Zahvaljujem, gospođo predsednice. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, naša poslanička grupa Boris Tadić - Socijaldemokratska stranka, Zajedno za Srbiju i Zeleni Srbije podnela je amandmane na Predlog zakona o policiji u želji da poboljšamo tekst zakona. Tokom ove diskusije videćemo, dosta amandmana je i prihvaćeno. Međutim, amandman na član 1. koji smo podneli nije prihvaćen. Naime, član 1, koji reguliše predmet zakona, glasi: „Ovim zakonom uređuju se unutrašnji poslovi, organizacija i nadležnost Ministarstva unutrašnjih poslova, u daljem tekstu Ministarstvo, policijski poslovi, organizacija i nadležnost policije, kao i druga pitanja od značaja za rad policije i Ministarstva“. Mi smo predložili da se ovaj član preformuliše tako da se izmeni i da glasi: „Ovim zakonom uređuju se policijski poslovi, organizacija i nadležnost policije, unutrašnji poslovi, organizacije i nadležnosti Ministarstva unutrašnjih poslova, u daljem tekstu Ministarstvo, kao i druga pitanja od značaja za rad policije i Ministarstva“. U obrazloženju smo naveli, kao što sam već rekla, da se članom 1. Predloga zakona uređuje predmet zakona. Kako je ovo zakon kojim se uređuje policija, smatramo da je rešenje koje smo dali o amandmanu pravno-tehnički i logički primerenije i u skladu sa materijalno-pravnim rešenjima i sistematikom zakona. Amandman je odbijen sa obrazloženjem da ga Vlada ne prihvata iz razloga što je policija uža unutrašnja organizaciona jedinica MUP-a. Međutim, mi predlažemo da još jednom razmotrite amandman i da ga usvojite iz razloga što je nadležnost Ministarstva regulisana Zakonom o ministarstvima, a ovo jeste Zakon o policiji i prevashodno je težište na regulisanju rada policije kao jednog dela MUP-a. To treba da se vidi i iz člana 1, da je težište regulisanja ovog zakona i osnovni predmet regulisanja policija.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vladimir Orlić, Dušica Stojković, Aleksandar Marković i Nenad Nikolić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković.
Zahvaljujem, uvažena predsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, podneli smo kao poslanici SNS više amandmana na današnje predloge zakona. Mislim da je 45 ukupno na ovaj Predlog zakona, a između ostalih i ovaj amandman na član 2. Želim da iskoristim priliku, ne verujem da ćemo se javljati tako često, da se zahvalim Ministarstvu, kao i Vladi Republike Srbije, što je većina naših amandmana prihvaćena. Dakle, konkretno u ovom Predlogu zakona, od ovih 45 amandmana prihvaćeno je 40. Ono što je važno ovde istaći, veći deo amandmana može se okarakterisati kao tehnički amandmani. Dakle, ispravljanje nekih tehničkih grešaka. Lična promocija, lična reklama poslanicima SNS je na poslednjem mestu, za razliku od nekih drugih poslanika koji su u vreme ovog mandata, za poslednje gotovo dve godine, na sličan način podnosili veliki broj amandmana. Neki su od njih prihvaćeni, neki nisu, ali su uvek koristili priliku da istaknu kako je to veoma značajno, kako je njihova uloga bila presudna u tom smislu itd. Dakle, mi kao poslanici SNS, i ovom prilikom ističem gospodina Vladimira Orlića, gospođu Dušicu Stojković i gospodina Nenada Nikolića koji su zajedno sa mnom učestvovali u pisanju ovog amandmana, ne želimo da ističemo u prvi plan kako smo mi mnogo zaslužni za ovaj zakon. Zakon je odličan i mi smo u načelnoj raspravi i istakli i nedvosmisleno ukazali na to da ovaj zakon nema suštinskih, odnosno da niko nema suštinskih primedbi na ovaj zakon. Ovaj broj amandmana, ponoviću, reč je o tehničkim amandmanima. S druge strane, naglašavam da poslanici SNS vrlo posvećeno i predano učestvuju u praćenju zakona, učestvuju u pisanju amandmana, ali nam je lična promocija na poslednjem mestu. Još jednom koristim priliku da se zahvalim Ministarstvu na prihvaćenim amandmanima. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac. Izvolite.
Dozvolićete, DS i opozicija se ne slaže da su ovi zakoni kvalitetni i dobri. Sama činjenica da je preko 104 amandmana prihvaćeno ide u prilog tome da mi praktično danas radimo ovde izmene i dopune Predloga zakona koji je Vlada poslala. Ne prihvatam da je i jedan amandman koji je dat tehnički i nevažan. Ukoliko neko ne razume suštinu izmena i dopuna, koje mi očigledno radimo na Predlog zakona koji je u parlamentu, to je druga stvar, ali ima veliki broj članova koji se odnose na suštinski važne stvari koje se tiču rada policije, pripadnika MUP-a, kao i građana Srbije. Tako da, komentari koji se daju vezano za amandmane, molim vas da se svako skoncentriše na svoje amandmane i, naravno, pojedinačno na ostale, a ne da pravite od svega toga jednu cirkus sliku u kojoj očigledno imamo situaciju, kažem, da je 104 amandmana prihvaćeno. To se do sada nije desilo. Dobro je što je to prihvaćeno, ali je loše što zakon koji je stigao u Skupštinu očigledno nije bio kvalitetan. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Nebojša Stefanović.
Samo želim da upoznam javnost, da je od 104 amandmana 60 vezano za slovne i tehničke greške, koje su prihvaćene u tekstu zakona, tako da sam zahvalan i na tome, ali da se ne govori o tome kako je to suštinski promenio zakon, apsolutno nije.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić.
Zahvaljujem, koristim vreme poslaničke grupe. Dobro bi bilo da činjenica da od 200 i nešto članova u 60 članova ima slovnih i tehničkih grešaka bude nauk svima nama i greška koju nećemo ponavljati. Znate, jedan zarez u članu može da proizvede ogromne posledice po živote ljudi ako je na pogrešnom mestu, da ne citiram kako to može da izgleda. Ponavljam, kao što je i rekao ovlašćeni predstavnik DS, gospodin Šutanovac, dobro je da smo ušli u fazu da prihvatamo amandmane. Ne bi bilo dobro da još jedanput imamo bilo kada zakon koji je tako tehnički loše pripremljen, ili nam treba lektor ili nam treba više vremena za samu raspravu o zakonu, ili nam treba, što je po meni očigledno, više dijaloga u fazi u kojoj je nacrt za sve koji nisu narodni poslanici, a više vremena za sve nas koji jesmo poslanici, da bi se detaljno, pre nego što zakon dođe u plenum, razmotrilo šta je to što je tehnička greška, šta je to što je suštinski nešto oko čega ne možemo da se složimo. Tako da ako išta ima dobro od ovog zakona, to je da ne ponovimo takav način rasprave o zakonu. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marija Obradović.
Hvala, da dam doprinos ovoj vrsti diskusije. Dobro je, što obraćamo pažnju na tačke, zareze, pravopisne, gramatičke, neke lektorske izmene koje su nam neophodne, da to moramo da pazimo, jer je ovo najviši zakonodavni dom, svaka tačka na određenom mestu, kao što kažu, može da proizvede veliki problem, ali ovo nisu bile takve vrste grešaka koje mogu da naprave veliki efekat, negativan efekat na sprovođenju ovog zakona. Drago mi je što, ovaj zakon je takav da nema suštinskih zamerki, nema toga da je određeni amandman veoma loš i da pravi negativan efekat. Dobro je, što pričamo o gramatičkim i pravopisnim greškama. Dakle, odmičemo u suštini zakona, koja je odlična, ove detalje treba popraviti i jako dobro smo radili i opozicija i pozicija na pripremi ovog zakona. Juče na Odboru, gde smo razmatrali amandmane, zaista od 339 amandmana mi smo 103 usvojili. Najveći deo jesu pravopisne, gramatičke izmene, ali čućete u toku današnjeg dana, ovo je odličan zakon, nijanse su u pitanju koje smo korigovali, zato i služi parlament. Hvala.
Poštovani poslanici, pre nego što nastavimo rad, dozvolite mi da u vaše i u svoje ime pozdravim predstavnike Beogradskog centra za bezbednosnu politiku koji prate deo današnje sednice sa galerije Velike sale. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac. Da li želite reč? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vladimir Pavićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice Narodne skupštine, gospođo Gojković, uvaženi ministre Stefanoviću i poštovane gošće i gosti iz MUP-a, amandman na član 2. koji smo podneli narodni poslanik Zoran Živković i ja jedan je od 54 amandmana koje smo mi podneli na tri zakonodavna projekta po kojima i danas u amandmanskoj raspravi mi treba ovde da diskutujemo, poštovana gospodo. Ja ću, poštovana predsednice, da koristim i onih dodatnih pet minuta, na koje imam pravo po amandmanskom vremenu, da bih dao jednu vrstu uvoda oko sadržine naših amandmana, broja prihvaćenih amandmana, broja ne prihvaćenih amandmana i argumentacije, zašto neki amandmani jesu prihvaćeni, a zašto neki nisu. Poštovana gospodo, od 54 podneta amandmana, narodni poslanika Nove stranke, prihvaćeno je 14 amandmana. Mogu da kažem da sam, kao jedan posvećeni narodni poslanik našem zakonodavnom radu ovde, zadovoljan što je prihvaćen izvesni broj amandmana kojima se, pre svega preciziraju odredbe ovoga Predloga zakona. Drugim rečima, kada smo razgovarali ovde i u načelnoj raspravi, naše primedbe ticale su se tri kriterijuma, nepreciznosti, arbitrarnosti i netransparentnosti pojedinih odredbi ovoga zakona. Prihvaćeni su oni naši amandmani kojima se povećava preciznost ovog zakona i to je dobro. Nisu prihvaćeni oni naši amandmani kojima smo mi reagovali na arbitrarnost i netransparentnost. Želim da obavestim, pre svega naše gošće i goste iz MUP da ću ja danas diskutovati samo na osnovu ne prihvaćenih naših amandmana. Raspravu o prihvaćenim amandmanima danas nećemo imati, nju ostavljamo za neku sledeću priliku povodom nekih drugih predloga zakona, ali o ovim ne prihvaćenim amandmanima moraću da raspravljam, zato što se tiču naših pokušaja da se promeni kurs ove Vlade kada se tiče arbitrarnosti i netransparentnosti. Naravno, hoću da iskoristim ovaj povod da sve narodne poslanice i narodne poslanike i naše gošće i goste iz MUP obavesti, da smo mi za ovih, poštovana predsednice Narodne skupštine sada već skoro dve godine koliko radim u ovom sazivu Narodne skupštine, ukupno podneli 1.947 amandmana, po tome smo i šampioni srpskog parlamentarizma ovde i da je od tog broja ukupno podnetih amandmana prihvaćeno 184. Dakle, mi imamo 184 prihvaćena amandmana, što, poštovana gospodo kada se prenese u procente iznosi 9,4% prihvaćenih amandmana na Nove stranke. Već smo mi ovde to ustanovili kao jednu praksu, poštovana predsednice, da je ovo zgodan povod da napravimo izvesne analogije i pošto nam slede vanredni parlamentarni izbori, po izvesnoj analogiji za mene ovaj procenat od 9,4% znači da Nova stranka u ovom trenutku ima startnu poziciju na vanrednim parlamentarnim izborima od 9,4%, poštovana gospodo. To je za mene dobra startna pozicija, ako bi Nova stranka samostalno učestvovala na izborima. Ako još savez, zašta se ja zalažem, na primer sa DS, 30% poštovana gospodo. Menjamo jednu lošu vlast i ja mislim već na ovim parlamentarnim izborima. Poštovana gospodo, amandmana na član 2. koji smo podneli nije jedan od prihvaćenih amandmana, a poštovani ministre Stefanoviću, mislim da ovaj amandmana treba da bude prihvaćen. Evo, dozvolite mi poštovana predsednice, da ja sada pokušam da ubedim ministra da i naš amandman na član 2. bude jedan od prihvaćenih amandmana. Evo, šta se poštovana gospodo desilo povodom ovog našeg amandmana. Narodni poslanik Zoran Živković i ja smo i u ovom slučaju kao i u svim prethodnim slučajevima pažljivo čitali sadržinu Predloga zakona o policiji. Konsultovali se sa ljudima koji su u struci. Primetili da postoji jedna greška u sadržini člana 2. koji nosi naziv – pojam unutrašnjih poslova. Naravno, hitro reagovali. Kada smo uočili tu grešku pripremili vrlo precizno amandman. Podneli obrazloženje za ovaj amandman i u 9.45 časova u ponedeljak, uoči početka naše rasprave predali taj amandman na pisarnicu. Šta se dešava, poštovana gospodo? I, poštovana predsednice i vi da čujete ako niste obavešteni. U 10.07 časova, dvadeset i dva minuta kasnije, četvoro poslanika SNS, gospođo Gojković, trči do pisarnice, da preda isti amandmana koji smo mi pripremili. I, šta se dešava nakon toga? Ministar Stefanović, umesto da sledi jednu dobru demokratsku praksu, dobar demokratski običaj, da ne favorizuje poslanike koji su članovi političke stranke čiji je i on član, uvažavajući naše obrazloženje koje je bolje, naš amandman koji je precizniji, umesto da prihvati naš amandman koji smo ranije i podneli, bolje obrazložili, ministar Stefanović odlučuje da favorizuje delanje poslanika koji su članovi SNS. Prihvata taj amandman, a nama kaže – neću da prihvatim vaš amandman zato što je prihvaćen amandman četvoro poslanika SNS. Evo poštovana predsednice Gojković, uvaženi ministre Stefanoviću, zar ne bi bilo u redu, evo i sada, uvažavajući argumentaciju koju sam vam ja ovde saopštio, da kažete da prihvatate i naš amandman na član 2. budući da imamo bolje obrazloženje, budući da smo prvi predali to. Vi možete, ministre Stefanoviću da kažete i poslanicima koji su članovi SNS, koji su podneli ovaj amandman da prihvatate i njihov, jer kada dođe do finalizovanja teksta, videćete da ono što je predložilo četvoro poslanika SNS i što smo predložili mi, jeste identično i nema nikakve sumnje u to da će zakon ostati isti. Ministre Stefanoviću, ja vas pozivam da sada u ovom momentu, uvažavajući dobru demokratsku praksu i demokratske običaje, kažete ovde kao ministar u ovoj Vladi, da prihvatate i ovaj naš amandman na član 2, pa da ovo bude petnaesti prihvaćeni amandman, pa da nam i rejting raste, poštovana gospodo i ministre Stefanoviću. Hvala.
