Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram sednicu Trećeg vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2002. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, sednici prisustvuje 130 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine molim narodne poslanike da ubacite identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da imamo kvorum za rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Mirko Rosić, Vlastimir Budimović, Jelena Milenković-Orlić, Slobodan Pavlović, Vladimir Garčević, Zaharije Trnavčević, Milorad Stanulov, Slobodanka Vasić i Ivan Andrić, a Miloš Nešović posle podne. Obaveštavam Narodnu skupštinu da su pozvani da sednici prisustvuju predsednik, potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije, kao i sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo; kandidati za nove članove Vlade. Takođe, saglasno članovima 83. i 84. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, obaveštavam vas da sam na ovu sednicu pozvala predstavnike Centra za slobodne izbore i demokratiju, Narodnog pokreta "Otpor" i Nacionalnog demokratskog instituta. Pozdravljam prisutne goste. (Vojislav Šešelj, traži reč po Poslovniku.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, možda sam se pogrešno javio, jer neki poslanici DOS-a mi dobacuju - da je Poslovnik već ukinut, i onda nemam pravo ni da se javim. Pa, ako je zaista to istina, odmah bih se vratio na svoje mesto. Ako nije istina, onda bih reklamirao kršenje nekoliko članova Poslovnika koji je važio do pretprošle sednice. Prvo, Poslovnik predviđa mere udaljenja narodnih poslanika sa sednice i proceduru kako se to čini. Dakle, poslanik se udaljava sa sednice tek kada se izreknu sve prethodne mere. Može samo u izuzetnom slučaju da se odmah odstrani sa sednice, ako dođe do fizičkog napada ili sličnog postupka kojim se ugrožava fizički ili moralni integritet. To je sada diskutabilno - ako jedan poslanik okupa predsednika Narodne skupštine, da li može i njih nekoliko koji su se tu zatekli sa njim zajedno da budu isključeni. Međutim, isključeni su i poslanici koji uopšte nisu bili u sali: Božidar Vučurović, celog tog dana je bio u sudu, imao je neku građansku parnicu; zatim Stevo Dragišić, koji je došao na početak sednice i otišao, uopšte nije bio na sednici. Isključen je i Ljubomir Kragović, koji je mirno sedeo u klupi, nije mogao da se pomeri jer ga je bolela kičma. Ti poslanici su isključeni. To je kršenje Poslovnika (Glasovi - nije.) Nije? Dobro, ako nije vi ćete to glasanjem utvrditi da nije i vi se samo smejte, mislite da to tako može. Kod vas može, ali se postavlja pitanje koliko dugo može. Drugo, Poslovnik, koji ste vi nekoliko puta menjali i učinili krajnje rigidnim, kaže da mera isključenja traje do kraja te sednice, odnosno 20 dana zasedanja (rada) Narodne skupštine. Narodna skupština radi sve radne dane zasedanja, čak može i subotom i nedeljom da radi po potrebi, pošto se ponedeljkom drže skupštinski odbori, petkom itd. Vi ste mene sprečili da uđem na prošlu sednicu, jer računate u tih 20 dana samo 20 dana skupštinskih sednica, a danas ste sprečili ulazak svim poslanicima Srpske radikalne stranke na sednicu. Zbog toga ova sednica nije regularna, nije legalna, protivposlovnička je i insistiram da se utvrdi kršenje Poslovnika.
Gospodine Šešelj, smatram da nema povrede Poslovnika iz članova koje ste reklamirali. Skupština se o tome neće izjašnjavati, pošto smo usvojili nov Poslovnik. Da ste ga pročitali, to bi ste znali. O tome odlučuje Administrativni odbor, a predlažem vam da prisustvujete sednicama Administrativnog odbora i da to ponovo lepo obrazložite. Dostavljen vam je zapisnik sednice Drugog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2002. godini, održane 4, 5, 6, 11, 12. i 13. juna 2002. godine. Pošto današnjoj sednici prisustvuje više od 126 narodnih poslanika, konstatujem da postoji kvorum za usvajanje zapisnika sa prethodne sednice. Obaveštavam vas da je proverom u Službi za poslove Administrativnog odbora utvrđeno da tom odboru niko od narodnih poslanika nije dostavio u pisanom obliku primedbe na zapisnik sa prethodne sednice i stavljam na glasanje zapisnik sednice Drugog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2002. godini, održane 4, 5, 6, 11, 12, i 13. juna 2002. godine. Za 118, protiv niko, uzdržanih nema, nije glasalo 40, od ukupno 158 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila zapisnik sednice Drugog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2002. godini, održane 4, 5, 6, 11, 12, i 13. juna 2002. godine. (Narodni poslanik Vojislav Šešelj reklamira Poslovnik.)
Upravo sam dobio prečišćeni tekst Poslovnika koji ste vi, u međuvremenu, usvojili. Na vreme bih vas upozoravao da to ne radite, da mi je bilo moguće da dođem na sednicu. Pošto ste to već uradili, upozoravam vas da sada to ne kršite. Ovde je određen dan za glasanje. U tom danu se vrše sva glasanja, pa i glasanja o zapisniku. Ne možete vi zapisnik danas izglasavati, nego u onaj isti dan koji odredite za izglasavanje zakona i drugih skupštinskih odluka. Nisu poslanici obavešteni da je danas dan za glasanje. Neki bi možda danas došli da glasaju, a pošto nije dan za glasanje nisu hteli da dođu. Ne možete to da radite. Treba da poništite ovo glasanje o zapisniku i da se o zapisniku izjašnjavate kada odredite dan za glasanje.
Nema povrede Poslovnika koju ste reklamirali. Član 85. Poslovnika Skupštine kaže - pre utvrđivanja dnevnog reda usvaja se zapisnik prethodne sednice Narodne skupštine, da ne čitam dalje. Dakle, nema povrede Poslovnika. Imali smo preko 126, te sam konstatovala da postoji potrebna većina. Primili ste ostavku Gorana Novakovića na funkciju ministra rudarstva i energetike. Saglasno članu 202. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, o ostavci je obavešten predsednik Vlade Republike Srbije. Da li član Vlade, Goran Novaković, želi da obrazloži ostavku? Izvolite.
Kada me je premijer Đinđić pozvao 2002. godine da dođem i ovde pomognem koliko mogu, mi smo se u principu dogovorili da to bude za period od godinu dana. Znači, taj period od godinu dana je istekao januara ove godine. Sa premijerom sam razgovarao dosta u poslednjih par meseci oko toga kada praktično mogu da podnesem ostavku; bila je zima, nije bilo pravo vreme i nismo imali pravog čoveka. Sada smo našli pravog čoveka da me zameni, to je gospođa Kori Udovički, tako da podnosim ostavku.
Zahvaljujem. Podsećam vas da je članom 202. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine predviđeno da Narodna skupština, na prvoj narednoj sednici konstatuje, bez pretresa, da je član Vlade podneo ostavku i da se o tome ne odlučuje. Saglasno članu 202. stav 4. Poslovnika, Narodna skupština konstatuje da je Goran Novaković podneo ostavku na funkciju ministra rudarstva i energetike u Vladi Republike Srbije. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uz saziv Trećeg vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2002. godini, koje je sazvano na zahtev grupe od 97 narodnih poslanika poslaničke grupe DOS, saglasno članu 79. stav 3. Ustava Republike Srbije i članu 162. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, dostavljen vam je zahtev za održavanje Trećeg vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2002. godini, sa utvrđenim dnevnim redom sadržanim u tom zahtevu. Kao što ste mogli da vidite, za Treće vanredno zasedanje Narodne skupštine Republike Srbije u 2002. godini utvrđen je sledeći D n e v n i r e d 1. Predlog za izbor jednog broja članova Vlade, koji je podnela Vlada Republike Srbije; 2. Predlog predsednika Republike Srbije za izbor predsednika i sudija Ustavnog suda Republike Srbije; 3. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2002. godinu, koji je podnela Vlada Republike Srbije; 4. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na finansijske transakcije, koji je podnela Vlada Republike Srbije; 5. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatnim preduzetnicima, koji je podnela Vlada Republike Srbije; 6. Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podneo narodni poslanik Čedomir Jovanović, predsednik poslaničke grupe Demokratske opozicije Srbije. Izvolite, reč ima predsednik poslaničke grupe DOS, gospodin Čedomir Jovanović.
Gospođo Mićić, poštovano predsedništvo, poštovani članovi Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, u skladu sa članom 136. predlažem da obavimo zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2002. godinu i o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na finansijske transakcije. I u jednom i u drugom slučaju predlagač je Ministarstvo finansija, gospodin Đelić se sa tim slaže i mislim da bi to doprinelo našem efikasnijem radu. Hvala.
Zahvaljujem. Stavljam na glasanje predlog za spajanje rasprave o 3. i 4. tački dnevnog reda - o Zakonu o budžetu Republike Srbije i Zakonu o porezu na finansijske transakcije. Za 120, protiv 39, uzdržan jedan, nisu glasala tri, od ukupno 163 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština donela odluku da se obavi zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2002. godinu i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na finansijske transakcije. Po Poslovniku, izvolite, narodni poslanik Žarko Obradović, predsednik poslaničke grupe SPS.
Poštovano predsedništvo, kolege poslanici, s obzirom da je usvojen predlog da se dve tačke razmatraju zajedno, predlažem u ime poslaničke grupe da se i ukupno vreme za ove dve tačke udvostruči. Hvala.
Stavljam na glasanje predlog narodnog poslanika Žarka Obradovića da se ukupno vreme za ove dve tačke za koje smo spojili raspravu poveća na 10 časova. Za 40, protiv 117, uzdržanih nema, nije glasalo pet, od 162 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije donela odluku o produženju rasprave o ove dve tačke dnevnog reda. Podsećam vas da je članom 79. stav 3. Ustava Republike Srbije predviđeno da se "Narodna skupština sastaje u vanredno zasedanje na zahtev najmanje trećine od ukupnog broja narodnih poslanika ili na zahtev Vlade, sa unapred utvrđenim dnevnim redom", tako da se ne mogu vršiti promene dnevnog reda koji se za vanredno zasedanje predloži. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZA IZBOR JEDNOG BROJA ČLANOVA VLADE Uručen vam je predlog predsednika Vlade Republike Srbije za izbor jednog broja članova Vlade Republike Srbije. Da li predsednik Vlade, dr Zoran Đinđić, želi da obrazloži predlog? (Da.) Ima reč predsednik Vlade Republike Srbije dr Zoran Đinđić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kod ovog predloga o izboru jednog broja članova Vlade Republike Srbije radi se zapravo o tri vrste izbora - za potpredsednika Vlade, za ministre u novoosnovanim ministarstvima i za ministre u ministarstvima koja postoje već odranije. Za potpredsednika Vlade predlažem gospodina Miodraga Isakova, koji je rođen 20. marta 1950. godine u Zemunu; diplomirao je na Filozofskom fakultetu Univerziteta u Novom Sadu i magistrirao na istom fakultetu 1980. godine. U skladu sa koncepcijom i organizacijom Vlade Republike Srbije, koju sam izložio prilikom izbora Vlade Republike Srbije pre godinu i nešto više dana, a na osnovu izbornih rezultata gde je DOS kao izborna koalicija dobio većinu, predsednici stranaka koje su u DOS-u imaju mogućnost da budu potpredsednici Vlade Republike Srbije. Ovim predlogom zapravo se ostvaruje ta mogućnost koja je bila na raspolaganju svim predsednicima tih stranaka i time je gospodin Mile Isakov, kao predsednik jedne od stranaka u koaliciji DOS, predložen za potpredsednika Vlade Republike Srbije. Već duže vreme Vlada Republike Srbije nema ministra zdravlja i danas predlažem gospodina Tomicu Milosavljevića za ministrazdravlja Republike Srbije. Tomica Milosavljević je rođen 1955. godine u Kruševcu; 1979. godine je diplomirao na Medicinskom fakultetu u Beogradu, sa prosečnom ocenom 9,26, a 1988. godine je postao doktor medicinskih nauka; oženjen jei otac troje dece. Druge podatke imate u materijalima koji su podeljeni pre ove sednice, a u vezi sa ovom tačkom dnevnog reda. Takođe je upražnjeno mesto ministra za rudarstvo i energetiku. Za ministra rudarstva i energetike predlažem Kori Udovički, koja je rođena 4. decembra 1961. godine; diplomirala je na Ekonomskom fakultetu u Beogradu juna 1984. godine; bila je na raznim poslovima koji se pre svega tiču ekonomije, finansija, javnih preduzeća, restrukturiranja privreda u tranziciji, a od novembra 2000. do sredine 2001. godine bila je glavni ekonomista za Jugoslaviju u ugovaranju stand by aranžmana sa Međunarodnim monetarnim fondom. Takođe je bila glavni ekonomista Međunarodnog monetarnog fonda za Bosnu i Hercegovinu i ima dosta iskustva kod restrukturiranja javnih preduzeća koja su neracionalno organizovana. Pošto energetika Srbije ima nekoliko takvih javnih preduzeća, mislim da njena iskustva mogu da nam pomognu kod ovog posla, naravno u saradnji sa drugim ministarstvima. Ona je udata i majka je troje dece. Imamo i dva nova ministarstva koja je ova skupština izglasala - a predlog je, na osnovu ovlašćenja iz člana 91. stav 3. Ustava Republike Srbije, Vlada dala Skupštini - to su Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu i Ministarstvo za zaštitu prirodnih bogatstava i životne sredine. Ova dva ministarstva su vrlo važna i za funkcionisanje političkog, ekonomskog i socijalnog sistema u našoj zemlji, a i za ovaj trenutak u kome se naša zemlja nalazi. Naime, mi se nalazimo u prvoj fazi reforme državne uprave, kao jednog važnog instrumenta moderne evropske države, a reforma državne uprave podrazumeva čitav niz operacija, između ostalog i stručno usavršavanje zaposlenih u državnim organima, praćenje kadrovskih potreba državnih organa, restrukturiranje državne uprave u vezi sa restrukturiranjem savezne državne uprave i javnih službi. Sve je to jedan posao koji iziskuje novo ministarstvo. Imajući u vidu taj postupak reorganizacije i reforme savezne države i potrebu da modernizacija naših drugih socijalnih i ekonomskih sistema bude praćena jednom modernom državnom upravom, predložili smo pre izvesnog vremena formiranje jednog posebnog ministarstva. U opis njegovih nadležnosti spada jednim delom i ovo što sam sada pročitao, kao i unapređenje sistema lokalne samouprave, teritorijalne autonomije, koncept teritorijalne organizacije Republike Srbije, unapređenje komunalnih delatnosti, a sve u vezi sa našom odlukom o decentralizaciji vlasti u Republici Srbiji i o efikasnoj lokalnoj samoupravi, kao nužnom elementu demokratske, dobro uređene države. Dakle, ovo ministarstvo treba da bude jedan od pokretača reformi u ovom sektoru. Za njega predlažem Rodoljuba Šabića, koji je rođen 1955. godine; diplomirao na Pravnom fakultetu u Beogradu 1971. godine; sada je potpredsednik Narodne skupštine; oženjen je i otac jednog deteta. Sledeće ministarstvo koje je obrazovano, u skladu sa već pomenutim zakonom, jeste Ministarstvo za zaštitu prirodnih bogatstava i životne sredine. U junu mesecu 2001. godine smo obećali formiranje tog ministarstva, međutim, onda se ispostavilo da njegove nadležnosti nisu bile jasno definisane postojećim Zakonom o zaštiti životne sredine, pa je na pripremu, usaglašavanje tog zakona i njegovu harmonizaciju sa evropskim zakonodavstvom utrošeno nekoliko meseci. Sada Skupština Srbije i Vlada Srbije raspolažu, na osnovu propisa i zakona koji su u međuvremenu doneti, jasnim definisanjem nadležnosti jednog ministarstva, koje ne bi samo merilo stepen zagađenosti životne sredine, nego bi istovremeno vodilo računa o osnovnim prirodnim bogatstvima, njihovom racionalnom korišćenju, postavljanju efikasne odgovornosti onih koji zagađuju životnu sredinu i pravljenju jednog integralnog sistema zaštite životne sredine, što će biti uslov za harmonizaciju naših propisa sa standardima Evropske unije. Da bi mogli da se pojavimo na tržištu Evropske unije moramo da zadovoljimo određene standarde zaštite životne sredine, koji idu od standardizacije ovih raznih vrsta inspekcija i merenja, pa do toga da se neke hemikalije, neka sredstva koja se koriste u poljoprivredi, u vodoprivredi i u nekim drugim našim granama, standardizuju po svom kvalitetu i uticaju na životnu sredinu sa sredstvima koja se koriste u Evropskoj uniji. Zato nam je potrebno jedno posebno ministarstvo sa dosta širokim ovlašćenjima, kako ste usvajanjem Zakonao ministarstvu i utvrdili. Za ministra zaštite prirodnih bogatstava i životne sredine predlažem gospođu Anđelku Mihajlov, koja je taj posao do sada obavljala u okviru Ministarstva zdravlja Republike Srbije; ona je jedan veliki deo priprema inače obavila i ima za sobom široku aktivnost, praktično delujući već kao ministar unutar Ministarstva zdravlja. Ona je rođena 1951. godine u Dolovu, diplomirala je na Tehnološko - metalurškom fakultetu u Beogradu, na kome je 1977. godine magistrirala, a 1984. godine doktorila iz oblasti hemijsko-inženjerske termodinamike. Druge podatke o njenom angažovanju u struci imate u materijalima, a još da navedem da je majka dvoje dece. Predlažem Narodnoj skupštini Republike Srbije da prihvati i izglasa predloge za izbor Mileta Isakova za potpredsednika Vlade Republike Srbije, gospodina Tomice Milosavljevića za ministra zdravlja, gospodina Rodoljuba Šabića za ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu, gospođe Anđelke Mihajlov za ministra zaštite prirodnih bogatstava i životne sredine i gospođe Kori Udovički za ministra rudarstva i energetike.
Zahvaljujem predsedniku Vlade i podsećam vas da, shodno članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanik članova te poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 186. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres o Predlogu predsednika Vlade za izbor jednog broja članova Vlade. Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, predsednik Poslaničke grupe SPS.
Poštovano predsedništvo, kolege narodni poslanici, predsedniče Vlade, članovi Vlade, Skupština Republike Srbije danas raspravlja o Predlogu za izbor jednog broja članova Vlade, koji je podnela sama Vlada. Dakle, Vlada Srbije predlaže određene izmene u svom sastavu, prve posle 16 meseci otkako je konstituisana. Dozvolite mi da u ime poslaničke grupe Socijalističke partije Srbije postavim nekoliko pitanja i dam nekoliko odgovora. Prvo pitanje - ko se predlaže za nove članove Vlade, odnosno koji resori su u pitanju? Drugo - da li sa predlogom za izbor svega par ljudi Vlada ocenjuje da su svi ostali uspešno radili svoj posao? Treće pitanje - da li će predloženi izbori i popuna sastava Vlade unaprediti njen rad i da li će taj rad biti u interesu građana Srbije? Kada je reč o prvom pitanju, moram reći da su promene male i iznuđene, da faktički znače naknadno priznanje i kritike koje je Socijalistička partija Srbije uputila Vladi prilikom njenog konstituisanja, januara 2001. godine. Kritikovali smo tada rešenje da se lokalna samouprava, jedna izuzetno važna oblast za život ljudi, prebaci u Ministarstvo pravde, uz tvrdnju da će to imati negativne posledice na oblast rada Ministarstva pravde i na samu lokalnu samoupravu. Predstavnik DOS-a je tada rekao da se Ministarstvo za lokalnu samoupravu ukida, jer je delovalo kao, citiram "represivni i kontrolni organ", jer se trudilo da spreči građane da ostvare svoje osnovno pravo, a to osnovno pravo jeste pravo odlučivanja o sudbini. Šta se desilo u proteklih 16 meseci? To novo, nazovidemokratsko ministarstvo uzelo je sudbinu građana u svoje ruke i potezom pera u proteklih 16 meseci suspendovalo lokalnu samoupravu, a time i izbornu volju građana u preko 30 opština Srbije. Na predlog pomenutog Ministarstva pravde i lokalne samouprave Vlada je raspustila skupštine jedinica lokalne samouprave. Pravni osnov za raspuštanje tolikog broja opština nađen je u članu 213. prethodnog Zakona o lokalnoj samoupravi, članu koji je DOS ranije, a i kod usvajanja novog zakona, kritikovao kao nedemokratsko i anahrono rešenje. Dakle, kada treba da posluže svrsi, onda su i takva rešenja dobra. Suštinski, odluku o raspuštanju skupština opština donosili su lokalni štabovi DOS-a,u saradnji sa Ministarstvom pravde i lokalne samouprave. Drastičnih primera kršenja Zakona o lokalnoj samoupravi ima mnogo. Ja ću ovde pomenuti svega nekoliko.
Molim vas, gospodine Obradoviću, da se vratite na temu dnevnog reda. To je izbor članova Vlade.
Da li mi biramo danas ministra za lokalnu samoupravu?
Da, ali ne donosimo zakon o lokalnim ...
Ko priča o zakonu? Govorim o stanju u lokalnoj samoupravi i o obavezama koje stoje. Ako želite da sprečite bilo koju priču o radu Vlade, to je jedna dimenzija, a ja pričam ovde o lokalnoj samoupravi i mi danas biramo ministra za lokalnu samoupravu. U čemu je poenta vaše primedbe?
To je ministarstvo koje je tek formirano i nije izabran ministar, a vi stavljate primedbe.
To je ministarstvo koje je loše radilo svoj posao i zato ste doneli odluku da ga razdvojite. Priboj na Limu - skupština opštine je raspuštena iako nije bio ispunjen nijedan od uslova predviđenih Zakonomo lokalnoj samoupravi. Nije čudo da ti uslovi nisu postojali, jer je skupština redovno održavala sednice i normalno funkcionisala. Uprkos tome uvedena je prinudna uprava, a novi izbori nisu raspisani. Prolaze meseci, a novi izbori za lokalnu samoupravu se još uvek ne raspisuju. Jasno je, naravno, zašto se novi izbori ne raspisuju; potvrda tome su ovi dopunski lokalni izbori i rezultati koje je ostvario DOS i koje su ostvarili socijalisti proteklih meseci, a i prošle nedelje u Požarevcu, u Smederevskoj Palanci, itd, a pogotovo u Pirotu. Drugi primer kršenjai zloupotrebe Zakona o lokalnoj samoupravi su opštine Medveđa, Bujanovac i Preševo. Odluka o raspuštanju tih skupština opština je takođe doneta na osnovu člana 213. starog zakona, i to još 28. februara. Odluka je, naravno, politički motivisana i nema veze sa zakonom, što najbolje potvrđuje činjenica da su ove opštine raspuštane, i to četiri puta, odnosno odluke su pomerene - najpre 25. aprila, zatim 17. maja, 7. juna i na kraju pre neki dan. Pomenuto ministarstvo nije reagovalo ni na brojne druge nezakonitosti koje postoje u radu pojedinih opština u kojima skupštinsku većinu čine članice DOS-a, kao što je slučaj sa Kučevom. Iako se donose nezakonite odluke, o čemu je Ministarstvo detaljno upoznato, ono to toleriše i ne preduzima ništa. Da spajanje dva ministarstva, lokalne samouprave i pravde, u jedno neće biti dobro, videlo se odmah, a potvrdilo u proteklom periodu. Više puta se desilo da je takvo rešenje, stvaranje jednog mutant ministarstva, proizvelo da je iz tog ministarstva došlo više zakona, koji su zbog brojnih kritika, izrečenih baš ovde u Narodnoj skupštini, povučeni iz rasprave i vraćeni na doradu. Ministarstvo se kroz dokument o reformi pravosuđa postavilo kao direktan naredbodavac pravosuđu i time pokazalo šta misli o principima nezavisnosti i samostalnosti pravosuđa. Kao i kod lokalne samouprave i kod pitanja ekologije, informisanja, rada, Vlada je priznala svoje greške i to se vidi kroz današnji predlog, odnosno izmene zakona koji to pitanje reguliše. Doduše, kod ekologije ta greška priznata je u potpunosti, a kod informisanja samo delimično. Sledeće - da li predloženi izbor nekoliko ljudi znači da su svi ostali u Vladi dobro uradili svoj posao? Po Vladi da, a po nama socijalistima svakako ne. Vlada Republike Srbije nije imala hrabrosti da zbog ukupnih loših rezultata njenog rada podnese ostavku, niti da promeni pojedince koji su loše radili. Politika i interesi DOS-a su i ovde dobili prednost nad strukom i potrebom građana Srbije. Pored ministra pravde, tu prevashodno mislim na rad i odgovornost ministra policije. Opšta bezbednost građana se pogoršava, sem, naravno, u statističkim pokazateljima. Broj nerazjašnjenih ubistava raste. Prošle godine ih je bilo 13, a sada je taj broj još veći. Mnogo je obećanja i malo je konkretnih rezultata.
Još jednom vas molim da se vratite na temu dnevnog reda, gospodine Obradoviću.
Zar ovo nije dnevni red?
Nije dnevni red.
A šta je dnevni red?
Procenjujem da se vi ne držite teme dnevnog reda.
Da li mislite da je ta procena merodavna?
Jeste. Nemate drugog sada, osim mene koja će to da ...
Molim vas, pričam o radu ...
Molim vas da se ne raspravljamo, nego da se držite teme dnevnog reda, a to je izbor članova Vlade. Izvolite.
Naravno. Da. Pitanje je zašto danas nije promenjen i ministar za pitanja privrede i privatizacije. Tom oblašću se niko u Vladi Republike Srbije ne bavi, a pogotovo pitanjem privrede. Stanje u privredi Srbije je jako loše, može se reći gotovo katastrofalno. Industrijske proizvodnje nema, nezaposleno je 800.000 ljudi, izvoz nije dostigao prošlogodišnji nivo, podneto je preko 23.000 predloga za pokretanje stečajnog postupka, a to znači da je otvoreno pitanje sudbine još 235.000 ljudi. Šta Ministarstvo radi po tom pitanju i zašto ministar nije promenjen? Možda loš rad pomenutih i drugih ministarstava proističe iz činjenice i da je njihov rad koordiniran od strane potpredsednika. Evo, danas ćemo izabrati još jednog. Na stranu to što je prilikom izbora 2000. godine DOS govorio da će biti najviše tri potpredsednika, a sada ih je, koliko, šest ili sedam. Važnije su, očigledno, političke potrebe unutar DOS-a, koje imaju prednost nad potrebom efikasnog i stručnog rada Vlade. Poštovane kolege, na kraju dolazimo i do toga da odgovorimo na treće pitanje - da li će predložene izmene unaprediti rad Vlade Republike Srbije? Mi socijalisti smo apsolutno ubeđeni da neće, da neće biti poboljšanja sa predloženim promenama. Nije tu reč o personalnim rešenjima, već o konceptu rada Vlade. Kada jedna vlada, kao što je naša, svega 16 meseci nakon svog konstituisanja predlaže izmene, onda znači da i ona nema svoj koncept rada, da ne može ništa suštinski novo da predloži, da promene predstavljaju deo kozmetike i u stvari znači sledeće: 1. da Vlada Srbije niti je imala, niti sada ima jasan koncept i da je postala očigledno zarobljenik stranačkih podela i potreba unutar DOS-a;2. da su i dalje zadržana pojedina jako loša rešenja oko formiranja i rada pojedinih ministarstava; 3. da Vlada nema nameru da vrši kadrovske promene na čelu ministarstava koja su u proteklih 16 meseci se pokazala kao loša; 4. da se ne mogu očekivati nikakve pozitivne promene nabolje u Republici Srbiji. Socijalisti ne mogu podržati ova rešenja i koncept koji je državu Srbiju doveo na rub propasti. Srbiji su potrebni novi izbori i nova vlada, a ne kozmetičke promene koje su se pokazale kao loše. Zato mi ove promene ne možemo podržati. Hvala.
Zahvaljujem predsedniku poslaničke grupe SPS. Reč ima narodni poslanik Borislav Pelević, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SSJ po ovoj tački dnevnog reda. Izvolite.
Poštovani građani Srbije, uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodo ministri, da kod predsednika i članova Vlade postoji politička odgovornost, oni bi danas podneli ostavku, umesto što predlažu dopunu članova Vlade Srbije. Ostavka treba da se podnese pre svega zato što nije ispunjeno nijedno obećanje koje je dato građanima Srbije tokom predizborne kampanje u 2000. godini. Samo jedno obećanje je ispunjeno, a to je otvaranje Srbije i Jugoslavije prema svetu, ali šta su od toga dobili građani Srbije - to zaista niko ne oseća, niti u preduzećima, niti u ustanovama, niti u domaćinstvima Srbije. Obećano je mnogo toga. Ništa nije ispunjeno. Rečeno je da će u roku od 100 dana biti promenjen Ustav, da će biti donet zakon o vojsci i policiji, zakon o javnom informisanju, da će biti doneti antikorupcijski zakoni; mnogo toga je obećano, a pre svega da će biti doneti reformski zakoni. Samo su dva reformska zakona doneta, ali ih zovemtzv. reformski zakoni, a to su Zakon o radu i Zakon o privatizaciji, koji će prouzrokovati otpuštanje još nekoliko hiljada ljudi, viška radne snage u Srbiji. Prema tome, nikakve vajde od donošenja ta dva zakona, koja se čak ne mogu nazvati ni reformskim, neće biti za građane Srbije. Obećano je takođe mnogo toga. Premijer je rekao da ćemo za godinu dana imati plate na srednjoevropskom nivou. Ništa od toga se nije ostvarilo. Kao što je poznato građanima Srbije, privreda je i dalje u kolapsu. Prodaju se najbolja preduzeća, profitabilna preduzeća, ne dovodi se strani kapital u preduzeća koja se nalaze u veoma teškom stanju. Ta preduzeća očigledno Vladu Srbije ne zanimaju. Stanje u zdravstvu je katastrofalno i zdravstvo nam se nalazi na afričkom nivou. Stanje u prosveti nije ništa bolje, a da ne govorimo o poljoprivredi. Govorilo se o ekspertskoj vladi, a imamo za ministra poljoprivrede profesora na Fakultetu političkih nauka. Dakle, nije ekspert za poljoprivredu i ne možemo očekivati od njega nikakav doprinos u razvoju poljoprivrede. I dalje se poljoprivredni proizvođači varaju kao u bivšem režimu. Obećava se jedna otkupna cena proizvoda, a daje se manja cena i to u nekoliko rata. Obećano je takođe da će Vlada Srbije izvršiti decentralizaciju svog državnog aparata, uključujući najviše tri potpredsednika. Imamo sedam potpredsednika, a od toga četiri potpredsednika imaju aferu za vreme ove vlasti. To su: gospodin Jožef Kasa (afera sa ekstraprofitom), gospodin Vuk Obradović (nameštena ili nenameštena afera, sasvim svejedno), Momčilo Perišić (špijunska afera, dokazana), koji još uvek sedi na predsedništvu DOS-a, i potredsednik Vlade Dušan Mihajlović (takođe sa ekstraprofitom, sa njegovom "Lutrom" koja je na volšeban način nestala sa liste ekstraprofitera). Umesto da se bavi problemima otkrivanja ubistava, otmica koje su nova pojava u našem društvu, ministar policije kupuje nove "pežoe"; umesto da obezbedi stanove za 7.100 policajaca koji nemaju stanove i koji su podstanari, za 14.000 policajaca koji imaju neadekvatno rešeno stambeno pitanje, on otkopava i dalje masovne grobnice Albanaca i time daje dokaze u ruke Karli Del Ponte i svima ostalima koji žele da Srbiji i srpskom narodu nametnu epitet genocidnog naroda. Zato ...
Gospodine Peleviću, molim vas da se vratite na temu dnevnog reda. Imate konkretan Predlog odluke za izbor jednog broja članova Vlade, a tu nema ministra policije, koliko vidim, i molim vas da se vratite na temu.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća, ali upravo govorim o dosadašnjem učinku Vlade i o tome ...
To nije tema.
