima poneko i takav. Suština je da to ljudi nisu uradili zbog komplikovane procedure, zbog toga što su morali da idu ponovo na lekarske preglede, zbog toga što ponovno prijavljivanje oružja za one koji već imaju i urednu dozvolu, to košta u proseku oko 12.000 dinara. Zbog toga što je u MUP-u taj posao jako loše organizovan i što su ljudi morali da čekaju redove od pet sati ujutru pa ne znam dokle. Sve to je doprinelo da ima još puno nelegalizovanog, mada nije dobro, možda reći nelegalizovanog, jer za to oružje, uglavnom, ljudi imaju dozvole za korišćenje ovog oružja ili za nošenje kako god. Zašto još ovaj zakon nije dobar? Lekarsko uverenje koje je potrebno da bi se dobila ova dozvola za nošenje ili držanje oružja, zamislite daju posebne zdravstvene ustanove koje za to dobijaju mišljenje Ministarstva zdravlja, da mogu da vrše te lekarske preglede. Ovo je, zaista, neverovatno. To piše u zakonu, kolega nemojte ništa da vrtite glavom, bolje pročitajte zakon pa da vidite da tačno tako piše. Dalje, zakon dozvoljava da i migranti mogu registrovati oružje. Dakle, ne piše migranti, ali piše stranci koji u Srbiji nemaju rešen status boravka. Znači, migranti mogu da dobiju oružje, do sad su se služili hladnim oružjem a sada mogu i da dobiju dozvolu da nose oružje. Zato mi upozoravamo nadležne u Republici Srbiji da se malo ozbiljnije zabave problemom migranata, koji je sve veći u Republici Srbiji i da se ugledaju na Orbana i na njegov način zaštite Mađarske koji je izuzetno patriotski i to bi moralo da se radi i u Srbiji. Zašto dalje mislimo da, govorim opet o ovom osnovnom zakonu, zašto taj zakon nije dobar? Da je bio dobar ovaj zakon, sigurno da ne bi bilo ovoliko ljudi koji nisu još legalizovali svoje oružje i neprimereno je da se zapravo ovo samo radi zbog velikih taksi, zbog toga što će ovo puniti budžet Republike Srbije. Zamislite samo čoveka koji, recimo, ima, koji je nasledio oružje od oca, nasledio je pištolj od oca i to mu znači ko oko u glavi, ali nema 15 hiljada dinara da dobije ovu dozvolu i šta će, moraće da ga preda, doći će ovi iz MUP da mu ga uzmu. Kome se to oružje daje? Eno tamo po kancelarijama, po stanicama policije to stoji onako na gomili i onda policajci između sebe dele, vide šta kome od tog oružja odgovara. Što se to oružje ne vraća vojsci, nego se vraća policiji, a u policiji se sa tim oružjem koje se oduzima, to je zapravo oduzimanje, po našem mišljenju potpuno nelegalno, jer ako neko već ima dozvolu pa nema pare da pravi ovu čipovanu koju vi predviđate, to ste i doneli da bi ste otimali to oružje da bi moglo sa tim da se manipuliše, da se prodaje na crnom tržištu, umesto da se što je moguće jednostavnije i ono oružje koje je na crno, da se ljudima dozvoli da ga legalizuju. Sve statistike pokazuju da se najmanje krivičnih dela, odnosno neznatan broj krivičnih dela u Srbiji dešava, desio sa oružjem za koje građani imaju dozvolu za korišćenje ili za nošenje. Krivična dela se izvršavaju nelegalnim oružjem, vi ovim zakonom terate ljude da imaju nelegalno oružje.
Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić. Izvolite.
Uvaženi potpredsedniče Narodne skupštine, gospodine Arsiću, dame i gospodo narodni poslanici, po zakonu su ovom već dovoljno govorili i dosta stručno moje kolege narodni poslanici vladajuće većine, pa ja nemam pretenzije da ih ponavljam. Međutim, ono što smatram da je bitno da naglasim, a to je da je negde oko 500 hiljada vlasnika oružja još uvek onih koji nisu pokrenuli postupak za produženje oružanog lista i zato je dobrodošao ovaj predlog zakona, koji daje mogućnost da ovi vlasnici oružja dobiju nove biometrijske oružane listove u roku od dve godine. To je ono što je vrlo bitno. Međutim, uvaženi narodni poslanici, vrlo je važno ko sve može posedovati oružje. To je veoma važno i sa, pored ostalog, bezbednosnog aspekta, jer je bitno kako bi se imaoci oružja ponašali u kriznim ratnim vremenima. Posednici oružja trebaju biti dobre patriote, jer u kriznim ratnim vremenima pokazaće svoje veštine, sposobnosti na pravoj strani, a bilo je slučajeva da to nije tako bilo, a dokaza za to imamo i u ovim najnovijim ratnim vremenima. Dovoljno je da se setimo samo srpske vojske za vreme Prvog svetskog rata, koja je vaspitana na izuzetno patriotskim sadržajima u udžbenicima istorije krajem 19. i početkom 20. veka, a koja je izuzetno dobro upotrebljavala, odnosno rukovala sa oružjem i stekla tu