Dobar scenario za „Foks krajm“, ja bi razmislila malo o tome, sve ovo što ste ispričali. Pažljivo sam slušala, ako ste se meni obraćali, da razmilite da honorarno ipak nešto uradite za taj kanal. Sada reč ima Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici ja sam strpljivo slušao obrazloženje ovog amandmana i meni je drago što je Vlada prihvatila niz tih amandmana, ali nije mi drago što se u ministarstvu kod onih koji pišu ove predloge, dešavaju pravopisne greške. U obavezi sam da kažem, s obzirom da moj prethodni govornik često osporava moje pravo, iako je predavač na Fakultetu političkih nauka i vrlo često osporava moje pravo da komentarišem zakone i amandmane, a samim tim osporava možda i da ih predlažem, ali kada jedan predavač na Fakultetu političkih nauka kaže demokratski, a demokratija je zasnovana, pre svega na ravnopravnost, kada kaže da njegov kolega nema ta prava i kada ih ospori u svetilištu demokratije, kako je on to sam rekao, onda je to stvar za zabrinutost, ne samo u Narodnoj skupštini, u ovom parlamentu gde delamo, kako on kaže, već je to stvar da se zabrinemo i malo šire, i u obrazovanju naših studenata, ko to njima predaje na Fakultetu političkih nauka, s obzirom da ospori svom kolegi u parlamentu da komentariše zakone i amandmane, a to nije učinio samo jednom. Ali, uprkos tome, ja ću se usuditi da prokomentarišem amandman i obrazloženje predlagača amandmana i moram da kažem da sam jedini poslanik ovde sa najvećim brojem glasova koji je dobio od birača. Niko se ovde od narodnih poslanika direktno nije izložio biračima sa 70.000 i nešto više glasova iz 2003. godine, to je moj najbolji rezultat, bio je lošiji, ali je proverljiv i nema ovde ni jednog kolege, a ja im ne zameram, jer smo svi ravnopravni koji nije sebe izložio biračima, odnosno ko je sebe izložio biračima i dobio taj rezultat. Uprkos tome, smatram da smo svi ravnopravni, a oni koji sebe nikada nisu izložili biračima, imaju priliku da sada taj moj rezultat prevaziđu, da me na takav način poraze, a ako hoće, mogu i da me ponize nekim svojim rezultatom od 9,4%. Ja se nadam, s obzirom da su ubeđeni u svoju veličinu da će se usuditi da kao i ja sam što sam izlazio pet puta na izbore, makar jednom, da kažem figurativno, mišje rupice izađu i sebe demokratski izlože biračkom telu, a moj prethodni kolega to vrlo dobro zna, jer se za njega zalagao, za izlaganje biračkom telu onih koji vladaju u centru, se zalagao onaj na čijim radovima je doktorirao. Verujem, s obzirom da je doktorirao, na Džonu Plamencu, koji je rekao da svi koji su u centru bi trebalo da prođu neku volju birača, bilo kada, a ja verujem da će moj kolega, ovog puta sebe i svog kolegu, odnosno mog kolegu poljoprivrednika, izložiti biračkom telu i dokazati tih 9,5%, a mislim da tu fali nekoliko nula ispred, ali to ostavljam biračima da procene da li valja za to glasati. Verujem u rečitost mog kolege, ali znanje nije samo nabubati nešto, znanje može da se stekne i opažanjem, mora da bude primenjivo, a ja bih voleo da bude neka korist, sem za lektore, ovih zareza i ispravki i cenim što su one postignute, ali verujem da će moje kolege dobro razmisliti da znanje koje je samo teoretsko, koje je nabubano i nije neko znanje, jer ja smatram da je gram prakse jači i veći od tovara teorije. Hvala.
Reč ima Dragan Šormaz.
Žele bih da prokomentarišem i amandman, kako čujemo i od samog predlagača, amandman je u stvari prihvaćen, samo je prihvaćen identičan amandman sa istim rešenjem drugih narodnih poslanika, što je potpuno legitimno, normalno i ne vidim u čemu je tu problem. Obrazloženje je prihvatljivo, recimo, ministru, ministarstvu, ovo obrazloženje koje su na pisale moje kolege iz SNS i to ništa nije sporno. Ne vidim o čemu priča opet o tome, kako je navodno neki predlog zakona ili zakon loš, zato što je napisano toliko amandmana. Izvestilac za Srbiju u evropskom parlamentu, gospodin Mekalister je napisao izveštaj o nama na šest strana, a dobio je preko 200 amandmana u evropskom parlamentu. Šta, izveštaj je loš? Svi smo ga pohvalili kao dobar izveštaj, a druga je stvar šta se radi u parlamentu. Parlament tome i služi. Poslanici tome i služe. Ne donosi Vlada zakon. Vlada predlaže, parlament donosi zakone i dajte već jednom, ako se borimo za Skupštinu kao instituciju, dajte onda da se i ponašamo kako ta institucija zaslužuje i kako dolikuje. Znate čemu služe parlamenti i šta treba da rade narodni poslanici. Naravno da treba da ispravljaju greške ili da daju nove predloge, drugačije od Vlade i nema veze kojoj strani pripadaju. Ako već hoćemo svi da idemo u EU, a ne da ovde govorimo o tome da li je ovo obrazloženje bolje i da molimo ministra da nam prihvati amandman, kako bi nam skočio rejting. Gospodo, rejting može da vam skoči samo ako obujete čizme i krenete Srbijom, pa nešto Srbiji ponudite. Ja sam sada ovde, večeras ću biti u Bajinoj Bašti, sutra ću biti u Braničevu, pa mi sledi Jagodina, pa idemo u Ali Bunar, svakog dana sa narodom i znam šta narod misli. Džabe vam je da govorite i odeljenje i ovo i ono i da se skupljate, zato što niste sa narodom i ne osećate, a to pokazujete i na ovaj način. Nećete dobiti glasove. Aleksandar Vučić i SNS će vas opet poraziti do kolena i zbog ovakvog ponašanja bićete poraženi žestoko na ovim izborima, jer se ne ponašate ni demokratski, a ne ponašate se ni u skladu sa evropskim vrednostima. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Marija Obradović.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman o kojem je govorio kolega je slovna greška i u tekstu piše „maninjskih“, a treba „manjinskih“, zamena dva slova. Nije ključan amandman. Naravno da su ovu slovnu grešku primetili, pretpostavljam 80% poslanika koji su pročitali i naravno da je bilo dosta sličnih amandmana i naravno da se mi poslanici među sobom konsultujemo ko je podneo koji amandman, a ko planira da podnese. Dakle, sasvim je normalno da je više poslanika ili više grupa poslanika uočilo i poželelo da podnese ovakav amandman. Dogodilo se, ne samo na ovome, nego mnogim drugim zakonima da podnose slične amandmane i odlučili smo juče na Odboru da to bude usvojeno po predlogu Vlade, amandman grupe poslanika SNS, a kolega Pavićević u tom trenutku nije imao ništa protiv, ali treba reći da je bilo i amandmana koji su takođe podneli slično grupa poslanika SNS i kolega Pavićević, što sam, što sa svojim kolegama i za koje smo odlučili da promenimo, da odbijemo grupe SNS, iako je Vlada tako predložila da usvojimo, kolege Pavićevića amandman i on se tu složio bez ikakvih problema. Dakle, juče na Odboru je bilo dogovora i konsultacija, ali zaista da se insistira da svaki amandman koji podnese kolega Pavićević se usvoji da bi on imao bolju statistiku i da se ničiji takav drugi ne usvoji. Znači, ono što podnese kolega Pavićević nema pravo niko drugi da podnese ili ako je podneo biće mu odbijeno. Zbog čega? Zato što želi da popravi statistiku. Mislim da to nije dobar odnos prema građanima. U parlamentu nas zanima isključivo efekti zakona. Efekat zakona je isti ukoliko usvojimo amandman SNS ili kolege Pavićevića ili kolega Mehe Omerovića ili bilo koga drugog ukoliko glasi isto, odnosno proizvodi isti efekat na zakone. Zato, zaista ne treba se igrati. Ta statistika možda jeste zanimljiva za neku drugu vrstu istraživanja, ne za podizanje rejtinga kod građana. I mi smo evo sad izgubili 45 minuta oko nekih pravopisnih grešaka koje nemaju mnogo efekta i ne menjaju se suštinske izmene u zakonu. Čeka nas 500 amandmana. Ogroman rad. Hajde da se uozbiljimo i da gledamo oko nekih suštinski promena koje je trebalo možda načiniti, a nismo ili koje smo načinili i znatno su bolje od predloga u početku. Hvala.