... i da ništa nećemo postići time što će ova skupština danas sigurno kooptirati nove članove Vlade. Time se ništa neće promeniti. Gospodo iz Vlade, gospodine predsedniče Vlade, ispunite obećanje građanima Srbije koje ste dali u predizbornoj kampanji. Raspišite izbore na svim nivoma posle godinu i po dana. Skinite sa svojih leđa teret koji ste preuzeli i koji ne možete da izdržite. Podnesite ostavku i omogućite da se raspišu izbori na svim nivoima. Neka građani Srbije odluče kome će dati poverenje. To ste obećanje dali građanima Srbije i to obećanje niste ispunili. Zahvaljujem se na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj, predsednik poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, meni je jasno što ste vi tako razdragani i što se oduševljeno smejete, jer imate mnogo razloga za slavlje, pošto vam je Vlada bila toliko uspešna da narod grca od besa i kose čupa na svakom koraku - šta mu bi da vam ukaže poverenje na izborima. Ali, narod vam jednom ukaže, pa drugi put ne ukaže poverenje i tako se te stvari odvijaju. Govorio bih o konkretnom predlogu sa dva aspekta. Prvo, sa formalno-pravnog. Vi kao da u Vladi Srbije nemate nijednog ozbiljnog pravnika i kao da vam nema ko dati blagovremeno savet kad pristupate inicijativama za zakazivanje vanrednih sednica Narodne skupštine. Pošto Ustav predviđa dve mogućnosti zakazivanja vanredne sednice Narodne skupštine, na predlog Vlade ili na predlog jedne trećine poslanika, prošli put, kada je bila takva tematika na dnevnom redu da se podrazumevalo da inicijativu mogu podneti samo narodni poslanici - usvajanje izmena i dopuna Poslovnika, razrešenje stare i formiranje nove Republičke izborne komisije - kao inicijator vanrednog zasedanja pojavila se Vlada Srbije. Ne morate vi svi biti pravnici, ne morate te stvari poznavati, ali zato morate imati sposobne službe koje će vas blagovremeno savetovati. Onaj ko vam je to savetovao, ili je hteo namerno da se ogrešite o Ustav i princip podele vlasti, koji je osnovni demokratski princip, ili nema pojma o tome, pa vas je pustio da beskrajno srljate. U srpskom parlamentarizmu biće zabeleženo da je Poslovnik Narodne skupštine menjan na sednici koja je sazvana na zahtev Vlade, da je na zahtev Vlade sazvana sednica na kojoj se menjala Republička izborna komisija itd. Danas činite nešto sasvim suprotno. Nije Vlada ta koja predlaže izbor ministara, nego mandatar, odnosno predsednik Vlade. Ovo je akt rekonstrukcije Vlade. Ovde, umesto da se Vlada pojavi kao inicijator za sazivanje vanredne sednice, pojavljuje se 84 poslanika. Ovde ste sasvim sa suprotnog aspekta postupili, opet naopako, jer ovde je trebalo Vlada da bude inicijator vanrednog zasedanja, a predlagač sam predsednik Vlade. Ministri se razrešuju ili biraju na predlog predsednika Vlade, a ne na predlog Vlade. Naravno, u drugim slučajevima može i na predlog poslanika, ali to ovde nije u pitanju. Ovde je sama Vlada trebalo da bude sazivač vanrednog zasedanja, a trebalo je malo ozbiljnije formulisati ovu tačku dnevnog reda. Pazite kako je formulisana - Predlog za izbor jednog broja članova Vlade, koji je podnela Vlada Republike Srbije. Prvo, ovde vam nedostaje jezički stručnjak: Predlog za izbor jednog broja članova Vlade; to me podseća na ono najmračnije komunističko vreme, kad jezički stručnjaci uopšte nisu bili na ceni, nego se stvarao tzv. novogovor, Orvelovski novogovor - Predlog za izbor jednog broja članova Vlade. Može li neko od ljudi kojih među vama možda ima, koji su jezički stručnjaci, nešto ovako da prihvati, može li da mu prođe? [[Dobacivanje iz sale.]] Može, naročito si ti jezički stručnjak i kod tebe može sigurno. Ovde je trebalo da stoji - Predlog za rekonstrukciju Vlade Srbije. Taj predlog zastupa predsednik Vlade, a ne Vlada u celini, ali se vanredno zasedanje Narodne skupštine zakazuje na zahtev Vlade u celini. Sada smo utvrdili da Vlada nema dobre pravnike. Ne znam ko vam ono beše sekretar za zakonodavstvo, odavno nisam bio u ovoj skupštini. Kako se zove? Možda vam nije stručan sekretar za zakonodavstvo, ali ima neke druge kvalitete koje ste cenili i na osnovu tih kvaliteta je on došao na tu funkciju, ali onda tražite nekoga ko će vam biti pravni savetnik, angažujte neku advokatsku kancelariju ili nekog sličnog. Naravno da ima i te kako mnogo razloga ne samo za rekonstrukciju Vlade, nego za smenu i izbor nove vlade. Ovo je samo delimična rekonstrukcija, koja ništa ne menja na stvari. Ovde smo čuli ostavku ministra Novakovića. Meni se odmah postavlja pitanje: da li je ministar Novaković bio iskren iznoseći razloge za svoju ostavku, jernikada nisam čuo da je on bio ministar oročen na godinu dana, dakle ministar sa skraćenim mandatom, ali sam čuo da je povodom njegovog rada i njegovog ministarstva bilo sukoba unutar same vlade. O tome je pisala štampa pod vašom kontrolom: oko nabavke nafte, gasa, gasnih aranžmana itd. To je pitanje trebalo raspraviti. Ako niste spremni da ga raspravljate, ako je jednostavnije da ministar sam podnese ostavku, i to je vaše pravo, ali nemojte očekivati da ćete javnost ubediti u one razloge koji su ovde zvanično izneseni. Ovde ste krenuli u jednu rekonstrukciju ovlaš, koja u suštini ništa ne predstavlja. Imam samo nešto što ćete teško da objasnite građanima Srbije. Kada ste formirali ovu vladu, menjali ste Zakon o vladi i hvalili ste se da ste bitno smanjili broj članova vlade, a onda ih posle toga postepeno povećavate. Hvalili ste se kad ste ukinuli Ministarstvo za ekologiju. Trebalo vam je godinu dana da shvatite da je to veoma važno ministarstvo i da Vlada bez njega ne može da obavlja jedan važan deo ustavnih nadležnosti. Dakle, niste znali, sad ste saznali, shvatili ste i ispravljate grešku. To je za pohvalu. Ko god shvati grešku posle bilo kog vremena, pa je javno prizna, treba ga pohvaliti. Sada pohvaljujem predsednika Vlade Zorana Đinđića, što je shvatio tu grešku i otvara ponovo resor ekologije. Nemojte se hvaliti u dnevnoj štampi da je to po prvi put u Srbiji, jer Srbija je to ranije imala, dok vi niste ukinuli. Ovde su predložene neke ličnosti o kojima mogu da kažem mnogo stvari. Neću da govorim mnogo, reći ću samo malo. Miodrag Isakov, potpredsednik Vlade. Zbog kog razloga? Neću uopšte da ulazim u njegovu ideološku i političku orijentaciju; ona je opštepoznata i za mene nije naročito bitna, ali treba odgovoriti na pitanje zašto se povećava broj potpredsednika Vlade. To je suštinsko pitanje. Hoće li on imati neke posebne dužnosti u Vladi koje će obavljati i da li je posebno kompetentan za te dužnosti ili je reč samo o političkoj nagodbi unutar DOS-a, vladajuće koalicije, pa je jedan od elemenata te političke nagodbe da Isakov uđe u Vladu. Što se tiče Rodoljuba Šabića, ne mogu lično da ga osporavam, jer je verovatno sposobniji od mnogih ministara koji su već odavno u Vladi, lično. Međutim, ovde se postavlja pitanje ne legalnosti ili legitimnosti njegovog izbora u Vladi, ako dobije 126 glasova to niko ne može osporiti, ali se postavlja pitanje legalnosti njegovog ostanka u Narodnoj skupštini, pošto je Vrhovni sud već dva puta presudio da je oteta cela politička partija Vuku Obradoviću - Socijaldemokratija i pod čudnim okolnostima je došlo do ujedinjenja te Socijaldemokratije, otcepljenog krila, sa Socijaldemokratskom unijom. Oni se sada pojavljuju pod novim nazivom - Socijaldemokratska partija, mada je druga Socijaldemokratska partija formirana pre desetak godina. Sada postoje dve partije sa potpuno identičnim nazivom. To u Ministarstvu pravde, kad su registrovali, morali su da vode računa. Ministarstvo pravde mora po službenoj dužnosti da kontroliše da li već postoji partija sa takvim identičnim nazivom, pa da skrene pažnju kod registracije nove, da ne može baš pod tim nazivom, nego mora nešto i da promeni, makar samo jednu reč dodala. Što se tiče vašeg reagovanja na presudu Vrhovnog suda, ona je neprimerena ulozi izvršne vlasti u ustavnom sistemu podele vlasti. Dakle, sa aspekta postojanja tog osnovnog principa podele vlasti. Ali, ni to za vas, očigledno, nije naročito važno. Kod ove nove ministarke Udovički postoje stvari koje su za pohvalu, ona je naturalizovana Srpkinja, ili Jugoslovenka, kako je navedeno, to je za pohvalu. Međutim, postoje stvari iz njene biografije, koje nikako nisu za pohvalu. Ona se nalazila na određenim dužnostima, ali u biografiji ne stoji ko joj je bio poslodavac, da li MMF, Svetska banka ili bilo ko drugi. Ovde se iznosi samo njeno činovničko zvanje. Dakle, bila je ekonomista za Zimbabve. Šta znači ekonomista za Zimbabve, gde, u kojoj instituciji? Član Vlade Zimbabvea nije bila, to sam jutros proverio, pouzdano sam to proverio.
Gospodine Šešelj, pitam da li ćete da koristite sledećih 10 minuta?
Da, svih 20 minuta. Zatim, bila je drugi desk-ekonomista za Mozambik. Hajde da nađemo sada registar naših zanimanja. Postoji registar zanimanja u Srbiji, da vidimo gde je to zanimanje - drugi desk-ekonomista? To ne postoji, desk-ekonomista, to još nismo imali. Desk znači na engleskom daska ili tabla itd, što bi značilo na srpskom jeziku - ekonomista za dasku ili ekonomista od daske. Ne znam kako drugačije da prevedem, možda ne znam dobro engleski, ali ima među vama valjda i stručnjaka za engleski, koji bi to mogli prevesti. Dalje, stažirala je svojevremeno, od 1994. do 1995. godine, u okviru programa za ekonomiste, u timu za Mozambik, u Afričkom odelu. Čega je to Afrički odeo; je li UN, NATO pakta, EU, MMF-a, Svetske banke, čega? Nedostaje, treba da se dopuni, u najmanju ruku. Kako je bila uspešna u Zimbabveu, u Mozambiku, to pokazuje stanje u tim zemljama; još uvek tamo jauču i kažu - hvala vam, samo neka ide što dalje. Naravno, mi smo imali iskustvo i sa Božidarom Đelićem i njegovom saradnjom sa Čubajsom u Rusiji, cela Rusija je sa tim upoznata, svi znaju ko je Čubajs, svi sada znaju, nažalost, i ko je Đelić. Bolje mu je bilo dok narod ove zemlje nije znao, sada svi znaju. Nemam ništa protiv Kori Udovički, lično je ne poznajem, prvi put je u životu vidim i govorim samo na osnovu ovih podataka, koje nam je Vlada Srbije dostavila, da ne bi bilo nikakvih zabuna. Što se tiče Tomice Milosavljevića i Anđelke Mihajlov, ne bih mogao ništa konkretno da kažem, što bi osporavalo njihova lična svojstva, iz jednostavnog razloga što ne znam. Međutim, ovde se odmah nameće pitanje - šta je Vlada Zorana Đinđića čekala godinu dana sa predlogom za izbor novog ministra zdravlja? Bivši ministar zdravlja je podneo ostavku pre nekih godinu dana, možda i više. Godinu dana Srbija nije imala ministra zdravlja, a izgleda nije imala ni zdravstvo. Nije ranije zdravstvena situacija u Srbiji bila dobra. Bila je loša, bile su i mnoge afere u zdravstvenoj sferi. Vama je to očigledno zabavno, možda će jednoga dana i meni to biti zabavno, ali tek onda kada vi odete odavde. Koliko će to trajati, videćemo. Samo se vi zabavljajte. Bilo je i ranije mnogo afera u sferi zdravstva. Sećamo se afere Nenada Đorđevića, sećamo se afere Leposave Milićević itd, a onda u jednom trenutku Srbija je ostala bez ministra i godinu dana Vladi nije trebao ministar zdravlja. Ovde se nameće pitanje - ko je u tih godinu dana upravljao zdravljem? Nije ni zamenik, nego predsednik Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje, ili direktor, kako se to zove, nije ni bitno; nije to bitno kako mu se funkcija tačno zove, nego je bitno što je brat Gorana Vesića; to je veoma bitno. Za tu ličnost su vezane sve nove afere u zdravstvu i stropoštavanje u provaliju nivoa zdravstvene usluge u Srbiji. Da li će novi ministar biti u stanju da bar delimično ispravi to zatečeno stanje, ostaje da vidimo, ali se sada nameće novo pitanje - zašto je predsednik Vlade išao na ovako usku rekonstrukciju Vlade? Da li to znači da smatra da svi drugi ministri dobro obavljaju svoju dužnost, da li smatra da u Vladi nema nikakvih drugih ozbiljnijih problema i da još neki resori nisu spremni, odnosno nisu zreli za rekonstrukciju, za personalnu promenu na njihovom čelu, pa da pomogne malo predsedniku Vlade, da krenemo redom po resorima. Od komunističkog perioda, Srbija ne pamti situaciju u kojoj se ministar pravde postavio u ulogu šefa pravosudne sfere vlasti i niko da mu objasni da on nije nadređen sudijama, da on ne može sa kamerom da upada i da kontroliše da li su sudije na radnom mestu, ne može da proglašava dan pravosuđa i da napada predsednike suda što nisu došli na svečanost koju je on organizovao. Ko može da proglasi dan pravosuđa u Srbiji - može Narodna skupština zakonom ili najviša sudska instanca. Najviše sudske instance u našoj zemlji su paralelno Ustavni i Vrhovni sud. Jedan drugome ti sudovi nisu nadređeni, ali ne može ministar pravde.
Gospodine Šešelj, molim vas, malo ste se udaljili od teme, da se vratite na temu dnevnog reda.
Nisam se udaljio, reč je o rekonstrukciji Vlade, postavljam pitanje predsedniku Vlade što nije išao mnogo šire i detaljnije u tu rekonstrukciju. Dalje, u toj vladi imamo ministre koji se zalažu za retroaktivne poreske zakone, a ti zakoni su izglasavani; imamoministra vera, koji je sebi dozvolio u nekoj osvetničkoj pomami da iz svog ministarstva otpušta, da daje otkaz čak i trudnicama, odnosno ženama na porodiljskom odsustvu, i takav slučaj imamo, pa je sud tu ženu vratio na njeno radno mesto. Imamo u toj vladi ministra za nauku, koji za istoriografske teme traži recenzente u Italiji i oni mu uzvraćaju tako što naše najveće istoričare, naše najveće intelektualce iz te oblasti, proglašavaju maltene nacistima. Imamo takvog ministra za nauku. Imamo čitav niz drugih ministara; imamo ministra građevina, Šumarca, koji po Srbiji samo ruši, koji je sebi postavio zadatak da se stotine hiljada objekata po Srbiji sruši i ti objekti se ruše. Imamo ministra za rad - kako se koji nasmeje, njega ću da pomenem - koji je omiljen kod radničke klase kao sindikalni lider je postao ministar.
Gospodine Šešelj, drugi put vas upozoravam da se vratite na temu dnevnog reda.
A šta je tema dnevnog reda, kažite mi?
To je konkretan predlog i izbor jednog broja članova Vlade.
Molim vas, povodom tog konkretnog izbora postavljam pitanje - zašto još neki ministri nisu menjani, je li to nedozvoljeno sa aspekta Poslovnika i Ustava?
Postoje drugi načini da to pitate.
Koji je drugi način?
Nećemo da raspravljamo, vi to znate, molim vas da se držite teme dnevnog reda.
Držim se dnevnog reda, tema dnevnog reda je rekonstrukcija Vlade Republike Srbije i govorim o nedostacima ovog predloga za rekonstrukciju. Ovde se u Vladu uvodi samo pet novih ličnosti, pokušavam da dokažem predsedniku Vlade da je trebalo menjati mnogo više od pet; mogao je postaviti pitanje ministra saobraćaja, načina na koji se dodeljuju licence, odnosno koncesije za popravku puteva u Srbiji, za asfaltiranje puteva itd, da li može neko ko se nije nikada bavio tim poslom na volšeban način da se dočepa građevinskih mašina, da dobije taj posao u konkurenciji sa ogromnim brojem naših firmi, koje su to decenijama radile i proslavile se radeći takve poslove po arapskom svetu, po Africi itd. Ima li u tome nešto čudno? Da li je to bio razlog da se menja i taj ministar? Ima li razloga da se menja ministar privatizacije? Mislio sam da je nestalo na neki čudan način samo 30 miliona maraka od prodaje Beočinske cementare. Imao sam televizijski duel sa Nenadom Čankom i on me je u emisiji ubedio da je nestalo 50 miliona maraka, da je tolika razlika između ranije ugovorene cene i cene po kojoj je izvršen transfer. Pa da vidimo, znate, Nenad Čanak nije bilo ko, on je jedna od ključnih ličnosti vaše koalicije, jedan od stubova vaše koalicije, pa da raspravimo to pitanje. Kada ćemo ga raspraviti, ako nećemo danas? Da vidimo kako bi ministar unutrašnjih poslova objasnio što do sada nije rasvetljeno nijedno od tih spektakularnih ubistava, a desila su se i mnoga nova, na koje nema odgovor. Znate, ponovo je ubijen policijski general. Nikada nisam imao dobro mišljenje o tom čoveku, ali mi je žao u slučaju svačije smrti, bez obzira bio neko dobar ili loš, niko ne zaslužuje da na takav način bude likvidiran.
Gospodine Šešlje, vreme i tema, molim vas da završite izlaganje.
Evo, još samo jednu rečenicu, ako ćete biti malo tolerantni, s obzirom da su mi upadali u reč, a i vi ste me prekidali.
S obzirom da se niste držali teme.
Da li mi dozvoljavate?
Ne dozvoljavam, nemojte, imate posle kao poslanička grupa pravo da govorite. Da li žele reč predsednici odnosno predstavnici drugih poslaničkih grupa? Izvolite, reč ima Predrag Stojanović, predsednik poslaničke grupe Demohrišćanske stranke Srbije.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsednice, predsedniče Vlade, gospodo ministri, dragi gosti, poslanici Demohrišćanske stranke Srbije u delimičnoj rekonstrukciji Vlade Republike Srbije vide jedan pozitivan proces u nastojanju da se ubrzaju reforme koje su neophodne srpskom građanskom društvu. Ne, naravno, jugoslovenskom društvu, koga očigledno više nema, po našem viđenju stvari, već mislimo na reforme koje bi dobrodošle i samostalnoj državi Srbiji. Zato ćemo svojim glasovima podržati rekonstrukciju Vlade. Minuciozno bavljenje političkom teorijom ukazuje da su rekonstrukcije Vlade poželjne i dobrodošle ukoliko su usmerene prema reformskim ciljevima i ukoliko povećavaju transparentnost izvršne vlasti. Mi, demohrišćani, smatramo da su u ovom slučaju oba uslova ispunjena. Naime, iz iskustva zemalja koje su završile tranzicioni proces, iz iskustva tradicionalno dobro uređenih država, poznato je da je moguće organizovati vlade male po broju ministara i ministarstava jedino kada su reforme u društvu završene. Do tada, po principu da više očiju bolje vidi, izvršnu vlast valja organizovati tako da se svi društveni segmenti koji su podložni reformama nađu u jurisdikciji pojedinačnih ministarstava, a ono što se ima i mora reformisati iza Marjanovićeve i prošlih vlada Miloševićevog režima je sitnica u poređenju prema Augijevim štalama. To je za demohrišćane razlog više da dosadašnji rad Vlade ocene pozitivnim, uz uverenje da će biti još bolji. Sasvim je normalno, na primer, da se posle usvajanja Zakona o lokalnoj samoupravi dosadašnje Ministarstvo pravde i lokalne samouprave podeli na dva ministarstva. To odgovara principu podele vlasti na izvršnu, zakonodavnu i sudsku, i dokazuje da proklamovana decentralizacija Srbije, kao jedan od kamena temeljaca DOS-ovog programa, nije prazno slovo na papiru i ne može da bude prazna priča, tako da nama demohrišćanima takva i što pre samostalna Srbija leži na srcu. Demohrišćanska stranka je uverena da će ova rekonstrukcija, i prema organizacionim i prema ponuđenim kadrovskim rešenjima, dakle potpuno personalno, doprineti efikasnosti rada srpske vlade. Zato pozivamo reformiste da podrže ovaj predlog o rekonstrukciji, a nacional-romantičare da konačno razmisle kakvu Srbiju hoće - u 19. ili 21. veku? Za Demohrišćansku stranku Srbije su 21. vek i samostalnost jedini mogući izbor. Hvala vam lepo.
Da li reč želi još neko od predsednika, odnosno predstavnika drugih poslaničkih grupa? (Ne.) Nastavljamo rad prema prijavama za reč u načelnoj raspravi. Reč ima narodni poslanik Dragan Rafailović, poslanička grupa Demohrišćanske stranke Srbije. Sledeći prijavljeni je narodni poslanikDragan Marković.
Poštovano predsedništvo, poštovani predsedniče Vlade, poštovani ministri, dame i gospodo narodni poslanici i poštovani gosti, da ne bih ponavljao ono što je rečeno, pošto se desilo da dva predstavnika Demohrišćanske stranke govore jedan za drugim, osvrnuću se samo na ono što je u ovom trenutku jako važno, kvalitetno i dobro rešenje u rekonstrukciji Vlade. To je uvođenje Ministarstva za zaštitu životne sredine. Poznato je da je u poslednjoj deceniji 20. veka Srbija zagađivana sa svih strana i na različite načine. U ovom trenutku zadržao bih se samo na onim stvarima koje se tiču ovog ministarstva. Poznati su problemi Novog Sada, Pančeva, Kragujevca, Bora, koji su crne tačke na ekološkoj karti Srbije i, naravno, Obrenovca, koji se u ovom trenutku ne nalazi na toj karti kao crna tačka, ali je toliko crna ekološka situacija u Obrenovcu da crnja ne može biti. Dakle, ti gradovi i njihovi problemi zahtevaju jedno ovakvo ministarstvo. Da ne pričamo o krivolovu, o ribokradicama, o problemu transporta opasnih materija, što sve nije uređeno zakonima koji rešavaju te probleme. I, što je najvažnije, dolazimo i do personalnog rešenja u gospođi Mihajlov, koja je apsolutno do sada, kao direktor Direkcije ili Uprave, pokazala da zna taj posao, da je stručna, da voli i veoma prilježno radi svoj posao. Pošto imamo veoma malo vremena, osvrnuo bih se, i to bih gospodinu premijeru spomenuo kao problem, na jednu ugroženu populaciju u Srbiji, koja nije u resoru ovog ministarstva, a to su seljaci. U ovom trenutku u Srbiji na njivama rade starci, mladih ima veoma malo. Ovo govorim zbog toga da bi u narednim danima i mesecima stavili u prioritete Vlade da se uradi jedan dugoročan program, koji može prilično lako da se reši. U vezi same rekonstrukcije napomenuo bih da Ministarstvo poljoprivrede jeste Ministarstvo poljoprivrede, ali ono u svom obimu poslovanja ima seljake i ministar poljoprivrede mora biti ministar seljaka. Toliko i hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Marković, a sledeći prijaljeni je Bora Novaković, poslanička grupa DOS-a.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo ministri, narodni poslanici, slušao sam govor predsednika Vlade i kao privrednik, kao privatni preduzetnik 20 godina, očekivao sam da će gospodin Zoran Đinđić reći šta će to ti kandidati raditi, odnosno budući ministri. Mislim da nije bilo dovoljno reći samo koje godine su rođeni i čime su se bavili u poslednje vreme. Takođe sam očekivao da će još jedan ministar podneti ostavku danas, da spase poljoprivredne proizvođače, a to je gospodin Veselinov. Čestitam gospodinu Novakoviću koji je podneo ostavku, zato što nije mogao više da brani da se povećava cena struje i da građani nemaju odakle da plaćaju. Očekivao sam od ministra za poljoprivredu da će podneti ostavku, a da mu pomogne ministar Đelić, pošto je on rekao da nije bilo zahteva od ministra za poljoprivredu, jer je inflacija bila u 2001. godini 40%, a da cena žita u ovoj godini bude 9,80. Prošle godine je cena žita bila sedam dinara i nikom nije isplaćeno po toj ceni. Nije, nikom nije isplaćeno, budite sigurni. Dalje, vi ste rekli unapred da neće biti prve klase. Gde ste to videli, gospodine ministre? Vidite kako vam je belo lice, vi niste otišli na njivu, pa da vas je uhvatilo sunce, da ste mogli da dođete do zaključka da li je to prva ili druga klasa. Ko vam je to rekao? Dalje, pet dana pre vrše.... Ali, evo, gospodin Batić kaže da je njemu lice crno i tamno. Sigurno ste vi bili i obišli njive. Gde to ima, gospodine ministre, da vi unapred, 20 dana pre žetve, znate da to neće biti prva klasa? Gospodine predsedniče Vlade, pošto se ministar slabo razume u poljoprivredu, molim vas, pustite ga da čuje šta ću da ga pitam; on i ovako ne zna, još kada ga vi sada zbunite, neće znati šta da mi odgovori. Zašto to niste uradili, gospodine ministre? Dalje, vi ste rekli da ste obezbedili traktore za seljake na kredit - 539, izlazi kamata na godišnjem nivou 850 maraka. Odakle, gospodine ministre, seljaci da plate; ako seljak ima 5 ha zemlje, on ne može da zaradi samo za kamatu. Dalje, gospodine ministre, ovih dana ste rekli da je u Jugoslaviju stigao 61 traktor iz Japana. Te traktore ste prodali poljoprivrednim proizvođačima kažete bez kamate, odnosno poljoprivrednim dobrima. Zašto nešto ne dadoste badava tim poljoprivrednim proizvođačima, ako je i država dobila to badava? Isti slučaj kao 2001. godine - toliko mazuta i nafte stiglo u Jugoslaviju, u Srbiju, a cena grejanja je otišla za 700, 800 puta, iako smo to badava dobili. Dalje, gospodine ministre, imao je mnogo posla gospodin ministar policije Mihajlović za vas jer ste vi došli u Jagodinu, a on šalje policiju da ide u škole i da kontroliše đake da li neće da izvuče test broj 10, 8 ili 7. Kakve to veze ima, pa i ako izvuče, ako mu neko pomogne, on treba da ide u školu četiri godine, odnosno pet godina ako je to fakultet, ili šest godina. Znači, svoje znanje treba da pokaže u narednih pet do šest godina. Umesto da ste poslali nekoga da pazi šta radi ministar za poljoprivredu, da ne dobija tamo poklone u Jagodini (karabin koji košta 5.000 maraka), a nije izašao na njivu da vide seljaci tog ministra i da popriča sa njima. Dalje, pitam predsednika Vlade zašto on sa sobom ne vodi ministra za poljoprivredu u sela, nego vodi ministra za kulturu. Odvedite gospodina Veselinova da malo popriča sa ljudima, da priča malo o ratarstvu, o žetvi, o setvi, da ga seljaci pitaju koliko litara nafte treba da se poore jedan hektar; šta je to topling, šta je to poluga, to mora da zna ministar za poljoprivredu, da bi znao kada se traktor pokvari koliko seljak treba da spremi para da popravi taj svoj traktor. Gospodine predsedniče Vlade, očekivao sam, ako vi to niste rekli, da bar neko izađe i kaže da li će budući ministar zdravlja tražiti da se prekine sa otpuštanjem i da se proglašava i dalje da mi imamo viška lekara po bolnicama, jer mi nemamo viška lekara, mi nemamo viška medicinskih sestara. U bolnicama je stanje haotično, nemaju ono osnovno što treba da ima svaka bolnica, nemaju čak ni radnu odeću. Imaju odeću koja je stara pet ili šest godina, a plate su im veoma male da bimogli da kupe sebi nove mantile. Ti zdravstveni radnici traže da im stvorite uslove za rad, da ih ne otpuštate sa posla; u međuvremenu se desilo da je 12% viška radne snage u zdravstvu i pojedine bolnice su se dogovorile da im se smanje plate za 12%, a da njihove kolege ne ostanu bez posla. Znači, to očekujem, što čisto sumnjamo mi iz SSJ i zato nećemo glasati za vaš predlog, da će taj ministar zdravlja tražiti u bolnici. Dalje, očekujemo da će tražiti da se ukine participacija; ona jeste prividno 20 dinara, ali kada odete kod jednog lekara, on vam naplati 20, odete kod drugog, odete na rendgen, odete na ultrazvuk, odete, ne daj bože, na skener, na magnetnu rezonancu, kada odete kod svih tih lekara to negde izlazi oko 30.000 dinara. Mislim da taj ministar zdravlja to treba da radi i da se zalaže da se uslovi stvore. Takođe, nisam čuo, gospodine predsedniče Vlade, šta će budući ministar za lokalnu samoupravu, gospodin Šabić, raditi u gradovima Srbije? Da li će samo oduzimati mandate odbornicima DS-a i DSS-a jer je to sada kod vas moda, vi tražite od vaših odbornika da slede politiku u Beogradu i politiku Vlade, to je veoma štetno kada se prenese u unutrašnjost, po gradovima Srbije. Da li će on samo to raditi? I, onda kaže - da, to je po zakonu i ti ljudi su moralni, samo žele da realizuju ono što su obećali 2000. godine i 1999. godine. Da li će taj ministar za lokalnu samoupravu obezbediti stanove za Srbe sa Kosmeta - oni imaju veliki problem u gradovima Srbije, u Šumadijskom okrugu, u Pomoravskom okrugu - ako ne preko Vlade, onda preko lokalne samouprave dase iznađe način. Znači, to nam niste rekli ni vi ni on. Dalje, niste nam rekli da li će ministar za lokalnu samoupravu napraviti socijalnu kartu za gradove u Srbiji, pošto to Vlada nije napravila. Socijalnu kartu za penzionere, jer veliki broj penzionera odlazi kod određenih organizacija i traži pomoć, a lokalna samouprava pomaže onoliko koliko može.Da li će ministar za lokalnu samoupravu preko Vlade pomoći gradovima u Srbiji? Takođe, da li će ministar za lokalnu samoupravu, pošto to ne radi ministar za poljoprivredu, a ne radi ni ministar za finansije,učiniti nešto za poljoprivredne proizvođače, one penzionere. Za vas jedna informacija, gospodine predsedniče Vlade: ljudi čije je jedino zanimanje poljoprivreda obavezno penzijsko osiguranje plaćaju godišnje 11.000 dinara, to znači negde 900 dinara mesečno; a oni koji su korisnici primaju 700 dinara, to znači 8.400 na godišnjem nivou. Gde je 2.600 dinara, pitam ministra Đelića. Želim da mi odgovorite, zašto bar ne pokrijete, ako jednima uzimate, dajte drugima, a ne da stavite u kasu. Nadam se da će to budući ministar za lokalnu samoupravu.... ne, ne, više plaća, a manje dobija; ja pričam o pojedincu, u masimožda, ali po pojedincu nije tako. Dalje, očekujem da ministar za zaštitu životne sredine, koji takođe nije rekao svoj program - jerto ministarstvodo sada nismo imali,je lÄtako, predsedniče Vlade - izađei kaže koji su to gradovi ekološki ugroženi u Srbiji. Ja ću mu nabrojati samo dva grada u Srbiji, da ne pominjem sve gradove jer bi trebalo da pričam dva dana. U Jagodini postoji jedna reka koja se zove Lugomir. To je ekološka bomba gde minimum 5.000 domaćinstava ima bolesne članove zato što koriste tu vodukoja je zagađena i zato što ta reka plavi Jagodinu i deset sela oko Jagodine. Svakih pet godina poplavi grad i ogromne su štete. Očekujem da će ministar za zaštitu prirodne sredine to da uredi. Dalje, očekujem,ne znam koja je to gospođa, da dođe u Ćupriju; predsedniče Vlade, Ćuprija nema vode; pa se postavlja pitanje - zašto Crnogorci piju više vode zimi nego leti, pa kaže - nemaju leti. Ali, Ćupričani ni zimi ne mogu da piju jer nemaju ni zimi ni leti. Molim vas da pošaljete nekoga u Ćupriju i da taj problem rešite. Prenosim vam poruku građana Ćuprije, ne bih voleo da se to desi, ali oni prete da će blokirati autoput i da će biti veliki problem. Bolje da rešite to, obećajte im to za mesec dana, za dva, ali recite - biće za 60 dana, građani Ćuprije, doći će voda u vaš grad - da građani znaju da ćeimati rešen taj problem. Očekujem, dame i gospodo, da jednom izađe ministar za poljoprivredu, da odgovori na moje pitanje, jer, znate, velika je čast za seljake (ne za mene, ja znam danemate šta da mi kažete), da im kažete šta steto do sada uradili, i zašto niste uradili ono što treba za njih da uradite i kada ćete uraditi. Zahvaljujem, dame i gospodo.
Reč ima narodni poslanik Bora Novaković, poslanička grupa DOS, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Vojislav Šešelj, poslanička grupa SRS.
Poštovana predsednice, poštovani predsedniče Vlade, članovi Vlade, kolege poslanici, uveren sam da ćemo nakon izvesnog vremenskog perioda, kada retrospektivno budemo analizirali sve ono što smo uradili u protekle dve godine, imati dobrog povoda i razloga da današnji datum označimo kao važan i značajan. Ovo je dan kada Srbija dobija ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu, tako da se deli resor koji je do ovog dana bio praktično u resoru gospodina Batića. Mislim da je to vrlo važan datum, jer time Republička vlada šalje poruku u javnost da je spremna još snažnije da izvrši decentralizaciju. Za decentralizaciju u Srbiji imamo istorijskih razloga i istorijskih povoda, jer smo i u vreme kada država Srbija nije čestito bila ni konstituisana imali zakon o opštinama i svojevrstan proces decentralizacije. Čak i u tom kontekstu, čak i u 19. veku kada smo se formirali kao država, veliki značaj je imala opština i sve ono što su predstavljale lokalne samouprave. Mislim da se kod nas odomaćilo shvatanje po kome je centralizam dobar i poželjan oblik integracije države. Naravno, svaka država, primerno svojoj istoriji, političkoj kulturi, ekonomskoj, regionalnoj, kulturološkoj, religijskoj razuđenosti, bira oblik integracije. Nisam sklon da centralizam proglasim lošim samim po sebi, niti sam sklon da decentralizaciju smatram poželjnom samom po sebi. Naprotiv, u izvesnim vremenskim periodima i centralizam se pokazao kao opravdan i dobar oblik državne integracije, jer se, naročito kod nas u Srbiji,obično istorijski javljao kao finansijski grč siromašnog društva i siromašne države koja pokušava centralizujući sredstva i materijalne resurseda ih kasnijepravedno raspoređuje, kada je u pitanju cela teritorija. Mislim da smo taj period ostavili iza sebe, ili ga u najmanju ruku ostavljamo iza sebe, i da je Srbija kao država, ali i društvo u Srbiji spremno i zrelo za decentralizaciju. Decentralizacija u ovom momentu jeste jeftinija od centralizacije. U ovom trenutku mnogo je racionalnije i jeftinije određene nadležnosti prebaciti na opštinski i gradski nivo, nego ih držati na centralnim državnim nivoima. Znači, ukoliko želimo da ostvarimo koncept jeftine države, onda moramo voditi računa o onome što je jeftinije i racionalnije organizovati na lokalnom nivou, a u ovom trenutku postoji dosta takvih oblasti. Kada bih želeo da budem ciničan, kao gradonačelnik Novog Sada mogao bih čak da kažem da gradovima i opštinama odgovara centralizam, jer on, koncentrišući određene nadležnosti na republičkom i saveznom nivou, ondarepubličku i saveznu vlast čini odgovornima. Naprotiv, meni nije stalo do cinizma. Meni je stalo do toga da organizujemo državu na najracionalniji, najjeftiniji način i da se dogovorimo oko svega onoga što bi harmonizovalo različite nivoe vršenja vlasti. Prvo, smatram da je u psihološkoj ravni vrlo važno izvršiti dalju decentralizaciju, jer centralistički uređena država čini aktivnim samo centar odlučivanja, nezavisno od toga da li je on na saveznom ili republičkom nivou. Svi ostali delovi sistema, sve ostale institucije u centralistički uređenoj državi puka su transmisija centralnih državnih organa, potpuno su inertni, neaktivni i u psihološkoj ravni nezainteresovani da učestvuju u političkom procesu. Da bismo ih učinili zainteresovanim moramo ih učiniti akterima tog procesa, a da bismo ih učinili akterima tog procesa moraju imati određene nadležnosti i moraju imati određene izvore prihoda na osnovu kojih mogu efikasno rešavati probleme u toj oblasti. Šta znači dalja centralizacija u političkoj ravni? Ona znači podelu odgovornosti između centralnih i lokalnih organa vlasti, i mislim da je ona takođe važna. U Zakonu o lokalnoj samoupravi načinjena su tri koraka, koja su vrlo važna, hrabra. Dakle, u oblasti zdravstva primarna zdravstvena zaštita je poverena gradovima i opštinama; poverena je takođe ekologija i mislim da su to prvi pomaci,naravno uz školstvo, osnovno obrazovanje, koji govore u prilog potrebi za još snažnijom decentralizacijom. Napokon, treći argument, zbog kojeg se nadam da će resor gospodina Šabića dati svoje efekte, jeste sadržan u ekonomskoj sferi. U ovom trenutku mislim da ne postoji velika zainteresovanost opština i gradova da uvećaju svoju imovinu. Mislim da u ekonomskoj sferi takođe treba učiniti sve da se gradovi i opštine učine odgovornim i da budu mnogo aktivniji kada su u pitanju investitori i investicije, da budu mnogo aktivniji kada je u pitanju način na koji će sačuvati i uvećati svoju imovinu i takođe da budu mnogo aktivniji kada su u pitanju takse, porezi, i kada je u pitanju mogućnost formiranja, konstituisanja i oblikovanja mikroekonomije i ekonomije na nivou opština i gradova, što u ovom trenutku nije izraženo u dovoljnoj meri. U suštini, novim Zakonom o lokalnoj samoupravi mi smo postavili samo opšti pravni okvir za proces decentralizacije. Nama predstoji ono što je gospodin Batić zvao sektoralnim zakonima. Predstoji nam donošenje zakona o glavnom gradu, dakle, zakona koji bi trebalo da definiše kako će u administrativnom, komunalnom i finansijskom smislu funkcionisati Beograd. Predstoji nam zakon o gradovima, koji će definisati poziciju Niša, Novog Sada, Kragujevca, a uveren sam da će tim zakonom i neki drugi veliki regionalni centri dobiti status grada. Očekuje nas zakon o komunalnim delatnostima i čitav set sektoralnih zakona, koji će na precizan, detaljan i segmentaran način urediti kako će funkcionisati grad Beograd i gradovi i opštine u Srbiji. To je veliki zadatak pred gospodinom Šabićem i uveren sam da će u narodnim poslanicima imati uporište, ne samo kroz amandmane, nego kroz korisne savete i da ćemo dati sve od sebe da decentralizacija, kada su u pitanju gradovi i opštine, bude što uspešnija. Decentralizaciju kojom se poveravaju poslovi opštinama i gradovima smatram primarnom i nosećom kada je u pitanju decentralizacija uopšte. U državi Srbiji će se, naravno, otvoriti pitanje regionalizacije i to pitanje ne treba izbegavati. Većina velikih i značajnih evropskih država jesu regionalne države, ali šta je od iskustva tih regionalnih država primenjivo u Srbiji i šta može, primereno našoj političkoj istoriji, političkoj kulturi i onoj vrsti kulturološke, ekonomske, teritorijalne, etničke i svake druge razuđenosti i raznolikosti Srbije, da bude primenjeno. To je već vrlo teško političko pitanje. Kao sociolog i kao političar sklon sam asimetričnoj regionalizaciji, koja je svoju tradiciju imala najviše u Italiji, dakle u Ustavu iz 1948. godine i u svemu onome što je posle toga bilo; ali, u kom pravcu se treba kretati zavisi od toga kako razmišljamo da harmonizujemo različite nivoe vršenja vlasti. U ovom momentu svaki poreski obveznik plaća pet nivoa vršenja vlasti: plaća saveznu državu, republičku, pokrajinsku, gradsku i opštinsku vlast. Ukoliko ne budemo imali preciznu analizu kako harmonizovati sve te različite nivoe vršenja vlasti i ukoliko se decentralizacija i regionalizacija pretvore u borbu za ingerencije i u borbu za prihode, ukoliko to bude gladijatorska politička borba oko toga gde će biti smeštene ingerencije, politička moć i politička sredstva, mislim da ćemo napraviti veliku grešku i da nas to neće voditi dobrom. Regionalizam ne sme da podstakne egoizam delova. Regionalizam je dobar samo u meri u kojoj delovi sistema podstiču stepen integracije u celini i u državi kao okviru. Znači, ukoliko bi regionalizacija vodila nekoj vrsti razjedinjenja bez integracije, ukoliko ne bi vodila još čvršćoj integraciji u državno - pravni sistem, mislim da bi bilo loše. Da li je moguć taj oblik? Verujem da je moguć. Kao gradonačelnik Novog Sada i kao neko ko dolazi iz Vojvodine, verujem da je moguće ispoljiti specifičnost određenog dela, a da ispoljavanje te specifičnosti ne ide nauštrb celine. Verujem da je ekonomska autonomija Vojvodine poželjan oblik, jer ona iskazuje specifičnost Vojvodine, ali ne načinom na koji bi je odvajala od celine, nego načinom na koji bi je još čvršće integrisala u državno - pravno tkivo Srbije. Sve su to otvorena pitanja za koja se nadam da ćemo ih rešiti u narednih godinu dana. Hvala vam na pažnji sa kojom ste me slušali.
Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj, a posle njega narodni poslanik Srđa Popović.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastaviću da postavljam pitanja predsedniku Vlade Srbije Zoranu Đinđiću, ne očekujući da mi on odgovori naravno na ta pitanja, jer tu jednostavno adekvatan odgovor nije u stanju da pruži. Izmenama i dopunama Zakona o Vladi ukinuto je Ministarstvo pravde i lokalne samouprave i uvedena dva ministarstva, Ministarstvo pravde i Ministarstvo za upravu i lokalnu samoupravu. Danas se bira ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Što se ne bira i ministar pravde? Srbija sada nema ministra pravde. U kom statusu je sada tamo Vladan Batić? Da li je on tamo v.d. ili za deo koji se odnosi na Ministarstvo pravde važi stari zakon, a novi zakon važi samo za Ministarstvo državne uprave i lokalne samouprave? Nema tog pravnog stručnjaka koji može da razreši ono što vi zapetljate. Da li je danas bilo jednostavnije - lupam ja Milka, lupam, samo ti dobacuj, meni to ništa ne smeta, čak mi mnogo i prija - čak danas ste mogli komotno da izaberete ponovo Batića ili nekog drugog, ali taj problem da rešimo. Nije problem u tome što vi danas ne birate ministra pravde, problem je što nikome nije palo na pamet, što niko nije video da je ukinuto jedno ministarstvo, a da su otvorena dva nova ministarstva i da se moraju birati dva nova ministra. Niko to od vas nije video. To govori o kompetentnosti vaše vlade. Zatim, Vlada je bila u obavezi da najmanje jednom u godini dana podnese izveštaj Skupštini, izveštaj o svom radu, a naročito o vođenju politike, o izvršavanju zakona, drugih propisa i opštih akata, o ostvarivanju plana razvoja i prostornog plana i o izvršavanju budžeta Republike. Tako je to predviđeno članom 213. Poslovnika Narodne skupštine. Vlada tu svoju obavezu nije ispunila. Ona je obavezna i Zakonom o vladi na tako nešto. Zašto Vlada nije ispunila svoju obavezu? Čega se to Vlada boji? Šta to Vlada prikriva? Šta je to za Vladu neizvesno u raspravi, pa izbegava ovakvu obavezu? Zašto se usteže? U čemu je problem? Čak od vas ne očekujemo ni kompetentan, ni stručan, ni ozbiljan izveštaj, ništa od toga od vas ne očekujemo. Mogli ste da donesete izveštaj poput ovih zakonskih projekata, poput ovog predloga za rekonstrukciju, koji nije na stručan način sastavljen itd. Vi bežite uopšte od rasprave o Vladi. Postavlja se ovde pitanje, zašto predsednik Vlade nije tražio promenu ministra poljoprivrede. Nikada se u istoriji Srbije nije desilo da u jednoj godini, za vreme jednog ministra, bude izvršen genocid nad pticama pevačicama. Više od pola miliona ptica je ubijeno radi izvoza u Italiju. Koja je to zemlja na svetu, da bar ministar ne bi pao kada se tako nešto desi. Sada umesto da nam pevaju slavuji, da nam pevaju štiglići i slične ptice, sada nam pevaju gavranovi, čavke, gačci, jer njih ministar poljoprivrede nije hteo da lovi iz neznanog razloga. Zašto se sve to dešava baš u okviru ove vlade? Šta nam predsednik Vlade obećava rekonstrukcijom Vlade? Da li nam obećava poboljšanje ukupnih političkih, ekonomskih i socijalnih prilika u zemlji? Da li će ovom rekonstrukcijom Vlade da se stvore uslovi da fabrike, koje su ranije kako-tako životarile, a već godinu i po dana uopšte ne rade, dobiju neki posao i pokrenu proizvodnju? Da li će ova rekonstruisana Vlada sada da odustane od svog plana o otpuštanju 700 hiljada radnika? Da li će ova rekonstruisana Vlada na ozbiljniji način da pristupi privatizaciji,da izbegava skandale oko naštimanih cena i da li će ta privatizacija da se sprovodi prema zakonu, a ne na jedan način koji je veoma blizak kriminalnom. Da li će ova vlada da napokon popravi stanje u poljoprivredi? Obećavali ste čuda poljoprivrednim proizvođačima, seljacima, a ni jedno obećanje niste ispunili. Realna cena otkupa poljoprivrednih proizvoda je mnogo niža nego što je bila ranije. Pod vašom vladom desilo se čudo neviđeno, devalvirala je i nemačka marka. Neki ekonomski eksperti tvrde da je upravo zbog toga nemačka marka i ukinuta. Ono što se za 100 maraka kupovalo 2000. godine, pod vašom vladom ne može da se kupi ni za 300, 400 maraka. Da li će izbor novog ministra energetike značiti novo povećanje cene struje u Srbiji ili ćete sada ići na sniženje cena? Da li Srbija zaslužuje najveću cenu struje u čitavoj Evropi, tako da je 18% skuplja od najskuplje u Evropi; da li to Srbija zaslužuje? Šta znači izbor novog ministra? Još veće cene struje do neba ili sada neke umerenije, niže cene. Pretpostavljam da novog ministra niko nije ni upoznao šta ga tu čeka; da je potpuno van toga. Da li će sada nova rekonstruisana vlada da popravi stanje u socijalnoj sferi. Da li ćepenzije i dalje realno da zaostaju u odnosu na visinu plata ili će se vratiti stari koncept, gde će penzije pratiti visinu plata? Namerno ste u toku ovog vašeg mandata doneli zakon po kome se penzije više ne usklađuju isključivo prema visini plata, nego se usklađuju prema vašoj proceni porasta troškova života. Gde se to još tako penzije obračunavaju? Da li će ova rekonstruisana vlada biti u stanju da popravi socijalni položaj najugroženijih kategorija stanovništva? U sferi dečijih dodataka ništa niste popravili, samo ste pokvarili. Ispametili ste ljude, a sada im treba nekih 20, 30, 40 dokumenata da uopšte steknu pravo koje im je zakonom propisano. Da li će se popraviti socijalni status ratnih vojnih invalida i civilnih žrtava rata? Na to pitanje predsednik Vlade nikakav odgovor nije ponudio, nije sada ništa ni obećao. Vi ste ranije mnogo obećavali. Godine 2000. u predizbornoj kampanji ste obećavali čuda. Sada ste unazad godinu dana uopšte prestali da obećavate. Sada ništa ne obećavate, smatrate da više nema potrebe. Pokazali ste da ni jedno obećanje ne izvršavate i zašto biste dalje obećavali. Narod mora na vas da se privikne, narod mora da vas trpi, narod mora da glumi da je srećan što mu je takva vlada i time se svi problemi završavaju. Da li je u ovoj situaciji Vlada spremna da reši i jedan ekonomski ili socijalni problem? Da li je ova vlada, sada kada je rekonstruisana ili će biti rekonstruisana za nekoliko časova, u stanju da se obračuna sa kriminalom? Da li će Vlada biti u stanju, preko nadležnog ministarstva policije, da razreši neko od spektakularnih ubistava iz ranijeg perioda, koje ni ranija vlast nije bila u stanju da razreši, kako ste obećavali? Da li će ova vlada da doprinosi zataškavanju ubistva ministra odbrane, Pavla Bulatovića, kao što je zimus rađeno, ili će sada da se otvori u pravcu istraživanja i rasvetljenja tog ubistva? Da li će ova vlada, sada kada je rekonstruisana, da rasvetli otmicu i verovatno likvidaciju Ivana Stambolića? Da li će ova vlada biti sada u stanju da reši aferu oko otmice grupe putnika muslimanske veroispovesti iz voza u Štrpcima i njihovu likvidaciju? To do sada niste ni pokušavali da rasvetlite. Šta se krije iza toga? Ko je to toliko moćan da spreči rasvetljenje? Već mesecima i godinama pominjem ime tog pukovnika, Ljubiše Beare; niti ga traži Haški tribunal, niti naša policija, niti vojna bezbednost, niti Interpol, niko ga živ ne traži. Čovek je otmicu organizovao, likvidaciju, ubijanje ratnih zarobljenika kod Srebrenice itd. Niko živ ga ne traži. Pitam se, šta se desilo sa tim čovekom, zašto on nikome nije interesantan. Dalje, da li će ova rekonstruisana vlada biti u stanju da razreši ubistvo Momira Gavrilovića, da li ćete biti u stanju? Da li nam sada obećavate da ćete biti u stanju da razrešite ubisto generala Buhe? Da li ćete biti u stanju da razrešitu ubistvo novinara Milana Pantića iz Jagodine? Jagodina je toliko malo mesto, ne može biti veliki izbor mogućih počinilaca i organizatora tog ubistva. Kada ćete to da razjasnite? Šta čekate? Da li će ova vlada, sada rekonstruisana, biti u stanju da se obračuna sa mafijom? Da li će i dalje mafija upravljati glavnim životnim tokovima u ovoj zemlji, a posebno finansijskim tokovima? Da li će ova vlada ponovo da daje Dragoljubu Markoviću, "Krmivo-produktu" ili nekom drugom iz surčinskog klana da popravlja puteve po Srbiji? Da li ste vi imali nekog primerenijeg da popravlja te puteve? Mogao sam da vam nabrojim 20 preduzeća u Srbiji, najmanje, koja su se svojevremeno proslavila u kvalitetnoj izgradnji takvih puteva. Vi nađete nekoga koji je do pre neki dan uzgajao piliće i jaja, a sada on vrši asfaltiranje po Srbiji, i nikom ništa, sve je to normalno u Srbiji. Da li će i pod ovom rekonstruisanom vladom to da bude normalno ili neće? Kakva će biti politika gonjenja počinilaca krivičnih dela? Da li će i dalje, kako kome iz vrha DOS-ovske vlasti padne na pamet, ljudi biti prozivani, a posle niko nije u stanju da im dokaže krivicu; a tamo gde je krivica dokazana, čak i kod najtežih krivičnih dela, da se ljudi brane sa slobode? Osam metaka se ispali u čoveka i počinilac krivičnog dela pokušaja ubistva i dalje se brani sa slobode. Šta još tu ima da se utvrđuje? Priznao je da je pokušao ubistvo, žrtva je poznata, meci su izbrojani i izvađeni iz tela, sve je fotografisano, slikano, a stoji se. Da li će ova vlada prestati da vrši pritisak na druge sfere vlasti? Da li će ova vlada, sad kada je rekonstruisana, s obzirom na nove ljude koji u nju ulaze, uključujući i Rodoljuba Šabića, prestati da se ponaša kao tutor Parlamenta, da se ponaša kao grana vlasti iznad Parlamenta? Da li će ta nova, rekonstruisana vlada, prestati da vodi parlamentarnu politiku u zemlji? Da li će ova vlada prestati da se meša u ingerencije pravosudne vlasti? Ima mnogo razloga da se kritikuje stanje u pravosuđu, pogotovo da se pojedinačno kritikuju sudije i predsednici sudova, ali to nikada ne sme da radi neko ko pripada izvršnoj vlasti. Može partija, i vladajuća i opoziciona, mogu mediji, ali ne može ministar, ne može ni predsednik vlade. Predsednik Vlade treba da shvati da je u hijerarhiji vlasti ispod i predsednika Parlamenta, i predsednika Vrhovnog suda i predsednika Ustavnog suda. Simboličan šef izvršne vlasti je predsednik Republike. Imamo li ga još, to još niko ne zna, ali nije bitno. Trebalo je ranije raspisivati te izbore. U hijerarhiji državnih funkcionera na prvom mestu dolazi predsednik Republike, pa predsednik Narodne skupštine, pa predsednik Ustavnog suda, pa predsednik Vrhovnog suda, pa tek onda predsednik Vlade. Imali smo mi period u kome se sudstvo smatralo direktnim produžetkom izvršne vlasti. Ali, to je totalitarni komunistički period. Proteklih 12 godina mukotrpno je vršeno oslobađanje sudske vlasti. Nedovoljno, neadekvatno često, ali bar nije zabeležen ovaj reverzibilni pokušaj da se sudska vlast ponovo potčini izvršnoj vlasti. Čak i ljudi kojima ste vi najviše verovali, pa ste ih postavljali za predsednike Vrhovnog suda, okružnih sudova itd, i njima je postalo nepodnošljivo takvo mešanje izvršne vlasti u njihov posao. Zamislite da su to neki ljudi u čijem izboru niste učestvovali ili da su protiv vaše volje izabrani na ta mesta: kakva bi tek onda bila situacija? Da li ova vlada uopšte ima nameru da izvršava svoje ustavne nadležnosti ili ona misli da sama kreira sopstvene nadležnosti; pa ono što joj se ne sviđa iz okvira ustavnih nadležnostismatra da ne treba i ne mora da radi, nego radi samo ono što želi i što joj prija. Jedna ozbiljna, umna vlada se prepoznaje po tome što najviše insistira da radi ono što joj je najteže i najneprijatnije. Bežanje od problema ne može biti način rešavanja problema, a to u ovoj sadašnjoj vladi niko nije shvatio, niko nije razumeo. Niste u stanju da razumete ili idete linijom manjeg otpora. Mogu da kažem u globalu da je ova vlada nekompetentna, ali pretpostavljam da ima pojedinačno kompetentnih ljudi. Zašto oni ne dolaze do izražaja? Ne mogu zbog opšte atmosfere. Šta je proizvela ova vlada za proteklih godinu i po dana? Proizvela je atmosferu straha u Srbiji. Nikada tolika atmosfera straha u proteklih 12 godina nije postojala. Pazite, da je neko pod Miloševićem digao cenu struje 100%, u Srbiji bi možda došlo i do oružane pobune; ne bi niko smeo da isključuje građanima masovno struju po kućama itd. Vi ste struju poskupeli za 400% i takse ste digli do neba. U toj atmosferi je toliki strah da ljudi šapatom izražavaju nemirenje. Da li ova vlada, sada rekonstruisana, misli nešto da menja u informativnoj sferi? Ova vlada upravlja državnom televizijom na način nepoznat od 90. godine. U proteklih 12 godina bilo je mnogo problema sa državnom televizijom. Državna televizija je bila pristrasna, bila je angažovana na nedozvoljen način od strane režima, ali ovakva medijska blokada opozicije nikada nije postojala. Imate medijsku blokadu opozicije, u kojoj SRS već godinu i po dana nema pristupa, apsolutno nema pristupa državnoj televiziji. Da li je to nešto čime se predsednik Vlade može pohvaliti ili će on da kaže da nema kontrolu na državnoj televiziji? Onda je upravo i u tome problem što on nema kontrolu. Ko mu kontroliše državnu televiziju, da li Vilijam Montgomeri? Ko mu je postavio glavnog i odgovornog urednika Informativnog programa? Ako to nije Vlada postavila, ko je onda postavio, ko to može da postavlja? Ko je postavio Upravni odbor? Prvo, nemoguće je da postoje nezavisni ljudi u upravnom odboru. Oni su uvek zavisni od onoga ko ih postavlja i ko može da ih razreši. Nezavisni ljudi u političkom sistemu ne postoje i nemojte tu terminologiju, predsedniče Vlade, ovde da nam nudite. Jednostavno, ona ne može da prođe. Ovde se postavlja pitanje da li će državnu televiziju kontrolisati Narodna skupština ili Vlada. Do sada je uvek Vlada. Ranije su se opozicione partije zalagale da je kontroliše direktno Narodna skupština, proporcionalno učešću svake političke partije u strukturi Narodne skupštine. Da nikome ne odgovara državna televizija, takve okolnosti su nemoguće. Vi pokušavate predstaviti javnosti da nikome ne odgovara ili bar prividno izgleda kao da nikome ne odgovara; sigurno nekome odgovara, ali taj neko je van strukture institucionalne vlasti. Ako predsednik Vlade tvrdi, a već je izrekao iz klupe tako nešto, bar u tom smislu, da nema kontrolu nad državnom televizijom, onda je to dodatni element njegove odgovornosti kao predsednika vlade. On nije imao kontrole ni nad svojim potpredsednikom, pa je uhvaćen u špijunskoj aferi. Može tako nešto da se desi i oko državne televizije, Zorane Đinđiću. Gde je garancija da neće da se desi? Predsednik Vlade, odnosno Vlada, ne smeju da izgube kontrolu nad nečim što je u njihovoj nadležnosti. Ako se vi stidite vaše nadležnosti u toj oblasti ili ako vam ona ne odgovara, predložite Narodnoj skupštini da se donese zakon po kome će ona direktno kontrolisati državnu televiziju. Državna televizija je veoma važno i opasno političko sredstvo, sredstvo političke borbe i uvek je pod nečijom kontrolom. Da li će biti pod kontrolom Vlade ili Parlamenta, principijelno je pitanje. To je stvar koncepcije. Ali, ako će biti van kontrole i Vlade i Parlamenta, onda je to ogromna opasnost po narod i državu. Neko će sigurno kontrolisati ili neko već kontroliše. Neko tamo kreira uređivačku politiku mimo vaše volje, ako nastavi predsednik Vlade da insistira da on nema kontrolu nad državnom televizijom. Neko mora da kontroliše, jer tamo je ogroman državni novac uložen. Kad se kaže državni, misli se narodni. Ne može neko formalno nezavisan upravljati državnom televizijom, nego mora upravljati neko ko će odgovarati Vladi i Parlamentu, ko će snositi odgovornost za svaki svoj postupak i ko će moći da bude i smenjen, ako ne radi u okviru politike Vlade ili Parlamenta. A kakva će biti politika Vlade i parlamenta po tom pitanju, o tome se raspravlja u Narodnoj skupštini, a ne da neko tamo postavlja svoje lične ili kriterije koje mu naloži neko spolja. Je lÄ i na tom polju naša država treba da pokaže da nema nezavisnost, da nema samostalnost, jesmo li mi pod okupacijom? Oseća se da jesmo, ali niko da prizna. Je li vaša želja da budete po okupacijom, pod prinudnom upravom? Ako vam je to želja, kažite javno. Ako vam to nije želja, i ako vama to smeta, onda se tome usprotivite. Ko je taj ko vam može postavljati uslove? Od toga bi trebalo izvršna vlast da se boji, to je ključno pitanje. Vi pokazujete svojim stavom i ponašanjem kao da se nikoga ne bojite, a to je pogrešno iz dva razloga. Prvo, zato što biste morali nekoga da se bojite, morali bi da se bojite raspoloženja svog naroda, građana Srbije, morali bi da se bojite parlamenta. Da ga se bojite, ne biste ga ovako ponižavali, kao što to radite godinu i po dana i morali bi da se bojite sudske vlasti. Ne da vi upadate sa kamerama u sudove, nego da sudska vlast vas temeljito kontroliše. Vi se očigledno ne bojite ni glasa naroda, ni parlamenta, ni sudske vlasti. Mediji su do kraja dirigovani, instrumentalizovani. Vi pokazujete izvestan strah, ali to je strah od nekog vaninstitucionalnog faktora. Pa, da razmotrimo koji je to vaninstitucionalni faktor. Postoje dve mogućnosti. Neću se direktno opredeliti ni za jedno od te dve mogućnosti, ali ću izložiti obe. Prvi taj vaninstitucionalni faktor mogu da budu spoljne sile i one su realan vaninstitucionalni faktor uticaja na Vladu Srbije, koga se Vlada objektivno boji. Jer, da se vi ne bojite tog faktora, nikada se ne bi moglo desiti da cela Vlada prekrši Ustav i sve pozitivne zakone i isporuči Miloševića Haškom tribunalu. Znate, ne postavlja se pitanje da li je meni žao ili ne. Žao mi je svakog Srbina koji je tamo otišao protiv svoje volje, ali su u pitanju nesagledive posledice takvog čina. E, to nisam u stanju, Milka, da ti objasnim, žao mi je, trudio bih se iz petnih žila, ali unapred procenjujem da nisam u stanju da ti objasnim. Dakle, taj spoljni faktor postoji. Postoji još jedan vaninstitucionalni faktor. Vi niste krivi za pojavu tog faktora. Taj faktor se pojavio ranije, pre 10-12 godina. To je faktor organizovanog kriminala ili mafije, ali vi se očigledno bojite tog faktora i mnogi od vas su pod kontrolom tog faktora. Sada neću poimenično da prozivam - ovaj jeste, onaj nije. Možda bih bar kod jednog pogrešio, a ne bih želeo takvu grešku da napravim. Ali, mnogi su pod kontrolom tog faktora. Neki su ranije pristali uz taj faktor, misleći - biće im korisno, podržaće ih, finansiraće ih, doprineće im u nečemu itd. Međutim, taj faktorsada traži da mu se vrate usluge i zbog toga se vrpoljite. Već vam je neprijatno. Taj faktor se ponaša kao aždaja, nezaist je. Svakim danom sve više traži. Ispočetka nije tražio tako mnogo i vi ste mogli - date mu da radi auto-put, malo ga zadovoljite, date mu ponovo Ibarsku magistralu, još malo ga zadovoljite. Njegovi apetiti su porasli do nesagledivih granica. Vi koji pokušavate sada da se otrgnete, niste u stanju. Kako taj problem da rešimo? E, to ćete morati sami da procenite. Najjednostavnije je zaključiti da ćete deliti sudbinu tog faktora. Samo, taj faktor je postao nepodnošljiv i spoljnjem okruženju, i zapadnim silama; s tim što su zapadne sile bile dovoljno moćne da kontrolišu taj mafijaški faktor onda kada im je on koristio za određene stvari; pa ga još i podstaknu, pa mu pomognu itd. On više nije potreban, zapadne sile ga jednim potezom odbace. Vama više nije potreban, ali vi niste u stanju jednim potezom da ga odbacite, niste više u stanju ni da ga savladate. Zašto niste u stanju da ga savladate - neki od vas bi možda i pokrenuli izvesnu akciju na tom planu. Ne smeju, lični strah. Neki su umešani, mogu da budu kompromitovani, ustežu se, drže se po strani, neki beže u penziju, neki beže na sporedne funkcije itd. Ko to može da uradi - samo onaj ko nije umešan, samo onaj ko nije kompromitovan. Jer, tu je kompromitacija trajna. Predsednik Vlade, naravno, beži od razgovora na ovu temu. Da ne beži od razgovora, ne bi mu smetala opozicija u parlamentu. Pošto je planirano i popunjavanje Ustavnog suda, i s tim ću završiti, koliko mi je još ostalo?
Još 50 sekundi.
Pedeset sekundi; e, brzo ću to da kažem. Postaviće se odmah pitanje legalnosti i legitimnosti ove rekonstrukcije Vlade. Trebalo je da sačekate da se formira Ustavni sud, pa bi vas možda neko upozorio. Znate, vi ste na protivustavan i protivzakonit način izbacili veliki brojposlanika iz ovog parlamenta, na dva načina - protivposlovnički i protivustavno ste privremeno odstranili poslanike SRS, a trajno ste izbacili poslanike DSS na protivustavan i protivzakonit način, i sve ono što parlament odluči nakon toga protivustavnog činadolazi pod udar Ustavnog suda, njegovog preispitivanja. Možda ste izabrali ljude za koje smatrate da su pouzdani za Ustavni sud, a ne verujem da su to ljudi koji će do kraja saviti kičmu i služiti. Mislili ste da će vam saviti kičmu i Vida Petrović-Škero, i Leposava Karamarković. Neko vreme jesu, ali u jednom trenutku i one su se osetile povređene u tom osnovnom ljudskom dostojanstvu. Ovi koji se još nisu kompromitovali, ulaze u Ustavni sud. Pretpostavljam da će mnogo brže uspraviti svoju kičmu.
Reč ima narodni poslanik Srđa Popović.
Poštovano predsedništvo, uvaženi članovi Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, čuli smo dosta priče o nekim formalnim i suštinskim stvarima. Mislim da su tri suštinska pitanja na koja treba da odgovorimo prilikom rekonstrukcije Vlade i da pokušamo da odgovorimo na jedan set demagoških pitanja, koja su neki poslanici ovde postavili. Tri ključna pitanja koja su ovde postavljena su: zašto se uopšte rekonstruiše Vlada i u kakvoj je to vezi sa predizbornim obećanjima DOS-a; drugo pitanje - šta se postiže stvaranjem dva nova ministarstva; i,treće pitanje - zašto se to radi posle godinu i po dana? Odgovor na prvo pitanje, pre svega za one koji stalno pominju predizborna obećanja DOS-a - dva temeljna predizborna obećanja DOS-a (evo, pokazuje mi neko program DOS-a) su bila decentralizacija i briga o životnoj sredini. Znači, to su dva temeljna predizborna obećanja DOS-a i u toj priči, u poslednjih godinu i po dana, imali smo ozbiljne pomake na tu temu. Kao što znate, nije samo obećanje važno, važno je i šta radite. Znači, pravite reformu zakonodavstva, donosite Zakon o lokalnoj samoupravi, donosite omnibus zakon za Vojvodinu, donosite Predlog zakona o sistemu zaštite životne sredine, i onda institucionalno jačate, znači, stvarate ministarstva iznad tih zakona, koja treba da ih sprovode, a ne obrnuto. Druga stvar je što se ovom rekonstrukcijom odgovara i na zahteve građana. Teško je zaista danas naći nekog u Srbiji ko bi bio protiv ministarstva za životnu sredinu ili ko misli da Srbiji ne treba ministar zdravlja. Drugo pitanje je šta se postiže stvaranjem dva nova ministarstva - to su, naravno, odgovornost i efikasnost u dva jako važna sektora. Rekonstrukcija Vlade je zapravo personalni rezultat zaista krupne reforme u nadležnosti ministarstva u okviru Zakona o ministarstvima. Meni je žao što jedan deo opozicije nije bio tu, a drugi se bavio polivanjem vodom i nije pročitao šta piše u Zakonu o ministarstvima, ali to su zaista krupni zahvati i krupne promene u nadležnostima koje je usvojila Narodna skupština i proizvod toga je i današnja rekonstrukcija Vlade. Po prvi put u Srbijidobijamo ministarstvo za zaštitu prirodnih bogatstava i životne sredine. I, odgovor na pitanjezašto je za to trebalo godinu i po dana - za one koji postavljaju takvo pitanje mislim da je vrlo važno da pokušamo da objasnimo razliku između forme i suštine. Formalno, mi smo imali Ministarstvo za zaštitu životne sredine, koje je bilo nadležno za vazduh, buku i vibracije. To ministarstvo nije moglo da da odgovor na elementarna pitanja građana koja su postavljali nekad ovde poslanici,pa ste tako odgovor na pitanjekakvu vodu pijemo mogli da nađete u Ministarstvu rudarstva i energetike; odgovor na pitanjekakvu hranu jedemo - u Ministarstvu poljoprivrede, i praktično je to bilo ministarstvo za ništa. Kada je formirana Vlada predložili smo ukidanje takvog ministarstva za ništa i krenuli u jednoipogodišnju ekološku reformu. To što Srbija 50 godina nije imala nikakvu ekološku politiku, i to što je za DOS ekološka politika zaista ozbiljan posao, pitanje je o kome mi ovde treba da razgovaramo. Jedan od tih izraza je i formiranje ovog ministarstva. Reći ću vam šta je urađeno u tih godinu i po dana, a što je vrlo važno i bez čega ni formiranje tog ministarstva zaista ne bi ništa predstavljalo. Prvo, ustanovili smo izveštajem o stanju životne sredine, juna prošle godine, kakvo je stanje naše životne sredine; mada je po zakonu to dužan parlament i Vlada, oni nisu ovakav izveštaj imali preko sedam godina. U tom izveštaju piše ono što je naša bolna istina, a to je da mi za razvijenim zemljama sveta kasnimo između 30 i 40 godina u ovoj važnoj oblasti. Zatim, i Vlada i nadležni odbor Skupštine, po prvi put u istoriji Srbije, utvrdili su nacionalne ekološke prioritete. U tome su učestvovali poslanici svih poslaničkih grupa. Pripremljen je i javno raspravljen zakon o zaštiti životne sredine, koji je sada u skupštinskoj proceduri i koji je, po mišljenju nekih međunarodnih organizacija, verovatno jedan od najboljih zakona koje je Vlada uopšte predložila Skupštini. Zatim, kroz Zakon o lokalnoj samoupravi i omnibus zakona sprovedena je kompletna decentralizacija u ovoj oblasti. Životna sredina je po prvi put izvorna nadležnost opština. Po prvi put postoje mehanizmi da se ona finansira. U budžetima opština po prvi put postoje eko-fondovi u Zakonu o lokalnoj samoupravi i po prvi put postoji devet nadležnosti AP Vojvodine (koje je dobila delegirane od Republike Srbije) u ovoj važnoj oblasti. Lokalna armatura svuda u svetu je ključ ekološke politike. Ono što je sledeće i vrlo važno je - dobili smo kroz Zakon o ministarstvima istinsku promenu nadležnosti, i po prvi put imamo i efikasnost i odgovornost u ovim ministarstvima. Na kraju bi trebalo reći da smo mi, u stvari, uspeli da za tih godinu i po dana od teme koja je u Srbiji uvek bila "trinaesto prase" postignemo opšti politički i javni konsenzus i u vrlo ozbiljnoj anketi 72% građana Srbije podržava Ministarstvo za zaštitu prirodnih bogatstava i životne sredine. Preko dve trećine građana u 15 gradova u Srbiji, gde je sprovođena druga anketa, kroz opštine, stavlja đubre i pijaću vodu kao svoj prvi lokalni problem, a 10% građana kao drugi lokalni problem. Preko 2000 ljudi je učestvovalo u 31 gradu u raspravi o formiranju ovog ministarstva i o zakonu o sistemu zaštite životne sredine, njihova poruka Vladi i Skupštini je bila jasna imi njima danas izlazimo u susret. Ekološka politika je za DOS zaista ozbiljan posao i mislim da tu ne treba brkati formu, dakle Ministarstvo, i suštinu, tj. kojim zakonskim mehanizmima i nadležnostima ono raspolaže. Na kraju, tu je bilo i nekoliko pitanja od strane nekoliko poslanika na temu vrlo konkretnih stvari. Prvo demagoško pitanje je - zašto se ministri ne obrate svojim programom. Zato što ne mogu da se obrate, zato što još nisu ministri. Prema tome, da tu stvar raščistimo. Juče je po prvi put u istoriji ovog parlamenta kandidat za ministra dr Anđelka Mihajlov odgovarala na pitanja poslanika u Odboru, uključujući i pitanja vezana za program, za imovinski status i za radnu biografiju - i to je jedna lepa praksa koju smo mi ovde postigli. Drugo pitanje koje je ovde poslanik postavio odnosi se na reku Lugomir, u Jagodini. Vladi je vrlo poznato (i za vreme Direkcije za životnu sredinu) stanje u Jagodini. Reka Lugomir je plavna reka, veliki ekološki problem. Zahvaljujući novoj ekološkoj politici po prvi put je Opština Jagodina formirala eko-fond. Pre dve nedelje šest miliona opštinskih para je odvojeno a treba da stignu i neke pare iz Republike za saniranje tog problema. Drugi je problem što u tu reku idu direktni izlivi iz četiri velika zagađivača, čime se niko nije bavio 20 godina, a sada Vlada daje podsticajna sredstva; ali, da ne ulazimo u tu tematiku. Poslednja stvar koja je demagoško pitanje su te čuvene ptice. Znači, afera - balkanske ptice je međunarodna, i u ovom parlamentu je pokrenuta kao pitanje. Odbor za životnu sredinu parlamenta je prvi državni organ koji je pokrenuo to pitanje. Odmah su reagovali i Ministarstvo poljoprivrede i Uprava za životnu sredinu, nadležni organi, policija, koji su zajedno sa lovnim inspektorima 140 informativnih razgovora obavili, tri krivične prijave protiv izvršioca u Ečkoj podneli, i o tome je po prvi put u istoriji nekog skupštinskog odbora jedan čovek iz policije, zamenik šefa Uprave kriminalističke policije, na skupštinskom odboru javno svedočio. To da li poslanici dolaze, jesu ili nisu članovi Odbora, to pokazuje koliko njihove stranke tretiraju parlament kao neko ozbiljno mesto, ali bar što se afere - balkanske ptice tiče, tu je sve jasno. Trenutno je Interpol u zakašnjenju za našom policijom, kada je reč o pribavljanju podataka;verujte da ćemo mi u toj aferi isterati pravdu, naći saučesnike Italijana i uraditi ono što je bio zahtev Odbora i što je juče ponovljeno, a to je - naći saglasnost sa ministrom policije oko formiranja ekološke policije. Dame i gospodo, glasajte za rekonstrukciju Vlade Srbije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić, a posle njega Šandor Pal.