ratnu veštinu i dobila epitet jedne od najboljih na svetu. To je, pored ostalih, tvrdio i nemački car Vilijem II, koji je kazao, citiram - Srbi su dali svetu dokaze visokih ratničkih vrlina i najvećih vojničkih sposobnosti, ulazeći u to i rukovanjem oružja, na zastavama, podvlačim, poprskano krvlju, napisali su najveće i najsvetlije pobede. Završen citat. Uvaženi narodni poslanici, vidite na zastavama, kako sam rekao u ovom citatu, poprskanom krvlju napisali su najveće i najslavnije pobede. Zamislite Branislava Trifunovića, jednog od vođa Đilasovih protesta „jedan od pet miliona“, koji je iscepao srpsku zastavu pred šokiranom publikom u Narodnom pozorištu u Leskovcu, rekavši da je srpska trobojka, citiram - zastava ubica i lopova. Završen citat. To je rekao 4. oktobra 2019. godine. Napominjem da je on to izrekao na okruglom stolu i da je cepanje zastave, citiram - patriotski čin. Dakle, to nije bila ni gluma, ni dramski tekst, nego okrugli sto. Komandant nemačke armije na istočnom i srpskom frontu, feldmaršal August fon Makenzen, rekao je svojim vojnicima kada su polazili na srpsko ratište, citiram: „Vi ne polazite na italijanski ili ruski front, ili francuski front, već u borbu protiv jednog novog neprijatelja, opasnog, žilavog, hrabrog i oštrog“. Završen citat. I dodao, citiram: „Mi smo se borili protiv takve armije o kakvoj smo slušali samo u bajkama“. Normalno da je rukovanje oružja jedna od tih karakteristika naših boraca. Posle sjajnih pobeda srpske vojske u Kolubarskoj bici 1914. godine, iz Beča je poručeno generalu Poćoreku da bi bilo najbolje da izvrši samoubistvo. Poćorek je uzvratio, citiram - hoću, kada budem video da koji drugi general pobedi srpsku vojsku. Završen citat. Poštovane dame i gospodo, dobro je što se danas naši pitomci i naši akademci u vojnim školama i akademijama uče i vaspitavaju na delima Radomira Putnika, Stepe Stepanovića, Stevana Sinđelića, Milana Tepića, generala Vladimira Lazarevića i generala Ratka Mladića. Kada smo već kod Ratka Mladića, smatram da ovaj citat što ću sada citirati od generala Mladića treba da se nađe u svakom udžbeniku istorije, a i svaki imaoc oružja bi to trebao da zna. Citiram: „Granice se krvlju crtaju i prekrajaju, a otadžbina brani svim snagama. Nije mrtav vojnik koji da život za otadžbinu, mrtav je onaj vojnik koji izgubi svoje vekovno ognjište“. Završen citat. Nije Ratko Mladić u zločinačkom Haškom tribunalu zato što je počinio genocid, jer u BiH i nije bilo genocida, posebno u Srebrenici. Mladić je, dame i gospodo i uvaženi građani Republike Srbije, završio u Hagu zbog toga što je ponizio oficire NATO pakta, posebno zapadne oficire, kao niko u istoriji tog saveza. On ih je maja 1995. godine, kada su bombardovali Republiku Srpsku, žive vezivao za bandere, odnosno za mete bombardovanja. Taj herojski podvig generala Mladića izučavaće se, mnoge vojne akademije vekovima će izučavati. Naši politički protivnici, oličeni u DS, koju je vodio Boris Tadić, nisu marili za vojsku, a ni za oružje. Oni su činili sve da vojsku svedu na najniži mogući nivo. Boris Tadić je otpustio najbolje generale Vojske Srbije, a izjavio je, citiram - šta će nam vojska, a za vreme njegove vlasti, uništavali su oružje, municiju, a tenkove su pretapali u Železari Smederevo. On se odrekao i Kosova i Metohije, kad već govorim o njemu. U razgovoru sa američkim pomoćnikom državnog sekretara gospodinom Danijelom Fridom izjavio je, citiram - nezavisnost Kosova i Metohije ne mora da znači gubitak za borce ako se podesno odradi u njihovim glavama. Završen citat. Tadić je 27.7.2006. godine u razgovoru sa američkim izaslanikom Viznerom, pored ostalog, rekao, citiram - ja sam u sebi prelomio i prihvatio nezavisnost KiM kao ishod. Završen citat. Time se svrstao u izdajničke bitange naše zemlje. O Tadiću je najbolje rekao njegov DS kolega, bivši ambasador Svetislav Basara. Ja se izvinjavam na izrazima, jer moram u originalu, pošto je citat, pročitati. Citiram: "Nakon izbornog strmopizda na kojem je sam udarnički radio, Tadić se nije dozvao pameti, otresao prašinu sa grbače, pregrupisao i konsolidovao DS, izjurio lopuže, muškarce i žene, nego kao posebni polni organ zapao u uniju iz kojeg do dana današnjeg nije izašao". Završen citat. To je rekao njegov uvaženi kolega Svetislav Basara 11.1.2020. godine. Uvaženi narodni poslanici, zamislite da smo oružje dali akademiku Dušanu Teodoroviću zvanom "tresoglav". Pa, znate šta, taj čovek je za vreme rata dobio otkaz, odnosno za vreme zločinačkog bombardovanja naše zemlje 1999. godine dobio otkaz na Saobraćajnom fakultetu kao neradnik i, gle čuda, pobegao za vreme bombardovanja u SAD na agresorsku stranu. Kada je bombardovanje završeno, vratio se u našu zemlju i, gle čuda, ko ga je ponovo vratio na fakultet, protivzakonito, Srbijanka Turajlić. A ko bi drugi? Taj akademik je zbog uloge koju je sjajni naš glumac Nenad Jezdić imao na otvaranju autoputa "Miloš Veliki" obavestio javnost da neće više kupovati Jezdićevu inače odličnu rakiju, 13.10.2011. godine to je izrekao. Eto, vidite nivo jednog akademika koji zbog Jezdićeve ljubavi prema uspehu države u infrastrukturi Teodorović isijava mržnju prema državi, gospodinu Jezdiću, pa mu više neće kupovati njegovu inače izuzetnu rakiju. A zamislite, to je bio jedan, opozicija ga predlaže za jednog od kandidata za predsednika države. Alal bi bio patriota, svaka mu čast. Teodorović je 18. jula 2019. godine u emisiji „360 stepeni“ na TV N1 CIA rekao, citiram - da su narodni poslanici u Narodnoj skupštini Republike Srbije primitivci, završen citat. Je li to možda govorio i za akademike u Srpskoj akademiji nauka čiji je član? Njegov uvaženi kolega Dušan Stupar, novinar, inače, jedan od najvećih srbomrzaca na našim prostorima rekao je u istoj emisiji, citiram - da je Narodna skupština Republike Srbije štala. Ovi iz DS pokušavaju da stvore niz malih stranaka od starih prokazanih lidera koji su najodgovorniji za pljačkašku privatizaciju i dovođenje naše zemlje na ivicu ambisa poput ovih iz „Srbija 21“. Kada sam već spomenuo malopre Svetislava Basaru i njegovu izjavu o gospodinu Tadiću, dozvolite da kažem da ih je on sve skupa najbolje opisao 21. maja 2019. godine kada je kazao, citiram - Demokratska stranka je samoupravna interesna zajednica lopuža i muljatora, završen citat. Zato deo lopuža i muljatora pokušava da se vrati na političku scenu Srbije sa smetlišta istorije na koju ste ih vi poslali poštovani građani Republike Srbije, a deo bojkotuje izbore. Oni tim dokazuju da im život građana i države Srbije nikada nisu bili na prvom mestu. Za razliku od njih Aleksandar Vučić i SNS će i dalje sprovoditi modernizaciju Republike Srbije, otvarati tvornice i izgrađivati autoputeve, škole, bolnice, popravljati životni standard povećanjem plata i penzija u narednom periodu. Na kraju, sada ću da kažem istinu koja ih najviše boli. Za razliku od njih, Aleksandar Vučić je veliki srpski državnik, veliki srpski reformator, veliki srpski rodoljub i iznad svega veliki srpski patriota koji nikada, ama baš nikada neće ništa učiniti što nije u interesu srpskog naroda i nacionalnih zajednica i države Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Izvolite.
Pet godina vam je trebalo da shvatite nešto što je tako očigledno, ali vi niste uspeli da shvatite, možda neki od vas. Vidim danas po govorima, mislim na poslanike vladajuće koalicije, pre svega iz SNS, i tek sada kad je što bi naš narod rekao - dogorelo do nokata, kada mora da se, jer danas je 2. mart, produži rok za preko 400 hiljada ljudi koji nisu izvršili preregistraciju svog oružja, vi ulazite u ovu skupštinsku proceduru. Neverovatno je da je gospođa koja je načelnik odeljenja MUP-a, e valjda je gledao to kolega Šormaz, gostujući pre 10 dana u jutarnjem programu na jednoj televiziji, preko puta nje je bio, čini mi se predsednik Udruženja lovaca Srbije, rekla – nema potrebe uopšte da se rok produžava, kako ovde predlagač kaže – produžuje. Jeste li videli ovo, Martinoviću? Produžuje se rok. Mislim, prvo ovo je nepismeno. Hajde, dobro, to na stranu. I sada ste došli u ovu situaciju. Šta je trebalo da se uradi? Mi smo na to skretali pažnju još kada je bila izmena i dopuna ovog zakona. Doneli ste ga 2015. godine i tada nismo mogli amandmanima da reagujemo, ali smo vam rekli kada su bile te izmene i dopune zakona da zakon nije dobar i da su mnoge njegove odredbe na osnovni Zakon o oružju i municiji u suprotnosti sa Ustavom Republike Srbije. Vi ste doveli ogroman broj građana Srbije u situaciju, a napraviću paralelu, kao malopre prof. Atlagić, koji je pominjao slavne srpske vojvode i generale – Radomira Putnika, Stepu Stepanovića, vojvodu Bojovića. Znate, kolega Atlagiću, da su oni danas živi, ti generali, po ovom zakonu, bi morali, ako poseduju oružje, da idu na preregistraciju. Da li je tako? Tako