Zahvaljujem, gospođo Obradović. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite, gospodine Markoviću.
Hvala predsedavajući, jako kratko. Svega tri rečenice. Prvo, nije napredna stranka, nego Srpska napredna stranka, mislim da predlagač ovog amandmana, nije ovo prva greška već duže vreme on to radi, mislim da to radi namerno. Drugo, meni je žao što predlagač ovog amandmana sve ovo doživljava na jedan čudan način, rekao bih, na način kao da neke druge kolege žele da preuzmu njegovo ekskluzivno pravo za koje je umislio da ga ima a to je da ispravlja zareze i tačke svojim amandmanima. Dakle, nije tako, ali ja ga razumem. Apelujem na vas da i vi pokažete jedan veći stepen razumevanja, zašto? Predstoje nam vanredni parlamentarni izbori, samim tim predlagač ovog amandmana neće više biti u prilici da to radi i otuda proizilazi njegovo današnje nezadovoljstvo. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac. Da li neko želi reč? (Ne) Zahvaljujem. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Aleksandar Senić, akademik Ninoslav Stojadinović, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, Goran Bogdanović, Slobodan Homen, Miroslav Marinković, Ivan Karić i magistar dr Blagoje Bradić. Vlada i Odbor za unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodna poslanica Biljana Hasanović Korać. Izvolite, gospođo Korać.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Naša poslanička grupa je podnela amandman na član 3. koji reguliše nadležnost, obim i vrstu poslova policije kao unutrašnje organizacione jedinice Ministarstva unutrašnjih poslova. Amandmanom smo predložili da se reči na kraju člana – uz mogućnost zakonite upotrebe prinude; zamene rečima – uz mogućnost na Ustavu i zakonu zasnovane upotrebe sredstava prinude. Amandmansko rešenje koje smo ponudili i koje je na naše zadovoljstvo prihvaćeno smatramo da je više u skladu sa načelima Ustava, prikladnije za odredbe zakona koje predstavljaju definiciju policije, načela i ciljeve delovanja policije. I iz razloga navedenih u obrazloženju je prihvaćen amandman. Ja samo želim da izrazim zadovoljstvo što je od 50 amandmana koje je podnela naša poslanička grupa 12 prihvaćeno. Ali, istovremeno i da ukažem na to da na Predlog zakona koji ima 259 članova ukupno, podneto 339 amandmana od kojih su 104 prihvaćena. Mislim da to govori o kvalitetu Predloga zakona ako je u proseku skoro na svaki drugi član prihvaćen amandman, znači da zakon nije dovoljno temeljeno pripremljen, Predlog zakona koji je stigao pred nas, ali na sreću bilo je dovoljno sluha za amandmane i smatramo da će se ovim amandmanima popraviti tekst zakona. Zato još jednom apelujem da obratite pažnju kada razmatramo i amandmane koji su odbijeni, jer ima amandmana koji jesu tehničke prirode, ali amandmani koje je podnela naša poslanička grupa su svi suštinske prirode i još jednom kažem, apelujem da razmotrite one koji su odbijeni i da eventualno još neki prihvatite, jer zaista ima dobrih amandmana.
Zahvaljujem, gospođo Korać. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac. Izvolite, gospodine Šutanovac.
Pre svega želim i ja da kažem da sam podneo 54 amandmana, 14 je prihvaćeno, ni jedan nije kao što želi da prikaže koleginica iz vlasti sa temom koja se tiče zareza, gramatičkih grešaka itd, jer to može da se ispravi i u pravno-tehničkoj redakciji. Svi amandmani koji su podneti su suštinski, jako važni. Ovo je jedan od prvih amandmana za koje smatram da treba da se obrazloži, jer predloženim zakonom rečeno je da ministar propisuje način obavljanja unutrašnjih poslova. Znači da ministar unutrašnjih poslova propisuje način obavljanja svojih poslova. Smatramo da to nije u duhu, demokratskom duhu i da je neophodno da ministar unutrašnjih poslova u okviru odredbi ovog zakona predlaže Vladi način obavljanja unutrašnjih poslova. Pretpostavljam da to ne bi smeo da bude problem ni za Vladu ni za ministra. Ministar jeste nezavisan u svom radu, ali je samo deo cele Vlade, i potpuno je neprirodno da sva onda ministarstva sama sebi predlažu način rada i da ih ministar propisuje. Dakle, ovo je nešto što je za nas suštinsko. Ovo je nešto što, mislim da, gospodine ministre, možete bez problema da prihvatite, osim ukoliko niste u sukobu sa premijerom, pa se bojite da premijer to neće prihvatiti kao takvo. Koliko ja znam vi niste, nadam se da niko neće ni biti u nekom budućem vremenu, ovo je suštinska stvar, a ima takvih stvari i kasnije u amandmanima koje ste predložili, u kojima je isto nedefinisano šta radi Vlada a šta radi ministarstvo. Dakle, DS nije predložila ni jedan amandman koji se odnosi na ispravljanje gramatičkih grešaka, bez obzira što se bagateliše četrdesetak amandmana koji su prihvaćeni, koji za vas nisu važni u odnosu na ovih 60 koji se tiču gramatičkih grešaka. Smatramo da i tih 40 izuzetno, da su izuzetno važni amandmani i izražavamo žaljenje u samom startu što niste prihvatili u stvari one suštinske amandmane o kojima ćemo razgovarati kasnije. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Šutanovac. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i dr Vladimir Pavićević. Reč ima dr Vladimir Pavićević. Izvolite.
Poštovane dame i gospodo, amandman koji smo podneli na član 4. je jedan od ne prihvaćenih amandmana i to je amandman kojim smo mi reagovali na jedan veoma važan kriterijum na osnovu kojeg smo merili sadržinu ovoga predloga zakona, a to je kriterijum arbitrarnosti. Mi smo pokušali da se arbitrarnost smanji u sadržini ovoga predloga zakona i za razliku od onog kriterijuma preciznosti koji je ovde uvažen od naših gošći i gostiju iz MUP, ovaj naš kriterijum nije uvažen. U članu 4. piše – Ministar unutrašnjih poslova u okviru odredbi ovog zakona propisuje način obavljanja unutrašnjih poslova. Mi smo smatrali da umesto „ministar“ treba da piše „ministarstvo“. Odgovoreno nam je zašto nije moguće da se prihvati naš amandman i evo šta piše u obrazloženju. Amandman se ne prihvata zato što je na osnovu člana 23. stav 2. Zakona o državnoj upravi, koji glasi – Ministar predstavlja ministarstvo, donosi propise, rešenja, upravni i drugim, itd, proizilazi da je jedino ministar ovlašćen za donošenje podzakonskih akata. Mi smatramo da formulacija koju smo mi predložili nije u neskladu sa sadržinom člana 23. stav 2. Zakona o državnoj upravi, budući da ministar, kao što piše ovde, predstavlja ministarstvo. To ne znači da u ovom Zakonu o policiji ne sme da piše da MUP u okviru odredbi ovog zakona propisuje način obavljanja unutrašnjih poslova i ako bi smo uvažili ovu formulaciju, to bi samo značilo da ovde imamo posla sa jednim ministrom koji hoće da se udalji od arbitrarnosti. Budući da nije prihvaćeno ovo naše rešenje, ja zaključujem da je ovo ministar koji upravo želi u što je moguće više slučajeva da arbitrira, a ja mislim, ministre Stefanoviću, da to nije dobar pristup u jednoj državi koja želi da bude savremena demokratska država. Zahvaljujem.
Zahvaljujem gospodine Pavićeviću. Reč ima ministar unutrašnjih poslova, dr Nebojša Stefanović. Izvolite.
Nažalost, ovde se radi o ne prihvatanju amandmana zbog nepreciznosti. Dakle, kada kažete ministarstvo propisuje način obavljanja unutrašnjih poslova, onda se pitate kako to ministarstvo donosi nešto. Znači, Ministarstvo predstavljaju ljudi. Ti ljudi moraju da deluju na osnovu nekih propisa, podzakonskih akata i ovlašćenja. Pre svega, moramo da pođemo od onog vrhovnog ovlašćenja koje daju ljudi na izborima. Izađu ljudi na izbore, neki ljudi pobede, neki ljudi izgube, zavisi koliko narod ima poverenja u njih. Ja se uvek zabrinem kada narod nema nekog poverenja. Znate, kada narod nema poverenja u vas, onda to nije dobro. Kada narod ima poverenja u nekog i kada mu da priliku da vrši vlast, on mu da ovlašćenja i odgovornost. Bežanje od odgovornosti i sakrivanje iza nekih opštih termina i opštih pojmova je svojstveno nekim ljudima. Ljudima iz SNS nije svojstveno. Mi preuzimamo odgovornost. Ministar je samostalan u svom radu, odgovara Narodnoj skupštini i Vladi Republike Srbije, i u tom delu ima ovlašćenja da sprovodi određene radnje, donosi podzakonske akte i radi, naravno, na unapređenju rada Ministarstva, ovlašćen od strane građana, od strane Vlade i od strane ove Narodne skupštine. Dakle, nema potrebe da se krijemo iz nekih termina. Ministar propisuje to. Za svoj rad odgovara i na kraju krajeva, polaže račune i vrhovnom sudu i narodu Srbije. Kada dođu izbori, narod Srbije kaže ko je radio dobro, ko nije radio dobro, pruži ili ne pruži poverenje i tada pokaže da li smo bili u pravu kada smo vodili sve ove rasprave, šta smo govorili, kome je ukazao poverenje, kome nije, ko nije bio u pravu i sve one rasprave koje su vođene sa tvrdnjama da je to sve baš, tako, narod kaže da li je tako ili nije tako. To je suština demokratije. Može nekom da se svidi, nekom da se ne svidi, ali suština toga je da narod kao vrhovni sudija kaže da li smo ovo radili dobro, da li smo bili u pravu, da li smo zaslužili 0,9, 29, 59%, zavisi kako ko. Neko ne zasluži ni toliko, naravno. Međutim, u ovom smislu, u ovom konkretnom članu, veoma je precizno stavljeno da ministar predstavlja ministarstvo, donosi propise i rešenja u upravnim i drugim pojedinačnim stvarima, pa zato Ministarstvo ne može u okviru odredbe ovog zakona da propisuje način obavljanja unutrašnjih poslova, već to radi onaj koga je zakon predvideo kao nosioca ove uloge, ministra unutrašnjih poslova. Dakle, može da se promeni Zakon o ministarstvima, može da se promeni Zakon o Vladi, ne mora uopšte da postoji MUP kao takvo, ali dok postoji, ministar unutrašnjih poslova predstavlja Ministarstvo, ovlašćen da donosi ove propise i da, naravno, samostalno rukovodi MUP-om, uz naravno sve kontrolne mehanizme i odgovornost koju snosi.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Adriana Anastasov. Izvolite, gospođo Anastasov.
Hvala. Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, ja mislim da je ministar uglavnom dao odgovore na sva pitanja vezano za prethodna dva amandmana. Ali, evo, pošto sam se javila, zaista ću reći da, kao i prethodni, i ovaj amandman treba odbiti, upravo zato što je neprecizno definisan, zato što ako neko želi da svoju statistiku unapredi, ne treba na ovaj način. Dakle, ministarstvo je jedan pojam, ministar predstavlja ministarstvo Zakonom o državnoj upravi. Ova Vlada i svi njeni ministri poštuju zakone ove države i samim tim ovaj amandman treba odbiti, jer je neprecizan. Jasno se govori u Zakonu o državnoj upravi da ministar predstavlja Ministarstvo i donosi propise i rešenja koja se tiču delokruga ovog ministarstva. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite, gospodine Čikiriz.