Uvažene kolege narodni poslanici, posle dugo najavljivane rekonstrukcije Vlade Republike Srbije, danas već imamo rekonstrukciju. Naravno, ovo nije ozbiljna rekonstrukcija, jer se radi samo o obrazovanju par novih ministarstava i o izboru nekoliko ministara. Po mišljenju SPS-a ozbiljna rekonstrukcija bi bila npr. ostavka ministra Dušana Mihajlovića, jer je kriminal u poslednje dve godine ili godinu i po dana u odnosu na godine za nama porastao za 50% i nema dana a da ne čujemo da se desilo novo ubistvo, otmica, pljačka banke, pošte, samousluge. Ministar Dušan Mihajlović revnostan je jedino u saradnji sa Haškim tribunalom i u izručenju Srba ovom političkom sudu. Ozbiljna rekonstrukcija Vlade bi bila i ostavka ili smena ministra prosvete Gaša Kneževića, jer ono što je uradio za godinu i po dana je samo uvođenje velikih školarina, i do 150.000 dinara, tako da će teško veliki broj mladih, đaka, dobrih studenata, moći uopšte da studira. Ili, ozbiljna rekonstrukcija bi bila ostavka ministra Đelića koji je za ovo vreme uveo nove takse, dažbine, poreze od čega građane Srbije boli glava i mnogi neće moći da ispune najosnovnije građanske obaveze. Svakako je najporazniji rezultat ministra Dragana Milovanovića, jer su on i njegovo ministarstvo za ovo vreme doneli čuveni Zakon o radu. To je najtragičniji zakon. Radnici su tako postali savremeni robovi. Uz to, pod okriljem ovog ministarstva, samo za 18 meseci 300.000 ljudi je ostalo bez posla. Ozbiljna rekonstrukcija bi svakako bila i smena ili ostavka ili razrešenje ministra Vladana Batića. S pravom kaže predsednica Okružnog suda, Vida Petrović-Škero, da se Vladan Batić ne meša u svoj posao.Osim toga što je izvršio izbor predsednika sudova koji su članovi njegove stranke ili neke članice DOS-a, jedino što radi Vladan Batić je - bavi se pitanjem samostalne Srbije, organizuje ovaj lažni kongres SPS-a sa Banetom Ivkovićem, i stvarno treba u najmanju ruku da podnese ostavku. To bi za nas bila ozbiljna rekonstrukcija Vlade. Kada je reč o predloženim kandidatima, sasvim je jasno, ako govorimo o potpredsedniku Miletu Isakovu, da je to jedna nagodba da bi se još nekolicina poslanika našla tu pri ruci i da bi Vlada imala što veću stabilnost. Rodoljub Šabić će možda biti dobar ministar. Sporan je njegov mandat kao poslanika, jer znamo da ga je registrovao Vladan Batić. Možda i nas ta sudbina čeka, preko Baneta Ivkovića i Vladana Batića, ali, kažem, sporan je taj njegov status poslanika, a kao ministar - videćemo. Gospođa Udovički - sasvim jasno da je predlog Međunarodnog monetarnog fonda; naša Vlada mora da izvrši sve ono što MMF kaže. Đinđić je nama obećao pre godinu i po dana da neće prihvatiti koncept MMF-a, a on se sprovodi: liberalizacija tržišta kapitala sa bankrotom preduzeća i banaka već se desila; tržišno utemeljenje cena - i to imamo. Cena struje, komunalne usluge, hrana - 40% je skuplja nego u Evropi, i sve se to prihvata. Otuda moje veliko nepoverenje prema gospođi koja je predložena. Jednostavno, nije ovo ozbiljna rekonstrukcija, jer teško da se može nešto unaprediti od onoga što je premijer Đinđić govorio 25. januara. Tada je rekao da će ova vlada preduzeti sve da dođe do opšte političke stabilnosti, a od opšte političke stabilnosti nema ništa, mislim pre svega na državna pitanja, sve je gore; obećao je izgradnju i stabilnost demokratskih institucija i od toga nema ništa. Donošenje reformskih zakona - ako sa ovom novom vladom misli Zoran Đinđić da će doneti reformski zakon, i od toga nema ništa, jer za godinu i po dana nijedan reformski zakon nije donet. Govorio je i o dinamičnom ekonomskom razvoju i zapošljavanju nezaposlenih, a danas je mnogo veći broj nezaposlenih, proizvodnja ne postoji, sve je stalo. I, na kraju, ono što je posebno Đinđić govorio pre godinu i po dana - biće bolji život, a od boljeg života nema ništa, sve je gore, mnogo je gore u svim aspektima. Na kraju, mislim da Srbija ima izlaza za ovu vladu: ne kongres, izlaz je da Vlada podnese ostavku. Srbija se nalazi danas u jednom velikom beznađu i Srbija je danas protektorat. Ništa se ova vlast ne pita. Razlika između nas i naše braće u Republici Srpskoj je samo u tome što tamo SFOR hapsi, a ovde hapse, nažalost, naši policajci. Mislim da je izlaz da Vlada podnese ostavku, da raspišemo izbore i da vidimo koliki je i kakav je učinak ove vlade. To je jedini izlaz.
Reč ima narodni poslanik Pal Šandor, a posle njega narodni poslanik Petar Petrović.
Poštovani gospodine predsedniče, poštovane kolege, ponekada prisutni ministri, javio sam se da kažem dve stvari. Kada smo bili u opoziciji, tražili smo da, Vlada bar nekada bude tu, pa ja moram da ostanem principijelan - red je da ponekad i oni dolaze, ako se već od nas traži da budemo redovni. Javio sam se da kažem nekoliko reči o dve stvari. Prvo, od 1990. godine sam insistirao na tome i pričao stalno, kod izmena Poslovnika, da bi bilo dobro, u funkciji jačanja položaja odbora, da nadležni odbori ispituju kandidate za ministre. To se juče prvi put dogodilo. Istina, na neformalan način i bez poslovničke obaveze, ali je gospođa Mihajlov bila prisutna i članovi Odbora su bili u prilici da joj postave mnoga pitanja, a neka su bila i neprijatna. Mislim da je to dobra parlamentarna praksa i to bi, ono što do sada nismo uradili, trebalo zaista ugraditi u naš Poslovnik, da ne može ministar da dođe, rekao bih, samo na brke i na poverenje predsednika Vlade i na poverenje parlamentarne većine, nego da ima šansu prvo da dokaže svoju, ako hoćete, stručnu i političku kompetenciju pred onim odborom koji je tu matičan, a i da se na taj način pojača funkcija tih odbora. Prema tome, ja mislim da će ona jednoglasno biti izabrana i da je dobro što Vlada otvara to ministarstvo ponovo. Naglašavam - ponovo; bilo je nekoliko ministara zaštite životne sredine i ekologije, kako se to već zvalo; mislim da je prva bila Slobodanka Đordan, ali i Jordan Aleksić iz Nove demokratije, moramo priznati (čak i kada su bili u koaliciji sa SPS-om), bio je agilan ministar u tom ministarstvu i dosta je stvari uradio. Prema tome,jedna mala tehnička ispravka: nije prvi put da se otvara ministarstvo, nego se prosto nastavlja ta tradicija. Ono drugo što sam hteo da kažem: mislim da je vrlo dobro razdvajanje ministarstva pravde i lokalne samouprave i formiranje novog ministarstva. Rekao bih da je to vrlo opravdano, ne zbog toga što je postojeći ministar te poslove radio loše, nego zbog toga što se prosto uvećao obim poslova, a verovatno su i zadaci toliki da jedan čovek to sve ne može da obavi. Ono što bitrebalo reći,kako ja shvatam taj zadatak, jeste da bi ministarstvo moralo da poradi na novom zakonu o lokalnoj samoupravi koji bi bio eurokompatibilan, u skladu sa evropskom poveljom lokalne samouprave, koji bi potpuno decentralizovao Srbiju, a ne samo dekoncentrisao vlast, a to znači sadašnje opštine, koje su zapravo mali, ponegde prirodni a ponegde neprirodni srezovi napravljeni još pre tridesetak godina, sveo na lokalne samouprave, na nivou naselja. Time bismo rešili čitav niz, ako hoćete i međuetničkih napetosti, jer se ne bi postavilo pitanje koji narod ili koja manjina koga majorizuje u kojoj opštini, nego bi se znalo da je u jednom selu prvi čovek ili odgovoran gradonačelnik izabran na neposrednim izborima, a drugo, Zakon o izboru odbornika ne bi bio od uticaja jer se ne bi postavilo pitanje - a šta sada, ako recimo na listi neke stranke ne bude zastupljeno neko selo, odnosno neko naselje i da li bi oni birali sami sebe. To bi zapravo značilo da se vlast potpuno dovodi na prag onoga ko treba da upravlja i ko treba da konzumira prava koja mu iz toga proizilaze. Mislim da ovaj primer prelaznog rešenja srezova, a to znači opština koje u sebi imaju više naselja, zapravo nigde ne postoji u Evropi. Ne treba se plašiti da smo mi politički nezreli, ako damo malo više vlasti onima koji su u lokalu i da to neće dobro funkcionisati, odnosno država treba da zadrži neke korektive i uslove kada to može da popravlja, da interveniše, ali treba pustiti ljudima da ne osećaju tu vlast kao da im je otuđena, nego da bude zaista kod njih; znači, ne samo dekoncentrisati, nego decentralizovati vlast. Onda bi se i pitanja koja se postavljaju u stilu - a gde su naši novci, postavljala na drugi način. Sada se kaže da je pokrajina jako važna, a svi oni koji o tome pričaju gube iz vida okolnosti da se i SFRJ raspala i da je prosto spoljno-politički kontekst te priče sasvim drugačiji u ovoj situaciji kada je Srbija teritorijalno organizovana ovako kako jeste. Onda kada se kaže - naši novci treba da ostanu kod nas, to znači da srpska većina hoće da bude u autonomiji u odnosu na srpsku većinu u Beogradu i tu onda ta priča dobija jedan potpuno nezreo, ja mislim politički kontekst. Pitanje - gde su naši novci, postavlja se na taj način: naši novci su u Temerinu, naši novci su u Novom Sadu, naši novci su u Somboru, u ne znam kom selu, a nisu decentralizovani ili dekoncentrisani u Novom Sadu, pa ćemo mi sada ponovo u Novom Sadu da se borimo za naše novce. Mislim da je to jedna stepenica o kojoj bi bilo dobro da se razmisli i onda ta priča dobija sasvim drugu dimenziju. O čemu bi to ministarstvo još moralo da vodi računa verovatno je ono što se zove moderna regionalizacija;to ima, naravno, smisla i treba raditi na tome, ali zadržavati političke strukture koje su bile posle Drugog svetskog rata kada su se sve druge okolnosti izmenile, mislim da nije bog zna kako pametno. Sa druge strane, mislim da bi trebalo doneti nov zakon o teritorijalnoj organizaciji. Imate situaciju da de fakto imate neka sela, naselja koja su zaokružena, ako hoćete čak su iekonomske celine, a kojih u spisku naselja po opštinama nema. Ja ću, recimo, da navedem jedno takvo selo u bečejskoj opštini: to su Poljanice, sa hiljadu i nešto stanovnika. Poljanice su deo četvrte mesne zajednice u Bečeju i ljudi prosto nemaju svoj identitet, a imaju sve što je potrebno da budu selo. Ima verovatno negde još takvih sela i tako bi u taj spisak naselja trebalo uvesti sve ono što zapravo postoji u životu. Zašto to prethodna vlast nije uradila? To je sasvim drugo pitanje; ali, ako stavimo i izvršimo takvu teritorijalnu reorganizaciju vlasti, onda oni imaju pravo da po drugim osnovama konzumiraju ono što im pripada kao naselju, a nisu nečiji privezak i nisu detaširani deo, deo jednog grada koji je udaljen 12 kilometara ili dva sela koja su spojena itd. Prema tome, morali bismo ono što je u životu da uskladimo sa našim zakonskim odredbama. Sa druge strane, moramo upozoriti da će verovatno to ministarstvo voditi računa o ravnopravnoj upotrebi jezika nacionalnih manjina, jer imate čitav niz slučajeva da su sada doneti novi statuti opština i u statutima nema naziva mađarskih, rumunskih, rusinskih, onako kako smo se dogovorili i onako kako se kaže u Zakonu o pravima nacionalnih manjina: da će nazivi jedinica lokalne samouprave, naseljenih mesta, trgova, ulica da se ispisuju i na jeziku dotične nacionalne manjine, prema njenoj tradiciji i pravopisu. Čitav niz opština, a znam nekoliko primera,recimo u Srbobranu neće da upišu da je to Sentomaš, kao što jeste na mađarskom ili da je Novi Bečej - Terek Beče (Török Becse), kao što jeste na mađarskom, nego se dovijaju na razne druge načine. Zakon o pravima nacionalnih manjina je jasan. Gospodin Šabić verovatno kao budući ministar za to može da se pobrine - iako u ovom zakonu nema kaznenih odredbi, jer mislim da to nikome ništa ne smeta i idemo u Evropu, onda bi tu trebalo zaista upisati prave toponime, onako kako oni glase na jeziku dotične manjine i da ne bude oko toga političkog spora da li jeste ili ne, nego jednostavno tu stvar treba maksimalno liberalizovati i Ministarstvo bi trebalo da pruži podršku onima koji jesu lojalni građani države, ali misle da treba da imaju još neka posebna prava. Tu je naravno i problem upotrebe nacionalnih simbola u zgradama lokalne samouprave. Kaže se po ovom zakonu da ih mogu tu isticati za vreme državnih praznika, ali je sporno recimo da li u sali gde se održavaju sednice skupštine opštine mogu da budu isticani simboli i to nije regulisano. Mislim da naravno može, onako kako se to od strane države odobri itd. Prema tome, novo ministarstvo zasigurno ima mnogo novih zadataka, ono je potrebno. Treba podržati njegovo formiranje i naravno voditi računa o tome, a mi narodni poslanici smo zato tu, kako će to ministarstvo ubuduće funkcionisati.
Reč ima narodni poslanik Petar Petrović, a posle njega narodni poslanik Marijan Rističević.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče Vlade, dame i gospodo ministri, odmah na početku da kažem da Stranka srpskog jedinstva neće glasati za predloženu rekonstrukciju Vlade, jer smatramo da ovo nije rekonstrukcija ili se ovde neki igraju izrazima. Rekonstrukcija Vlade znači da se kaže koje to ministarstvo nije dobro radilo, da se tom dotičnom ministru zahvali na dosadašnjem radu i da se onda predloži novi ministar. Ovo su samo kozmetičke promene, iznuđene formiranjem dva nova ministarstva i iznuđenim ostavkama dva ministra do sada. Sa druge strane, da bi se kompletiralo predsedništvo, odnosno sedam sekretara SKOJ-a, kako se zovu u narodu potpredsednici Vlade,pošto fali jedan moramo da izaberemo još jednog potpredsednika Vlade ida zadovoljimo još neke od malih stranaka, koje eto nisu zastupljene u Vladi Srbije, da se ne bi bunile i da bi ovaj parlament mogao da daje podršku Vladi. Moram i to reći,prenosim mišljenje naroda pošto dolazim iz Jagodine i iz okoline, stalno sam na terenu i vezano za slogan koji stalno plasirate preko vaših sredstava informisanja da je Srbija na dobrom putu, znajte da narod kaže da Srbija nije na dobrom putu; Srbija je na dobrom putu da propadne. Gospodine predsedniče, najbolje je da podnesete ostavku, vi i članovi vaše Vlade, da raspišete izbore na svim nivoima, jer samo tako Srbija može da izađe iz krize u kojoj se nalazi, a kriza je ekonomska, moralna, socijalna, politička. U svom izlaganju moram da se zadržim na predloguovih dama i gospoda koje predlažete za ministre. Kada je u pitanju Ministarstvo zdravlja očekivao sam, a i poslanički klub Stranke srpskog jedinstva, da će taj budući ministar zdravlja Republike Srbije izaći sa programom, pa da vidimo kako će zdravstvo Srbije izaći iz kolapsa u kome se nalazi. Gospodine predsedniče, samo jedna informacija, moja supruga je juče trebalo da primi injekciju i morala je da kupi u Jagodini iglu koja košta dva dinara; i toliko para nema u zdravstvu Srbije, a lekari i medicinske sestrene mogu da rade. Dajte, molim vas, da taj ministar zdravlja učini nešto da građani Srbije i pacijenti koji moraju da odu kod lekara imaju da se leče. Šta će raditi onaj pacijent koji nema para da se leči? Pred njim je put prema groblju, daleko bilo. Sa druge strane, plate u zdravstvu su tako mizerne da lekari specijalisti rade za 12 do 14 hiljada dinara, medicinske sestre primaju ispod 10.000 dinara, i to one koje imaju dežurstva, a onima bez njih plate su još manje. Kada govorimo o Ministarstvu rudarstva i energetike, očigledno je da je uvaženi gospodin Novaković bio prinuđen da posle gostovanja od godinu dana, kako je sam rekao, u Vladi Srbije, podnese ostavku, a gospođi koja treba da ga nasledi na čelu tog ministarstva samo kažem - neka joj je Bog na pomoći; jer, dovoljno je ako bude imala ono što gospodin Novaković nije rešio, to su štrajkovi rudara, kojih će sigurno biti i dalje, cena struje koja je nenormalna;samo jedan podatak, recimo potrošač koji je imao nula potrošnju u protekla dva meseca dobio je račun gde mu je angažovana snaga 7,58 i plaća oko 350 dinara. To mora da reši Ministarstvo energetike i rudarstva preko svojih nadležnih direktora, koje postavljate u energetskim organizacijama Srbije. Na kraju, kada je u pitanju Ministarstvo lokalne samouprave, uvaženomgospodinu Šabiću mogu samo da kažem da ode prvo u crkvu da se pomoli Bogu, jer mu samo on može pomoći da ubuduće rešava sukobe među lokalnim organima i u lokalnim organima vlasti u preko 100 opština Srbije. Naime, tamo gde je ljubav isparila, ljubav koja je bila između DOS-a i ovih koji su napustili DOS, Demokratske stranke Srbije, sukobi su svakodnevni, sukobi su očigledni, a zbog toga ispašta narod, odnosno građani Srbije. Da zaključim, pošto pazim na vreme, još jednom pozivam predsednika Vlade i ministre da izađu časno pred ovu skupštinu, da se zahvale na dosadašnjem poverenju;ispunite ono obećanjekoje ste dali u decembru mesecu 2000. godine da će biti izbora u Srbiji za godinu i po dana. Godinu i po dana je prošlo, dajte izbore i da vidimo koliko vas narod voli. Još jednom napominjem da Stranka srpskog jedinstva ne može dati poverenje ovoj vladi Republike Srbije.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević, a posle njega narodni poslanik Bora Stanimirović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodo ministri, na dnevnom redu je rekonstrukcija Vlade i odmah na početku da zahvalim ministru koji je podneo ostavku na dosadašnjem radu, jer je imao izuzetno teške okolnosti. Naš energetski sistem je bio u stanju u kojem je zatečen, zahvaljujući nekoj prethodnoj vladi, vladi opštenarodne propasti, koja je danas ovde predstavljena kao opozicija. Ta vlada nije bila samo vlada opštenarodne propasti, nije to bila neka vlada iz senke, koju su danas spominjali, to je bila vlada iz mraka, vlada mraka i haosa, i tako se otprilike može nazvati. U poređenju sa ovom ta vlada nije imala nikakve rezultate i zato današnji kritičari treba da se pokriju ušima i da znaju da je ova vlada solidno odradila posao, da je izvela reforme, a da reforme i rezultati reformi ne idu zajedno. Prvo se vrše reforme, pa će rezultati reformi da se osete na osnovu reformskih projekata ove vlade. Da krenem da pokušam malo da branim Vladu kojoj smo dali poverenje, pa da krenem odmah od ministra poljoprivrede, koga su ovde napali neki gačci ili kako se već to zove, neke crne vrane, ne znam kako se zovu. Znam da žive u Batajnici i da imaju bazen. Odmah da kažem da stanje u poljoprivredi nije onako kakvo bi mi baš voleli, ali je daleko bolje od onog što smo zatekli. Samo da podsetim kritičare da je ova vlada, recimo, ukinula porez na promet na sredstva za zaštitu bilja, mašine, rezervne delove, sortna semena, stočnu hranu, komponente za stočnu hranu itd. Mi smo to 10 godina tražili od bivše vlasti, današnje opozicije, a to nismo mogli da dočekamo. Takođe da kažem jednom mom kolegi, uvaženom kolegi koji se često ovde zalaže za poljoprivredu, koga sam morao prošle sednice da ubeđujem da setva nije u julu, već da je setva u oktobru i novembru, kao i da je cena određena još tada u oktobru i novembru od strane ove vlade i da je to po prvi put u istoriji da znamo cenu pšenice uoči setve. Želim da ga podsetim i da probam da ga ubedim, da cena prošlogodišnje pšenice nije bila sedam dinara, nego sedam i po dinara. Nadam se da će on to shvatiti. Mada verujem da on u poljoprivredne kulture ulazi vrlo retko, obično kada ga natera mala ili velika nužda. A da ne bih dužio, ovde su postavljena pitanja šta će raditi pojedini ministri, pa ću da kažem ovako seljački, da će novi ministar energetike brinuti o energetici, da će ministar za zdravlje da se stara o zdravstvu, da će lečiti, mada po nekim nastupima mojih opozicionih kolega njima spasa nema. Tu lečenja nema. Ministarstvo za ekologiju će se starati o životnoj sredini i odmah da ih obavestim da je ekološko stanje u našoj državi koje su nam ostavili prava katastrofa, a da bi se mi pripremili za Evropsku uniju moramo ekološki da zbrinemo našu državu, da je saniramo, da saniramo "ps" ulja, da saniramo sve te crne tačke, živu recimo kod Pančeva; da bi neki međunarodni projekti prošli, moramo da imamo ministarstvo ekologije, odnosno ministarstvo za zaštitu životne sredine. Otprilike, to će raditi ministri, a ja na kraju da zaključim, što je ovde jedan rekao da narod čupa kosu, mislim da su njemu iščupali nešto ispod kose. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Bora Stanimirović, posle njega narodni poslanik Slobodan Tomović, odnosno za reč se javio narodni poslanik Zoran Anđelković kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe. Izvolite.
Uvaženo predsedništvo, kolege poslanici, poštovani članovi Vlade, najavljivano je i očekivala se značajna rekonstrukcija Vlade, a na dnevnom redu imamo samo predlog za izbor jednog broja članova Vlade, iako je bilo predloga za promenu Vlade ili bar veću rekonstrukciju, izašlo se sa ovakvim predlogom. Samo bih ukazao na promene koje se vrše: mi smo još pre godinu i po dana prilikom izbora nove vlade skoro ceo jedan dan diskutovali da je neophodno da se formira i ministarstvo za ekologiju; interesantno je da ljudi koji su najviše bili protiv, danas insistiraju na formiranju tog ministarstva. U redu, možemo prihvatiti, jer je veoma bitno za Srbiju formiranje jednog ovakvog ministarstva. Doduše, jedan broj funkcionera sadašnjeg režima, DOS-a, često ističe da je veoma važno da se spreči, po svaku cenu, bilo kakav izbor nove vlade, ili novi prevremeni izbori, jer bi to ukočilo reformu. Mislim da stvari stoje sasvim drugačije: prvo, ako se pod reformom podrazumeva ono što je urađeno posle 5. oktobra, onda je bolje sprečiti takvu reformu; drugo, zašto unapred govorimo o prevremenim izborima koji će zaustaviti reformu, kada bi sigurno, pretpostavlja se, oni bili u funkciji upravo daljih reformi u Srbiji; treće, vi ste gospodo 5. oktobra obećali da ćete najkasnije za godinu i po dana izvršiti prevremene izbore; međutim, do toga nije došlo. Koji su razlozi, mi smo u toku ove diskusije dosta toga čuli. A da bi se sprečio pad Vlade i raspisivanje prevremenih izbora, izvršili ste pravnu i virtuelnu akrobatiku kojom ste obezbedili skupštinsku većinu. Ta skupštinska većina će upravo danas, a verovatno i kasnije, biti u stanju da spreči neke promene koje narod Srbije očekuje. Tako je Vladi lakše da predlaže nove zakone koji se ovde glasaju praktično i bez diskusije, jer zahvaljujući, pre svega,ovom trećem Poslovniku o radu, skoro da nema svrhe diskutovati kada je vreme limitirano, kada se stalno izriču opomene, kada se ne dozvoljava da se kaže istina,ono što se misli i kada je praktično došlo do uvođenja novog sistema rada u Skupštini. Pitanje je samo, može li se liferovanjem zakona i propisa, po ukusu i meri samo jedne interesne sfere, amortizovati sve ono što se već dešavalo ili nagoveštava da će se dogoditi van parlamenta, na političkoj, stranačkoj ili ekonomsko-socijalnoj sceni Srbije. Ono što je ranije nagoveštavano sada se ostvaruje: Vlada preuzima kompetencije parlamenta. Na taj način se omogućuje predsedniku Vlade da centralizuje vlast u Vladi Srbije i marginalizuje upravo parlament, koji je zadužen da donosipropise, zakone i sve ono što je neophodno Srbiji. Tako ste prošle nedelje, zahvaljujući toj pravnoj, virtuelnoj akrobaciji, dobili nelegitiman parlament,što je ravno državnom udaru, ali slabijeg intenziteta. Ovakvo ponašanje Vlade uticaće na ukidanje preostalih institucija u zemlji i uvođenje nekih oblika diktature. Kako drugačije protumačitireči premijera Srbije Zorana Đinđića, koje su se čule prošle srede uveče u Sremskoj Mitrovici u okviru turneje "Srbija na dobrom putu": "Sada ću reći nešto radikalno. Nemam dlake na jeziku vezano sa tim. Možda je trebalo 6. oktobra doneti odluku da se raspusti sudstvo i 7. oktobra raspisati konkurse za sudije. Možda je trebalo isto to učiniti i za policiju i za RTS. Ako se ništa ne desi u julu mesecu u ovoj zemlji, možda će se pred Skupštinom Srbije u septembru naći zakon koji će to da reguliše". Pitao bih predsednika Vlade Republike Srbije šta će se to desiti u julu, a što bi eventualno iniciralo donošenje ovog zakona. Verovatno se ovde misli na zakon o lustraciji. Taj zakon su mnoge zemlje u tranziciji donosile i praksa je pokazala da je doneo veoma loše efekte; izuzetak je Španija, koja je od toga odustala posle diktature i građanskog rata; oni su jedini u Evropi podvukli crtu, i to debelu crtu, kako bi zajedničkim snagama izgradili to što je Španija danas. Da li ovakvim pretnjama, očekujući jul mesec, ukazujući na ono što će se desiti, pripremamo nešto gore. Ovde pre svega mislim na zakon o lustraciji, koji će još u većoj meri pogoršati odnose u zemlji, pa ćemo i posle 50 godina, kada smo se proganjali i delili, upravo zahvaljujući tom zakonu i ovakvim merama nastaviti i dalje sa podelama. Ovo utoliko pre što se radi upravo o situaciji koju ćemo stvoriti. Mi smoposle 5. oktobra do sada izvršili, Vlada je tome doprinela, velike promene u pravosuđu,policiji,RTS-u,zdravstvu,privredi, prosveti. Šta smo dobili? Došli su neki ljudi koji su nesposobni. Umesto da udružimo snage, da zajednički stvorimo ono što očekujemo, da izvršimo reforme, pitam se ko će te reforme izvršiti i nije li ovo pokušaj da se na neki drugi način ostvari ono što je zamišljeno!
Reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS, a posle njega narodni poslanik Slobodan Tomović.
Dame i gospodo, imamo različite kongrese, a jedan od tih kongresa je i danas ovde u Parlamentu, kada slušamo potrebu da se izvrši rekonstrukcija Vlade u ovoj euforiji imena, naziva, termina, transparentnosti, reformi i rekonstrukcija. U poslednje vreme smo imali nekoliko važnih rekonstrukcija: prvo države, zatim Parlamenta, a danas raspravljamo o rekonstrukciji Vlade. Kada je reč o rekonstrukciji države, mislim da smo priveli kraju to na jednoj od prethodnih sednica skupština, Republičke i Savezne, ukidajući savezni Ustav i formirajući ustavnu komisiju koja treba da usvoji novu ustavnu povelju, kojom se, faktički, ukida zajednička država Srbije i Crne Gore. Imajući u vidu da se time privodi kraju jedna zajednička država, nastavak je bio - reforma Parlamenta. Dobrim delom taj posao je odrađen: jedan deo poslanika je izbačen, drugi je izašao sam. Zašto? To je njihov problem. Trećem delu u ovom parlamentu pokušavaju na razne načine, raznim administrativnim merama, da pokradu poslanike i prebace u poslaničku većinu. Verovatno se time završila rekonstrukcija Parlamenta i stvorili su se uslovi da danas razgovaramo o rekonstrukciji Vlade. Kada je u pitanju rekonstrukcija Vlade - premijer ima pravo u svakom trenutku i u svakom momentu da predloži promene odgovarajućih ministara, ali mislim da ovaj predlog koji smo danas dobili i o kome se u javnosti razgovara godinu dana, ima nekoliko elemenata ili nekoliko segmenatakoje, sasvim sigurno, treba na različite načine posmatrati. Prvo, o rekonstrukciji Vlade se priča od prošle godine, od 28. juna, od trenutka kada je Vlada donela jednu protivustavnu uredbu, kidnapujući svoje građane i izručujući ih drugim državama. Naravno, već tada smo ostali bez jednog ministra, zatim i bez potpredsednika Vlade. Faktički, Vlada kao krnja radi već godinu dana i od tada je svakih nedelju dana iz Vlade dolazila izjava, saopštenje, stav, mišljenje da će se, samo što nije, izvršiti rekonstrukcija. U međuvremenu smo čuli različite inicijative i predloge ko će biti potpredsednik, ko će da obezbedi tu poslaničku većinu da bi u ovom parlamentu Vlada mogla da bude. Danas smo čuli od predsednika da smo za potpredsednika Vlade dobili gospodina Isakova. Njegova najveća vrednost je što će pomoći da ovde ima 126 poslanika, što vodi jednu poslaničku grupu ili partiju koja ima nekoliko poslanika, on će u Vladi, kako sam shvatio, da obavlja poslove predsednika te političke partije i da čuva poslaničku većinu, kako bi Vlada bila sigurna. To mu je ceo delokrug rada. Ako je to kriterijum, onda je logično i bilo bi dobro da nam predsednik Vlade ovde predloži 16 ili 17 potpredsednika, da svaka od ovih političkih partija koja ima poslanike ima i potpredsednike i da onda mi znamo da je to kolegijum političkih partija, a ne vlada koja treba da radi odgovarajuće poslove u delokrugu svojih obaveza. Naravno, kad je reč o Predlogu zakona o ministarstvima, koji smo ovde imali, jedna je stvar što mi mislimo da on legalno nije usvojen, ali to je pitanje Ustavnog suda, pošto vidimo da će se on konačno izabrati; druga što se uvodi Ministarstvo za ekologiju. Mi smo, kao što znate, pre godinu i po dana bili za to ministarstvo i smatrali da nije imalo razloga ni da se ukida. Ali, posle ovih godinu i po dana vlasti, objektivno, nema nikakvih razloga da se to ministarstvo popunjava i da postoji; jer, ne radi industrija, radnici su otpušteni, preduzeća ne rade, pa nema ni zagađivanja životne sredine. Ako nema zagađivanja životne sredine, onda nema ni potrebe za takvim ministarstvom. Doduše, to može biti korisno za vodotokove, da ima više ribe u rekama, ali objektivno nije korisno za građane Srbije, jer su ostali bez posla i bez industrije. Nije važno personalno ime ako nema čime da se bavi. Kada je reč o Ministarstvu za lokalnu samoupravu, očito je da ministar pravde nije ni imao vremena da se bavi lokalnom samoupravom, pošto se bavio ukidanjem i raspuštanjem opština. Ako vi u jednoj državi imate za samo nekoliko meseci uvođenje privremenih mera u 20% opština, onda je valjda logično da se na celini teritorije raspišu izbori za te lokalne organe vlasti i obezbede opštinske skupštine koje će raditi u interesu građana, onako kako je to logično. Ovako ispada da je ministar pravde i lokalne samouprave odradio svoj posao, uveo privremene mere u 20% opština, u preko 30 opština, završio stvari i sada taj novi ministar lokalne samouprave nema ništa da radi. Čime će on da se bavi kad su privremene mere uvedene u toliko opština? Čujemo da se i u nekoliko novih opština uvode privremene mere, dole na jugu Srbije. Naravno, ministar pravde nema vremena time da se bavi. On vodi kampanju protiv prethodne vlasti, a zaboravlja da je jednu petinu tog vremena već potrošila i sadašnja vlast, pa i ova vlast je već jednu petinu vremena bivša vlast. Naravno, kada je reč o Ministarstvu rudarstva i energetike, ne ulazim u ovo ime, verovatno je kvalitetno, ali videćemo, sadašnji ministar je najverovatnije podneo ostavku zbog toga što je tokom izborne kampanje obećavano da će se ukinuti taksa na brojilo. U poslednjih desetak - petnaest dana stalno se objavljuje da će se naći novi mehanizam uvođenja takse na brojilo, samo se to neće tako zvati, nego taksa na TV aparat, ali će se plaćati preko računa za struju; nije šija, nego vrat. Verovatno se ministar nije složio sa tim i logično je da podnese ostavku i ode sa te funkcije. Najvažnije u ovoj rekonstrukciji je da je sačuvan ministar za poljoprivredu, jer dok je ministra za poljoprivredu mi ćemo imati i požešku i leskovačku petlju, tačnije rečeno, svake nedelje ćemo imati po jedan. Prošle nedelje smo imali štrajk seljaka zbog duplo manjih cena malina i kupina (tamo kod Milke), a sada imamo štrajk seljaka kod leskovačke petlje. Naravno, poznato je zbog čega! Zbog toga što ministar poljoprivrede uspešno štiti poljoprivredu tako što je omogućio da se uvozi jeftin krastavac, paradajz i sve ostalo, a ne štiti naše izvozne artikle kao što su malina i kupina. S jedne strane se uvozi po damping cenama ono što mi prodajemo na našem tržištu, od čega leskovački seljaci žive, a s druge strane se merama sprečava da seljak uspešno prodaje malinu i kupinu, bar po onoj ceni po kojoj je prodavao pre godinu - dve dana. Verovatno se zbog toga i čuva ministar poljoprivrede. Bilo je logično, ako se već pravi ova rekonstrukcija, da dobijemo i novog ministra poljoprivrede, koji bi vodio više računa o seljacima. Imajući u vidu celokupni odnos snaga, promene u Parlamentu, promene odnosa u biračkom telu, mislimo da je neophodno da se stvori nova vlada; ta vlada može biti prelazna, privremena, zovite je kako god hoćete, ona bi raspisala izbore. Te izbore ne morate da zovete vanrednim, možete da ih zovete i redovnim, kako bi se u Parlamentu stvorio takav odnos snaga koji bi bio stvarni reprezent današnjeg raspoloženja građana Srbije i kako bi se dalje zaustavilo zatvaranje preduzeća i otpuštanje radnika u Srbiji.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Tomović, posle njega narodni poslanik Đura Lazić.