je. Tako se desilo jednom generalu koji je tragom svih ovih obrazaca i svega što ste propisali, a što je protivustavno, jer jednom stečeno pravo nekome, po članu Ustava Republike Srbije, ne možete da uskraćujete, ne možete sada da kažete – sad ima pravo, sad ga nema ili mu je ono umanjeno. Ako je neko u jednom trenutku prošao sve obuke, ako validnu dozvolu ima, ako se godinama, recimo, bavi lovom, ako je penzionisani pripadnik Vojske, Ministarstva unutrašnjih poslova, pa ne možete da ponižavate dodatno te ljude. Čak je taj general i rekao da je on, odlazeći na taj pregled kod psihologa, preko puta sebe imao neku mladu ženu, lekara koja mu je postavljala neka nebulozna pitanja, a čovek je učestvovao u odbrani vitalnih državnih i nacionalnih interesa. Sa druge strane, ovaj zakon je u koliziji sa članom 197.Ustava, jer on predviđa određenu retroaktivnost. Ako je neko imao sva ta prava, ne možete sada retroaktivno da kažete da važe neka druga pravila, jer je to po slovu zakona. Ustav je iznad svakog zakona u ovoj zemlji. Sada dovodite ljude u situaciju, recimo, ljude koji su čuvari svojih stada. Oni samo od toga žive, a ima onih koji sezonski rade taj posao, pa odlaze u pojedine krajeve Srbije, kao što su planine – Stara planina, Suva planina, mesta – Suvi Do, Dojkinci, čitavi krajevi tamo oko Crne Trave, Murtenica, a odakle je kolega Jojić, Tornička Bobija, razni krajevi Srbije koji moraju i koji su čitave ove zime, dok vi sedite ovde, toplo vam je i lepo, da brane svoja stada od vukova, jer oni pokolju sve ovce koje imaju ili većinu toga. Vi ste sad obavezali te ljude, otkud su oni znali da ćete vi sada navrat nanos da produžavate ovaj rok, da oni moraju da idu u obližnje mesto gde je ta nadležna, odnosno, po ovoj vašoj klasifikaciji, ustanova zdravstvena da izvrše pregled i da plate sve ove takse. Jednom su to plaćali i sada moraju ponovo. Imali ste iskustva mnogih drugih zemalja, pa da se ugledate na to. Sada kada je već ovakva situacija daj brže bolje da se produži ovaj rok na dve godine, odnosno ova gospođa koja je načelnik u MUP-u, a koja je tvrdila da je sve u redu i da će službenici to da postignu, da su redovi ogromni, da tamo zaposleni padaju u nesvest. U gradu Kragujevcu, gde je sa starim dozvolama registrovano preko 50 hiljada ljudi, do pre nekoliko dana izvršena je preregistracija tek za nešto više od pet hiljada onih koji poseduju oružje, a vi ste pribegli donošenju samo ove odredbe gde se to produžava. Udruženje vojnih penzionera, kao i pripadnika policije s pravom traži da se ovaj zakon promeni i to baš u ovoj članu koji vi sada menjate, a odnosi se u stavu 2. samo na rok. Oni jednostavno traže da oni budu izuzeti iz ovog zakona i da oni ne moraju da idu na takve vrste preregistracije, da plaćaju obuku da znaju da koriste i nose oružje, jer to je zaista besmisleno. To nije mali broj njih, znate, mnogi od njih su služili i te kako časno, odnosno gotovo svi otadžbini, srpsku i sada ih ponižavate na ovakav način. Drugo, mnoga udruženja lovaca u Srbiji, evo, pomenuću Udruženje Šumadija iz Kragujevca, pa iz Stragara jedno od najvećih udruženja i te ljude lično poznajem godinama, davnih dana, još kada sam počela da se bavim politikom, poklonili su mi monografiju, tada je bilo 50 godina postojanja njihovog udruženja, sve su vam lepo objašnjavali, mislim na Vladu, mislim na ministra unutrašnjih poslova, ali vi kao da ste ostali gluvi i to niste hteli da čujete. To je kategoriji ljudi koji s pravom traže, a to su bivši zaposleni u vojsci u policiji, je to bilo osnovno sredstvo za rad. Imate sad s druge strane jednu drugačiju suludu situaciju, u nacionalnim parkovima: Kopaonik, Fruška Gora, Tara, park u prirode Vlasina, predela izuzetnih odlika, postoje ljudi koji marljivo rade svoj posao i koji su neka vrsta, da kažem, gorske straše, negde se ovako, negde onako nazivaju i oni ljudi imaju zadatak da štite i turiste i sve one, osim toga da se bave i time da skreću pažnju i da hvataju one koji se bave krivolovom, da nose pušku, odnosno i da se brane i da štite područje gde su zaposleni. Taj Pera Petrović, evo ja znam te neke ljude koji rade u Nacionalnom parku Kopaonik baš taj posao, oni kada odu svojoj kući u nekom selu tamo Podkopaoničkom selu oni takođe moraju da se brane od vukova i jednostavno da koriste oružje. Oni su već prošli svu obuku kada su se zapošljavali u tim nacionalnim parkovima i oni imaju validnu