Hvala, predsedavajući. Vrlo kratko. Ako pogledamo sva ovlašćenja koja ima ministar, jasno je zbog čega je Vlada sa puno razloga odbila ovaj amandman. Uz svo uvažavanje uvaženog kolege Pavićevića, koji često podnosi jako smislene amandmane, ako pogledamo kako to unutar Ministarstva fukckoniše, naravno da je ministar taj koji određuje suštinu propisa i ako se, recimo, formira radna grupa za izradu propisa itd, ako bi se prihvatio amandman, onda bi stvarno bilo nejasno ko bi to bio u okviru Ministarstva ko bi donosio taj akt, ko bi potpisivao taj akt i kontrolisao njegovo sprovođenje. Tako da, uz svo uvažavanje gospodina Pavićevića, mislim da je Vlada pravilno postupila. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, naravno da predlažem da se amandman ne prihvati iz razloga što je već Zakonom o državnoj upravi propisano da upravo ministar, a ne Ministarstvo, citiram, predstavlja Ministarstvo i da u upravnom i drugim postupcima i pojedinim stavovima odlučuje o pitanjima iz delokruga Ministarstva. Završen citat. Dakle, nema upravo nikakvog razloga da to bude Ministarstvo, već da je to u stvari ministar. Ono što želim naglasiti, izvinjavam se pravnicima, to je opštepoznata stvar u pravu. Zato me čudi da su predlagači amandmani, jedan je čak bio ministar unutrašnjih poslova, savezni, a i premijer, a i od drugih predlagača je predavač na Fakultetu političkih nauka i nije mi jasno da im nije ta opštepoznata stvar jasna, a čak jedan od predlagača je u ranijem predlogu još bio drugi ministar. Dakle, začuđujuće je što je već u načelnoj raspravi bilo primedbe na ovaj član zakona upravo od istih onih koji su danas podneli ovaj amandman. Šokantno je, citiram, što je povodom ovog člana zakona rečeno već u načelnoj raspravi da se želi da se ministar izdigne na nivo vezira. Završen citat. To je rečeno pre dva dana. Šokantna je stvar da bivši premijer i ministar savezni, predlagač amandmana, i profesor Fakulteta političkih nauka ne znaju da je upravo vezir ministar. To piše u Rečniku srpskog jezika, knjiga jedan, Matica Srpska, 1967. godina, 343. strana. Ne mogu da verujem da naši studenti ovo gledaju, da profesori na političkim naukama ovo ne znaju. Dakle, upravo je vezir ministar, a veliki vezir predsednik Vlade. Jednostavno, šokantno to deluje. Ne znam zašto njima nije ovo opšte poznata stvar, ako ih ne vodi eventualno mržnja prema dotičnom ministru. Na kraju, gospodine predsedavajući, u jednoj rečenici jedna ugodna vest za sve narodne poslanike u ovoj Skupštini, a to je da je u gradu Beogradu u 2015. godini smanjen broj poginulih u saobraćaju na 100, što je najmanji broj poginulih u saobraćajnim nezgodama u poslednjih 30 godina. Hvala Beograđanima, hvala MUP-u. Gospodine ministre, veliko vam hvala. Ovo je i vaša zasluga.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac.
Mislim da će 2015. godina ostati upamćena ne samo po smanjenom broju saobraćajnih nesreća, već i po smanjenoj plati upravo tih policajaca koji brinu o bezbednosti, kao i o smanjenim dnevnicama sa nekih 2.500 dinara na 150 dinara.
Molim vas, gospodine Šutanovac, samo se na amandman vratite.
Gospodin bivši ministar SAO Krajine, ako se ne varam, je ovde imao dilemu da li bivši ministri mogu da govore po određenim amandmanima. Ja ne vidim što je problem da bilo ko govori ovde. Svi smo ovde podjednako dobili glasove od strane građana Srbije. Imamo pravo podjednako da govorimo i zastupamo svoje amandmane. Gospodine ministre, niste mi obrazložili zašto ste odbili moj amandman. Pričali ste o nepreciznosti amandmana koji je podneo uvaženi kolega Pavićević, ali mi niste obrazložili kako je moguće da ministar propisuje način obavljanja unutrašnjih poslova. A u članu 8. kaže se – ministar po prethodno pribavljenoj saglasnosti Vlade utvrđuje delokrug i kategorizaciju organizacionih jedinica Ministarstva. Dakle, vi dajete sebi za pravo da utvrđujete praktično način obavljanja unutrašnjih poslova, a za sistematizaciju i organizaciju koja je mnogo niža od načina obavljanja unutrašnjih poslova pribavljate saglasnost Vlade Republike Srbije. Dakle, sami sebi pravite koliziju. Ovo je suštinska stvar. Kažem, niste iskomentarisali, pretpostavljam zato što ili nemate komentar ili ga ne znate. Još jedna stvar, uvažene dame i gospodo predstavnici poslaničke grupe većine, malopre ste tražili da budemo efikasni. Ako tražite da budemo efikasni, hajde da radimo efikasno, a ne da se po jednom amandmanu javi šest ili sedam predstavnika vlasti i da pričaju stvari koje smo čuli i od ministra. (Adriana Anastasov, s mesta: Vi da se javljate, a mi da se ne javljamo?)
Molim vas, nemojte da dobacujete. Zahvaljujem, gospodine Šutanovac. Reč ima ministar dr Nebojša Stefanović.
Mislio sam da je stvar jasna, ali pošto nije objasniću. Dakle, pošto imate Zakon o ministarstvima, Zakon o ministarstvima propisuje šta je nadležnost MUP, i to ne može da odredi ministar, kada govorimo o nadležnosti, o širini nadležnosti onoga što je delokrug rada MUP. Način kako će to da radi ne može da propiše ministar poljoprivrede, jer on čovek to ne zna, već to mora da uradi ministar unutrašnjih poslova. Ako ministar to ne zna, ja znam da su bili ministri u ovoj zemlji koji nisu znali šta im je posao, pa su radili neke druge poslove... Ministar mora da zna šta je posao koji obavlja i on uže definiše način obavljanja na poslu, kao plan aktivnosti koju će imati u okviru MUP. Što se tiče sistematizacije, sistematizacija je akt na koji saglasnost daje Vlada. To je unutrašnje uređenje sistematizacije, to je tako u svim ministarstvima i to je dobro zato što se time pokazuje da se na širi način razmatra i o efektima koje to proizvodi na finansije, na rad Vlade u celini, na druge načine itd, i zbog toga se stavlja. Mislim da je to potpuno jasno.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Na naslov iznad člana 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Vladimir Orlić, Dušica Stojković, Aleksandar Marković i Nenad Nikolić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dakle, u najkraćem, reč je o jednoj čisto tehničkoj korekciji iz vrlo jednostavnog razloga. Ovaj predlog zakona je izvanredan. Dakle, kvalitetni predlozi nisu ni zahtevali da se bilo kakva druga vrsta korekcija u ovom smislu izvrši. Kratko bih, takođe, podsetio kolege da mi treba danas da se bavimo dobrim predlozima, dobrim implikacijama na sadržaj i kvalitet zakona, statistika...
Zahvaljujem se. Gospodine Orliću, možete da govorite samo o amandmanu. Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Jovanović i Borislav Stefanović. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović. Izvolite.
Dakle, gospodine ministre, članovi Vlade, mi smo podneli iz Levice Srbije ovaj amandman zbog toga što smo suštinski uveli da ministar takođe snosi odgovornost i da je ministar, takođe, ne samo zaposleni u Ministarstvu, dužan da postupa prema svima jednako, bez obzira na njihovu rasnu, versku, nacionalnu pripadnost, njihovu različitost koja proističe iz društvenog porekla, rođenja, veroispovesti, ovo je jako važno, političkog ili drugog uverenja. Naime, građani Srbije i mi svi ovde smo bili svedoci u nekoliko navrata da, gospodine ministre, koji ste u vašem predlogu zakona izuzeti od ovakvog jednakog postupanja, vi sebe izuzimate pozivajući se na druge propise, što je formalno usko pravno tačno, ali u političkom, ljudskom, civilizacijskom smislu, navođenje vaše funkcije, ne vaše lične, nego ministra unutrašnjih poslova, pošto nećete uvek biti ministar unutrašnjih poslova, suštinski se svi stavljaju u istu ravan u postupanju prema svim građanima Srbije na potpuno jednak i identičan način, bez obzira na njihovu rasnu, nacionalnu, versku pripadnost, ali i političko opredeljenje. Vi ste, ministre, u niz situacija, u javnom prostoru, na potpuno nejednak način tretirali građane političkog opredeljenja koje nije političko opredeljenje vaše stranke. To ste pokazali na konferencijama za štampu, to ste pokazali tokom lažne, nepostojeće afere „državni udar“, to ste pokazali kod one akcije „rezač“...
Gospodine Stefanoviću, da li možete da govorite o amandmanu.
Ovo je amandman. Amandman objašnjava zašto ministar ne postupa jednako kao svi zaposleni u Ministarstvu spoljnih poslova. Ovaj amandman pokušava da ministra stavi u istu ravan sa zaposlenima u Ministarstvu spoljnih poslova, kako ministar ne bi dolazio u iskušenje, uvaženi predsedavajući, da na nejednak način tretira građane Srbije koji nisu iz njegove političke opcije, što on inače čini redovno.
Reč ima ministar dr Nebojša Stefanović. Izvolite.
Moj uvaženi prezimenjak je dva puta rekao – Ministarstvo spoljnih poslova. Izgleda da je nešto drugo po sredi i da o nečemu drugome razmišlja. Ono što je zanimljivo, prvo, ljudi moraju da znaju da je ministar zaposlen u MUP. Dakle, to je jedan od retkih izuzetaka. Ministar unutrašnjih poslova radi u MUP-u, tako da je ministar zaposlen u MUP-u i samim tim se na njega odnose sve odredbe koje se odnose na zaposlene u MUP-u. Dakle, prihvatili smo ovo apsolutno da se vidi da postoji takva vrsta želje da se to prihvati. Na kraju krajeva, kada na konferenciji za štampu izađe visoki predstavnik režima, koji 14, 15 godina vrši vlast u nekoj organizacionoj jedinici države u gradu, pokrajini, Republici i onda govori kao predstavnik te stranke nanoseći uvrede svim drugim građanima koji drugačije razmišljaju od njega. To je onda skandalozno, to je onda drugačije, kada to radi neko ko predstavlja Narodnu skupštinu, kada to radi neko tako. Što se tiče ministarstva, kada govorite na konferencijama za štampu, upućuje vam se pitanje u različitim svojstvima. Kada govorim kao predstavnik stranke, govorim o stavovima SNS koju tada predstavlja i imam pravo da kažem ono što je stav SNS. Kada govorim kao ministar, iznosim činjenice, koliko god se one nekome ne sviđale. Znate, kada je neko osumnjičen za koruptivna dela, kada je krao od hendikepirane dece, kada je uništavao imovinu naše države i budućnost koju imamo, onda ćemo o tim ljudima govoriti na takav način. Mogu da se ljute, mogu da se ne ljute, možemo da ih nazivamo divnim ljudima koji su opljačkali našu zemlju, možemo da ih nazivamo kako god hoćete, ali to ne menja činjenicu. To što neko pokušava da trag korupcije, kriminala i bilo čega sličnog sakrije semantikom, to neće proći. Apsolutno ćemo nastaviti da se borimo i protiv korupcije i kriminala. Svi oni koji su pokušali, u poslednjih mnogo godina da unište budućnost naše zemlje, niti ćemo to dozvoliti, niti ćemo se pokoriti, niti ćemo se okrenuti na drugu stranu, već ćemo nastaviti da se borimo za ovu zemlju.