Gospođo predsedavajuća, gospodo potpredsednici Skupštine, gospodine premijeru, gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što se izjasnim o predlogu Vlade, relevantnom za odgovarajuću rekonstrukciju, želeo bih da retrospektivno analiziram događaje, koji su generisali neke od ovih predloga. Podsetiću vas da smo 23. januara doneli Zakon o izmenama Zakona o ministarstvima i da smo tom prilikom, bez obzira na protivljenje opozicionih poslanika iz SPS-a, rekli da ćemo ukinuti Ministarstvo za lokalnu samoupravu, a te poslove organizovati u okviru Ministarstva pravde. Takođe smo rekli, pored drugih stvari, da ih ne elaboriram i da ne trošim time svoje i vreme mojih kolega za dalje diskusije, da ćemo ukinuti i Ministarstvo za zaštitu životne sredine, a poslove ovog ministarstva pridodati Ministarstvu zdravlja. Godinu dana posle usvajanja tog zakona, predlagač podnosi novi zakon o promeni Zakona o ministarstvima i, očigledno, ne žureći sa usvajanjem tog zakona - a razlog tome mogu da budu i promene koje nisu suštinske, nego izazvane razlozima trgovine i pogodbe stranaka unutar DOS-a - dakle, godinu dana posle toga, predlagač kaže - evo, imamo novi Predlog zakona o promeni Zakona o ministarstvima; i onda, naravno, pre desetak dana mi usvajamo taj novi zakon u kome kažemo - e, sada ćemo da vratimo iz sastava Ministarstva pravde poslove relevantne za Ministarstvo za lokalnu samoupravu, a takođe ćemo to da uradimo i sa poslovima za zaštitu životne okoline. To liči pomalo na slučaj, pošto i među članovima Vlade, a i među vama, ima dosta onih koji se zanimaju za sport i izražavaju se sportskom terminologijom, kao kada trener povuče igrača iz tima, pa sada pošalje drugog rezervnog da mu reši utakmicu, a onda zameni i njega. Tu više nije stvar u igraču, verovatno da je stvar u treneru. Elem, mi smo usvojili tada Zakon o izmeni Zakona o ministarstvima, ponovo smo rekli da postoje ta ministarstva i to je razlog što imamo danas potrebu da raspravljamo o nekim od ovih predloga. Šta se tu danas veoma jasno može videti, koji su to bili razlozi navedenih promena? Prvo, po mom mišljenju i ubeđenju, to je predlagačeva površnost i elementarno nepoznavanje principa, pravila i metodologije naučne organizacije rada. Želim da naglasim da je aksiom dobrog organizovanja poslova da se oni organizuju po svojoj oblasti, složenostima, obimu i svakako uz uvažavanje značaja koji želimo da damo nekom poslu. Očigledno je da o tome u ovom parcijalnom predlogu nije vođeno računa. Možda razlog može da bude nepotrebna sujeta, rekao bih, gotovo tvrdoglavost u neprihvatanju onoga što smo mi svojevremeno predlagali kao poslanici SPS-a; jer, da je naš predlog tada bio usvojen, mi danas ne bismo pričali o potrebi bar za dva ministarstva, koja smo konstituisali pre desetak dana, a mi ponovo raspravljamo o tim predlozima. Ali možda je i razlog, a rekao bih da je pre svega to, elementarna potreba da se zadovolje apetiti pojedinih stranaka za ministrima iz sopstvenih redova, jer je izgleda došlo vreme da se vraćaju dugovi i da se ispune obećanja, koja su možda bila data čelnicima pojedinih partija iz sastava DOS-a. Ako je to tako, onda se bojim da mi danas nismo na dobrom putu, jer raspravljamo o posledicama, a ne o uzroku. Uzrok je, dakle, jedan nepotpuni predlog, koji je zasnovan na ad hoc potrebi za reorganizovanjem, a ne na potrebi temeljne organizacije koja bi pre svega počivala na principima naučne organizacije rada. Mi, poslanici SPS-a, nećemo se baviti posledicama, mi plediramo na uzroku i zato zahtevamo da se na principima naučne organizacije napravi temeljna reorganizacija poslova i reorganizacija Vlade, pa o tome da pričamo. O ovome što je posledica jednog ad hoc pokušaja, ne želimo da trošimo reči, niti da se upuštamo u personalna rešenja. Dakle, napravimo jednu temeljnu reorganizaciju i o njoj razgovarajmo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Đura Lazić.
Poštovano predsedništvo, uvažene kolege narodni poslanici, gospodine predsedniče Vlade, gospodo ministri, ne bih ponavljao ovo što su neke kolege govorile, ali bih izneo svoje mišljenje da je vraćanje ova dva ministarstva rezultat shvatanja greške prilikom njihovog ukidanja na početku mandata ove vlade, jer mislim da nikada u Srbiji nije prestala potreba za funkcionisanjem Ministarstva za lokalnu samoupravu i Ministarstva za ekologiju, odnosno za zaštitu životne sredine. Mislim da je nepotrebno napravljen ovaj prazan hod, odnosno vakuum od godinu i po dana, posebno u oblasti zaštite životne sredine, s obzirom na posledice koje su nastale NATO agresijom i NATO bombardovanjem naše zemlje. Formiranjem ovog ministarstva mislim da će se znatno doprineti poboljšanju zaštite životne sredine i svih poslova u toj oblasti. Posebno bih se osvrnuo na neke segmente koji su vezani za Kosovo i Metohiju. Koristim prisustvo predsednika Vlade i jednog broja članova Vlade da pitam - da li se ova vlada na neki način odrekla Kosova i Metohije? Zašto to pitam?Iz više razloga, a navešću samo nekoliko. Poznato je da su Srbija i Jugoslavija ulagale na Kosovu i Metohiji ogromna sredstva u stvaranje i građenje privrednih kapaciteta; i ne samo svoja, iz sopstvenog budžeta, nego i sredstva iz međunarodnih kredita. Samim tim, pošto su ulagana sredstva iz međunarodnih kredita, proizilazi obaveza naše zemlje, naše države, oko vraćanja tih anuiteta. Dakle, na Kosovu i Metohiji postoje ogromni, vredni i vrlo značajni privredni kapaciteti. To su kapaciteti velike vrednosti. Rezolucijom 1244 Saveta bezbednosti sva državna i društvena imovina je data na čuvanje i upravljanje međunarodnim snagama. Međutim, sada, u poslednje vreme se javljaju nagoveštaji Štajnera i drugih predstavnika UNMIK-a oko prodaje ili, bolje rečeno, rasprodaje putem privatizacije te državne imovine, odnosno imovine države Srbije, pa pitam Vladu - da li preduzima nešto na planu zaštite te državne imovine, odnosno imovine države Srbije na Kosovu i Metohiji, ne samo u oblasti privrede, nego i u oblasti elektroprivrede, železnice, PTT saobraćaja, infrastrukture u oblasti školstva, zdravstva i tome sl. Jer, zaista je neshvatljivo da i pored odredaba Rezolucije 1244 mi ne reagujemo na takve poteze Štajnera i njegovih saradnika, kada je u pitanju imovina države Srbije. Drugo, drago mi je što će danas biti izabran ministar zdravlja i mislim da je greška što je ovoliko dugo vremena prošlo, a da ga nismo imali, mada znam da je i zamenik mogao da obavlja te poslove. Međutim, ipak je ministar ministar, te se nepotrebno odugovlačilo sa imenovanjem ministra zdravlja.Jer, po onoj narodnoj, "kada mačke nema, miševi kolo vode". Možda se i zbog odsustva ministra zdravlja događaju neke, po meni, apsurdne stvari u oblasti zdravstva na području Kosovskog pomoravlja;navešću samo neke; voleo bih da znam da li su takve odluke donete od strane Ministarstva zdravlja, Koordinacionog centra za Kosovo i Metohiju ili je pak to želja nekih pojedinaca. O čemu se zapravo radi? Najpre su predstavnici Koordinacionog centra i ljudi iz Ministarstva zdravlja tražili od zdravstvenih radnika da se izjasne da li hoće da primaju UNMIK-ovu pomoć ili platu od države Srbije. Svi doktori, a i medicinske sestre i ostali izjasnili su se da neće UNMIK-ovu pomoć, odnosno naknadu, nego da hoće platu države Srbije, jer je smatraju svojom državom i žele da ostanu u sistemu zdravstvene zaštite Republike Srbije. Uostalom, to je i predviđeno Rezolucijom 1244 Saveta bezbednosti. Šta se dogodilo? Predstavnici zdravstva u Kosovskom pomoravlju su rekli:"Ne, primajte vi tu nadoknadu od UNMIK-a"; neki su zagovarali da se to ne uzima. Smatram da su UNMIK i KFOR odgovorni za proterivanje Srba i nealbanaca iz gradova sa Kosova i Metohije i što su ti ljudi ostali bez imovine; mnogi su raseljeni iz gradova, oteti su im stanovi, kuće porušene a sada borave na tom području, žestoko rade na zdravstvenoj zaštiti tog naroda. A, sada se javljaju pojedinci i kažu - primajte tu nadoknadu, ali je dajte nama u kasu; dok tu nadokandu ne predate dajemo vam samo polovinu ličnih primanja. Dakle, prvo im isplate polovinu ličnih primanja, a kada donesu nadoknadu, odnosno pomoć od KFOR-a u evrima, tek tada im isplaćuju drugu polovinu ličnih primanja. To su apsurdi, to je reketiranje ljudi koji su stavili glavu u torbu želeći da štite i leče taj narod, a neko manipuliše njima. To su čudne stvari i zamolio bih novog ministra i ljude iz Ministarstva zdravlja da te nepravilnosti i apsurde otklone. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Nebojša Jović, a potom narodni poslanik Živodarka Dacin.
Poštovani narodni poslanici, gospodine predsedniče, gospodo ministri, danas je na redu predlog izmena jednog broja članova Vlade koja je izabrana januara 2001. godine. Zašto se vrši rekonstrukcija Vlade? Vrši se, verovatno, zbog toga što nije urađeno ono što je obećano prilikom izbora Vlade 2001. godine. A, ta vlada nam je obećala: poštovanje Ustava i zakona, vladavinu prava, izgradnju demokratskih institucija, ekonomski razvoj i prosperitet, bolji život, ravnopravnu saradnju sa svetom i veliku ekonomsku pomoć sa Zapada. Vlada je obećala beskompromisnu borbu protiv organizovanog kriminala, pre svega u domenu otmica, reketiranja, trgovine drogom. Predsednik Vlade je tom prilikom rekao - naše svođenje računa sa kriminalom bivšeg režima biće uverljivo samo ako izgradimo instrumente kontrole naše sopstvene vlade. Kontrola počinje javnim odricanjem od privilegija; nema otkupa funkcionerskih stanova; nema bavljenja privatnim poslovima preko države; nema članstva u dobro plaćenim upravnim odborima; nema primanja skupih poklona; nema intervencija u privredii sl. Međutim, svega toga ima, negde više a negde manje. Najveći poraz sadašnja Vlada je doživela na Kosovu i Metohiji. Tada je rečeno da je tadašnja Vlada lokomotiva Balkana i da Albanci moraju biti umereni u ostvarivanju svojih interesa, inače će se naći na slepom koloseku.Posle svega ovoga postavljam pitanje - ko je na slepom koloseku, da li Albanci ili Srbi? Usvajanjem novog Zakona o ministarstvima došlo je do podele Ministarstva pravde i lokalne samouprave. I prilikom formiranja Vlade u januaru 2001. godine poslanička grupa SPS-a bila je za razdvajanje ovog ministarstva na dva - Ministarstvo pravde i Ministarstvo lokalne samouprave. Šta smo dobili od tog zajedničkog ministarstva? Nismo dobili ništa. Nismo dobili obećanu reformu pravosudnog sistema, a ta reforma se svodi samo na smenu ljudi koji su drugih političkih ubeđenja. Politička lojalnost je osnovni kriterijum u pravosuđu. Srbija se sve više udaljava od pravne države i sve više postaje politička država. Upravlja se dekretima, političkim odlukama, uredbama, čime se Vlada postavlja iznad Narodne skupštine, Ustava i zakona.Namerno je blokiran Ustavni sud kako bi se izbegla ustavnosudska kontrola nad radom Skupštine i Vlade. Na lokalnom nivou, fizičkim i pravnim nasiljem, Vlada je poništila volju građana i uvela privremene mere u više od 20% opština. I to je jedan od razloga što treba razdvojiti Ministarstvo za pravdu i lokalnu samoupravu - zbog toga pozdravljam danas formiranje novog ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu, sa ministrom Rodoljubom Šabićem na čelu. Ključna funkcija države je da građaninu obezbedi uslove za normalan rad i civilizovan život, a osnovno je biti zdrav. Ako toga nema, treba obezbediti zdravstvenu zaštitu. Stanje u svim oblastima zdravstvene zaštitei zdravstvenog osiguranja je pogoršano. Postavlja se zato pitanje - zbog čega godinu dana nije izabran ministar za zdravlje? Ukinuta je besplatna lekarska zaštita, uvedena je participacija - plaćanje zdravstvenih usluga; to najviše pogađa stare,bolesne i one sa najmanjim primanjima. Velike su nestašice lekova, iako su lekovi poskupeli za 200% i više. Finansiranje usluga zdravstvenih ustanova ne planira se na bazi realnih pokazatelja izvora, već na bazi donacija koje stižu iz inostranstva. U kreiranju zdravstvene zaštite učestvuju ljudi koji nedovoljno sarađuju. Ministarstvo zdravlja i Fond za zdravstveno osiguranje ne usaglašavaju mere za zdravstvenu zaštitu, već se od 5. oktobra bave samo pitanjima smene direktora u zdravstvenim ustanovama, ne vodeći računa o stručnosti, već o političkoj pripadnosti. Zbog toga mislim da će se novi ministar zdravlja baviti samo onim pitanjima koja su od interesa za ovu zemlju. Postavlja se i pitanje da li je DOS do dana današnjeg imao ekološku politiku? Da je imao, ne bi januara 2001. ukinuo Ministarstvo za ekologiju i na republičkom i na saveznom nivou. Zaštita, razvoj, unapređenje životne sredine, prepušteni su velikom broju tzv. nevladinih organizacija. Nema pouzdanih podataka o posledicama NATO bombardovanja na životnu sredinu; Vlada prikriva posledice korišćenja projektila sa osiromašenim uranijumom u agresiji NATO-a 1999. godine! O tome su raspravljali: Evropski parlament, Skupština Saveta Evrope, vlade i parlamenti mnogih zemalja. Jedino to nisu stavile na dnevni red vlade i skupštine naše zemlje. Zašto?Da li će novoizabrano ministarstvo za zaštitu prirodnih bogatstava i životne sredine to uraditi? Odgovornost je na ministru koga danas biramo. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Živodarka Dacin, a posle nje Miomir Ilić.
Poštovano predsedništvo, gospodine predsedniče Vlade, dame i gospodo ministri, poštovane kolege narodni poslanici, po svim pričama koje smo čuli rekla bih da je danas na dnevnom redu bila neka druga tačka, otprilike - preispitivanje rada Vlade Republike Srbije i njenih ministarstava; mislim da se ovom tačkom dnevnog reda u stvari samo popunjavaju upražnjena radna mesta u Vladi. Zašto to kažem? Prošle godine, prilikom prve promene Zakona o ministarstvima,kada su pripojena ministarstva za zaštitu životne sredine Ministarstvu zdravlja i za lokalnu samoupravu, Ministarstvu pravde, mi socijalisti smo i tada rekli da to ne treba činiti, da se radi o vrlo ozbiljnim i odgovornim ministarstvima i da svako ima veoma odgovoran i veliki delokrug rada. Naravno, tada to u ovoj sali nije imao ko da čuje, a rekla bih da ste svi dobro razumeli o čemu se radi; samo, prosto, tada je bila politička procena da je to afirmativno jer će na taj način nova Vlada Republike Srbije pokazati tobož kako štedi narodne pare; bila je to sigurno posledica euforijeu novopostavljenoj vlasti, u promenama koje su došle, a isto tako i euforije koja je postojala u narodu; a šta je danas? Drago mi je što mi danas imamo postavljenje novih ministara, iako ste to predve nedelje Zakonom o ministarstvima praktično učinili. Kao i tada, i danas mislim da je neophodno da Ministarstvo za zaštitu životne sredine postoji. Ono je postojalo, a da nije, trebalo ga je danas napraviti; ne jedno, nego izmisliti dva ministarstva zbog svih posledica koje ćemo imati, naročito posle bombardovanja i NATO agresije na našu zemlju, kada znamo da je, recimo, vreme poluraspada pojedinih radioaktivnih materija 25 i više godina. Znači i te kako će, nažalost, naše stanovništvo u budućnosti imati zdravstvenih problema;samim tim, pored velikog rada Ministarstva za zaštitu životne sredine, reflektovaće se i velika odgovornost na Ministarstvo zdravlja. Zaista ovde moram da podsetim premijera, ako mi ne verujete,svi poslanici imaju primerak ekspozea koji ste januara prošle godine ovde izneli, tu je zaista samo jednom rečenicom pomenuto školstvo, a ni jednom rečju zdravstvo. Kao i tada, i danas mislim da je nemoguće da je ovo država koja neće posvetiti dužnu pažnju zdravlju svog stanovništva; ali, nažalost, otprilike takav odnos je imala Republička vlada prema zdravlju stanovništva; a o zdravstvenim radnicima naravno da ne govorim, jer smo mi tu svi pre svega u interesu naših pacijenata. Želim da ministar zdravlja zaista napravi neku radikalnu promenu, ali predsedniče Vlade, ne znam kako ako on sem logističke podrške, ne bude imao onu pravu finansijsku podršku imajući u vidu u kakvomnam je stanju privreda; izuzev ako postoji mogućnost da su ostavljena u rezervi neka donatorska sredstva, koja će se uložiti u zdravstvene institucije, pa će lečenje moći da bude adekvatnije. U protivnom, ministar može samo da preuzme ulogu i da kaže ono što već postoji u javnosti: da je 30% nas zaposlenih u zdravstvuvišak; tvrdim i dalje da nije; od grada do grada, pa i ovde u Beogradu, postoje nedostajući zdravstveni kadrovi i srednjeg i visokog profila. Može, takođe, javno da kaže da u budžetu Republike Srbije nema para za zdravlje, da Ministarstvo nema para, da naravno ni zdravstvene institucije nemaju para i da prosto pacijenti, koji nemaju od čega da se leče, neće moći da budu lečeni. To je vrlo opasna stvar jer mnoge vlade u Evropi su pale upavo na ovim pitanjima, a mislim da će se to desiti i sa ovom vladom ukoliko se ne stavi zdravlje stanovništva u prvi plan. Moram da kažem još jedno; svima nama je jasno da su ove reformske transformacije i tranzicije bolne; u svojim nastupima pre svega vi predsedniče Vlade, a naravno po ugledu na vas i vaši ministri vole figurativno da koriste raznorazne medicinske pojmove kako bi objasnili kako je to nešto što je teško, kao da je to šok terapija, pa operacija bez anestezije i slično. Bojim se da smo na ovaj način mi upravo krenuli takvim putem, da će sve manje biti mogućnosti, jer pacijenti nemaju dovoljno sredstava da se adekvatno leče. Bez obzira na bolnost svih ovih vremena u kojima se nalazimo, na tranziciju i na reforme koje su zaista neminovne, upravo u zdravstvu baš za ovih šesnaest meseci nije učinjeno ništa; nažalost ni jedna reforma. Sada se u Ministarstvu nešto pravi, otprilike nacrtzakona o lekarskim komorama; a gde je zdravstvena zaštita, gde je zdravstveno osiguranje? Ne zaboravite da bolest čoveka mnogo više boli nego bilo koja tranzicija i bilo koja reforma ove vlade. Hvala najlepše.
Reč ima narodni poslanik Miomir Ilić, a posle njega narodni poslanik Rade Bajić. Poslanička grupa SPS raspolaže sa ukupno 7 minuta, uz tri prijavljena govornika.
Poštovani narodni poslanici, ne mogu da se obratim premijeru i ministrima iz Vlade Republike Srbije sa - poštovani, iz razloga što Vlada Republike Srbije nas socijaliste i ostale poslanike iz opozicije ne poštuje, već ću samo da ih pozdravim, i mislim da je to fer, kao bivši sportista. Zašto to kažem? Evo iz kog razloga; premijer je u svom uvodnom izlaganju 26. januara 2001. godine upotrebio rečenicu koju u svojim izlaganjima često koristim, a ona glasi:"Ova vlada biće Vlada brzine, ekspeditivnosti, Vlada koja neće da laže i neće da krade". Uopšte neću da govorim o rečima - laž i krađa, ali hoću o-brzini. Zašto je to brzina? Podelio bih ovu brzinu naše Vlade u dve podtačke: jedna je prava brzina, a druga je brza brzina. Prava brzina se ogleda u tome što je, tokom godinu i po dana, u prvih šest meseci naša Vlada pokazala šta je prava brzina: ona je nizom uredaba uradila ono što je u nadležnosti zakonodavnog organa tj. Narodne skupštine Republike Srbije; pa je tako, između ostalog, što jeste činjenica, uhapsila bivšeg predsednika SRJ i našeg predsednika Slobodana Miloševića, što treba da joj služi na čast, ali mislim da će vreme pokazati da neće;mi ćemo to sigurno zapamtiti, nećemo tako da vratimo, ali u svakom slučaju kada ponovo dođemo na vlast, mi ćemo to da koristimo. Prava brzina ogleda se u dezavuisanju zakonodavne vlasti, čime je ova skupština dovedena u stanje, ovako kako se odvija ovih godinu i po dana rad parlamenta, da je pokazano da zakonodavna vlast uopšte nije u funkciji, nego je preuzeta od izvršne vlasti. Treća, sudska vlast, takođe je preuzeta od izvršne vlasti. Da je to tako, mogao bih da argumentujem sa nekoliko činjenica,vezano za zakone koji su sada doneti. Recimo, samo pre mesec dana, 23. maja na redovnom zasedanju, doneli smo Zakon o ministarstvima; u "Službenom glasniku" je objavljen, u članu 31. su pobrojana ministarstva,vidi se koja su razdeljena i sigurno treba u ovoj rekonstrukciji Vlade da dobiju svoje ministre. Da je izvršna vlast preuzelazakonodavnu, ogleda se u članu 32. ovog zakona gde se kaže - Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu, Ministarstvo za zaštitu prirodnih bogatstava i životne sredine i Ministarstvo poljoprivrede i vodoprivrede. Složio bih se sa poslanikom Šešeljom kada je postavio pitanje da li treba u razdvajanju Ministarstva pravde i lokalne samouprave da se postavi ministar pravde; smatram da je došlo do povrede zakonodavne vlasti jer ovde u rekonstrukciji Vlade, članom 32. stav 1. tačka 3), Ministarstvo poljoprivrede i vodoprivrede nije obuhvaćeno predlogom za postavljenja nadležnog ministra; ovo je tipičan primer zašto je to prava brzina i zašto se to zloupotrebljava. Sada da pređemo na tačku b), šta je to brza brzina? Ona se ogleda u tome da je to stvarno brzo; ali u narodu se kaže što je brzo, to je i kuso. Evo još jednog primera: pri donošenju Zakona o ministarstvima, na predlog DOS-a sastavljenog od poslanika DS-a i ostalih partija koje predstavljaju vladajuću koaliciju, usvojen je amandman, uz podrškupredstavnika Vlade, da se formira Ministarstvo poljoprivrede i vodoprivrede. Proteklih dana mi smo dobili dokument od Vlade Republike Srbije koji kaže da se, već sada, samo posle mesec dana predlaže izmena, odnosno vraćanje na staro stanje, ono što je nekada bilo, a to je Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede. Mislim da je to brza brzina i da vi koji ste to predlagali, a pogotovu ministar poljoprivrede, koji bi trebalo da zna da su u periodu od 1999. godine na području slivova Save, Velike Morave, Mlave i Peka, Tamiša, bile takve poplave koje su prouzrokovale velike štete na privrednim objektima i građanstvu, i da te štete prevazilaze prihode budžeta opština, pa čak i budžet Republike Srbije u odnosu na razvoj poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede; zato je i pozdravljeno od svih vodoprivrednih organizacija izdvajanje Ministarstva za poljoprivredu i vodoprivredu i odlazak šumarstva u novo ministarstvo za ekologiju; a u ovom slučaju vraća se ponovo i iz tog razloga smatram da je ovo prevelika brzina. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Rade Bajić. Vreme za poslaničku grupu Socijalističke partije Srbije je dva minuta.
Gospodine predsedniče, gospodo ministri, poštovani narodni poslanici, ostalo je dva minuta, ali jednostavno, da ponovimo onu priču - prilikom konstituisanja ministarstava i biranja ministara poslanici Socijalističke partije Srbije su jasno kritički ukazali da je neprihvatljivo izbacivanje pojedinih ministarstava, kao što je Ministarstvo ekologije, spajanje Ministarstva za sport sa Ministarstvom prosvete, a isto tako podvođenje lokalne samouprave pod Ministarstvo pravde. Jasno je onda i da nije bilo Ministarstva za ekologiju, da ga je trebalo uvesti; jer, zbog razaranja naše zemlje, ona je na mnogim mestima ne zagađena već zatrovana i zbilja je bilo neophodno, da ga nije bilo, uvesti novo Ministarstvo za ekologiju, jer su takvi problemi da ne samo jedno ministarstvo, kao što reče moja koleginica Živodarka Dacin, već dva ministarstva ne bi sanirala posledice koje su ostavljene. Kada smo govorili da je neprihvatljivo u more problema Ministarstva pravde utapati Ministarstvo za lokalnu samoupravu, rekoše onda da je to jedan rigidan, odnosno represivni oblik ministarstva i treba ga što pre ukinuti. Kakav je represivan oblik poprimilo kada je ušlo pod Ministarstvo pravde mogli ste svi da seuverite. Sa ove govornice smo ukazali nauvođenje privremenih mera u 18 opština lokalne samouprave, iako su te opštine po zakonu radile, oformile sve organe po zakonu i propisu; održavale redovno sednice izvršnog organa i skupštine; međutim, predvođeni kriznim štabovima, u koje su uglavnom ulazili problematični ljudi koji nisu imali nikakve kompetencije, ukidane su te skupštine opština i ukidana je volja birača. Prema tome, Ministarstvo pravde na čelu sa svojim ministrom je preuzimalo taj represivni metod i za razliku od onog prethodnog potpuno se okrenulo protiv svrhe za koju je trebalo da bude izabrano. Uvidelo se da je neophodno i jedno i drugo razdvojiti, formirati posebna ministarstva i tada sam se isto tako zalagao da Ministarstvo sporta mora biti posebno. Nešto su savezna i republička država uradile kod vrhunskog sporta, ali kada je u pitanju najmasovniji oblik okupljanja omladine, a to je amaterski i sport u malim klubovima, prepušteno je slučaju i entuzijastima da vode tu decu. Jednostavno, nikakva briga države zbog toga, a Ministarstvo prosvete je opterećeno toliko svojim problemima i tolikim nedostacima sredstava da nema kada da misli o sportu. (Predsedavajuća: Tri minuta, poslaniče.) Samo još jedna rečenica o Ministarstvu zdravlja. Pitao bih predsednika Vlade, zašto se mnogo čekalo na izbor ministra; jer, domovi zdravlja su u izuzetno teškoj situaciji - na ivici su egzistencije, odnosno pružanja pomoći, za šta su i osnovani;mnogima su isključeni telefoni, nemaju sredstava, iako je participacija za lekarske preglede uvedena... (Predsedavajuća: Tri minuta i 30 sekundi.) Samo vi čekajte svoje vreme. Mislim da je propušteno puno vremena i da je ovaj segment jako zapušten, a teško će biti ministru zdravlja da nadoknadi sve propušteno.