dokumentaciju zdravstvenu. Vi njih sada šaljete u ove, što je rekla koleginica, odabrane zdravstvene ustanove, a izvinite - kako ste vi došli na ideju da ovoliko naplaćujete sve ove lekarske preglede kada to ulazi u osnovnu zdravstvenu zaštitu koju plaća svaki građanin ove zemlje? Vi retroaktivno hoćete da naplatite poljoprivrednicima, evo na kraju ovog vašeg mandata, to pitanje nije rešeno iako je lično obećao jedan i drugi ministar da će biti poljoprivrednicima koji nisu mogli da plaćaju poreze i doprinose, nisu koristili osnovna zdravstveno osiguranje na stotine hiljada dinara im potražujete, a sada im još dodatno, jer neki od njih, odnosno mnogi poseduju da bi branili svoja ognjišta i svoje stado oružje da ovo dodatno platite. Dokle više hoćete da derete kožu sa grbače ovog jadnog i napaćenog naroda.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, pa ja ću samo par stvari da ponovim koje sam rekao na početku rasprave i još da dodam na neke stvari na koje nisam stigao tada da ukažem. Naime, opet ću ponoviti možda se nekim kolegama to neće svideti, ali u suštini primena zakon više ovo što ja govorim se neće svideti ljudima u Ministarstvu nego što bi ovde nama trebalo da se svidi kao narodnim poslanicima. Ja se uvek trudim da štitim instituciju Narodne skupštine, kao najvažniju instituciju u zemlji, ali znate, recimo ti pravilnici o kojima sada govorimo, ja ponavljam ponovo - pravilnici koji su doneti po nekim kancelarijama u Ministarstvu pisani su čak pre zakona i to nekoliko godina što je neverovatno. Ovde ima ljudi koji su bili ministri oni znaju o čemu pričam, a i ljudi koji znaju kako se to radi u proceduri. Kolega Jojiću, jel moguće da se pravilnik piše pre zakona? Nemoguće. Ali, kada se sve to dešavalo i radilo, onda treba reći istinu o svemu što se desilo, a to je oni u celoj toj proceduri, nažalost, dve kategorije ljudi koji su vlasnici oružja nisu dovoljno uvaženi. Ovde su pominjani penzionisani oficiri vojske, policije itd, ali na primer, značaj sportskih strelaca, sportista koji se bave streljaštvom i značaj lovaca nije uvažen i njihov značaj za društvo. Kad kažem, značaj funkcije koju imaju uopšte nije uvažena i nisu stavljeni na neki način u bolji položaj od ostalih vlasnika oružja koji imaju oružje neki zato što vole, neki zato što se tako osećaju više bezbednim ili neki drugi razlozi koje imamo. Kakve su se situacije dešavale? Recimo, obaveza obuke za rukovanje oružja i sada imate lovca koji je lovac 40 godina i ima svoju puškicu, onu lovačku sa dve cevi, neolučene cevi, što ovde kaže u zakonu, i on sa tom puškom zna sve da radi, kakva crna obuka, a znate zašto je predviđena obuka? Zato što MUP nije imao evidenciju o tome ko je završavao obuku pre 2000. godine, a ko nije jer po zakonu nije bilo potrebno da se vodi evidencija o tome. Znači, oni u zgradi nisu imali evidenciju o tome da ti ljudi treba da idu na obuku, da su završili obuku i zato ponovo da idu na obuku. To je bilo neverovatno. Mi smo o tome vodili rasprave. Moram reći da je ministar uvažio primedbe Lovačkog saveza Srbije, da je na proslavi 120 godina postojanja Lovačkog saveza Srbije direktor Rebić izašao i obećao lovcima da će to biti ukinuto. Poslao je obavezno uputstvo policijskim stanicama da se to više od ljudi ne traži, jer je besmisleno. Znate, neko poseduje lovačku pušku 40 godina. Jednom nedeljno dobija dozvolu za izlazak u lov. Pričali smo malopre o diskrecionom pravu policije. Da je bilo kakvu grešku napravio, na komšiju da je viknuo, ako ga komšija prijavi bila bi mu oduzeta puška. On poseduje pušku, nije mu oduzeta, potpuno savestan građanin, traži se od njega ponovo obuka. Nijedan problem nije napravio 40 godina, traži se ponovo od njega obuka. Šta se onda dogodilo na terenu? Jedne policijske uprave poštuju uputstvo, ne traže, na primer u Kikindi ne traže da se ide ponovo na obuku, ali u Zrenjaninu traži da se ide ponovo na obuku i dolazi do neravnopravnosti naših građana. Šta možemo da pomislimo o tome? Možda je neko u Zrenjaninu vlasnik streljane, ko je blizak sa nekim u policiji, pa što ne bi imao malo više posla? Ne možemo te stvari više da dozvoljavamo da se dešavaju u našem društvu, što je recidiv bivših vremena. Sedamdeset pet hiljada lovaca ima u Srbiji koji imaju društvenu ulogu. Traži se, između ostalog, niko to nije pomenuo, sada mi je palo na pamet, potvrda da se donese da nije gonjen krivično. Od sve ove