Poštovani gospodine predsedniče, dame i gospodo, potpredsednici, poštovane kolege i koleginice narodni poslanici, podneo sam amandman na član 1. Zakona o platama u državnim organima i javnim službama, koji se odnosi na tačku 5. ovog člana. Ovde se radi, pretpostavljam, o grešci koju je napravila Vlada kao predlagač ovog zakona, jer se u tački 5. govori da se ovim zakonom uređuje načinutvrđivanja plata zaposlenih u organizacijama obaveznog socijalnog osiguranja. Organizacije obaveznog socijalnog osiguranja nisu ni državni organi, ni javne službe. Stoga smatram da se ovde radi o grešci koju će Vlada ispraviti i da ćemo danas usvojiti ovaj amandman. Inače, ovaj amandman je usvojio Administrativni odbor Narodne skupštine Republike Srbije. S obzirom da se i on složio sa mojom konstatacijom da se radi o materiji koju ovaj zakon ne treba da reguliše, s obzirom da organizacije obaveznog socijalnog osiguranja jesu predmet Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju i Zakona o radnim odnosima,kao i kolektivnih ugovora, to je regulisano tačkom 158. stav 2. Zakona o penzijsko invalidskom osiguranju, gde je predviđeno da se na rad republičkih fondova za penzijsko i invalidsko osiguranje ne primenjuju propisi o javnim službama. Stoga je rešenje predviđeno u tački 5, člana 1. Predloga ovog zakona, u suprotnosti sa navedenom odredbom zakona. Prema tome, zaposlenima u ovim organizacijama zarade treba i dalje da se utvrđuju i isplaćuju u skladu sa Zakonom o radnim odnosima i kolektivnim ugovorima. Vlada ionako ima mogućnosti da utiče na visinu njihovih zarada prilikom davanja saglasnosti na stope doprinosa koju daje Vlada, prema članu 103. i 104. navednog zakona, kao i prilikom razmatranja izveštaja o poslovanju fondova koje, prema članu 103, stav 4. navedenog zakona, fondovi dostavljaju Vladi najkasnije 31. marta tekuće godine za prethodnu godinu. Narodna skupština to isto može prilikom davanja saglasnosti na finansijski plan i završni račun ovih organizacija, u skladu sa Zakonom o izmenama i dopunama Zakona o javnim prihodima i javnim rashodima. Pretpostavljam da je ovo obrazloženje bilo potpuno i detaljno i pretpostavljam da ćete vi kao narodni poslanici ovo uvažiti, s bozirom da je Administrativni odbor prihvatio ovaj amandman. Hvala.
Za reč se javio narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS neće glasati za ovaj amandman. Ali, mi smatramo da je ovaj amandman argument više da Vlada povuče Predlog zakona iz procedure, da razmotri sve druge postojeće zakona koji imaju dodira sa ovim zakonom o platama u javnim službama, u državnim organima, pa da se poduhvati posla usaglašavanja propisa kako ne bismo dolazili do ovakvih nebuloza kakve se pojavljuju u Predlogu zakona koji je pred nama. Zašto? Mi imamo problem sa Ustavom Republike Srbije, koji je u odredbi koja se tiče penzionog osiguranja preuzeo staru, prevaziđenu, samoupravljačku ideologiju. Ustav traži da penzioneri sami odlučuju o raspolaganju parama koje se prikupe na ime penzijskog osiguranja, a ako tamo nema dovoljno para, onda Vlada mora da obezbedi ostatak. Tu nema logike. U praksi se pokazalo da penzioneri nikada nisu upravljali fondom penzijskog osiguranja, nego uvek neke bulumente kojima se manipulisalo i koje su manipulisale. Pa, imali smo situaciju da nema dovoljno para za isplatu redovnih penzija, ali se uvek izdvoji izvestan procenat iz fonda za privilegije jednog veoma malog broja penzionera, koji su mogli od toga da dobiju i za godišnji odmor i za ostale stvari koje je zakonodavac predvideo, zapravo, kada se isplate sve penzije u skladu sa zakonom, pa ako ostane para da se još i to finansira. Zbog toga mi moramo menjati Ustav, moramo menjati Zakon o penzijskom osiguranju. Jer, ako država garantuje isplatu penzija, onda država mora u celosti da kontroliše Fond penzijskog osiguranja, a ne da neko drugi upravlja fondom, nemilice troši pare, a država mora da doplati ono što nedostaje kod svake redovne penzije. Mi smo godinama imali slučaj da je ukupni fond penzija za 15% veći od ukupnog fonda neto plata, što je nešto neverovatno za jednu ozbiljnu državu. Kad se ta usaglašavanja izvrše, onda će morati po istom osnovu da se određuju plate za sve zaposlene u državnim organima, kao i u instituciji koja se bavi provođenjem odredbi Zakona o socijalnom osiguranju. Namerno kažem instituciji, a ne organizaciji, jer to treba da bude striktno državna institucija. Država zakonom propisuje da se uzimaju pare na ime doprinosa iz svake plate, da su te pare namenske i da idu za isplatu penzija. Onda država mora sve faze postupka, od oduzimanja para zaposlenim, do isplate penzija, striktno da kontroliše, a ne da to bude prepušteno na volju grupi navodnih samoupravljača, koji uvek imaju i neke svoje posebne interese, pa mogu da licitiraju oko svojih plata. Mi smo često imali slučajeve u takvim paradržavnim organizacijama da se dele ogromne plate, a njihova osnovna obaveza se ne izvršava. Logično bi bilo - dok se ne isplate sve plate penzionerima, da niko iz Fonda penzijskog osiguranja ne može da dobije platu. Njihove plate uglavnomnisu kasnile ili su mnogo manje kasnile od penzija. Njihove plate su obično bile daleko iznad republičkog proseka, što je neverovatno. Zato bi najbolje bilo, i povodom ovog amandmana, da Vlada povuče zakonski projekat i da se ozbiljno pozabavi celokupnom problematikom.
Da li se još neko javlja za reč? (Niko.) Stavljam amandman na glasanje. Za 15, protiv 110, uzdržanih 29, nije glasalo 13, ukupno 167 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. stav 1. tačka 5. amandman je podneo narodni poslanik Arsen Kurjački. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Administrativni odbor nije prihvatio amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Želi.) Izvolite.
Poštovano predsedništvo, kolege poslanici, amandman koji sam stavio odnosi se na član 1, sa malom razlikom u odnosu na amandman gospodina Pelevića. Tačka 5. - "Zaposleni u organizacijama obaveznog socijalnog osiguranja", stavio bi se zarez i dodalo bi se: "osim zaposlenih u organizacijama obaveznog socijalnog osiguranja za koje nisu predviđena sredstva u budžetu Republike". Vlada je odbila ovaj amandman pozivajući se na Zakon o javnim prihodima i rashodima, gde je rekla da se mora voditi računa o bilansima prihoda i rashoda i gde je navela da su doprinosi za finansiranje obaveznog socijalnog osiguranja javni prihodi. Po izmenama Zakona o javnim prihodima i javnim rashodima, koje smo mi 31. marta usvojili, jasno se kaže u članu 5. - "Za finansiranje javnih rashoda budžetu Republike pripadaju javni prihodi i to", pa nabraja sve šta pripada pod javne prihode. Nigde nema da su to doprinosi za Fond obaveznog socijalnog osiguranja. Toliko što se tiče obrazloženja Vlade za odbijanje amandmana. Moje obrazloženje za ovaj amandman je slično kao što je naveo gospodin Pelević. Prema članu 68. stav 2. Ustava Republike Srbije, organizacije socijalnog osiguranja su posebne organizacije, kojima upravljaju osiguranici i korisnici prava. Mi govorimo kako je sad formalno-pravno. Ono što je gospodin Šešelj govorio, to je kako je bilo. Ali, ovako piše. Isto rešenje je sadržano i u odredbi člana 95. Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju, prema kome su fondovi pravna lica sa statusom organizacije obaveznog socijalnog osiguranja, u kojima se ostvaruju prava i obezbeđuju sredstva za penzijsko i invalidsko osiguranje. Takođe, prema članu 158. ovog zakona, jasno je rečeno da se na rad fondova ne primenjuju propisi o javnim službama. Time ovi fondovi imaju karakter posebnih organizacija, kao pravna lica koja se razlikuju od organa državnih uprava i javnih službi. Sredstva doprinosa pripadaju Fondu, kao organizaciji, i oni se smatraju vanbudžetskim prihodima. Dakle, poslodavci zaposlenima su osiguranici i korisnici prava, koji prema Ustavu upravljaju organizacijama za osiguranje. To što je bilo zloupotreba ovih fondova u ranijim režimima to ne znači da bi mi sad trebalo dalje da nastavimo na taj način da radimo. Valjda ćemo se boriti da bude drugačije. Nisam podneo istovetan amandman kao gospodin Pelević zato što je u Zakonu o budžetu Republike Srbije navedeno da su utvrđeni javni rashodi po osnovnim namenama. Deo rashoda koji se finansiraju iz budžeta Republike, član 6. odeljak 7, kaže: "Sredstva za ostale potrebe", namenjen je i za dotacije nekim od organizacija obaveznog socijalnog osiguranja. Znači, tu postoji ta kopča, gde možemo da kažemo da Vlada ima pravo da reguliše i plate u ovim fondovima, jer i participira određene iznose po potrebi. Ovo što sam naveo odnosi se isključivo na one fondove koji nemaju nikakve dotacije. Dakle, ako imamo u vidu ustavni položaj ovih organizacija za obavezno socijalno osiguranje, a posebno okolnost da za te određene organizacije nisu predviđeni budžetski transferi i da se na njihov rad ne primenjuju propisi o javnim službama, onda je sasvim osnovano da takve organizacije isključimo iz režima koji je predviđen ovim zakonom. Prvenstveno mislim na fondove obaveznog socijalnog osiguranja samostalnih zanatlija, koji su uspeli svih ovih decenija da se očuvaju bez upliva države. Uvek su redovno isplaćivali i dan-danas isplaćuju sve svoje obaveze prema osiguranicima. Nikada ne kasne. Zaista su domaćinski poslovali i nema razloga da sada država stavlja šapu na njih i da im određuje plate i sve ostalo što ide. Ako su do sada mogli samostalno da posluju, mislim da nema razloga i sada da se menja.
Reč ima gospodin Šešelj.
Argumentacija poslanika Kurjačkog, povodom njegovog amandmana, ima neku logičku vezu sa aspekta legalizma. Zaista, Ustav govori da osiguranici i korisnici prava upravljaju organizacijama osiguranja. Ali, zaboravili ste da postoji garancija da država isplati nedostajući novac korisnicima osiguranja svakog meseca. Godišnje je potrebno više od milijardu maraka za penzije. Tu milijardu maraka nikako ne može Fond da prikupi na osnovu obaveznih doprinosa na ime penzijskog osiguranja. Postoji odredba u budžetu gde se to smatra nekom dotacijom. Može se na bilo koji način to imenovati. Međutim, bez države se penzije ne mogu isplatiti. Fiskalna sredstva moraju da idu za penzijski fond i država obično mora mnogo više sama da doprinese penzijskom fondu nego što je uopšte moguće iz obaveznih mesečnih doprinosa zaposlenih da se izdvoji. Kod prodaje Telekoma 800 miliona maraka je otišlo za penzijski fond, znači više od pola ukupne sume, pa i vi DOS-ovci predviđate u ovom predlogu zakona o privatizaciji da će dobar deo novca koji planirete da ostvarite od privatizacije ići u obnovu penzisjkog fonda. Jedno je ustavna odredba, a drugo je realno stanje. Realno stanje pokazuje da mi uopšte zapravo nemamo penzijskog fonda. Penzijski fond je upropašćen još osamdesetih godina putem neracionalnih investicija za sve i svašta. Kad god je komunističkom režimu trebalo novca, uzimao je iz penzijskog fonda pre svega ili iz zdravstvenog fonda. Setite se koliko se Titovih saradnika lečilo mesecima po Švajcarskoj od neizlečivih bolesti. To je nekada predstavljalo jednu trećinufonda zdravstvnog osiguranja. Ovde ne treba da zatvaramo oči pred realnim činjenicama. Svi ovi socijalni fondovi moraju da budu državni, svi obavezni fondovi moraju da budu državni, tamo gde se obavezno izdvaja doprinos. Nemam ništa protivda fodnovi na principu dobrovoljnosti apsolutno samostalno odlučuju o svim svojim unutrašnjim poslovima za kategorije dobrovoljnog osiguranja. To ima logike, ali tamo gde je osiguranje obavezno, gde država propisuje tu obavezu, država mora od početka do kraja sve da kontroliše, jer bez toga to ne može da funkcioniše i zbog toga je ovo nerealno. Pitanje je kolikoove godine treba državnog novca da se isplate sve penzije i gde će država da nađe taj novac. Taj novac je najteže naći uvek. Da li će baš prodaja biti tako efikasna, tako uspešna, tako dobra da se obnovi penzijski fond. Ne verujem, jer ako je godišnja isplata milijarda maraka, treba mnogo više novca imati u fondu da bi se ta milijarda namakla iz plasiranja novca na tržištu i dobijanja kamate, što je suština jednog ozbiljnog fonda i kako se to radi u civilizovanom svetu. Mi verovatno za 20 godina nećemo biti u stanju da to postignemo. Ako već nismo u stanju, onda treba da realno sagledavamo probleme i da ih rešavamo na najpametniji način. Dopustiti zaposlenima i rukovodiocima fonda za penzijsko osiguranje da sami sebi određuju plate, na osnovu kolektivnog ugovora ili po svom pravilniku, bila bi čista ludost, potpuna, i zato to ne smemo dozvoliti. Moramo da se posvetimo reviziji kompletnog zakonodavstva iz te oblasti i da stvari do kraja raščistimo i razjasnimo. Vi ste obećali u predizbornoj kampanji promene Ustava i imate sada dvotrećinsku većinu, pa se čudim što ne pristupite tim promenama. Ovo je jedna o ustavnih odredbi koja bi morala da se menja. Ako u fondu nema para, onda to mora biti čisto državna obaveza i država u svakom trenutku mora da naplaćuje doprinose za penzijsko osiguranje i da sama odlučuje o isplatama penzija, o pribavljanju novca na sve načine. Naravno, da onda i odlučuje i o platama zaposlenih u tim isntitucijama.
Reč ima gospodin Pelević.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, predlažem da se amandman gospodina Kurjačkog usvoji, kada već niste usvojili amandman koji sam ja prethodno podneo. Ne mogu da shvatim da je odbijen amandman koji je samo želeo da doprinese poboljšanju ovog zakona i da ga ne dovede u nesaglasje sa već postojećim važećim zakonskim propisima. Dozvolite mi da ponovim, pošto prema važećim propisima oragnizacije za obavezno osiguranje nisu javne službe, nemoguće je da se njihova materija reguliše ovim zakonom. Odrebama člana 158. stav 2. Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju predviđeno je da se na rad republičkih fondova za penzijsko i invalidsko osiguranje ne primenjuju propisi o javnim službama. Znači, zaposlenima u ovim organizacijama zarade treba i dalje da se utvrđuju i isplaćuju u skladu sa Zakonom o radnim odnosima ili nismo taj zakon uopšte trebali da usvojimo. Znači, radi se o tome da su nesaglasni zakoni o radnim odnosima, o penzijskom i invalidskom osiguranju i ovaj predlog zakona, odnosno član 1. stav 5. na koji sam ukazao i na koji je ukazao gospodin Kurjački. Još jednu stavar ne moguda shvatim. Ovo je izveštaj Administrativnog odbora Narodne skupštine, dakle ove Narodne skupštine, gde piše da je Odbor jednoglasno prihvatio amandmane narodnog poslanika Borislava Pelevića i to amandman 1. u članu 1. tačka 5. i amandman 3. u članu 7. alineja 6. i alineja 9. Da li je moguće da narodni poslanici, članovi Administrativnog odbora, na Odboru glasaju za ovaj amandman, a ovde u Skupštini glasaju protiv ovog amandmana. Nebitno je to da li će biti usvojen amandman Borislava Pelevića, ali se radi o tome koliko smo mi narodni poslanici dosledni i koliko smo principijelni.Samo se radi o tome, o želji, mojoj i gospodina Kurjačkog, da ovaj zakon ne bude u nesaglasju sa postojećim važećim zakonskim propisima. Gospodo poslanici, opredelite se: odbijte ovaj zakon ili poništite Zakon o radnim odnosima i Zakon o penzijskom i invalidskom osiguranju.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam amandman na glasanje. Za 56, protiv 88, uzdržanih 28, nije glasalo 9, ukupno 181 narodni poslanik. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Božidar Vujić i Srboljub Živanović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Administrativni odbor nije prihvatio ovaj amandman. Da li podnosilacamandmana želi reč? (Da.)
Amandman koji sam podneo na ovaj zakonski projekat predviđa da se član 3. briše. Na taj način predlažem i ukupno povlačenje celog zakonskog projekta, a u načelnoj raspravi sam već rekao da je to već treća, isfrizirana verzija, koja takođe nije celovito uređena i nije dosledna i adekvatna današnjem trenutku. Obrazloženje koje je Vlada dala povodom predloga ovog člana 3, uporna u tome da Vlada određuje i osnovice i koeficijente, ista ova ekspertska vlada na transparentan način kaže zašto ona želi ovaj posao da radi, umesto Narodne skupštine. Ona to želi da bi obezbedila da ukupni rashodi za platebudu usklađeni sa bilansnim mogućnostima javne potrošnje. Znači, kako bilansi javne potrošnje budu pristizali, Vlada će od vremena do vremena obrađivati i osnovicu i ukupni nivo rashoda za plate. To ni po Ustavu, ni po logici apsolutno ne može da bude normalno, a ne može da bude tako uređeno u jednoj demokratskoj državi , a mi plediramo da to jeste. Amandmanom koji su podneli i drugi poslanici Srpske radikalne stranke, pa čak i jedan predstavnik Demokratske opozicije Srbije, predviđa se da taj posao ni u kom slučaju ne može da radi Vlada, već onaj kome je Ustavom i određeno da vrši zakonodavnu vlast, a to bi trebalo da bude Skupština, ili organ Skupštine, a to je Administrativni odbor. Ono što je svrha i cilj ovog amandmana jeste da, na posredan način, ukaže da je ovo treći put kada morate da povučete ovaj zakonski projekat i da zbilja jedna ekspertska ekipa, a ne ona za koju se predstavlja Vlada, uradi jedan celoviti projekat vezan za Zakon o platama u državnim organima i javnim službama.
Da li se još neko javlja za reč?
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 3. Predloga zakona o platama u državnim organima i javnim službama - da se briše. Obrazloženje: U članu 3. stoji da osnovicu za obračun plate utvrđuje Vlada Republike Srbije. Svaki predstavnik DOS-ovske vlasti kada izađe za govornicu prvo pomene desetogodišnju vladavinu jednog čoveka i njegovu samovolju. Mogli smo se uveriti da vrlo brzo preuzimanjem palice premijera Vlade, gospodin Đinđić pokazuje manire velikog vladara i moćnika. Ne samo što želi da vlada, on preuzima i ulogu glavnog "bosa" u svim nedozvoljenim i sumnjivim radnjama.
Moram da vas opomenem. Kad ste izašli za govornicu, onda govorite o amandmanu.
Pa evo, govorim o amandmanu. To je još pokazao i kada je bio u koaliciji "Zajedno". Ni ovde se Vlada ne obavezuje da će pregovarati sa sindikatima i da će sindikati biti aktivni učesnici u tim pregovorima. Međutim, to može biti preporuka, ali ovim nije utvrđena obaveza Vlade da konsultuje sindikate i da pregovara sa sindikatima. To znači da Vlada ako hoće - može, ako neće - ne mora da konsultuje sindikate. Plate u javnim službama su bile uređene posebnim kolektivnim ugovorom. S obzirom da se plate zaposlenih u javnim službama finansiraju izjavnih prihoda, potrebno je da se one regulišu na jedinstven način, kako bi se obezbedilo uspostavljanje odgovarajućih odnosa, pri vrednovanju pojedinih poslova. Dame i gospodo, ne smemo dozvoliti da se studenti oporezuju pre novokomponovanih bogataša. DOS-ovska vlast iskoristila je mlade ljude, obećala im je lep život kao u bajci, a sada im okrenula leđa.
Moram da vam još jednom skrenem pažnju da ne govorite uopšte o amandmanu.
Ne smemo dozvoliti da vrednovanje u prosveti vrši jedan Gašo Knežević, čovek sumnjivih moralnih kvaliteta. Sindikati tehničkih fakulteta se pitaju zašto je Ministarstvo prosvete prestalo da isplaćuje kompenzacione ugovore koje su potpisali sa prethodnom vladom (to su računi za telefon, struju, grejanje); ugovori nisu raskinuti. Takođe ne smemo dozvoliti da Vlada krši Zakon o radnim odnosima, kolektivne ugovore i osnovna demokratska prava radnika, u zdravstvu, iako tvrdi da vodi zemlju u evropske integracije. Dame i gospodo, moramo se duboko zamisliti, jer ne smemo dozvoliti da vrednovanje u sudstvu vrši čovek koji u stilu pravog kriminalca upada u "Galeniku", "Crvenu zastavu", "Metaloplastiku" itd....
Gospodine Živanoviću, moram da vam oduzmem reč. (Narodni poslanik Srboljub Živanović i dalje ostaje za govornicom, bez obzira što je isključen mikrofon, nastavlja da govori, ali se ne čuje u sali...) Gospodine Živanoviću, molim vas da se udaljite sa govornice. (Narodni poslanik Srboljub Živanović se udaljava sa govornice, a u isto vreme narodni poslanik Vojislav Šešelj traži reč, dobija reč i izlazi za govornicu.)
Gospodine predsedniče, mislim da nije bilo nikakvog razloga da oduzmete reč narodnom poslaniku Srboljubu Živanoviću, jer je on samo iznosio argumentaciju da objasni zašto je ovakav amandman podneo. Amandmani Božidara Vujića i Srboljuba Živanovića podneti su u istovetnom tekstu. Mislim da je Narodna skupština trebalo da ih prihvati, zato što se kroz ovaj zakon mora dosledno sprovesti ustavni princip striktne podele vlasti. Ne može Vlada da odlučuje o bilo čemu, što se tiče sudske vlasti i zakonodavne vlasti. Zato bi osnovicu i opšte okvire Vlada mogla da postavlja samo za organe izvršne vlasti, sve organe izvršne vlasti, a tu su i državne ustanove u prosveti i zdravstvu, itd. Što se tiče organa zakonodavne vlasti, o tome može da odlučuje nadležni skupštinski organ, naravno, ne u krajnjoj instanci, jer bi svaku takvu odluku morala da potvrdi Narodna skupština. Odbor ne može da ima toliki stepen samostalnosti da odlučuje u krajnjoj instanci ni po jednom pitanju, mada je kod nas praksa drugačija. Što se tiče pravosudnih sistema, tu postoji jedan problem koji se mora rešiti, jer do sada niko nije ni pokušao da uskladi to sa odredbama i principima o striktnoj podeli vlasti. I taj problem treba rešiti po uzoru na druge zemlje sa parlamentarnim sistemima, koji duži vremenski period razvijaju princip podele vlasti. To bi, po svoj prilici, trebalo da uređuje Vrhovni sud, donoseći adekvatne pravilnike. Postavlja se sada pitanje da li može Vrhovni sud to da čini i za Ustavni sud, jer tu nema hijerarhijske veze između Vrhovnogi Ustavnog suda, ni nadređenosti ni podređenosti. To su dva paralelna organa, čije se nadležnosti ne prepliću, pa bi možda bilo dobro da Ustavni sud samostalno to pitanje uređuje, u skladu sa onom kvotom finansijskih sredstava koja dobije Zakonom o budžetu, a da Vrhovni sud odlučuje za sve redovne sudove na području Republike Srbije. Nije slučajno što se budžet ne donosi vladinim aktom, nego zakonom, dakle pored Ustava najvišim pravnim aktom zakonodavnog tela. Vlada samo izvršava taj zakon, ali Vlada nije jedini državni organ koji izvršava zakon, iako je na čelu izvršne vlasti. Svi drugi državni organi, u skladu sa svojim nadležnostima, izvršavaju zakon. Ovde Vlada ne sme da se meša ni na koji način u nadležnosti zakonodavne i sudske vlasti. I zato bi ovo trebalo temeljno prepraviti i paralelno s tim uraditi novi zakon o sudovima, tome prilagoditi i skupštinski Poslovnik i striktno razgraničiti nadležnosti, prava i mogućnosti najviših organa sve tri grane vlasti. Ovo je pitanje koje sada ide u ustavnu problematiku, a ako bi se ovakav zakon, kakav je Vlada predložila, izglasao, on bi bio direktno suprotan Ustavu, i morao bi da padne na Ustavnom sudu, ako Srbija više ikada bude imala Ustavni sud.
Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? (Ne.) Ako ne, stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 30 narodnih poslanika, protiv 111, uzdržanih 25, nije glasalo 10, ukupno 176. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila amandman poslanika Božidara Vujića i Srboljuba Živanovića. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada i Administrativni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam i na prošloj sednici takođe uložio amandman na član 3. Predloga ovog zakona, gde sam predložio da se isti briše. Bilo je dosta reči, od strane većeg broja poslanika, i primedbi na ovaj član, i na prošloj sednici, a kao što vidite, jedan veliki broj amandmana ponovo je uložen baš na odredbe člana 3. ovog predloga zakona. Ukazujem ponovo, po ko zna koji put, da se ovde radi o kršenju Ustava i o kršenju zakona i da se narušava princip načela podele vlasti, zakonodavne, izvršne i sudske. Ponovo želim da vas podsetim, dame i gospodo narodni poslanici, a većini vam je, siguran sam, poznato, da se ova materija mora regulisati zakonom, a ni u kom slučaju bilo kojim drugim aktom, pogotovu aktom koji bi trebalo da donosi Vlada. Zakon treba da reguliše odnos plata u državnim organima, a, kao što je rečeno juče na raspravi, u javnim službama i državnim organima je 420 hiljada zaposlenih. Ono što je zanimljivo - vešto se prikriva jedna činjenica, što niko danas neće da saopšti zaposlenima u državnim i javnim službama - kolika će biti vrednost koeficijenta za plate u državnim organima i javnim službama. Zašto se to krije? Ljudi očekuju da znaju kolika je plata učitelja, profesora, dekana, kolika je plata zaposlenog u administraciji u tim organima, kolika je plata sudije, kolika je plata zaposlenog u administraciji u lokalnoj samoupravi. Kolika je, dakle, plata lekara danas, lekara subspecijaliste, - oko 6.400 dinara. Niko neće sada da predoči javnosti kolika će biti plata ovih lica u javnim službama. Plašim se i mnogi očekuju, tako već zaključuju, čim Vlada krije vrednost koeficijenta, da će im plate biti manje nego što jesu u ovom trenutku. Zbog toga je bilo nužno da se utvrdi i koeficijent i broj koeficijenata, jer bi to trebalo da bude jasno odmah, unapred zaposlenima, da bi znali na čemu su. Ovako, zaposleni u državnim i javnim službama, kao i u ostalim organima, ostaju u neizvesnosti. Zbog toga sam i predložio ovaj amandman, i ostajem kod ovog predloga. Predlažem narodnim poslanicima da ne dopuste, ni u kom slučaju, da se zakonodavna vlast preuzme od strane Vlade, iz ruku parlamenta. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? Ima reč gospodin Vojislav Šešelj.
Narodni poslanik Petar Jojić je dao još bolje obrazloženje, nego što je sam sadržaj amandmana, jer u amandmanu nedostaje da Narodna skupština utvrđuje zakon. Trebalo bi da se doda još - zakonom, jer se ne podrazumeva, može da bude neki drugi akt, može da bude poslovnik, na primer, što ne bi valjalo. Ovo je pitanje koje bi moralo da se do kraja razjasni. Zašto? Osnovica mora biti precizno definisana, moraju platni razredi biti precizno definisani, a ne da ovaj zakon ostavi mogućnost da svako tumači suštinu platnih razreda, kako mu je volja, pa će jedna vrsta platnih razreda biti u jednom državnom organu, druga vrsta u drugom državnom organu, jedna vrsta platnog razreda u Skupštini, druga u Vladi, za vladine činovnike, treća u sferi zdravstva, četvrta vrsta platnih razreda u prosveti itd. To je besmislica. Ovde mora da se obnovi i afirmiše kategorija državnog službenika - državni službenik prve klase, druge klase, treće, do dvadesete npr., bez obzira gde radi državni službenik određene kategorije, ako se zakonom ovo propisuje. Dakle, ovo je druga varijanta koja je takođe prihvatljiva - da se svima odredi zakonom i da se svi onda striktno drže tog zakona, i to je moguće. Jer, u sistemu podele vlasti i striktne ravnopravnosti sve tri grane vlasti, zakonodavna vlast je uvek malo ravnopravnija od izvršne i sudske. Uvek zakonodavna vlast više kontroliše izvršnu i sudsku vlast, nego što izvršna i sudska vlast kontrolišu zakonodavnu. Tako je po prirodi stvari, to je 200-godišnji razvitak parlamentarizma stvorio, i toga bi se trebalo držati, jer samo u sistemu striktne podele vlasti postoje mogućnosti za parlamentarnu demokratiju. Tamo gde nema striktne podele vlasti na ove tri osnovne grane, nema demokratije, nemoguća je demokratija. Po tom pitanju demokratska politička teorija je sasvim jasna i precizna. U ovom slučaju, službenik jedne kategorije, prve klase, imao bi identičnu platu, bilo da je reč o službeniku Narodne skupštine, službeniku Vlade, službeniku u zdravstvu, prosveti itd. Naravno, posebno bi se vrednovao prekovremeni rad, posebno noćni rad itd. Postoje sve zakonske mogućnosti da se ono što je specijalno, posebno nadoknađuje. Naravno da treba bolje da bude plaćen onaj ko ima i noćni rad, nego onaj ko radi samo u dnevnoj smeni, i to u onoj osnovnoj dnevnoj smeni. Ali, to sve mora da se precizira. Dakle, oni koji rade ovaj zakonski projekat, moraju da budu stručni, kompetentni, i da se suštinski udube u problematiku, da ne ostave ni jednu pravnu prazninu, da ne ostave ništa sporno, da zakon bude svima koji su u državnoj službi pregledan, jasan, precizan, i da može lako u praksi da se sprovodi.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Ukoliko ne, stavljam amandman na glasanje. Za 56 narodnih poslanika, protiv 112, uzdržana tri, nije glasalo 10, ukupno 181. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Amandman na član 3. podneo je narodni poslanik Jovan Todorović. Vlada i Administrativni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amdnaman želi reč? Ima reč narodni poslanik Jovan Todorović.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, mnogo toga je rečeno već u ovom članu 3. Zakona. Iz tih razloga sam i ja podneo amandman, koji otprilike glasi - da osnovicu utvrđuje Narodna skupština, na obrazloženi predlog Vlade. Ukoliko nije moguće, iz bilo kojih razloga, sazvati redovnu ili vanrednu sednicu Narodne skupštine, onda osnovicu utvrđuje Vlada, s tim što bi ta osnovica bila privremenog karaktera, dok je Narodna skupština ne potvrdi ili izmeni. Time bi se učinilo da bi sve ove rasprave, koje su vođene i prvi put, i juče, i danas po ovim amandmanima, mogle da se na neki način kompromisno reše, tako da Vlada, u skladu sa bilansnim mogućnostima, može projektovati osnovicu, obrazložiti Narodnoj skupštini, a Narodna skupština zakonom utvrditi osnovicu za isplatu zarada u državnim organima i javnim ustanovama. Obrazloženje koje je Vlada dala prilikom zaključkai odluke da ne prihvati predlog ovog amandmana, samo unekoliko stoji. Dakle, Vlada jeste odgovorna da vodi računa o javnoj potrošnji, da usklađuje javnu potrošnju sa prihodima itd, što nije uopšte sporno, ali Narodna skupština donosi Zakon o budžetu, u kome se tačno preciziraju bilansne mogućnosti države za period za koji se budžet donosi, odnosno, za jednu godinu. Ukoliko dođe do izmena, do samanjenja ili povećanja mogućnosti u okviru javne potrošnje, onda postoji rebalans budžeta o kome takođe odlučuje Narodna skupština Republike Srbije. Otuda mi se učinilo da bi ovakvo rešenje moglo da bude prihvatljivo za većinu u ovom parlamentu ili da se ide na prihvatanje amandmana koje je podneo gospodin Dragan Maršićanin u pogledu mogućnosti da Narodna skupština Republike Srbije utvrđuje plate za predsednika Republike, za narodne poslanike i druga lica koja su imenovana, a nisu u direktnoj nadležnosti Vlade. Možda bi to bio način da se ovaj problem reši. Hvala vam.
Da li još neko želi reč. Reč ima narodni poslanik Branislav Ivković.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je krajnje vreme da mi ovde otvoreno razgovaramo o odnosu između zakonodavne, izvršne i sudske vlasti u ovoj zemlji. Da razgovaramo o tome zašto je uobičajeno u parlamentu Skuptšine Republike Srbije da se razmatra npr. budžet Vlade Republike Srbije. U budžetu imate pozicije koje su svega 700 miliona, milijardu, dve milijarede dinara. Zahtevamo, s pravom, da se te pozicije razlože na pojedine stavke, da se zna šta su materijalni troškovi, šta su plate, šta su pojedina izdvajanja koja su planirana u narednoj godini, kada se raspravlja o budžetu. Znači, nama je uobičajena stvar i normalna stvar da izvršni organ ove skupštine, organ kojeg je izabrala Skupština, a to je Vlada Republike Srbije, sa predlogom budžeta, uđe u Skupštinu, da taj predlog budžeta razmatraju svi odbori ove skupštine i da Skupština razmatra to i u načelu i u pojedinostima. Iako se radi, kada su pojedina ministarstva u pitanju, o stotinama miliona, ili o jednoj, dve, tri ili četiri milijarde dinara. Ovde, u suštini, imamo Predlog zakona gde je mesečna potrošnja sredstava minimum negde oko pet milijardi dinara. Radi se o 450 hiljada zaposlenih u državnim organima i javnim službama. Radi se o najmanje 1.600.000 građana ove zemlje i njihovoj egzistenciji. Ako je 450 hiljada, ako je obračun u bruto iznosu, to je 4,5 milijarde dinara. Od 4,5 milijarde dinara, Predlog zakona koji je dostavila Vlada kaže da ne postoji Skupština, da o njima odlučuje Vlada Republike Srbije, znači 12 meseci puta 4,5 milijarde dinara, izračunajte, to je 60 milijardi dinara. Vlada Republike Srbije raspoređuje, određuje stavke, određuje koliko ko čeka itd. Znači, ona je ta koja odlučuje o svemu mimo kontrole Skupštine Republike Srbije. Zašto postoje skupštine u ovoj državi? U Skupštinu Republike Srbije građani šalju svoje poslanike, šalju ih da u njihovom interesu razmatraju uslove života i rada u ovoj zemlji i, u suštini, Skupština je, kao zakonodavno telo, i vrhovni organ ove države. Ona bira svoje izvršno telo i ima puno pravo da ga kontroliše. Gde mi sada dolazimo? Mi ćemo dane i sate provoditi raspravljajući o budžetu, o poziciji, da li je 2 miliona, 5 miliona ili 7 miliona, a mesečno će Vlada Republike Srbije opredeljivati potrošnju od 4,5 - 5 milijardi dinara, godišnje 60 milijardi, ne pitajući ovu skupštinu. Čak, određujući plate i ovde u skupštini. Znate, kada smo govorili o sredstvima informisanja, o RTS-u, niko nije bio za to da taksa na brojilo finansira RTS, ali to je bila mnogo nezavisnija varijanta, jer su svi građani direktno plaćali kroz taksu za brojilo RTS-u. Danas, direktor RTS-a dođe u Vladu da uzme pare. Šta je logična pretpostavka? Logična pretpostavka je da dođe po mišljenje i po stavove, po uređivačku politiku. Pa, vidite šta je na TV Palmi, nema Olivere Milatović, šta se dogodilo sa Bojanom Lekić na B92. Nemojte da razgovaramo o tome. Ali, ta priča je i ovde, moja draga gospodo, 450 hiljada građana, 450 hiljada porodica neće zavisiti od svojih poslanika u Skupštini, nego će zavisiti od grupe ljudi u Vladi Republike Srbije. Hoćemo li supremaciju izvršnog organa, ne samo na zakonodavni, nego i na pravosudni, na kompletnim sistemima života i rada u ovoj zemlji ili ćemo zadržati kontrolu ovde, u Skupštini Republike Srbije. Konačno, o tome govori delimično, vrlo malo, i amandman gospodina predsednika Skupštine Dragana Maršićanina. O tome se radi. Hvala.
Da li još neko želi reč? Ima reč narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, povodom ovoga o čemu je govorio Branislav Ivković rekao bih samo jednu rečenicu osvrta, pa bih onda pričao o amandmanu. Što se tiče tog dolaska glavnog i odgovornog urednika državne televizije po svoje mišljenje kod nekog vladinog funkcionera, tu je staza utabana odavno. Tu se zaista ništa bitno nije promenilo. Bitno se promenilo to što sada i vlasnici svih privatnih televizija odlaze po mišljenje u Vladu. Nije bitno gde, da li u politbiro DOS-a ili u Vladu, posledice su iste. Znači, situacija se utoliko pogoršala. Ranije je medijska scena ipak bila malo prozračnija. Mogao je čovek bar u jednom mediju da potraži utočište kada počne "hajka" od strane Vlade. Sada nema ni jednog jedinog medija. Što se tiče ovog amandmana koji je podneo Jovan Todorović, on nije pravno moguć. Moguć bi bio prvi stav, da osnovicu za obračun usvaja Narodna skupština na obrazložen predlog Vlade. Ali, postavlja se pitanje: zašto samo Vlade? Može i svaki ustavom predviđen predlagač ili inicijator za donošenje zakona. To bi morao da bude zakon. Nema drugog pravnog akta koji bi Skupština u ovom slučaju mogla da donosi. Međutim, drugi stav je potpuno pravno nemoguć jer je direktno suprotan Ustavu. Zašto? Predlagač kaže: "Izuzetno, u slučaju da Skupština nije u redovnom zasedanju, odnosno da nije moguće sazvati vanrednu sednicu Narodne skupštine, po osnovi stava 1. ovog člana, utvrđuje Vlada". To ne sme. Jer, u slučaju da Skupština ne može da se sastane, Vlada nema nikakvih nadležnosti. Nikakvih skupštinskih nadležnosti koje bi mogla da preuzme ili preotme. Ustav je jasan, u slučaju ratnog stanja, vanrednog stanja ili stanja neposredne ratne opasnosti, predsednik Republike po Ustavu, sa zakonskom snagom, može o tome da rešava. Čim to stanje rata, vanredno stanje ili stanje neposredne ratne opasnosti prestane, svi njegovi akti iz vanrednog stanja idu na skupštinsku verifikaciju. To je samo moguće, zato se Vladi dodatno ne smeju davati ovlašćenja koje ona nema po Ustavu. Ovde se još kaže da bi odluka Vlade bila privremenog karaktera dok se Narodna skupština ne potvrdi ili izmeni, to jednostavno ne može. Onda bi Vlada mogla da oduzima imunitet, što bi bilo još gore, a što bi Vlada jedva čekala. Vlada bi mogla taj presedan da koristi u čitavom nizu drugih situacija. Vladi zapravo ne bi ni trebala Skupština. Vlada Skupštinu po prirodi oseća kao neko ograničenje svoje svemoći. Svim vladama na svetu parlamenti smetaju. Parlamenti i postoje da bi smetali vladama i to je suština demokratije. Zbog toga ne smemo ukidati parlamentarizam. Dakle, ovo je pitanje koje je bolje da se uredi striktno zakonom, da bude do kraja precizno i utanačeno, nego da vodimo rasprave hoće li ovaj ili onaj državni organ biti u mogućnosti da prigrabi sebi mnogo više ovlašćenja nego što mu to Ustav dozvoljava.