Zahvaljujem se. Gospodine Stefanoviću, nemate pravo na repliku, pošto se ministar nije obraćao vama. Da li želite da koristite vaših pet minuta? (Da) Izvolite.
Dakle, ministar unutrašnjih poslova, gospodin dr Stefanović, treba da zna da je u više navrata u javnom prostoru označavao osumnjičene u nekom krivičnom postupku partijskom pripadnošću i upravo ste to sada uradili. Govorite da branite državu, ne shvatajući da je rušite. Vi kao ministar nemate pravo na to...
Gospodine Stefanoviću, niste dobili pravo na repliku, već ste dobili mogućnost da koristite vaših pet minuta za obrazlaganja vašeg amandmana.
Dobro, dozvolite mi da obrazložim. Očigledno da ministar i ja ne čitamo isti amandman.
Molim vas da se krećete u okviru amandmana.
Gospodine Bečiću, krećem se u okviru amandmana, ali mi deluje da ministar i ja različito čitamo isti amandman. Meni je žao zbog toga. Pokušavam ministru da objasnim, bez ikakve uvrede, bez ikakve potrebe da ja njemu držim predavanja, da on razume svoju funkciju šta treba da radi. Vi, gospodine ministre, možete, što ovaj amandman omogućava, uvek da u svojoj stranci iznosite političke stavove o ljudima koji su, po vama, osumnjičeni ili se sumnjiče da su uradili ovo, oduzeli novac od hendikepirane dece, šta ste sve naveli, ali vi kao ministar, kada to izražavate kroz političku prizmu, napadajući političke protivnike kao ministar unutrašnjih poslova, dubinski narušavate pravosudni sistem, istragu i instituciju koju vodite. Zato je ovaj amandman bitan, jer on vas stavlja u ravan sa ostalim zaposlenima u MUP-u, gde ste i vi zaposleni, i sami to kažete, pa zašto onda smeta da se vi takođe pojavite u ovom članu kroz prihvatanje amandmana. Zašto bi to onda bio problem ako se vi slažete da radite tamo, da politika nema veze sa krivičnim postupkom, partije nemaju veze sa krivičnim postupkom. Verujem da ne želite da pravite od policije partijsku policiju. To bi bilo užasno za Republiku Srbiju.
Zahvaljujem se. Reč ima ministar dr Nebojša Stefanović. Izvolite.
Kako je izgledala partijska država i kako je to izgledalo u nekim prethodnim vladama, to smo imali priliku da vidimo, ne zato što smo mi imali priliku da vidimo, nego zato što su građani imali priliku da osete na svojoj koži. Meni se nekada čini da sa nekim kolegama ne razgovara čak ni u istom ministarstvu. Dakle, što se tiče MUP, MUP, moram da kažem, nije deo pravosuđa. Dakle, ne mogu da uradim bilo šta vezano za pravosuđe, jer ne pripadam pravosuđu i MUP nema nikakve veze sa tim. Mi smo deo izvršne vlasti, deo Vlade Republike Srbije. Vlada Republike Srbije ima pravo na određene stavove koje donosi i ministar je civilna kontrola rada ministarstva. Što se tiče rada policije, radom policije upravlja direktor policije. Ministar ima pravo na stav. Ministar ima pravo da zauzme svoj stav. Da li se taj stav nekome sviđa ili ne sviđa, svaki čovek ima pravo da mu se ministrov stav ne sviđa, ali znate onda dođu izbori i građani kažu da im se sviđa stav i ministra, i premijera, i svih ostalih ili im se ne sviđa, i to kažu građani. Oni na kraju, kao ultimativni sudija, zauzmu položaj i kažu da li smo radili dobro ili nismo. Ja znam da neko ko ne može da dobije glas, on kaže uvek – šta me briga šta kaže narod, ali onaj ko hoće da poštuje demokratiju, uvek će priznavati glas naroda i uvek će reći da je to jedini važan sud u jednoj zemlji. Šta kaže naš narod? Ako vas ne interesuje šta kaže narod zašto se bavimo ovim poslom? Narodna skupština je sastavljena od narodnih predstavnika. Bio sam predsednik ovog parlamenta. Kada ljudi ne daju poverenje ili vam daju neko mizerno poverenje, to vam pokazuje koliko cene ono što ste vi govorili, pokazuje koliko cene ono što ste radili ili koliko puno cene ako vam daju to poverenje. Možete sada da to okrećete ili ne okrećete, narodno poverenje je mera našeg rada. Može da se to nekome sviđa ili ne sviđa, to je apsolutno tako. Dakle, mi smo prihvatili amandman, želeći da pokažemo da baš to podržavamo i bez ikakve razlike, ali niko neće oduzeti pravo nijednom ministru, nijedne vlade da izlazi i da iznosi stavove o tome.
Zahvaljujem se, gospodine ministre. Gospodine Stefanović i pored najbolje volje, ministar ni u jednom trenutku nije vam dao mogućnost za repliku. (Borislav Stefanović, s mesta: Imam još vremena.) Možete samo da ga iskoristite jednom po jednom amandmanu, ali pošto ste zaboravili ta pravila, ja ću vam dati. Sada iskoristite do kraja. Izvolite.
Jako volim kada me vi podučavate u nečemu. Dakle, ministre vrlo kratko ću reći, vi dubinski grešite zato što ne razumete da je protivzakonito, gospodine ministre, da vi koristite ministarsku poziciju u javnom govoru za partijske stavove. Vi ne razumete da kršite zakon kada to radite. Nemojte se pozivati na narod. Nemojte da kažete narod nam je dao određen broj procenata pa znači, ne moramo da poštujemo zakon koji smo doneli. Vi ne razumete šta je vladavina prava. Vi ne razumete, kao ministar, ste prvi među jednakima i čovek koji se bavi policijskim poslom, istražnim radnjama, koje su deo krivičnog postupka. Ne možete vi da obojite osumnjičene partijskim bojama i da to govorite u kameru. Kako ne razumete tu stvar? Pa da imate 100% na izborima, odakle vama mogućnost da vi savijate zakon kako vama partijski odgovara i onda normalno da se ljudi plaše da pravite partijsku policiju u ovoj zemlji. I da ko ne misli kao vi, sutra ćete da kažete – taj i taj član, te i te stranke je uhapšen, kao što ste radili više puta.
Gospodine Stefanoviću, mislim da je bilo dovoljno. Nije bilo dovoljno, što sam prekršio član 158. dajući vam reč i to vam ne odgovara, a na kraju sada i zloupotrebljavate taj isti Poslovnik. Zahvaljujem, gospodine Stefanoviću. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić. Izvolite, gospodine Batiću.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, različitost u stavovima i različitost u razmišljanjima je dobra stvar i to treba zaista negovati. U proteklih, skoro sat vremena smo slušali o amandmanima kojima su narodni poslanici želeli da iz zakonskog rešenja izbace ovlašćenja ministra. Sada u proteklih desetak, petnaest minuta slušamo neka druga rešenja u kojima žele da ubace ministra. Ja bih samo voleo da se dogovorite. Ja bih samo voleo da izbacite nervozu, zbog toga što na neke sastanke cenzus koalicija, neki nisu pozvani, pa tu svoju frustraciju zbog nezvanja na te sastanke žele da leče ovde i to iznoseći neistine. Pa šta očekujete nego da ministar unutrašnjih poslova radi svoj posao? Pa šta očekujete nego da ministar unutrašnjih poslova se bori protiv svih vrsta kriminala? Pa šta očekujete nego da se ministar unutrašnjih poslova bori protiv kriminala i korupcije? Pa šta očekujete nego da se ministar unutrašnjih poslova sa svojim saradnicima iz direkcije policije i svih rodova policije izađe na konferenciju za novinare i kaže ko je priveden i zbog dilovanja droge, kao što je bilo nebrojeno puta do sada, dok to ministarstvo vodi gospodin Nebojša Stefanović? Pa šta očekujete nego da se ministar unutrašnjih poslova izađe na konferenciju za novinare kada su privedeni pravdi oni koji su kršili zakon i sada ali i pre sedam, osam ili deset godina, da pokaže da država ima snagu da se obračuna i sa narkodilerima, ali i sa onima koji su stavili ruku u džepove građana Republike Srbije? Neko je ovde pomenuo akciju – rezač, pa je rekao to je politička akcija, ali i stranačka aktivnost. Gospodine Stefanoviću, vi ste tada, odnosno vaše ministarstvo je tada privelo i člana glavnog odbora SNS.
Molim vas, gospodine Babiću, samo se vratite na amandman.
Ja pričam o temi, gospodine Bečiću. Pričam o onome da svako u ovoj državi mora da radi svoj posao, mora da odgovara za ono što radi. Ja to kažem sa ponosom, jer za SNS, za Aleksandra Vučića, za Nebojšu Stefanovića, u borbi protiv kriminala i korupcije nema zaštićenih, ni članskom kartom, ni poznanstvom niti bilo čime, ili neko pošteno i odgovorno radi svoj posao ili ga ne radi. Ako ga ne radi završiće tamo gde svi nepošteni završavaju, bez obzira kako se zvao i koji posao obavljao i koga znao i čiju člansku kartu je nosio. Da li se to dešavalo do sada? Ne, nije. Važno je biti, imati člansku kartu stranke na vlasti i to je bilo dovoljno da se amnestirate za sve za šta ste radili. To ovo Ministarstvo unutrašnjih poslova, Vlada Aleksandra Vučića, gospodin Nebojša Stefanović, ministar unutrašnjih poslova, SNS tako neće gledati. To nije samo odvojeni, separatni slučaj, tako je bilo kada je u jednom danu zbog sličnih dela iz oblasti korupcije je uhapšen član našeg koalicionog partnera, uhapšen je i član bivšeg režima, ali je uhapšen tada član glavnog odbora SNS. Imali smo dovoljno obraza i hrabrosti da izađemo pred građane Republike Srbije i da to uradimo zato što ono što govorimo to i radimo. To što nekome smeta, to što neko ne razume, to što neko misli da je članstvo u nekom od agregatnih stanja bivšeg režima, jer vidim da u tim okupljanjima cenzus, koalicija, to je u stvari ista, isti ljudi, isti oni ljudi koji su upropastili sve što je moglo da se upropasti u proteklih 15 godina. Isti oni ljudi koji i dan danas upropašćavaju Vojvodinu, oni to ne razumeju. Misli da samo ako sede u toj prostoriji da im je sve dozvoljeno, od vinograda preko pašnjaka, preko privatizacije i ličnog bogaćenja. E pa nije tako nešto dozvoljeno. Politika koju bi želeli da sprovedu, da ukoliko ministar unutrašnjih poslova ne radi svoj posao, ne izađe na konferenciju za novinare, ne pohvali se takvim akcijama u kojima se suzbija kriminalitet i pokazuje borba protiv kriminala i korupcije, rekli bi – pa taj čovek ne radi ništa. Sada, kada radi svoj posao, sada kada država pokazuje suštinsku borbu protiv kriminala i korupcije, bez obzira na stranačku ili bilo kakvu drugu pripadnost, sada – nemoj to da radiš gospodine Stefanoviću. Ne, reći ću vam gospodine ministre u ime SNS, samo nastavite tako da radite, jer to građani Republike Srbije očekuju od vas i to je jedan bitan korak da bi postali uređena država. A, oni koji se plaše pripadnika unutrašnjih poslova koji stoje pored vas, iza vas i pored vas, oni se u stvari plaše samog zakona. Plaše se primene tog zakona. Nemate čega da se stidite, ni pripadnika MUP-a koji odgovorno rade svoj posao, koji rade posao u skladu sa zakonom i sa Ustavom i zbog toga samo nastavite na ovakav način. To građani Republike Srbije očekuju i traže od vas.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac.