dokumentacije između ostalog morate da idete u sud ili u tužilaštvo da donesete potvrdu da vas niko krivični ne goni. Čekajte, postoji diskreciono pravo koje ne treba da postoji u zakonu po čl. 11. i 13. da se oduzme oružje ako neko nešto učini i oduzima se oružje ako ne po načini krivično delo. Šta će vam potvrda? Ako on ide da registruje oružje, ako je oružje kod njega znači da je čovek u redu. Zašto da ide da plaća taksu 600 ili 800 dinara da bi doneo potvrdu gde je jasno čim je došao da zameni oružani list da je čovek čist. Sve je to nešto što nije trebalo raditi i što je iskomplikovalo ceo ovaj proces i što bi trebalo, a to može brzom izmenom Poslovnika da se učini dok dođe zakon na dnevni red i dok se zakon bude promenio, što svi znamo da je daleko složenija procedura. Jedno moram da kažem ovde, da odbranim lovačku organizaciju od nečega što očigledno kolege nisu znale, nekoliko kolega je to pomenulo, a to nije tačno, ali su to isto napravile pojedine policijske uprave u Srbiji, pa su zato kolege poslanici dovedeni u zabludu. Naime, nije tačno da vi morate da budete član lovačkog udruženja da biste izvršili zamenu oružanog lista, čak nije tačno ni da morate da budete član lovačkog udruženja da biste bili lovac. Ne mora lovac da se učlani ni u jedno lovačko udruženje. On može da položi lovački ispit, da završi obuku za oružje koje ima, da kupi lovnu kartu na osnovu ta dva dokumenta od države i da ide da lovi gde je pozvan u neko lovište gde u komercijalnom aranžmanu može da lovi. Ne mora da bude član lovačkog udruženja da bi bio lovac. Prema tome, neke policijske uprave su tražile da se donese potvrda da ste član lovačkog udruženja da biste mogli da uđete u proces zamene oružanog lista za lovačko oružje, što je potpuno besmisleno. Ali, pošto se na to oružje ne plaća porez onda treba da donesete neku vrstu dokaza da ste lovac, a to je lovna karta ili uverenje o položenom vozačkom ispitu. Znači, to nema veze sa ovim da se plaća članstvo u, ne znam lovačkom udruženju devet ili 15 hiljada dinara to nije obaveza bila nikada, ali na žalost, kažem bilo je policijskih stanica koje su to tražile i unosile zabunu, a da to nigde ne piše. Sad uzmete i pogledate i vidite da to nigde ne piše. Želeo bih za kraj da ponovim još samo jednu stvar, ponovo, da kažem da su ovi članovi 11. i 13. u zakonu problematični. Primena njihova, a to je vezano i za ZKP njihova primena u kojoj postoji diskreciono pravo policije bez odluke suda da se oduzima oružje, vlasništvo, čovek napravi prekršaj saobraćajni, pa mu se ne uzimaju kola. Vlasništvo je vlasništvo. Znači, i to mora na drugi način da se reši i mora da se ide preko suda, sudska vlast je tak koja može o tome da odlučuje. Znači, policija o tome u narednom periodu ne bi trebalo da joj se ostavlja takva mogućnost, jer kao što sam malopre rekao postoji mogućnost manipulacije sa takvom vrstom prava, diskrecionog kod policajaca, pa čak i da dovede do zloupotreba, što ne želimo kao društvo da se dešava. Ponoviću još jednom da će poslanički klub SNS u danu za glasanje ovo podržati i drago mi je što vidim da će i ostali poslanički klubovi to uraditi i što će cela Skupština stati na stranu građana Srbije kojima je potrebna pomoć da bi se ovaj posao završio na pravi način. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovde se radi o dva člana Predloga odluke da se jedan rok koji je bio na datum 5. mart 2020. godine, prolongira na 5. mart 2022. godine, i to se upravo odnosi na ovo što su kolege pre mene govorile, to je dozvola za posedovanje i nošenje oružja i oružani list. Šta se desilo pre ove rasprave, a što je veoma bitno da javnost zna, to je da se ovaj proces odvijao u ranijem periodu tako da je do sada 150 hiljada građana registrovala, odnosno uradila ovaj posao koji je predviđen bio zakonom, odnosno novom odlukom, a to je da su regulisali dozvolu za posedovanje nošenja oružja i regulisali su oružani list. To ih je u proseku koštalo 10.000 dinara, jer tu je potrebno da se plate takse, tu je potrebno da se plate troškovi, potrebno je da se plati lekarski pregled i sve taksativno kako je ovde više puta rečeno, to je u proseku 10.000 dinara, to je milijarda i 500 miliona dinara do sada oprihodovano. Ostalo je razlika do 450 hiljada građana koji po evidenciji poseduju oružje i trebali bi ovo u narednom periodu da urade. Jedna trećina je uradila i ovde se nameće jedno jasno pitanje, osim