Ovim je iscrpljena lista govornika. Da li se neko drugi od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? Reč ima predsednik Vlade gospodin Zoran Đinđić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo se zaista, ako govorim u ime Vlade, odnosi na sve narodne poslanike, sve poslaničke klubove i zaista mislim da su pomalo preterane tvrdnje o nekom poremećenom odnosu između različitih vidova vlasti. Ono što poslanička većina u Skupštini Republike Srbije donosi glasanjem je izraz volje one koalicije koja je dobila većinu na izborima. To ne radi Vlada. Činjenica da se i u Vladi nalaze članovi iste te koalicije je prirodna. U nekim zemljama čak je cela vlada u sastavu parlamenta. Recimo u Saveznoj Republici Nemačkoj, u Velikoj Britaniji skoro svi poslanici su istovremeno i ministri, tj. skoro svi ministri su istovremeno i poslanici. Nije stvar u razdvajanju te dve vlasti, u tome da su one jedna protiv druge i da se parlament stidi vlade ili da vlada izbegava parlament. Stvar je u tome da jedni donose zakone, da drugi sprovode zakone i da sudska vlast nadgleda način sprovođenja zakona. Mislim da u našoj zemlji tu ima više problema oko razumevanja te saradnje, obaveza i međusobnih odgovornosti, nego što ima pokušaja ili mogućnosti da sada bitno jedni na druge na nelegalan način utiču; utoliko zaista nije ova vlada ponizila parlament, ni poslanike, nego je poslanička većina, u skladu sa odlukom političkih organa svoje koalicije koja je pobedila na izborima, donela određene predloge i oni su izglasani; na taj način je zaštitila svoj politički imidž i naprosto definiciju onoga štaznači biti deo vladajuće koalicije koja je pobedila na izborima. Ne možete da budete u koaliciji koja je pobedila na izborima, a da se ponašate kaoda ste išli na izbore nezavisni kao opozicija. Mislim da je to dobro za političku kulturu u našoj zemlji u celini i da je dobro za buduće situacije, da pazi svako ko ide u koaliciju sa kim ide, pa ako nije u stanju i ne može da podnese te svoje koalicione partnere, neka onda ne ide sa njima. Mislim da to nema veze sa odnosom vlade i parlamenta. To je stvar prirodna za sve demokratije. Puno pitanja pokrenuto je u ova tri ili četiri sata, zato što je poprirodi stvari kada se govori i o samo jednom ministru na dnevnom redu i Vlada u celini; voleo bih da odgovorim na većinu tih pitanja, makar i kratko ili da ih samo komentarišem, uvažavajući sve. Znači, nije bitno to što se većina njih ne odnosi na konkretna ministarstva, ali sigurno je Vlada celina i jedno ministarstvo se ne može posmatrati izdvojeno iz rada Vlade u celini. Dakle, ima nekoliko proceduralnih pitanja o tome kako su ministarstva definisana,zašto je izbor samoza neka ministarstva, a ne za neka druga, sa idejom da je trebalo sada, kod ministarstava koja su podeljena, staviti ovde predlog i za onaj drugi deo, pa makar istog tog ministra. Međutim, u članu 31. Zakona o ministarstvima je jasno rečeno koja ministarstva nastavljaju rad i definisan je njihov delokrug na osnovu ovih promena. Rečeno je da to ministarstvo u promenjenom delokrugu nastavlja da radi sa nešto promenjenim nazivom. To se odnosi na Ministarstvo za pravdu i Ministarstvo za vodoprivredu i šumarstvo, tako da po Zakonu o ministarstvima nije neophodno sada za sva ministarstva birati nove ministre, kao i ubuduće ako se neko ministarstvo razdvoji i ako taj centralni deo nastavlja sa određenim nadležnostima. Samo treba definisati koje nadležnosti se iz njega izuzimaju i predaju nekom novom ministarstvu, a onda se vrši izbor za tog novog ministra; naravno, ako je taj predlog prošao prethodno kroz parlament i postao deo Zakona o ministarstvima. Nije ovo rekonstrukcija Vlade. Zapravo, rekonstrukcija Vlade u nekom pravnom smislu i ne postoji. Postoji izbor ministara i članova Vlade. Rekonstrukcija je politička kategorija predviđena za slučaj da je unutar vladajuće koalicije došlo do nekog dogovora o novim odnosima koji bi se mogli nazvati političkom rekonstrukcijom, ali bi na kraju pred parlament opet došao predlog izbora jednog broja ministara, ako ne bi bila većina i ako ne bi bili svi. Ne vidim tu mesta za prigovor, nije reč o rekonstrukciji nego o izboru jednog broja ministara; zaista se o tome radi. Sa druge strane bio je prigovor da Vlada nije ispunila svoju zakonsku obavezu i nije podnela godišnji izveštaj. Sva ministarstva su u svim nadležnim skupštinskim odborima, u definisanom roku od godinu dana, podnela izveštaje i o svim tim izveštajima je bilo glasano na skupštinskim odborima. Da li će to biti u celini stavljeno na diskusiju u Skupštini, to zavisi od predsednice Skupštine i to valjda zavisi od odluke Skupštine, ali smo mi prva Vlada od kako postoji taj zakon, koja je u tom predviđenom roku predala izveštaj; svako ministarstvo je predalo taj izveštaj, tako da ni u tom slučaju ne stoji primedba da Vlada nema korektan odnos prema parlamentu. Jedno pitanje se odnosilo na potpredsednike Vlade; onda ću preći na drugu primedbu u vezi broja članova Vlade, broja članova potpredsednika i da li je to efikasno, da li je to skupo, skuplje nego nešto drugo u našoj zemlji. Potpredsednici, po samom Zakonu o vladi i Poslovniku Vlade, nisu i nemaju svoju nadležnost koja je prethodno definisana, da bi onda bilo neophodno reći za šta će taj potpredsednik zaista da bude nadležan, za razliku od ministarstava koja imaju svoju definisanu nadležnost. U ovom slučaju, gospodin Mile Isakov treba prvenstveno da bude zadužen za usaglašavanje novog paketa medijskih zakona sa ostalim propisima i zakonima koji postoje u našoj zemlji; očekuje se na narednom zasedanju, u junu ili julu, donošenje zakona o radiodifuziji i telekomunikacijama, kojima se ozbiljno menja način regulisanja stanja u našim medijima. Mislio sam da je potreban jedan potpredsednik koji bi se bavio samo time, tako da taj novi paket zakona bude usaglašen sa čitavim nizom drugih odnosa koji postoje, a vezani su za stari način uređenja te oblasti; to će biti prvenstveno njegova funkcija, uz neke druge, kao što su i drugi potpredsednici dobili određene funkcije, uz neke druge koje onda uz njih izvršavaju. To je prvo što se tiče formalnog prigovora. Mislim da sam na njih odgovorio.Drugo, Vlada je predložila ovu tačku dnevnog reda i tražila je vanredno zasedanje; međutim, pošto je prethodno već poslanička grupa DOS-a imala zahtev za vanredno zasedanje, to je priključeno. Naravno, Vlada je inicijator ovog predloga, a nije poslanička grupa, ali je ovo vanredno zasedanje zakazano na zahtev poslaničke grupe DOS-a; mislim da to nije toliko ni bitno. Postavlja se pitanje veličine Vlade, njene efikasnosti, namera ministara i njihovog profila. Mogu da kažem da većina ministara nisu politički aktivisti, da su birani kao ljudi koji razumeju posao i mogu da urade ono što je neophodno, a nisu izabrani ni u kakvim međustranačkim dogovorima. Tako da od njih očekujem, kao i od većine ministara u Vladi Republike Srbije, da deluju kao profesionalci, u skladu sa zakonom i sa programom koji je ova skupština usvojila kao program Vlade. Ovako, sa ovoliko izmenjenih i ponovo postavljenih, ova vlada ima 25 članova, ako nisam pogrešno prebrojao. Prethodna vlada Mirka Marjanovića je imala 35 članova. Tako da oni koji su zamerili da je ovo velika vlada, a sede ovde, oni su podržali koncept prethodne vlade, a što je naravno isto njihovo političko pravo. Ta prethodna vlada je zaista imala mnogo više članova nego što ima ova sadašnja. Bila je mnogo skuplja, naravno. Imam ovde podatke, ali možda je to bilo u prošlo vreme i ne bih želeo sada da se hvalimo kako smo mi jeftiniji od neke skupe prethodne vlade; to smo već nekoliko puta navodili. Postoje neki, nisu danas na ovoj sednici, koji zameraju da je ovo jedna od najvećih i najskupljih vlada na svetu. Preko Interneta sam pokušao da nađem troškove vlada u Evropi i u regionu: ovo je najjeftinija vlada od svih čije sam troškove mogao da pronađem. Znači, možda neko može da nađe neku vladu koja manje troši, ali ova vlada najmanje troši po glavi stanovnika od svih koje sam mogao da pronađem. Ako uporedimo institucije na našoj unutrašnjoj sceni, mogu da kažem da je budžet za predsednika SRJ skoro polovina budžeta za celu Vladu, sa njenih 25 članova. Toliko o štednji u našoj zemlji u celini. Time ovo pitanje da skinemo sa dnevnog reda. Ima čitav niz konkretnih tema - na kraju ću se vratiti na one najbolnije, a to je privreda, nezaposlenost, penzije, kriminal, stanje u socijalnoj sferi, plate itd. - a sada o nekoliko kratkih primedaba. Neko je rekao da ovde vlada strah; dokaz je u tome što se ljudi, mada im je teško, ne usuđuju da protestuju; tako je nedostatak protesta i demonstracija dokaz da ovde vlada strah. Moj utisak je da najveći strah po tom principu vlada u Švedskoj i Švajcarskoj, jer tamo ima najmanje protesta. Koliko li se tek oni plaše svoje vlasti kada ne smeju da protestuju, jer skoro nikada ne protestuju. Drugo pitanje je bilo oko izbora; prirodno je u svetu da opozicija uvek želi izbore. Kada smo bili opozicija želeli smo izbore. Naravno, ko o čemu, opozicija o izborima. Razumem, tako je svuda u svetu i kod nas, izbore izbegavaju oni koji imaju šta da izgube. Ali, ne razumem zašto ih u našoj zemlji najviše traže oni koji na izborima nemaju nikakvu šansu i nemaju šta da dobiju; to je malo neobično. [[Aplauz.]] Zatim, postavlja se pitanje šta znači kontrola nad RTS-om; zaista sam rekao i na toj inaugurativnoj sednici Vlade, da ako ministar ili neko iz Vlade bude pozvao sud, policiju ili državnu televiziju da interveniše - može da zove da pita za neki slučaj, zaneki predmet, - ali ako se umeša u neki sudski, policijski predmet i u uređivanje dnevnika, on će dobiti otkaz, biće smenjen. Za sada imam iz medija razne žalbe, priče - vlast utiče; ali, nema ni jedan jedini slučaj da je neko rekao: taj i taj ministar ili taj i taj zamenik je zvao sud, televiziju, policiju, tražio da se neka vest izbaci ili ubaci. Znači, u tom smislu su oni nezavisni. To je naš program. To nije neka nužda koju smo prihvatili zato što ne možemo da utičemo na nju. A da bismo to uredili, izabrali smo Upravni odbor koji se zaista sastoji od nezavisnih ljudi. Niko od njih nije ni član, ni aktivista ni jedne stranke. Oni kao radio i televizija rade svoj posao profesionalno, po našoj proceni. Uspeli su da od, ne znam, 12% gledanosti, koliko su zatekli 5. oktobra, podignu na 30% gledanost Dnevnika, koliko je danas; to je vrlo visok procenat gledanosti i može da se meri sa drugim svetskim televizijama koje imaju vrlo visok rejting. Građani Srbije žele da gledaju taj dnevnik; a na tom dnevniku, verujte mi, često se nalaze komentari o radu Vlade kojima nisam zadovoljan. Nisam zadovoljan, kada sinoć u sred tog dnevnika, bez mogućnosti druge strane da nešto kaže, kao što je Ministarstvo za socijalna pitanja, neka nevladina institucija kaže: gore je socijalno stanje nego za vreme Miloševića. Na osnovu čega, na osnovu kojih podataka, na osnovu kojih istraživanja je takav utisak izveden. Možda je njemu gore. Za vreme Miloševića je dobijao pare od raznih stranih država da bi bio nevladina organizacija, a sada ne dobija i sada je njemu gore. Da li je objektivno kad državni dnevnik tu vest pusti; mada, kažem, to je njihovo pravo; da nije ovo pitanje bilo pokrenuto, sigurno ga ne bih ni sad pomenuo, niti ću ga pokrenuti javno. Kao i vi, svake večeri imam primedbe; voleo bih da se moj rad i rad Vlade više uvažava, kao što biste vi voleli da se vaše aktivnosti više prate. Svako iz svog ugla je sigurno ponegde u pravu. Mislim da je ta uravnotežena nepravda koju sada svi trpimo bolja nego te jednostrane pravde, gde su samo jedni bili zadovoljni, a svi drugi nezadovoljni. Mi ćemo imati, vi ćete glasati o tome vrlo brzo, jedan evropski zakon o radiodifuziji, kojim će RTS biti javni servis, gde će Parlament Srbije birati regulatorno telo, sastavljeno od predstavnika najvažnijih institucija naše zemlje i našeg društva - biće po dva kandidata iz svake od tih institucija. To regulatorno telo će biti nadležno i za program RTS-a i tu praktično ni Vlada neće imati nikakav uticaj; mislim da je to dobro rešenje. Nadam se da ćemo onda to pitanje medija skinuti sa dnevnog reda. Imamo nekoliko vrlo konkretnih komentara na školarine, na zdravstvo. Školarine su zapravo minimalne za sve koji ispune uslove fakulteta za redovno studiranje. Njih, te školarine, definiše Vlada i one su zaista minimalne; ove visoke školarine koje su zabrinule ljude odnose se na potencijalne studente, koji nisu ispunili te uslove; moramo da budemo svesni toga da su fakulteti jako opterećeni, da teško mogu da zadovolje, a naročito ovi tehnički, standarde studiranja. Ako pogledate medicinu, inžinjerske nauke, tu postoje laboratorije, realni troškovi - mi nismo u stanju iz budžeta toliko da izdvajamo, da bi svako ko želi da studira, a ne ispuni uslove prijemnog ispita, mogao da studira pod istim uslovima. Naravno, to ne treba da bude šok; sada iz pogešnog tumačenja te prakse, ako se nisi upisao na fakultet nisi punopravni građanin ove zemlje, ne treba da pređemo u drugu i da kažemo: studiranje nije toliko bitno. Juče sam čitao neku statistiku, opet pominjem Švajcarsku, to je zemlja sa najmanje akademskih građana u Evropi, ali sa najvećim bruto-socijalnim proizvodom po glavi stanovnika. Znači, Švajcarska ima najmanje ljudi koji studiraju i najbogatije građane, jer se bave drugim poslovima. Ne možete te ljude, naravno, od danas do sutra da preorijentišete, ali treba postepeno da usmeravamo ljude i da kažemo: nije studiranje jedina stvar da zaradite za hleb, da radite ono za šta vas je Bog stvorio, nego postoje neke druge profesije i one su podjednako važne kao i ove akademske. U svakom slučaju, ovo što je objavljeno kao neke tarife i takse, to je stvar za dalje usaglašavanje. Sasvim sigurno, mi ćemo, kao Vlada Srbije, pokušati sa fakultetima da nađemo neku meru. Inače, to je bila odluka samih fakulteta; u tome Vlada nije imala nekog uticaja. Bile su konkretne primedbe vezane za zdravstvo; slažem se, zdravstvo je takođe jedan od najugroženijih socijalnih sistema, naročito u zemljama koje su u tranziciji. Donošenje zakona o zdravstvenoj zaštiti je jedna od najosetljivijih stvari, jer treba da reguliše prava u skladu sa mogućnostima ekonomije. Kod nas imamo očigledan slučaj da su prava nasleđena izmnogo bogatije ekonomije i da sada nema mogućnosti da se u mnogo siromašnijoj ekonomiji realno sprovode. Iz toga nastaje konfuzija, ona dovodi do toga da se ni prava koja bi se mogla finansirati ne sprovode;pošto je stanje ni na nebu ni na zemlji, postoje nominalna prava za koja je jasno da ne mogu da se realizuju, onda neki ljudi za osnovna zdravstvena prava traže dodatni novac. Da li se to zove korupcija, reket? Kako god dase zove, to je stanje nereda u našem sistemu. Mi ćemo pokušati ovog leta da uvedemo neki red. Vlada je odvojila nemala sredstva da uspostavi mrežu obavezne zdravstvene zaštite u Srbiji. Mislim da će na kraju ove godine stanje u zdravstvu biti mnogo bolje nego na početku. Ali, ono neće biti idealno i mnogi ljudi neće moći da zadovolje ono što smatraju da je njihovo pravo, jer to pravo nema više ko da finansira. Sada dolazimo do najtežeg dela, a to je tok finansiranja; koliko je naš guber dugačak i koliko možemo da se protegnemo kao narod;da li smo na lošem ili na dobrom putu; ko to meri i kako; kako bi mi trebalo da živimo da bismo živeli u skladu sa realnošću, sa našom produktivnošću, sa stanjem naše privrede i da budemo zadovoljni. Znači, može se zamisliti svašta. Pošto smo mi ljudi inventivni, u pogledu svesti na nivou Evrope, ali je pitanje da li je ostvarivo to što mi zamislimo; da li je ekonomija, takođe, stvar dogovora, nagodbe, glasanja u Parlamentu ili nešto mnogo dublje od toga, što ne može da se promeni političkim odlukama. Da li je 5. oktobra, promenom političkog sistema, promenjen i ekonomski sistem? Ne samo da nije, nego to nije ni moglo da se desi. Peti oktobar se u ekonomiji događa svakoga dana: svakoga dana od 5. oktobra, pa pet, šest ili sedam godina je morala da traje velika mobilizacija snaga i ljudi da bismo izvukli ekonomiju iz one katastrofe, u koju je ona bila gurnuta ne samo u poslednjih deset godina, nego u poslednjih 20 godina. Rekao sam to jednom u ovom parlamentu - prvi stend-baj aranžman sa Svetskom bankom i Međunarodnim monetarnim fondom je potpisan 1982. godine; to je bio prvi dan kada smo mi kao zemlja rekli da ne možemo da vraćamo glavnicu, nego smo vraćali samo kamate; godine 1990. smo potpisali odluku da ne vraćamo ni kamate. Praktično, mi smo bili zemlja izvan svih finansijskih svetskih sistema. To je bilo dobrovoljno proglašavanje bankrotstva zemlje. To znači da 20 godina traje nesolventnost ove ekonomije, koja je izazvana mnogim razlozima: ne samo lošim vladama, nego i mnogim međunarodnim okolnostima, načinom na koji je čitav ovaj region tretiran u svetu i mnogim drugim međunarodnim događajima. Ali, to su realne činjenice. Mi sada ne možemo naprosto da zatvorimo oči i da kažemo - šta nas briga što je deset hiljada dana pre toga stvar išla u jednom pravcu, mi sad hoćemo da je vi izvučete za 100 ili hiljadu dana, koliko ste tu. To jednostavno nije moguće. Voleo bih da čujem šta treba da uradimo umesto toga nemogućeg; šta nismo, a mogli smo da uradimo u ovih godinu dana da bismo, uz realnu situaciju koju smo zatekli, bolje i brže ostvarili cilj, a to je da što pre izađemo iz te ekonomske krize. Neko kaže - obećali ste srednjeevropske plate pre godinu i po dana. To nije istina. To mora da je nesporazum. U trenutku kada smo mi došli kao koalicija, a to je dva meseca pre nego što je formirana vlada, prosečna plata u našoj zemlji je bila 70 nemačkih maraka, a prosečan bruto-socijalni proizvod po glavi stanovnika je bio 1.150 dolara. Za poređenje, prosečan bruto-socijalni proizvod po glavi stanovnika u Iraku je duplo veći, u Sloveniji je 10 puta veći, u Mađarskoj je sedam puta veći, u Rumuniji i Bugarskoj je bio dva i po puta veći. Znači, to je bilo realno stanje. Bruto-socijalni proizvod nije da prodate "Telekom" i podelite plate, pobedite na izborima, a onda se posle toga te plate potroše, nego je to sposobnost privrede da nešto proizvede. Ta sposobnost privrede se deli na hiljade i hiljade preduzeća, na hiljade organizacija koje podržavaju ta preduzeća, na hiljade socijalnih sistema - školstvo, zdravstvo. To ne nastaje preko noći i upumpavanjem novca sa strane. Bosna je dobila šest milijardi dolara i nijedan dolar nije više u Bosni. Znači, to je prošlo kao kroz pustinjski pesak zato što nije bilo ekonomskih struktura da se taj novac zadrži, da on ostane u privredi, da ostane u sistemu i da se povećava. Samo po 1.000 dolara svaki naš stanovnik da dobije, da bismo imali 2.250 dolara, a Irak ima 2.400, treba nam 10 milijardi dolara. Kada bi neko hteo da nam da 10 milijardi dolara, to bi na godišnjem nivou značilo samo duplo veći naš bruto-socijalni proizvod, čime ne bismo dostigli ni Irak u toj jednoj godini. Već sledeće godine toga nema. Onda bismo se navikli da sada treba neko da nam daje, a to nije dobro. Mislim da priča o tome da nam treba još mnogo novca sa strane nije dobra, zato što mi nemamo strukture privrede u našoj zemlji koje mogu da iskoriste taj novac, a da se to ne pretvori u naviku - biti izdržavan, biti pacijent na aparatima. Mi moramo našu zemlju da postavimo na noge. Ona se sada muči, mi se svi zajedno mučimo, ali kad stane na noge, ona će da ide samostalno. Nama ne trebaju štake, jer te štake onda u budućnosti mogu mnogo da koštaju. Taj koji vam daje pet milijardi dolara pod svojim uslovima, on vam sigurno to ne daje na lepe oči. To i ne vodi ozdravljenju zemlje. Onoliko koliko je došlo donacija i kredita koje mi sada uzimamo, to je neka mera koja nije mala i ne treba ni da bude veća. Mi vrlo pažljivo pravimo prioritete pri uzimanju kredita i uzimamo ih samo za infrastrukturu. Nema šanse da uzmemo neki kredit za plate. Može pola Srbije da stupi u štrajk, ne mogu plate da se daju iz budžeta, iz donacija. Iz donacija može samo da se vrši remont elektroprivrede, da se popravljaju putevi i eventualno da nešto ide u zdravstvo i školstvo; u objekte, ne za plate. To je osnovni princip zdrave ekonomske politike. Neko kaže da to nameće MMF. Dobro, ako MMF kaže da će sutra biti sreda i mi znamo da će biti, da li treba mi da kažemo, pošto to nameće MMF, da sutra nije sreda. Ne, postoje neke stvari upristupu MMF-a koje su u redu. To su: budžetska disciplina, smanjivanje deficita, postepeno liberalizovanje cena; da ne bi bilo subvencionisanih grana, koje onda sutra ne mogu da se prilagode realnom tržištu i realnoj atmosferi u ekonomiji, nego su stalno izdržavane. To je u redu. Znači, nije stvar u tome da je ta terapija koju prepisuje MMF pogrešna; ona je jednostrana. Tu nema nikakve sumnje, o našim sporovima sa MMF se zna i u svetu i u MMF; mi imamo određene rezerve, svoj pristup; taj je pristup uvažen i MMF u našoj zemlji ne sprovodi nikakvu svoju politiku. Mi sprovodimo politiku, odvajajući ono što mislimo da je univerzalno i dobro, a to je finansijska disciplina - pa troši onoliko koliko možeš da proizvedeš; nemoj da subvencionišeš ono što ne može da ostane i daj da svako dobije za svoj proizvod realnu cenu, da bismo imali tržišne odnose; da ne bi sada država odlučivala o tome koja industrijska grana će da bude gore, jer će biti subvencionisana, koja će da potone, jer ima nelojalnu konkurenciju. Mislim da tu nema razloga da mi imamo neku ideju o zlim silama i zaverama protiv naše zemlje, jer u ovih poslednjih nekoliko godina, raspadom blokova, uspostavljena je ekspertska svest na nivou sveta. Više to nije tako ideološki jednostrano, pa ako dolazi iz zapadne hemisfere, onda oni imaju neke svoje interese, sa istoka neke svoje. Ne, sada postoji i u Svetskoj banci i u MMF, i kod predstavnika Rusije i drugih zemalja jedan određeni pristup, skup uputstava i standarda koji važe za svetsku ekonomiju kao takvu. Pošto hoćemo da budemo deo svetske ekonomije, želimo što pre da primenimo sve to i da izađemo iz zone intervencije bilo koje međunarodne finansijske organizacije, da nam ne trebaju krediti po tom povoljnom statusu; mada su oni jako dobri, jer su na 30 godina i jer su bez kamate, a samo inflacija na svetskom nivou ćetrećinu tih kredita da pojede. Ali, mi želimo da ne budemo zemlja koja se tretira kao siromašna i dobija kredite pod takvim uslovima. Utoliko nema razloga da tu otvaramo liniju fronta, gde je nema. Mi imamo mnoge druge probleme u svetu - sadržavama, njihovim zahtevima i raznim drugim uslovima - ali u odnosu na MMF i Svetsku banku imamo vrlo korektan odnos. Sada dolazi ta tema, takođe ovde navedena tri ili četiri puta, koja mene vrlo uznemirava, a to je nezavisnost pravosuđa; šta znači nezavisnost pravosuđa? Da li možemo u istom dahu da se žalimo što se neki počinilac, koji je uhvaćen sa oružjem i dokazano je da je počinio delo, brani sa slobode, a onda u nastavku kažemo - ali, treba da prestane da se vrši pritisak na pravosuđe; pa valjda je pravosuđe pustilo toga da se brani sa slobode, nije ga Vlada pustila. Mislim da mi moramo ovde, i vi kao zakonodavna, i mi kao izvršna vlast, jasno da definišemo kriterijume efikasnosti: u načinu donošenja zakona, u sprovođenju zakona, ali i u delovanju sudskih organa. Niko ne može da bude izvan odgovornosti u ovoj zemlji, jer te sudije se plaćaju iz budžeta. Vi ovde donosite budžet; znači, oni su odgovorni i vama i građanima Srbije. Postoji statistički podatak da je u jednoj od najrizičnijih zona Srbije, a to je deo Beograda, 1977. godine procenat zatvorskih kazni bio 65% - tada kada ste mogli da otvorite vrata ili izađete iz kola a da ih ne zaključate i da vam ih niko ne ukrade - a danas je 16%; to znači da ima tri puta manje lopova koji zaslužuju da idu u zatvor, nego pre 20 godina. Da li možete da verujete u to? Ja ne verujem. Ako utvrdite da ljudi, uhvaćeni kad su kilogram heroina krijumčarili, dobiju godinu dana zatvora, a za to bi u Americi dobili doživotnu robiju, u Evropi 20 godina, pa ih posle šest meseci puste zbog dobrog vladanja - da li je to efikasnost pravosuđa; mislim da nije. Da li su oni nezavisni? Od vas, od nas, od građana Srbije su nezavisni; da li su nezavisni od tih interesnih grupa koje su vezane sa tom vrstom kriminala, to ne znam. Ali, ako pogledate da je od 500 presuda, koje su donete prošle godine za dela teške droge, bilo 250 uslovnih kazni, a 250 zatvorskih, da je najveća zatvorska kazna bila godinu dana, a imali ste po tri-četiri kilograma kokaina, po kilogram heroina, zabrinut sam za ovu zemlju i za sve aktivnosti Vlade i parlamenta na suzbijanju organizovanog kriminala. Jer, iz narko-kriminala se finansira sav drugi organizovani kriminal. Naglašavam problem kaznene politike, ne zato da bih rekao - osudi toga sa kilogramom heroina, nego da postavim pitanje - da li je moguće da su samo u našoj zemlji narkodileri izgubljene dušice, da je društvo krivo što su oni narkodileri i da za sve njih postoje dokazi da su oni hteli sami to da koriste, pa je to olakšavajuća okolnost. Ne slažem se sa tim i tražiću pravo objašnjenje. Bez obzira na organizovani lobi iz pravosuđa, mislim da ovi građani, ova vlada, ova skupština imaju pravo da dobiju odgovor na pitanje o efikasnosti sudstva. Mislim da to nije mešanje u rad nezavisnog sudstva; u pitanju je zamena teza. Mi ovde govorimo o efikasnosti, ne mešamo se u same odluke. Time ovu temu, za sada, da skinemo sa dnevnog reda, ali ćemo se, naravno, baviti njome i u junu i u julu. Da odgovorim na pitanje - šta sam mislio kad sam rekao u julu; očekujem da se u julu ovde desi neki napredak u ovoj temi. Teška krivična dela, to znači oružane pljačke, to znači teška droga, to znači otmice, ne mogu da budu tretirana kao najbezazlenija krivična dela, za koja se izriču uslovne kazne. Očekujem da pravosuđeshvati da živimo u periodu kad postoji opasnost širenja organizovanog kriminala i da u ovoj zemlji postoji konsenzus svih stranaka u parlamentuda treba suzbijati organizovani kriminal; to nije ni partijska, ni ideološka, ni bilo kakva druga ideja, nego je u interesu ove zemlje u celini. Ako nezavisno pravosuđe, čiju nezavisnost poštujem, to ne bude shvatilo, mislim da će ovaj parlament imati posla najesen, da nađe neki lek za to; ili da preda bitku, da digne ruke i kaže - u ovoj zemlji su pobedili kriminalci, pobedila je narkomafija. Mislim da se to neće desiti i nadam se da će sudije, dosta njih ovo podržava, u narednih mesec dana zaista pokazati da su shvatili zahtev većine građana Srbije. Imamo sada onaj poslednji blok, na koji je najviše bilo komentara i prigovora, a to je bilo - nema privrednih aktivnosti, nema pokretanja proizvodnje, velika je nezaposlenost, prete otpuštanja, porasle su cene, stanje u socijalnoj sferi nikada nije bilo lošije, penzije su sve manje; to su otprilike ti prigovori koji su bili upućeni. Sada, tu postoje dva-tri nasleđena nesporazuma. Jedan je - šta znači pokretanje proizvodnje. Kod nas je pokretanje proizvodnje postalo slogan koji je uvek pozitivan, jer smo mi radnička zemlja i imali smo tu ideologiju da je proizvodnja nešto jako dobro. Međutim, u privredi se računa dobit. Proizvodnja koja ne donosi dobit, vodi u bankrot. To je, nažalost, činjenica ekonomskog života i ona nije uvažavana 50 ili 60 godina. Nije uvažavana zato što je proizvodnja uvek bila finansirana delimično i sa strane, iz nečega što nije bila dobit od proizvodnje, tako da su pravljene velike fabrike; tamo gde nije bilo osnova za to, pokretane su privredne grane koje nisu bile konkurentne, zapošljavani su ljudi gde nije bilo razloga za to; od 1945. godine pa do pre izvesnog vremena se totako dešavalo, zato što smo zbog geo-političkih odnosa u svetu, zbog neke druge dinamike tog društva mogli zapravo u tu proizvodnju da ulažemo dovoljno da se pokrivaju i njeni troškovi. Tako sam pre neki dan pročitao podatak da su SAD od 1945. do 1965. godine više finansijske pomoći dale Titu nego čitavoj Južnoj Americi sa njenih 350 miliona stanovnika; a tamo su Amerikanci imali Brazil, Argentinu, Kolumbiju, čudne zemlje, teške zemlje, na svom pragu. Njima je toliko bio važan Tito, da se sačuva to između Istoka i Zapada, da su 20 godina ulagali, nisam našao podatak koliko, ali s obzirom da je više nego za čitavu Latinsku Ameriku, znači puno. Naravno, deo tog novca, možda najveći, išao je za privredu, za podizanje novih objekata, novih kapaciteta, za pokretanje proizvodnje, ali se pri tome postavlja osnovno pitanje - da li sa stanovišta svetskog tržišta, gde mi to treba da prodamo, da li je to bilo opravdano? I onda je na kraju to merilo, na kraju meseca vi podvučete crtu, pa vidite - da li stena jedan evro, dolar ili dinar koji ste uložili, dobili dovoljno da ih povratite, platite troškove kapitala i nešto zaradite? Ako niste, onda to nije dobra proizvodnja; nije proizvodnja sama po sebi ideal, nego ekonomija konkurentna na svetskom tržištu, čiji proizvodi mogu da se prodaju, koja može da donese dobit i iz te dobiti vi onda možete da pravite zdravstvo, školstvo, da dajete penzije ili već šta su vaši društveni prioriteti. Nažalost, u našoj zemlji nema puno takve ekonomije, da vi možete da date mirno i da kažete - samo je problem u novcu, a inače, kada bi imali novca, oni bi mogli da proizvedu, da vrate novac i da nešto zarade. Srećom, postoji deo takve privrede, ali to nije veći deo srpske privrede. Jedan deo srpske privrede je još uvek okovan starim lancima, gde se smatra - daj kredit, koji nećemo da vratimo, a mi ćemo zauzvrat da pokrenemo proizvodnju, čije ćemo proizvode da stavimo u magacine ili da prodamo ispod cene; pri tom nećemo da računamo realnu cenu struje, prevoza, doprinosa; nećemo da damo doprinose za penziono i zdravstveno osiguranje, sve ćemo to negde da pometemo i reći ćemo - evo, mi bismo mogli da proizvodimo, zašto nam Vlada ne da pare. Bolje da im podelimo pare, a da ne proizvode, jer proizvode gubitke. Sada je pitanje - a čije pare da im podelimo; američke - nema više američkih para; da uništavamo infrastrukturu i supstancu, kao što je radio Milošević 10 godina, tako što je inflacijom, zapravo, smanjivao vrednost društvenog kapitala i svega što postoji u zemlji, pa da onda lažnim novcem kupujemo mir. Gde to vodi? Znači, parama poreskih obveznika, realnim parama realnih ljudi. Da li mi imamo pravo da od realnih ljudi uzimamo realne pare i da damo nekome ko zapravo ne proizvodi, nego tone u gubitke? Ko to može da uradi, da stane pred narod i da kaže - od tebe uzimam kroz porez na prometda bi neko tamo išao u fabriku i glumio da ima radno mesto? To je realna situacija naše privrede danas. Šta je rešenje - da olakšamo finansiranje onih delova privrede koji proizvode dobit; srećom, ima ih dosta. Prošle godine, od maja 2001. do maja 2002. godine, preko Vlade i Fonda za razvoj realizovano je oko 400 miliona nemačkih maraka realnih domaćih investicija. Čuo sampre neki dan od Svetske banke da je uloženo 300 miliona stranih direktnih investicija. To znači da je oko 700 miliona maraka direktnih investicija u toku godinu dana ušlo u deo privrede koji može da vrati taj novac. To nije dovoljno. Pre par meseci sam rekao: po našim procenama, nama treba godišnje dve milijarde dolara čistih investicija da bismo podigli naše kapacitete u skladu sa veličinom zemlje i brojem stanovnika. Ali, to je početak. Postoji zdrav deo privrede i njemu ne ide loše. Inače, ne bi mogla prosečna plata u Srbiji da dostigne oko 300 nemačkih maraka. Naravno, neko ima 20, 30 ili 50, ali drugi ima to do tih 300. Znam nekoliko fabrika gde je prosečna plata 800 do 900 maraka. Znači, nije baš tako da kažemo - sve propada, nema perspektive. Radi se o tome da smo zatekli deo privrede u koji ne vredi ulagati novac jer je to bacanje. To je novac naših građana. Dajte da pokušamo te firme da restrukturišemo, da dođu u položaj da koriste novac da bi pokretale biznis, a ne za plate, pa da se sutra ponovo pojave pred ovom ili nekom sledećom vladom. Glavno pitanje svih reformi jeste - kako te kapacitete,ljudske i poslovne, zgrade i mašine, istrgnuti iz te stare ekonomije koja ne može da opstane i preneti u neku zdravu ekonomiju. Da je to pitanje jednostavno ne bi tranzicija bila bolna ni u jednoj zemlji;da tu možete da dobijete poene, te vlade bi dobile Nobelovu nagradu. Ni jedna vlada koja je sprovodila tranziciju nije ostala ni u jednoj zemlji. To nije nikakav problem za nas. Mi nismo tu da bismo bili ponovo izabrani. Mi smo tu da uradimo posao: da ovu zemlju dovedemo korak bliže Evropi. To sam rekao nekoliko puta - postoje nepopularne ili neuspešne reforme. Ne postoje popularne, a uspešne reforme. Jer, da je stanje dobro, onda ne bi trebalo reformisati; da ne morate nigde da zasečete, onda stanje ne bi bilo loše; samo se onda radi o presipanju s jedne na drugu stranu,to što se radi u Engleskoj, Švedskoj, pod firmom reformi je samo, zapravo, redizajniranje sistema, redistribucija. Reforme su kada morate da sečete tamo gde boli. Ko hoće da bude popularan u reformskom bloku, taj je licemer. Zato danas oni koji imaju kredibilitet u narodu treba da mu kažu istinu o stanju i o putu koji moramo da pređemo, jer će narod da poveruje ako mu to kažu ljudi u koje veruje. A ako ljudi kojima narod veruje hoće uz to i da budu popularni, pa kažu - ma ne, to ne košta ništa, mi smo za reforme, ali da ne boli; mi smo da se krećemo, ali da nas neko nosi na leđima; to nije u redu. Mi imamo dosta problema sa reformama zato što su naši građani zbunjeni, jer čuju kontroverzne poruke sa raznih strana. Neki im kažu:to mora tako, ne može jednostavnije, još mi dobro prolazimo kako su drugi. A neki drugi: - ma kakvi, to bi moglo brže, to bi moglo lakše, bolje, jeftinije. Samo ne kažu kako. Neka nam kažu kako, pa ćemo ovde da raspravljamo da li to tako može. I, ko će to da finansira. Ako nađu ko će to da finansira i da to na kraju dovede do ozdravljenja ovog društva i ove privrede, pa zašto bismo mi bili protiv toga. Ali, bojim se da tu nema odgovora na pitanje - kako, nego da tu ima neke demagogije i populizma. Što se tiče ovih podataka gde smo i kako stojimo,tu je bilo puno prigovora da je stanje jako loše, sada ću vam reći da smo mi na nivou prosečne plate od 280 do 300 maraka ili 134 evra, u SRJ. Kada smo stupili na dužnost kao Vlada, 31. januara, od zemalja u okruženju neposredno ispred nas su bile Rumunija i Bugarska, koje su imale duplo veći životni standard nego mi. Danas je u Bugarskoj, u maju, prosečna plata 135 evra, u Rumuniji 132, u Jugoslaviji 134. Znači, mi smo za godinu dana stigli dve zemlje koje su bile duplo odmakle. Ne možemo da stignemo Sloveniju, jer to nije tako jednostavno. Ali, ako kažemo da imamo pravac, onda nema sumnje da ga imamo i da je on napred. Mi nismo pali ni iza jedne zemlje prema stanju koje smo zatekli; nismo nigde