Reč ima gospodin Jovanović.
Gospodine predsedniče, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, čini mi se da opozicija od svoje kritike zanemaruje jednu bitnu karakteristiku predloga zakona o kojem mi danas razgovaramo. Opozicija danas ne želi da kaže da mi ovim zakonom pokušavamo da uvedemo red, pravno definisan red u jednu veoma važnu oblast našeg života, koja je zakonom neregulisana poslednjih nekoliko godina. (Glasovi iz sale: tema.) Amandman, o kojem sam dužan danas ovde da govorim, a kojim se kritikuje namera Vlade da ona utvrđuje osnovicu i zahteva ovo pravo za parlament. Podsetiću vas na definiciju osnovice, o kojoj smo razgovarali kada smo razmatrali Predlog zakona koji je podnelo resorno ministarstvo gospodina Milovanovića. Osnovica je veoma promenljiva. Da li to znači da ovaj parlament iz meseca u mesec, jer mi verujemo da će se naše društvo razvijati i da će rasti osnovica, treba da raspravlja s tim osnovicama, treba da prolazi kroz sve ono kroz šta prolazimo mi na ovim sednicama i treba da postane mesto koje će biti glavna kočnica promena u društvu. Niko nije spreman da kaže da je Vlada povukla zakon na zahtev parlamenta, da je ovlastila parlament da definiše koeficijente, da utvrdi međusobne odnose i da na takav način prenese suštinsku kontrolu na parlament. Osnovica je tehničko pitanje. Ni jedna vlada, do ove vlade, nije prenela takvo pravo na parlament i ni jedna vlada, pre ove vlade, nije poručila parlamentu da od njega traži da se zakonom reguliše jedna tako važna oblast. Jer, 420 hiljada ljudi je zavisilo od samovolje. Jer, kada nema zakona, onda postoji samo samovolja i interesi koji su veoma promenljivi. Dakle, nije logično preneti na Skupštinu takvu obavezu, jer Skupštinanije u stanju da tim tempom i tom brzinom donosi takvu vrstu odluka. Logično je da Skupština kaže koji su to odnosi i kakve su međusobne vrednosti između pojedinih činovnika zaposlenih u državnim organima i na takav način da uspostavi sistem vrednosti koji će biti obavezujući, ne samo za nas danas, već i za svaku vlast koja će doći posle naše. Ali, osnovica je tehničko pitanje. Oni koji danas kažu - neka parlament utvrđuje osnovicu, praktično kažu - neka ova skupština zaseda i neka ova skupština bude kočnica svake promene u našem društvu.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam amandman na glasanje. Za 40, protiv 107, uzdržana dva, nije glasalo 28, ukupno 177 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Vučurović. Vlada i Administrativni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Želi.)
Dame i gospodo narodni poslanici, znajući iz prethodne rasprave o ovom zakonu da skupštinska većina neće poštovati podelu vlasti na zakonodavnu, sudsku i izvršnu, da neće poštovati Ustav u tom segmentu, pokušao sam svojim amandmanom da omogućim Skupštini da utvrdi osnovicu od 1.800 dinara. Otprilike, na nivou jedne zagarantovane zarade. Pošto smo prethodnim zakonskim aktima već utvrdili sistem bruto zarada, a ovaj predlog zakona se zove Predlog zakona o platama, moraću da vas podučim da plata i fonetski, a i na sve ostale načine znači neto primanje. Budući da su koeficijenti duplo skočili, onda se postavlja logično pitanje, da li će i plate duplo skočiti, ili je to samo usklađivanje sa sistemom bruto zarada. Ako je usklađivanje sa sistemom bruto zarada, onda ovaj predlog zakona treba da se zove Predlog zakona o bruto zaradama zaposlenih u državnim organima i javnim službama. Ova osnovica od 1.800 dinara bi značila da bruto zarada, pretpostavljam da se radi o bruto zaradi, predsednika Republike iznosi, po vašim koeficijentima, negde oko 27.000 dinara ili oko 900 maraka, što i nije preterano. U stvari, preterano je za ono što on danas radi. Ali, i sve ostale plate bi išle u tom smeru. Znajući da Vlada neće podržati ni jedan amandman koji ide ka tome da se određivanje osnovice u zakonodavnoj i sudskoj vlasti povere nadležnim odborima ili kolegijima tih oblika vlasti, pokušao sam da Skupština odredi osnovicu, a da, kako kaže gospodin Jovanović, ne bismo morali zasedati svaka tri meseca, da državni organ nadležan za poslove statistike vrši usklađivanje osnovice na osnovu rasta troškova života i drugih parametara. Hvala.
Reč ima gospodin Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, možda ovaj amandman nije najspretnije napravljen, ali njegova suština je u tome što mora da se nađe neki orijentir, neki pokazatelj, neki kriterij, neko merilo za osnovicu. To ne sme biti prepušteno ničijoj subjektivnoj volji. To mora biti neki kriterij koji je u skladu sa prosečnom ili minimalnom platom, na primer u privredi, ili nečim drugim. To predlagač zakona mora da istraži i da vidi šta bi bilo najpogodnije, a da mi ovde raspravimo da li je to baš najpogodnije. Onima koji ne znaju šta je to parlamentarizam, moram neke stvari da objasnim, čisto kao redovni profesor Pravnog fakulteta. A, mnogi studenti su me zamolili, pošto mi DOS-ovci ne daju već šest meseci da držim predavanja na fakultetu, pa ponekad moram ovde pošto se ovo prenosi.
Pošto ovo nije fakultet, a i vi niste profesor, ovo nije ni za raspravu u načelu.
Šta ja nisam?
Profesor.
A, šta ste vi?
U kom smislu?
U bilo kom smislu.
U bilo kom smislu, bilo šta.
Imate li neku profesiju?
Izvolite o amandmanu.
Nemojte sa takvim neumesnim upadicama da mi intervenišete dok govorim.
Ne, samo da govorite o temi.
Govorim o temi. Ovde je započeta ta tema, a kada je započeta, vi niste intervenisali.
Sad intervenišem.
Uloga parlamenta je da koči Vladu.
To ste već rekli. Ja vas opominjem. O tome ne vodimo raspravu.
O tome upravo i vodimo raspravu. To je suština ovog amandmana. Moramo da kontrolišemo Vladu, a ne Vlada nas. Svaka vlada na svetu misli da je najbolja. Ona misli da najispravnije postupa. Parlament postoji da bi Vladu sprečavao, da bi je kočio, da bi je svaki put udarao po glavi kad ona misli da je najbolja i da najispravnije postupa. To je suština parlamenta. Zato Vlada i predstavnici vladine većine ne smeju bez elementarnog znanja da osporavaju ustavnu ulogu parlamenta. Nas je narod ovde poslao, nas srpske radikale pre svega, da baražnoj vatri, političkoj vatri, izlažemo svaki vladin predlog. Nekad su nam argumenti više ubedljivi, nekad nešto manje, ali su uvek ubedljivi, i da bi javnost videla gde su slabosti vladinih projekata. Mi smo ovde u parlamentu pokazali da uvek imamo više strpljenja od parlamentarne većine da raspravljamo o zakonima, da ih dovodimo u pitanje ili da predložimo nešto što je bolje od onog što Vlada predloži. Vama je dosadio parlament, sad Vlada može da predloži raspuštanje parlamenta. To je način na koji Vlada ima mogućnost kontrole parlamenta. Kad god joj se ne sviđa parlament ...
Gospodine Šešelj, izriče vam opomenu zato što ne govorite o amandmanu koji se odnosi na predloženu osnovicu od 1.800 dinara.
Zašto malopre niste izricali opomenu Čedomiru Jovanoviću?
Zato što je to bio drugi amandman koji je govorio o nadležnosti Vlade.
Kada je Čedomir Jovanović izašao za govornicu pakazao je da amandman nije ni čitao, niti ga razumeo. On je govorio kao da je u toku načelna rasprava, a vi se na takav način ponašate na tom mestu da nema presedana u parlamentarnoj istoriji Srbije tome što vi radite.
Napišite žalbu i pređite na amnadman.
Neću da pišem žalbu, nego ću da kažem pred celom javnošću da ste još od vremena kralja Milana najgori predsednik srpskog parlamenta.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam amandman na glasanje. Za 59 , protiv 95, jedan uzdržan, nije glasalo 29, ukupno 184 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Nikolić. Vlada i Administrativni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u osnovi rešenje koji mi pokušavamo da promenimo, dato članom 3, je razlog zašto je Vlada povukla sličan predlog zakona iz procedure u vreme kada smo jednoglasno usvojili moj amandman na prošli predlog zakona i nije tačno da je Vlada na predlog Narodne skupštne povukla zakon, nego je Vlada sklonila zakon iz procedure da ne bi bila pod kontrolom Narodne skupštine, a sada Vlada pokušava ovim članom 3. da nam kao kukavičije jaje ponovo podmetne isto rešenje iz prethodnog zakona, samo drugačije napisano. Dakle, 15. marta smo dobili prethodni predlog zakona i Vlada je znači već tada bila spremna da odredi osnovice i koeficijente za obračun plata. Mi smo sada u junu mesecu, Vlada dajući obrazloženje zašto ne prihvata ovaj moj amandman, da osnovica bude 1.500 dinara, kaže da ta osnovica nije realna. Vlada ne kaže koja je osnovica realna, iako još od 15 . marta zna koja je osnovica za obračun plata stotinama hiljada ljudi u ovoj zemlji realna. Vlada to čuva kao neki svoj adut, kao neku svoju tajnu, a mi smo ovde ovim amandmanom rešili da sve uskladimo, odnose između zakonodavne i izvršne vlasti. Zakon propisuje koeficijente, zakon određuje osnovicu, a onda Vlada tromesečnou skladu sa rastom ili padom troškova života usklađuje tu osnovicu koju je odredio zakon i zakon joj daje to pravo. Vi, dame i gospodo narodni poslanici, čekate amandman Dragana Maršićanina, čekate da glasate za taj amandman, jer on tobož neće poremetiti odnose između Vlade i Skupštine, ali on zadire u neke druge odnose. Ne možemo Administrativnom odboru da damo pravo da određuje plate predsedniku Republike i zaposlenima kod predsednika Republike. To čak i ne piše u našem Poslovniku, u opisu prava koja ima Administrativni odbor. On ima pravo da samo pojedinačne akte iz prava i dužnosti narodnih poslanika određuje, a nikako da određuje u načelu, da zameni zakon. Dakle, morate da poštujete Narodnu skupštinu i time poštujete same sebe. Samo još u vreme Milana Obrenovića poslanici su služili samo da izglasaju budžet i čim bi izašli sa sednice Skupštine žandari su ih terali u aps. Ponovo su ih puštali iz apsa kada treba da se glasa novi budžet, a oni jadni morali da dođu na sednicu Skupštine, jer im je glava visila o koncu. Vi biste da to pravilo uvedete i ovde, da Vlada potpuno uređuje život i u zakonodavnoj, i u izvršnoj, i u sudskoj vlasti. Danas čitate u novinama izjavu ministra pravde - kaže, iskukaćemo plate za pravosuđe. Njemu bi primerenije bilo da kaže - otećemo, jer se tim sredstvima služi u svom javnom i političkom životu. Šta ima mi da kukamo za plate u pravosuđu? Imaju svoje izvore prihoda, imaju svoje troškove, imaju Vrhovni sud i zašto da se uopšte Vlada u to meša, zašto da Vlada određuje koliku će platu da ima sudija, zašto da Vlada određuje koliku platu će da ima narodni poslanik i zašto da Vlada određuje koliku će platu imati predsednik Republike. Kako vam to ne ulazi u glavu? Kako osnovne stvari ne možete da shvatite? Zar će komšija da određuje koliko ćete hleba za kuću da kupite? Kupićete onoliko koliko novaca imate i koliko vašojčeljadi u kući danas hleba treba, a ne svako jutro na kapiju, izvini komšija koliko danas imam pravo da kupim hleba. To je želja Vlade Republike Srbije, i ovaj zakon da povuku pred navalom Skupštine,napisaće treći predlog u kome će ista rešenja biti, samo će ponovo da izmuvaju redosled tačaka i ponovo na neki drugi način da nam predstave svoje pravo da određuju kako će u Srbiji da se živi. Oni imaju na određeni način da određuju kako se u Srbiji živi, ali samo u nekim oblastima. U nekim oblastima nisu vlasni i nisu moćni. Mnogo bih voleo kada biste vi, dame i gospodo narodni poslanici, predstavnici većine u ovoj skupštini, već jednom shvatili da ne treba da budete u vlasti Vlade, posebno da ne treba da budete u vlasti ove vlade, iz dva razloga. Jedan je što nikada goru nismo imali, a drugi je što će brzo nestati sa političke scene.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam amandman na glasanje. Za 63, protiv 103, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 19, ukupno 185 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Borislav Pelević. Molim predstavnika Vlade da se izjasni o ovom amandmanu. Ne prihvata. Administrativni odbor nije prihvatio ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite.
Poštovani gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, podneo sam amandman na član 3. koji glasi: "Osnovicu za obračun i isplatu plata i njihovo usklađivanje u toku godine utvrđuje Administrativni odbor Narodne skupštine na predlog ministarstva nadležnog za poslove finansija". U neformalnom razgovoru juče sa ministrom finansija, gospodinom Đelićem, pokazao sam mu moj amandman i on je rako da je amandman dobar, ali da će biti prihvaćen amandman poslanika Demokratske stranke Srbije. Nemam ništa protiv toga da se prihvati amandman poslanika Demokratske stranke Srbijejer je dobar i ja ću glasati za njega, ali nije potpun. On ograničava Vladu da utvrđuje osnovicu i plate imenovanim licima, odnosno izabranim licima, narodnim poslanicima i predsedniku Republike i to je dobro, jer se time ne dozvoljava kontrola Vlade nad licima koja su izabrana neposredno od strane naroda. Ali, nije potpun zbog toga što ne obuhvata to da Vlada ne može da diktira plate pravosuđu, jer kao što znamo vlast u Republici Srbiji se deli na tri dela, na zakonodavnu, izvršnu i sudsku vlast. A član 9. Ustava Srbije govori o tome da se izvršna vlast nalazi na trećem mestu, posle ustavotvorne i zakonodavne vlasti koju obavlja Skupština, posle predsednika Republike Srbije, tek onda dolazi izvršna vlast koju vrši Vlada. Prema tome, nelogično je da Vlada određuje plate u pravosuđu jer se time postavlja pitanje da li će Vlada imati uticaja i moći da kontroliše pravosuđe, dakle, tužilaštvo, sudije, čak Vrhovni i Ustavni sud, organe za prekršaje i pravobranilaštvo. Smatram da je moj amandman potpuniji, jer govori o tome da Vlada određuje plate samo u izvršnoj vlasti, odnosno u izvršnim organima. I mislim da je to jako korektno i mislim da bi to trebalo prihvatiti. Kada sam dopunio ovaj amandman, odnosno kada sam rekao da se potvrđuje na predlog ministarstva nadležnog za poslove finansija, imao sam u vidu veoma tešku situaciju u privredi, koja onemogućava redovno punjenje budžeta. I upravo na predlog Ministrstva finansija, koje ima najbolji uvid u stanje budžeta, smatra se da je ovaj predlog logičan, najcelishodniji. Osim toga, član 3. govori da osnovicu za obračun plate utvrđuje Vlada. Mislim da bi ovaj zakon trebalo da utvrdi osnovicu, ali s obzirom na situaciju jasno mi je da je to u ovom trenutku nemoguće. Međutim, trebalo bi da to ipak uradi Administrativni odbor Narodne skupštine, a da to potvrdi Narodna skupština na svojoj sednici. Ukoliko ne budemo znali kolika je tačno osnovica, a mi danas ne znamo, onda nećemo imati zaista veze o tome kolike će biti plate funkcionera u državnim organima i javnim službama. Obično se za osnovicu uzima ili prosek plata u privredi za poslednja tri meseca, što se navodi u izveštaju Statističkog zavoda, ili se uzima minimalna zarada, odnosno kako se to ponovo u zakonu kaže, zagarantovana zarada. Ako se uzima prosek, onda će plate funkcionera biti enormno visoke, s obzirom da član 7. govori o novim koeficijentima koje je Vlada udvostručilau odnosu na ranije koeficijente. Pošto me je nekoliko mojih kolega pitalo juče, posle mog izlaganja u načelnoj raspravi, kako sam došao do ovih cifara, ja ću dozvoliti sebi da ponovim kolike bi bile plate ukoliko bi Vlada za osnovicu plata uzela prosek republičke plate za prethodna tri meseca ili makar za prethodni mesec. U prethodna tri meseca prosekplata bio je 4.500 dinara. Znači da bi predsednik imao 4.500 h 15, a mislim da bi to bilo mnogo, pa makar da je taj predsednik gospodin Milan Milutinović, koji, uzgred budi rečeno, ne zarađuje svoju platu jer ne obavlja svoje funkcije onako kako toUstav propisuje. Ukoliko bi ta osnovica bila samo zagarantovana plata, koja je 1.500 dinara za prošli mesec, onda bi to bila plata koja bi već mogla da se primenjuje i iznosila bi 22.500 dinara. To je plata koja je primerena poslu koji obavlja predsednik Republike, ali u odnosu na prosek u Srbiji koji je veoma mali i iznosi 4.500 dinara. Eto, to su ti odnosi i mi ne znamo da li će Vlada uzeti za osnovicu prosek republičke plate ili će utvrditi minimum. Nadam se da će Vlada ispuniti svoje obećanje o štednji i o tome da plate funkcionera ne mogu biti previše velike i da će za osnovicu uzeti zagarantovanu zaradu koja je primerena ovom trenutku. Hvala na pažnji.
Da li se neko javlja za reč? Zaista osećam obavezu, nemam na ovo pravo, ali ovo je informacija koja je data kao informacija i bojim se da jako loše može u javnosti da odjekne, ovo uopšte nije osnovica o kojoj se bilo gde razgovaralo. Ovo je informacija koja ide direktno na uznemiravanjeljudi koji prate ovu sednicu. (Na primedbu pojedinih poslanika iz klupe da nema pravo da ovako interveniše.) Rekaosam da nemam pravo, po Poslovniku, ali smatram da je vrlo važno da se ovo naglasi da nema govora o određivanju ovakih plata.
Gospodine Maršićanin, vi nemate pravo sa tog mesta da polemišete sa narodnim poslanicima. Možete da se javite za reč, da izađete za govornicu i da onda polemišete. Tako ne možete da polemišete. Ako ima nešto sa čime se ne slažete u izlaganju narodnih poslanika, čak ako ima nešto što nije povoljno ili netačno, tu je nadležan ministar, pa neka to ispravlja, ali vi nemate pravo da se tako ponašate. Ali, uostalom, to vam nije prvi put, to ne govorim zbog vas jerznam da se ne možete popraviti, to ovde naglašavam zbog javnosti.
Istakao sam da nemam pravo da govorim i da polemišem. Međutim, ocenjujem da je ovde sa govornice data jedna informacija koja ozbiljno može da uznemiri građane Srbije, a radi se o potpuno netačnoj informaciji. Ako se radi o netačnoj informaciji, moja je dužnost, kao ozbiljnog čoveka i predsednika Skupštine, da na to upozorim. (Na dobačenu primedbu poslanika iz klupa da navede tačku.) Ako tražite tačku, nju ćete dobiti u skladu sa zakonom koji će danas ovde biti utvrđen. I molim vas da o tome ne polemišemo. Ali, moja je dužnost kao predsednika Skupštine da upozorim da je sa govornice izrečena računica koja može ozbiljno da uznemiri građane Srbije. Za reč se javio gospodin Pelević.
Gospodine predsedniiče, nijednog trenutka nisam hteo da uznemirim javnost Srbije ovom računicom. Ali se radi samo o tome da Vlada ne želi da nam kaže kolika će biti osnovica i kako će osnovica biti određena. Mogu da sumnjam u to, jer je Vlada već udvostručila koeficijente iz prošlog zakona, tako da je za predsednika Republike povećala za jedan koeficijent više, bilo je sedam, a sada umesto 14, povećala je za predsednika na 15. Samo sam to rekao i samo sam izračunao kolika će biti plata funkcionera u državi ukoliko se bude obračunavao prosek plate, a koliko će biti ukoliko se bude za osnovicu uzeo minimum zarade za prošli mesec. Samo se o tome radi. Ne vidim kako bi se javnost uznemirila. Čak sam, ako ste me dobro slušali, i pohvalio vaš amandman i rekao sam da ću glasati za njega. Molim vas da me ne opominjete zbog toga, jer zaista nije bila moja namera da bilo koga uznemirim. Tačno je da sam prvi za ovom govornicom govorio kako su naše plate, narodnih poslanika i drugih funkcionera, u odnosu na plate građana Srbije jako velike. I ja stojim pri tome. Ali, molim vas - neka se Vlada odredi i neka nam kaže kako će biti određena osnovica i na koji način, jer je koeficijent već dvostruko povećan. Samo se o tome radi. Mi ne znamo kolika će biti plata predsednika Republike, kolika će biti plata ministara, kolika će biti plata narodnih poslanika, ali mislim da te plate ne treba da budu nikakva tajna. Naprotiv, javnost treba da zna kolike će biti plate svih onih koji su izabrani, imenovani, postavljeni. Samo sam hteo da ukažem na to da je Vlada ipak obavezna da da osnovicu, da je odredi ili da prepusti Administrativnom odboru ili Narodnoj skupštini određivanje osnovice, kako bi ona bila poznata i kako ne bismo došli u situaciju da se ne zna kolika je osnovica. A ja sam svojim amandmanom i predvideo da se osnovica određuje na predlog ministra finansija, koji ima najbolji uvid u tekuća sredstva iz budžeta Republike Srbije. Zahvaljujem se na pažnji.
Po Poslovniku se javlja narodni poslanik Dragan Tomić.
Poštovani narodni poslanici, slažem se sa predsednikom Skupštine, ali ne mislim da je kod prethodnog govornika bila zla namera, već se, verovatno, radi o neskladu u vezi sa korišćenjem termina. Razlika između osnovice i prosečne zarade je apsolutno ogromna i ne može se nikako stavljati u jednu terminološku celinu. Kad je u pitanju osnovica, prosečna osnovica, recimo, u zdravstvu je 605 dinara, u državnim organima uprave oko 815 po koeficijentu, pa onda se dodaje na to 30% itd. (Tomislav Nikolić, sa mesta: Po kom članu?) Ja sam rekao po članu 98. Niste čuli. Prema tome, bez namere da branim bilo koga ovde, ali definitivno da zaista bude jasno, između prosečne zarade i osnovice koja se primenjuje na bilo koji koeficijent, postoji ogromna razlika. Možda bi bilo dobro za sve nas da imamo takve plate, ili da živimo u nekim drugim uslovima, ali to apsolutno ne stoji.
Da li još neko želi reč? Ima reč gospodin Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, iako ni ovaj amandman nije u potpunosti usaglašen sa Ustavom, i on bi bio podnošljiviji od odredbe da Vlada utvrđuje osnovicu. Ne bi valjalo da to radi samostalno Administrativni odbor, ali da Administrativni odbor predloži Skupštini tekst zakona, to bi već moglo. Po ovom pitanju, ako ima iznošenja lažnih vesti i uznemiravanja javnosti, onda to radi Vlada, a ne parlament, i neprimereno je na takav način sputavati diskusiju, kao što je to uradio predsednik Narodne skupštine, po ovom amandmanu. Šta se iz ovoga vidi, šta je osnovni problem? Osnovni problem su omeri. Da je Vlada pametnije postupila i da je Vlada imala čiste namere, onda bi predložila jedan jasan, kako Vlada i njeni ministri kažu, transparentan zakon, pa bi rekla - ministar ima platu kao rektor univerziteta, ili generalni direktor Kliničkog centra, zamenik ministra ima kao dekan fakulteta, pomoćnik ministra ima kao redovni profesor, ili kao direktor doma zdravlja itd. To su pravi omeri. Profesor srednje škole ima platu kao savetnik u Vladi, to je otprilike njihov rang. To je trebalo da uradite. Mi smo pokušavali, ali sam ministar je rekao, ili šef poslaničke grupe DOS-a, već tri godine ovo pitanje nije uopšte razrešeno. Muka je velika razrešiti ovo pitanje, ali način na koji vi to pokušavate je najgori mogući. Vi Vladi ostavljate odrešene ruke da žari i pali i u zdravstvu, i u školstvu, i u svim drugim javnim službama. Preko kolena razrešiti ovako kao što je Batić, to je najlakše, i Vlada onda mešetari svuda, po svakom pitanju. Valjda je naš zajednički cilj da imamo jedan zakon, koji, kad sedonese, može da važi 20-30 godina, koji će biti neprikosnoven svojim kvalitetom. Vi očigledno ne želite takav zakon. Vi želite odrešene ruke za Vladu, i vi želite još veći haos. Ako želite zaista da se ovo pitanje jednom definitivno reši, na principima kojima bi svi morali da budu zadovoljni, jer im se s pravnog aspekta ne bi moglo ni opepeliti, onda da se temeljito pravi takav zakon i da ga prave stručnjaci, da ga prave ljudi koji se razumeju u taj posao, a ne ovako - odokativno, koliko kome treba, ili koliko Vlada misli da zaslužuje. Ovo je najgora moguća varijanta i zato je bolje da povučete zakon.
Pošto se više niko ne javlja za reč, stavljam amandman na glasanje. Za 58 narodnih poslanika, protiv 116, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 20, ukupno 194. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Stevan Kesejić. Vlada i Administrativni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Ima reč gospodin Stevan Kesejić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ukoliko već nije povučen iz procedure Zakon o platama u državnim organima i javnim službama, onda smo mi, narodni poslanici, pokušali da utičemo da taj zakon maksimalno poboljšamo. Međutim, teško je poboljšati nešto što ne valja do te mere da ne odgovara korisnicima ovog zakona. Ipak smatram da amandmanom koji sam podneo, mogu donekle da utičem na uspostavljanje zakonskih okvira. Zbog toga sam i podneo ovaj amandman, želeći da utičem na primenu ustavnih odredaba, gde se zakonodavna, izvršna i sudska vlast moraju razdvojiti. Samo sam ovim amandmanom uticao na to da Vlada ne može da određuje osnovicu i obračun, kao i isplatu plata izabranim licima, i to, narodnim poslanicima, predsedniku Republike, a onda sam ovde, s obzirom da se radi o veoma važnom čoveku i ličnosti koja uređuje i tehnički vodi ovu skupštinu, ubacio i sekretara Narodne skupštine. Nadležnosti i ingerencije Vlade, ovim amandmanom se neće eliminisati, jer sam u sledećem amandmanu, dakle u tački koja sledi iza ove, regulisao prava i nadležnosti Vlade Republike Srbije. Međutim, interesantno je to što je Vlada odgovorila tako što je amandman odbila. Ona kaže - da bi se obezbedilo izvršavanje rashoda u planiranom obimu, potrebno je da Vlada utvrđuje osnovicu za obračun i isplatu plata, budući da je ona odgovorna za izvršenje budžeta Republike. To niko ne osporava. Međutim, smatram da bi skupštinski odbor, odnosno Administrativni odbor, da bi se uklapao u bilanse rashoda iz budžeta, koji bi bio u nadležnosti i Narodne skupštine, kao odbor, i da bi na taj način ispunili ove obaveze koje odbor ima u Narodnoj skupštini. Time bi se odvojila samo delimično zakonodavna, izvršna i sudska vlast, a ovde bi još ostao problem sudske vlasti, gde bi se posebnim zakonom moglo regulisati i ovo pitanje. Zbog toga predlažem da se ovaj amandman usvoji i da skupštinska većina donese odluku da se Vlada u ovom delu, gde se određuju plate izabranim licima, izdvoji, dakle, eliminiše iz tog dela.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam amandman na glasanje. Za 53 narodna poslanika, protiv 109, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 26, ukupno 188. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Dragan Maršićanin. Vlada se nije izjasnila o novom tekstu amandmana, sa ispravkom, i molim predstavnika Vlade da se izjasni. Ispravka je samo dodata, dobili su je poslanici. Ispravka je samo na kraju poslednje rečenice: "u skladu sa sredstvima obezbeđenim u budžetu Republike Srbije". Dobro, pročitaću kompletan tekst. U članu 3. stavu 1. na kraju tačka se zamenjuje zapetom i dodaju se reči "osim, za predsednika Republike, narodne poslanike i imenovana, postavljena i zaposlena lica u službama predsednika Republike i Narodne skupštine Republike Srbije." U istom članu, posle stava 1. dodaje se novi stav 2. koji glasi: "Osnovicu za obračun i isplatu plata za predsednika Republike, narodne poslanike i imenovana, postavljena i zaposlena lica u službama predsednika Republike i Narodne skupštine, Republike Srbije utvrđuje Administrativni odbor Narodne skupštine, u skladu sa sredstvima obezbeđenim u budžetu Republike Srbije". Vlada je prihvatila ovaj amandman, Administrativni odbor je prihvatio ovaj amandman, znači, on postaje sastavni deo teksta Predloga zakona. Narodni poslanik Stevan Kesejić podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 3. doda novi član 3a. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Takođe ni Administrativni odbor. Da li podnosilac amandmana želi reč?
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman na član 3. koji sam dao u pređašnjem stavu, odnosno u prvom javljanju, usko je vezan sa ovim amandmanom koji sada podnosim. Ovde sam naveo sve nadležnosti Vlade koja ima ingerencije prilikom određivanja osnovice za plate korisnika budžeta. Kao što sam i rekao, smatram da je manjkavost ovog amandmana samo u tome delu gde se sudska vlast i dalje zadržava. Dakle, u ovom paketu, gde Vlada određuje. Ali ima jedna interesantna stvar, gde Administrativni odbor, odnosno Vlada, kaže za član koji sam podneo da je ovaj amandman u suprotnosti sa amandmanom koji sam podneo na isti član u prethodnom slučaju. To apsolutno nije tačno. On je usko povezan sa tim amandmanom i objašnjava nadležnost Vlade Republike Srbije. Kada se uzme amandman jedan i amandman 2., koje sam ja predložio, onda je to suštinski isti amandman koji je malopre prihvaćen od strane poslanika DOS-a. Zbog toga odustajem od ovog amandmana. Hvala.
Konstatujem da je narodni poslanik Stevan Kesejić povukao svoj amandman. Na član 4. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Dragan Čolić, Gordana Pop - Lazić i Veroljub Arsić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, takođe ni Administrativni odbor. Da li neko želi reč od podnosilaca amandmana?
Dame i gospodo narodni poslanici, podnela sam amandman na član 4. Predloga zakona o platama u državnim organima i javnim službama, iako ovom zakonu, ovaj naziv ne priliči. Prema onome što on sadrži, on bi mogao da bude Predlog zakona o zaradama zaposlenih u državnim organima. Član 4. odnosi se na utvrđivanje koeficijenata i citiraćustav 1. i stav 2: "koeficijent izražava složenost poslova, odgovornost, uslove rada i stručnu spremu". To nije sporno. Stav 2. kaže da koeficijent sadrži i dodatak na ime naknade za ishranu u toku rada i regres za korišćenje godišnjih odmora. To je protivrečno članu 5. gde su nabrojani dodaci na platu. Ne može nešto što je promenljiva kategorija da bude sadržano u koeficijentu. Koeficijent je nešto utvrđeno i nepromenljivo. Kako će, recimo, u koeficijent da se uračuna regres za godišnji odmor ili, još gore, naknada za ishranu u toku rada, ako se ona prima po broju dana koliko je radnik bio na radnom mestu. Ako je bio na bolovanju, nema te naknade. Pored toga što tehnički nije dobro urađeno, što ovo nikako ne može da bude u članu 4, a protivno je i članu 1. gde se kaže da se ovim zakonom određuje način utvrđivanja plata, dodataka, naknada i ostalih primanja, smatram da stav 2. ovog člana treba brisati. Naravno, nisam zadovoljna ni obrazloženjem Vlade zašto ne prihvata ovo, i zbog toga ću pročitati šta Vlada kaže o predlogu mog amandmana, obrazlažući neprihvatanje amandmana prelaskom na bruto sistem plata. Ona kaže: "prelaskom na sistem bruto plata, sastavni deo plate postaju i dodaci za ishranu u toku rada i za regres za korišćenje godišnjih odmora". Predloženo je da navedeni dodaci budu sadržani u koeficijentu (znači, Vlada priznaje da su to dodaci), kako bi se obezbedilo da se prelaskom na bruto plate održe uspostavljeni rasponi u platama, u zavisnosti od vrste poslova. U protivnom, znači, ako tako ne bi bilo, rasponi u platama bili bi znatno poremećeni. Apsolutno je to netačno i tehnički je nemoguće da se izvede. Evo izađe ministar, mislila sam da ga pitam da to on razjasni, ako mu je uopšte išta jasno po pitanju ovog zakona. Hvala.
Ima reč narodni poslanik Dragan Čolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman u članu 4. predloga zakona, stav 2. da se briše. Potpuno je nemoguće i nelogično da koeficijent sadrži dodatak na ime naknade za ishranu u toku rada, i regres za korišćenje godišnjeg odmora, s obzirom da je naknada za ishranu promenljiva kategorija i njen iznos zavisi od broja dana koje zaposleni provede na radu, a koeficijent jedino može biti izražen u broju koji izražava jednu stalnu vrednost po osnovu složenosti, odgovornosti i uslova rada ili stručne spreme. Nesporno je da se ovako loš predlog zakona teško može popraviti amandmanima. Nije razumno samo glasati protiv predloženog amandmana po inerciji, ne razmišljajući, i dozvoliti Vladi da kontroliše čak i ono što joj nikada nije pripadalo. Da li mi narodni poslanici treba da budemo pod kontrolom Vlade, ili naroda, kome smo jedino i odgovorni. Ako Zoran Đinđić i njegovi "sateliti" i dalje kontrolišu sve tokove novca, sva javna preduzeća, banke, carine, većinu opština, ne smemo dozvoliti da i nas, predstavnike naroda, kontroliše Vlada. Zar nije elementarna obaveza narodnih poslanika da kontrolišu Vladu, a ne Vlada narodne poslanike? Kod vas, DOS-ovaca, izgleda da je obrnuto.
Ima reč narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, već ste upoznati sa amandmanom u njegovom istovetnom tekstu. Međutim, činjenica je da je Vlada prilikom donošenja predloga zakona napravila niz propusta u ovom delu materije. Obrazloženje Vlade je da ovaj amandman ne može da se prihvati, iz razloga što se prelazi na princip bruto zarada. Međutim, po samom principu i u uslovima kada nema koeficijenata, sam poslodavac može radnika, srazmerno njegovim troškovima koje je imao u toku rada, po pitanju toplog obroka, da rešava kroz povećanje njegove plate. Kada je u pitanju radnik državne uprave, pošto se radi o koeficijentima u koje jeuračunata i ta naknada za topli obrok, dolazi do nepravilnosti. Nije samo u pitanju broj radnih dana, koliko je ko radio u toku meseca, već i koliko je radno vreme u toku dana. Postoje određena mesta u organima uprave gde radnici moraju da rade po 12 sati neprekidno i to im se ne računa kao prekovremeno radno vreme, jer je u opisu njihovog radnog mesta. Normalno je da će radniku koji radi 12 sati, pa 24 odmara, pa 12 radi, 24 odmara, mnogo više sredstava biti potrebno za njegove tople obroke. Tako da ova materija, u svakom slučaju, ne može da bude regulisana na ovaj način kako je to Vlada predvidela.
Da li se još neko javlja za reč? Reč ima gospodin Šešelj.
Ovaj amandman bi trebalo prihvatiti iz više razloga. Zašto su čak tri poslanika Srpske radikalne stranke na ovome insistirali, Gordana Pop-Lazić, Dragan Čolić i Veroljub Arsić? Zato što je Vlada u projektu zakona nagovestila platne razrede, a uopšte te platne razrede nije razradila. Niko živ ne zna šta znači njen pojam platnih razreda. Ako se zaista uvedu platni razredi, oni se mogu uvesti samo za sve kategorije zaposlenih u državnoj upravi i javnim službama, jedinstveno. Ako se to uradi, onda mora postojati neki korektiv između najnižih i najviših zarada. Naravno da će spremačica bez stručne spreme imati mnogo nižu platu od zaposlenog u državnoj upravi na najvišoj funkciji. Topli obrok i regres za godišnji odmor je upravo ta korekcija. Onome ko ima najvišu platu, topli obrok i regres kao muva na medveda. Znači, obračuna mu se u bruto platu, a da on to i ne oseti. Ako se onome ko ima najnižu platu, topli obrok i regres obračunaju u osnovicu, onda to njega zaista teško pogađa. Topli obrok i regres su uvek isplaćivani linearno i taj korektiv, koji popravlja položaj najniže plaćenih kategorija zaposlenih radnika u odnosu na one najbolje plaćene, trebalo bi iz ovog razloga da ostane van ove osnovice, kako bi zaista delovao u praksi. To je suština. I tako će onaj sa najnižom platom da jedva sastavlja kraj sa krajem, ili odavno već ne može da sastavlja. Sad mu još tu njegovu platnu osnovicu opteretite obračunavanjem regresa i toplog obroka. Bolje ga odmah ubijte, da ne razmišlja kako će decu da prehrani. Ovo je veoma ozbiljan amandman. Izgleda da ovde niko nema spremnosti da razmišlja o ozbiljnosti amandmana. Niti je onaj ko je pisao ovaj zakonski projekat uopšte razmišljao. Vi ste tako olako prihvatili Maršićaninov amandman, pre svega Vlada Srbije, iako je bio i nestručan i nekompetentan, a kada je reč o stručnim i kompetentnim amandmanima kao što je ovaj, uopšte nećete da mislite o njima.