prolongiranja ovog roka, kada to treba da se obavi u skladu sa zakonom, ovde se razmišlja kako i na koji način smanjiti ove troškove ili kako unficirati ovaj pravilnik o kome se ovde govori da bude jedinstven i jedinstveno tumačenje ovog pravilnika, a on podrazumeva upravo ovo što sam i rekao. To podrazumeva smanjenje troškova i gledajte kako je to apsurdna situacija. Dakle, 150 hiljada građana je platilo na osnovu visine troškova i cene troškova koji su važili do sada, a sada ćemo da razmatramo u narednom periodu za ovih 300 hiljada građana da vidimo kako da se smanje ovi troškovi. Zar to nije malo previše? Šta će ovi ljudi da pomisle, ovih 150 hiljada koji su na vreme, blagovremeno u skladu sa zakonom sve uradili. Ako se smanje troškovi onda su oni prevareni. Da ne bi bili prevareni država mora da nađe rešenje, ne, u načinu kako da se izvini preko Skupštine ili preko Vlade, nego da im se vrate određena sredstva koja su veća nego što će eventualno u budućem vremenu ovi plaćati o kojima sad raspravljamo, ovih 300 hiljada. To je gotovo nemoguće. Ne vraća se ni penzionerima, a što bi se ovima vraćalo. I kada država vraća, to bogami generacije i generacije mogu da ne dočekaju. Zašto je ovo nastalo? Zato što se u principu sprovode odluke zakona koji je sam po sebi nedorečen i neprecizan. Nedorečen upravo iz više razloga. Jedan od glavnih razloga što su velika ovlašćenja MUP-a. Ovde pokušava na primeru udruženja lovaca da se prikaže kakvi su sve problemi u Srbiji, ima oko 70.000 koliko znam, evo Šormaz je bio u dva mandata predsednik, oko 70.000 registrovanih lovaca. (Dragan Šormaz: Oko 75.000.) Evo, oko 75.000, da prihvatim ovo dobacivanje, ispravljanje cifre, ali ovde se radi o 450.000 ljudi. Samo jedan mali deo su lovci. Apsurd nad apsurdima je što svi oni koji regularno, računajući tu i lovce i ljude koji zbog službene ili iz drugih opravdanih razloga moraju da poseduju oružje. Kriminalci su najprivilegovaniji donošenjem ovakvih zakona. Zašto? Zato što je prepušteno tumačenjima onim pojedincima koji su zaposleni u MUP-u, a oni su napravili bukvalno jednu mrežu koja ima zadatak, ne samo da zarađuje novac i da taj novac dobrim delom preliva u privatne džepove, a kada su u pitanju privatni džepovi, to vam je potvrda da ste osposobljeni za rukovanje sa oružjem. To se dobija u streljanama. U streljanama su verovali ili ne, najvećim brojem vlasnici streljana su bivši policajci. Kao što određuju bivši visoki policijski funkcioneri ko i na koji način će da dobije potvrdu da je obučen za pružanje usluga obezbeđenja, tako i ovde postoji jedan lobi. Zato je ovo slobodno tumačenje od sekretarijata, do sekretarijata unutar Srbije. Ali, ima nešto što je još čudnije, a to je, kada je u pitanju ova potvrda, odnosno lekarsko uverenje o sposobnosti lica i odgovornosti njegovog kada je u pitanju nošenje i držanje oružja. Lekarski pregled se u početku mogao obaviti u svakoj ambulanti opšte prakse. Sad se neko dosetio i rekao da postoje određeni centri gde može samo lekarski pregled da se izvrši. Pa recimo, za Rašku je to Kraljevo, i zamisliste onog iz Novog Pazara koji treba da ode u Kraljevo da obavi lekarski pregled, to je 130 km, taj lekarski pregled da plati i onda te dodatne troškove koje ima zbog troškova puta, eventualno troškova boravka u Kraljevo, kada to uračunate, očigledno da je postojala namera u tumačenju i donošenju ovih pravilnika. Neko je rekao da je predočeno tom Ministarstvu zdravlja da se ministar iznenadio šta je potpisao. To je prava slika, to je nešto što je realno u ovoj Srbiji. Ministar se iznenadio šta je potpisao. Kaže on, dnevno ili na mesečnom nivou potpisuje gomilu tih odluka i ovakvu jednu odluku sasvim je potpisao, nije ni gledao. Ne može čovek da poveruje da neko može iz Ministarstva takvo objašnjenje ili obrazloženje da daje. Pa, valjda postoji tu služba koja treba to da radi. Pa, iako je ministar potpisao, ispostavilo se da je na neki način obmanut, da je naneo svesno ili nesvesno štetu građanima Srbije. Pa, taj ministar treba da pokrene disciplinski postupak protiv svojih saradnika. Sve to podrazumeva određenu proceduru i određene postupke. Međutim, kada je u pitanju zarada, ovde je, da se razumemo 450.000 građana, po zvaničnim podacima, puta 10.000, to je 4,5 milijarde, to je 40 miliona evra. Četrdeset miliona evra je veliki kapital i količina novca i za na Zapadu razvijene zemlje, a ne za Srbiju. I