otišli u minus, svuda smo otišli u plus. Naravno, negde nedovoljno, negde bismo želeli da to bude više. Ali, opet se postavlja pitanje - kojim sredstvima, kojim načinom i kako da to bude trajno, a da ne bude samo privremeno upumpavanje nekog nezdravog novca i razočarenje ljudi kada taj novac ode. Naša inflacija danas manja je nego kod svih bivših zemalja socijalizma; samo je Slovenija bolja sa 0,3% mesečno, kod nas je 0,4% mesečno. Sve druge, Hrvatska, Bosna, Rumunija, Bugarska, Ukrajina, Rusija, idu preko 1% mesečno. Dakle, uspeli smo u jednom važnom sektoru. To znači: ne štampaj novac, koliko god da te pritiskaju. Uspeli smo da održimo disciplinu. To je naravno bolno, ali to stvara zdravu osnovu za kasnije. Jer, ako nemate zdrav novac, onda on, kao krv, razboli sve organe;naš problem je bio što je svaka vlada ranije popuštala; kada je imala probleme, ona je rekla:ma daj da popustimo ovom jednome - štampaćemo novac. Saosećam sa malinarima, ali Vlada ne može da kupuje maline. Saosećam sa proizvođačima paradajza, ali Vlada ne može da utvrdi cenu paradajza. Vlada ne može da bude kasa koja interveniše na tržištu. To je realnost na koju moraju svi naši građani da se naviknu. Mi nemamo dovoljno novca da intervenišemo koliko druge zemlje, da podržavamo subvencijama. SAD dnevno daju milijardu dolara subvencija poljoprivredi. Ali, može im se. Njihovi poljoprivredni proizvodi mogu da budu čak i jeftiniji nego naši. Mi moramo da nađemo mehanizam da delimično sačuvamo naše tržište. To je vrlo komplikovana stvar, morate da razumete, u svakodnevnom životu su proizvođači u našoj zemlji, posle dugog niza godina, čak decenija, diskriminisani u odnosu na svoje konkurente iz drugih zemalja, jer nisu mogli da ulažu u tehnologiju, u razvoj i zato su njihovi proizvodi malo nekonkurentniji i skuplji. Ako kažemo - zaštitićemo potrošače, pa ćemo da uvezemo ulje iz Mađarske, ili meso iz Rumunije kao što neki traže, onda se može desiti da nečije subvencionisane proizvode, jer su oni pre 10 godina krenuli i mogu malo više da subvencionišu, unesemo na naše tržište i uništimo našu industriju. To je jedna opasnost. Druga opasnost - naše zaštitne cene i prelevmani mogu da dovedu do toga da naša industrija ne ide dovoljno brzo u restrukturisanje jer ima monopolski položaj;toga mi imamo danas. Kada neko kaže da imamo mnogo veće cene nego što treba, to je zato što deo naše industrije ima monopolski položaj, jer ih mi štitimo. Ali, mi ih štitimo ne zato da bi oni imali monopolski položaj, nego da bismo im dali vremena da se oporave i da imamo nacionalnu industriju mleka, mesa, prerađevina i to je jedna komplikovana stvar. Mi ne možemo njima da naredimo - modernizujte se;ili - nemojte da delite plate, nego ulažite u mašine. Ali, mi možemo postepeno, kao društvo, lokalna zajednica, preko vas koji imate uticaja u tim sredinama, da im kažemo - još godinu, dve ili tri imate vremena; ako do tada ne uradite ništa na svojoj proizvodnji, mi ćemo morati da otvorimo tržište za jeftinije proizvode, jer građani ne moguda budu taoci ni jednog ogranka naše industrije. Isti poslanici ovde prvo kažu - cene su visoke; a potom, što ne uvedemo zaštitne carine za neke proizvode, zašto nam ulaze jeftini proizvodi. Ne može i jedno i drugo. Ako hoćete da zaštitite vašu industriju, onda je štitite samo od jeftinijih proizvoda sa strane. Tada morate da pristanete na nešto veće cene. To jeste u nacionalnom interesu, jer mi moramo našu industriju da osposobimo da bude konkurentna. Mi ne možemo pustiti da jeftini strani proizvodi unište našu industriju, pa da nam sutra podignu cene i kažu - pošto više nemate prehrambenu prerađivačku industriju, sada ćemo da vam podignemo cene. Ali, to je mnogo komplikovaniji proces nego što se kaže - cene su velike, plate su male, loša je Vlada. Ako govorimo o liberalizovanim cenama, one se najviše odnose na komunalne usluge i hranu. Ali, to su naši domaći proizvodi; to se ne odnosi na mercedese, na "sony" televizore, koje će neki Japanac da naplati i odnese. To se odnosi na naše opštine, koje su 10-20 godina subvencionisale grejanje, vodu i sve drugo, pa su tonule zato što nisu mogle čak ni minimalnu ekonomsku cenu iz toga da izvuku. To se odnosina naše poljoprivredne proizvođače, koji su 10 godina bili Ministarstvo za socijalnu politiku, pa sada kada se te cene povećaju, njih dobijaju naši građani, te pare dobijaju proizvođači. Vi ne možete to da razdvojite i kažete: kao radnik EPS-a hoću da imam besplatnu struju, ali hoću i veliku platu. Ne možete jer ste vi građanin jedne zemlje. Mi smo svi izmešani, istovremeno smo i potrošači i proizvođači. Kada vi danas imate prosečno oko 300 maraka u Srbiji, čak da se sav taj novac potroši kao i pre dve godine, na iste proizvode, to znači da je neko u našoj zemlji realno dobio taj novac, to su stotine hiljada ljudi - proizvođača; oni će taj novac da ulože verovatno u proizvodnju jer se ona ponovo isplati. To je postepeno ozdravljenje naše zemlje. Nezaposlenost - mogu ovde na Bibliju da se zakunem - niko ko ima posao neće ga izgubiti; niko. A to što nekim ljudima nije rečeno da su 1992. i 1993. godine izgubili posao, pa oni misle da imaju posao, a imaju samo radno mesto, to zaista nije moja krivica. Mi možemo da nastavimo sa iluzijom i da kažemo - svi ljudi koji imaju radno mesto u svim sistemima i fabrikama ostaće i dalje tamo, nezavisno od toga da li nešto proizvode, da li stvaraju. Ali, to je skupo; to je na duži rok mnogo skuplje nego reći ljudima istinu u oči - postoji određeni broj radnih mesta iza kojih ne stoji posao, nego stoji određeno pravo. Naša ekonomija je od 1990. do 1993. godine 50% pala; znači, proizvod naše zemlje ekonomski je smanjen za 50% u te tri godine. Zakonom iz 1992. godine, koji je donela ova skupština čiji sam bio poslanik, bilo je zabranjeno otpuštanje ljudi dok traju sankcije i ne znam šta, izolacija ili rat, kako se to tada zvalo, tako da redukciju proizvodnih i privrednih kapaciteta nije pratila prirodna redukcija broja zaposlenih ljudi, nego je to ostalo nesrazmerno. Sada, kada treba realno da finansiramo sve to, kada više nema hiperinflacije kao načina za finansiranje svega toga, postavlja se pitanje: da li onaj deo koji stvarno radi i proizvodi može zaista da finansira tu iluziju da su svi ti ljudi koji imaju radno mesto istovremeno ekonomski korisni? Zašto to da radimo? Volim činjenice, čak i ako su neprijatne. Dakle, ako je to istina, a jeste, hajde mi zajednički da kažemo - to je naš nacionalni problem. Nije to moj problem, jer ja ga nisam stvorio; nije ni vaš problem, ni vi ga niste stvorili. Hajde da kažemo - nije ga stvorila ova ili ona partija; on je naprosto posledica čitavog spleta okolnosti. Danas u našoj zemlji, ne znam koliko, možda trista hiljada ili više od sto hiljada ljudi zapravo trenutno danas, dok mi o ovome pričamo, ne stvara višak vrednosti, a njihovu platu neko finansira i to su neki drugi naši sugrađani. Mi nemamo pravo tu raspodelu da vršimo. Mi možemo da donesemo zakon o tome, pa da se tu onda izjasnimo i kažemo - mi želimo da jedan deo ljudi finansiramo iz budžeta, mada to nisu nikakva zatečena i stečena prava i to je jedna vrlo teška odluka; mislim da bi građani koji plaćaju svoje poreze i doprinose rekli - izvinite, a zašto i oni ne bi negde radili? Kaže se, ima 800.000 nezaposlenih, a 200.000 u proteklih godinu dana nastalo; to nije istina; ovo prvo jeste, a ovo drugo nije istina. Istina je da mi imamo otprilike sličan broj nezaposlenih tokom poslednjih nekoliko godina i to je između 770.000 i 800.000, ali je istina i to da od maja 2001. do maja 2002. godine imamo 180.000 otvorenih radnih mesta koja se ne popunjavaju jer se ljudi ne zapošljavaju na tim radnim mestima. Znači, od Gradskog zelenila u Beogradu, gde je plata 250 maraka, da šišate grmove i uređujete parkove, do mesta farmaceutskog tehnologa u Galenici, kojih treba 100 ili 200, gde je plata 700 maraka i gde se niko ne zapošljava. Dakle, postoje nezaposlenost, siva ekonomija, problem nefleksibilnosti tržišta, problem stanovanja; pa u Boru nema lekara, a u nekom drugom mestu ima pet lekara više nego što treba; ali, da bi lekar platio stan u Boru i da bi živeo tamo nije mu dovoljna plata. Zaista postoje te poremećenosti na našem tržištu rada, ali nije tačno da sada postoji veći talas otpuštanja, gubljenja poslova, zatvara se dobra privreda, ne trudi se Vlada. Mislim da to, naprosto, nije tačno. Što se tiče ekonomije, prošle godine smo imali realan rast po međunarodnim standardima između 5 i 7%, a ta razlika između 5 i 7% se odnosi na sivu ekonomiju koja nije evidentirana; recimo, u građevinarstvu imamo registrovan pad, a u prodaji građevinskog materijala registrovan porast, iz čega zaključujemo da taj pad nije baš realan, nego verovatno nije prijavljena ta industrija. Procenjujemo da je bio realan rast između 5 i 7% u našoj privredi i mi smo jedina zemlja koja u prvoj godini tranzicije beleži rast. Ni jedna druga zemlja, uključujući Sloveniju, nije beležila rast; imale su dve ili tri godine pad, a neke imaju i sada pad, kao Rusija. Češka je još uvek ispod nivoa od 1990. godine, a ove druge su se vratile 1999. godine na nivo 1990. godine. Imale su najpre tri ili četiri godine pad, pa oko 1995. godine lagan rast, pa 1998. i 1999. godine stabilan rast. Mi smo uspeli, uz sve te gužve koje imamo sa Jugoslavijom i sa Hagom, sa ovim i onim, sa Svetskom bankom i Pariskim klubom, da sprečimo tu recesiju, prinudnu za sve zemlje koje menjaju sistem. Ove godine ćemo možda imati 4 ili 5%, nadam se i malo više, ali to znači da smo mizemlja koja već drugu godinu, gledano od stručnjaka sa strane, ide ka svom stabilnom rastu i razvoju. Na redu su - penzije; za zemljoradničke, obične, sve vrste penzija, to sam negde zabeležio, mi iz budžeta izdvajamo 46 milijardi dinara. Penzije treba da se plaćaju iz doprinosa za penziono osiguranje. Mi smo relativno ostarelo stanovništvo, 38 godina je prosek starosti u Srbiji. Kada su neke druge zemlje krenule u razvoj, recimo Singapur,Irska, one su imale prosek od 20 - 22 godine starosti stanovništva, a to znači malo penzionera, malo izdataka za zdravstvo, vitalan narod koji hoće da radi i da se bori. Mi hoćemo iste ciljeve sa mnogo starijim stanovništvom, a broj ljudi koji plaćaju doprinose za penziono osiguranje je mnogo manji nego broj ljudi koji koristi penzije. Pošto mi mislimo da je to stečeno i primarno pravo, gde su ljudi 30 ili 40 godina ulagali, nisu oni krivi što je to neko potrošio, smatramo da to treba da se plaća iz budžeta. Ne mislimo da treba subvencije za privredu da idu iz budžeta, jer to su ljudi koji mogu da rade, ali subvencije za penzije treba da idu iz budžeta i to je ogromnih 46 milijardi dinara, skoro polovina ukupnog fonda za penzije. Mislim da to treba i da nastavimo. Verovatno to nije ni po zakonu, ni po nekim svetskim ekonomskim sistemima i naravno da imamo probleme sa MMF-om. Ali, mislim da je pitanje socijalne solidarnosti i socijalnog kredibiliteta ove zemlje da li ćemo ljudima koji su svoj vek pošteno radili da damo penziju ili da kažemo - pošto vi ne možete da se bunite, nemate stranku, vi ste nam izvan prioriteta. Pitanje načina obračunavanja penzija; mi smo bili jedina zemlja u Evropi koja je imala direktno vezivanje penzija za rast plata. Sve druge zemlje imaju kombinovani mehanizam i kod nas se sada kombinuje: 50% se vezuje za rast plata, a 50% za rast troškova na malo i to jeste normalan mehanizam. S obzirom na ogromnu sumu koju iz budžeta, a to znači iz poreza građana, izdvajamo za penzije, mi ne možemo drugačije. Za zemljoradničke penzije se izdvaja 2,4 milijarde dinara godišnje; ne uplaćaje malo obveznika sada više da bi bilo za sve i kasnije,nego građani Srbije dodaju i za to. Mnogo je manji broj onih koji plaćaju nego onih koji primaju i to je pitanje koje ćemo morati da rešavamo na sistematski način; nadam se time što će privreda da bude aktivnija, što će više ljudi iz sive da pređe u legalnu ekonomiju i da plaća doprinose; time ćemo popuniti tajpenzioni fond da se ne finansira iz budžeta. Rečeno je daje socijalno stanje neizdrživo i da nikada nije bilo gore; to sam sinoć čuo na dnevniku i zaista sam se iznervirao; jer, pogledajte, mi smo za godinu dana vratili sve dugove u oblasti dečije, socijalne, boračke i invalidske zaštite i to nas je koštalo 2.577.000.000 dinara. Ukupno smo od maja 2001. do maja 2002. izdvojili 39,2 milijarde dinara za oblast socijalne zaštite; znači, skoro kao za sve penzije. Meni je iskreno žao što je Ministarstvo za socijalna pitanja zapravo zamenilo Ministarstvo za privredu, jer jedini pravi socijalni program je uspešna privreda. Ako imate privredu koja može da daje ljudima posao, onda ona može da daje i poreze, onda iz tih poreza možete da finansirate one koji ne uspeju da nađu posao. Ali, ako nemate privredu gde vlada pristojna zaposlenost, ne možete da kažete da je u toj zemlji moguć socijalni program; i njega mora neko da finansira. Ako nemate privredu koja taj zamajac pokreće, kao većina zemalja utranziciji mi nemamo, ondamoramo da se koncentrišemo na te socijalne slučajeve koji su zaista izraženi. Ne kažem da svako ko misli da mu je loše i kome je zaista loše može da ode na neki šalter i da dobije neki novac. To bi bilo lepo, samo to nije realno. Postavlja se pitanje socijalne karte. Mi nismo zatekli nikakvu bazu podataka iz koje bismo zaključili koje su porodice ugrožene. Godinu dana pokušavamo to da ustanovimo. Da smo imali preciznu socijalnu kartu stanovništva u Srbiji, gde bi bilo rečeno da postoji 300.000 porodica, da tačno znamo da one žive ispod nivoa egzistencijalnog minimuma, mi bismo našli mnogo više načina da im pomognemo. Međutim, u stanju sive ekonomije, neko ima 100 dinara mesečno, a zarađuje još 50.000 na buvljoj pijaci, a neko drugi ima 5.000 ili 10.000, nema nikakav drugi izvor i šalje troje dece u školu; ovaj drugi je socijalno ugrožen, ali ako koristite zvanične podatke vi ćete ovom prvom da dajete, a ovom drugom nećete i pogrešite u oba slučaja. Ne možete da date i jednom i drugom, jer bi dali većini stanovništva i to nemate. To je jedan užasan posao koji, nadam se, privodimo kraju popisom stanovništva i velikim anketama koje se u poslednje vreme rade. Te akcije mogu da dovedu do mnogo boljeg stanja u raspodeli onoliko sredstava koliko možemo realno da prikupimo od poreza i raznih drugih budžetskih prihoda. Poslednje pitanje, perspektiva; da li smo na dobrom putu, da li smo na lošem, da li ova vlada ima ili nema viziju. Ova vlada ima vrlo jasnu viziju i volju, a to je da ova zemlja bude konkurentna, da može da brani svoje interese tako što će biti dovoljno jaka; to znači da će njena privreda, njeno društvo da bude uporedivo sa modernim društvima; da ne bude na o ruk, na agitaciju, na kampanje, na ajde svi, pa kada naiđemo na prepreku ajde svi nazad, nego da bude zemlja koja će imati realnu snagu sadržanu u svojoj ekonomiji, u svom društvu, u svojoj kulturi, u svojim vrednostima, u svom školstvu- to je naša vizija i naš put. Pošto je Evropska unija jedno mesto gde su ti standardi sada konkretizovani, želimo da idemo ka njoj. Ne da po svaku cenu budemo član, ali da budemo uporedivi i da jednog trenutka kažemo - kod nas su institucije, ekonomija, životni standard slični kao u nekim zemljama Evropske unije, kao u Grčkoj, kao u Portugalu, kao u Mađarskoj i to je naš cilj. Taj cilj je vrlo jednostavan i ne mislim da ga treba svaki dan ponavljati da bi neki ljudi shvatili da je to naš cilj. Ako nekome u našoj javnosti, nekim analitičarima koji su na socijalizmu i samoupravljanju doktorirali pa sada ne razumeju ništa drugo, treba svaki dan objašnjavati da bi iz svojih instituta i nevladinih organizacija mogli da shvate šta je politika, meni je jako žao, ali to nije ni moj, ni vaš posao. Ova vlada ima jasnu koncepciju puta i tim putem se kreće. Posle dugog niza decenija, mogu sa velikom izvesnošću da vam kažem da se prvi put ovazemlja kreće jasnim pravcem. Mislim da je taj pravac, ovaj koji sam sada istakao, ispravan. Možda neko ima neku drugu ideju o tome, ali niko ne može da kaže da taj pravac nije jasan. Mi smo tumarali od 1914, 1915, 1918. godine između raznih Scila i Haribdi, između raznih ideologija, između raznih međunarodnih položaja; prvi put imamo jedan jasan pravac i krećemo se ka određenom cilju. Imam utisak da u našem narodu postoji konsenzus oko toga i da niko to ne osporava. Postoji, naravno, pitanje kojom brzinomse krećemo. Lično nisam zadovoljan brzinom. Neko kaže da je prebrzo. Nije prebrzo, sporo je i mnogo toga što bi moglo da se uradi angažovanjem ljudi ne radi se dobro. Naprosto, mnogi ljudi čekaju da neko drugi to uradi; misle da su posmatrači u utakmici u kojoj sami igraju; misle da su kibiceri tamo gde treba sami da povuku potez. Nije moguće sprovesti reforme u relativno velikoj zemlji bez angažovanja velikog broja ljudi. Trenutno se u našoj zemlji ne angažuje baš dovoljan broj ljudi, od zemljoradničke zadruge, malog poseda i male fabričice, do EPS-a i velikih sistema; čak do nekih ministarstava i njihovih službi, zatečenih i nasleđenih, gde oni misle da su subota i nedelja neradni dani, da se na praznik ne radi. Da, ako niste u Vladi; da, ako niste na nekom položaju; ali, onda nemojte da budete u Vladi Srbije. U Vladi Srbije se radi svakog dana; naravno, to nije lako objasniti ljudima, veliki broj ljudi to neće da prihvati i zbog toga mi ne idemo dovoljno brzo; ali, da idemo u dobrompravcu, u to sam siguran. Ono što smo mi godinama gledali u ovoj zemlji to je bila rasprodaja budućnosti. Trošilo se dnevno da bi se nešto kupilo, po cenu da oni koj dođu za godinu ili dve dana zateknu još lošije stanje i da se na sve nižem i nižem nivou prave kompromisi. Ono što sada mi moramo da uradimo je odlučno investiranje u budućnost. Kada se kaže investiranje, ondaznači da ne možemo da podelimo i potrošimo sve ono što zaradimo, jer investiranje je ulaganje i to je naravno bolno. Mi jako malo stvaramo i zarađujemo kao ekonomija i ako iz toga treba 10 milijardi dinara da uložimo u EPS, 20 milijardi dinara u puteve, onda to boli. Sve to može da se podeli u plate i mogu da se dobiju izbori na tome. I šta posle toga? Možemo da kažemo - ajde izbori za šest meseci i umesto da tih 30 milijardi dinara uložimo u Elektroprivredu i puteve, mi ćemo podići plate; tada će 500, 600, 700 hiljada ljudi imati duplo veće plate nego što sada imaju i reći će - bravo, opet dolaze Titova vremena. To nije dobro. Mi moramo sami sebe da disciplinujemo i da kažemo - ovo je, uprkos svemu što smo proživeli i još uvek, vreme žrtvovanja. Znam da je ljudima teško, da su umorni, da su baterije ispražnjene, da bi voleli da ih niko ne uznemirava i ne cima, da ih ne poteže; da ne traži od njih da rade, da se bore, jer je to prirodno posle ovih 10 godina; ali, ako se kao građani ikao politička opcija prepustimo tome, izgubićemo jedinstvenu istorijsku priliku, koja će se možda za 20 godinapružiti ljudima u ovoj zemlji, da nađemo jedan put za preticanje, jednu prečicu do Evrope; ovo je retka istorijska prilika za to. Mi smo imali nekoliko puta u istoriji, pre svega početkom 20. veka, tu priliku i nismo je iskoristili; tada su razlog za to bile sile izvan naše zemlje, međunarodni odnosi, ratovi koje nismo mi pokrenuli; mogli smo da kažemo, a i danas možemo, da su drugi krivi što smo se mizatekli u ovom položaju. Danas prvi put imamo šansu i samo smo mi odgovorni. Ako je propustimo, samo smo mi krivi. Ne znam ko sme da preuzme na sebe tu odgovornost i da kaže - ja ću da pravim kompromise, da se udvaram javnom mnjenju, da dobijem malo popularnosti, ali znam da je to što sada trošimo budućnost ove zemlje. Ja nisam taj i ova vlada nije. Mi ćemo odlučno da radim ono što smo radili do sada, svesni toga da ima puno grešaka i neiskustva, ali i da to nije program jedne vlade, da ga nismo mi izmislili i da nije neka velika mudrost taj program smisliti. Stvar je u tome, imati odlučnost pa ga sprovoditi, a on piše u knjigama. Hiljade knjiga postoje o tome i svi to znaju. Mislim da to znaju sve partije. Ko god da čita te knjige on će dazna kako treba obaviti operaciju u jednoj zemlji, ali je pitanje da li imate dovoljno odlučnosti da to uradite i da preuzmete odgovornost na sebe. Mi imamo dovoljno odlučnosti da to uradimo i siguran sam daće ova zemlja nakon završetka mandata ove vlade izgledati mnogo bolje nego u trenutku kada je ova vlada preuzela mandat. Zato vam predlažem da glasate za ministre koje sam predložio.
Određujem pauzu do 16,15 časova. U raspravi imaju pravo da učestvuju još predsednici poslaničkih grupa i javio se gospodin Borislav Pelević. Ako se slažete, da saslušamo gospodina Pelevića i da time zaključimo pretres o ovoj tački dnevnog reda. Posle pauze.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, molim vas da radi utvrđivanja kvoruma ubacite identifikacione kartice u vaše poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum i možemo nastaviti rad pretresom o Predlogu Vlade za izbor jednog broja članova Vlade. Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa koji to pravo nisu iskoristili po članu 89. Poslovnika? Da. Izvolite, reč ima narodni poslanik Borislav Pelević, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SSJ, drugo javljanje.
Poštovani građani Srbije, uvažena gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče Vlade, dame i gospodo ministri, premijer Vlade Srbije je govorio sat i pet minuta o predlogu Vlade za dopunu članova Vlade, ali je samo u zadnjoj rečenici pomenuo taj predlog. Zato vas molim da budete i prema opoziciji tolerantni, jer ću se osvrnuti na izlaganje premijera i na ukupan predlog o izboru novih članova Vlade Srbije. Zahvaljujem na razumevanju. Pre svega, ne mogu da se složim sa 99% onoga što je rekao predsednik Vlade Srbije gospodin Zoran Đinđić u svom izlaganju. To je, naravno, moje pravo kao lidera opozicione stranke i to pravo deli poslanički klub SSJ. Premijer kaže da je Srbija na dobrom putu ili se bar tako zove njegova turneja koja je, po meni, prilično neuspešna. Ako ništa drugo,ono zbog toga što, recimo, u Novom Pazaru Sulejman Ugljanin, koji vlada Novim Pazarom u ime SDA koja ima lokalnu vlast, nije dozvolio premijeru čak ni da održi miting u domu kulture. (Iz sale: To je demokratija.) To nije demokratija, jer je taj dom kulture izgradio narod Srbije, svi građani Srbije i Vlada Srbije. To je samo rušenje autoriteta premijera Vlade Srbije. Ja kao premijer to nikada ne bih dozvolio Sulejmanu Ugljaninu. Tvrdim da Srbija nije na dobrom putu, Srbija je na lošem putu i Srbija ide u sunovrat pod vlašću DOS-a. Ako je dobar put Srbije prodaja najboljih srpskih preduzeća, ako je dobar put na kome se nalazi Srbija prodaja srpskih glava Haškom tribunalu, ako je dobar put kojim ide Srbija ponašanje prema Srbima na Kosovu i Metohiji i prema Srbima koji su izbegli sa Kosova i Metohije, nebriga oko realizacije Rezolucije 1244, nebriga o povratku Srba na Kosovo i Metohiju, onda to nije dobar put kojim ide Srbija. Ako je dobar put kojim ide Srbija nebriga oko juga Srbije, jer problem juga Srbije nije rešen, jer da je rešen ne bi Srbi prodavali kuće, stanove, imanja na jugu Srbije. Tako se rešio i problem Kosova i Metohije. Ne smemo dozvoliti isti scenario. Takođe, nebriga Vlade Srbije oko Raške oblasti, gde je uveden strani jezik, bosanski jezik, i to zvanično u SO Novi Pazar. Protiv toga Vlada Srbije nije digla glas, a to je protivustavni i protivzakonski akt. Dakle, Srbija nije na dobrom putu i Srbija je po mišljenju SSJ na lošem putu, dokle god ova vlada vrši vlast u Srbiji. Mešanjem izvršne vlasti u sudsku i zakonodavnu vlast narušila se nezavisnost sve tri grane vlasti koje postoje u svim demokratskim zemljama. Kao što znate, postoji zakonodavna, izvršna i sudska vlast. Izvršna vlast Srbije, odnosno Vlada Srbije je pokazala na nekoliko primera da krši i zakonodavnu i sudsku vlast. Navešću vam primer kršenja zakonodavne vlasti, odnosno izazivanja parlamentarne krize: DOS namerno pravi dve poslaničke grupe od SPS-a i deli tu opozicionu stranku na dva dela [[žagor]] To se radi smišljeno i to je istina. Drugo, protivno članu 88. Zakona o izboru narodnih poslanika, izbačeni su poslanici DSS-a, samo da bi se dobila parlamentarna većina DOS-a. Ona je dobijena, ali to je samo prividno. Time je stvorena još dublja i veća politička kriza u Srbiji i to zaista nije dobro po građane Srbije, jer je time narušena izborna volja građana Srbije. Mene mnogo ne interesuje to što je DSS izašao iz parlamenta, jer se oni još uvek deklarišu kao DOS. Nije ni prilično da predsednik jedne države koji je pobedio na izborima pravi vladu u senci. Vladu u senci u svetu prave opozicione stranke, a nikako oni koji pobede. Ipak je narušen Zakon o izboru narodnih poslanika. Takođe, narušavanje sudske vlasti se ovih dana manifestovalo upadom predstavnika izvršne vlasti sa kamerama u sudove. To je nezabeleženo u parlamentarnoj praksi Evrope i sveta. Premijer je pomenuo medije i to kako on nema uticaja na državne medije. Daću vam jedan primer. Prošlo je 18 meseci otkako je ovaj parlament konstituisan. Za tih 18 meseci samo jednom je predstavnik SSJ bio gost na RTS-u, pre nekoliko dana, sa još četiri predstavnika drugih stranaka. Samo jedan jedini put. Gospodina premijera Đinđića možemo videti u svakom dnevniku minimum tri puta. Moram da zaključim da se ni Josip Broz Tito toliko nije pojavljivao u dnevnicima državne televizije. Tu dolazimo do slobode medija u Srbiji. Nijedan resorni ministar, molim vas, nije podneo izveštaj o radu u svom resoru. Žao mi je što nije tu gospodin Dušan Mihajlović koga sam danas prozvao i koji nije odgovorio zbog čega se ne rešavaju ubistva i otmice u Srbiji. Zbog čega se kupuju "pežoi", a ne rešavaju se stambena pitanja policije i policajaca? Zbog čega se ti isti policajci kaljaju, ne samo policajci nego i vojnici koji su branili Kosovo i Metohiju, otkrivanjem masovnih grobnica? Njegov pomoćnik Karleuša je juče pronašao još nekoliko grobnica. Ministar policije je rekao da će prevrnuti i nebo i zemlju da pronađu ubice generala Boška Buhe. Dok je prevrtao zemlju, pronašao je grobnice nedužnih Albanaca, kako je on to ustvrdio, koje su pobile srpske snage...
Gospodine Peleviću, molim vas da se vratite na temu dnevnog reda. Ovo je sedmi minut i niste pričali o temi.
Predsednik Vlade Srbije je zatražio savet kako da se reši problem i da li ima neko bolji predlog za rešavanje ovih problema u kojima se našla Vlada Srbije. Ja imam predlog. Ako ste tražili savet, gospodine premijeru, dozvolite mi da ga i dam: podnesite ostavku, i vi i članovi vaše vlade. Skinite sa sebe teret koji ne možete da nosite. Jedino tako i jedino raspisivanjem izbora na svim nivoima koje ste vi obećali građanima Srbije u predizbornoj kampanji; vi ste obećali to - godinu i po dana nakon pobede raspisujemo izbore na svim nivoima. Nemojte se smejati, gospodine predsedniče Vlade. Molim vas - na svim nivoima. Tako stoji u ugovoru sa Srbijom koji ste vi kao kandidati DOS-a potpisali. Vi izbegavate izbore. Zašto? Zato što lažne ankete koje vi svakih sedam dana projektujete preko televizije i preko medija govore da ste vi još uvek stabilna većina, da ste stabilna vlast i da biste pobedili. Zbog čega onda ne raspišete izbore? Pa da vidimo da li je to prava volja građana Srbije. Vi izbegavate izbore, jer znate da na tim izborima nećete pobediti. U ovoj zemlji postoje sve vrste krize: i teritorijalna, i politička, i parlamentarna, i politička, i ekonomska, i socijalna. Ugroženi su gotovo svi slojevi stanovništva Srbije. Jedini izlaz iz svekolike krize u kojoj se našla Srbija jeste raspisivanje izbora na svim nivoima. Zato je moj savet da podnesete ostavku i da spasite Srbiju, da odete sa vlasti i da se raspišu izbori na svim nivoima. Time ćete proveriti volju naroda Srbije, volju građana Srbije, a ako budete pobedili neka vam je srećno i dalje vladajte. Budite sigurni, volja građana Srbije koju vi projektujete preko vaših državnih medija nije prava i nije istinita. Narod nije dobio ono što ste im obećali. Narod je prevaren vašim obećanjima, narod je razočaran i narod hoće da vi što pre odete sa vlasti. Želim vam da to što pre bude. Hvala.
Da li se još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Ne.) Zaključujem pretres o Predlogu predsednika Vlade za izbor jednog broja članova Vlade. Saglasno članu 187. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, zakazujem 19. jun 2002. godine kao dan za glasanje o Predlogu predsednika Vlade za izbor jednog broja članova Vlade, sa početkom u 10,00 časova. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: - PREDLOG PREDSEDNIKA REPUBLIKE SRBIJE ZA IZBOR PREDSEDNIKA I SUDIJA USTAVNOG SUDA REPUBLIKE SRBIJE Primili ste Predlog predsednika Republike Srbije za izbor predsednika i sudija Ustavnog suda Republike Srbije, sa biografskim podacima kandidata, kao i saglasnosti kandidata da prihvataju kandidaturu. Podsećam vas da, shodno članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme za raspravu iznosi pet časova i da se ono raspoređuje srazmerno broju narodnih poslanika u poslaničkoj grupi. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da mi predaju listu sa redosledom prijavljenih narodnih poslanika. Saglasno članu 174. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres o Predlogu predsednika Republike Srbije za izbor predsednika i sudija Ustavnog suda Republike Srbije. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa po ovoj tački žele reč? Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS po ovoj tački dnevnog reda.
Gospođo Mićić, dame i gospodo narodni poslanici, članovi kabineta gospodina Đinđića, poštovani novinari, SPS je od konstituisanja ovog parlamenta ukazivala da se jedna država u kojoj ne postoji ili iz bilo kojih razloga ne funkcioniše Ustavni sud definiše kao diktatura. Svaka država koja svojim građanima ne može da obezbedi zaštitu ustavnosti i zakonitosti i jeste diktatura. To je materijalni dokaz koji najbolje govori o karakteru vlasti koju DOS vrši i sprovodi u Srbiji, koja govori o načinu funkcionisanja Vlade Republike Srbije i parlamenta ove naše države. Mi smo jedina država u kojoj predsednik Vlade može da saopšti u kom trenutku se konstituiše Ustavni sud, jedina država u kojoj predsednik Vlade saopštava kada će biti predsednički izbori. Mi smo jedina država u kojoj predsednik Vlade raspolaže jednom petinom mandata narodnih poslanika u republičkom parlamentu. (Milka Marinković: Nemoj lagati, Rajko.) Molim negližirane članove Ženske mreže da se ponašaju kao da su narodni poslanici i da svoje odevanje upodobe parlamentu i zvanju koje nose. Mi smo jedina država u kojoj Ustavni sud služi da se dokaže da je funkcionisanje jednog režima u datom trenutku zakonito i legitimno, a ne da se građanima obezbedi ono što građanima svake države ovaj sud treba da obezbedi. Najmanje hiljadu puta sa ove govornice najmanje stotinu narodnih poslanika u raznim povodima je zahtevalo da Ustavni sud konačno počne da radi i da obavlja onu funkciju koja mu po Ustavu pripada. Zašto nije odgovaralo do sada da imamo Ustavni sud? Zato što čitav niz odluka, postupaka i svega drugog što je pratilo i karakterisalo DOS-ov režim do danas, na tom sudu (ukoliko postoji elementarno poštenje i stručnost sudija Ustavnog suda, a u to ne želim da sumnjam) bi moralo da bude ocenjeno neustavnim i da padne, a samim tim se dovodi u pitanje legitimitet vlasti. Da li je Vlada Republike Srbije prekršila Ustav Republike Srbije, Ustav SRJ i Odluku Saveznog ustavnog suda od 28. juna 2001. godine? Da li je prekršen član 47. stav 2. Ustava Republike Srbije, kojim je propisano da građanin Republike Srbije ne može biti lišen državljanstva, prognan ili ekstradiran, kao i odgovarajući član Saveznog ustava, član 17. stav 2. Da li na ova i brojna druga pitanja, koja možemo postavljati dugo ovde pred vama, Ustavni sud, koji će očigledno 19. biti izabran, može da da odgovarajuće tumačenje i zadovoljenje građanima Srbije, koji očigledno znaju da se ovde ne radi o nameri Vlade Republike Srbije i parlamenta Republike Srbije da građanima obezbede ono što im pripada, već da obezbede nešto drugo što će u funkcionalnom smislu da obezbedi lakše funkcionisanje DOS-ove vlasti u naredne dve projektovane godine mandata. Šta se predlaže kao rešenje? Mi smo, kao jednu vanrednu meru, koja je za vas imala karakter izvesne rehabilitacije gospodina Vučetića, ukinuli izvesne odluke ove skupštine u prethodnom mandatu. Moja namera nije da govorim o gospodinu Slobodanu Vučetiću, iako, naravno, dugi niz godina, iz onoga što jeste bilo njegovo javno eksponiranje, znamo u kojim političkim vodama se kretao, šta je činio u poslednjih nekoliko godina i na koji način je zavredio da bude danas kandidat vaše vlasti za predsednika najznačajnije sudske instance u ovoj zemlji. Teško je verovati da se, kao što volite da kažete, radi o nezavisnim kandidatima, o vrhunskim profesionalcima i o ljudima koji će svoj posao raditi u skladu sa Ustavom i sa zakonima i da će na taj način pokušati da ublaže katastrofalne posledice vaše vlasti u protekle dve godine. Gospodin Slobodan Vučetić - njegov profil, profesionalan i politički, stvoren je u neko drugo vreme, u nekoj drugoj kuhinji. Pripadao je vlasti onako kako se vlasti pripada, potpuno i do kraja, u jednom drugačijem ideološkom sistemu, od kojeg vi danas perete ruke, mada neuspešno, jer onda biste ostali bez najmanje tri četvrtine kadrova kojima danas raspolažete. Jedan od predloženih sudija Ustavnog suda je čovek kome takođe dugujete posebnu zahvalnost, zato što je u tzv. "Gonzalesovoj komisiji" za vaš račun vršio određene usluge i te usluge učinio javnosti dostupnim, na način koji nije bio uobičajen. Vaš problem je što sve to znamo, ali smatram da je za državu bolje da ima bilo kakav ustavni sud i bilo kakvog predsednika ustavnog suda, nego da tog suda i predsednika suda nema. Hoćete li biti u stanju da date odgovor građanima Srbije da li su se na ustavan način Republička izborna komisija i Administrativni odbor ove skupštine odnosili prema mandatima narodnih poslanika koje ste pretumbavali, izbacivali ih, kada ste pojedincima oduzimali političke partije, kad ste ih prekomponovali i kad ste ih uvrštavali u svoj poslanički klub. To je neviđeno i nečuveno, šta god vi mislite danas o tome. Te stvari se ne rade u svetu, ne biva, to nije korektno i nije u skladu ni sa jednim od zakona koji se odnose na izbor narodnih poslanika i na funkcionisanje jedne države i jedne vlasti. Želim da kažem i sledeću stvar - gospodine Đinđiću, uzalud trošite pare poreskih obveznika da atomizirate, dekomponujete i učinite beznačajnim politički uticaj SPS-a. Stoji pred vama SPS koja će vas, na način koji je jedino moguć i legitiman, poslati u opoziciju, na prvim izborima koji će biti na jesen. Zahvaljujem.