Pokušao sam da prethodnog govornika koji je vikao, mahao rukama, razumem o kom amandmanu govori i nisam razumeo da govori o jednom amandmanu. Kada govorimo o tome ko je uhapšen, nije niko uhapšen, privedeni su određeni ljudi. Gospodine ministre, ako želite da Srbija bude uređena država i da funkcioniše na način na koji proklamuje i vaš premijer, nije posao ministra unutrašnjih poslova da objavljuje ko je priveden, već je to posao državnog tužioca. To što ste vi uzurpirali tu poziciju i što ili se vi plašite građana, pa imate potrebu da iza sebe imate naoružanu policiju u zatvorenom prostoru sa sve maskama, automatskim puškama itd. ili plašite građane sa tom policijom, ja sad ne znam šta je od toga moguće. Možda ovo prvo da se vi plašite građana, to je samo izraz nemoći i nerazumevanja posla koji treba da obavlja MUP. Ministarstvo unutrašnjih poslova služi da štiti građane i funkcioniše na osnovu naloga tužilaštva. Tužilac je taj koji vama daje nalog. On je praktično vama šef i on bi trebalo da drži pres konferencije, a vi bi morali da se suzdržite od komentara koji se tiču stranaka, jer to svakako nije vaš posao. Vaš posao je da štitite sve građane Srbije, bez obzira kojoj stranci pripadaju i za koju stranku glasaju. Zahvaljujem.
Reč ima ministar dr Nebojša Stefanović. Replika.
Vidim da ne postoji razumevanje uloge tužioca u našem sistemu. Tužilac nije šef ministru unutrašnjih poslova. Tužilac vodi istragu i on može da da naloge za sprovođenje istražnih radnji u Ministarstvu unutrašnjih poslova. Ministar odgovara Vladi i Narodnoj skupštini. Dakle, sa tužiocem nema ništa u tom smislu. Ali, dobro, to razumem. Ko se plaši građana, to ćemo videti na izborima. A danas sam video i ko se plaši policije, a obično znam i zašto.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Marko Đurišić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima podnosilac amandmana, narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite.
Hvala predsedavajući. Gospodine ministre, član 5. na koji sam podneo amandman govori o sprečavanju „diskrimiinacije“, kako stoji u zakonu, ali, evo, amandmanom kolega poslanika vladajuće stranke ta slovna greška je ispravljena. Moj amandman je kudi kamo suštinskiji, odnosno predvideo sam da se navede u okviru različitosti koje proističu i čija diskriminacija po ovom zakonu nije dozvoljena i da se dodaju reči: „roda i rodnog identiteta“. Znamo da osobe transrodne danas u Srbiji imaju brojne probleme u ostvarivanju svojih prava, i to pre svega i najčešće sa državnim organima, kada ne mogu da ostvare pravo pri pribavljanju ličnih dokumenata, regulisanju svog statusa u brojnim državnim institucijama i mislim da je dobro što je Vlada prihvatila ovaj amandman koji je načelan, jer ne postoji nijedna dalja forma koja razrađuje ovo pravo. Ali, mislim da je dobra polazna osnova da te osobe u svom budućem pristupanju državnim organima mogu da se pozovu na ovaj član koji zabranjuje diskriminaciju i da, nadam se, lakše ostvaruju svoja prava. Ovom prilikom se zahvaljujem ministru što je prihvatio ovaj amandman i verujem da u budućnosti osobe koje su do sada imale, zbog svog roda i rodnog identiteta, problem pri ostvarivanju svojih prava, u budućnosti neće biti diskriminisane i da će lakše ostvarivati ta prava. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Đurišiću. Na član 6. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Dragan Šutanovac. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima podnosilac amandmana, narodni poslanik Dragan Šutanovac. Izvolite.
Ovo je jedan od amandmana koji je Vlada prihvatila, odnosno Odbor, a tiče se transparentnosti u radu Ministarstva unutrašnjih poslova, odnosno, pre svega policije. Moram da izrazim nezadovoljstvo, a sticajem okolnosti priznajem našu grešku, promaklo mi je da smo ostavili da u roku od tri meseca je neophodno da se praktično javnost obavesti o stanju bezbednosti. Mislim da je, gospodine ministre, bez obzira što to nije u amandmanu, to izuzetno dug rok. Jer, bezbednost za tri meseca može dramatično da se promeni i mislim da ovo trebate, ako je moguće, na neki način, nekim podzakonskim aktom, da se taj rok skrati, da se to obavlja znatno brže. Operativne statistike koje postoje u Ministarstvu unutrašnjih poslova su takve da ih možete dobiti, pretpostavljam, ako sve funkcioniše kako treba, u jednom danu. Nema potrebe da građani Srbije, pa čak i Skupština, čekaju da čuju u martu mesecu šta se dešavalo u toku protekle godine. Dakle, to je nešto što mislimo da je jako loše, sa aspekta transparentnosti u radu, jako loše sa aspekta saznanja kakvo je stanje bezbednosti i kakvo je stanje u samom MUP, izveštaj o radu takođe, i to je za nas suštinska stvar, mada će nekome delovati da je to nebitno. Podsetiću vas da do 2000. godine javnost čak nikada nije imala mogućnost da ima uvid u rad Odbora za kontrolu službi bezbednosti, čak nisu ni postojali odbori za kontrolu službi, odnosno, u to vreme odbranu i unutrašnje poslove. Danas se to radi znatno kvalitetnije, ali još uvek ne na nivou koji je zahtevan i neophodan, da bi Srbija bila deo demokratskog, civilizovanog i razvijenog društva. Mislim da je ovo nešto minimalno što vi morate da uradite, jer, kažem, svesni smo i svedoci smo da se stvari dešavaju iz dana u dan, a to je nešto što je važno sa aspekta i civilnog društva i svih građana, a svakako i parlamenta. Hvala.
Na član 6. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Milan Petrić. Izvolite gospodine Petriću.
U članu 6. nakon stava 3. mišljenja smo da treba dodati i stav 4. koji glasi – informacije o stanju i fazi rada bilo kog predmeta u MUP-u predstavljaju informacije od javnog značaja i moraju se dati na zahtev institucija i građana. Tu se pozivam na stav 1. ovog člana gde piše – rad ministarstva je javan i bez dopune ovog dela koji smo mislili i ceo član 6. po nama gubi smisao jer bez dodatka ovog stava se radi o delimičnoj subjektivnoj doziranoj i nepotpunoj, nekorektnosti u radu. Javnost u radu je jedna od osnovnih načela i dostignuća savremenog sveta i ona ne može biti floskula pogotovo u ovako osetljivim pitanjima. Prihvatanje ovog amandmana pokazalo bi da ministarstvo nije imalo nameru da manipuliše javnošću u radu, već se radilo o preciznosti izreke. Iskoristiću i vreme samo da dodam, a u nekoj varijanti bi se nadovezao na prethodno tumačenje prethodni stav kolege Vladimira Pavićevića koji je govorio o navodnom plagijatorstvu u određenim amandmanima i neću iskazivati negativnu emociju, već suprotno, reći ću da mi je jako drago što određeni stavovi Srpske narodne partije, koji su iskazani kroz amandmane, su inspiracija za mnoge kolege koji ih kasnije nadovezuju i nadograđuju nekim određenim stvarima, pogotovo u varijantama određenih amandmana koji se usvajaju i jedan savet ne samo trenutno ministru policije, već mnogim drugima, da u slučaju usvajanja istovetnih amandmana ipak obrate pažnju samo na vreme podnošenje amandmana i onda ćemo znati ko je stvarno podneo a ko je plagirao, možda je plagiranje suviše ozbiljan izraz, ali ne mogu da ga izbegnem, ko je plagirao ili kopirao te amandmane. Zahvaljujem se.
Reč ima ministar unutrašnjih poslova, dr Nebojša Stefanović. Izvolite.
Suština prihvatanja amandmana nije samo brzina podnošenja amandmana. Dakle, gledate formulaciju. Onaj koji je više u duhu zakona. Vlada predlaže zakon. Vlada uobličava zakon u skladu sa politikom Vlade, politikom ministarstva. Na kraju krajeva, Narodna skupština može da odluči da glasa o amandmanu koji Vlada ne prihvati. Na Narodnoj skupštini je da usvoji bilo koji amandman koji želi i Vlada je dužna da to poštuje. Među ovim ljudima se nalaze ljudi koji glasaju. Isti ti koji glasate vi odlučujete da li je nešto hoćete ili nećete. Da li će biti dovoljno ili ne, o tome odlučuju građani na izborima. Oni poklanjaju poverenje i kažu koliko će narodnih predstavnika biti. Neko ima jednog, neko ima 20, neko ima 50 itd. i to je suština demokratije, Što se tiče ovog konkretnog amandmana, moram da vam kažem, pored obrazloženja koje smo mi dali, jer pojam informacija od javnog značaja i definicija propisana Zakonom o pristupu informacijama od javnog značaja imate i jednu nepreciznost kojom bi moglo da dođe do zabune. Kažete – informacija o stanju i fazi rada bilo kog predmeta u MUP-u predstavlja informaciju od javnog značaja. To prvo nije tačno po Zakoniku o krivičnom postupku. Vi ne možete znati stanje rada, ne možete dobiti tu informaciju bez saglasnosti tužilaštva. Mi bi uvođenjem ovog člana kada bismo usvojili vaš amandman dezavuisali Zakonik o krivičnom postupku i onda više tužilac ne bi bio značajan i u tom smislu svako ko bi tražio i rekao – dokle je stigla istraga o tome, bi mogao da zna. To bi narušilo istragu. To bi u potpunosti narušilo istragu. Dakle, vaš amandman ne bi mogao da se prihvati iz tog razloga. Nema tu stvar da li je neko podneo pre, kasnije, da li iz vlasti ili opozicije. Naprosto, amandman nije dobar.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac. Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac. Izvolite.