kada vidite kakvi su tu interesi sve upleteni, onda će vam biti jasno. Mi imamo nešto što je neshvatljivo, nerazumljivo, sa većim brojem dugih cevi ili ljudi koji raspolažu dugim cevima, komanduje ili odlučuje bivši ambasador Montgomeri, nego što to je u situaciji ministar unutrašnjih poslova ili komandant Generalštaba ili sam vrhovni komandant. To ne može niko da poveruje u to, ali Montgomeri i dalje drži monopol kada su u pitanju službe koje se bave obezbeđenjem lica i predmeta kako se to kaže i niko ne kaže dosta je bilo, sada ćemo to da preregistrujemo, sada ćemo na drugi način to da radimo, da ne govorimo o bivšim generalima, visokim oficirima policije koji se bave, bukvalno, trgovinom sa bivšim policajcima ili bivšim oficirima Vojske Srbije. Tako da, to je niz problema koji se pojavljuju, ne samo vezano za ovu odluku, nego za kompletno funkcionisanje ovog sistema.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, u ime predlagača, moje malenkosti, gospodina Komlenskog, gospodina Torbice i svih onih koji su podržali ovaj predlog zahvaljujem i Vladi Republike Srbije koja je ovo uvrstila u dnevni red. Dužan sam i u obavezi sam da kažem da inicijativu za donošenje ovog zakona je pokrenula Lovačka komora Srbije, zapamtite, Lovačka komora Srbije i zahvalio bih gospodinu Đorđeviću koji je moju malenkost i ostala dva predlagača upozorio na mogućnost da, ukoliko ne produžimo rok za zamenu oružanih listova, da u tom slučaju naši građani mogu da uđu u ozbiljne probleme. Primedbe koje smo čuli verovatno su osnovane. Ja jesam vlasnik oružja, ali nisam vrsni poznavalac Zakona o oružju u EU, u drugim zemljama, tako da sem što naši građani dobijaju rok koji moraju da ispoštuju, postoji uvek šansa da se zakoni daju popraviti u onim delovima na koje su kolege upozoravale, i kolege iz opozicionih stranaka, a i gospodin Šormaz iz najveće stranke kojoj posebno želim da zahvalim, jer bez nje verovatno ovaj predlog ne bi na dnevnom redu dobio ovoliku podršku. Ali, u obavezi sam da kažem da su opozicione stranke dale značajan doprinos da se ovaj zakon na određeni način izgura i da to bude jedna tehnička promena koja će omogućiti da građani steknu šansu da legalizuju oružje, a i da steknu šansu da ubuduće utiču, zakoni nisu sveto pismo, da se poprave u onim delovima za koje misle da će njima biti daleko bolji nego sadašnji delovi. Što se tiče, ja ću pomenuti švajcarske penzije koje su značajnije nego ova tema, ali zašto sam pomenuo Švajcarsku? Švajcarska ima jedan dobar model po meni, da sve osobe mlađe od 40 godina su vojni obveznici, da li aktivni, da li rezervni. Svi oni zbog brze mobilizacije i zbog onog prvog udara od 48 do 24 sata, u dve grupe su svrstani, imaju kući oružje sa dva zapakovana paketa municije. Dakle, nešto možemo da naučimo od jedne male zemlje, od Švajcaraca koji su svoje zakone o oružju doterali u tom smislu da je to povezano i sa vojnim obveznicima, odnosno sa rezervistima i kažu – Švajcarska nema vojsku, Švajcarska je vojska. Takođe, nemojmo da mislimo da su Srbi najnaoružaniji ljudi. Postoje tri zemlje u Evropi, Evropa ima 80 milion komada oružja. U svetu postoji milijardu komada oružja, od toga 857 je u rukama civila. Amerikanci sami imaju preko 350 miliona komada oružja i kažu da je dobro naoružan narod ljubazan narod, zato što kod nas određeni kriminalni krugovi znaju da manjina naših građana poseduje oružja, a posebno za nošenje oružja veoma mali broj ima dozvolu. Tako da se oni slobodnije osećaju u vršenju krivičnih dela i stoga neke kritike postojećih zakona možda stoje. To je za neku temeljnu javnu raspravu i ukoliko se reši da se taj zakon prepravlja, svakako ću ja biti jedan od onih koji će dati koliki-toliko doprinos. Uglavnom, želim da zahvalim svim kolegama iz vladajuće najveće stranke, iz opozicionih stranaka, ponovo da podvučem na inicijativi Lovačke komore Srbije, gospodinu Komlenskom, gospodinu Torbici i nadam se da će ovaj zakon u sredu biti usvojen i da ćemo ispoštovati rok od 5. marta i da će rok biti produžen za zamenu oružanih listova do 2022. godine. To je suština onog čime smo se mi bavili u ovom zakonu. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto više nema prijavljenih za reč, saglasno članu 98. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, zaključujem načelni pretres o Predlogu zakona. Sa ovim bismo završili sa današnjim radom i nastavljamo sutra u 10.00 sati.