Da li se još neko prijavljuje za reč po ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam amandman na glasanje. Za 61, protiv 90, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 27, od ukupno 178 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Vujić. Vlada i Administrativni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Želi.)
Dame i gospodo narodni poslanici, članom 7. ovog zakonskog projekta utvrđuju se koeficijenti za obračun i isplatu plata izabranih lica tj. nosilaca zakonodavne, izvršne i sudske vlasti u Republici. Šta je polazna osnova za ove koeficijente? Vlada ju je našla u prethodnom i do sada važećem Zakonu o radnim odnosima u državnim organima. Šta je Vlada uradila? Sagledavajući situaciju u društvu, opšte stanje, Vlada je izvršila određene korekcije. Došla je do saznanja da je potrebno izvršiti određene korekcije. Isto tako, smatram da je potrebno izvršiti određene korekcije, onih korekcija koje je Vlada donela. Vlada je, odbijajući moj amandman, dala sledeće obrazloženje: Pri predlaganju koeficijenata, pošlo se, s jedne strane, od potrebe uspostavljanja odgovarajućih odnosa između nosilaca tri državne funkcije, a sa druge strane i između nosilaca svake od ovih funkcija. To je obrazloženje koje ničim ne kazuje gde je bila greška u mom amandmanu, pa ga stoga oni i odbijaju. Oni obrazlažu čime su se rukovodili da izvrše određene korekcije u okviru ovih koeficijenata, u okviru onoga što ćemo mi uskoro imati - koeficijente kao polaznu osnovicu i platne razrede. Ista mi je intencija bila, kao i vladina. Baš zbog toga, kao i Vlada, shvatajući odnose u društvu i situaciju u kojoj se naša država i narod u Srbiji nalazi, smatram da je potrebno izvršiti još veće korekcije u odnosu na ono što je bilo prethodno i dovesti otprilike do onoga što na adekvatniji i celishodniji način treba da se uredi. Stoga ide i moj amandman, s tim što sam još dodatnu stvar dao u okviru onoga što je Vlada predlagala, da i predsednici okružnih sudova i okružni tužioci uđu u stepen više, jer time i ta funkcija na adekvatniji i pošteniji način ulazi u ovaj korektiv, zbog čega je i podnet ovaj amandman. Ako je Vlada odbila amandman, ne objašnjavajući zašto, nego objašnjavajući zašto je ona imala korekcije, mislim da su moje korekcije još poštenije u odnosu prema ovoj državi i prema društvu.
Da li se još neko javlja za reč? Reč ima gospodin Šešelj.
Problem sa ovim amandmanom, a pre svega sa članom 7, još je veći nakon što je Vlada nepromišljeno, zdravo za gotovo, prihvatila amandman Dragana Maršićanina na član 3. Prihvatajući amandman Maršićanina, koji nije razmišljao o ostalim članovima Zakona i posledicama koje izaziva prihvatanje njegovog amandmana, još je sporniji član 7. Ovde je za predsednika Republike ostao koeficijent 15. Sada će Administrativni odbor da mu određuje platu, odnosno osnovicu. Pa, ako Administrativni odbor odredi mnogo veću osnovicu, nego Vlada za državne činovnike, može se desiti da on ima 7-8 puta veću platu od predsednika Vlade, što je strašno. Mi smo već u prošlom mandatu imali jedan takav problem, ali smo odbili na samoj Vladi, jer je Milan Milutinović za sebe tražio platu dva puta veću od predsednika Vlade. Mi smo to ismejali na Vladi i to je palo na Vladi. Možete naći u zapisniku, pošto kopate po raznim papirima. Iskopajte i to. Nije bitno ko će biti na toj funkciji. Bitno je da funkcija predsednika Republike ne sme da odskače u odnosu na funkciju čelnika tri grane vlasti. Zapravo, predsednik Republike je čelnik izvršne vlasti, pre svega. On je čelni funkcioner izvršne vlasti. (Stanko Kovačević, sa mesta: Nije tačno.) Ti koji ništa ne znaš, kako možeš da kažeš da nije tačno. Evo ti ovde Stevana Lilića, redovnog profesora Upravnog prava, pa njega pitaj. Nemoj da se mešaš u ono što nemaš pojma. Neka ti ona objasni da li je šef države čelnik izvršne vlasti. (Stanko Kovačević, sa mesta: Nije tačno.) Dobro, nije tačno. Nije tačno da je danas dan. Vidim, vi ga ne upozoravate tendenciozno. Ko može čoveku koji ništa ne zna nešto objasniti? Evo, klima glavom Stevan Lilić i njemu se obrati, profesoru upravnog prava. To je njemu mnogo bliže po struci nego meni, ja sam profeseor političkog sistema. Predsednik Republike ne sme da ima veću platu od predsednika Narodne skupštine, od predsednika Vrhovnog suda i predsednika Ustavnog suda, jer se onda jedna grana, grana izvršne vlasti, direktno postavlja iznad parlamenta i to u neverovatnoj srazmeri. Predsednik Republike mora da se izjednači sa predsednikom Narodne skupštine i predsednikom Vrhovnog i Ustavnog suda, a predsednik Vlade ili da ima isto kao predsednik Republike ili nešto malo manje od predsednika Republike. Nebitno, nije uopšte bitno, minimalno. Ovde postoji još nešto na šta treba ukazati. Faktičkipredsednik Vlade ima veću vlast nego predsednik Republike, ali formalnoje predsednik Republike iznad predsednika Vlade, a formalno predsednik Republike nije iznad predsednika Narodne skupštine. Može biti samo po protokolu kod odavanja vojnih i drugih počasti i ništa više. Formalno nije iznad predsednika Narodne skupštine, nije nadređen predsednikuNarodneskupštine, niti je iznad predsednika Ustavnog i Vrhovnog suda. Zato je ovo krajnje neozbiljno i ovo će biti apsurdan zakonako ga danas izglasate, pogotovo što se tiče člana 7. tog zakona, o kome je sada reč i na koje su upućeni amandmani. Ovaj amandman nije to do kraja precizirao, jer je morao da izjednači predsednika Republike sa predsednikom Narodne skupštine. On je samo bitno smanjio razliku. Umesto razlike od tri indeksna poena, on je to sveo na 1,4 indeksna poena, znači više neko prepolovio razliku koju ste vi utvrdili. Tu razlike ne sme da bude. Razmislite malo o tome, konsultujte pravne stručnjake kada pišete zakone. Nemojte da vam žena ministra unutrašnjih poslova Zorana Živkovića piše zakone. To je katastrofa. Zaposlili ste je tamo za sekretara Sekretarijata za zakonodavstvo i Skupština sve smešnije zakonske projekte dobija. Treba pravni stručnjaci to da rade. Ima ova zemlja mnogo pravnih stučnjaka, ali ne mogu da dođu do izražaja.
Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam amandman na glasanje. Za 56, protiv 96, tri uzdržana, nije glasalo 25, ukupno 180 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na člna 7. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Vlada i Administrativni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pitanje je koliko je sada umesno komentarisati predlog ovakvog amanamdna, pogotovo što je usvojen nepromišljeno sastavljen amandman od strane predsednika Skupštine, koji menjanjem člana 3. ovog zakona u suštini menja i odredbe u članu 7. Malo je čudno zbog čega Vlada, kada je očito pod određenim pritiskom, jer drugog obrazloženja nema, zbog čega Vlada nije išla na dalju primenu ili preciznije rečeno na sagledavanje posledica koje izaziva usvajanje ovakvog amandmana vezano za član 3. Automatski se moraju menjati odnosi i vršiti korekcija u članu 7, pogotovu tamo gde je sada već usvojenim ili sastavnim delom zakona, koji je postao član 3, za predsednika Republike, za narodne poslanike i za sve zaposlene u Skupštini sada Narodna skupština određuje osnovicu i upravo ćemo doći do ovoga što je gospodin Vojislav Šešelj pokušao da objasni. Međutim, očito vi to ili ne shvatate ili ne želite da prihvatite svoju grešku, da priznate da ste napravili grešku prihvatanjem ovog amandmana koji je do kraja nedefinisan kada se ugradi kao sastavni deo ovog zakona i bićemo u situaciji da, recimo, pošto je Skupština ta koja određuje platu za predsednika Republike, povećanjem osnovice on će imati mnogo veću platu nego predsednik Vlade ili predsednik Vrhovnog suda. S druge strane, možemo doći u situaciju, govorim o posledicama koje izaziva usvajanje ovakvog amandmana, jasno nedefinisanog, možemo doći u situaciju da narodni poslanici ili sekretar Skupštine imaju veću platu nego ministar u Vladi. Možda nisam našao dobar primer kada sam naveo sekretara Skupštine, ali sve je moguće kako se ponaša, mogućeje i da dobije veću platu od bilo kog ministra u Vladi. Naš predlog, i u načelnoj raspravi, predlog Srpske radikalne stranke, jeste da se ovi koeficijenti u članu 7. koriguju, da se ide na izjednačavanje koeficijenata, izjednačavanje na osnovu funkcija koje obavljaju, tako da smo i u načelnoj raspravi davali primer kako bi to bilo najbolje i najcelishodnije, da predsednik Narodne skupštine, predsednik Vlade i predsednik Republike imaju isti koeficijent. Bilo bi dobro da predstavnik Vlade, pošto je usvojio izmenu člana 3, pregleda ili pogleda bolje ovaj član 7, da se izvrše korekcije u članu 7, kako bi zakon jasno precizirao koliki su koeficijenti funkcija kao što je predsednik Republike.
Da li se još neko prijavljuje za diskusiju po ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam amandman na glasanje. Za 55, protiv 103, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 24, od 182 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihatila ovaj amandman. Na član 7. amandman su podneli narodni poslanici Joca Arsić i Rajko Baralić,kojim su predložili dodavanje nove alineje posle alineje 1. i izmenu postojeće alineje 2. Vlada i Administrativni odbor nisu prihavatili ovaj amandman. Da li podnosioci amandmana žele reč? Reč ima Rajko Baralić.
Dame i gospodo narodni poslanici, juče sam obrazložio praktično u raspravi u načelu zašto mislim da treba da bude prihvaćen ovaj amandman. Danas ću da ponovim samo nekoliko stvari. U gotovo svim opštinama u Srbiji predsednik opštinske skupštine ima makar nekoliko procenata viša primanja od predsednika izvršnog odbora skupštine opštine. Ako bismo primenili princip analogije, bilo bi potpuno normalno da i predsednik Narodne skupštine Republike Srbije ima višu platu od predsednika Republičke vlade, između ostalog i zbog toga što predsednik Narodne skupštine mora biti narodni poslanik i zato što po Ustavu ima nekakve ingerencije koje su bliže predsedniku Repbulike nego predsedniku Vlade. Dakle, smatram da je stvar potpuno principijelne prirode. Ne radi se ni o kakvoj personalnoj motivisanosti i mislim da ovo nije pitanje visine zarade. Ovo je pitanje principa. Narodna skupština jeste najviši dom i mislim da predsednik Narodne skupštine po tom osnovu treba da bude i kroz visinu zarade vrednovan, makar za jednu stepenicu, više od predsednika Vlade, koju bira ova skupština i narodni poslanici koji se u njoj nalaze. Dakle, rukovođen sam isključivo jednim principom koji postoji i koji se primenjuje danas u Srbiji. Iz razgovora sa kolegama danas, a i poznato mi je da postoje neke opštine gde je izjednačena zarada predsednika opštinske skupštine i predsednika opštinske vlade, ali u najvećem broju opština predsednici opštinskih skupština imaju višu platu, višu zaradu od predsednika opštinske vlade. Zato je ovo izazvalo veliko interesovanje kod naše javnosti i dozvolite mi samo da kažem još jednu rečenicu, da su se radnici opštinske uprave opštine Voždovac obratili ministru pravde gospodinu Batiću u vezi sa postojećim stanjem u ovoj opštini, u vezi sa koeficijentima i drugim stvarima koji se tamo dešavaju. Zato vas molim da ovaj naš amandman razmotrite i molimo narodne poslanike da prihvate amandman koji sam zajedno sa gospodinom Arsićem podneo. Zahvaljujem.
Meni zaista nije jasno šta rade ovi socijalisti. Shvatam njihovu žalost zbog gubitka vlasti, ali vidim kod njih i tendenciju nekog dodvoravanja DOS-ovskoj većini. Pazite, vi tražite da se poveća koeficijent predsedniku Narodne skupštine, ali vas ne čudi što je tolika razlika između predsednika Narodne skupštine i narodnog poslanika. Predsednik Narodne skupštine je samo prvi među jednakim u Skupštini. Može da vam bude malo veća plata, pola indeksnog poena, ajde da uzmemo i ceo poen, ali da budeza 4,7 - pa to je strašno, još malo pa da bude dva puta veća plata predsednika Narodne skupštine od narodnog poslanika. To je tragikomično. To može u nekom sistemu koji ne poznaje prirodu parlamentarizma. Ovde je samo prvi među jednakima. Predsednik Narodne skupštine skoro nijedno ovlašćenje nema koje nema i svaki drugi narodni poslanik, koji je iole značajan, a pogotovo ne poseduje nikakvu vlast. Zato je ovo smešno, do apsurda ste ovo doveli. Umesto da mu smanjujete do nivoa plata narodnog poslanika, vi mu dižete u tolikoj meri. Tu su rasponi nepodnošljivi. I zato ovaj amandman ne treba prihvatiti, nego onaj deo člana 7. na koji se odnosi taj amandman treba redigovati, snižavajući taj koeficijent predsednika Narodne skupštine.
Pošto se niko više ne javlja za reč... (Javlja se narodni poslanik Baralić za reč.) Ali, gospodine Baraliću, vi ste izlagali kao podnosilac amandmana, nemate pravo i sada da uzimate reč. (Javlja se narodni poslanik Arsić za reč.) Narodni poslanik gospodin Arsić ima pravo kao podnosilac amandmana da uzme reč.
Poštovano predsedništvo, poštovani narodni poslanici, ovaj amandman je imao za cilj da pokaže upravo da treba da postoji razlika i da su odnosi koji su ovim predlogom člana 7. ovog zakona totalno poremetili odnose vrednovanja počev od predsednika Republike do najnižeg u predlogu, kako je to članom 7. predviđeno, a to je za sudiju opštinskog suda. Ako govorimo o razlikama koje treba da postoje u vrednovanju po ovim koeficijentima, onda te razlike moraju da budu primerene i onome ko se vrednuje. Sigurno je da se ovim amandmanom htelo da pokaže da predsednik Skupštine treba da bude više vrednovan nego predsednik Vlade. Da li linearno svima smanjivati - bilo je i takvih amandmana? Upravo je cilj ovoga da se pokaže da mora da postoji razlika između predsednika Skupštine i predsednika Vlade. Neću da komentarišem kolika je razlika od predsednika Skupštine do poslanika. Sigurno je da je poslanik ovde u rangu predsednika opštine sa preko 60.000 stanovnika, što je takođe neprimereno u rangiranju odnosno vrednovanju ovih odnosa. Iz tih razloga smo gospodin Baralić i ja sačinili ovaj amandman da bismo pokazali apsurdnost ovakvog načina vrednovanja u kome se izjednačava predsednik zakonodavne i predsednik izvršne vlasti. Druga stvar. Mi nismo imali namere nikome da se udvaramo ovim amandmanom. Bilo bi naopako da poslanicigovore o tome da su njihove plate male, mislim da bi to bilo nekorektno, da bi to demagoški delovalo. Upravo smo hteli, kao što sam rekao, da ukažemo na apsurdnost postojanja ovakvih odnosa i relacija u vrednovanju svega ovoga što je ponuđeno ovim članom 7. Prema tome, to nije nikakvo naše zalaganje za povećanje plata predsedniku Skupštine, sem ako nemamo nameru da menjamo zakon kad se promeni vlast. Zakon treba da bude donet za duži vremenski period, a da li će ti izbori biti za dve godine, za dva meseca, ili za 220 dana, to je sasvim relativno. Bitno je da se jednim kvalitetnim predlogom zakona urede kvalitetni odnosi u toj oblasti i da to traje duže nego što traje mandat jedne vlasti.
Pošto se više niko nije prijavio za reč, stavljam na glasanje amandman koji su podneli narodni poslanici gospodin Arsić i gospodin Baralić. Molim vas da se izjasnite glasanjem. Za 36, protiv 116, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 29, od 181 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila predloženi amandman. Na član 7, alineja broj 1, amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada i Administrativni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li narodni poslanik Nataša Jovanović želi reč? (Želi.)
Dame i gospodo narodni poslanici, zaista je neshvatljivo to koliko sluha nema, koliko neznanja ima u DOS-ovskoj većini Narodne skupštine Republike Srbije, kada je mogla da prihvati amandman predsednika Skupštine Dragana Maršićanina, u kome on selektivno traži da osnovica za obračun i isplatu plata za predsednika Republike, narodne poslanike, imenovana i zaposlena lica utvrđuje Administrativni odbor Narodne skupštine. Ovim amandmanima sam tražila da se koeficijenti za predsednika Republike smanje analogno tome što su se u obrazloženju koje su dali poslanicima, predstavnici Vlade pozvali na Zakon o radnim odnosima u državnim organima i sve koeficijente su udvostručili. Međutim, kada je upitanju predsednik Republike, taj koeficijent je veći za jedan indeksni poen i mnogo je veći od koeficijenta narodnog poslanika u Narodnoj skupštini, od predsednika poslaničke grupe, od predsednika stalnog radnog tela. Prosto je neshvatljivo da skupštinska većina prihvati amandman Dragana Maršićanina, a da sve vreme dok su poslanici Srpske radikalne stranke argumentovano, kroz svoje amandmane, tražili da nam se objasni zbog čega će Vlada, kao izvršni organ u državi da utvrđuje osnovicu, ni sam predsednik Skupštine nije dao odgovor na to, nije ni znao, rekao je - on je svoj izdvojio, a vi ste to slepo, poslušnički prihvatili. A šta sa onima koji rade u prosveti, šta sa onima koji rade u zdravstvu. Moj amandman polazi od toga da je striktna podela vlasti u našoj državi neophodna, pa prema tome smatram da i predsednik Skupštine, i predsednik Republike, i predsednik Vlade i predsednik Ustavnog suda treba da imaju isti koeficijent. Koji omer će tu da se primeni, to je sad stvar odluke i popravke u ovakvom zakonu. Ali, obrazloženje Vlade prilikom odbijanja ovih amandmana, koje sampodnela, tražeći da se izjednače nosioci funkcija u zakonodavnoj, izvršnoj i sudskoj vlasti,prosto jenebulozno i neprihvatljivo za mene kao poslanika, jer se kaže da je Vlada pošla od toga, s jedne strane, da se uspostave odgovarajući odnosi između nosilaca tri državne funkcije, a vi ne želite da u istu ravan stavite nosioce zakonodavne, izvršne i sudske vlasti. S druge strane, "između nosilaca svake od ovih funkcija",ne razumem šta je predstavnik predlagača ovakvim nebuloznim objašnjenjem hteo da kaže. Zatim, u članu 7. stav 1. alineja 5. Predloga zakona, za predsednika Višeg privrednog suda određen je koeficijent koji je mnogo veći i od predsednika poslaničke grupe, i od poslanika. Da li je to zbog gospodina Kljajevića, koji se sada nalazi na tom mestu, koji vam je i te kako potreban u vašoj pohlepi i u svim tim namerama povodom i posle izglasavanja zakona o privatizaciji, a ja sam tražila da se koeficijent od 9,6 smanji za predsednika Višeg privrednog suda, a da se on ustanovi za predsednika radnog tela Narodne skupštine i predsednika poslaničke grupe. Normalno, i kod koeficijenta za predsednika Republike, i kod koeficijenta za šefa poslaničke grupe, uopšte se ne ulazi u to - ko su sada ti ljudi koji predstavljaju poslaničke grupe i ko je trenutno predsednik Republike? Jer, ako bismo ulazili sada u to, zaista bi bilo bespotrebno da pojedini predstavnici poslaničkih grupa, pre svega mislim na poslaničku grupu tzv. DOS-a, kada za svog predsednika poslaničke grupe imaju ovakvog predsednika, kakvog imaju, koji ne zna da je završena rasprava u načelu. Danas nam govori da je Vlada, pod pritiskom Skupštine, povukla prethodni zakonski projekat iz procedure, što uopšte nije tačno, nego je gospodin Tomislav Nikolić, svojim amandmanom, koji je Skupština jednoglasno prihvatila, doveo Vladu u takvu poziciju. Danas nam je Vlada, zapravo juče, izašla sa novim predlogom zakona, koji ima puno nedostataka, i treba da se povuče. A sada to što ste vi, eto tako iz neznanja, i ne obraćajući pažnju, prihvatili amandman Dragana Maršićanina, a sve ono što smo mi, kao poslanici SRS, želeli da kvalitetnim amandmanima popravimo, niste, to je vaša stvar i to je vaša odgovornost, odnosno, neodgovornost, ali je najbolje da se ovaj zakon povuče iz procedure. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 52 narodna poslanika, protiv 105, uzdržanih tri, nije glasalo 23, ukupno 183. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 7. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Srboljub Živanović i Aleksandar Vučić. Vlada i Administrativni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u obrazloženju Vlade je rečeno da su samo usklađivani koeficijenti, odnosno najčešće udvostručavani, ali da nije bilo značajnijih izmena u odnosu na Zakon o radnim odnosima u državnim organima. Samo bih ukazao na jednu drastičnu nelogičnost, odnosno netačnost u takvoj izreci, iz prostog razloga što su svojevremeno po tom zakonu sudije okružnog suda i zamenici okružnog javnog tužioca imali isti koeficijent, kao i predsednik Privrednog suda. Po ovom tekstu zakona, to više ne proizilazi kao zaključak i iz nama nejasnih razloga je to promenjeno. Ja sam ovde, u ovom članu zakona, samo pokušao da ukažem na jednu nelogičnost, na nešto sa čime će se, čini mi se, složiti i DOS-ovska većina, i pretpostavljam da to neće biti sporno. Naime, zašto bi za predsednika Privrednog suda bio određen viši koeficijent u odnosu na predsednika stalnog radnog tela Narodne skupštine, a posebno kada imate u vidu da su vašim izmenama, vašim amandmanima, nešto što je postalo sastavni deo ovog zakona, data još šira ovlašćenja, još veći prerogativi vlasti u ruke stalnih radnih tela Narodne skupštine, nego što inače postoje, pa je potuno nelogično da taj koeficijent bude viši. Naravno, za one koji nisu shvatili, koji ne znaju ili koji ne razumeju, razume se da je predsednik Republike najviši u izvršnoj vlasti. U našoj zemlji je on najviši ne samo po principu legaliteta, za one koji nikada sa pravom nisu imali veze, iako postoji bicefalna izvršna vlast u našoj zemlji, već i po principu legitimiteta, jer je izabran neposrednim izborima, ali zbog prirode posla i zbog samih ustavnih odredbi, zbog svega, on ne bi smeo da ima više od pola indeksnog poena veća primanja od ostalih, o kojima smo ovde govorili. To tek toliko da se razjasni ono o čemu je malopre bilo reči, a što neki poslanici vladajuće većine nisu razumeli. Dakle, postavlja se pitanje - zašto bi predsednik Privrednog suda (u redu za republičkog javnog tužioca, zbog specifičnosti prirode, zbog njegove neophodnosti samostalnog obavljanja tako značajne državne funkcije, specifičnih odnosa u društvu), imao viši koeficijent, ne samo od narodnih poslanika, zamenika predsednika poslaničkih grupa, već i od predsednika poslaničke grupe, sudije Vrhovnog suda, predsednika stalnog radnog tela u Narodnoj skupštini? Čini mi se da nikakvim logičkim principom do ispravke konfuzije u ovakvom primeru ne možemo doći. Mislim da je Vlada ovde pogrešila i mislim da bi trebalo da se prihvati ovaj amandman, koji ne predstavlja nikakvu značajnu, suštinsku izmenu, osim što, čini mi se, donekle ispravlja nelogičnosti u vladinom predlogu, i uveren sam, i verujem da će poslanička DOS-ova većina ovaj amandman prihvatiti, ukoliko je neko zaista želeo da čuje ono o čemu sam govorio od predstavnika vlasti. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? Ima reč gospodin Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, i ovaj amandman suštinski ukazuje na jednu nelogičnost koja se pojavljuje u ovom članu zakona. Problem je omera, problem je što niste odredili za funkcionera u izvršnoj vlasti - koji mu je pandan u zakonodavnoj i koji mu je pandan u sudskoj vlasti. Na primer, za ministra u izvršnoj vlasti, pandan u zakonodavnoj vlasti može biti samo šef radnog tela Skupštine, bilo da je reč o odborima, bilo da je reč o poslaničkim grupama. To je njegov pandan, a u sudskoj vlasti pandan mu može biti sudija Vrhovnog suda, ako je predsednik Vrhovnog suda pandan predsedniku Vlade i predsedniku Narodne skupštine, i oni po toj logici moraju biti izjednačeni. A vi tendenciozno organe izvršne vlasti postavljate iznad organa sudske i zakonodavne vlasti, što je protivustavno takođe. Nemoguće je da ministar ima veću platu od šefa radnog tela Skupštine ili od sudije Vrhovnog ili od Ustavnog suda. To ne može. Čime to ministar zaslužuje? Da li po tome što je on mnogo važan u svojim očima? Ne. Ima logike, izjednačili ste ga sa sudijom Ustavnog suda, a niste sa sudijom Vrhovnog suda. Morali ste i sa sudijom Vrhovnog suda da ga izjednačite. Ne smete praviti takvu razliku između Ustavnog i Vrhovnog suda, pošto su to dva paralelna organa podjednake važnosti u strukturi sudske vlasti. Među njima nema nadređenosti i podređenosti. Nema među njima hijerarhijske subordinacije. Ne možete se žaliti na presudu Vrhovnog suda, Ustavnom sudu. Niti se možete žaliti na odluku Ustavnog suda, Vrhovnom sudu. To je valjda logično. Mislio sam da je ministar pravde doktor pravnih nauka, ali to bi sada trebalo da preispitamo. Dakle, ovde bi trebalo i to da se usaglasi da određeni organi u raznim organima vlasti budu ujednačeni i po ovom osnovu, da bi se iz tog izvlačio zaključak da su sve tri grane vlasti ravnopravne, a ne da je izvršna vlast iznad svih ostalih. Od predsednika Republike pa nadalje, vi tendenciozno organe izvršne vlasti postavljate daleko iznad zakonodavne i sudske vlasti. Kao što predsednik Republike ne sme biti rangiran ispred predsednika Narodne skupštine i predsednika Vrhovnog ili Ustavnog suda, tako i ostali funkcioneri ne smeju biti rangirani iznad. Naravno,ovde se ne zalažem za povećanje koeficijenata, nego za smanjivanje koeficijenata tamo gde ste mnogo preterali i da se to dovede u rang da bude podnošljivo.
Reč ima narodni poslanik Kovačević, po povredi Poslovnika.
Gospodine predsedniče, želim da ukažem na povredu Poslovnika jer ste malopre poslaniku Šešelju dali reč, a pre toga ste pozvali poslanike da se izjasne o amandmanu, uključili elektronski sistem, glasanje je počelo, a onda ste prekinuli glasanje da biste reč dali gospodinu Šešelju. Mislim da je time učinjena povreda Poslovnika, potpuno slična onoj jučerašnjoj kada ste sprečili glasanje o mom predlogu zbog toga što je reklamirano da je došao sa zakašnjenjem, jer ste otvorili raspravu. To je apsolutno isti "pandan". Ali ste gospodinu Šešelju dali reč da po ne znam koji put ponovi ovde neke stvari koje imaju isključivi cilj da i Skupštinu, i narodne poslanike ogade građanima i da nas prikaže da je nama glavni problem plata predsednika Republike, predsednika Skupštine i narodnih poslanika, a to nije suština problema kojim treba da se bavi ova skupština. Suština problema je što nivo naše ekonomije ne omogućava da se građanima i radnicima obezbedi dovoljan nivo ličnih dohodaka, da mogu normalno da žive.
Vi sada ulazite u polemiku, gospodine Kovačeviću, i u raspravu o načelu ...
Gospodine predsedniče vi vašim ponašanjem omogućavate poslanicima, pojedinim da ogade ovo skupštinsko zdanje. Zbog toga.
Stvarno ne znam šta da vam odgovorim... Da li se još neko javlja za reč. (Stanko Kovačević (sa mesta): Molim vas da se Skupština izjasni da li je povređen Poslovnik.) Dobro, onda prvo da dam obrazloženje, pošto ste vi konstatovali da sam dao predsedniku poslaničke grupe reč, pošto sam već pozvao narodne poslanike da se izjasne o amandmanu. Ispravio sam sopstvenu grešku jer nisam blagovremeno primetio da se javio za reč. Raspravljao sam sa gospodinom Živanovićem, koji se javio iako nije imao pravo za reč, jer mu je oduzeta reč. Ispravio sam svoju grešku. To je moje obrazloženje, a naravno staviću na izjašnjavanje narodnih poslanika. Molim narodne poslanike da se izjasne o predlogu gospodina Kovačevića da je došlo do povrede Poslovnika iz člana ... Molim vas, recite gospodine Kovačeviću iz kog člana? Ne mogu staviti na glasanje jer predlagač ne zna o kom članu Poslovnika se radi. (Stanko Kovačević (sa mesta): Nisam siguran da vam je to pametno gospodine predsedniče (galama u sali).) Reč ima, ukoliko ne ospori gospodin Kovačević, ministar pravde gospodin Batić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u samom predlogu ovog zakona naznačeno je da se već nekoliko godina plate zaposlenih u državnim organima isplaćuju mimo zakonskog osnova. Tu je prilična doza samovolje postojala. Jednostavno, nešto što nije regulisano jasno zakonom. Onda je prepušteno na volju ili samovolju i upravo tako je ova materija do sada bila regulisana. Nije cilj Vlade ignorisanje sistema podele vlasti. Nije cilj ni da Vlada uspostavi monopol kao organ izvršne vlasti nad zakonodavnom i sudskom vlašću. Cilj je da se uspostavi red. Cilj je da se ova materija uredi na jedinstven način i da se izgradi sistem u kome bi se uspostavio jednak nivo plata za poslove iste složenosti. Utvrđivanjem jedinstvene osnovice obezbeđuje se finansiranje javne potrošnje u skladu sa opštim bilansom javnih prihoda i javnih rashoda u Republici, kao i održavanje zakonom uspostavljenog odnosa između nosilaca zakonodavne, izvršne i sudske vlasti. Pored toga, na osnovu opšteg bilansa javnih prihoda i javnih rashoda, Zakonom o budžetu, a on je usvojen, utvrđuje se obim sredstava za plate svakog korisnika budžeta pojedinačno i to prema jedinstvenim parametrima. To podrazumeva i jedinstvenu osnovicu za obračun svih plata. Ukoliko bi došlo do utvrđivanja osnovice od strane različitih organa, moglo bi doći do izvršavanja rashoda za plate u pojedinim organima u većem obimu od zakonom utvrđenog. Time bi bilo omogućeno nekontrolisano izvršavanje rashoda budžeta, za šta, inače, odgovara Vlada. Takođe, bilo bi narušeno ustavno načelo budžetske ravnoteže. To je član 69, stav 4. Ustava Republike Srbije. Dakle, to su bili motivi Vlade. Prihvatanjem amandmana predsednika Narodne skupštine Vlada je pokazala apsolutno poštovanje Narodne skupštine kao vrhovnog, zakonodavnog tela ove zemlje. Vlada, a to meni čak i smeta, želi da jasno afirmiše slobodno i nezavisno sudstvo kao jedan od stubova u sistemu podele vlasti. Mi, na žalost, do sada nismo imali jedan validan, moderan zakon o sudovima i sudijama. Nacrt tog zakona je završen. Za nekoliko dana krenuće javna rasprava o tom zakonu. Biće formiran vrhovni pravosudni savet, u kome neće biti nikakve uloge izvršne vlasti i nakon usvajanja takvog zakona, to potpuno prihvatam, mislim da pitanje finansiranja pravosudnih organa treba da bude u isključivoj nadležnosti ovog dela vlasti u zemlji. Dakle, nije ništa sporno. Ali, mora se sačekati. Nije ni ovaj zakon, kao ni mnogi drugi, sveto pismo, da se ne može u ono vreme kada bude usvojen zakon o sudijama i sudovima menjati. Dakle, niko ne beži od toga. Što se tiče stanja u pravosuđu i ovih koeficijenata, slažem se da tu uvek mogu postojati prigovori, da će uvek biti nezadovoljnih, da je uvek utvrđivanje nivoa i raspona nešto što je poprilično relativna stvar, da nikakvim merenjem ne možete doći do definitivnih podataka da li je nešto apsolutno dobro odmereno ili ne, ali cilj je da se uspostavi red. Jednostavno se čudim što se neki poslanici sadašnje opozicije, a dojučerašnji učesnici u vlasti, ponašaju kao trnova ružica, kao da su se odjednom probudili i kao da se u minulom vremenu, u minulih 10 i više godina ništa nije događalo i sad žele da idealizuju stvari - za sve je kriva ova vlada. Pa, Vlada se zatekla pred jednim ambisom, pred jednom provalijom, sa praznom kasom. Zato se sredstva budžeta natežu na ovaj ili onaj način. (Predsednik: Vreme.) Jednostavno, to je situacija koja je iznuđena. Vlada, ponavljam još jednom, pokušava da nađe pravu meru, pokušava da uspostavi red, da nam se ne bi dogodilo da plate, kao u minulom periodu, budu na nivou milostinje ili neke mizerne socijalne pomoći.
Ako se više niko ne javlja za reč, stavljam amandman na glasanje. Za su glasala 53, protiv 114, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 14, ukupno 181 narodni poslanik. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 7. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Stevo Dragišić i Branislav Blažić. Vlada i Administrativni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosioci amandmana žele reč? Reč ima gospodin Blažić.
Dame i gospodo narodni poslanici, još jedan zakonski predlog imamo pred nama, koji više ukazuje šta je potrebno uraditi nego da nešto suštinski definiše i da stvarno nešto odrađuje. U obrazloženju se daju razlozi više informativno - potrebno je uraditi ovo, potrebno je uraditi ono. Mi smo očekivali od ove vlade da želi da zavede neki red, da nam definiše mnoge stvari u ovakvom zakonu. Ovako, ovaj zakon je neki informativni, koji više pokazuje šta to Vlada planira da uradi i šta će to Vlada uraditi. U stvari, mi donosimo zakon koji daje mogućnost Vladi da donosi uredbu. To je nešto što je pomalo čudno i neobjašnjivo. Malopre smo čuli da se poziva na neko vreme volje i samovolje pojedinaca. Šta ćemo dobiti sad kad sve prepuštamo Vladi, nego volju i samovolju Vlade i pojedinaca u Vladi, da određuje sve odnose u izvršnoj, zakonodavnoj i sudskoj vlasti kad su u pitanju plate. Ono što je suštinski jasno, to je da su koeficijenti samo dva puta povećani, normalno pozivajući se na odredbe postojećeg Zakona o radnim odnosima u državnim organima. Dva puta povećanje, praktično, povećava i razlike između određenih alineja. Međutim, ono na šta ukazujem, to je da je na jednom mestu došlo do toga da se dva puta povećanje ne odražava, nego je u alineji 6. za predsednika Višeg privrednog suda to povećanje veće. Ne vidim razlog za to. On se prebacuje u jednu višu instancu, za razliku od predsednika stalnog radnog tela Narodne skupštine, predsednika poslaničke grupe, sudije Vrhovnog suda i zamenika Republičkog javnog tužioca. Znači, sad imamo jednu apsurdnu situaciju da Vlada pravi razliku u koeficijentima, ali ne daje nikakvo suštinsko obrazloženje. Zbog toga mislimo da je to potpuno nepotrebno i da se pravi jedna nepotrebna razlika.
Da li se još neko javlja za reč?