Mi smo uradili jednu ispravku člana 9, ali mi je sada interesantno, imajući u vidu, gospodine ministre, da ste malopre rekli da ministar poljoprivrede ne može da propisuje način obavljanja unutrašnjih poslova. To znači da ministar poljoprivrede kao član Vlade po vama ne može da glasa na Vladi kada se po našem predlogu odlučuje o načinu obavljanja unutrašnjih poslova, ali nemate problem da ministar poljoprivrede utvrđuje delokrug i kategorizaciju organizacionih jedinica MUP-a. Dakle, sami sa sobom ste u koliziji. Ili Vlada u kojoj sedi ministar poljoprivrede, ne znam zbog čega ste izdvojili ministarku poljoprivrede, ali neka bude ona ta, odlučuje ili ne odlučuje o tome. Znači, ili ona žena učestvuje u tome što se tiče unutrašnjih poslova, ili ne učestvuje. Da učestvuje u organizaciji i sistematizaciji radnih mesta? Izvinite, pa to je upravo politika bezbednosti koja treba da definiše potrebe građana Srbije, da ih kroz organizaciju sistematizuje u MUP-u, a da kasnije sektor za ljudske resurse pre potrebe popuni ljudskim resursima i da funkcionišu u skladu sa potrebama, pre svega da bi štitili i služili građanima Srbije. Dakle, nemam razumevanja za na neki način, moram da vam kažem, te politikantske odgovore koje dajete ovde. Ja vas molim da razgovaramo potpuno stručno. Doveli ste sa sobom osmoro ljudi koji danas, umesto da rade svoj posao, sede ovde, daju vam podršku. Onda se koncentrišite i dajte nam odgovore koji se ne tiču lažnih optužbi koje koristite i govorite i danas ovde, o kojima se ni na jednom sudu čak ni ne vodi postupak. Vi znate odlično o čemu se radi. Osim ukoliko vi nemate neko saznanje da će se nešto desiti, kao što ste imali saznanje da će neko prijaviti …
Molim vas, gospodine Šutanovac, da se vratite na amandman.
Molim?
Molim vas da se vratite na amandman koji ste podneli.
Ja bih vas zamolio samo da onda i ministra kada ne pričao o amandmanu takođe vratite na amandman. Znači, vodićemo raspravu kao što smo započeli. Niko iz DS nije pričao mimo amandmana, već isključivo i jedino o amandmanima, a slušamo razne stvari koje se tiču čak i neke dece sa posebnim potrebama u Vojvodini. Ne znam kakve veze ima to sa bilo kojim amandmanom koji je predložen od bilo koje poslaničke grupe danas ovde? Zahvaljujem.
Vrlo dobro znate da su predstavnici Vlade ovde da obrazlažu zašto su prihvatili ili ne neke amandmane i da oni mogu da govore o tome, a ja molim poslanike da se usredsrede na amandman koji su podneli. Zahvaljujem se.
Deluje vam da ja to ne radim?
Zahvaljujem se, gospodine Šutanovac, razumemo se. Reč ima ministar dr Nebojša Stefanović. Izvolite.
Pa, pljačka od dece bilo koje je užasna, a pogotovo od dece sa posebnim potrebama. To je užasno. To je skandalozno. Ali, znate, kako bih vam rekao, ne vidim da bilo ko u ovoj sali može to da odbrani. Ja ne mislim da je uopšte politički mudro da neko to i pokušava. Pljačka je pljačka i tu nema daljeg obrazloženja. Ako neko to podržava, ja to ne razumem. Ja ne podržavam. (Dragan Šutanovac, s mesta: Po kom amandmanu to ima?) Pa, po ovome što se rekli malopre.
Molim vas, gospodine Šutanovac, ministar odgovora na ono što ste govorili. Molim vas, saslušajte ministra.
Postavili ste pitanje, pa da vam objasnim. Ja sam ovde da objašnjavam narodnim poslanicima. Što se tiče ovoga konkretno, dakle, kada smo govorili o tome ko može da propiše, ja nisam rekao da neko ko je član Vlade i ko učestvuje u kolektivnom odlučivanju ne može da odluči. To je nadležnost Vlade, ali ne može drugi ministar, ko god bio, da propisuje nekom drugom ministru šta će mu biti posao. To može samo Vlada kao kolektivno telo. U onim ovlašćenjima koja nisu izvorna, kao što je akt o unutrašnjem uređenju i sistematizaciji, već su povereni ministarstvu u onom obimu koliko ministarstvu treba da odluči o svom radu, o svom delovanju, politici odbrane, bilo čemu sličnom, a u onom delu koliko to utiče na rad Vlade, na iznose koji se izdvajaju svakog meseca, svake godine za određeni razdeo, finansiranje, broj zaposlenih, Ministarstvo državne uprave donosi i, na kraju krajeva, predlaže Vladi akt o maksimalnom broju zaposlenih u javnom sektoru. Dakle, i Vlada propisuje ministrima koliko maksimalno mogu imati zaposlenih u svom sektoru. Ministri u tom broju treba da naprave najbolju organizaciju. To je suštinska razlika. Zato se ovaj akt donosi na Vlada, jer Vlada u jednom delu učestvuje, jer ministar bi mogao da propiše da ima u svom ministarstvu zaposlenih deset hiljada više jer on smatra da tako treba, ali pitanje je da li to može da se plati i da li to može da se izdrži. O tome odlučuje Vlada, to je izvorna nadležnost Vlade.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dejan Nikolić, Jovan Marković, Jovana Jovanović, Aida Ćorović, Vesna Marjanović i Dragoljubi Mićunović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Balint Pastor, Elvira Kovač, Zoltan Pek i Anamarija Viček. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Aleksandar Senić, akademik Ninoslav Stojadinović, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, Goran Bogdanović, Slobodan Homen, Miroslav Marinković, Ivan Karić i magistar dr Blagoje Bradić. Reč ima narodni poslanik Biljana Hasanović Korać. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Podneli smo amandman na član 9. koji reguliše organizaciju ministarstva. Predložili smo da se preformuliše stav 2. u članu 9. Amandmanom predlažemo preciznije definisanje elemenata pravilnika o unutrašnjem uređenju i sistematizaciji radnih mesta. Smatramo da je potrebno da se precizno definiše da će pravilnik regulisati ko rukovodi organizacionim jedinicama, koja su ovlašćenja i odgovornosti rukovodilaca, zatim, da moraju biti predviđeni uslovi koji moraju biti ispunjeni prilikom zasnivanja radnog odnosa, kao i ukupan broj službenika, policijskih i državnih, kao i nameštenika koji mogu biti zaposleni na određenim radnim mestima. Amandman nije prihvaćen iz razloga što je članom 165. stav 4. propisano da će se o sticanju čina, zvanja, karijernom razvoju i svim drugim pitanjima od značaja za upravljanje ljudskim resursima doneti posebna uredba, a kojom će svakako biti obuhvaćen i predmet uređenja naveden u ovom amandmanu. Mi smo proučili ceo zakon, pa smo proučili i član 165. stav 4. On kaže: „Način sticanja čina, zvanja u ministarstvu i druga pitanja u vezi sa njihovim korišćenjem, odnosno karijernim razvojem, propisuje Vlada u roku od 90 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona.“ Iz ovoga proizilazi da obrazloženje uopšte nema veze sa našim amandmanom, jer se ne podudara ono što mi predlažemo da se precizira pravilnikom, da zakon propiše šta pravilnik treba da sadrži i ono što će sadržati uredba koju će doneti Vlada. Ovo pokazuje da ili niste dovoljno precizno i detaljno razmotrili amandmane, ili da je jednostavno bila volja da se ne prihvate amandmani opozicije i da se prihvatanje svede na minimalnu meru, jer ovo su zaista suštinski amandmani koji će omogućiti lakšu primenu zakona. Kada su precizniji, kada su detaljniji, onda nema dileme oko primene i ne može da bude ni zloupotreba ni propusta.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Ivana Stojiljković. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Članom 9. u principu najveći deo ovoga što je traženo ovim amandmanom već je i predviđeno. Dakle, i organizacione jedinice, i ovlašćenja, i odgovornosti. Ono što su podnosioci amandmana tražili kao dopunu, jesu uslovi za zaposlenje na svakom radnom mestu, ukupan broj policijskih službenika, državnih službenika i nameštenika potrebnih za sistematizovana radna mesta. Slažem se, takođe, da ne bi trebalo prihvatiti ovaj amandman, upravo zato što se ovaj zakon ljudskim resursima bavi od početka do kraja. Zato je i formiran taj sektor za ljudske resurse, koji bi trebalo da sprovodi politiku karijernog napredovanja i da sprovodi politiku predviđanja i projekcije potreba u policiji. Upravo se o tome radi. Dakle, oni će vremenom projekciju potreba i uslova za zaposlenje morati da donose nekim podzakonskim aktima i tu će biti definisano tačno i precizno koji su to uslovi za zaposlenje, naravno, oni će biti pooštreni, kao što smo već čuli, kao i to koji će se kriterijumi sprovoditi prilikom karijernog napredovanja. Znači, neće više moći da se koriste neki lični afiniteti prilikom izbora ljudi koji će dobijati viši čin ili u okviru istog napredovati. Tako da, u tom smislu se slažem sa mišljenjem Vlade da ne treba prihvatiti, iako je dobra namera bila podnosioca amandmana, zato što se ceo set zakona upravo bavi ljudskim resursima i to će biti prioritet – uređenje uslova za zaposlenje. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se. Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Reč ima dr Vladimir Pavićević.
Poštovane dame i gospodo, dve napomene sam pripremio za ministra Stefanovića, povodom našeg amandmana na član 9. Najpre, ministre Stefanoviću, tačno je da u Narodnoj skupštini presudnu reč imaju narodni poslanici, nas 250, ali poštovana gospodo, i u Narodnoj skupštini može da se čuje glas onih ljudi koji su ne izabrani na izborima, ali delujući u okviru civilnog društva, na primer, hoće malo da kontrolišu delanje izvršne vlasti. Evo, mi imamo gosta iz Beogradskog centra za bezbednosnu politiku. Ministre Stefanoviću, njihov predlog je bio da umesto da Vlada propisuje načela za unutrašnje uređenje Ministarstva na osnovu kriterijuma javnosti dokumenta, Vlada treba da pripremi jednu uredbu o unutrašnjem uređenju i sistematizaciji radnih mesta u Ministarstvu, kojim će da se utvrdi delokrug i kategorizacija organizacionih jedinica u Ministarstvu, itd. Budući da imamo goste, ministre Stefanoviću, koji nisu birani na izborima, a da su se ipak potrudili da kažu svoje mišljenje i stav, mislim da je dobro da vi danas reagujete i na njihov predlog, pa da vidimo zašto jedan amandman koji su pripremila ova gospoda, nije prihvaćen. Druga napomena, tiče se konkretno našeg amandmana, vi ste nama rekli – ne može da stoji Ministarstvo, nego treba da stoji ministar, jer Ministarstvo ne čini neko lice, nije čovek, a ministar je ipak neki čovek. Ministre Stefanoviću, pa upravo se tu mi razlikujemo, mi tvrdimo – ne može lice da donosi propise. Propise donose državni organi, a najviši organi državne uprave su upravo ministarstva i baš zbog toga treba da stoji Ministarstvo, poštovana gospodo, kao dokaz tome. Evo, na primer, mi smo dobili ovde mišljenje, ne od predsednika Vlade, nego mišljenje Vlade. Vlada predlaže, Vlada prihvata, Vlada ne prihvata, moguće je da stoji Ministarstvo, kao što je moguće da stoji Vlada, a ne neki pojedinci.