Da li se još neko od predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Ne.) Nastavljamo raspravu prema prijavama narodnih poslanika za reč. Reč ima narodni poslanik Velimir Simonović, poslanička grupa DOS.
Dame i gospodo, ja ću, razume se, glasati za ovaj predlog, za sve sudije i za gospodina Vučetića, sa jednom napomenom u vezi sa gospodinom Vučetićem. Nema sumnje da se radi o jednom vrsnom pravniku, da je napisao više knjiga, što je za svaku pohvalu, da je član Udruženja pravnika, Društva sudija. Međutim, mislim da mu nije mesto u organizaciji G17 plus i u CeSID-u, kao sudiji Ustavnog suda, a pogotovu kao predsedniku. Primetio sam takođe, čitajući njegove članke ili gledajući neki put televiziju itd., da on vrlo često ima običaj da daje izjave o dnevno - političkim događajima i čak da komentariše rad pojedinih političkih stranaka. On kao sudija Ustavnog suda to ne treba da radi.
Reč ima narodni poslanik Miloš Lukić, poslanička grupa SSJ.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, uvaženi predsedniče Vlade, uvaženi ministri, danas je 18. juni 2002. godine i mislim da nema opravdanja da do ovog dana, u 17,00 časova, nemamo izabrane sudije Ustavnog suda i da nemamo predsednika Ustavnog suda. Mislim da nije bilo razloga da se ovoliko dugo čeka, međutim, šta je tu je, bolje je ikada nego nikada. Danas smo u prilici da dobijemo ovu značajnu instituciju, od koje narod mnogo očekuje i koja bi trebalo da unese dodatnu ozbiljnost u rad ove države i u njeno funkcionisanje. Kada smo već kod izbora sudija Ustavnog suda, moram reći da narod često ima običaj da meša neke pojmove, pa često optužuje pravnike i pravnu struku da su krivi za stanje u državi, za stanje zakonodavstva itd. Tu moramo jednom da kažemo da je uvek u svim sistemima bilo tako da su propise pisali političari, a da su pravnici imali tu nezahvalnu ulogu da ih primenjuju, na ovaj ili onaj način, a da to kasnije bude komentarisano i da se vrlo lako ova struka uzima kao nešto što svako može da kritikuje i proziva. U svakom slučaju, kada se upisuju prava i kada neko želi da studira prava krajnji cilj je da postane sudija, a ako neko postane sudija Ustavnog suda, smatram da je to vrhunac u karijeri jednog kolege. Zbog svega toga, ne bih želeo da komentarišem pojedinačno predloge koji su pred nama, jer mislim da toga ima dosta i da nema smisla ovde komentarisati lične biografije. Sigurno je da ova država ima mnogo istaknutih pravnika i stručnjaka i možda bi mogla i jači sastav Ustavnog suda da formira, međutim, mislim da je ovo dobar potez i da je dobro što dobijamo Ustavni sud. Želeo bih da poručim novoizabranim sudijama i predsedniku Ustavnog suda da budu svesni šta ih očekuje u njihovoj karijeri, odnosno u bliskom periodu koji je pred njima i pred svima nama. Naime, podsetio bih na odredbe Ustava Srbije, koji kaže o čemu sve Ustavni sud odlučuje. Ustavni sud odlučuje o saglasnosti zakona, statuta autonomnih pokrajina i drugih propisa, zatim o saglasnosti propisa i opštih akata itd., o sukobu nadležnosti između sudova i drugih organa. Međutim, sada dolazimo na set nekoliko ovlašćenja, koja će verovatno biti tema rada našeg Ustavnog suda, a to jesaglasnost statuta ili drugog opšteg akta političke stranke ili druge političke organizacije sa Ustavom. Mislim da će biti pritisaka na sudije Ustavnog suda da u ovom delu intervenišu, da će biti problema sa statutima pojedinih stranaka i da će to biti jedan od načina da se vladajuća koalicija obračuna sa određenim opozicionim strankama. Zatim, Ustavni sud odlučuje o zabrani rada političke stranke ili druge političke organizacije. To je sigurno tema koja će pred ove časne ljude biti postavljena i oni će sigurno imati veliku dilemu kako da postupe, da li po savesti, da li strogo poštujući struku ili poštujući vladajuću oligarhiju. Bojim se da će ovo treće biti najjače i da će to pretegnuti. Zatim, tu su izborni sporovi; pred nama su, hteli mi to da priznamo ili ne, izbori, i to u serijama. Sigurno će biti izbora na raznim nivoima i sigurno će Ustavni sud imati dosta posla u ovoj materiji. Znači, izborni sporovi, koji nisu u nadležosti sudova ili drugih državnih organa, u nadležnosti su Ustavnog suda. I još nešto bih rekao - Ustavni sud ocenjuje ustavnost i zakonitost propisa i drugih opštih akata koji su prestali da važe, ako od prestanka važenja do pokretanja postupka nije prošlo više od jedne godine. Već imamo dosta propisa koji bi mogli da budu obuhvaćeni ovakvom jednom intervencijom. Međutim, za mnoge od njih taj rok je već protekao. Sigurno je da Vlada treba ozbiljno da razmisli kakve nam je sve uredbe servirala, koliko je tih propisa koje smo možda i mi ovde u Skupštini doneli, a da su u suprotnosti sa Ustavom; mislim da će ovaj ustavni sud imati mnogo, mnogo posla, ali izražavam nadu da će vratiti red i da će vratiti dostojanstvo ovoj državi. Zahvaljujem.
Pošto je narodni poslanik Boško Ristić odustao od prijave za reč, reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj (konstatujem da nije prisutan). Sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Rajko Baralić (poslanik odustaje od prijave za reč). Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo, najpre moram da vam kažem da mi je bilo drago kada sam video konačno na jednom aktu potpis predsednika Republike Srbije, Milana Milutinovića, što dokazuje da je on još uvek u formi, a zatim sa žaljenjem moram da konstatujem činjenicu da je u ovoj zemlji Ustavni sud, kao vrhovna sudska instanca, bio blokiran činjenicom da je u februaru prošle godine, odlaskom pojedinih članova u penziju, u ionako krnjem sastavu u tom sudu ostalo samo troje njih, što naravno nije dovoljno za odlučivanje i za rad tog suda. Međutim, ovde se dešava jedna mnogo krupnija stvar, koja je u pozadini svih ovih dešavanja, u pozadini blokiranja rada Ustavnog suda Republike Srbije. Naime, u skladu sa načelom podele vlasti na zakonodavnu, izvršnu i sudsku danas je u Srbiji na snazi pokušaj supremacije izvršne vlasti kako nad zakonodavnom tako i nad sudskom vlašću. Oko supremacije izvršne nad zakonodavnom vlašću dovoljno govori činjenica da je u ovom parlamentu izglasan Zakon o ministarstvima za nepuni minut, i o tome ne bih previše pričao. Samo bih vas podsetio da je zaista sramota što je parlament države doveden u položaj da bukvalno bude glasačka mašina, bez ikakve mogućnosti da se izjašnjava o stavovima ili o najbitnijim pitanjima koja se tiču države. S druge strane, izvršna vlast, dakle Vlada, pod vlašću DOS-a pokušava da ostvari supremaciju, da ostvari kontrolu i nad radom sudske vlasti. To se pokušava na više načina - svima je jasno da je Vlada nedavnimupadom, 10. juna, u Drugi opštinski sud u Beogradu, sa kamerama BK, pokušala da izvrši jedan pritisak na rad sudija, koji bi, podsećam vas, u skladu sa ustavnim odredbama trebalo da budu nezavisni u svom radu i da odgovaraju samo građanima. Moram, takođe, da vas podsetim da je i jedan od vidova pritisaka i supremacije izvršne vlasti nad sudskom vlašću i činjenica što Ustavni sud nije mogao da radi usled nepostojanja dovoljnog broja sudija za odlučivanje u tom sudu. U skladu sa članom 125. Ustava Republike Srbije, podsetiću vas da Ustavni sud odlučuje o saglasnosti zakona, statuta autonomnih pokrajina, drugih propisa i opštih akata sa Ustavom, i ovde bih zastao, da bismo svi zajedno mogli sebe da zapitamo - da li je jedan ovako važan organ zaista smeo da ne funkcioniše skoro godinu i po ili duže. U isto vreme pozdravljam sve uvažene kolege i pozivam ih da, ukoliko imaju nešto da kažu, izađu za govornicu. Zaista nema potrebe da dobacujemo jedni drugima. Imate pravo da izađete, kao i gospodin ministar, predlažem vam da čujete moje argumente i da u skladu sa njima donesete svoje zaključke i da na kraju ovog izlaganja glasate o izboru i o popuni upražnjenih mesta u republičkom Ustavnom sudu. Dakle, pošto Ustavni sud, u skladu sa tačkom 1. člana 125, odlučuje o saglasnosti ili nesaglasnosti zakona, statuta autonomnih pokrajina, drugih propisa i opštih akata sa Ustavom, to je jedan od razloga zbog kojih je bilo moguće, ili dozvoljeno, da se vrši opstrukcija rada tog suda u smislu nepopunjavanja sudijskih mesta. U tački 2. se kaže da Ustavni sud odlučuje o saglasnosti propisa i opštih akata republičkih organa sa zakonom. Tu se radi o mnogim uredbama Vlade, koje su, zaista moram da kažem, vrlo sumnjivo u skladu sa Ustavom. Zatim, Ustavni sud odlučuje o saglasnosti svih ostalih propisa, kolektivnih ugovora kao opštihakata i drugih opštih akata sa zakonom i drugim republičkim propisima; o sukobu nadležnosti između sudova i drugih organa; o saglasnosti statuta ili drugog opšteg akta političke stranke ili druge političke organizacije sa Ustavom i zakonom, i - posebno, skrenuću vam pažnju - o zabrani rada političke stranke ili druge političke organizacije; takođe, o izbornim sporovima koji nisu u nadležnosti sudova ili drugih državnih organa. Moram da konstatujem da su sva ova navedena ovlašćenja Ustavnog suda dovoljan razlog da posumnjamo da li je ovde zaista na sceni bila opstrukcija, namerna opstrukcija rada ovog organa. Takođe, moram da vas pitam - da li je možda opstrukcija rada ovog organa bila razlog da se Ustavni sud Srbije ne izjasni povodom Predloga zakona o ukidanju Odluke Vlade Republike Srbije, tačnije da se izjasni o samoj Odluci Vlade Republike Srbije, broj 713-64-83/01, od 28. juna 2001. godine, kojom je na najgrublji način prekršen Ustav Republike Srbije, Ustav SRJ i Odluka Saveznog ustavnog suda od 28. juna 2001. godine. Podsetiću vas - tom odlukom je prekršeno više članova Ustava Republike Srbije: član 47. stav 2, kojim je propisano da građanin Republike Srbije ne može biti lišen državljanstva, prognan ili ekstradiran, kao i odgovarajući član Saveznog ustava, član 17. stav 3. Prekršena je odluka - rešenje Saveznog ustavnog suda od 28. juna 2001. godine, kojim je zabranjena primena Uredbe o postupku saradnje sa Međunarodnom krivičnim tribunalom, kao i svi akti i radnje vezane za ovo, a u isto vreme i član 129. stav 2. Ustava SRJ kojim je propisano da je odluka Saveznog ustavnog suda opšteobavezna i izvršna. [[Žagor.]] Pored ovih odredaba Vlada Republike Srbije je svojom odlukom prekršila i druge brojne odredbe Ustava Republike Srbije, Ustava Jugoslavije, saveznih i republičkih zakona, i ratifikovanih međunarodnih ugovora. Pored ovih odredaba Vlada je svojom odlukom, izvršenjem protivustavne i nezakonite odluke i predajom ranijeg predsednika Republike Srbije i SRJ Slobodana Miloševića Haškom tribunalu, povredila slobode i prava svih građana, državljana Republike Srbije, garantovanih republičkim i saveznim ustavom.....
Gospodine Todoroviću, upozoravam vas da se vratite na temu dnevnog reda.
Podsećam samo sve poslanike u sali, i one koji možda prate sednicu putem TV prenosa, koji su mogući razlozi za namernu opstrukciju rada republičkog Ustavnog suda. Drugi vid pritiska na sudstvo i na sudske organe jeste i ova hajka koja se danas vodi u medijima, ali da ne bih skretao sa teme koja je danas na dnevnom redu neću više pričati o tome, već ću više govoriti o tome kada budemo imali na dnevnom redu set zakona o pravosuđu. U javnosti su, dakle, kolala brojna nagađanja zbog čega ranije nisu popunjena upražnjena mesta. Da li se koalicioni partneri unutar DOS-a nisu mogli dogovoriti oko toga ko bi bili najadekvatniji kandidati za članstvo u Ustavnom sudu, do toga da je zaista trebalo izvršiti opstrukciju i blokirati rad Ustavnog suda Srbije. Naravno, vreme pred nama će doneti odgovore na sva ta pitanja, a danas, kada već imamo konkretne predloge od strane gospodina Milutinovića, sa kratkim osvrtom na njih možemo da konstatujemo da su ovi predlozi evidentno sačinjeni po nekim drugim kriterijumima koji nisu vezani prevashodno za struku. S obzirom da se radi o Ustavnom sudu koji ima vrlo velike nadležnosti, a podsetiću vas da Ustavni sud zaista ima vrlo velika ovlašćenja... Gospodine ministre, skratiću onda kada bude isteklo vreme. Poslanicima ste ograničili vreme za diskusiju, opoziciji, na minimum, a sada je vaše upozorenje da skratim, što stvarno nije umesno. Gospođo predsedavajuća, molim vas da opomenete prisutne u sali.
Molim vas da ne ometate govornika u izlaganju. A govornika molim da se drži teme dnevnog reda.
Zahvaljujem. Apsolutno je današnja tema - predlozi za popunu upražnjenih mesta u Ustavnom sudu Republike Srbije. Dakle, s obzirom na velika ovlašćenja i veliki značaj koji Ustavni sud ima u svakoj državi, prirodno je da kriterijumi po kojima se biraju ljudi koji bi trebalo da budu članovi ili sudije Ustavnog suda budu prevashodno stručnost i dokazanost u dugogodišnjoj praksi, što u sudijskim organima, što u pravosuđu, ili na drugi način. Nažalost, moram da konstatujem, uz sve uvažavanje predloženih kadrovskih rešenja, iako moja malenkost nije nikakav veliki ekspert u oblasti pravosuđa (bar tako sebe ne smatram), u konsultacijama sa nekim eminentnim ljudima iz pravne struke pokušao sam da saznam da li se među predloženim kandidatima za članove republičkog Ustavnog suda nalaze zaista eminentni pravnici, oni koji su se dokazali svojim radom. Nažalost, nisam dobio pozitivan odgovor ni u jednom slučaju, ali nadam se da će svojim radom buduće sudije Ustavnog suda dokazati svoju stručnost i opravdati ukazano im poverenje. Takođe, ne mogu da ne kažem nekoliko reči o predlogu za samog predsednika republičkog Ustavnog suda. Naime, podsetiću vas da je članom 126. stav 4. određeno da sudija Ustavnog suda ne može vršiti drugu javnu funkciju ili profesionalnu delatnost. U predlogu za predsednika republičkog Ustavnog suda kojim je predviđen gospodin Slobodan Vučetić navodi se činjenica, pored ostalih stvari, da je on proteklih godina aktivno učestvovao u radu većeg broja stručnih udruženja i organizacija: Udruženje pravnika, Društvo sudija, G-17 plus, CeSID, Ledž, Palgo centar i tako dalje. Sada je član Upravnog odbora Društva sudija i kopredsednik Lige eksperata - Ledž u Beogradu. Ovde moramo da zastanemo da se zapitamo da li je ovo još jedan od mnogih primera u vezi sa G-17 plus, nevladinom organizacijom koja do dan-danas nije objavila svoje izvore finansiranja; do sada nismo mogli da nađemo ni ko finansira tu organizaciju, ali smo mogli da konstatujemo da ta, nazovinevladina organizacija ima najveću moguću vlast u ovoj zemlji. Dakle, pored mesta guvernera Narodne banke Jugoslavije, pored potpredsednika Savezne vlade, G-17 plus, tzv. nevladina organizacija, sada dobija na mestu predsednika republičkog Ustavnog suda svog kandidata. Zaista, da to nije razlog za zabrinutost svih nas? Nemojte misliti da nije zbog toga što ste sada vi na vlasti, pa je sada takva situacija. To je jedan veliki sistemski problem koji u budućnosti treba da bude rešen. Međutim, danas ste vi na vlasti i danas vi treba da razmišljate o tome. Takođe, moram da istaknem i činjenicu da je gospodin Vučetić, pod nekim nerazjašnjenim okolnostima i pod nekim proceduralno sumnjivim radnjama, razrešen i smenjen sa prethodne sudijske funkcije, ali o tome ne bih previše da trošim reči. Zbog svih ovih navedenih razloga i zbog toga da ne bih onemogućavao svoje kolege poslanike koji verovatno žele da kažu još ponešto o ovoj temi, ja ću svoju diskusiju privesti kraju u ubeđenju da sam vas dovoljno argumentima ubedio, a posebno vas, gospodine ministre, da je zaista potrebno da u ovom trenutku Ustavni sud funkcioniše, ali ne na bilo koji način. Nadam se da će uprkos tome što će verovatno postojati mnogobrojni pritisci na buduće sudije Ustavnog suda, oni svoj posao obavljati časno. Takođe, zbog činjenice da se u Ustavnom sudu posle godinu i po dana pauze, blokade ili kako hoćete, nagomilalo preko 450 starih i novoprimljenih predmeta, ja želim budućim sudijama Ustavnog suda mnogo uspeha u daljem radu, ali zbog svih ovih navedenih razloga izjavljujem da će poslanička grupa SPS-a biti uzdržana. Zahvaljujem na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Joca Arsić - nije prisutan. Sledeći prijavljeni je narodni poslanik Toma Bušetić - nije prisutan. Narodni poslanik Branko Ružić - nije prisutan. Reč ima narodni poslanik Ljubiša Maravić, poslanička grupa SPS-a, i time završavamo raspravu narodnih poslanika prema prijavama za reč.
Poštovane kolege poslanici, gospodine ministre, kao Srbinu sa Kosova i Metohije drago mi je da konstatujem da će konačno biti konstituisan Ustavni sud Republike Srbije koji već 16 meseci nije u funkciji jer, kako se kaže, nema potrebnog kvoruma za rad, kao i da se među predloženim kandidatima za sudije Ustavnog suda Srbije nalazi i lice koje je rođeno na prostoru Kosova i Metohije, u Kosovskoj Mitrovici, i koje je redovni profesor Univerziteta u Prištini. Kažem, posebno zbog toga što je i redovni profesor Univerziteta u Prištini, jer svima nama je poznata činjenica da prosveta, zdravstvo i još neke sitne državne institucije Republike Srbije još funkcionišu na teritoriji AP Kosova i Metohije. Pored toga, svim onim građanima Kosmeta koji se osećaju državljanima države Srbije izuzetno je smetalo da ne postoji najviši organ u našoj republici kome mogu da se obrate sa zahtevom za zaštitu osnovnih građanskih prava. Ta prava, kao što je svima nama poznato, masovno se krše i uskraćuju od strane šiptarskih separatista, ali i jednog dela međunarodne zajednice koja im u tome pomaže. Jedno od otvorenih, ključnih pitanja za sve građane Srbije i za sve nas koji živimo na prostoru Kosova i Metohije jesu i ustavna rešenja koja će nam doneti Ustavna povelja buduće zajedničke države Srbije i Crne Gore. Iz personalnog sastava Komisije koja radi na Ustavnoj povelji da se primetiti da među predloženim kandidatima nema nijednog sa prostora Kosova i Metohije koji bi i te kako bio vitalno zainteresovan za konačno rešavanje ustavno-pravnog statusa ovog dela države Srbije koja se po sadašnjem Ustavu zove AP Kosovo i Metohija. Zato smo svi mi Srbi sa Kosova i Metohije zabrinuti za našu nacionalnu, ali i ličnu egzistenciju i budućnost; za svakoga od nas ovo pitanje je izuzetno važno. Nažalost, dosadašnja praksa pokazuje da je država Srbija, kada god bi došla u situaciju da se otvoreno krši njen Ustav i zaključci njenih državnih organa, uvek popuštala preddirektnim i indirektnim pritiscima šiptarskih separatista koje su oni sprovodili sami ili kroz međunarodne institucije. Navešću samo nekoliko primera: flagrantno ignorisanje Rezolucije i zaključaka koje je donela ova skupština pre oko godinu dana, zatim odustajanje od sprovođenja lokalnih i pokrajinskih izbora na teritoriji Kosova i Metohije po našim važećim propisima, i najnovija činjenica da se popis stanovništva ne sprovodi na teritoriji AP Kosova i Metohije. Samim tim su nama koji živimo na teritoriji AP Kosova i Metohije uskraćena osnovna ljudska, građanska i ustavna prava kao državljana Srbije. Poznata nam je takođe i činjenica da se Kosovo i Metohija nalazi pod rezolucijom Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija, ali se nadam da će Ustavni sud naći mogućnosti i način da se bavi ovim pitanjem. Zato ću ovo svoje kratko izlaganje završiti citatom iz "Gorskog vijenca": "Da ima iđe brata da požali, ka da bi i pomoga".
Na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč. Reč je zatražio ministar pravde, gospodin Vladan Batić.
Uvažena gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, cenjeni gosti, kada se diskutuje o Ustavnom sudu ne bi bilo loše da poslanici ponekad pročitaju Ustav pa da vide da Ustavni sud Republike Srbije nije u ingerenciji niti Ministarstva pravde, niti Vlade Republike Srbije. Ustavni sud, sudije Ustavnog suda, predsednika Ustavnog suda predlaže predsednik Republike parlamentu, a parlament ih bira. Dakle, mogli ste se potruditi da bar toliko pročitate Ustav jer se neprestano optužuje Vlada za nefunkcionisanje Ustavnog suda Srbije. Koliko mi je poznato, predsednik Republike je još uvek član Socijalističke partije Srbije, pa je odgovor na to pitanje trebalo da potražite kod njega. Što se tiče srozavanja institucije Ustavnog suda Srbije, prethodna vlast je dovela do tog srozavanja. Svuda u svetu kada se biraju članovi Ustavnog suda Srbije vodi se računa samo o dve vrste njihovih atributa. Jedno je da budu najviši pravni stručnjaci, a drugo je da budu ličnosti neokaljanih moralnih vrednosti. To je tako svuda u normalnom demokratskom svetu. Šta ste vi uradili? Vi ste za predsednika Ustavnog suda Republike Srbije izabrali ne pravnika, nego ekonomistu i on je godinama bio predsednik Ustavnog suda Srbije. Vi ste u jednom periodu za predsednika Saveznog ustavnog suda izabrali istaknutog člana JUL-a, čoveka protiv koga se danas vodi nekoliko krivičnih postupaka. Dakle, to je odgovor na srozavanje institucije Ustavnog suda i nema nikakve odgovornosti ni Ministarstvo pravde, ni Vlada Republike Srbije, jednostavno, to je relacija predsednik Republike - parlament. Naravno da je svima nama stalo da postoji i normalno funkcioniše Ustavni sud Republike Srbije. Ovde je bilo nekoliko opaski, potpuno van konteksta, van teme i van dnevnog reda, koje se tiču navodnog uplitanja ili navodnog pokušaja supremacije izvršne vlasti nad sudskom vlašću. Opet samo malo treba pročitati zakon. Zakonom o uređenju sudova i sudskim poslovnikom utvrđeno je na koji način, recimo, služba sudskog nadzora kontroliše ili nadzire; tu ne treba biti nikakav pravni stručnjak, jer iz samog naziva proizilazi šta radi služba sudskog nadzora, a to je potpuno u saglasnosti sa Zakonom i sa sudskim poslovnikom. Dakle, i predsednica Vrhovnog suda Srbije na jednom sastanku, koji je održan upravo na ovom mestu, rekla je da nema nikakvih pritisaka izvršne vlasti na sudsku vlast. To je čak i gospođa Škero u svom obraćanju rekla, da nema nikakvih pritisaka. Uticaj izvršne na sudsku vlast može biti samo u pogledu odlučivanja. Kada bi izvršna vlast tražila da se neko optuži, da se nekome sudi, da mu se izrekne kazna od 10, 20 ili neznam koliko godina zatvora ili da se oslobodi od kazne, to je uticaj u odlučivanju. Kada su u pitanju rad, red i disciplina, pa nisu sudije polarni medvedi zakonom zaštićeni da ne mogu da ne rade, da ne dolaze na posao. Moraju da dolaze na posao, moraju da rade. Promene su izvršene u parlamentu; izabrali smo novuzakonodavnu vlast. Promene su izvršene u izvršnoj vlasti i izabrali smo novu vladu, a promene su neophodne i u pravosuđu. Ne može sa starim poslušničkim kadrovima da se obavi reforma pravosuđa. Građani Srbije, kada je pravosuđe u pitanju, očekivali su tri stvari. Najpre da oni koji su ga okaljali, iskompromitovali, budu odstranjeni iz pravosuđa. Bilo je izbornih krađa,bilo je montiranih političkih procesa, bilo je hipokrizije, nepotizma, korupcije, bilo je katastrofalnih rezultata rada i ti ljudi moraju da odu iz pravosuđa, bez obzira koliko se otimaju i koliko nekoliko glasnogovornika pokušava iz svojih lagodnih pozicija da stane u njihovu zaštitu. To je lažna solidarnost i od toga niko neće odustati. Prema tome, građani su očekivali da oni odu iz pravosuđa, očekivali su da se ljudi koji su opljačkali zemlju i narod, doveli ga do prosjačkog štapa, nađu na optuženičkoj klupi i tamo gde im je mesto. I naći će se tamo gde im je mesto; to mogu da obećam, jer je to neophodno, jer postoji sijaset krivičnih prijava, sijaset optužnica po kojima mora da se radi, postupa i odlučuje. Konačno, građani su očekivali da će to biti znatno ažurnije, znatno efikasnije, a ne da će i dalje biti nastavljeni maratonski sporovi koji nakon određenog perioda, određenog broja godina, izgube potpuno svaki smisao. Postavlja se pitanje - ušle kamere. Kamere su ušle uz saglasnost predsednika Okružnog suda u Beogradu. Zašto bi rad parlamenta bio javan, zašto bi rad izvršne vlasti bio javan, a rad sudova tajan? Uostalom, po sudskom poslovniku predviđena je mogućnost da se čak prati tok nekog pretresa, ako nije osobita tajnost postupka zagrantovana, pa ne može da se snima tok pretresa. Znači, teoretski može svaki pretres da se snima, ali i da se uđe sa kamerama i da se vidi da li sudije rade ili ne rade. Dakle, kada radnik ne radi dobije otkaz, kada službenik ne radi dobije otkaz, kada poslanik ne radi ne može da bude poslanik i kada sudija ne radi neće biti sudija. Dakle, iza toga stojimo, nećemo pokleknuti ni pred kakvim ucenama i pokušajima da se nezavisno sudstvo pretvori u neku lažnu metafizičku kategoriju. Nije sudstvo neko nebesko telo koje ima neku svoju galaksiju i neku svoju orbitu. Ono mora da funkcioniše u sazvežđu sa zakonodavnom i izvršnom vlašću, jer su to tri vlasti koje moraju sinhronizovati i koordinirati svoj rad. Neće se izvršna vlast, kao što su rekle predsednica Vrhovnog suda i predsednica Okružnog suda, uplitati u odlučivanje u sudovima, ali će kao i od svih drugih građana ovezemlje tražiti red, rad i disciplinu. Mi imamo katastrofalnu kaznenu politiku. Broj osuđujućih presuda i broj izrečenih kazni zatvora je četvorostruko manji nego pre 30 godina kada je bila ekspanzija kriminala. Nećemo se mešati, ali ako istih dvojica sudija odluče da se u svim mogućim predmetima ukine pritvor, onda se treba upitati zašto je to tako. Dakle, nema nikakvog mešanja, nema nikakvog uticaja. Sa proverama da li se radi iline radi služba sudskog nadzora Ministarstva pravde nastaviće i dalje, jer kada mogu svi građani Srbije da dolaze na vreme na posao moraju to da čine i sudije.
Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Socijalističke partije Srbije, drugo prijavljivanje za reč.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, kada ministar pravde želi konferenciju za štampu uvek može da je organizuje, i kao ministar pravde i kao predsednik stranke. Nepotrebno je da to čini za skupštinskom govornicom i da naše vreme zloupotrebljava i replicira predsednici Okružnog suda, koja ovde nije prisutna. To je prva stvar. Druga stvar, poslanici Socijalističke partije Srbije nisu tražili daizbor predsednika i članova Ustavnog suda bude stvar koju inicira ili pokreće Vlada. Poslanici Socijalističke partije Srbije dobro znaju postupak u vezi sa izborom sudija i predsednika Ustavnog suda. Mi smo ovde govorili ne o institucionalnoj, već o neformalnoj suprematiji izvršne vlasti nad sudskom i zakonodavnom. To je ono što se vidi golim okom, to je ono što se vidi svaki dan i sa tim u vezi uvek možemo da polemišemo na kvalifikovan način sa svakim od vas i da vas u toj priči nadgovorimo. Nema smisla predsednika Republike Srbije Milana Milutinovića cimati kao malo dete kada nekom odgovara, za ovu ili onu stvar, a prethodno ste gaucenili haškom optužnicom i samo je pitanje dana kada ćete ga kao kofer izručiti, kada vam više ne bude bio potreban. On je član Socijalističke partije Srbije samo onda kada vama to odgovara. To je puna istina o tome. Narodni poslanici Socijalističke partije Srbije uzdržaće se od glasanja, ne zbog toga što su protiv izbora sudija Ustavnog suda, koji će konačno obezbediti konstituisanje ovog suda i izbor predsednika Ustavnog suda, već zbog toga što ne žele da daju legitimitet da se Ustavni sud i predsednik Ustavnog suda biraju onda kada to vama odgovara, a odgovorni ste zbog toga što taj sud ne funkcioniše 16 meseci.
Pitam da li se još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Ne.) Zaključujem pretres o Predlogu predsednika Republike Srbije za izbor predsednika i sudija Ustavnog suda Republike Srbije, a Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o izboru predsednika i sudija Ustavnog suda Republike Srbije. O danu za glasanje bićete blagovremeno obavešteni. Ovim bismo završili današnji rad. Doviđenja i prijatno. Da ne bi došlo do zabune, znači sutra u 10 časova je glasanje o prvoj tački dnevnog reda, o izboru članova Vlade na predlog predsednika Vlade Republike Srbije. Znači, sutra je dan za glasanje o toj tački dnevnog reda, u 10 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo Treće vanredno zasedanje Narodne skupštine Republike Srbije u 2002. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, sednici prisustvuje 165 narodnih poslanika i molim vas da, radi utvrđivanja kvoruma, ubacite identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da imamo kvorum za rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Mirko Rosić, Vlastimir Budimović, Jelena Milenković-Orlić, Slobodan Pavlović, Vladimir Garčević, Milorad Jakšić, Miloš Nešović i Branko Bešević. Obaveštavam Narodnu skupštinu da su pozvani da sednici prisustvuju predsednik, potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije, kao i sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo. Takođe, saglasno članovima 83. i 84. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, obaveštavam vas da sam na ovu sednicu pozvala predstavnike Centra za slobodne izbore i demokratiju, Narodnog pokreta "Otpor" i Nacionalnog demokratskog instituta. Pozdravljam prisutne goste. Podsećam vas da sam, saglasno članu 187. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, za danas zakazala dan za glasanje o Predlogu predsednika Vlade za izbor jednog broja članova Vlade Republike Srbije. Pošto je Narodna skupština obavila pretres o Predlogu predsednika Vlade Republike Srbije za izbor jednog broja članova Vlade, pre prelaska na odlučivanje, podsećam vas da se, prema članu 187. stav 1. Poslovnika, o predlogu za izbor članova Vlade odlučuje u celini tajnim glasanjem, osim ako Narodna skupština ne odluči da se glasa javno. Predlažem da Narodna skupština o Predlogu predsednika Vlade za izbor jednog broja članova Vlade, glasa javno - upotrebom elektronskog sistema za glasanje. Stavljam predlog na glasanje. Za 131, protiv 40, uzdržanih nema, svi su glasali, od ukupno 171 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da se o Predlogu predsednika Vlade za izbor jednog broja članova Vlade glasa javno, upotrebom elektronskog sistema za glasanje. Pošto je Narodna skupština odlučila da se o Predlogu predsednika Vlade za izbor jednog broja članova Vlade glasa javno - upotrebom elektronskog sistema za glasanje, Narodna skupština će se o ovom predlogu izjasniti u celini. Podsećam vas da se, prema članu 92. stav 2. Ustava Republike Srbije i članu 187. stav 2. Poslovnika, odluka o izboru članova Vlade smatra usvojenom ako je za nju glasala većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Stavljam na glasanje Predlog predsednika Vlade Republike Srbije za izbor jednog broja članova Vlade, u celini. Molim narodne poslanike da se izjasne glasanjem. Za 133, protiv 37, uzdržanih nema, nije glasao jedan, od ukupno 171 narodnog poslanika. Pošto je za Predlog predsednika Vlade Republike Srbije za izbor jednog broja članova Vlade glasalo ukupno 133 narodna poslanika, što predstavlja većinu od ukupnog broja narodnih poslanika, konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog predsednika Vlade Republike Srbije, u celini, i da je za nove članove Vlade izabrala: 1. mr MIODRAGA ISAKOVA, za potpredsednika Vlade Republike Srbije; 2. RODOLjUBA ŠABIĆA, za ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu; 3. KORI UDOVIČKI, za ministra rudarstva i energetike; 4. dr TOMICU MILOSAVLjEVIĆA, za ministra zdravlja; 5. dr ANĐELKU MIHAJLOV, za ministra za zaštitu prirodnih bogatstava i životne sredine. Dozvolite mi da u vaše i u svoje ime čestitam izabranim članovima Vlade. [[Aplauz.]] Molim izabrane članove Vlade da u skladu sa članom 6. Zakona o Vladi Republike Srbije pristupe radi polaganja zakletve. Ja ću čitati, a izabrani članovi Vlade će ponavljati tekst zakletve. "Zaklinjem se da ću se u svom radu pridržavati Ustava i zakona i da ću dužnost člana Vlade vršiti odgovorno i savesno". Molim izabrane članove Vlade da potpišu i predaju tekst zakletve. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O BUDžETU REPUBLIKE SRBIJE ZA 2002. GODINU (zajednički načelni pretres sa Predlogom zakona o izmenama Zakona o porezu na finansijske transakcije) Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o predlozima zakona za koje je to predložio narodni poslanik Čedomir Jovanović, a pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, podsećam vas da je, shodno članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme za raspravu pet časova za sve poslaničke grupe i ono se raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika koje ta poslanička grupa ima. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da predaju liste sa prijavljenim narodnim poslanicima koji žele reč po ovim tačkama dnevnog reda. Otvaram zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije u 2002. godini i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na finansijske transakcije. Da li predstavnik predlagača, ministar finansija i ekonomije gospodin Božidar Đelić želi reč? (Da.)