Ovaj amandman, bio vam prihvatljiv ili neprihvatljiv, zapravo ukazuje na još jednu nelogičnost. Vi ste u članu 7. izjednačili predsednika Ustavnog i predsednika Vrhovnog suda, a niste izjednačili sudiju Ustavnog i sudiju Vrhovnog suda. Zar to nije apsurdno? Ne smete vi da polazite od toga koliko ima sudija Ustavnog suda, a koliko ima sudija Vrhovnog suda, pa da vam to bude orijentir. (Vladan Batić, sa mesta: Nismo izjednačili.) U alineji 3. stava 1. člana 7. - "10,5 potpredsednik Narodne skupštine, potpredsednik Vlade, predsednik Ustavnog suda i predsednik Vrhovnog suda". Ministre, pročitajte jednom ovaj svoj zakonski projekat. Ministar izađe i rekao bih po delu njegovog izlaganja da potpuno prihvata stavove Srpske radikalne stranke. Onda se ispostavi da nije čitao ni sopstveni zakonski projekat. Kako ste ovo potpisali kad niste čitali? Izjednačen je predsednik Ustavnog suda i predsednik Vrhovnog suda. Na žalost, oni su srozani na nivo potpredsednika Vlade i potpredsednika Narodne skupštine. To je srozavanje sudske vlasti. Oni su morali da budu na nivou predsednika Republike, predsednika Narodne skupštine, eventualno predsednika Vlade, a ne da budu srozani na nivo potpredsednika Vlade ili potpredsednika Narodne skupštine. Ovde su izjednačeni predsednik Ustavnog i predsednik Vrhovnog suda, međutim, sudije Vrhovnog i Ustavnog suda nisu izjednačene. To je problem koji bi morao da se razreši. Ne znam kako ćete vi razrešiti taj problem. Mislim da niste u stanju uopšte da ga razrešite. Što se tiče Republičkog javnog tužioca, on bi morao da bude negde u nivou potpredsednika Vlade i potpredsednika Skupštine, jer tužilačka funkcija, iako je samostalna funkcija, ne sme da bude u istom rangu sa predsednikom Vrhovnog suda. Ali, ne sme ni ona biti ovako deklasirana, kako ste vi to ovde učinili, nego mora biti na nivou potpredsednika Narodne skupštine ili potpredsednika Vlade. Nije javni tužilac potpredsednik Vrhovnog suda. On je nezavisan organ u odnosu na Vrhovni sud, ali se mora i ovim putem pokazati neprikosnovenost suda kao glavnog organa sudske vlasti, u odnosu na javnog tužioca ili javnog pravobranioca ili u odnosu na advokaturu koja je, hvala bogu, u našem sistemu potpuno samostalna od države, nezavisna i predstavlja obavljanje profesionalne privatne prakse, što je sasvim u skladu sa iskustvom demokratskog sveta. Ali, ne smete nipodaštavati ni javnog tužioca, kako ste navikli. Što se tiče primedbe ministra pravde u odnosu na SRS, suviše smo kratko mi bili u Vladi i, na žalost, nismo bili sami da bismo mogli da popravimo sve ono što je moralo da se popravlja. Ali, mi se sada sa aspekta svog programa zalažemo na isti način na koji smo se zalagali dok smo bili u Vladi. Tada je drugačija bila ravnoteža snaga. Onaj izgovor koji nama može da posluži, u vašem slučaju ne važi, jer vi imate ne samo apsolutnu, vi imate dvotrećinsku većinu u Parlamentu, što mi na žalost do sada još nismo imali. Nadam se da ćemo imati već na sledećim izborima. Ovo što se žali ministar pravde,razumem njegovu žalbu. Kad su formirali Vladu, našli su se pred ambisom. Ne zameram ja njima što su oni bili pred ambisom. Zameram im što su napravili onaj sudbonosni istorijski korak napred, što su i sebe i zemlju gurnuli u ambis, sve nas zajedno.
Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za je glasalo 49, protiv 97, četiri uzdržana, nije glasalo 29, ukupno 179 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić, kojim predlaže izmene u alinejama 6. i 9. Vlada i Administrativni odbor nisu pirhvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici i ja sam uložio amandman na ovaj član i ostajem kod predloga tog amandmana. S obzirom da je predlagač zakona koristeći odredbe postojećeg Zakona o radnim odnosima u državnim organima ("Službeni glasnik Republike Srbije" br. 48/91 i 66/91) postojeće koeficijente uvećavao dva puta nelogično je da se prilikom određivanja viših koeficijenta za predsednika Višeg privrednog suda koristi drugi odnos, tj. da se isti favorizuje u odnosu na predsednika stalnog radnog tela Narodne skupštine i predsednika poslaničke grupe, obzirom da se predlagač zakona u obrazloženju člana 7. poziva na već uspostavljene odnose iz Zakona o radnim odnosima u državnim organima, pa se predlaže da se i primeni. Dame i gospodo narodni poslanici, Srpska radikalna stranka se zalaže da sistem raspodele svih zaposlenih u državnim organima, kao i poslanika Narodne skupštine Republike Srbije, bude zasnovan na utvrđenim pravima, obavezama i odgovornostima i ne prihvata platne razrede iz vremena komunizma kao oblik uređenja ove sfere društvenog rada. Platni razredi nikada nisu odražavali u praksi realnost i prema tome, ne mogu biti prihvaćeni ovakvi stavovi Vlade. Dame i gospodo narodni poslanici, brojni zakonski projekti koji se predlažu Narodnojskupštini su veoma loše pripremljeni. Nisu dobro urađeni, nisu sistematizovali norme, ne odražavaju realnost. Zbog toga narodni poslanici imaju prava i dužnosti da ukažu da se određeni propisi i određeni zakoni moraju bolje pripremati i da budu sadržajniji i u praksi primenjeni. Poznato mi je da je jedan ministar Francuske pozvao svog sobara, kada su mu upućene primedbe na predlog zakona, da u narodu brojne odredbe nisu bile jasne. Zamolio je svog sobara da pročita zakon od početka do kraja i sve ono što sobaru nije jasno da briše, pa kada je sobar stavio brojne primedbe i sobaru nisu bile jasne odredbe koje je francuski ministar predložio, tek je tada u drugom izdanju nacrt zakona izašao pred francuski parlament, bio je prihvaćen, i bolje sprovodljiv. Zbog toga ukazujem predlagačima zakona da moraju voditi računa da timovi koji rade kao stručna lica na izradi zakona treba da budu zaista ljudi koji poseduju stručnost i ljudi koji će pripremiti projekt zakona takav, da bude zaista razumljiv narodu, običnom građaninu, a kamoli narodnim poslanicima kojima treba da bude odmah jasan i prihvatljiv.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam amandman na glasanje. Za je glasao 41, protiv 97, jedan uzdržan, nisu glasala 42, ukupno 181 narodni poslanik. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 7. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Borislav Pelević. Nemamo izjašnjenje Vlade, a Administrativni odbor je prihvatio ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 7. alineja 6. Predloga zakona, zato što sam uvideo da je verovatno omaškom predlagač napravi jednu grešku i nije nigde uvrstio sekretara Narodne skupštine i zamenika sekretara kada je određivao koeficijente za obračun i isplatu plata za lica koja imenuje Narodna skupština. Obzirom da sam to uvideo, predloži sam da se i za njih utvrde određeni koeficijenti. Kada sam određivao visinu koeficijenata rukovodio sam se članom 47. Zakona o radnim odnosima u državnim organima, gde je sekretar Narodne skupštine bio u prvoj platnoj grupi, a njegov zamenik u drugoj platnoj grupi. Znači, samo sam hteo da se ova greška ispravi, što je shvatio i prihvatio i Administrativni odbor, koji je prihvatio ovaj amandamn. Nadam se da će i Narodna skupština prihvati ovaj amandman, kako bi naša imenovana lica bila uvršćena u član br. 7.
Da li se još neko javlja za reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman se nikako ne može prihvatiti. Sekretar Narodne skupštine ne može da se izjednači sa predsednikom stalnog skupštinskog radnog tela, sa sudijom Vrhovnog suda i zamenikom Republičkog javnog tužioca. Zamislite, sekretar Narodne skupštine i sudija Vrhovnog suda da budu izjednačeni. Sekretar Narodne skupštine ne može biti ni sa običnim poslanikom izjednačen. On mora biti niže od poslanika kategorisan, ubedljivo niže, jer narodnog poslanika je narod izabrao na direktnim izborima, a njega je ovde Skupština imenovala i postavila kao činovnika. On spada u čistu činovničku kategoriju. Ne mislim bilo kog činovnika da ponižavam na ovaj način i poziv činovnika je časno zanimanje, naravno ako ga čovek na častannačin obavlja. Zbog avezrije prema trenutnom sekretaru Narodneskupštine ne govorim ovako. Averzija kod mene prema njemi postoji, međutim govorim nezavisno od toga, jer imam averziju i prema trenutnom predsedniku Vrhovnog suda, ali se principijelno zalažem da ustavni status Vrhovnog suda bude sproveden do kraja i tako i u ovom slučaju. Ne može sekretar Narodneskupštine da bude u rangu sa narodnim poslanikom, a pogotovo iznad tog ranga. Ne može ni u jednoj varijanti da bude izjednačen sa sudijom Vrhovnog suda i onda je to potcenjivanje sudijske funkcije, sudske vlasti i onda je to potcenjivanje zakonodavne vlasti i zaista ne bi imalo nikakvog smisla da se takav amandman prihvati.
Raspravljamo o amandmanu narodnog poslanika Borislava Pelevića, a nemamo mišljenje Vlade.
Moram da kažem da su Predlogom zakona utvrđeni koeficijenti samo za one kategorije koji su nosioci tri vrste vlasti, zakonodavne, izvršne i sudske i slažem se da ne može biti uneta kategorija sekretara Narodne skupštine, jer onda bi trebalo unositi sekretara Vlade, sva druga lica i sve druge sekretare. Reč je o principu, znači to je stav Vlade.
Dame i gospodo poslanici, ocenjujem da se ipak radi o jednom propustu Vlade prilikom predlaganja ovog zakona. Sekretara Skupštine bira Skupština, kao što bira predsednika Skupštine, i jasno je da je neopravdano izostavljen sekretar Skupštine i mora da se vrati na listu onih za koje se određuju elementi za primanje ličnog dohotka. (Vladan Batić: Zašto sekretar Skupštine?) Princip je jasan - birani funkcioneri. Izabrani funkcioner je i sekretar Skupštine i treba da se stavi na listu. Ili, možda je najbolje da sve bira Vlada i da završimo posao, a da raspustimo Skupštinu.
Stavljam amandman na glasanje. Za 63 narodna poslanika, protiv 92, uzdržanih osam, nisu glasala 22, ukupno 185. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. (Galama u sali.) Molim vas malo tiše. Na član 7. amandmane u istovetnom tekstu podneli su... Molim vas da prekinete sa galamom na mestima. Na član 7. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslaniciLazar Marjanski i Miroljub Veljković. Vlada i Administrativni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč?
Predloženi zakon o platama u državnim organima i javnim službama je u celini loš, čak izrazito loš. Prvobitna verzija zakona je povučena iz skupštinske procedure prihvatanjem amandmana Tomislava Nikolića. Prvobitni nacrt zakona je bio toliko apsurdan da je čak i skupštinska većina morala da prihvati taj amandman. Očekivali smo da će ovog puta Vlada stvarno izaći pred ovaj parlament sa jednim kvalitetnim i reformskim zakonom i urediti odnos u jednom izuzetno važnom segmentu društvenog života. Umesto toga dobili smo novi nacrt zakona, gde su izvršene samo kozmetičke izmene i u jučerašnjoj celodnevnoj diskusiji neoborivim argumentima mi, srpski radikali, probali smo da ubedimo skupštinsku većinu da nacrt zakona nije dobar i da bi trebalo da se povuče iz skupštinske procedure. Na žalost, pre svega za 450.000 građana ove zemlje, koji će primati plate po ovom zakonu, nismo uspeli da vas ubedimo. Mnogi od vas su se intimno složili sa nama, ali stranačka disciplina i autocenzura su ipak pobedili. I vi ste glasali da se nacrt zakona u načelu usvoji. Mogao sam da podnesem 16 amandmana koliko ovaj zakon ima članova, a odlučio sam se da podnesem samo jedan. Poučen iskustvom sa prethodnih sednica Narodne skupštine, gde ste a priori odbacili svaki amandman opozicije, odlučio sam se da na jednom primeru pokažem koliko je zakon brzopleto sročen od strane Vlade i koliko je ovaj zakon nestručno sročen, pa samim tim neće urediti odnose za ovu kategoriju ljudi. Predložio sam, dakle, da se u članu 7. u alineji 11. izjednače koeficijenti za obračun i isplatu plate predsednika Privrednog suda sa sudijama okružnog suda i zamenicima okružnog javnog tužioca. To sam ja predložio, a predlagač ovog zakona, znači Vlada Republike Srbije, me je nedvosmisleno podržala u obrazloženju nacrta ovog zakona. Pogledajte obrazloženje nacrta zakona i videćete da je tako. Predlagač u obrazloženju kaže - "Pri utvrđivanju koeficijenata pošlo se pre svega od odnosa uspostavljenih između nosilaca pojedinih funkcija Zakonom o radnim odnosima u državnim organima." U Zakonu o radnim odnosima u državnim organima iz 1991. godine, predsednik Privrednog suda, sudija okružnog suda i zamenik okružnog javnog tužioca su imali isti koeficijent, odnosno bili su u istoj platnoj grupi. A šta sad imamo u ovom predlogu zakona? U članu 7. Predlogazakona, koji definiše koeficijente, odnosno platne grupe, ove tri kategorije izabranih lica,su svrstane u različite platne grupe, odnosno imaju različiti koeficijenat. U obrazloženju ovog zakona, da ponovim, decidirano se tvrdi da su potpuno ispoštovani odnosi između platnih grupa i da su ove tri kategorije u jednoj kategoriji. Kao da je Predlog zakona pisala jedna grupa stručnjaka, a obrazloženje druga grupa stručnjaka. Iz toga izvodim zaključak da su ljudi koji su radili na ovom predlogu zakona i obrazloženju ovog predloga zakona u najmanju ruku neodgovorni. Međutim, iz odgovora Vlade na moj amandman sasvim se jasno ocrtava i pravi što je predlagač predsednike privrednih sudova stavio u veći platni razred, nego u prethodnom zakonu. Nelegalno preuzimanje, otimačina privrednih subjekata je u toku i priprema se, pred nama je zakon o privatizaciji i normalno je da egzekutore treba stimulisati i nagraditi. Evo, da uzmemo zadnji primer Poštanske štedionice.
Gospodine Veljkoviću, izričem vam opomenu, vi vrlo dobro znate da zloupotrebljavate govornicu.
Predsednika Privrednog suda, koji je doneo rešenje o stečaju Poštanske štedionice, normalno treba na neki način nagraditi i uopšte sve predsednike Privrednog suda. Dakle, predlažem da se u Predlogu zakona ove tri kategorije u članu 7. izjednače sa koeficijentima, odnosno da se ove tri kategorije svrstaju u istu platnu grupu. Gospodine Maršićanin, nisam apsolutno izašao iz konteksta ove teme i ne znam zašto sam dobio opomenu. Pošto je pred nama izmena Poslovnika o radu ove skupštine, predlažem vam da obavezno ubacite član, gde ćemo mi, narodni poslanici, imati obavezu da vam dostavimo pismenu diskusiju, vi onda da izvršite cenzuru i da nam kažete kada i kako treba da obrazložimo predloge zakona, kako treba da obrazložimo amandmane. To bi bilo dobro rešenje.
U parlamentima drugih zemalja postoji obaveza narodnih poslanika da ništa ne pišu i da nemaju pravo sa skupštinske govornice da čitaju. Ne znam koliko bi vas pogodila takva odredba, a nema potrebe da dostavljate na cenzuru vaše tekstove. Tamo ljudi govore iz glave. Za reč se javlja gospodin Šešelj.
Gospodine predsedniče, kao poslanik koji je prvi pre 10 godina uveo u parlementu praksu da se ne čitaju nikakvi govori sa ove govornice, skrenuo bih vam pažnju da naučite da upravljate tom tehnikom, jer se dve posledice mogu desiti. Jedna je da nam pokvarite ovaj uređaj, što nije strašno, a druga je da vas počne da trese struja, ne znam kako bismo to podneli. Ovaj amandman nije naročito bitan zbog brojki na koje se odnosi. Tu brojke nisu naročito važne. Tu su razlike minimalne. Ali u pitanju je mnogo ozbiljniji problem, na koji ukazuje i Vlada, ne razmišljajući. U stvari, o čemu se radi. Ona nije svesna problema. U strukturi naših sudova problem postoji u odnosima redovnih i privrednih sudova. Umesto da izvršimo reformu pravosudnog sistema i da imamo samo redovne sudove, u kategoriji opštinski, okružni i Vrhovni, što je savim dovoljno da se zadovolje osnovni postulati pravosudnog sistema u parlamentarnoj državi, mi imamo ostatak starog komunističkog perioda, koji se sastoji u privrednim sudovima. Ne znači da nekomunističke zemlje nekad nemaju specijalizovane sudove. Imaju, ali to treba izbegavati. Niko sad ne može da odredi status privrednog suda u odnosu na opštinski i okružni, nema tog pravnog stručnjaka koji bi do kraja mogao da precizira, niti da odredi status Višeg privrednog suda između okružnog i Vrhovnog. Jednostavno rešenje postoji - jedinstveni pravosudni sistem. Čak i vojne sudove treba ukinuti. Vojni sudovi imaju smisla samo u uslovima ratnog stanja. Vojni sudovi u mirnodopskim uslovima nemaju nikakvog smisla. Taj problem, dakle, treba rešavati uporedo sa donošenjem novog zakona o sudovima i sudijama. Ne možemo ovako parcijalno. Onaj ko je ovo pisao, uopšte nije razmišljao o zakonu o sudovima. Uopšte te probleme nije imao u vidu. Videli smo već da ministar pravde nije učestvovao u pisanju ovog zakona, jer ne zna sadržaj. Oni koji su se predstavljali kao stručnjaci, očigledno nisu stručnjaci. Ovde su potrebni pravi pravni stručnjaci, da nam rade u okviru jednog projekta, na svim zakonima, koji se tiču unutrašnje organizacije države. Dakle, čitavom spektru zakona, koji se tiču i zakonodavne, i izvršne i sudske vlasti, koji bi po rangu bili odmah ispod Ustava. Jer, drugačije ovo pitanje ne može da se razreši. Ko ovo može da kaže - ovo može odokativno, kako je kome volja, ovome dam 7,8, ovome 8,3, ovome dam ovako, Peri ovoliko, Janku onoliko, Jeleni ovoliko, ali to ništa ne znači sa pravnog aspekta.
Ako se više niko ne javlja za reč, stavljam amandman na glasanje. Za 52 narodna poslanika, protiv 104, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 28, ukupno 184. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 7. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Ljubomir Kragović i Stevan Kesejić. Vlada i Administrativni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li predlagači žele reč? Ima reč gospodin Ljubomir Kragović.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandmanom na član 7, stav 1, alineja 12, predložio sam da se reči "sudija okružnog suda, zamenika okružnog javnog tužioca" brišu. Iz kog razloga? Zato što su te dve kategorije potcenjene u ovim platnim razredima ili ovim koeficijentima, koji su predloženi ovim zakonom. Zašto? Zato što se sam predlagač zakona poziva na to da je ove koeficijenta uradio na osnovu Zakona o radnim odnosima, a uvidom u Zakon o radnim odnosima u državnim organima, sudija orkužnog suda i zamenik okružnog javnog tužioca bili suu istoj platnoj grupi sa predsednikom privrednog suda, pa iz tih razloga predlažem da se brišu iz ove alineje, s obzirom da im pripada viši koeficijent. To nije neka velika razlika, ali je odnos predlagača prema sudijama okružnog suda i okružnom javnom tužiocu ovde bio maćehinski u odnosu na sudije privrednog suda. Obrazloženje koje je dostavila Vlada na ovaj predlog zakona, kaže: "Vlada ne prihvata amandman. Odnosi uspostavljeni Zakonom o radnim odnosima u državnim organima bili su polazna osnova za utvrđivanja predloženih koeficijenata za izabrana lica, ali ne i jedini kriterijum. Pri predlaganju imale su se u vidu i naknadno izvršene korekcije uspostavljenih odnosa". Te naknadne kriterijume, ili naknadne relacije, mogu jedino da shvatim kao neku osvetu ministra pravde, Batića, pošto je poznato da je kao advokat imao dosta tih sporova i da ih je sve izgubio, pa se ovim svetisudijama okružnih sudova i okružnim javnim tužilaštvima, i nema smisla da se ovako odnosi prema sudijama. Stoga predlažem Narodnoj skupštini da, prihvatanjem ovog mog amandmana, u stvari vrati u istu ravan sudije okružnih sudova i okružne javne tužioce. Inače, ovaj predlog zakona doživeće, nadam se, istu sudbinu, jer sam i na prethodnoj raspravi o ovom zakonu rekao da će pasti. Isto će ovo Vlada morati da povuče, jer su koeficijenti, ne samo u ovom amandmanu, nego i u ostalima, nesrazmerni i nekvalitetni. Hvala.
Ima reč gospodin Kesejić.
Dame i gospodo narodni poslanici, uopšte nije čudno što gospodin Ljubomir Kragović i ja imamo istovetni amandman, s obzirom da je Vlada ovde zaista napisala jedno obrazloženje, a uradila je sasvim drugačije. Zbog toga podnosim amandman na član 7, alineja 12, iz istih razloga, ali bih rekao da je ovde veoma važno da se ne dovedu u neravnopravni položaj određeni korisnici, koji su ovim članom vezani. Zbog čega - zbog toga što je veoma važno ko nam sudi i kako nam sudi. Takođe, ovde se može primetiti da predlagač zakona govori o primeni ovog zakona iz radnog odnosa i poziva se na "Službeni glasnik Republike Srbije"48/91 i 66/91. Ako pogledamo taj zakon o radnim odnosima, onda vidimo da su upravo ovi članovi ovde, dakle sudija okružnog suda i zamenik okružnog javnog tužioca diskriminisani u odnosu na ovaj zakon, pa su pomereni iz platnih grupa u kojima su ranije bili, a bili su u platnoj grupi sa predsednikom privrednog suda. Važno je da se ti odnosi i rasponi prema uslovima i složenosti, dakle, principijelno, onako kako ovde Vlada govori, tako i sprovode. Zbog toga što nije principijelno sprovedeno, u odnosu na ova dva korisnika iz člana 7, podnosim amandman da se ta nepravda ispravi. Takođe, i kod ostalih korisnika se ništa neće promeniti, a amandmanom koji je odbijen, gospodinu Miroljubu Veljkoviću i Lazaru Marijanskom, koji je suštinski isti, ispravila bi se nepravda i na taj način, prihvatanjem ovog amandmana, doveo bi se u neki koliko - toliko principijelni okvir, kako se zakonodavac, odnosno predlagač ovde poziva na obrazloženje koje je dao.
Da li se još neko javlja za reč. Ima reč gospodin Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, i ovaj amandman ukazuje na nipodaštavanje sudijske funkcije u grani sudske vlasti. Vlada Srbije, podnoseći ovakav zakonski projekat, kao da je htela da u parlamentu izazove licitaciju - ovome ovoliko, onome onoliko, pa ko je kome simpatičniji. Nikakvog reda nema u ovom članu 7, a ima i mnogo nerazumevanja u samom parlamentu. Malopre smo čuli Branislava Ivkovića, koji je tvrdio da je sekretar Narodne skupštine izabran od strane Narodne skupštine, kao i predsednik. To nije istina. Sekretar je imenovan, on je činovnik, ali je sudija izabran. I ne sme se zato desiti ni da sudija opštinskog suda ima manju platu od sekretara Narodne skupštine. To bi bilo apsurdno, jer on je imenovani činovnik, a ovde je reč o izabranom sudiji. Treba, dakle, naučiti kakva je razlika između izabranih i imenovanih funkcionera. Ogromna je razlika i ta razlika mora da se iskaže i kroz ovaj zakon. Tamo gde je reč o izboru, prvo, tamo gde je reč o neposrednim izborima, gde građani glasaju, narod glasa, treba potencirati značaj samog čina neposrednog izjašnjavanja naroda, pa tamo gde bira parlament, pa tek onda gde imenuje parlament, pa na kraju, gde imenuje i postavlja Vlada. Ministar je izabran u parlamentu, ali sekretar nije. Svaki sudija je izabran u parlamentu. I sudija opštinskog, i sudija okružnog, i vrhovnog i ustavnog suda. Zašto sudije suda za prekršaje nisu sudije u pravom smislu reči? Zato što njih postavlja Vlada, a ne bira Skupština. Oni su vladin organ. Tu je razlika. Ali, naravno, ovdenekima treba pouka oko elementarnih stvari da bi mogli da učestvuju u raspravi o ovim pitanjima.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 47, protiv 98, uzdržanih nije bilo, nije glasao 31, ukupno je prisutno 176 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Borislav Pelević. Nemamo izjašnjenje Vlade, Administrativni odbor nije prihvatio ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Da li se neko drugi javlja za reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 26 narodnih poslanika, protiv 108, uzdržan je bio jedan, nije glasalo 42, ukupno je prisutno 177 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 9. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Slobodan Janjić i Ljubomir Kragović. Vlada i Administrativni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko od podnosilaca amandmana želi reč? Ima rečnarodni poslanik Slobodan Janjić. [[aplauz poslanika]]
Hvala na aplauzu. Smatram da mi aplaudirate da ja Vladi kažem ono što vi ne smete. U članu 9, stav 1, tačka 3, tražio sam da se imenovana lica u opštinama ispod 60 hiljada stanovnika i iznad izjednače u primanjima. Poslovi lokalne samouprave isti su po sadržaju u svim opštinama, pa nema potrebe da se pravi razlika u koeficijentu za izabrano lice u zavisnosti od broja stanovnika u opštini, što dovodi do favorizovanja većih opština i mogućnosti migracije stanovništva iz opština sa manjim brojem stanovnika u opštine sa većim brojem stanovnika. Smatram da izabrana lica u svim opštinama treba da imaju isti koeficijent, bez obzira na broj stanovnika. Možda će predlagač na isti ili na sličan način poslanike razvrstati u platne razrede, zavisno od broja stanovnika u okrugu iz koga dolaze. Po tom principu, poslanici iz Beograda ili Novog Sada imaće veću platu od poslanika npr. iz Kikinde. Zbog takvog odnosa i dešavaju se tako velike migracije stanovnika prema centrima moći, jer su na to i ekonomski stimulisani. Usvajanjem ovog amandmana zaposleni u državnim organima bili bi dovedeni u ravnopravni položaj. Lokalne samouprave sa manjim brojem stanovnika su i do sada bile u neravnopravnom položaju. Navešću jedan primer, lokalna samouprava opštine Vladičin Han, gde je prosečni lični dohodak 3.500 dinara. U domovima zdravlja manjih opština je ista situacija. Lekari u tim domovima zdravlja imaju 30% manji lični dohodak od svojih kolega u većim centrima. Moramo priznati da rade u daleko boljim uslovimaoni koji rade u većim centrima. A, opis poslova im je isti. To isto važi i za prosvetne radnike i za sve zaposlene u državnim organima. Da ne budem pogrešno shvaćen, zalažem se da se prioritetno povećaju plate u školstvu, zdravstvu, pravosuđu. Jer, u toj oblasti je "dogorelo do nokata". Međutim, smatram da koeficijenti treba da budu jednaki, pa se neće desiti da se u Nišu, na tržištu rada nađe 500 lekara koji čekaju zaposlenje, a da u Vladičinom Hanu dve godine stoji otvoren oglas u kome se traži 5-10 lekara. Funkcionisanje Doma zdravlja je dovedeno u pitanje zato što lekari u većim centrima imaju daleko veća primanja i niko neće da radi u manjim sredinama. Vlada je trebalo mnogo više pažnje da posveti problemima plata zaposlenih u državnim organima i u manjim sredinama i da izjednači koeficijente. Tako ona finansijski stimuliše radnike u državnim organima za rad u manjim opštinama...
Gospodine Janjiću, to je rasprava u načelu. To smo juče završili.
Pa, vi mene uopšte i ne slušate. U opštinama koje nisu atraktivne za određene kategorije radnika u državnim organima ... Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, Vlada na mala vrata uvodi kraljevske titule, čak će nam za njih uvesti i platne razrede. Uvela je "kralja nafte i nikotina", "kralja relija i kokaina", "kralja cementa"...
Gospodine Janjiću, izričem vam prvu i drugu opomenu, molim vas...
Pa, vi niste u temi, gospodine predsedavajući. Izgleda da ne smem da kažem da postoji "kralj pravde i najlon čarapa". Hajde, opomenite me i za to.
Gospodine Janjiću, oduzimam vam reč. Molim vas da napustite govornicu. Po Poslovniku se javio narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Predsednik Narodne skupštine prekršio je naočigled svih nas Poslovnik. Ne može istovremeno da izrekne i prvu i drugu opomenu. (Dovikuju iz sale: Koji član?) Na kraju ću reći koji član je u pitanju. Zašto ste nestrpljivi. Ne može predsednik Narodne skupštine da istovremeno izrekne i prvu i drugu opomenu. Pažljivo sam pratio izlaganje gospodina Janjića, koji se izuzetno dobro sprema za sve skupštinske sednice i mogao bih pod izvesnim uslovima da imam razumevanja za odluku predsednika Narodne skupštine da izrekne prvu opomenu. Ali, za drugu opomenu nije bilo nikakvog razloga. Jer, nije dozvolio gospodinu Janjiću ni jednu reč da izrekne između prve i druge opomene. Zbog toga je bilo nemoguće izreći drugu opomenu. Znate, druga opomena je teža disciplinska mera od prve opomene. Kao kada bi neko nekoga osudio na pet godina zatvora za jednu krivicu, pa mu onda da još pet godina i kaže: "ti ćeš sigurno kada izađeš iz zatvora opet pogrešiti, pa o istom trošku da ostaneš u zatvoru". To je sada uradio predsednik Narodne skupštine. Rekao je: "Za ovo što si već uradio zaslužuješ prvu opomenu, a nakon toga, znam ja tebe, kakav si ti, evo ti unapred i druga opomena, da se posle ne bih mučio". Nemojte to da radite gospodine Maršićanin. To nema nikakvog smisla. Znam da vi mrzite srpske radikale. S pravom nas mrzite. Mi smo vama, DOS-ovcima, više nego nepodnošljivi u parlamentu. Ali, vodite računa kako postupate pred javnošću, kako se ponašate. Nemojte baš tako brutalno da kršite Poslovnik. [[aplauz poslanika SRS]]
Ja ću profesoru, gospodinu dr Vojislavu Šešelju da pomognem, u pitanju je član 101. Poslovnika. Ali, on je to zaboravio da kaže. Dužan sam da vam odgovorim, uz napomenu da ni malo ne mrzim radikale, strašno su mi zabavni, bilo bi ozbiljnije da su opasni protivnici. A, pošto nisu, onda... A, da su nepodnošljivi, jesu. Član 101: "Opomena se izriče narodnom poslaniku koji je prišao govornici bez dozvole (nije), koji govori pre nego što je zatražio i dobio reč (nije), koji i pored upozorenja predsednika Narodne skupštine govori o pitanju koje nije na dnevnom redu (to je broj jedan), ako prekida govornika u izlaganju ili dobacuje, odnosno ometa govornika (nije), ako iznosi činjenice koje se odnose na privatni život drugih lica, ako upotrebljava psovke i uvredljive izraze (eto druge opomene)". [[aplauz]]
Gospodine predsedniče, samo formalno-pravno raspravljam, a ne ulazim u suštinu. (Glasovi iz sale: Koji član?) Član 102. [[Smeh u sali.]] Smešan vam je član 102? Ovde su ispunjena, od svih onih uslova za izricanje prve opomene, recimo da su ispunjena dva.
Član 102. je oduzimanje reči.
Da li ste mu oduzeli reč? Ja o tome govorim.
Vi govorite o opomeni.
Sačekajte da dođemo do oduzimanja reči. Dve opomene su prethodile oduzimanju reči. Vi ste od mene tražili da govorim o drugom članu kršenja Poslovnika i ja govorim. Sada imajte strpljenja da me čujete. Prvo, za izricanje prve opomene recimo da su bila, od svih onih uslova koje Poslovnik propisuje, ispunjena dva, najviše dva, uslovno rečeno. Ne mogu dve opomene za to da se izreknu. Nemojte tako da se igrate parlamenta. Može jedna opomena. Da je ispunio sve one uslove, mogla je samo jedna opomena, pa ako ponovo ispuni bar jedan od tih uslova, ide druga opomena. Mogli ste onda sedam opomena da mu izreknete, da je ispunio sve one uslove. Šta to znači? Vi ste njemu namerno, jer ste želeli da mu oduzmete reč, vi ste njemu namerno odmah izrekli dve opomene, onako paušalno. Mogli ste pet opomena da izreknete. Možete meni unapred sada da izreknete sedam opomena za celi sutrašnji dan, pa ni po jednoj tački da ne mogu da govorim. Šta to znači? Ako je on ispunio jedan uslov za opomenu, onda ste vi krivi što niste blagovremeno reagovali pa mu izrekli opomenu da ne ispuni i drugi uslov. Ako ste imali strpljenje da čekate ispunjenje drugog uslova, niste smeli dve opomene odjednom da izreknete. Pogotovo niste smeli tako olako da mu oduzmete reč.
Profesore, vi niste uočili malu distancu. Rekao sam prvu i drugu. Ono "i" je vremenski razmak. (Vojislav Šešelj, sa mesta: Nije reč o vremenskom razmaku, nego ko je izgovorio to "i") Reč ima gospodin Vučić, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, čak i poslanici vladajuće većine u Narodnoj skupštini bukvalno nisu mogli da veruju šta je malopre izgovorio predsednik Narodne skupštine. Radi se o članu 102. Poslovnika o radu Narodne skupštine, na koji se pozvao i moj prethodnik, ali se pre svega radi i o članu 98. ili članu 99, koji govore o tome da se mora odnositi sa uvažavanjem prema narodnim poslanicima. Ovo što je uradio predsednik Narodne skupštine je ne samo nipodaštavanje i pokušaj ponižavanja narodnog poslanika ad personam, već pokušaj unižavanja i nipodaštavanja cele Narodne skupštine. To što je vama vremenski razmak u tome što ste rekli "prva i druga opomena", a ne - prva, druga opomena, na takav način se odnosite i ozbiljno pokušavate da razgovarate sa narodnim poslanicima, pri tome njima prebacujući neozbiljnost, vi ste tobož veoma ozbiljni, čini mi se da najviše govori o vama. Nekoliko puta sam, rekao bih, najdobronamernije, bez ikakvih razloga, pošto slušam sve poslanike kad izađu za ovu govornicu, slušam čak i kada dobacujete i kada to na neumeren način činite, bez obzira na to, svaki put sam pokušao da pozovem predsednika Narodne skupštine da nema različite aršine, da nema dvostruke aršine, a primer odnosa prema poslaniku Janjiću je bio najočigledniji. Izrečene su mu u roku od dve ili tri sekunde dve opomene, taman onoliko koliko je vremena bilo potrebno predsedniku Narodne skupštine to da izgovori. Poslanici DOS-a, koji sede iza mene, isto su ovo zaključili. (Jelena Milenković, sa mesta: Nismo.) Vi to niste zaključili. Vi niste ni poslanik. Ovde ste protivzakonito. Nego, to su zaključili oni koji jesu poslanici. Dakle, što se tiče onih koji su poslanici, isto to misle. Da li će to smeti da vam kažu ili ne, to je već drugo pitanje. Samo vas molim da se na ovakav način više ne odnosite prema poslanicima. Vaše duhovitosti, vaše pošalice, vaše šale, vaša nipodaštavanja onih koji misle drugačije, mislim da nije vreme za to ili je davno prošlo. U svakom slučaju, hvala vam.
Nemam šta da vam odgovorim, pošto uopšte niste govorili o onome radi čega ste se javili za reč, a to je član 102. - isključenje, odnosno oduzimanje reči, nego ste davali ocene... (Vojislav Šešelj, sa mesta: Niste ga valjda isključili.) Gospodine Šešelj, nemojte dobacivati i ometati rad Skupštine. Izričem vam opomenu. Odgovaram vašem poslaniku, gospodinu Vučiću, koji od mene zahteva punu ozbiljnost, a vi to ne dopuštate. Gospodine Šešelj, prestanite da dobacujete sa svog poslaničkog mesta. (Vojislav Šešelj, s mesta: po Poslovniku) Imaćete vremena kad odgovorim gospodinu Vučiću sa punom ozbiljnošću. Nisam vas prekinuo, iako niste govorili ono za šta ste se javili. Vi ste se javili po članu 102, a to je regulisano Poslovnikom - oduzimanje reči narodnom poslaniku. Govorili ste, dajući slobodne ocene mog ukupnog rada ovde, zašta imate pravo kao poslanik, ali po proceduri predviđenoj Poslovnikom, a to je podnošenje predloga za razrešenje predsednika Skupštine. Molim vas da to već jednom učinite. O tome ćemo otvoriti raspravu i ovde razgovarati. Imaćete i dobar broj poslanika DOS-a koji će vam se pridružiti. Da li gospodin Vučić traži da se Skupština izjasni glasanjem? (Ne.) Gospodine Šešelj, izvolite, po Poslovniku.
Gospodine Maršićanin, bio sam zaprepašćen vašom izjavom da je reč o isključenju narodnog poslanika Janjića. Drugo, zahtevam od vas da vi nas ne podučavate šta mi da uradimo protiv vas. Mi ćemo verovatno jednog dana da podnesemo zahtev za vašu smenu. Ali, onda kad mi ocenimo za potrebno, a ne kad vi to poželite. Jer, mi nismo ovde odbor za ispunjavanje želja predsednika Narodne skupštine. (Predsednik: Gospodine Šešelj, vi replicirate, a ja sam odgovarao.) Ne možete vi biti tako lični u odgovoru. Možete samo da objasnite vaš stav da li je reč o kršenju Poslovnika. (Predsednik: Vi ste se javili po Poslovniku. Izvolite, recite o kom članu govorite.) Onaj član Poslovnika koji se odnosi na vaše pravo da protumačite reklamaciju. (Predsednik: Vi ga ne znate? Dužni ste po Poslovniku da kažete po kom članu se javljate.) Član 87. (Predsednik: Nije tačno.) Pročitajte taj član. (Predsednik: Pročitaću. Ako nije tačno, oduzeću vam reč, jer već imate dve opomene.) Ne možete mi oduzimati reč. Nemam ja dve opomene nego samo jednu. Ja se odričem ove reči pre nego što mi je oduzmete.
Dužan sam po Poslovniku da vam odgovorim. Gospodin Šešelj je pokušao da obmane i narodne poslanike i one koji gledaju ovu skupštinu. Član 87. se odnosi na otvaranje pretresa tačke dnevnog reda svake sednice i daje redosled kojim se narodnim poslanicima daje reč. Pobegao je sa govornice kao svaki hrabri radikal, da ne bi pretrpeo sankcije predviđene Poslovnikom. Sa radom nastavljamo u 15,30 časova. [[Posle pauze.]] Gospodo narodni poslanici, molim vas da utvrdimo kvorum. Konstatujem da imamo kvorum za rad Narodne skupštine. Nastavljamo sa razmatranjem zakona u pojedinostima. Amandman na član 9. Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? Izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, članom 9. predloženog zakona zadire se u oblast lokalne samouprave i teritorijalne autonomije tako što Vlada ne odustaje od svog načela decentralizacije vlasti, nego se ovim članom čak dovodi do centralizacije vlasti, jer ona određuje i meša se u poslove lokalne samouprave. Amandmanom sam predložio da se u članu 9. stav 1. tačka 3. Predloga zakona o platama u državnim organima i javnim službama reči "sa preko 60.000 stanovnika" brišu. Navelo me da podnesem ovaj amandmanto što su poslovi lokalne samouprave istipo sadržaju u svim opštinama, pa nema potrebe da se pravi razlika u koeficijentu za izabrana lica u zavisnosti od broja stanovnika u opštini, što dovodi do favorizovanja većih opština i moguće migracije stanovništva iz opština sa manjim brojem stanovnika u opštine sa većim brojem stanovnika. Smatram da izabrana lica u svim opštinama treba da imaju isti koeficijent bez obzira na broj stanovika. Znači da su obaveze predsednika opštine u jednoj opštini koja ima 40.000 stanovnikaskoro istovetne sa onim koje ima predsednik opštine sa preko 60.000 stanovnika. Mislim da ovo treba prihvatiti kako bi bila u istom odnosu sva izabrana lica, bez obzira na broj stanovnika. Ovde, ako se želelo da se ograniči na broj stanovnika,jedino su mogli da se izuzmu gradovi, kao na primer Grad Beograd i ostali koji imaju status grada. Međutim, sve druge opštine treba dabuduu istom položaju i tako će se izbeći da razlika u platama bude drastična zbog toga što je broj stanovnika takav. Postoji i drugi problem, a to je teritorijalna organizacija. Jedna opština sa manjim brojem stanovnika može imati jako veću opštinu i samim tim i jako veće problemenego opština sa većim brojem stanovnika, a manjomteritorijalnom površinom. Jer, najverovatnije je da ima uređenu infrastrukturu, tako da ima i manje problema oko toga. Smatram da se podnetim amandmanom ispravlja ova nepravilnost i ne dozvoljava se da se Vlada direktnomeša u poslove nadležne za lokalnu samoupravu u opštinama Republike Srbije. Nadam se da će poslanička većina DOS-a prihvatiti ovo i glasati za ovaj amandman koji sam podneo.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam amandman na glasanje. Zaključujuem glasanje. Za je glasao 33, protiv 115, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 9, ukupno 157 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 9. stav 1. tačka 3. i stav 2. tačka 3. amandman je podneo narodni poslanik Radojko Petrić. Vlada i Administrativni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li gospodin Petrić želi reč? Želi, ali posle Poslovnika koji reklamira gospodin Šešelj.
Gospodine predsedniče, povredili ste Poslovnik jer niste stavili na glasanje amandman narodnog poslanika Slobodana Janjića. To što ste mu oduzeli reč ajde nekako i da vam oprostimo, ali to što mu niste stavili amandman na glasanje ne možemo nikako, pa vi vidite kako sada da se iskobeljate iz takve situacije.
Ja ću lako da se iskobeljam, ali ne znam kako ćete se vi iskobeljati. Upravo smo završili glasanje i ja pročitao rezultate, a gospodin Kragović je drugi predlagač istovetnog teksta. To je bio taj amandman, samo morate biti koncentrisani. Izvolite, gospodine Petriću.
Poštovano predsedništvo, poštovani poslanici, podneo sam amandman na predloženu odredbu kojom se određuju koeficijenti za obračun i isplatu plata izbaranih lica u opštinama. O ovome sam govorio u načelnoj raspravi na prošloj sednici kada smo prvobitno razmatrali predlog ovog zakona, pre nego što je povučen iz procedure. Naime, Vlada je predložila različite koeficijente za obračun i isplatu plata izabrnih lica po opštinama. U stvari, sve opštine Vlada je svrstala u dve grupe, i to opštine sa preko 60.000 stanovnika i opštine ispod 60.000 stanovnika. Jedini kriterijum na osnovu čega je Vlada predložila različite koeficijente je broj stanovnika u opštinama - iznad ili ispod 60.000 stanovnika. Broj stanovnika jeste važan kriterijum za utvrđivanje složenosti i odgovornosti poslova izabranih lica u opštinama, ali ipak to ne bi trebalo da bude jedini kriterijum. Ima još dosta elemenata koje bi trebalo uzeti u obzir da bi se pravično odredili koeficijenti za obračun i isplatu plata izabranih lica u opštinama. Podnetim amandmanom predložio sam da se za određivanje koeficijenata uzme u obzir, pored broja stanovnika, veličina teritorije i geografski položaj opštine. Kontkretno, amandmanom sam predložio da koeficijenti za obračun i isplatu plata izabranih lica budu izjednačeni u opštinama sa preko 60.000 stanovnika i u opštinama ispod 60.000 stanovnika, čija je površina preko 500 km kvadratnih, a nalaze se na brdsko-planinskom ili prigraničnom području. U ovim teritorijalno prostranim opštinama, a koje se nalaze na brdsko-planinskom i prigraničnom području, izraženi su mnogi specifični problemi. U odnosu na prosek opština u Srbiji, u ovim opštinama izraženiji su problemi zbog neizgrađenosti putne mreže. Poznat je problem organizovanog javnog prevoza za građane, problemi održavanja elektromreže, poseban je problem da se udaljenim naseljima obezbede uslovi za rad ambulanti, poseban je problem da se obezbede kadrovi za te isturene ambulante, poseban je problem školstva za mali broj učenika u patuljastim naseljima koja su udaljena. Ukoliko se bude prihvatio ovaj amandman biće izjednačeni u ovom pogledu statusi opština koje imaju iznad 60 hiljada i onih opština koje imaju ispod 60.000 stanovnika. Ima opština sa još manjim brojem stanovnika, oko 15-ak hiljada. Poštovani narodni poslanici podneo sam amandman za obračun i isplatu plata. I tu je isto uzet kao kriterijum izjednačenje opština sa 60hiljada i ispod 60.000 stanovnika. Neću posebno da objašnjavam taj amandman. Objašnjenje je isto kao i ovo koje sam sada dao. Smatram da sam dao dovoljno razloga da oba amandmana budu prihvaćena.
Da li se još neko javlja za reč? (Niko.) Pošto se više niko ne javlja za reč, stavljam amandman na glasanje. Za 39, protiv 117, uzdržanjedan, nije glasalo 15, ukupno su prisutna 172 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 9. stav 1. tačka 3. i stav 3. amandman je podneo narodni poslanik Goran Cvetanović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Administrativni odbor takođe nije prihvatio ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Želi.)
Podneo sam amandman na član 9. stav 3. koji treba da se briše, pre svega zbog samostalnog stručnog saradnika u državnim organima. Predlog zakona je utvrdio da koeficijent treba da utvrdi Vlada, a na osnovu zakona. Naime, jednim aktom se uređuje jedan deo ovih odnosa, drugim aktom se uređuje drugi deo ovih odnosa. U istom članu 9. stav 1. tačka 3. piše - za izborna lica u opštinama sa preko 60.000 stanovnika odgovorna lica biće izjednačena sa visinom plata narodnih poslanika u Narodnoj skupštini. Pre svega sam imao u vidu opštine koje imaju manje od 60.000 stanovnika i to se odnosi na opštine Medveđa, Lebane, Bojnik i Crna Trava. Beograd ima oko trećinu stanovnika od čitave populacije Srbije i ako imamo u vidu da ima još nekih velikih gradova, kao što su Novi Sad, Niš, itd. sa velikim brojem stanovnika, onda vidimo da su ovim pogođene male opštine, koje su nerazvijene, mada imaju iste obaveze i zadatke kao i ove veće opštine, odnosno tu mislim na nosioce najodgovornijih funkcija. To destimulativno utiče na kadar koji se opredelio za rad u unutrašnjosti, po tim malim opštinama. To je imalo za posledicu da mnoge male lokalne samouprave i ne funkcionišu na zavidnom nivou. Upravo zbog svega toga trebalo bi da se izjednačuju u pogledu statusa i gradovi iznad 60.000 i one opštine koje imaju ispod 60.000. No, u svakom slučaju, mnoge opštine treba da posmatramo i sa geografskog stanovišta. Na primer, opština Crna Trava, koja ima najmanji broj stanovnika u čitavoj Srbiji, čak je veća od opštine koja je druga u Jablaničkom okrugu. Prema tome, treba stimulisati baš te ljude koji su u tim opštinama, u tim manjim sredinama. Pre svega tu imam u vidu opštine u Jablaničkom okrugu, gde su Crna Trava i Medveđa granične opštine. Isto tako treba imati u vidu da ne smemo dozvoliti da se stvaraju uslovi za emigraciju sa područja ovih opština u veće urbane sredine.
Da li se još ko javlja za reč povodom ovog amandmana?
Juče sam u načelnoj raspravi negirao mogućnost da se uopšte na ovaj način tretira pitanje zaposlenih u organima lokalne samouprave. Pa vi ste sami najavili novi zakon o lokalnoj samoupravi, usaglašavanje tog zakona sa Evropskom poveljom o lokalnoj samoupravi, a onda ovde uvodite odredbe koje su ispod nivoa komunističkih zakona iz Titovog vremena. Vi vrednost obavljanja određene funkcije u organima lokalne samouprave merite brojem stanovnika dotične opštine, što je besmisleno. Od broja stanovnika određene opštine može eventualno da zavisi broj odbornika u skupštini opštine i broj zaposlenih u skupštini opštine, u opštinskoj upravi, dakle više stanovnika iziskuje veći broj zaposlenih. A jedan funkcioner ima svoj radni dan i on za svoje radno vreme obavi određen broj poslova, koji se uglavnom propisuje, a ne mora striktno ni da se propisuje. Ako opština ima dvostruko veći broj stanovnika, to ne znači da jedan funkcioner treba da obavi dvostruko veći broj poslova. Onda takva situacija iziskuje dva ili tri izvršioca. Od broja stanovnika zavisi i broj izvršilaca u sistematizaciji, a ne visina plate jednog izvršioca, jer je ovde plata pitanje ranga, to je sa pravnog aspekta. S političkog aspekta valjda treba podstaći kvalifikovane kadrove da ostanu u malim opštinama, a ne pozivati ih da se sele u velike gradove, jer u velikom gradu i običan referent ima veću platunego predsednik opštine u malom mestu. To je besmisleno. Cilj svih umnih ljudi treba da bude demetropolizacija Beograda, privlačenje ljudi da što višeostanu u unutrašnjosti ili da iz Beograda odu u unutrašnjost, jer su privučeni dobrim uslovima života. A ne ovako, na svakom mestu da se prave razlike, da se zasnivaju privilegije, i te privilegije izazivaju katastrofalne posledice u prostornom razmeštaju sela i gradova Srbije, u razmeštaju stanovništva na celoj teritoriji Srbije. Interes Srbije nije da se svi građani u jednom gradu koncentrišu. Interes je Srbije da se uporedo razvija veći broj gradova, a i da seoska naselja što pre budu maksimalno urbanizovana.
Ako se više niko ne javlja za reč, stavljam amandman na glasanje. Za 48 narodnih poslanika, protiv 118, uzdržan jedan, nije glasalo 15, ukupno 182. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 9. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Vitomir Plužarević, Zlatan Jovanović i Milorad Mirčić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, kao ni Administrativni odbor. Da li podnosioci amandmana žele reč? Ima reč gospodin Vitomir Plužarević.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 9. stav 2. tačka 1, 2, 3. i 4. Predloga zakona o platama u državnim organima i javnim službama, da se stav 2. tačke 1, 2, 3. i 4. brišu. S obzirom da je predlagač u Predlogu zakona odredio koeficijent za obračun i isplatu plata za izabrana lica na svim nivoima državne uprave, a koeficijente za obračun i isplatu plata imenovanih, postavljenih i zaposlenih lica ostavio u nadležnost Vladi, nelogično je i neosnovano da u Predlogu zakona u članu 9. stav 1. tačka 1, 2, 3. i 4. reguliše kategoriju postavljenih lica u organima teritorijalne autonomije i lokalne samouprave, određujući im granice koeficijenata za obračun i isplatu plata postavljenih lica iz člana 8. Predloga zakona o platama u državnim organima i javnim službama. Znači, na osnovu još nepostojećeg akta Vlade, što je još jedan dokaz da se koeficijenti za obračun i isplatu plata imenovanih, postavljenih i zaposlenih lica na svim nivoima državne uprave moraju utvrditi zakonom, a ne aktom Vlade. Eksperti koji su predložili ovaj zakon nisu uspeli u tri pokušaja da dočaraju, odnosno da predstave ovaj zakon onako kako on treba da izgleda. Mi, poslanici, danas ne znamo kolike će biti plate nas poslanika, a kako će znati ljudi o kojima mi danas ovde raspravljamo. Ceo zakon je problematičan. Ne znamo ni kolike će plate biti u lokalnoj samoupravi, teritorijalnoj autonomiji. Postoje već evidentni podaci da su u Skupštini Vojvodineplate iskočile iz nekih okvira. Ne znam da li je to u stvari okvir, ili je to samovolja. Mi, srpski radikali, zalažemo se da se moraju uspostaviti omeri koji će regulisati rangove.Tako će ovaj zakon moći da da određene vrednosti. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? Ima reč gospodin Zlatan Jovanović.
Dame i gospodo, evo već drugi dan pokušavamo ovde da dokažemo parlamentarnoj većini da ovaj zakon nije dobar i da ga treba povući iz procedure, doraditi, preraditi, i konačno izaći pred javnost i pred poslanike, sa jednim celovitim, kompletnim zakonom, kojim će se ova oblast definitivno urediti. Amandman koji sam podneo odnosi se na član 9. i njegov drugi stav, koji bi trebalo da se briše. Da bih ovo objasnio, prvenstveno javnosti, vratiću se na prethodna dva člana. Naime, u članu 7. Zakon propisuje koeficijente za izabrana lica u državnoj upravi i pravosuđu. U članu 8. zakon predviđa da koeficijente za obračun i isplatu plata imenovanih i postavljenih lica iz oblasti državne uprave, pravosuđa, prosvete i zdravstva, utvrđuje Vlada Republike Srbije, svojim aktom. U članu 9. u prvom stavu predviđeno je da se koeficijenti za izabrana lica u organima teritorijalne autonomije i lokalne samouprave utvrđuju u skladu sa aktom Vlade, koji sam pomenuo u članu 8. Međutim, nigde ne piše koji je to organ, ili lice koje je nadležno da utvrdi ove koeficijente. U drugom stavu člana 9. koji ovim amandmanom treba da se briše, stoji da se koeficijenti za postavljena lica u organima teritorijalne autonomije i lokalne samouprave takođe utvrđuju u odnosu na prethodno donet akt Vlade, ali dati su i neki maksimalni koeficijenti, koji se ne smeju prekoračiti. Koliko je to besmisleno, npr. u tački 3. stoji - postavljena lica u opštinama sa preko 60 hiljada stanovnika, mogu imati koeficijent najviše do koeficijenta za obračun i isplatu plate načelnika okruga. Zamislite sada jedno postavljeno lice u opštini, to je načelnik neke službe u opštini, koje će imati platu jednaku plati načelnika okruga, jer mu ovaj član, odnosno ovaj stav, to dozvoljava. S obzirom na to ko drži vlast u lokalnim samoupravama, uglavnom, ne sumnjam u to da će ovi koeficijenti biti maksimalni. Apelujem na poslaničku većinu ovde, s obzirom da niko iz Vlade nije prisutan, konačno je gospodin Jovanović tu, apelujem na njega da se, dok još ima vremena, ovaj zakon povuče. Ovim zakonom izazvaće se samo novi revolt u ovim oblastima, novi revolt među 420 hiljada zaposlenih ljudi, jer je ostavljeno previše Vladi, da ona odlučuje. Naime, Vlada će sada utvrđivati koeficijente i za plate zdravstvenih radnika, i za plate prosvetnih radnika. Nigde ne piše na osnovu čega - da li će pregovarati Vlada sa zdravstvenim radnicima, sa nekim sindikatom, ili neće, da li će progovarati sa prosvetnim radnicima, da li će posle tih pregovora biti raznoraznih štrajkova, pobuna itd., nekih novih ustupaka itd. 420 hiljada ljudi očekivalo je nešto konkretno, očekivali su konačno red, očekivali su jedan balans, jednu ravnotežu između plata prosvetnih radnika, zdravstvenih radnika, radnika u pravosuđu itd. Međutim, sa ovakvim zakonom toga nema, i dalje je sve ostalo nejasno, sve je u magli. Znači, radnici koji ovo očekuju, neće moći posle ovog zakona da znaju kakve će im plate biti. Još jedna stvar, koju sam pominjao već dva puta, nije mi jasno, i dalje mi nije jasno zašto se zakon zove Zakon o zaradama, a ne o platama, jer kako je ovde definisano, obuhvata sve ono što zarade već obuhvataju Zakonom o radnim odnosima. Hvala.
Ima reč gospodin Mirčić.
Dame i gospodo narodni poslanici, moje kolege su dovoljno obrazložile zbog čega treba brisati ovaj član, odnosno, zbog čega ove odredbe, koje ne govore ništa same po sebi, u smislu definisanosti, treba jasno isprecizirati u ovom zakonu, a ne u nekom aktu, kako se ovde navodi, aktu koji će doneti Vlada, a ne znamo koji je to akt. Najverovatnije se misli na uredbu. Mogli smo i mi iz SRS, da predložimo, da smo znali da će predsednik Skupštine predložiti ovako nesuvisli amandman, i mi da predložimo amandman, da recimo, na nivou lokalne samouprave ili teritorijalne autonomije, visinu koeficijenta donosi matični odbor. Suštinske razlike nema. Da matični odbor u skupštini grada ili u skupštini opštine određuje visinu koeficijenta za postavljena, imenovana i zaposlena lica. Istom logikom kao što su usvojili amandman na član 3. da matični odbor usvaja visinu osnovice, odnosno visinu plate zaposlenima u Skupštini Srbije. Koliko je pravnosnažnost toga, isto kao i ovog usvojenog amandmana. Prvo, uradili ste ono na šta ste bili upozoravani, ponovili ste grešku. Prvo, da se ne ponavlja greška da se opštine ili, tačnije rečeno, ono što se precizira ovim zakonom, da se visina plata ne definiše po broju stanovnika u pojedinim opštinama. Drugo, ovde ste naveli neka poređenja za visinu plata, kao što su načelnici okruga, kao što je sekretar ministarstva, a nigde u ovom zakonu, ni jednom rečju, niste pomenuli koliki su koeficijenti za ta radna mesta. Ta logika još više govori da smo, po analogiji, kako smo usvojili ovaj amandman, mogli da donesemo takvu odluku i damo matičnim odborima u lokalnim skupštinama, da i oni određuju koeficijente, pa, kada je već bezakonje, neka bude do kraja, ako vi to želite.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 50, protiv 123, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 11, ukupno 184 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 9. stav 1. tačka 4. amandmanje podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, kao ni Administrativni odbor. Da li podnosilac amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanici SRS su ukazali na nelogičnosti i na neprihvatljivost predloženih rešenja u članu 9. koja predviđaju, između ostalog, pod tačkom 4. razvrstavanje službenika u lokalnoj samoupravi na različite načine. Ostajem kod ovog amandmana i predlažem da se briše alineja 4, stava 9. jer u Srbiji, kao što su poslanici SRS ukazali, plate u svim opštinama u lokalnoj samoupravi, izabranih i imenovanih lica treba da budu ravnomerne i treba da budu iste, iz onih razloga koje su poslanici SRS izneli. Hvala vam.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 47, protiv 121, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 16, ukupno je glasalo 184 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 9, stav 2. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Vujić, ali se amandman po svojoj suštini odnosi na stav 1. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Administrativni odbor takođe. Da li podnosilac amandmana želi reč?
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 9, stav 1, na tačke 1. i 2. Izgleda da gospodin predsednik nije razumeo, ali to je njegov problem. Amandmanom su određene tekstualne izmene koje on unosi u predloženi zakonski projekat. Mislim da su te tekstualne izmene suštinskog karaktera. Zašto je to tako? Odgovor na to leži u jednostavnoj činjenici da je ovo treća verzija ovog zakonskog projekta i izgleda da nije po onoj narodnoj "treća sreća". Možda za Vladu, možda i za DOS-ovu većinu, ali ta DOS-ova većina, videćete uskoro da će videti tu "treću sreću". Ne pretim, nego govorim o onom buntu koji se može očekivati od najmanje 400 hiljada zaposlenih u Srbiji koji će osetiti tu stručnost, tu ekspertnost kroz ovaj krajnje transparentan zakon. Takav je, kakav je. Njega tera ishitrenost, njega tera brzina kojom Vlada traži da se on danas donese zato što se želi njegova primena od 1.07.2001. godine. Usled te brzine izgubila se ekspertnost, izgubila se stručnost. Šta su to suštinske promene koje nudim kroz ovaj amandman u odnosu na predloženi zakonski projekat? U celom stavu 1, znači ne samo u predloženom tekstu za tačku 1. i 2, nego čak i za tačke 3. i 4. može biti zajednički, Vlada ima nejedinstven stav. U tačkama 1. i 2, konkretno u tački 1, za izabrana lica u organima teritorijalne autonomije, pa, čak i u gradu Beogradu, polazna osnovica jeste koeficijent za izračunavanje plata lica u tim organima, u odnosu na potpredsednika Narodne skupštine. U tački 2, za izabrana lica u drugim gradovima, polazna osnova više nije potpredsednik Narodne skupštine, nego predsednik odbora Skupštine.A, u tačkama 3. i 4. gde se govori o opštinama, opet vlada čudan kriterijum Vlade gde kaže... "stanovništvo opštine do 60 hiljada i ispod 60 hiljada". Ni to Vlada nije znala šta znači tih 60 hiljada, jer, verovatno koristi se kao polazna osnova popis iz 1991. godine. To što je sada situacija verovatno drugačija u drugim opštinama, Vladui ne interesuje. A, uostalom, kakva je Vlada, dobro je da nije predložila popis iz 1931. godine. U tačkama 3. i 4. te osnovice za lica u tim opštinama, da li do 60 ili preko 60 hiljada stanovnika, jeste narodni poslanik. Šta je tu greška? Greška je što Vlada nije imala jedinstveni stav, a jedinstveni stav je da treba polazna osnova da je plata narodnog poslanika na stalnom radu u Narodnoj skupštini. Na osnovu toga je mogla da kaže - ako je teritorijalna autonomija i grad Beograd nešto što je njoj najvažnije - onda je to možda jedan, jedan i po ili dva koeficijenta u odnosu na platu narodnog poslanika. Zašto se koristi terminpotpredsednika Narodne skupštine? Koristi se zato što Vlada jednostavno želi da u organima teritorijalne uprave, konkretno se misli na Pokrajinu Vojvodinu, izađe u susret autonomašima. To je jedan mali ustupak kancelara Đinđića prema onom "bolesnom" Čanku. Ne može ga niko smiriti.
Izričem vam opomenu na osnovu člana 101. zbog povrede člana 99. Poslovnika Narodne skupštine.
Koliko sam čuo, dali ste mi opomenu. Uvredio sam Čanka. Da li je Čanak narodni poslanik? Dali ste mi opomenu po Poslovniku.
Nemate prava da vređate, ne piše samo "narodne poslanike". Pročitajte Poslovnik.
U svakom slučaju, to je usluga autonomašima. Ali, dobro. To možda želi Demokratska stranka da im damo ustupak.Pitam ostale poslanike iz DOS-a koji ne pripadaju toj "trgovačkoj" koaliciji s jedne strane demokrate, s druge strane liga socijademokrata i možda, poneki reformista ako ih ima, da li znate da je, koliko juče, Gradska skupština Novog Sada proglasila Novi Sad za glavni grad Vojvodine. Da li je to Ustav? Ova vlast krši Ustav. Da li želite u tome da učestvujete? Ako želite, to ćete verovatno reći vašim glasačima, šta vam je bila namera. Očito, kreće se sa trgovinama. Prave se ustupci autonomašima.
Gospodine Vujiću, vaše vreme je isteklo, a ne držite se teme.
Polako ste krenuli da prodajete Vojvodinu, za to vam glasači nisu dali mandat i, hvala Bogu, oduzeće vam za sledeće izbore.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za je glasalo 45, protiv 121, uzdržanih nema, nije glasalo 18. Ukupno je prisutno 184 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 9. stav 2. amandman je podneo narodni poslanik Borislav Pelević. Molim predstavnika Vlade da se izjasni o ovom amandmanu. (Predstavnik Vlade ne prihvata ovaj amandman.) Administrativni odbor nije prihvatio ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne želi.) Stavljam na glasanje amandman koji je podneo gospodin Pelević. Za 44, protiv 109, uzdržanih četiri, nije glasalo 28, od ukupno 185 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila predloženi amandman. Na član 9. amandmane su, u istovetnom tekstu, podneli narodni poslanici Srboljub Živanović i Dragan Čolić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Administrativni odbor nije prihvatio ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Želi.)
Dame i gospodo narodni poslanici, predlagač zakona je prilikom određivanja koeficijenta za obračun i isplatu plata zaposlenih u organima teritorijalne autonomije i lokalne samouprave, utvrdio najviše do koeficijenta utrđenog aktom Vlade, a za zaposlenog stručnog saradnika u državnim organima taj akt je nepostojeći, što je još jedan dokaz da je predlagač zakona neosnovano za jednu kategoriju zaposlenih odredio koeficijente zakonom, a za druge aktom Vlade. Suština mog amandmana je da koeficijenti moraju da se regulišu zakonom, a ne da to čini Vlada svojim aktom. Ne može Vlada da određuje koeficijente ni za izabrana, imenovana i postavljena lica, niti za zaposlene u državnoj upravi, zdravstvu, prosveti i lokalnoj samoupravi. Nameće se pitanje - zašto Vlada radi ono što ne bi trebalo da radi ili to čak čini selektivno? Očigledno je da Vlada Zorana Đinđića ima ambicije da totalitarno vlada i da je baš sve pod njenom kontrolom. Za vas je izgleda besmislena podela vlasti na zakonodavnu, izvršnu i sudsku. Po pravilu, takva vlast nije dugog veka, a po raspoloženju građana Srbije, kraj vaše vladavine je veoma blizu, pa će onda sa ozbiljnijim narodnim predstavnicima ova narodna skupština morati da donosi nove, kvalitetnije zakone.
Da li se po ovom amandmanu još neko javlja za reč? (Niko.) Stavljam na glasanje amandman. Za je glasalo 44, protiv 122, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 22, od ukupno 188 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila predloženi amandman. Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Borislav Pelević. Molim predstavnika Vlade da se izjasni o ovom amandmanu. (Predstavnik Vlade ne prihvata ovaj amandman.) Administrativni odbor nije prihvatio ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne želi.) Da li se neko drugi javlja za reč? (Niko.) Stavljam na glasanje amandman koji je podneo gospodin Pelević. Za 45, protiv 124, uzdržan jedan, nije glasalo 18, od ukupno 188narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila predloženi amandman. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Borislav Pelević. Molim predstavnika Vlade da se izjasni o ovom amandmanu. (Predstavnik Vlade ne prihvata ovaj amandman.) Administrativni odbor nije prihvatio ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne želi.) Da li neko drugi želi reč? (Ne želi.) Stavljam na glasanje amandman koji je podneo gospodin Pelević. Za 36, protiv 121, uzdržana dva, nije glasalo 29, od ukupno 188 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila predloženi amandman. Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Borislav Pelević. Molim predstavnika Vlade da se izjasni o ovom amandmanu. (Predstavnik Vlade ne prihvata ovaj amandman.) Administrativni odbor nije prihvatio ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne želi.) Da li se neko drugi javlja za reč? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman koji je podneo gospodin Pelević. Za 38, protiv 120, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 30, od ukupno 188 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila predloženi amandman. Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Mucić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Administrativni odbor nije prihvatio ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Nije u sali.) Da li neko drugi želi reč? (Ne želi.) Stavljam na glasanje amandman koji je podneo gospodin Ljubomir Mucić. Za 46, protiv 121, uzdržanih nije bilo, nije glasao 21, od ukupno 188 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila predloženi amandman. Na član 14. amandmane, u istovetnom tekstu,podneli su narodni poslanici Branislav Blažić, Ljubomir Mucić, Dragoljub Stamenković i Borislav Pelević. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Administrativni odbor nije prihvatio ovaj amandman. Da li neko od podnosilaca amandmana želi reč? (Želi.) Reč ima gospodin Branislav Blažić.
Dame i gospodo, amandman glasi: "Član 14. Predloga zakona o platama u državnim organima i javnim službama, briše se u celosti". Pročitaću vam taj član 14. On glasi: "Ako je do dana stupanja na snagu ovog zakona isplaćen dodatak na ime regresa za korišćenje godišnjeg odmora za 2001. godinu, obračun i isplata plata po odredbama ovog zakona i akta Vlade iz člana 8. ovog zakona, umanjuje se srazmerno mesečno do ukupnog iznosa isplaćenog regresa". Znači, predviđa se da se skida proporcionalno ljudima koji su dobili regres do donošenja ovog zakona, da im se to do kraja godine ukida. To je jedna retroaktivna primena koja ovde nije logična. Objašnjenje zašto se ovaj amandman odbija, od Vlade, glasi: "Budući da je u pojedinim javnim službama i jedinicama lokalne samouprave već izvršena isplata regresa za korišćenje godišnjeg odmora, ukoliko bi se prihvatio ovakav amandman, u nepovoljan položaj bi bili dovedeni oni zaposleni koji nisu primili regres, pre svega zaposleni ...." itd. Mislim da ovo objašnjenje ne stoji. Više je razloga zašto biovaj amandman trebalo prihvatiti, zbog retroaktivne primene, jer očigledno imamo ljude koji bi da misle da život počinje njihovim dolaskom na vlast i stalno imaju jednu želju, da retroaktivno neke zakone primenjuju. To je psihopatologija, žele da vladajui u vremenu kada nisu bili na vlasti i to je nešto što u svakom slučaju mora da se izbegne, jer šta će se desiti kada ovaj morbidni zakon i ranije koje ste usvajali, počne druga vlast daukida u onom vremenu za ovo vreme koje ste vi donosili. Mislim da neće biti oštećeni radnici koji nisu dobili regres. Oni će taj regres svakako dobiti, a ovim ljudima koji su dobili regres ne treba sada oduzimati i skidati sa plate. Ako bi se takvom logikom išlo, onda treba da vidimo ko je dobijao neku manju platu od one plate koju će sada imati po ovom novom zakonu, pa da mu dodamo na ovu platu za ovih šest meseci, koju će da dobija. Znači da tu razliku sada, da bi ispravili nepravde nadoknadio, s obzirom da ima manju platu nego pre. Ako je imao veću platu, sada da mu skidamo da ispravimo nepravdu, zašto je on imao veću platu od onih koji su imali manju platu. Mislim da je to jedna glupost, zašto bi se sada ljudima koji su dobili taj regres uopšte skidalo za narednih šest meseci.
Reč ima Dragoljub Stamenković, kao podnosilac amandmana.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanik Srpske radikalne stranke Branislav Blažić je objasnio suštinu člana Predloga zakona i suštinu amandmana koji smo u zajdničkom tekstu podneli. Samo bih podvukao da ovo znači umanjenje plate onim radnicima koji su primili regres i da je to nešto što zaista ne treba dozvoliti. Ispada sada da su se oni džabe radovali, oni koji su ugrabili ovu priliku da prime regres i praktično dolazimo da DOS-ovci dinar daju, a banku uzimaju. Pozivam vas da glasate za prihvatanje ovog amandmana, kako ne bismo i toj kategoriji radnika u narednih šest meseci smanjivali platu. DOS je najgori.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam amandman na glasanje. Za 48, protiv 121, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 18, ukupno 187 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 15. tačka 2. amandman je podneo Zakonodavni odbor. Vlada i Administrativni odbor su prihvatili ovaj amandman, čime je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Borislav Pelević. Molim predstavnika Vlade da se izjasni o ovom amandmanu. Predstavnik Vlade ne prihvata ovaj amandman, a Administrativni odbor takođe nije prihvatio ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Stavljam amandman na glasanje. Za 40, protiv 122, uzdržano dva, nije glasalo 24, ukupno 188 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima i odlučivanje o amandmanima, da li predstavnik predlagača želizavršnu reč? Povreda Poslovnika, gospodin Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u želji da pomognem da ne usvojimo danas jedan zakon koji neće moći da bude primenjivan, predlažem gospodinu predsedniku Narodne skupštine da, po članu 93. stav 2. Narodne skupštine, prekine današnju sednicu da bi se obavile neophodne konsultacije i vrlo kratko ću to da obrazložim. Naime, prihvatanjem amandmana Dragana Maršićanina, član 11. Predloga zakona, njegov prvi i drugi stav, ukoliko budu primenjivani, doći će u sukob sa amandmanom na član 3. koji je podneo gospodin Maršićanin. Pročitaću vam član 11. "Izabrano, imenovano i postavljeno lice i zaposleni iz člana 1. ovog zakona imaju pravo na naknadu plate i druga primanja u visini utvrđenoj aktom Vlade, ako posebnim zakonom nije drugačije određeno". Mi smo danas prihvatanjem amandmana odlučili da predsednik Republike, narodni poslanici i još neka druga lica ne spadaju više u one kojima će aktom Vlade biti određivana osnovica za isplatu plate, već će to biti aktom Administrativnog odbora. Pošto tu nema nekog drugog zakona koji reguliše, mislim da mi moramo da odlučimo danas, odnosno na novoj sednici šta će važiti, hoće li važiti član 3. u delu koji smo usvojili amandmanom ili će važiti član 11. koji nije menjan amandmanom, a predlagač amandmana na član 3. trebalo je i taj deo Predloga zakona da pročita. I, naravno, ostaje član 15. stav 1. tačka 2, u kojoj će neke odredbe zakona, koje su predviđene da se brišu, sada ostati da važe, a posebno tačka 3. članovi 6, 8. i 8a Zakona o primanjima narodnih poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije, predviđeni ovim predlogom zakona da se brišu, a u stvari regulišu materiju koju je regulisao amandman gospodina Maršićanina i ne treba da se brišu, ostaju da važe ti članovi Zakona o primanjima narodnih poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Usvajamo jedan besmisleni Predlog zakona koji nećete znati kako ćete primenjivati. Naravno, možete uvek da se vadite na to da nemamo Ustavni sud Republike Srbije i da će Vlada sada sama da odlučuje koji deo kog zakona važi, ali time u pravni poredak i u pravni promet uvodite nešto što se nikada nije desilo u Republici Srbiji da građani, da oni na koje se zakon odnosi ne znaju u svakom određenom slučaju koji deo zakona i na koji način će biti primenjen. Molim vas, gospodine predsedniče, ne košta ništa da se konsultujete sa sekretarom Narodne skupštine. To je možda pet minuta, a pretpostavljam da je to pravni konsultant predsednika Narodne skupštine. Imate tu i predstavnika Vlade, koji je doktorirao prava i možda bi on mogao nešto da kaže konačno o ovom predlogu zakona.
Hvala vam na sugestiji. Neke konsultacije smo zapravo izvršili. Konsultovani su predstavnik Vlade i sekretar. Da pročitamo još jednom i otklonimo svaku sumnju. (Citira apostrofirani član.) Ovim zakonom se određuje upravo intervencijom u članu 3. koji su to izuzeci iz nabrojanih lica u članu 1. i upravo je to - to. (Na primedbe narodnih poslanika iz redova radikala.) Neće biti problema u primeni. Prošli put je bilo zaista problema, sada je nesumnjivo sve potpuno jasno. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Da li predstavnik predlagača želi završnu reč? (Ne želi.) Stavljam na glasanje Predlog zakona o platama u državnim organima i javnim službama u celini. Za 132, protiv 52, uzdržan jedan, nije glasalo šest, ukupno 191 narodni poslanik. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o platama u državnim organima i javnim službama. Time smo okončali i drugu tačku dnevnog reda. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O JEDNOKRATNOM POREZU NA EKSTRA DOHODAK I EKSTRA IMOVINU STEČENE ISKORIŠĆAVANjEM POSEBNIH POGODNOSTI Primili ste Predlog zakona, koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Vera Marković, Pal Šandor. Slađan Mijailović, Borivoje Mijatović i Velimir Simonović. Lazar Marjanski, Tomislav Nikolić, Dragan Marković, Nebojša Jović, Hranislav Perić, Slobodan Janjić, Stevan Kesejić, Slobodan Tomović, Dragan Tomić, Petar Jojić, Branko Ružić, Stevo Dragišić, Stevan Gudurić, Milan Janković, Miomir Ilić, Žarko Obradović, Zoran D. Nikolić, Đura Lazić, Nataša Jovanović, Božidar Vujić, Božidar Vučurović, Ljubomir Mucić, Đorđe Mamula, Radojko Petrić, Borislav Pelević, Dejan Mihajlov i Đorđe Mamula, Dragan Todorović, Čedomir Jovanović, grupa narodnih poslanika, Branislav Kovačević, Teodora Vlahović, Ratimir Svirčević, Karolj Kermeci, Živica Predojev, Zoran Bošković, Bojan Kostreš, Branislav Pomoriški, Branislav Grubački, Višnja Nežić i Novica Đurašković, kao i Skupština Autonomne pokrajine Vojvodine i Zakonodavni odbor. Narodni poslanik Miroljub Veljković neblagovremeno je podneo osam amandmana 8. juna u 8,35 časova, odnosno po isteku roka za podnošenje amandmana koji je utvrđen članom 138. Poslovnika, pa se ovi amandmani ne uzimaju u razmatranje. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača želi reč? (Želi.)
Gospodine predsedniče, gospodo potpredsednici, poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, danas mi je izuzetna čast da vam u ime Vlade Republike Srbije predložim na usvajanje jedan veoma specifičan zakon, onoliko specifičan koliko su bila vremena u kojima je naša zemlja živela u poslednjih 13 godina. Ovaj zakon o jednokratnom porezu na ekstra dohodak i ekstra imovinu stečene iskorišćavanjem posebnih pogodnosti, Srbija je jedina zemlja gde danas postoji baza, i toliko široka baza i osnovica za usvajanje ovakvog zakona. I zbog toga, čini mi se, za razliku od svih onih, bar onih zakona što sam imao čast da vam podnesem na usvajanje do sada, a verovatno i mnogih onih koji će doći u budućnosti, ovaj jednostavno nema ekonomsku pozadinu, već duboko moralnu. I zbog toga se nadam da će ova rasprava, što ćete videti, i velika otvorenost prema svim onim amandmanima koji idu u onom pravom pravcu, a to je pravac pravde, imati jednu temeljnu, dobru, objektivnu diskusiju o tome šta se desilo, šta je pogodilo zemlju i na koji način ovaj zakon, ovaj porez može ispraviti do neke mere, zato i namerno kažem - do neke mere - ogromnu nepravdu koja je načinjena našim građanima. Ovaj zakon jednostavno sledi narodnu poslovicu koja kaže da je najveća nepravda kada ko od zla nečijega koristi ima. I on danas pred vama predlaže da primenimo ovu narodnu poslovicu, da bismo ispravili one najružnije stvari koje su se desile u ekonomsko-finansijskoj sferi u poslednjih 13 godina u našoj zemlji, pa do dana današnjeg. I to sam hteo da napomenem veoma kratko, pošto se nadam da ćemo imati prilike o ovome više da diskutujemo, iako je bilo različitih amandmana, ali da napomenem samo tri stvari. Prvo, danas predloženi zakon je u suštini jedan vanredni zakon. Drugo, hteo bih isto tako da kažem da je ovo isto tako realni porez i naglasiću zašto govorim o realnom porezu, za razliku od nekoga redovnog. Treće, hteo bih da naglasim da je ovaj zakon, odnosno ovaj porez duboko pravičan. I zbog toga predlažem da ga danas,posle rasprave, usvojite. Prvo, ovo je u suštini jedan vanredni zakon, jedan vanredni porez. Zato je i jednokratan. Ne bi bilo ovoga predloga, ne bi bilo ove diskusije da naša zemlja nije doživela nešto što nijedna zemlja, bilo centralne ili jugoistočne Evrope, bilo Latinske Amerike, bilo zapadne Evrope, nije doživela. Uistinu, bilo je sličnih zakona, naročito posle svakog rata, kada se rađaju u takvim okolnostima ratni profiteri i naša situacija nije tako daleka od tog poređenja. Moram reći da smo nailazili na više takvih nacrta, ovde je bio jedan problem posle Prvog svetskog rata, zbog raznih izvanrednih situacija u našoj zemlji, da ono što je nezakonito, kao što je slučaji u ovom zakonu, ono što je nepravično, bez obzira što je u tom momentu to bilo sprovedeno, kao nezakonito bude ispravljeno. On je vanredan jer je Srbija u poslednjih 13 godina bila toliko vanredna da čak i ono što se desilo za vreme Drugog svetskog rata u nekim zemljama Zapada, u nekim američkim zemljama za vreme nekih diktatura, to ne može dostići Srbiju, jer ona je kombinacija raznih vidova pljački naroda, nijedan nije originalan u smislu da se nikada ranije nije video na nekom drugom mestu. Ali, ono što je unikat u našoj situaciji, to je baš kombinacija i koncentracija svih tih vidova pljačke naroda od strane jedne manjine, koja je bila duboko povezana, tesno povezana sa jednom elitom, tako da je ovaj zakon unikat svoje vrste, koliko smo mogli to da otkrijemo u samoj pravnoj praksi u svetu. Znači, ovo je odgovor na neka vanredna vremena, vanredna vremena u kojima se našla naša zemlja, i zbog toga moramo primeniti i vanredne mere. Ako pogledate šta se desilo zadnjih 13 godina - jednostavno, lista raznih vidova te pauperizacije bi bila predugačka, i u tom pogledu naša zemlja je bila unikat u 20-om veku kada jedna zemlja za tako kratak period izgubi 60% svog bogatstva, što je dovelo do te pauperizacije. A druga je komponenta, zemlja koja je bila najbrža u istoriji čovečanstva 1949. godinepo razvoju, unikat je u tome da se ostavi u situaciji kada je trećina ljudi ispod granice siromaštva, sa tolikim brojem nezaposlenih, da imamo ljude koji su pobegli iz zemlje, i to na desetine i stotine hiljada, i to često onih najvrednijih i najobrazovanijih. Imamo ogromnu većinu naših građana, koji su duboko osiromašili, a u isto vreme je došlo do bogaćenja jedne male manjine. Ako pogledamo razne vidove bogaćenja, videćete da osnovica za jednokratni porez jeste raznovrsna baš zbog toga štosu oni unikat. Imamo korišćenje sive emisije novca, koja je bila pristupačna samo nekima, a drugima ne. Imamo kupovinu deviza po zvaničnom kursu, dok je tržišni kurs bio različit, a samo jedan elita, i samo bliska režimu, mogla je da pristupi devizama po toj ceni. Imamo iznošenje deviza po avansnom plaćanju, koje se posle nisu vraćale u zemlju. Uvoz, distribucija akciznih proizvoda, ima neverovatnih događanja za one koji su danas dobili pristup statistikama Savezne uprave carina, uvoz, izvoz, na režimu kontigenta, korišćenje sredstava pravnog lica, što nije plaćeno, propisane javne dažbine, snabdevanje robnih rezervi, kompenzacije, raspolaganje budžetskim sredstvima na nenamenski način, zloupotrebe u privatizaciji, otkup stanova, korišćenje kredita za kupovinu po nenormalnim, netržišnim uslovima, poslovanje javnim sredstvima, kada nije bilo pravne osnove itd. Verujte, analitička baza za primenu ovog poreza iziskuje jedan veoma složen i veoma sveobuhvatan analitički pristup. Jer, ponavljam, pred vama je jedan vanredni zakon, jedan vanredni porez, jer sa njim pokušavamo da izađemo iz jednog vanrednog vremena. Istovremeno, ovaj porez je, i mora biti, jednokratan, jer moramo raščistiti sa prošlošću, i to jedanput, i na pravi način, a istovremeno, moramo priznati da, kao što je i opredeljenje DOS-a, privatna svojina mora, i to ona koja je stečena na pravi način, na pošten način, biti zaštićena. I zbog toga je važno primetiti da se ovaj zakon samo jedanput javlja u našem pravnom redu. On će ovde biti izglasan, ako glasate za njega, za 2001. godinu, i neće biti prisutan sledeće godine, što ne znači da se primena ovog zakona neće produžiti na sledeću godinu i na one godine, sve dok se ne primeni, i to u postupnosti. Međutim, koliko je važno podvući crtu sa prošlošću, isto toliko je važno da naši investitori i strani investitori znaju da ova država stoji iza privatne svojine i da iza onoga što je na pošteni način stečeno stoji i zaštitiće ga. Znači, to je jedan vanredni porez, jedan jednokratni zakon, koji je danas pred vama. Isto tako, i baš zbog toga što je vanredan i jednokratan, ovo je jedan realni porez, a šta se podrazumeva pod realnim porezom - realni porez se razlikuje od jednog redovnog poreza, jer, imajući u vidu da je imovina i dohodak koji je stečen na nepravilan i nepravični način, ona neće biti oporezovana po normalnim stopama, već po dosta žustrijim stopama, od 30 pa do 90%, i tako dolazi realnost toga zahvatanja. Jer,on će zadirati u stalnu supstancu onoga što je stečeno na nepravični i nepravedni način, a neće moći biti podmireno na neki redovni način, kao što je situacija, i kao što treba da bude, sa normalno stečenom imovinom i normalno stečenim prihodima. Što se tiče načina na koji imamo naplatu ovoga poreza, videćete da u samom tekstu zakona, pa i nekim amandmanima koje su poslanici predložili, a Vlada prihvatila, a nadam se da ćete ih usvojiti, mi smo isto tako uveli nešto ubrzane procedure, i naročiti ubrzani proces naplate iz nekretnina. Imam poruku za one koji su se na nepravični način obogatili - ne verujte da ćete ostati dugo u vašim vilama, ako posle ustanovljene osnove poreza ne pristupite i ne naplatite ono što dugujete ovom narodu. Država će to zapleniti. [[Aplauz.]] I sledeće, videćete po mnogo čemu, baš zbog toga što je ovo jednokratni i vanredni porez, isto tako i sam postupak je specifičan i posle adaptiran, ne samo ono što gledamo, nego i za one koji su se ogrešili o svoju savest i o svoj narod. I najzad, što bih hteo da kažem, to je da je ovaj zakon i da je ovaj porez duboko pravičan. Jer, kao što sam napomenuo, ako smo mi unikat, on je adaptiran baš toj specifičnoj situaciji, on je obuhvatio veoma široko sve vidove nepravičnog bogaćenja, preko noći, u našoj zemlji. Isto tako, veoma smo otvoreni za bilo koje amandmane i nekoliko ih je već bilo predloženo, Vlada je njih i prihvatila. Ako postoji neki vid neprimerenog bogaćenja, koji je propušten i koji Komisijai Vlada nisu uspele da uhvate, mi smo veoma otvoreni da ovoga puta pravda bude sveobuhvatna i da ona prođe. Samim tim, vidite danas da imamo čak 20 vidova tog neprimernog bogaćenja, jer jednostavno, u vanrednim vremenima, čak i ono što je zakonito na prvi pogled, može biti i te kako nepošteno. I najzad,želim da kažem, i tu bih hteo da zaključim, i nadam se ponovo, i po treći put, da ćemo imati jednu primerenu diskusiju, primerenu koliko su bila neprimerena ona vremena na koje se on odnosi. Jednostavno, kada smo koncipirali ovaj predlog zakona, mi smo razmišljali, naravno, o sadašnjosti, ali isto tako i o budućnosti. Želim, jednostavno, da vam poručim da, glasajući za ovaj zakon, vi nećete slati samo poruku našim građanima danas, već je ovo veoma duboka poruka i budućim pokolenjima, svima onima koji bi možda u nekim, ne daj bože, ponovo nepravilnim situacijama ili vanrednim okolnostima,hteli da se preko noći obogate, kršeći sve principe pravde i ogrešujući se o sve, svoju porodicu pre svega, i možda, što je još lošije, o celi svoj narod. Neka im ovaj zakon bude pouka, neka bude pouka za nas, neka bude pouka za njih i neka bude pouka za sva ona pokolenja koja danas rastu,koja će izrasti i sledećih decenija biti kičma naše države. I ne ponovilo se. Hvala. [[Aplauz.]]
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? ( Ne žele.) Ako ne, prvi od predsednika poslaničkih grupa, gospodin Pelević ima reč.
Uvaženi gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, Stranka srpskog jedinstva pozdravlja ideju o donošenju zakona o oporezivanju ekstra profita i ekstra imovine. Zaista smatramo da svi oni koji su se u proteklom periodu obogatili na način koji nije zakonit, odnosno iskorišćavanjem posebnih pogodnosti, određenih privilegija, zloupotrebom službenog položaja ili čak i nekim krivičnim radnjama, koje nisu bile sankcionisane, upravo zbog tog povlašćenog položaja, smatramo da se takve osobe moraju oporezovati ovakvim porezom na ekstra profit i na ekstra imovinu. Pozdravljajući ideju o donošenju ovakvog zakona, ne možemo da pozdravimo i Predlog ovog zakona, s obzirom da smatramo da ima dosta manjkavosti na koje bih želeo u prvom javljanju da ukažem, samo na nekoliko njih. Smatram da, i pored toga što je ovaj zakon zaista koristan i treba ga usvojiti u jednom modifikovanom obliku, ima nekoliko manjkavosti a prva od njih je i ključna. U članu 2. se govori da se oporezuje ekstra profit i ekstra imovina od 1.1.1989. godine do dana stupanja na snagu ovog zakona. Da li to znači da predlagač misli dai pre 1.1.1989. godine nije bilo zloupotreba položaja, privilegija i bogaćenja na osnovu toga, i sticanja ekstra dohotka odnosno ekstra imovine na taj način? Mislim da je toga bilo ipre i da bi ovaj zakon trebalo da se odnosi i na period pre 1.1.1989. godine. Da li predlagač misli da posle stupanja na snagu ovog zakona neće biti zloupotreba položaja, iskorišćavanja posebnih pogodnosti i zloupotreba službenog položaja u cilju nezakonitog bogaćenja, odnosno sticanja ekstra profita i ekstra imovine? Nisam siguran da toga neće biti. Ni jedna vlast na ovoj planeti nije imuna na iskorišćavanje posebnih pogodnosti. Moj predlog je za to, zaista, dobronameran, da se amandmanski reaguje na ovaj zakon i da se ovaj period produži do beskonačnosti. Mislim da je to potrebno, jer nam niko ne može garantovati da nova vlast neće iskorišćavati posebne pogodnosti koje ima. Primera radi, ako neko lice danas, od dana stupanja na snagu ovog zakona otkupi stan veći od pripadajućeg, da li to znači da se odredbe ovog zakona neće odnositi na to lice? Automatski se to lice dovodi u povoljniji položaj od onih lica koja su pod udarom ovog zakona. Znači, jedna načelna principijelna primedba. Osim toga, to se kosi i sa članom 13. Ustava Republike Srbije, koji govori o ravnopravnosti svih građana Srbije. Druge dve primedbe se odnose na neke pogodnosti koje se ovim zakonom predviđaju za poreske obaveznike, odnosno poreske dužnike. U članu 9. se kaže da ako je jedan poreski dužnik stekao dohodak ili imovinu pod više različitih uslova, odnosno po više različitih osnova, on može da zaključi sporazum sa direktorom Uprave javnih prihoda o visini utvrđene poreske osnovice. Molim vas, ko nama garantuje da tu neće biti subjektivnog pristupa rešavanju tog problema i da taj direktor Uprave javnih prihoda neće dobiti, recimo, mito i da tom licu koje je očigledno krivo, jer je steklo određeni dohodak, odnosno imovinu, iskorišćavanjem posebnih pogodnosti, neće biti odgovarajuće sankcionisano oporezivanjem. Mislim da to nije dobro. Iako se ovde govori da će direktor Uprave javnih prihoda morati da prethodno dobije saglasnost Vlade da bi zaključio sporazum sa licem koje je po više različitih osnova steklo ekstra imovinu, ekstra dohodak. Mislim da je to mana ovog zakona i mislim da se time, takođe, krši član 13. Ustava Republike Srbijekojim se određena lica, odnosno građani dovode u neravnopravan položaj. Smatram ako je to lice već steklo nezakonitu imovinu, onda država zaista nema pravo da mu daje bilo kakve povlastice i da sa njim zaključuje ugovor o nekim povlasticama koje će on dobiti prilikom plaćanja poreza. Isto se odnosi na član 13, gde se kaže da poreski dužnik ima pravo na umanjenje poreske obaveze u visini od 35% ako navede u poreskoj prijavi verodostojne podatke. Pa, valjda je svako onaj ko podnese prijavu dužan po zakonu da navede verodostojne podatke. Ako navede lažne podatke, onda potpada pod udar zakona. Zato smatram da se ovo ne može regulisati tačkom ovog zakona, jer zaista time ponovo dovodimo u neravnopravan položaj sve građane ove zemlje. Jer, zašto bi poreski obaveznik koji je očigledno krivac i koji i treba da plati porez, ako je naveo tačne podatke, onda mu se odbija 35% od poreske osnovice. Mislim da to nije u redu i da svi oni koji su stekli bogatstvo na način koji nije zakonit, koji nije korektan prema građanima ove zemlje koji su godinama trpeli, a drugi se bogatili na njegovoj kičmi, nije u redu da se tim građanima daju olakšavajuće okolnosti i to čak u visini od 35%. To je takođe u suprotnosti sa članom 13. Ustava Republike Srbije. Zato predlažem da predlagač donese određene dopune ovog zakona, gde će sve građane staviti u položaj koji je ravnopravan i gde neće biti nikakvih povlastica za one koji su iskorišćavali svoj položaj, koji je bio privilegovan, koji su zloupotrebljavali službeni položaj i koji su zloupotrebljavali sve ono što im je taj položajomogućavao, pa vršili i krivična dela da bi se obogatili, a nisu bili kažnjeni uporavo zbog toga što su živeli u takvim okolnostima, gde ih je taj položaj, koji je bio privilegovan, štitio. Zahvaljujem vam se na pažnji.
Ima reč narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo, nekada u mladosti, još kao student, slušao sam jednu anegdotu o Stučki i Pašukanisu. To su bili najveći teoretičari boljševičkog prava. Za njih se pričala anegdota da su govorili da sudovi i državni organi treba uvek da postupaju strogo po zakonu, osim ako interesi revolucije nalažu drugačije. Evo mi sad imamo jedan postupak koji nije u skladu sa Ustavom, nije u skladu ni sa saveznim zakonom o porezima, a morao bi da bude. Ali, interesi revolucije nalažu. Zašto? Sve dedinjske vile su razgrabljene još 1944, 1945. godine. Tito, njegovi generali i njegovi ministri su sve to pokupili. A onda, u proteklih 10 godina, razgrabljeni su i placevi na Dedinju, pa su dograđivane nove vile na sve strane. Došao DOS na vlast, na Dedinju sve zauzeto. I, sada treba na neki način da se napravi preraspodela. Kako koja vlast dođe, tako će se ponovo deliti vile na Dedinju. To je suština ovog zakona. Zakon ne bi smeo da se donosi baš zbog toga što je unikat. Ovo je čudo za svetsku pravnu teoriju. Da se jedan ministar hvali kako je Narodnoj skupštini predložio da se donese zakona kakav nigde na svetu ne postoji. To je nešto neviđeno. I, taj zakon je u suprotnosti i sa Ustavom i sa saveznim zakonom o porezima. Jer, savezni zakon o porezima je striktan. On propisuje koji se porezi mogu uvesti. Ovaj ne može. Vi ste jednom nešto uradili, pokazali ste da može. Nema Ustavnog suda. Možete sve. A, onda je Savezna skupština naknadno menjala savezni zakon da bi mogao nekako da se "uglavi" onaj vaš koji je donet pre vremena. A, to što je naknadno donet savezni zakon, ne znači da je vaš pravno valjan. Sve što je brzo, to je kuso. Šta ovde postoji pravedeno i pravično? Naravno, svaka zloupotreba bi trebalo da bude kažnjena. Bilo je svih ovih zloupotreba koje se ovde navode u zakonu. Ali, skoro sve ove zloupotrebe predstavljaju krivično delo. Samo ukoliko oni koji su počinili ova krivična dela izađu pred sud i budu osuđeni, dolaze na red i sankcije i oduzimanje imovine koja je stečena krivičnim delom. To je jedini ispravan put sa aspekta Ustava i zakona. Zašto vi izbegavate taj ispravan put? Zato što onda ne može da stoji odredba da Aleksandar Radović može da se nagodi sa svakim eventualnim poreskim obaveznikom i da kažu koliko ko kome duguje i koliko će biti smanjeno i dodato. To vam je odredba ovoga zakona i to je unikat u svetskoj praksi. To nigde nije viđeno. Ne može ovako. Nego, svakoga ko je počinio krivično delo kazniti. Ima mnogo bivšim funkcionera koji su uzeli 2, 3, 4 stana. Ima takvih slučajeva. Evo jedan je u stranci Vladana Batića, Aleksandar Stefanović, doduše on je morao oba da vrati uviđajnošću tadašnjeg predsednika opštine Vračar, gospodina Maršićanina.
Izvinjavam se, ne slušam vas.
Trebalo bi da me slušate, interesantno je. Šta još ovde ne sme da se desi? Bez obzira koliko je ovo protivustavno, na šta sam vam skrenuo pažnju, znate, mnogi su koristili kredite iz primarne emisije pod veoma povoljnim uslovima kao izvesnu privilegiju, mnogi su dolazili do deviza iz saveznih deviznih rezervi, deviznih rezervi Narodne banke Jugoslavije po kursu, u vreme kada je realna vrednost tih deviza bila 2, 3, 4 puta viša. Prvo, po tom pitanju se slažem da mora da se provede detaljna istraga i da se utvrdi ko je kada dobio, u kom vremenskom periodu. Ne može - otkad je Milošević došao na vlast, kao što biste vi želeli, pa da još naslikate Miloševića na ovom zakonu. Nego, u proteklih 20 godina, što je apsolutna zastarelost. Ili, ako pravni propisi nalažu neki uži vremenski rok zastarelosti, onda u tom roku zastarelost. Ne zaboravite, po saveznom Zakonu o obligacijama, sve obaveze zastarevaju za tri godine. Vi ste nedavno izglasali (mi smo bili protiv), Zakon o porezima, gde ako neko kasni tri godine u plaćanju poreza, poreske obaveze mu se otpisuju. Ministar Đelić je ovde izašao sa tim zakonskim projektom. Vi sad otpisujete sve poreske obaveze starije od tri godine, a ovamo uvodite nove poreske obaveze stare 12 godina, od kada je Milošević prvi put izabran za predsednika. Nema smisla, Miloševića ste strpali u zatvor, a i dalje donosite zakone koji su isključivo protiv njega upereni. Nema to smisla. Što se tiče novca iz rezervi Narodne banke, deviza, prvo morate da vidite koje su firme i pojedinci u pitanju. Mora se napraviti registar. Pa, društvene firme. Mnogo je društvenih firmi opravdano dobilo taj novac, a pogotovo državnih. Nekada je elektroprivreda dobila da nabavi opremu, nekada naftna industrija, za interventni uvoz nafte i tako dalje. Ne možete vi sad tu kazniti sadašnjeg direktora, a bivšeg ne kazniti ili bivšeg guvernera i tako dalje, a nema krivičnog dela, opet je sve ostalo u državnim rukama. Znači, kad je reč o državnim firmama, nema nikakvog osnova. Ne može država sama sebe da kažnjava. Kad država kažnjava državnu firmu na ovaj način, kažnjava sama sebe, jer je državna firma vlasništvo države. Ne mogu ja svog konja kazniti, mogu možda tako što ću ga udariti, ali ne mogu svome konju odseći nogu da bih ga kaznio, jer time kažnjavam i samog sebe. Ko mi je kriv što mi konj nema nogu. To je ta logika koju vi previđate. Dakle, društvene i državne firme ne mogu doći u obzir. Mogu li privatne firme? Privatne firme koje su ulagale u proizvodnju pa dobijale kredite od Narodne banke Jugoslavije, ne bi mogle da dođu u obzir jer je sam guverner Avramović milijardu maraka kredita isplatio 1994. godine i tada prepolovio vrednost dinara. On je davao i privatnim i državnim firmama iz primarne emisije. Ako je išlo u proizvodnju i zaista se sada obavlja proizvodnja zahvaljujući tom kreditu, šta to sadznači. Pre sedam godina su dobili kredite, a vi ćete sad da im otimate ono što smatrate da bi trebalo da im otmete. Ne može. Ako je neko kreditirao trgovinu, ako su privatnici dobijali za trgovinu, onda je to zaista krivično delo. Dobiti novac iz primarne emisije ili dobiti novac po kursu Narodne banke, zbog svojih trgovačkih ili sličnih transakcija, to je kriminal i to treba da dođe pod udar zakona, ali ne ovakvog, nego nekog mnogo pametnijeg. Ima ovde još nekih odredaba koje jednostavno ne mogu da opstanu, koje ćete morati otimačinom da provedete. Šta to znači - čovek otkupi stan u skladu sa zakonom, nekada je to bilo nekoliko maraka, 50-100 maraka, koliko je to bilo 1993. Onaj ko je tada otkupljivao stan legalno dobijen u stanarsko pravo, otkupljivao je po zakonu. Zakon je propisao vrednost od 100 maraka, a plata je bila 2 marke i manje od 2 marke, ne možete vi sad dodatno da mu neku cenu odrežete.Ne možete vi danas da idete na pijacu da kupite jaje za jedan dinar, a sutra opet odete na pijacu i jaja poskupela, jaje pet dinara, i vas onaj prodavac da natera - dajte još četiri dinara, juče si mi kupio jaja po dinar. Gde je tu logika? Da li u Francuskoj postoji ta logika, Đeliću? Kada je reč o privatizaciji, vi ste već jednom zajedno sa socijalistima vraćali privatizaciju u prvobitno stanje 1994. godine, čuvenim Đinđićevim zakonom. Hoćete li opet da vraćate u prvobitno stanje? Radnici su dobili akcije po prošlom zakonu, a vi biste sada da im to oporezujete, jer ako je neka bolja firma, dobili su zaista ozbiljnu vrednost i ajde sada da se plaća porez. Da im je neko rekao u vreme kad su kupovali akcije da će naknadno da plaćaju neki novi izmišljeni porez kojeg nema nigde na svetu, niko ne bi hteo da ulazi u proces privatizacije. Kako vi sada da ubedite nekog da ode u proces privatizacije? Napravite ovaj presedan - promeni se vlast do Nove godine - i mi po vašem zakonu tad počnemo da otimamo tim firmama koje su kupovale naša preduzeća u vreme vaše vlasti. (Predsednik: vreme) Može još deset minuta, drugo javljanje. Kako se koja vlast smeni, tako se otimaju vile na Dedinju, tako se dovodi sve u prvobitno stanje, tako nova otimačina nastaje. Ne može taj zakon i iz tog razloga da opstane i ne može da bude u pravnom prometu. Ovaj zakon predviđa čak kaznu za onoga ko ne prijavi, ili ne prijavi istinito, svoje obaveze prema ovim odredbama, da će mu se prinudno naplatiti novčana kazna u iznosu od dvostrukog do desetostrukog iznosa dugovanog poreza. Šta to znači sada? Kako to može da se provede? Kako može ova prekršajna odredba da ostane u ovom zakonu? Kako, kad ne odgovara uopšte drugim prekršajnim odredbama, pre svega Zakonu o prekršajima? Ovolika novčana kazna ne može da opstane. Ova novčana kazna je teža od smrtne kazne. Dalje, kažete - poreski obveznik koji sam prijavi svoje obaveze po ovom zakonu, u startu ima popust od 35%. Šta to znači? (Čedomir Jovanović: nema) Kako nema? Govorim o projektu zakona, ne govorim o amandmanima Čede Jovanovića. Tek posle ćemo videti kakvi su amandmani. Vi ste ovde u zakonskom projektu to predvideli. Znači, neko ko ode i uredno prijavi svoje poreske obaveze, samim tim dobija 35% popusta. Ako je obaveza da se prijave poreski tereti, onda ne može postojati nagrada za nekoga ko izvrši svoju obavezu. Nagrada se daje onome ko nešto dobro uradi mimo obaveze. Nije morao, a uradio. Umesto onoga poreza koji vi predvidite, on plati dvostruko više. Tad može da dobije odlikovanje. Međutim, ovde ne možete nagrađivati nekoga ko je došao da obavi svoju dužnost. Ako usvojite zakon, ispada da je to dužnost. Dalje, imate ovde obavezu poreskog obveznika da u roku od 30 dana od stupanja na snagu ovog zakona podnese poresku prijavu. Da li je zakon dovoljno jasan da bi se podnela poreska prijava? Znači li to da nekoliko stotina hiljada građana, koji su svojevremeno otkupili stanove, treba sad svi da podnose poreske obaveze, pa da im vi obračunate - ti treba da platiš još, ti ne treba. Šta je bilo? (Predsednik: Gospodine Šešelj, nemojte voditi dijalog. Nastavite.) Vrlo je interesantan dijalog sa ovim vašim poslanicima koji ništa ne znaju i još se ponose time što ništa ne znaju. Znate, ovaj zakonski projekat je veoma inspirativan. To moram priznati. On će ostaviti traga i u pravnoj nauci, garantujem vam. Bio usvojen, ne bio, o ovome će se pravna nauka raspisati. Ovo je nešto što zaista zaslužuje maksimalno podrobnu analizu. Što se tiče iznošenja deviza na osnovu avansnog plaćanja, pa neuvoza robe na osnovu tog iznošenja, to je krivično delo. Ne može tu neko da plati porez po ovom zakonu, a da ne odgovara za krivično delo. Krivično delo ima primat u odnosu na obaveze iz ovog zakona. Ono što je krivično delo, to mora da se stavi na tapet, pre primene bilo kog drugog zakona. To je suština. Prvo mora da bude kažnjen, pa onda samim tim sud dosuđuje da ima da vrati sve to što je oštetio državu. Ali, to mora biti posledica krivičnog gonjenja, krivične presude. Dalje, ovde imate još jednu nebulozu - kad neko raspolaže državnim ili društvenim novcem, pa poveri, na primer, nekoj banci da ga plasira ili pošto nemate tu nikakve ograde, to se odnosi i na privatna pravna lica i na akcionarska društva i tako dalje. Sada kažete, ako banka taj novac plasira po većoj kamati od one koju je priznala deponentu, da mora ta razlika da se nadoknađuje, i znate, onda bi sve banke propale. Banka ima svrhu postojanja tek onda kada od svojih klijenata i deponenata uzme novac uz određenu kamatu koju njima isplaćuje, pa taj novac onda isplaćuje po višoj kamati. Bilo je zloupotreba po nekom drugom osnovu. Sećam se situacije kada su razni ministri različitim bankama poveravali državni novac. Tu je moguća sumnja da je reč i o nekom ličnom interesu, ali to treba da se istraži, da se dokaže, a u budućnosti da se ispravi tako što će država koncentrisati sav svoj novac u jednoj ili nekoliko banaka, ali će se tačno znati u kojim bankama, a ne - kako se menja vlada, kako se menja vlast po opštinama - tako se menja i banka sa kojom posluje država. To je problem i taj problem treba, dakle, na drugi način rešavati. Onda imate nenamensko korišćenje sredstava dodeljenih po osnovu dnevnica solidarnosti. Ako su te pare nenamenski korišćene, to je krivično delo. Mi znamo da je bilo takvih slučajeva, pogotovo u Kolubarskom okrugu, da su mnogi kojima kuće nisu srušene podigli nove kuće zahvaljujući tim parama. To je bilo još za vreme prošle vlasti stavljeno na papir. Nije doterano do kraja i može se raspravljati zbog čega nije. Takvih slučajeva ima i mora se krivično odgovarati. Dalje, ima slučajeva da su korišćeni krediti u većem iznosu nego što su mogli da se dobiju, pogotovu oni polovni krediti vantržišnih banaka za određene namene, za kupovinu stanova, za izgradnju itd. Sve se to može utvrditi i to mora da dođe pod udar krivične odredbe i da se nadoknadi šteta državi. Sve je ovo što ste vi ovde naveli, a što je opravdano da se potegne kao problem, što je opravdano da se država obešteti. Može se provesti kroz postojeći krivični zakonik, kroz angažovanje suda, postupanje u skladu sa Zakonom o krivičnom postupku, dakle da se ne dira Ustav, da se ne dira pozitivno zakonodavstvo, već postojeće. Ako vi mislite da možete na ovaj način provoditi pravičnost nauštrb pravde, onda se grdno varate. Znate, svaki moderan pravni poredak se zasniva na ustavnosti i zakonitosti. Ustavnost i zakonitost su objektivne kategorije koje se mogu dokazivati, a ovo za šta se vi zalažete kao za pravdu i pravičnost, prilično su subjektivne kategorije i teško se dokazuju, teško se podvode pod pravnu normu i to je problem. Ovaj zakon je trebalo da radi neki dobar pravnik, a ne neko ko je opterećen isključivo političkim interesima. Vi ste, ja to razumem, vlast koja voli presedane i uveli ste mnogo presedana, ali vodite računa da se ti presedani i vama jednog dana mogu razbijati o glavu. Presedani u pravu su veoma opasni i svako mora da ih se čuva i da ih se kloni. Onako kako vi sada postupate, tako će sutra neko postupati prema vama, a možda još gore, jer će se stalno zaoštravati odnosi, dok se ne dođe do streljanja. Ovde treba lepo da povučete ovaj zakon, a da aktivirate tu komisiju koju ste formirali u Vladi Srbijei da ne smenjujete predsednika komisije kada god čačne nekoga od DOS-ovskihfunkcionera, bio to Dušan Mihajlović ili neko drugi, da idete do kraja i da utvrdite da je taj i taj državni funkcioner dobio dva stana, dobio tri stana, dao sinu stan, dao ćerki stan itd. Svaka čast, sve ćemo to podržati. Taj i taj dobio od države stan, a već imao svoj stan. Ne prozivajte, jer znate dobro da izmišljate. Dakle, sve to može da se sprovede na osnovu postojećih zakona ako ta komisija bude radila objektivno, jer ove vaše norme, kvazinorme, uopšte nisu bitne. Bitan je registar svih onih koji su se ogrešili o zakon i tako se obogatili. To je važno. Prvo da utvrdite sva imena, ni po babu, ni po stričevima, da se taj spisak objavi uz opisne konstatacije uradio to i to, tako i tako, jer i samo objavljivanje je veoma značajna sankcija, a onda da se ide od jednog do drugog prema težini slučajeva i da sud izriče odgovarajuće mere. Samo to može biti uspešno, samo to može biti poučno, samo to može biti korisno za državu. Ako vi vašu odokativnu pravdu budete ovako sprovodili - ministar Božidar Đelić predloži u Skupštini zakon, Skupština usvoji zakon, a onda zakon odokativno sprovodi ovaj njegov Aleksandar Radović, on onda pregovara, tebi ću odrezati ovoliko, tebi onoliko, pa će od jednog tražiti pare, od drugog će tražiti možda neke nekretnine, od trećeg će tražiti ko zna šta i imamo iskustava povodom ovih afera koje su krenule u Vladi.
Reč ima narodni poslanik Branislav Ivković, a posle njega narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Poštovani gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre, zasigurno nailazite na razumevanje građana Srbije, kao i nas koji smo u ovoj sali, samom činjenicom da sa nama niste delili sudbinu u poslednjih deset godina i verovatno zato grešite kada govorite o trinaest godina. Znam da vi znate da je maltretiranje ovog naroda potencijalnim uvođenjem embarga i samim uvođenjem embarga u maju 1992. godine, u suštini počelo pre devet do deset godina, a zamrzavanje sredstava ovog naroda i ove privrede faktički u poslednjih deset godina. Da ne bude dileme, ideja o donošenju posebnog zakona o jednokratnom porezu na ekstra dohodak i ekstra imovinu, stečene iskorišćavanjem posebnih pogodnosti jeideja koju socijalisti podržavaju. I te kako je podržavaju, iako su i oni sami u dilemi koju su izneli prethodnici za ovom govornicom. Činjenica je sledeća: jasno je da mnoge od ovih aktivnosti koje su definisane kao mogući motiv za dodatno oporezivanje jesu aktivnosti koje su krivično delo i koje su kažnjive po pozitivnim krivičnim propisima. Međutim, postoje apsolutno aktivnosti koje uopšte nisu obuhvaćene Predlogom zakona o jednokratnom porezu na ekstra dohodak. Naime, od pet različitih kategorija ekstra dohodaka na žalost, predlagač zakona se opredelio samo za jednu jedinu, a to je institucionalizovani ekstra dohodak. Time u suštini ukazuje na jednu potencijalnu opasnost i jedan potencijalno vrlo loš motiv kod predlaganja ovog zakona, ako se odlučite da ganjate ekstra profit, da oporezujete ekstra profit i ekstra dohodak stvoren samo kroz institucionalneokvire sistema. A znate da ste živeli u državi čija su preduzeća građana i deviznu imovinu, pa čak i brodove i avione, da bi upravljali voljom ovog naroda, zamrzavali i oduzimali, uveli embargo za ovu zemlju, ukinuli bankarske tokove, ukinuli mogućnost uvoza legalnog repromaterijala i izvoza roba; u državi koja je morala sa makedonskim i bugarskim markicama da prodaje svoju robu. Onda vi znate da je ta država morala da ima i područje sive ekonomije. Vrlo je interesantno da je predlagač ovog zakona, inače izuzetan stručnjak, kako čitam u novinama dvanaesti, trinaesti u Evropi, zaboravio na pojas sive ekonomije. Procena je naša, a sigurno i mnogih, da jedna trećina kapitala ide legalnim tokovima, a dve trećine idu sivom ekonomijom. Ako socijalisti ideji za predlaganje ovakvog zakona ijednu primedbu stavljaju, primedba je što je on faličan. On je samo obuhvatio institucionalne okvire sistema, a nije obuhvatio sivu ekonomiju. Vi nemate ni jedan član u kome će se reći - taj i taj ima 500.000 maraka stečenih u poslednjih 10 godina i mora da dokaže poreklo tih 500.000 maraka. Draga moja gospodo, kada bismo vam verovali da vi hoćete ravnopravnost, da vi hoćete da oporezujete one koji su se o tuđoj grbači obogatili, koji su školovali decu o trošku države, koji su izbegavali da plaćaju poreze i doprinose za penzijsko i zdravstveno osiguranje, koji su koristili vodu i kanalizacione sisteme koje su drugi gradili, kao i sve druge pogodnosti za život građana Srbije, a nisu plaćali decenijama svoje učešće u tome, onda biste vi nama i građanima Srbije pokazali da ste zaista rešili da proganjate one koji su se zaista neopravdano obogatili i u teškim uslovima, kada je deo međunarodne zajednice predvođen američkom administracijom nametnuo narodu teške uslove života i da rešava pitanje svojih baza na teritoriji Kosova i Metohije. Prema tome, ideja o donošenju ovakvog zakona je ideja koju socijalisti pozdravljaju i za koju su se opredelili, ali sam tekst zakona je katastrofalan, vrlo usmeren i daje povoda da se sumnja. Ako već želite da ganjate ekstra profit koji je stvaran na institucionalan način stvaranja ekstra dohotka, što onda ne prepustite to pravosudnom sistemu zemlje, da na tome radi. A vi biste se onda okrenuli prema onima koji su pomoću sive ekonomije stekli kuću, na primer od 250.000 maraka, a nisu plaćali porez, ili su bili paušalci u svojoj advokatskoj kancelariji ili u privatnoj lekarskoj praksi, pa imaju da dokažu odakle im je tih 250.000 maraka. Tada bi se stvorila jedna kampanja koju bi građani Srbije razumeli i podržali, jer su mnogi građani Srbije užasno teško živeli. I vi dobro znate kako je nastala ta inflacija. Ta inflacija je nastala zato što je kragujevačka "Zastava" ostala bez 50% izvoza, a reč je o Hrvatskoj i Sloveniji, ostalo bi joj 90% tržišta. Ali, neko je hteo da razara bivšu Jugoslaviju, po sistemu - podeli pa vladaj. Prema tome, ideja o donošenju zakona o ekstra profitu bila bi izvanredna i izvanredno realizovana, da je nama predložen zakon koji će delovati na stvaranje ekstra dohotka na sivom ekonomskom tržištu, pa svako ko je tako radio treba da dokaže poreklo svoje imovine, kako je stekao u poslednjih 10 godina. Ne može član Vlade Republike Srbije da prijavi da je imao 500.000 maraka, a nije nijedan dan proveo na radu u inostranstvu. Odakle mu onda toliko maraka? Dakle, ideja je izvanredna samo nije na adekvatan način sprovedena. Jer, u ovom zakonu ganjate nešto što pripada tzv. institucionalnom ekstra dohotku, nešto što se stvaralo samo u legalnim državnim organima bankarskog sistema. Ako se tada loše radilo, može da se kazni Krivičnim zakonom, a ako to vi želite da uzmete kod sebe, onda stvarate tezu za jednu drugu priču. A ta druga priča kaže da je ovaj zakon neodrživ. Neodrživ je zbog togašto narušava bitne pravne principe, princip zakonitosti i pravne sigurnosti. S tim u vezi jei pitanje retroaktivnosti. Ko će onda da ulaže ovde kapital kada to bude imao u vidu. Drugo, ovim se teži ka uspostavljanju jednopartijskog sistema uvođenjem subjektivnih procena i prava u procenama u rukama čelnika i izvršilaca DOS-ovskog režima. Jer, ako vi sve to trpate kod sebe, u Vladu, da vi to sve sami procenjujete, da li to neko treba da plati ili ne, onda vi time dajete povoda za sumnju da to namerno činite, da možete prema nekima da primenjujete silu, a sa drugima da budete kooperativni. Dalje, ovaj zakon je u svojim delovima nekonzistentan. Takođe se polazi od toga da neki propisi nisu bili korektni. Pa ko je taj koji ima pravo da to procenjuje i da pravi razliku. Treba ganjati one koji nisu poštovali važeće propise. Inače, ko može da se stavi iznad Skupštine Srbije koja je donela zakon i kaže - jeste, radilo se po zakonu, ali smatram da zakon nije korektan. Znači, uzimaju za sebe pravo da procenjuju, i to da procenjuju samostalno. Uzimaju za sebe pravo da procenjuju da li jezakon koji je bio važeći, po kome je neko radio, bio korektan. Skupi se tako grupa DOS-ovskih čelnika u Vladi Srbije i kaže - e, ovaj zakon iz 1995. godine jeste, bio je važeći, čovek je radio po važećem zakonu, ali mi mislimo da nije bio korektan. Da li je to pravda, da li je to zakonitost? Šta je posledica toga što ne postoje realni okviri za sveobuhvatnu i automatsku primenu zakona. Posledica je sledeća: zbog nedostatka automatizma, razumno je pretpostaviti da će biti prisutna selektivnost i arbitrarnost u primeni zakona, što se direktno može prevesti na građanima mnogo prepoznatljiv termin - partijska podobnost i osveta. U tom grmu očigledno leži zec kad je u pitanju sadržaj teksta zakona. Da ponovim, socijalisti apsolutno podržavaju ideju da se donese zakon o oporezivanju ekstra profita, ali ta ideja mora da bude sveobuhvatna, da to bude jedan pokret u Srbiji koji će naterati svakoga koji je u poslednjih 10 godina stvorio sredstva, pre svega putem sive ekonomije i učešćem u njoj i stekao veliku imovinu, pa treba da dokaže poreklo kapitala, da dokaže da li je platio odgovarajuće poreze kada je toliki kapital stvorio, a koristio je sve pogodnosti ove države. Međutim, ovaj zakon ide na drugo. On oduzima deo iz krivičnog zakonodavstva i daje u ruke pogodnim DOS-ovskim čelnicima da procenjuju podobnost onih koji su u institucionalnom delu eventualno stvarali ekstra profit. Jedino što je podložno automatizmu je višak sredstava za silu i pritisak, ali i za opraštanje i kooperaciju sa finansijskim moćnim pojedincima i preduzećima. I dolazimo do jedne fantastične pozicije. Oni su ti koji su sada, mimo zakonskih sistema, kod onih koji su u institucionalnom delu stvarali ekstra profit da procenjuju ko je kriv, ko jeprav, ko je podoban a ko nije, onda će bogati pojedinci, da ne navodim sada preduzeća, biti u poziciji da stalno kooperiraju i rade sačelnicima DOS-ovskog režima. Zašto je to tako? Zato što metodologija za utvrđivanje i kvantificiranje slučajeva nije razrađena, kao i mnoge stvari koje je gospodin Đelić predložio, počev od budžeta, gde zemlja raspolaže sa tri milijarde dinara u tzv. socijalnom fondu, a ni danas niko ne zna koji su kriterijumi za potrošnju tih sredstava. Da li Skupština o tome razmišlja? Ne razmišlja. Kao što je 6 milijardi ili četiri milijarde odvojeno za energetiku, za podsticaj industrije. Ko deli te 4 milijarde, po kojim kriterijumima. Od toga nema ništa. Tako ni ovde nema metodologije za utvrđivanje i kvantificiranje slučajeva, ta metodologija nije razrađena. Ko će razraditi? Onaj koji presuđuje. Znači, kadija te tuži, kadija ti sudi. Sada jedan deo, koji je vezan za poznavanje ekonomije - sličnost između Izvršnog biroa CK SKJ, koji je sličnu akciju pokrenuo 1972. godine, i politbiroa DOS-a je očigledna. Jer DOS u ovom predlogu zakona koristi kategorije socijalističke robne proizvodnje, kao što su dohodak, ekstra dohodak i ekstra dobit. Da se podsetimo, socijalistički samoupravni društveno - ekonomski odnosi nisu poznavali kategorije ekstra profita i profita, ali zato jesu poznavali kategorije ekstra dohotka, dohotka i ekstra dobiti. Možda se zbog toga osvrćete samo na ovaj prethodni period, koji je počeo 1.1. 1989. godine, po vama. Tvrdim, počeo je onog momenta kada su prva sredstva ove države, pojedinaca i preduzeća zamrznuta u američkim bankama, a vi ni danas ne tražite da se ona odmrznu. Ali, moram da kažem da je istina upravo obrnuta - upravo se radi o periodu koji je raskinuo sa pomenutim kategorijama socijalističkog samoupravnog tržišnog sistema, započeo tranziciju, koja još uvek traje, uveo parlamentarnu demokratiju, tržišnu privredu, i afirmisao, između ostalog, i privatnu svojinu, i u pogledu svojina različitog oblika. Ovo je period od 1990. godine, kada je uveden višepartijski sistem, kada je formirana višepartijska prva skupština, ovo je period kada je privatna svojina i te kako skočila. Skoro 400 hiljada preduzeća, malih, srednjih i velikih, su u privatnoj svojini. Znači, iza nas je 10 godina jednog burnog razvoja, bez obzira što je to i 10 godina teškog maltretiranja ovog naroda, što vi često zaboravljate da kažete, od strane onih koji su izmislili "Markale", da bi uveli embargo, koji su mnogo toga izmislili, da bi maltretirali ovaj narod. (Glasovi iz sale: Tema.) Trebali ste pitati ministra Đelića šta je tema, kad je držao politički govor u uvodnom izlaganju. A što se tiče kategorije ekstra profita i ekstra dohotka, želim da vam kažem da struka i teorija poznaju racionalizatorski ekstra dohodak, poznaju tehnološki ekstra dohodak, poznaju konjukturni ekstra dohodak, ekstra dohodak na bazi savremenih tržišnih struktura, ekstra dohodak na bazipovoljnih prirodnih okolnosti i institucionalni ekstra dohodak. Nažalost, ministre, vi ste propustili šansu da zaista uradite jedan predlog zakona koji bi mnogo zadovoljio narod. Narodu bi mnogo značilo kada bi se stvarno reklo da svako ko ima mora da dokaže, bar da opisno kaže, odakle mu sredstva da ima stan od toliko i toliko kvadrata, kuću od toliko i toliko kvadrata, proizvodnju toliku i tih kapaciteta. E, tada bi to bilo prava priča. Međutim, vi ste se opredelili da kažnjavate ono što već legalno može da se kažnjava u pravosudnom sistemu, izvlačite to iz pravosudnog sistema, koji ipak dobro pruža otpor i dosta je relativno nezavistan, sem tužilaštva, koje efikasno radi, a uzimate na sebe da vi procenjujete, bez metodologije, bez kriterijuma - ko je ostvario ekstra dohodak, koliki mu je ekstra dohodak, koliko procentualno treba da plati, a možda nekima, pomirljivo bogatim, i bogatim preduzećima, i da oprostite, i time sa njima ostvarite izuzetnu kooperaciju. Pošto imam još 10 minuta, neću ih iskoristiti, bar mi se za sada čini, želim da kažem za one koji možda nisu ni razumeli koliko je ozbiljno voditi državu, da su rezultati zakonskih projekata koje ste vi, ministre Đeliću, predložili, katastrofalni. Juče sam bio u Smederevskoj Palanci. "Goša" skoro stoji. Mnoga preduzeća stoje, privredna proizvodnja je 10% niža u aprilu. Recite koliko je niža u maju u odnosu na maj 2000. godine. Izvoz do marta nije dostigao izvoz iz septembra 2000. godine, a u aprilu je 305 dalji pad izvoza u odnosu na mart mesec. Prema tome, katastrofalni su pokazatelji svih teških zahvatanja poreskog sistema. Voditi jednu državu je mnogo ozbiljna stvar. U ovim institucionalnim ekstra profitima, koje ste vi uočili, mnogi poslanici socijalista će govoriti primere. Želim da kažem - ne možete vi na isti način da gledate da li je neko ostvario možda prava iz primarne emisije, ili prava kupovine deviza po 6 dinara, ako je tim sredstvima razvio jedan deo Srbije, razvio mala i srednja preduzeća na selu, zadržao stanovništvo, zaposlio stanovništvo, izvršio supstituciju uvoza robe sa domaćom robom, i dao rast našoj proizvodnji. To su mnogo ozbiljne stvari i mnogo ozbiljan zadatak ste uzeli na sebe. Prema tome, mi jesmo za ovu ideju, ali tekst je katastrofalan, i glasaćemo protiv njega. Međutim, ukoliko se prihvate naši amandmani, mi ćemo glasti za zakon. Hvala.
Reč ima gospodin Čedomir Jovanović, kao predsednik poslaničke grupe.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, čini mi se da bi, u najkraćem, komentar onoga što je do sada rečeno, u prilog ili protiv Predloga zakona o kome mi razgovaramo, je upravo komentar koji je izrekao ministar Đelić - ne ponovilo se. Pokušao sam da pažljivo zabeležim primedbe onih koji su pre mene govorili kritički o ovom predloženom zakonu. Čini mi se da u njima nema ni malo razumevanja, niti racionalnog stava, i da je, između ostalog, i kroz takav odnos prema onome o čemu mi danas ovde razgovaramo, potvrdio sve ono što je suštinski motiv, sa kojim mi pred parlament izlazimo, predlažući ovaj zakon, koji proizilazi iz naše potrebe da, u meri u kojoj je moguće, ovo društvo približimo pravdi. Kao što ne znate na koga će se sve primenjivati ovaj zakon, niste znali ni kako da sprečite sve ono što nas je dovelo danas do toga da mi o ovom zakonu pričamo. Pominjali ste situacije u kojima će ovaj zakon biti primenjen i pozivali se na Zakon o krivičnom postupku, a pritom ste potpuno, svesno ili nesvesno, ali loše, prenebegli činjenicu da taj isti zakon o krivičnom postupku sankcioniše one dve trećine privrednog života zemlje o kome ste govorili kao životu koji se odvijao u zoni sive ekonomije. Tim predmetima se ovaj zakon neće baviti, niti će bilo koji član ovog zakona omogućiti nekome u ovom društvu da izbegne krivičnu odgovornost, ako postoje osnovi za tu krivičnu odgovornost, niti će bilo ko iz poslaničke većine DOS-a podržati zakon koji će nas uvesti u revanšizam i koji će naše društvo dovesti u situaciju, u kojoj je bilo pre 50 godina, kada su ljudima sudili zbog toga što nose šešir ili u ormaru imaju bundu. Ovim zakonom mi pokušavamo da obezbedimo elementarnu satisfakciju građanima i našem društvu, koje je rapidno propadalo, dok su pojedinci, koji su ga formalno predstavljali, istovremeno povlačili katastrofalno loše posledice. Ne očekujem da će primenom ovog zakona to biti sankcionisano u meri u kojoj je moguće ponašanje onih ljudi koji su zloupotrebili našu nesreću i okolnosti u kojima je naše društvo živelo, stekli izvesne koristi o kojima danas moraju da razmišljaju, pre svega, kao o moralnom žigu. Ako su krivično nešto počinili, odgovaraće po Zakonu o krivičnom postupku i mi se time ovoga puta ne bavimo. Rečeno je da ovaj zakon sam po sebi jeste zakon koji dovodi u opasnost stotine hiljada građana koji imaju stanove. Ali, toga nigde nema u ovom predlogu zakona. Jer, nije stotine hiljada građana bilo na funkcionerskim položajima. Ovim zakonom će se sankcionisati samo oni postupci funkcionera koji su sebi prigrabili nešto kao kompenzaciju za ćutanje i zabijanje glave u pesak zbog politike koja je vođena u ovom društvu u proteklih 10 godina. Pročitaću vam i član 3. stav 12, koji govori o stanovima i onima koji treba da se plaše ovog zakona: "Otkup stana većeg od pripadajućeg u odnosu na kriterijume za dodelu stana utvrđene aktom nadležnog organa od strane izabranog, postavljenog ili imenovanog funkcionera, funkcionera političke stranke, direktora ili člana organa upravljanja, pravnog lica u državnoj, društvenoj ili mešovitoj svojini sa pretežnim učešćem društvenog kapitala". Ne trebaju da se plaše ni vlasnici kuća, ni vlasnici stanova, ali ovim zakonom će se sankcionisati oni ministri, oni predsednici vlada, oni direktori javnih preduzeća koji su ostavili za sobom kilometarske liste na kojima ljudi traže stanove. A, pri tom su rešavali sopostvene probleme. I, konačno, vi imate prava da kažete da neko može da proceni značaj pojedinog političara u državnoj upravi, značaj pojedine osobe u javnom preduzeću i u skladu sa tim da mu reši stambeni problem. Ali, ovim zakonom će biti provereno da li je to rešeno onako kako se moralo rešavati. I, ako jeste, onda se nema zašto krivično teretiti, ali mora odgovarati zbog svega onoga što jeste prateća okolnost koja nema nikakve veze sa bilo čim što je rečeno u prilog kritici ovog člana zakona i ovog konkretnog dela. Što se tiče primarne emisije ili situacije da ćemo mi primenom ovog zakona uništiti društvena i javna preduzeća, to nije tačno. Upravo član zakona u kojem se dopušta mogućnost dogovora jeste član zakona kojim se unapred razmišljalo o situacijama u kojima će članovi ovih komisija, Vlada, pa i mi kao poslanici, morati da razgovaraju sa radnicima u društvenim preduzećima, sa zaposlenima u "Takovu", koji kada bi platili sve ono što proizilazi iz ovog zakona, zbog lošeg ponašanja svojih direktora i poslovnog rukovodstava, ne bi imali više gde da rade. Tako da će ovaj dogovor ostati, jer se tim dogovorom štite interesi društva. Ali, neće biti omogućen dogovor, niti se na tome insistiralo, kada je pretpostavljano da će dobrovoljnim javljanjem neko biti oslobođen 30% ili 35% dažbina. Baš naprotiv. Mi smo amandmanom ukolonili nešto tako. Ako je to bila praksa negde u svetu, u Srbiji nije. Jer, onaj ko je kriv ne može biti oslobođen svoje odgovornosti samo zbog toga što je sam tako nešto priznao, ali bio je dužan da to prizna onda kada je to delo učinio. Znači, amandmanom smo uklonili tu, ne mogu da kažem krupnu anomaliju, ali nekorektnost prema našem društvu. Niko ko se prijavi sam po sebi, neće biti oslobođen ovakvog odnosa i ovakve restriktivne mere, jer on na tako nešto nema pravo, s obzirom da je dužan da poštuje ovaj zakon kao bilo koji drugi u društvu. Zabeležio sam da se postavlja pitanje arbitraže. Navodno će neko od većih mudraca sedeti, tajnovita komisija o kojoj se ništa ne zna, a kada se raspravlja o odgovornosti pojedinih članova komisije, onda se ispostavlja da se sve zna. Čuveni izveštaji te komisije koji su navodno pod tajnama, strogo poverljivo negde deponovani, a objavljuju se u dnevnim i nedeljnim novinama. Komisija ima 21 radnu grupu . Nju vode najodgovorniji ljudi današnje vlasti. Nije nikakva tajna ko su oni i nije nikakva tajna to šta su oni do sada uradili.Niko od njih nije pomislio da na sebe preuzme ingerenciju suda, niti je bilo ko u Vladi pomislio tako nešto, niti bi mi kao parlament to podržali. Vrhovni sud će biti to mesto na kojem će se proveriti osnovanost onih koji smatraju da ne podležu pod odredbe ovog zakona. Vrhovni sud, a ne sud Zorana Đinđića, Koštunice, Batića, Duška Mihajlovića ili Đelića. Ne sud ovoga parlamenta. Upravo ona institucija koja nikako nije bila u prilici da se bavi tim problemima onda kada je morala da se bavi da bi sprečila katastrofu o kojoj mi danas govorimo. Mi do danas nismo uspeli da napravimo spisak svih onih na koje će se zakon primeniti. Ne zbog toga što nismo želeli, nego zbog toga što je ovih prethodna tri ili četiri meseca i suviše kratak period za takav posao. Ipak, stigli smo do svih onih koji su paradigma vremena u kome smo živeli u prethodnih 10 godina. Ni jedan veliki privrednik u ovom društvu, koji je stekao kapital i bogatstvo u vremenu dok je država propadala, nije zaobiđen u radu današnje komisije. Ovde imam izveštaj od 50 strana i svaki poslanik može dobiti taj izveštaj. Svako je bio tretiran od strane komisije u skladu sa ritmom komisije, i svako će biti u apsolutnoj meri sankcionisan ukoliko je počinio bilo šta što je u suprotnosti sa ovim zakonom i onim što mi nameravamo da uspostavimo kao sistem vrednosti u društvu. I, konačno, izgradnja sistema vrednosti jeste posledica ovog zakona, o kome mi moramo povesti najviše računa. Ne ubiranjem sredstava, jer ta sredstva sama po sebi, koliko god naše društvo s jedne strane bilo obespravljeno, a sa druge strane idealizovano u liku pojedinaca koji imaju enormna bogatstva, ne mogu biti dovoljna za pokrivanje svih naših problema. Ono što je bitno je da kroz ove zakone mi izgrađujemo sistem vrednosti. Sistem vrednosti koji se može opisati jednom sentencom. Ne ponovilo se. A, onaj ko pomisli da krene putem prethodnika koji su krenuli tim putem 1989. godine, sasvim siguno će naići na nas kao na prvu prepreku i sigurno je da ćemo mi sprečiti da se parlament ikada više bavi ovakvim temamam. Hvala vam.
Dajem reč prvom narodnom poslaniku prijavljenom za diskusiju, gospodinu Miroljubu Veljkoviću, neka se pripremi Dragan Jovanović.
Ispada, gospodine Jovanoviću, da ste vi prva državna administracija koja se setila da oporezuje ekstra profit ili, kako vi kažete ovde, ekstra dobit. To nije tačno. Imamo mnogo primera u istoriji, mnoge države su to radile. Kasnije ću se osvrnuti na to, ali je tačno ono što kaže gospodin Šešelj da će ovaj nacrt zakona sigurno obogatiti pravnu teoriju, a i pravnu praksu. Poštovani narodni poslanici, ne dovodim u pitanje motive za donošenje jednog ovakvog zakona. Prethodni period je period u kome su se pojedinci enormno obogatili. Oni su pre svega koristili svoj privilegovani položaj. Sankcije koje nam je uvela međunarodna zajednica i te kako su pogodovale privilegovanim slojevima da, koristeći upravo te sankcije, ostvare enormne profite i enormno se obogate. Setimo se samo kontigenata i kvota u spoljno-trgovinskom poslovanju. Koliko je to davalo mogućnosti za brzo i lako bogaćenje. Ogromna kriminalizacija društva, ogromna korupcija koja je zahvatila sve pore našeg društva, rat u okruženju Srbije, sve je to bilo pogodno tle privilegovanim slojevima da nagomilaju svoj kapital. Ali, ne samo to, gospodine ministre. Država, pritisnuta nezapamćenim sankcijama i ratom, dovijala se na sve načine da izdrži. Tako smo u tom periodu imali pojave primarne i sive emisije novca od strane Narodne banke, nerealan kurs deviza Narodne banke, plaćanje u inostranstvu ilegalnim putem. U početku dozirano, a 1993. godine hiperinflaciju. Sve te državne mere su deklerativno imale za cilj da pomognu da privreda i država opstane. Tako je iz primarne emisije finansirana setva, žetva, vojne potrebe, stambena izgradnja. Ta su sredstva korišćena za finansijske injekcije posustalim privrednim gigantima, ta su sredstva korišćena za isplatu budžetskih korisnika, penzionera i ko zna čega sve. Ali, istina je da su ta sredstva kroz svoje privatne firme koristili i privilegovani pojedinci. Zatim je država pojedinim firmama omogućila da po depresiranom kursu deviza kupuju naftu, nedostajuću hemiju, vojnu opremu i sve ono što je državi bilo neophodno da preživi sankcije. Isto tako je tačno da su devize po takvom kursu, a preko svojih privatnih firmi, kupovali i privilegovani pojedinci. Sa ova dva primera hteo sam da pokažem da su neke od ovih mera, koje su u to vreme bile zakonski uređene, bile neophodne u tom i takvom vremenu sa stanovišta državnog interesa. Pojedinci koji su koristili ove, u to vreme zakonske mogućnosti, su posebna priča i svakako ih treba oporezovati. Ali, ovde se postavlja pitanje da li će država oporezovati, na primer, NIS, zato što je NIS koristila primarnu emisiju i kupovala devize po zvaničnom kursu NBJ, koji je bio depresiran. Ili, recimo, da li će država oporezovati PKB, neko poljoprivredno dobro u Vojvodini, koje je zbog sličnih namena kupovalo devize po zvaničnom kursu NBJ. Pre mesec dana sam pročitao u štampi spisak firmi koje država namerava da oporezuje, jer su bili korisnici kredita za privredni preporod Srbije. Čudom sam se čudio, narodni poslanici. Nabrojaću koje su to firme. Tu je: " Elektronska industrija" Niš, "MINEL", "MIN" Niš, poljoprivredna dobra, poljoprivredne zadruge i tako dalje. Od 31 firme na spisku, samo jedna privatna, i to je uzela neka minorna sredstva. Znači, ostalih 30 na spisku su u takvom stanju, a svi mi dobro znamo u kakvom smo stanju, da nisu sposobni da plate bilo kakav porez, a kamoli ovaj ekstra porez. Jedan broj njih će verovatno ići u likvidaciju posle ovog zakona o privatizaciji. Znači, slažem se sa predlagačem da ekstremno bogaćenje u prethodnom periodu treba oporezovati. Međutim, način na koji to vi mislite da uradite je katastrofalan i apsolutno neostvarljiv. Što kaže prof. dr Jovan Ranković, moram da napomenem da on pripada Ekonomskom odboru DSS, znači vi Koštunicini slušajte, prof. Ranković je predlagaču ovog zakona, gospodinu Đeliću, poručio da je pomešao babe i žabe. Znači, ja opomenu ne mogu da dobijem, jer je to poručio profesor Ranković. U ovom sasvim sigurno najgorem, u stručnom smislu, zakonu koji je došao pred ovaj parlament, kriminalne radnje su pomešane sa privilegijama i povlasticama. Ako neko iznese devize iz zemlje da bi platio uvoz neke robe, a ta roba nikad ne stigne u zemlju, odnosno te devize ostanu na nekom privatnom računu, to je kriminal koji podleže važećem krivičnom zakonodavstvu. Tu ni u kom slučaju ne može biti nikakvih privilegija. Verovatno ste tu saglasni. Ili, ako neko na uvoznu robu ne plati carinu, akcizu ili porez, to je strašan kriminal. To nikako ne može da bude privilegija. Takvim ljudima se sudi, oni se ne oporezuju, a onda sud donosi mere, kao što je rekao gospodin Šešelj, o oduzimanju imovine koja se stekla kriminalom. Ovaj gospodin iz Arilja se mnogo smeje i non-stop dobacuje. Gospođo predsedavajuća, upozoravam vas, on me je danas iznenadio, prvi put se pristojno obukao. Gledao sam ga ovde u majicama, sa sunčanim cvikerima. Očekivao sam da se pojavi u kupaćim gaćama i u japankama ovde. (Predsedavajuća: Gospodine Veljkoviću, molim vas da se vratite na temu) U ovom predlogu zakona imate nenamensko trošenje dnevnica solidarnosti, zloupotrebe u privatizaciji i još mnogo takvih stvari koje Vlada krsti kao privilegije. Međutim, to su kristalno čista krivična dela koja se sankcionišu krivičnim zakonodavstvom. Šta je Vlada htela? Da ovim zakonom kriminalce amnestira za ova krivična dela koja su izvršili, da im naplati porez i puj pike ne važi. Za ovu moju tvrdnju posebno mi daje za pravo odredba u ovom predlogu zakona koja pruža mogućnost dužniku da sa Vladom napravi sporazum oko iznosa poreza. Takva besmislica sasvim sigurno ne postoji ni u jednom poreskom sistemu u svetu, ili su dilovi sa velikim srpskim gazdama već napravljeni. Samo su ta dva načina. Ima u ovom predlogu zakona još mnogo besmislica, kao ta da će država, ukoliko poreski obaveznik za 15 dana ne izmiri porez po ovom osnovu, preuzeti deo firme ili celu firmu. Zamislite sad sirotu "Elektronsku industriju" ili "MIN" - Niš, država će sada da preuzme "Elektronsku industriju" ili "MIN" - Niš. Oni jedva čekaju da ih neko preuzme. Šta država time dobija? Dobiće hiljade radnika na grbači. To je jedna puna besmislica, apsolutna besmislica. Za 15 dana takve firme mogu da plate ekstra profit, a postoji verovatno mnogo privatnih firmi koje će podleći pod ovaj zakon, za koje vam odgovorno tvrdim da nemaju tih sredstava da daju. Preuzećete neku, da kažem, tekstilnu fabriku nekom privatniku jer on sigurno neće da plati ove poreske stope. Predloženi zakon je krajnje nestručno urađen. Praktično, on je nesprovodiv, odnosno moćnicima u državi pruža mogućnost jednog ogoljenog voluntarizma u njegovom sprovođenju i surovog revanšizma, bez obzira što gospodin Jovanović kaže da toga neće biti. Same zakonske odredbe pružaju mogućnost jednog surovog revanšizma po principu - ako pretrčiš nećemo ti naplatiti porez, a ako ne pretrčiš, uzećemo ti firmu, takva se poruka daje gazdama. S druge strane, ovaj zakon je i svojevrsni državni reket, priznali vi to ili ne i udar, na tržišnu ekonomiju. Ko garantuje, na primer, ino-investitorima da vama za godinu - dve neće pasti na pamet da ponovo oporezujete neki, po vama, u to vreme ekstra profit. Da rezimiram, svakako treba oporezovati privilegovane pojedince, koji su se uz pomoć privilegija u prethodnom periodu ekstremno obogatili. Gospodine ministre, mnogo je država kroz istoriju povuklo slične poteze. Vi ste pokazali jedan predlog zakona od neke od tih država. Znači da ste koristili uporedno zakonodavstvo. (Predsedavajuća: Vreme.) Ja ću vas podsetiti, što verovatno znate, da je De Gol posle Drugog svetskog rata oporezovao ratne profitere. To verovatno znate. To je uradila i predratna Jugoslavija zakonom iz 1923. godine, takozvanim Zakonom o oporezivanju latentnih rezervi. I to verovatno znate. Još mnoge države su to uradile. Ali, to je urađeno na jedini mogući način, gospodine ministre, oporezivanjem prirasta neto imovine. Na primer, firma ta i ta je recimo na dan, vi ste uzeli baznu godinu 1989, 31.12.1989. godine imala neto imovinu po bilansu toliko i toliko. Prosečna profitna stopa u 1989. godini je bila 10% u Srbiji. Firma na dan 31.12.2000. godine ima toliko i toliko neto imovine, isto iskazano u bilansu. Znači, sve ono što je van prosečne profitne stope, jednostavno podleže pod udar oporezivanja. Tako se radi u svim normalnim zemljama i tako su radile sve ove zemlje koje su slične zakone donosile, posebno posle nekih velikih nesreća i ratova. Dame i gospodo poslanici, tako se oporezuje ekstra profit. To je zakonit, jedino moguć i sprovodljiv način. Doduše, ima primera u svetu za koji ste se vi opredelili. Moamer El Gadafi, kada je došao na vlast u Libiji, on je odlučio drugačije da oporezuje sve. On je rekao - zamenićemo pare do tog i tog datuma. Svi su predali pare, a onda je on rekao - nema ovog drugog ekvivalenta. Svima po 100 libijskih dinara i to je to. Ako ste se za to opredelili i hoćete na sličan način to da sprovedete, onda o kej. (Predsednik: Molim vas da zaključite.) Predlažem da Predlog zakona odmah vratimo Vladi, da je on prosto toliko loš da ga amandmanskim putem ne možemo popraviti. On je nesprovodljiv, samo će dati šansu ljudima koji to budu sprovodili, da voluntaristički odluče - ovome ću naplatiti, ovom neću i tako dalje.
Reč ima narodni poslanik Dragan Jovanović, a posle njega narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, narod Srbije je sa nestrpljenjem očekivao zakon koji nosi naziv - Predlog zakona o jednokratnom porezu na ekstra dohodak i ekstra imovinu stečenu iskorišćavanjem posebnih pogodnosti. Toliko je nestrpljenja u narodu, da ni jedan dosadašnji zakon nije izazvao takvo iščekivanje. Međutim, na žalost srpskog naroda, pred nama se nalazi jedan papir koji je sve sem zakon. On može da bude sve sem zakona, zavisi kako ga ko tumači. Za nekoga je to, za dobre pravnike je to humoristički tekst, jer slatko se smeju kada čitaju članove ovog zakona. Za poštene ljude je to tragedija, jer vide kakvu vlast imaju, znaju šta je obećavano, a vide šta su sada dobili. Za političke analitičare to je političi pamflet. Za mene je ovo platforma za izbore. Znači, našli ste negde u magacinu nešto što ste u izborima narodu obećavali, a da je to još bi bilo i dobro, da ste to prepisali, nego ste ga do te mere unakazili da ni to više ne može da se prepravi. Vi ste u izborima narodu obećavali, stvarali ste crno belu sliku. Koristili ste prilike koje su nastajale raznim sticajem okolnosti, koristili ste prilike da narodu pričate o njegovom siromaštvu i o muci koja je narod zadesila, da stvorite crno belu sliku nekih ljudi koji su na vlasti i oko vlasti, nekih stranaka, da su sve to neki bogati ljudi, neki nepošteni ljudi, a sa druge strane DOS-ovci su siromašni ljudi, pošteni ljudi, i ta slika je uspela da preovlada kod naroda i vi ste dobili vlast. Kada ste došli na vlast situacija se promenila. Sada ste u izlogu i sada narod od vas očekuje, ima dugo pamćenje, pamti narod šta ste pričali. Pošto niste mogli da pobegnete od izbornih obećanja, vi ste pokušali da u tom ritmu nastavite dalje, pa ste, pošto je glavna priča bila mito i korupcija i oporezivanje ekstra dohotka i ekstra dobiti, formirali komisiju koja je trebalo sada da napravi nekakav spisak, ko će da plati ekstra porez i ekstra dohodak i da bude podvrgnut sankcijama. Međutim, napravili ste jednu grešku i to ne malu. Za predsednika Komisije doveli ste čoveka koji je bio vojnik, a vojnici to pravolinijski gledaju, on nije razumeo, shvatio čovek ozbiljno. Nije razumeo da treba da pravi spisak nekih koji su bili u nekim drugim strankama, da to bude politički progon, nego čovek krenuo pošteno i iskreno da pravi spisak. Kada je stigao materijal u Vladu, kod onih koji su to hteli da vide, ljudi su se našli u čudu. Uhvatila ih je panika kada su videli spiskove onih koji treba da podlegnu zakonu o borbi protiv korupcije i kada je u novinama osvanuo članak na naslovnoj strani - na udaru zakona biće mnogi ministri sadašnje Vlade. Znao sam da od tog čoveka više nema vajde, ali vas je uhvatila panika, niste znali kako ćete dalje. Vi ste sada našli na brzinu rešenje, smenili ste predsednika Komisije, ali to nije kraj. Posle toga niste mogli da pobegnete od zakona, jer ste obećali narodu i onda se našao ovako nakaradan tekst zakona, znači zakon koji nema veze sa onim što ste obećavali. Vi ste sada gledali kako pod udar zakona da ne dođu oni koji treba da dođu pod udar zakona. Reći ću vam čitav niz argumenata. Znači, kako pod udar zakona sada da ne dođu oni koji su kod vas, videli ste spiskove, videli ste da je većina kod vas, uz vas ili pored vas, od tih ljudi koji imaju velika bogatstva. Ne Elektronska idnustrija, ne Mašinska industrija, to je smešno i jadno (SIMPO) a nigde nema nekih za koje to narod očekuje. Vas je sada zadesila velika muka, kako da napravite zakon, da se ne obrukate, a da taj zakon ne dira u one u koje ne smete da dirate. Mislim da ovaj zakon vi nećete primeniti i ovakav kakav je nećete ga primeniti. Zašto ga nećete primeniti? Zato što ćete pod udar staviti sve one koji su uz vas i blizu vas. Socijalisti nemaju koga da brane, jer među socijalistima više nema tih, jer su drugi koji su možda pali pod udar zakona sada kod vas i blizu vas. Prema tome, činjenice govore, ako krenemo od člana do člana, da ste vrlo nevešto napravili zakon. Prvo, da ste hteli ono što ste zamišljali u predizbornoj kampanji vi ne biste stavili stavku da se pogađauprava prihoda sa nekim ko je zgrnuo veliki kapital. Vi ste videli ko je u pitanju, pa kažete sada - ajde da se mi pogodimo. Zamislite krivični zakon koji ima član da se kriminalac nagodi sa tužiocem ili sa sudijom koliko će da ga osudi. Znači, prvi član koji ste uneli, što je zapanjujuće, da se nagodi ko je stekao ekstra profit, ko se obogatio, da se nagodi sa direktorom uprave prihoda, Đelićev kum, došao iz Francuske, da se nagodi sa njim koliko mu treba da mu da para. To je prva stvar koja ukazuje da ste pobegli od predizbornih obećanja, da uopšte nemate nameru da spvorodite zakon onakav kakav treba da bude. Druga stvar, da onaj ko je stekao veliki kapital, a prijavi to dobrovoljno, da mu date 35% popusta, zato što je bio savestan, pa je priznao da je to uradio. Treća stvar koja će da zapanji javnost Srbije, a već se pojavila u novinama, a ima je i u zakonu. Zamislite vi od onolike priče, hajke, medija, novina, imate član zakona koji predviđa držanje u tajnosti onih koji će da plate poreze na ekstra profite. Od kada vi toliko volite bivšu vlast da držite u tajnosti ko je platio. Znači, sam princip držanja u tajnosti pokazuje građanima Srbije da tu nešto nije normalno. Do juče jedna priča, hajke, novine, i kada ima i kada nema, a sada odjednom princip tajnosti. Da se razumemo, socijalisti jesu za donošenje ovakvog, baš ovakvog zakona, ali zakona koji neće da ima ni pogađanje, neće da ima ni tajnost neće da ima ni opraštanje dugova, zakona koji će da obuhvati sivu ekonomiju u celosti, zakona koji su očekvivali građani Srbije, zakona da se svi bogataši stave pod lupu ovakvog zakona. To su građani Srbije od vas očekivali. Niko nije očekiva da stavite Elektronsku industriju, Mašinsku industriju, Hemijsku industriju "Prahovo" i ostale. Znači, Srbija je očekivala zakon kakav ste u izbornoj kampanji obećavali, a vi ste gospodo od toga potuno odustali. Mi smo pokušali da velikim brojem amandmana pokušamo da popravimo ovo, ali ovo kako ste ga vi formulisali, posle svega i posle saznanja do kojih ste došli, nije popravljivo. Ovo pokazuje vašu želju da uopšte zakon i ne donesete, jer ste napravili zakon koji nije primenljiv. Ovakav zakon ako usvojimo, on nije primenljiv ni na koga. Možda ćete da ga primenite na Elektronsku industriju, a na ostale subjekte ovaj zakon nije primenljiv. Prema tome, predložio bih da usvajanjem svih amandmana popravite tekst zakona, da mu date smisao kakav građani očekuju, da mu date smisao kakav ste obećavali građanima u izbornoj kampanji, inače sve ovo nije ni karikatura ozbiljnog zakonao porezu na ekstra dobit.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, a posle njega Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ponuđeni Predlog zakona ne treba da prihvatimo jer narušava bitne pravne principa, princip zakonitosti i pravne sigurnosti, i time dovodi u pitanje opstanak čitavog pravnog sistema. Čitav Predlog zakona ima povratno dejstvo, a ne samo odredbe članova 2. 3. i 8, kako se navodi u obrazloženju predlagača ovog zakona. Predlagač je naveo da su samo pojedine odredbe, članovi 2. 3. i 8. sa povratnim dejstvom i time je valjda želeo da saopšti da je Predlog zakona u skladu sa Ustavom Savezne Republike Jugoslavije i Ustavom Republike Srbije, pozivajući se na to da su te pojedine odredbe sa povratnim dejstvom motivisane postojanjem opšteg interesa, kako biste mogli da pogazite odredbe člana 117. stav 1. Ustava Savezne Republike Jugoslavije i člana 121. Ustava Republike Srbije. Ove ustavne odredbe zabranjuju povratno dejstvo zakona upravo zbog postojanja principa zakonistosti, a samim tim i pravne sigurnosti građana, koji u vreme svog delovanja moraju da računaju na izvesnot regulisanih društvenih odnosa. Naime, ne može se pristupiti jednokrantom oporezivanju unazad za više od deset godina od donošenja zakona, jer su poreski obveznici u vreme poslovanja imali u vidu tada postojeće propise o porezima na dohodak i imovinu, koje su morali da izvršavaju i koje su izvršili, te samim tim njihove obaveze prema javnim prihodima za odnosni period prestaju da postoje. Zbog povratnog dejstva čitavog Predloga zakona, a ne njegovih pojedinih odredbi, ovaj predlog zadire u već stečena prava fizičkih i pravnih lica, što apsolutno izaziva narušavanje i pravnog poretka i pravne sigurnosti, principa pravne sigurnosti. Predlog zakona je u celini sa povratnim dejstvom, jer sve njegove odredbe deluju unazad, iako je u tom vremenu važio sasvim drugi režim oporezivanja fizičkih i pravnih lica. U koncepciji se polazi od toga kao da su fizička i pravna lica iskorišćavala posebne pogodnosti, legalne i nelegalne, pod kojima su sticala imovinu i ostvarivala dohodak. Pri tome sezanemaruje činjenica da se ne može vršiti naknadno upoređivanje, kao što to zakon čini, za ona fizička i pravna lica koja su ostvarivala svoj dohodak i sticala svoju imovinu prema tada važećim pozitivnim propisima, što znači da nisu kršila postojeća pravila ponašanja. Ako je prema ranije važećim propisima moglo da se obavlja vršenje određenih finansijskih transakcija i ako su ti propisi važili za sve one koji su ispunjavali uslove za uključivanje u te finansijske transakcije, ne može se govoriti da to objektivno predstavlja privilegiju za one koji se ovim zakonom označavaju kao poreski obveznici. Drugim rečima, ne ističe se jasan kriterijum za određivanje privilegovanih lica koja su bila u situaciji da mogu iskorišćavati posebne pogodnosti u svom poslovanju prema ranije važećim propisima. Neuvažavanje činjenice da je jedna situacija kada se posluje u skladu sa postojećim propisima, a da je druga kada se ne posluje u skladu sa njima, a to opet znači da se ne vrši razlikovanje između dozvoljenog i nedozvoljenog ponašanja. Svaki pravni poredak pravi razliku između ponašanja u skladu i ponašanja protivnog zakonu i shodno tome propisuje sankcije bilo krivičnopravne, bilo građanskopravne. Istovremeno, ne kažnjavaju se političke stranke, pojedini listovi, mediji, nevladine organizacije koje su finansirane iz inostranstva. Vi nijednom odredbom ovog zakona niste dirnuli u srž problema - da postoji imovina stečena na osnovu zakona i postoji imovina stečena mimo zakona i da postoji imovina koju su sticale političke stranke DOS-a i nevladine organizacije, kao i tzv. nezavisni mediji i pojedinci, kao i druge stranke iz DOS-a, na nezakonit i neregularan način. Zbog togai nisu predmet oporezivanja po ovom zakonu. Pravna sigurnost, kao jedno od osnovnih pravnih načela, zahteva izvesnost u pogledu sticanja imovine. Ako su određene aktivnosti izvršene u skladu sazakonom, a kasnije se okvalifikuju kao iskorišćavanje posebnih pogodnosti proisteklih iz takvih propisa, onda se pravna sigurnost potpuno ugrožava, jer se ne zna sa čime se može računati ubuduće ako se kasnije i ono što je legalno rađeno, sankcioniše kao nelegalno. U odredbama zakona određuje se predmet oporezivanja i navodi se da se ovim porezom oporezuje ekstra dohodak i ekstra imovina stečena u periodu od 1. januara 1989. godine do dana stupanja na snagu zakona iskorišćavanjem posebnih pogodnosti, na osnovu kojih je jednom fizičkom i pravnom licu data mogućnost sticanja imovine pod uslovima koji nisu bili dostupni svim građanima. U navedenim odredbama uopšte se ne govori koji su to uslovi koji su bili dostupni nekima, da bi se na osnovu toga stvorio kriterijum koje građane treba smatrati privilegovanim. To ostaje otvoreno pitanje, kao i pitanje kako će se u svakom konkretnom slučaju pojedino fizičko ili pravno lice dovesti pod propise, pod zakon koji sada stoji pred nama, odrediti kao poreski obveznik, odnosno građanin koji je stvarao dohodak ili stekao imovinu pod uslovima koji su samo njemu bili dostupni. Ova norma je neodređena i omogućava prilikom njene primene arbitrarnost, čime se stvaraju izuzetni uslovi za njenu zloupotrebu u primeni. Neophodno je u odredbi precizno navesti odgovarajuće pravno relevantne uslove koji su bili dostupni nekim građanima, a nekima ne i neophodno je ovde dostaviti registar na osnovu koga ćemo biti u stanju da zaključimo koja su to preduzeća, koja su to fizička lica koja će doći pod udar ovog zakona. Valjda je Vlada, motivišući se time da podnese ovakav predlog zakona, utvrdila tačan spisakfizičkih i pravnih lica na koja sezakon odnosi, valjda nije propisala nešto a da tek kasnije istražuje koja su to fizička i pravna lica. Jedna sitnica iz člana 3, da će se oporezovati privilegovane isplate, zamrznute stare devizne štednje i štednje u bankama u iznosu većem od 10.00 nemačkih maraka po štednom ulogu. Zašto ne 5.000, zašto ne iznos od 500 maraka kada je 1993. godine plata bila jedna marka ili marka i po. Otkuda taj kriterijum od 10.000 maraka kao granice? Član 9. zakona je simptomatičan - pogađanje sa poreskim obveznikom. Znate, ova država je prošla kroz period u kome su sve finansijske transakcije i svi javni prihodi bili pod kontrolom jedne porodice. Porodica se zvala Marković - Milošević. Mi sada ponovo ulazimo u period nepotizma, u kome će ponovo možda jedna vanbračna zajednica odlučivati o našim prihodima i porezima, Đelić će da oporezuje, a Radović će da naplaćuje i da se pogađa. Rekao bi narod - jedan sjahao, a drugi uzjahao. Pretpostavljam da tazajednica nije nivoa na kome je bila zajednica pre njih. U članu 10. predviđeno je da se na ime poreza plaća od 35% pa do 90% i da se porez plaća u nemačkim markama. A što ne u francuskim francima, pošto je ministru to dostupnije. Otkud građanima Srbije nemačke marke. Otkud našim pravnim licima nemačke marke. Molim vas, zamislite sada ako je neko, koristeći se privilegijama, mada ovde ima i kriminala, a pretpostavimo da je neko stekao milion maraka, on će platiti oko 370.000 maraka na osnovu osnovnog poreza i ovaj deo poreza na iznos preko milion maraka. To mu dođe oko 45% poreza. Ako neko, po amandmanu koji je ovde počeo da cirkuliše, ima stan od 45 kvadrata, na onih pet kvadrata viška platiće 95% po svakom kvadratu. Znači onaj koji je uzeo narodu milion maraka i onaj koji je uzeo pet kvadrata nisu u istompoložaju. Vi se motivišete političkim razlozima i onih pet kvadrata odmah kažnjavate sa 90% poreza. Vama je 90% poreza za one koji su otimali građanima, tek za prihod preko 10 miliona maraka. Tu se vidi kako je pristupio predlagač zakona ovom zakonu. Jednostavno, pristupio je tako da je pokušao da pronađe političare iz bivšeg režima kojima bi mogao bilo šta da naplati i istovremeno da jednokratnopopuni budžet. Neće, ne prihvata Vlada da se iz ovoga namire pojedini fondovi koji su bili oštećeni u vreme kad je stican ekstra prihod,ekstra imovina. Neće Vlada da to bude ni penzijski fond, da to bude zdravstveni fond, nego samo hoće da to bude vanredni prihod budžeta i time bi se možda ovafiskalna godina nekako zatvorila. A šta ćemo iduće godine? I samo da završim. Molim vas da predvidite da žalba odlaže izvršenje rešenja, zato što će se ugasiti mnoga društvena preduzeća, kojima smo pomogli da ostanu u vreme kada je bilo najteže i kada smo davali robu iz robnih rezervi, zatvoriti sve fabričke hale ukoliko im odmah po rešenju preuzmete imovinu ukoliko nemaju novaca da vam daju. A onda ćete pristupiti privatizaciji tih objekata, i evo vam zašto se ovaj zakon donosi - da naša društvena preduzeća izgube potpuno vrednost, da postanu dužnici države, a da onda država, bez ikakvog tereta, bez ikakvih obaveza prema zaposlenima, proda naša preduzeća, i time se završava priča. Očigledno, DOS je najgori.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u svom turističkom obilasku Beograda, ministar finansija i ekonomije, Božidar Đelić nam je ponudio zakonski projekat, koji je, u stvari, u potupnoj suprotnosti sa našom zakonskom regulativom, pre svega sa saveznim Zakonom o osnovama poreskog sistema. Mi smo imali u takvom jednom njegovom eksperimentu slučaj, da se napravi, a na žalost on je od pre izvesnog vremena i važeći od pre 13 dana, i Zakon o porezu na upotrebu i nošenje određenih dobara. I, podsetiću vas, da je on u tom svom fantastičnom eksperimentu ugradio u odredbe zakona i to da se i čamac bez motora oporezuje, a sve to, celokupna poreska politika aktuelene DOS-ovske vlasti, i politika resornog ministra, teško već sada pogađa osiromašene građane Srbije. Mi samo čekamo dan kada će ljudi u gradovima, koji su već sada (jedan od takvih je Kragujevac, iz koga dolazim) tempirane socijalne bombe, da počnu da izlaze na ulice. Ili, jednostavno, da onima koji po odredbama i ovog zakona, i svih drugih, dođu i kažu - prinudno naplaćujem porez, da uzmu stvar u svoje ruke, na način na koji su to rešili, verujući u ono što ste proklamovali u kampanji prošle godine i glasajući za većinsku koaliciju tzv. Demokratske opozicije Srbije. Sada će promeniti svoje mišljenje, i to se već sada i oseća. Međutim, šta je ono što je prepoznatljivo, a što se vidi i u drugom članu ovog zakona, a što se vidi na početku obrazloženja Vlade, odnosno predlagača - kaže se da se Vlada poziva na period unazad 12 godina, i ne mogu ništa drugo, nego da konstatujem ono što smo svi mi konstatovali i 5. oktobra, kada ste na beogradskim ulicama izveli puč i revoluciju, da je ovo samo nastavak Osme sednice, da su sada neki drugi ljudi, Stambolićeva frakcija na vlasti, da oni žele obračun sa svojim političkim protivnicima, sa onima sa kojima su se na ovaj ili onaj način obračunavali unazad 11 godina. Postoji jedna interesantna anegdota o jednom čuvenom komunisti, taj je čovek (bio je iz Kragujevca) pošao na Osmu sednicu i imao je dva govora - u jednom džepu govor za Miloševića, a u drugom za Stambolića. Računao čovek - pogledaću kako će da teče sednica i prema tome ću da se opredelim - za koji ću džep da se uhvatim i koji govor ću da iznesem. Isti je sada slučaj sa direktorima mnogih društvenih i privatnih preduzeća u našoj zemlji, sa mnogima koji su, počev od 5. oktobra, pred naletom represije, terora, straha koji im vi i ovakvim poreskim zakonom, a i kroz vaše celokupno delovanje, uterujete u kosti. Počeli su da prave prebege, i šta kažu - bolje da idemo na ovu stranu, ne bi li se našli na toj listi podobnih. Član 2. zakona upravo kaže da su obveznici jednokratnog poreza fizičko ili pravno lice, koje je u periodu i na način iz člana 2. ovog zakona, ostvarilo ekstra dohodak ili steklo ekstra imovinu. Vi se, dakle, vezujete za taj vremenski period, i opet moram da vas podsetim na nešto što je zabeleženo u našoj neslavnoj istoriji, u vreme teške komunističke diktature - to vreme ne pamtim zbog tada malog broja godina, ali su mi ljudi, koji su to preživeli pod diktaturom Josipa Broza o tome mnogo pričali da je postojala tzv. državna komisija za ispitivanje porekla imovine, i naravno, državna komisija je selektivno tada oporezivala i ispitivala poreklo imovine samo onima koji su bili suprotstavljeni komunističkom režimu. Ono što je izneo, kao predstavnik poslaničke grupe, koja danas, nažalost, ovde čini većinu Narodne skupštine Republike Srbije, gospodin Čedomir Jovanović, poklapa se sa njegovim elementarnim neznanjem o svemu onome što treba da sadrži jedan zakonski projekat i kako može da se namiri porez od poreskog obveznika. On je rekao da će i narodni poslanici, a već je sebe oprobao u toj ulozi 31. marta, da pregovaraju sa onima koji će biti podvrgnuti ovom zakonskom eksperimentu, da će u dogovoru sa njima da vide kako će i koliko u ovoj progresivnoj stopi od 30 do 90% da ih oporezuju. Zaista je u krajnjoj meri nekorektno ponašanje resornog ministra i Vlade Republike Srbije, to što ste najavljujući izvestioca, posle smene Vuka Obradovića, koji je zagrebao tamo gde ne treba, nama rekli da će to biti Đelić, koji se iznenada, kao fantom, danas ovde pojavio. Zaista je nekorektno što nam niste dostavili ono što je objavljivala i nedeljna i dnevna štampa, a to je izveštaj, dosadašnji izveštaj komisije - koje su to firme, koja su to preduzeća, koja će da dođu pod udar jednog ovakvog ledž specijalis-a. To što se vi pozivate na Ustav i kažete da svako ko je dužan da plaća porez i druge dažbine utvrđene zakonom, mora to da radi, to je nešto što sam već na početku rekla da se kosi sa saveznim Ustavom i sa odredbama saveznog zakona, koji to najpreciznije reguliše. Meni je prosto neverovatno da o načinu poslovanja, o dovijanju na sve moguće načine, u situaciji neviđenih pritisaka i sankcija od strane Amerikanaca i njegovih zapadnih saveznika na našu državu i na naš narod, na našu privredu, na zaposlene u tim preduzećima, govori Božidar Đelić, koji je posle 15 godina iz Pariza, iz belog sveta, posle neuspelih eksperimenata po Rusiji, po Poljskoj, po Češkoj, gde mu je i ulaz zabranjen, došao ovde da sa nama pravi ovakve eksperimente i da pokuša da potupuno slomi našu privredu, koja se ionako nalazi u teškoj situaciji. Verovatno, dalje, u tom smislu sledi i imenovanje dobrog , da ne kažem bliskog, prijatelja resornog ministra, a novog direktora Republičke uprave javnih prihoda, Aleksandra Radovića, na čelo Komisije. Zaista je neshvatljivo da neko sa takve pozicije bude na čelu Komisije koja treba da ispituje zloupotrebe i korupciju, a Komisija koja bi stvarno, objektivno, nepristrasno to trebalo da radi, valjda treba da kontroliše kako gospodin Radović sada,sa pozicije novoimenovanog direktora Republičke uprave javnih prihoda, radi taj posao. Rekli ste, što su pomenule i moje kolege iz poslaničke grupe SRS, a to je odredba zakona, da će se porez naplaćivati u protivuvrednosti nemačkih maraka i da je to devizni tržišni kurs koji objavljuje Narodna banka Jugoslavije. Niste bili, gospodine Đeliću, koliko me sećanje služi, mesec i po dana u Skupštini, rekoh, odonda kada ste pred poslanike stavili, i vaša većina usvojila, onaj paket poreskih zakona, koji direktno sada udara na osiromašeni džep naših građana. Vi se usaglasite sa gospodinom Dinkićem, koji to takođe vešto krije, da se u znatnoj meri promenio kurs marke, da on sada u realnoj vrednosti više nije 30 dinara, kako ga vi veštački držite, već 45, zato što smo imali udar na cene, zato što smo imali porez na promet i zato što mi imamo inflaciju koja nije onakva kakvu vi predviđate i imaćemo je na žalost u mnogo većem procentu do kraja godine. Ona neće biti 30%, pretpostavljamo da će možda dostići i celih 100% do kraja godine. Rekli ste u vašem izlaganju da ste kao i nadležni odbor u Skupštini bili veoma otvoreni prema amandmanima. Nije tačno. Preko 70 amandmana su podneli poslanici iz opozicionih stranaka, a najviše poslanici SRS. Kada budemo govorili u načelu, videćemo da je jedan od prvih amandmana onaj koji je inicijalna kapisla za mnogo veće tenzije, političke, ekonomske i svake druge koje će se dešavati u našoj zemlji, a to je amandman u kojem vam Skupština pokrajine Vojvodine traži da 50% prihoda od ovakvog leks specijalisa, od ovakvog načina pokrivanja, kako ste vi rekli budžetskog deficita, ide u vojvođansku kasu. Ti apetiti i sve ono što zahtevaju autonomaši iz pokrajinske vojvođanske Skupštine će nas koštati mnogo, nas kao državu i kao narod. A što se tiče ovog deficita, za koji ste rekli da morate na ovakav način da ga popunite, a tako ćete uništiti mnoga društvena preduzeća u našoj zemlji, vi ste nam gospodine Đeliću obećali i stavili ste to u predlogu najvažnijeg zakonskog projekta, u budžet za 2001. godinu, da ćete budžetski deficit od 30 milijardi dinara pokrivati donacijama iz inostranstva. I ako hoćete, isporučujte Haškom tribunalu, mi ni jedan jedini dolar dobiti nećemo. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Jovan Todorović, neka se pripremi narodni poslanik Dragoljub Stamenković.
Poštovano predsedništvo, gospodine Đeliću, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je jedan zakon za koji većina kaže da ima potrebe da se donese sa stanovišta ciljeva koje bi jedan takav zakon trebalo da ostvari. Ali, život koji će uslediti nakon donošenja ovog zakona najverovatnije će svima nama pokazati da mnoge odredbe, koje su sadržane u ovom zakonu, neće moći da budu na pravi način, pravedno ili pravično primenjene. Da krenemo redom, najpre, sam naziv zakona. Dakle, Predlog zakona o jednokratnom porezu na ekstra dohodak i ekstra imovinu, već su neki govorili o tome, za mene je pomalo sporan i problematičan. Nekada, kada sam počinjao profesionalnu karijeru, ekstra dohotkom se smatrao onaj dohodak koji se ostvari u privređivanju iznad prosečne stope, profitne ili dohodne, za tu granu ili grupaciju. Ta definicija očigledno ne važi kada je u pitanju naslov ovog zakona. Pre bih rekao da bi ovo mogao biti zakon o ekstra profitu, što je primerenije svim našim propisima koje smo u međuvremenu doneli. Zatim, period na koji se ovaj zakon odnosi, nadam se da se tu možemo složiti, da je jako problematično da počinjemo da računamo nekakvo vreme od 1.1.1989. godine. Zašto je to, dame i gospodo, za mene sporno? Sporno iz više razloga, a ja ću navesti samo neke. Prvo, podsetio bih sve vas da je u tom vremenu, u toj 1989. godini, gospodine Đeliću, bila jedna druga država koja se zvala SFRJ. Da su u sastvu te države bile i danas su otcepljene republike, samostalne države Slovenija, Hrvatska, BiH i Makedonija. Da je ova država, SRJ, nastala Ustavom iz 1992. godine i da je u tom vremenu vladao jedan drugi pravni, ekonomski i privredni sitem. Ne vidim šta je bila motivacija predlagača da uzme baš 1989. godinu kao onu godinu od koje će se startovati. Ako bismo hteli da govorimo o tome i na politički način, onda bih mogao da postavim pitanje kako DOS računa kad u osnovi ne priznaje kontinuitet ove države SRJ sa onom prethodnom, jer da priznaje ne bi se pojavljivao sa zahtevom kod Saveta bezbednosti da nas ponovo prime u Ujedinjene nacije, kada vodi postupke sukcesije na jedan drugačiji način nego što je to zamišljeno u prvobitnoj varijanti, a u ovom zakonu se vraća upravo na taj period iz 1989. godine. Ne bih navodio druge razloge, ali mislim da oni koji na taj način razmišljaju, koji ozbiljno misle o tome, moraju da se slože sa ovom temom. Drugo, član 3. zakona kaže: "Transakcije iz kojih nastaje predmet oporezivanja...", dakle to je jedno poglavlje i sada imamo član 3, pa u njemu toliko i toliko tačaka. I, ja ću sada prokomentarisati kako će se u životu, dakle u praksi primenjivati odredbe tačke 1. i 2. ovog zakona. Dame i gospodo, uzimimo ovakav primer, kaže: "Korišćenjem sredstava primarne i sive ekonomije novca u finansijskim transakcijama". Podsećam sve vas da smo svedoci tog vremena da smo u svim tim godinama od 1991. pa evo do danas, 10 godina, koristili sredstva primarne emisije za različite namene. Ali, najčešći korisnici tih sredstava primarne emisije su upravo bila državna preduzeća, tamo gde je država osnivač, sa razlozima da se tim sredstvima obezbedi cenovna stabilnost i spreči udar na standard građana ove zemlje. Uzmimo primer finansiranja elektroprivrede, primer finansiranja metalo-prerađivačkog kompleksa, primer finansiranja prehrambene industrije, čuvanja cena mleka, hleba itd. Uzmimo da je tu i bilo zloupotreba koje su institucionalne, po zakonu, a koje mi danas smatramo da treba oporezovati. Ali, pitam vas, dame i gospodo, kako ćemo tretirati jedan ovakav slučaj. Neposredno pred NATO bombardovanje firma H dobila je kredit iz primarne emisije u iznosu od milion dinara. Prema kursu nemačke marke na dan 23. mart 1999. godine, po kursu od 10 dinara za marku, višem od zvaničnog, koji je u to vreme iznosio 6 dinara, to je iznosilo 100 hiljada maraka. Zbog posledica bombardovanja i zbog samog trajanja bombardovanja firma je vratila kredit u 2000. godini, oktobra meseca. Tada je kurs marke bio 40 dinara, gospodine Đeliću. Danas je zvanični kurs 30 dinara. Milion dinara podeljeno sa 40 dinara za marku jednako je 25 hiljada maraka. Reklo bi se, razlika od 25 hiljada maraka do 100 hiljada jeste ekstra dohodak ili profit koji treba oporezovati. Da li je? Da li je, dame i gospodo, u tom momentuprivilegovan kurs od 40 dinara, i to je kurs koji je saopštila Narodna banka, što je još jedan veliki apsurd - ona će nam saopštiti koji su bili kursevi na dan kada smo uzimali ili vraćali kredite. Pitao bih gospodina Đelića, verovatno tada niste bili u ovoj zemlji, ali 1993. godine kurs se menjao iz sata u sat da ne govorimo iz dana u dan. Kada vam je ujutru odobren kredit, u 8 sati, ako ste ga preko ZOP-a dobili u 12 sati, to je već bila 1/3 tog kredita. A, kada ste na jedvite jade uspeli da plasirate ta sredstva za kupovinu za koju je namenjen taj kredit, to je već bilo 10% od toga. Govorim o jednom faktičkom stanju, gospodo, kako ćete primeniti zakon. Ne govorim o političkoj odgovornosti onih koji su, eventualno, donosili nekakve pogrešne odluke, pričam o drugoj strani medalje ovog zakona. Kako ćemo to primeniti? Molim vas, koji kurs, ulični, žiralni, šticovani. Mi danas imamo, neko je od kolega pomenuo, činjenicu da je viši kurs u transakcijama nego što je to zvanični kurs Narodne banke Jugoslavije. Ima li tu ekstra dohotka i ekstra profita? Na ta pitanja moramo odgovoriti u životu i u praksi da ne bi činili nove nepravde, ako već mislimo da ovim zakonom ispravimo nešto što jeste bila nepravda u nekom prethodnom vremenu. Dakle, nisam protiv zakona, nego govorim o slabostima ovog zakona. Ali, onaj ko je predlagač tog zakona, on je o tome morao da vodi računa. Recimo, uzmimo sledeći primer - tačke 12. i 13. Mogu vam mnogo primera navesti. Razmislite o tome i videćete da je to život. Dva preduzeća imaju dva različita akta o pripadajućem stanu ili pripadajućem iznosu kredita za određenog radnika, direktora, funkcionera, člana upravnog odbora i tako dalje. U jednom preduzeću je to 80 kvadrata, a u drugom preduzeću je to 100 kvadrata. U prvom preduzeću odobrili su kredit ili kupovinu stana ili otkup stana od 100 kvadrata. Gospodine Đeliću, razlika od 100 kvadrata je prema ovom zakonu, ekstra profit. U drugom preduzeću, saglasno aktima, odobrili su upravo kredit ili otkup stana od 100 kvadrata. Nema razlike. I jedan i drugi direktor, funkcioner u javnom preduzeću, u političkoj organizaciji ili na bilo kom drugom mestu, dobili su istu površinu. Ima li tu pravde i jednakosti? Razmislite o tome. Dakle, ispravite zakon u tom delu da bude primenljiv. Dalje, govori se o odgovornosti osnivača. Gospodo, u prethodnom vremenu je započela privatizacija. Imamo masu akcionara. Akcionari se danas pojavljuju kao osnivači preduzeća. Hoće li ti akcionari biti odgovorni za ono što sad proističe kao posledica primene ovog zakona? Molim vas, kako se može logično govoriti o ekstra profitu, a da je firma otišla u stečaj i da se iz likvidacione mase ne mogu namiriti sredstva potrebna da se izmiri porez za tzv. ekstra profit ili dohodak po ovom zakonu. Još nešto, odgovornost članova organa upravljanja, direktora i tako dalje. Podsećam vas da je u onom vremenu važio i ZUR, Zakon o udruženom radu. Imali smo članove radničkog saveta i radničke savete. Gospodine Đeliću, jesu li i članovi radničkog saveta iz 1989, 1990, pa do donošenja Zakona o preduzećima 1997. godine, odgovorni za eventualne transakcije i poreske obaveze koje nastaju iz ovog zakona? Dakle, to su pitanja na koja moramo prethodno odgovoriti da bismo mogli ovaj zakon da primenimo. (Predsednik: vreme.) Predsedniče, izvinjavam se, samo još jednu stvar da kažem. Ako se zakasni u plaćanju ovog poreza... Gospodo, nemojte da vam smeta istina. Jesam za zakon, ali zakon koji se može primenjivati. Ako treba i glasaću, naravno. Recimo, pitanje kamate - sve smo utvrdili u markama. Uvodi li se to marka kao moneta ili valuta u naš platni sistem? Obavezu za kamatu smo utvrdili u dinarima. Koja je tu razlika? Ako je reč o 100 hiljada maraka poreza, koji je trebalo platiti u nekom vremenu, onda je to 100 hiljada maraka i kad se plati. Ako vi kažete - to je 100 hiljada maraka puta 30 dinara, jednako je toliko dinara, pa na to zatezna kamata, pa kad prođe period i to podelite ponovo sa kursom od 30, uopšte nije ista cifra. Razumeo sam smisao zakona da se sve računa i obračunava u markama, upravo radi očuvanja realne vrednosti utvrđene visinom poreza po ovom zakonu. Naravno, imao bih još više o tome, ali nemam vremena. Hvala vam lepo.
Reč ima narodni poslanik Dragoljub Stamenković, a posle njega narodni poslanik Dragan Pavlović.
Gospodine predsedniče, poslanici DOS-a me teraju da kažem da je DOS najgori, a kad kažem da je DOS najgori, onda vi meni izričete opomenu. Ja to neću da kažem. Dame i gospodo, zalažem se da svako ko je na nelegalan način stekao ma kakvo bogatstvo, bude za to kažnjen. Ne samo on, mora biti kažnjen i onaj ko je omogućio sticanje bogatstva na takav način. Nije dovoljno da samo plati porez. Šta to znači da je neko stekao 400 hiljada maraka, plati 135 hiljada, a ostane mu 265 hiljada maraka i ja mu kažem - lopino, a on kaže - platio sam porez, ja sam veoma koristan za ovu državu, ja sam čist. Koliko si ti platio porez? Moraju se izreći i druge mere u skladu sa zakonom. Za kriminal se mora ići u zatvor. Mora se oduzeti sve, a ne samo deo nezakonito stečene imovine.Šef poslaničke grupe DOS-a Čeda Jovanović kaže da se ovaj zakon ne bavi krivičnom odgovornošću. Ako se ne bavi krivičnom odgovornošću, ako nema krivične odgovornosti, što onda ljudima uzimamo novac? Ajde da utvrdimo ko je kriv, ko je krao, ko je nezakonito stekao, pa onda da mu uzmemo sve i plus u zatvor. Inače, voleo bih da ovaj zakon zaživi. Voleo bih da vidim kako se Dušanu Mihajloviću oduzima sve. Ne misli valjda neko od poslanika DOS-a da je on sve ovo što ima sada legalno stekao? Ali, mi trebamo doneti zakon koji ima povratno dejstvo. Pročitao sam Ustav, u članu117. kaže se da ako to zahteva opšti interes, povratno dejstvo mogu imati samo delovi zakona, a nikako celi zakon. Mi treba da delujemo u skladu sa zakonom koji je protivustavan. Zašto Predlog zakona tretira period od 1. januara 1989. godine do dana donošenja ovog zakona? Recimo, zašto to nije od 1. jula 1982. godine ili 14. februara 1959. godine ili bilo koji drugi datum? Zašto se ograničava danom donošenja zakona? Da li to sugerišete da je bogaćenje nekih ljudi, bliskih Miloševiću, počelo baš tog dana, a da se završava sa vašim dolaskom na vlast? Da li mislite da ste vi bezgrešni? Mnogi koji nisu bili bliski Miloševiću obogatili su se na sličan način, preko veza, vezica, podmićivanjem i na bilo koji drugi način. Mnogi su sada u DOS-u. Ima i nekih koji sede ovde i rade kao narodni poslanici, koji su se obogatili na ovakav način. Mislite li da je dovoljno naplatiti reket, uzeti koliko vam treba i onda reći - sad si pošten, sad si častan? Tako rade i klasični reketaši. Nikada ne uzmu sve, nikada ne unište do kraja onoga koga reketiraju. A, kada im novac zatreba, ponovo traže, a vi ćete verovatno produžiti važenje zakona, tako bar kaže ministar Đelić. Kažete - onaj ko se dobrovoljno prijavi i pospe se malo pepelom, smanjuje mu se 35%. Dobro, to menjate amandmanima. Ali, pitanje je da li će amandmani biti usvojeni. Građanin treba, što je rekao savetnik onog našeg ministra, kakav savetnik takav i ministar policije, građanin treba da cinkari sam sebe. Šta će se desiti ako sudovi odbiju da primenjuju ovaj zakon? U članu 96. Ustava se kaže - sudovi su samostalni i nezavisni u svom radu i sude na osnovu Ustava i zakona. Šta će se desiti ako neki hrabri sudija odbije da primenjuje ovakav zakon koji nije ustavan? Ili možda mislite da ćete stranačkim postavljanjem predsednika sudova obezbediti podršku u svakom slučaju? A, Ustavnog suda nemamo. Gospodin Popović, koji kaže meni da li sam se prepoznao, prepoznaćete se i vi, gospodine Popoviću, vaše vreme prolazi. Nas srpske radikale ovaj zakon ne pogađa. Nismo bili miljenici režima, obično smo bili hapšeni iz političkih razloga. Samo upozoravamo, zakon će pasti na Ustavnom sudu, kad-tad. Jednommoramo imati i Ustavni sud. Sumnjam da će se ovaj zakon, ako ga danas usvojimo, primenjivati objektivno. Eto, dojučerašnji potpredsednik Vlade i predsednik Komisije za borbu protiv korupcije, Vuk Obradović, kaže da je smenjen u onom trenutku kada je došao do "Lutre" i Dušana Mihajlovića. On kaže da je dobio signal i da taj signal važi za sve ostale. Ne diraju Mihajlovića, ne diraju "Lutru", ne diraju one koji su pored Đinđića ili uz Đinđića, ne diraju one koji su finansirali i pomagali DOS, možda kupovali i njihovim liderima kola i stanove. Mislite li da bi Čeda od svoje studentske stipendije mogao da kupi dva džipa i da prežali kad mu ih unište, tek tako. Hoće li pod udar ovog zakona doći i političke stranke, tzv. sindikati ili one nevladine organizacije koje su u kešu unosile novac u zemlju. Mi se zalažemo za zakonitost, a ne za bezakonje, ali sada revolucionari ostavljaju puške, donose kvazi zakone da ugrabe ono što je preostalo. Među vama ima dece prvoboraca i generala. Naučili ste vi od očeva kako se otima i kako se pljačka, a oni koje sada gledam su upravo deca prvoboraca. Srpski radikali zahtevaju da se posle sudskog postupka, ako se dokaže krivica, zaloupotreba i pljačka, na osnovu presude, preduzmu zakonom propisane mere i da se neko ko je na takav način opljačkao narod i državu bude kažnjen i zatvorom, a ne samo uzimanjem dela zarade. Ovaj zakon će u principu sprovoditi par Đelić-Radović, a mi u takve parove nemamo poverenja.
Reč ima narodni poslanik Dragan Pavlović, a sledeći je Dragiša Marinković.
Dame i gospodo, kako reče kolega, naše vreme prolazi i sasvim se slažem, i naše i vaše vreme prolazi, ali je važno da u toj prolaznosti iza nas ostane nešto po čemu će se mlađi nas prisećati. Bolje je da to bude po dobru i po dobrim stvarima, a ne po lošim. Ipak mislim da građani Srbije očekuju od ovog zakona da se bar delimično ispravi nepravda, u kojoj smo živeli poslednjih godina. Mislim da to posebno očekuju radnici koji su umesto plata primali topli obrok i polutke, da to očekuju i roditelji koji nisu imali godinama dečiji dodatak, da to očekuju i oni socijalni slučajevi koji nisu dugo primali pomoć, da jednom rečju to očekuje većina građana Srbije. Mi kao Skupština snosimo odgovornost da donesemo zakon koji će otkloniti tu nepravdu i već na samom početku i prilikom njegovog predlaganja svesni smo činjenice da u potpunosti nije moguće zadovoljiti tu pravdu, upravo zbog toga što smo vezani principom pravne sigurnosti, ali se nadamo da ćemo u najekstremnijim slučajevima i najvećim oblicima kriminala sa narodnim parama, ovim zakonom zadovoljiti tu pravdu. Uvek sam u Skupštini fasciniran hladnokrvnošću sa kojom predstavnici bivše vlasti otvoreno govore i priznaju postojanje slučajeva neosnovanog bogaćenja, zloupotreba, kriminala, a onda elegantno iz te hladnokrvnosti prelaze na kritiku principa teorijskim raspravama koje mogu trajati satima. Zaista mislim da će se ne samo pravna nauka, već politička i ekonomska, a možda i medicina dugo baviti onim što se dešavalo u poslednjih deset godina, dugo izučavati kako je bilo uopšte moguće toliko puta podvaliti sopstvenom narodu, sa toliko raznovrsnih modela pljačke i podvale i kako je to sve kaofenomen teorijski moglo da opstane. Argumenti kritičara su dosta kontradiktorni, jer oni zbog retroaktivne primene zakona kritikuju da je ovim zakonom ugrožena pravna sigurnost, a isti ti potom iznose argumente u prilog tome da se svaka imovina i svako bogatstvo ispituju. Te dve stvari su suprotne jedna drugoj, jer ako bi se svaka imovina ispitivala, to bi bile upravo one partijske komisije za ispitivanje porekla imovine. Zakonodavac, predlagač zakona se ovde ograničio na tačno prepoznatljive, odnosno moguće oblike korišćenja privilegija, koje se mogu utvrditi i koje se mogu dokazati. Zato su ti slučajevi taksativno nabrojani. S druge strane, rečeno je da je već krivično zakonodavstvo moglo ovo da reši. Ako je moglo, onda se postavlja pitanje zašto nije, jer ako priznamo da postoje razlozi i da je to moglo krivično da se goni, zašto se to nije i gonilo? Jedna, takođe, primedba je da su društvena preduzeća korisnici ovih privilegija i nadam se da će biti interesantno pratiti tok novca koji je došao u ta društvena preduzeća. Najzad, iskorišćena je prilika da se ponovo zaplaše građani kako će im se veliki namet uvesti i želim samo da ponovim da građani koji su otkupljivali stanove ne podležu pod ovaj zakon, da se on samo odnosi na imenovana lica, funkcionere i direktore u preduzećima koji su mimo kriterijuma, predviđenih aktima, koristili i dobijali stanove, što znači na jako ograničen broj. Na kraju, želim da kažem da bih voleo da još Srba iz belog sveta dođe sa znanjem i sa reputacijom koju su tamo stekli, a da što manje Srba stoji ispred ambasada i ide u beli svet.
Izvolite, po Poslovniku.
Povreda člana 80. Poslovnika, u kome kaže da kvorum za rad Narodne skupštine postoji ako na sednici Narodne skupštine pristustvuje više od polovine od ukupnog broja narodnih poslanika i kaže dalje da se kvorum utvrđuje primenom elektronskog sistema za glasanje. Kaže dalje - ako narodni poslanik izrazi sumnju u postojanje kvoruma može da zatraži da se kvorum utvrdi prozivanjem narodnih poslanika. Izražavam sumnju u ovaj elektronski sistem i sigurno ću tražiti da se to utvrdi prozivkom posle toga.
Gospodo narodni poslanici, molim da utvrdimo kvorum. Konstatujem da nemamo kvorum. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Sedmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2001. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuju 128 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim vas da ubacite svoje identifikacione kartice. Poštovani narodni poslanici, imamo 120 identifikovanih narodnih poslanika. Uočavam 6 narodnih poslanika koji nisu ispoštovali obaveze iz člana 130. Poslovnika. Da ne bi dobili opomenu, molim da izvrše svoju poslaničku obavezu.Uočavam još jednog narodnog poslanika koji se nije identifikovao. Molim da to učini. Gospodine Šešelj, izričem vam opomenu. Niste se identifikovali kako nalaže Poslovnik, član 113, čime kršite Poslovnik. Izričem vam opomenu u skladu sa članom 101, poslednja alineja. Konstatujem da imamo kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sedniciprisustvuju sledeći narodni poslanici: Radomir Naumov, Aleksandar Popović, Vlatko Sekulović, Veselin Janković, Vladan Jovičić, Milan Milosavljević, Rodoljub Šabić, Milutin Prodanović, Zoran Novaković, Dušan Golubović, Miomir Tadić, Milan Radulović, Miloš Radivojčević, Vuko Antonijević, Ratimir Svirčević, Vasilije Pavićević, Mihajlo Jagodić, Zoran Bošković, Predrag Stojanović, Atila Juhas, Ljubomir Slavković, Karolj Kermeci, Marko Jakšić, Boško Ničić i Dragan Šormaz. Samo je pre podne odsutna Gordana Čomić, a popodne Dušan Petković i Predrag Bajčetić. Obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju predsednik, potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije, kao i sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo. Takođe vas obaveštavam da su pozvani da sednici prisustvuju Nenad Čanak, predsednik Skupštine AP Vojvodine i dr Predrag Filipov, potpredsednik Skupštine AP Vojvodine, u svojstvu ovlašćenih predstavnika Skupštine AP Vojvodine, koja je podnela amandmane na predloge zakona iz dnevnog reda ove sednice. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O JEDNOKRATNOM POREZU NA EKSTRA DOHODAK I EKSTRA IMOVINU STEČENE ISKORIŠĆAVANjEM POSEBNIH POGODNOSTI (nastavak) Reč ima narodni poslanik Srđa Popović, posle njega narodni poslanik Branimir Trajković.