Vreme. Zahvaljujem se gospodine Pavićeviću. Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Martinović, Nataša Vučković, Goran Ćirić, Balša Božović, mr Aleksandra Jerkov i Gordana Čomić. Zahvaljujem. Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Vladimir Orlić, Dušan Stojković, Aleksandra Marković i Nenad Nikolić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Aleksandar Senić, akademik Ninoslav Stojadinović, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, Goran Bogdanović, Slobodan Homen, Miroslav Marinković, Ivan Karić i mr dr Blagoje Bradić. Reč ima narodna poslanica Biljana Hasanović Korać. Izvolite, gospođo Korać.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Podneli smo amandman na član 11, koji reguliše nadležnost Ministarstva i tu smo predvideli amandmanom tri intervencije. Organizovanje poslova i stvaranje uslova za rad u Ministarstvu, odnosno norme o delokrugu i nadležnosti Ministarstva, sadržane su pre svega u Zakonu o ministarstvima. Kako je ovo Predlog zakona o policiji, kao što sam govorila i povodom prvog amandmana našeg, smatramo da u enumeraciji poslova Ministarstva, treba da na prvom mestu postaviti poslove u odnosu na policiju. Takođe, smatramo da obaveštenja javnosti za sprovođenje programa i plana rada Ministarstva, mora biti najmanje jednog godišnje. Amandmanom smo intervenisali i na izradu predloga, tako što smo označili da se radi o predlogu akta pored sprovođenja i praćenja realizacije strateških akata. Amandmanom intervenišemo i na tačku 3) ovog člana, kojim se postiže obaveza Ministarstva da obezbedi saradnju, predlažemo da se predvidi obaveza Ministarstva da obezbedi saradnju sa nezavisnim regulatornim telima, kao što je Zaštitnik građana, Poverenik za zaštitu podataka ličnosti, Poverenik o zaštiti ravnopravnosti, itd, imajući u vidu ustavni i zakonski značaj ovih institucija, kontroli zakonitosti rada organa izvršne vlasti. Treće, u Predlogu zakona u članu 11. definisana je nadležnost Ministarstva i sporna je po nama tačka 13), koja predviđa da je nadležnost Ministarstva da obezbeđuje smeštaj i ishranu. Iz navedene odredbe nije jasno ni kome, ni kada, ni za koje potrebe se predlaže obezbeđivanje smeštaja i ishrane, pa smo mi predložili da se ta tačka briše. Amandman nije prihvaćen iz razloga što Ministarstvo ne sarađuje samo sa nezavisnim regulatornim telima već obezbeđuje redovnu saradnju i sa drugim organima i telima koji su zakonom ovlašćeni za spoljnu kontrolu policije. Ovo je opet toliko šturo i toliko kratko obrazloženje, dužina obrazloženja ne znači da je i kvalitetno, ali ono ne obuhvata ni deo onoga što smo mi predvideli amandmanom. To opet pokazuje koliko su površno amandmani analizirani. Ni u obrazloženju u odbijanju nema govora ni o prvom delu gde smo predvideli da se stavi akcenat na to pravo Zakona o policiji da se prvo predvidi sve što je vezano za policiju, zatim, mi nismo predvideli, nismo stavili samo obavezu saradnje sa nezavisnim regulatornim telima ali smo i njih naveli pored drugih organa i tela koji su zakonom ovlašćeni za spoljašnju kontrolu policije, što piše i što ostaje da piše, nema ni reči o tački 13) koja je po nama sporna.
Zahvaljujem. Reč ima ministar dr Nebojša Stefanović.
Reći ću vam, što se tiče prvog dela, to je metodološki pristup, vi se zalažete za jedan, a mi se zalažemo za drugi. Dakle, ako smo u svim ostalim članovima primenjivali ovaj prvi, ne možemo u ovom članu, ali ne vidim da tu ima neke suštinske razlike, to je naše mišljenje. Što se tiče, ovog drugog dela, nema potrebe da se saradnja sa bilo kojom kontrolnom organizacijom koja vrši kontrolu na osnovu drugih zakona definiše kroz ovaj zakon. Upravo to bi značilo da mi ako ne navedemo u zakonu da ćemo sarađivati oni ne mogu da kontrolišu. Tu bi se svaki smisao kontrole izgubio. Njima nju drugim zakonima i propisima date mogućnosti da nezavisno kontrolišu i vrše, da kažem, tu vrstu nadzora u MUP, šta god MUP mislio ili ne mislio. Dakle, to je suština kontrole. Zaštitnik građana, Poverenik za informacije od javnog značaja, Poverenik za ravnopravnost, skupštinski odbor mogu na osnovu zakona koji definišu njihov rad doći u MUP i da zahtevaju određene podatke, informacije i Ministarstvo te podatke i informacije mora da im pruži. Naravno mi nismo hteli da nabrajamo, mi ovde sarađujemo sa velikim brojem institucija u onoj meri koliki je interes građana Republike Srbije. Što se tiče ovog poslednjeg, smeštaj i ishrana, mi imamo dve vrste aktivnosti u tom smislu. Prvi, se tiče pripadnika policije, odnosno MUP-a na određenim zadacima na kojima se pružaju smeštaj i ishrana u objektima MUP i hrana koju MUP plaća, a radi se o pripadnicima policije koji su na izvršenju nekih zadataka, recimo, u zoni, kopnenoj zoni bezbednosti ili na terenu ili bilo šta slično, u pojačanim aktivnostima, u suzbijanju dela u narušavanju javnog reda i mira i to je taj deo. Ministarstvo unutrašnjih poslova ima jedan deo komercijalne aktivnosti, dakle, u odmaralištima koje može da koristi u sadržajima koje ima. Dakle, sagrađeni su pre deset godina, pedesetih, šezdesetih godina, sedamdesetih godina, naravno tu su smešteni pripadnici unutrašnjih poslova kada su na izvršenju zadataka i tako štedimo novac. Dakle, manji su nam troškovi nego da ih smeštamo u neke objekte čiji su vlasnici drugi. Možda je to neka nepreciznost, ali sam hteo čisto da vam kažem šta.
Zahvaljujem se gospodine ministre. Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vladimir Orlić, Dušica Stojković, Aleksandar Marković i Nenad Nikolić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite gospodine Šutanovac.
Ja bih samo pojasnio suštinu. Želim na početku da kažem i predstavnici DS nisu želeli da učestvuju u razmatranju amandmana koje je Vlada, odnosno Odbor prihvatio, ali nažalost, uvaženi kolega Orlić i SNS nam je čak iskoristio vreme da nam kaže kako je on dao amandman koji je epohalan, a koji se tiče sprečavanja „diskrimiinacije“. Znači, štamparska greška u diskriminaciji, pa je i to bilo važno, zato smo se i javili i učestvovaćemo u radu svih amandmana da građani Srbije vide da mi nismo dali amandmane koji nisu suštinski važni, naprotiv, da smo dali amandmane koji su suštinski važni. U Predlogu zakona predviđeno je da Ministarstvo donosi i sprovodi posebne planove u izgradnji, korišćenju u održavanju informacionog sistema. Ukoliko bi tako bilo, značilo bi da MUP brine o svim informacionim sistemima u Srbiji, da li su korporativni, da li su privatni, da li su kakvi god, mi smo smatrali da to može da bude, i to je prihvaćeno isključivo, jedino internog informacionog sistema što i jeste nadležnost samog Ministarstva, i to je prihvaćeno, zahvaljujem se. Mislim da je dobro da to uradimo i da jasno preciziramo, jer da je ostao predlog kao što ste dali gospodine ministre ne bi bilo moguće da obavljate svoju funkciju, odnosno da radite u odnosu na zakon kako je bilo predviđeno. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac. Izvolite.
Ovo je takođe, jedan od amandmana koji je prihvaćen i vrlo je suštinski. Znači, u njemu se ne deklarativno kao što je bilo konstatuje operativna nezavisnost, jer ne može da zavisi od pretpostavki bilo šta je, te pretpostavke nisu jasno definisane i ne znamo šta znače pretpostavke za nezavisnost policije i konstatuje se u amandmanu da je policija operativna, nezavisna, na kraju krajeva i MUP operativno nezavisno. Dakle, ovo je nešto što je, opet kažem prihvaćen amandman, a važno mi je da građani Srbije čuju, imajući u vidu da se ovde stvara atmosfera da opozicija daje predloge amandmana koji se tiču gramatičkih grešaka, tačaka, zareza, znakova uzvika, i tome slično. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dubravka Filipovski, Velimir Stanojević i Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Ne) Zahvaljujem. Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Aleksandar Senić, akademik Ninoslav Stojadinović, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, Goran Bogdanović, Slobodan Homen, Miroslav Marinković, Ivan Karić i dr Blagoje Bradić. Reč ima dr Blagoje Bradić. Izvolite.
Uvaženi ministre, uvaženi gosti, koleginice i kolege, građani Srbije, član 12. se odnosi na deo zakona koji obrađuje nadležnost Ministarstva i on kaže da – Ministarstvo obezbeđuje pretpostavke za operativnu nezavisnost policije od drugih državnih organa u obavljanju policijskih poslova i drugih zakonom određenih poslova. U sledećem stavu kaže da – operativna nezavisnost policije ne odnosi se na dužnosti policije utvrđene zakonom kojim se uređuje krivični i prekršajni postupak. Stav 3. u kome smo mi predložili amandman jeste – Ministarstvo obezbeđuje organizacione pretpostavke za rad policije u skladu sa usvojenim politikama i strateškim aktima, a mi dodajemo – Narodne skupštine, Vlade. To smatramo, jer u Ministarstvu u obezbeđivanju organizacionih pretpostavki za rad policije treba da postupa u skladu sa usvojenim javnim politikama i strateškim aktima, ne samo Vlade, već i Narodne skupštine, ako nosioca ustavotvorne i zakonodavne vlasti, čime se obezbeđuje i veći stepen poverenja između javnosti i policije, promovisanja i razvoja policijske etike i profesionalizma, kao i suzbijanja korupcije u policiji. Ministarstvo i Vlada su prihvatili ovaj naš amandman i to je jedan od 12 amandmana prihvaćenih naše poslaničke grupe, od ukupno 104 amandmana, što je podneto na 250 članova ovog zakona. Ono što je moja osnovna zamerka vašoj službi u Ministarstvu, gospodine ministre, a to se odnosi i na druga ministarstva i to stalno potenciram, jeste nedostatak lektorisanja teksta. Ja bih vas zamolio da u sledećem, to nije samo vezano za vaše ministarstvo, to sva ministarstva rade, da bi uozbiljili celo ovo donošenje zakona, da neko izlektoriše ovaj tekst, jer neko će pored narodnih poslanika pročitati, a ovaj predlog zakona je potpisao predsednik Vlade, pa je malo degutantno da predsednik Vlade potpisuje nelektorisane tekstove. Nije ovde ništa zlonamerno i nema ovo veze sa opozicijom i pozicijom, ali složićete se da tekstovi moraju da dođu jezički ispravni, korektni sa korektnom interpunkcijom. Zahvaljujem se.
Izvinjavam se gospodine Bradiću, požurio sam da vam dam reč i nisam pomenuo da je amandman prihvaćen i da je postao sastavni deo Predloga zakona. Zahvaljujem se. Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac. Izvolite.
Želim da skrenem pažnju gospodine ministre na član 13. koji se tiče priprema za rad u slučaju vanrednog ili ratnog stanja. Za nas je potpuno šokantno bilo da se ispusti, u toku priprema za ratno stanje, pogotovo da se ne konsultuju propisi iz oblasti odbrane. Ovo nije lingvistička greška, gramatička, ovo je suštinska. Ne mogu da zamislim kako MUP se priprema za situaciju vanrednog ili ratnog stanja, a nije u koordinaciji sa planovima koje ova Skupština, koja je usvojila i koji su obavezujući za sva ministarstva, uključujući i MUP. Drago mi je da ste prihvatili naš amandman, ali izražavam dosta veliko iznenađenje da je tako nešto izašlo iz vašeg ministarstva i gde je predloženo da se tako nešto radi bez saradnje sa odbranom, odnosno definisanim dokumentima koji postoje u odbrani. Takođe mi je jako interesantno da to niko sem poslanika DS-a nije uočio. Ima ovde ljudi koji su učestvovali u raznim ratovima i trebalo bi to da znaju bolje od nas, jer očigledno da su u tim ratovima učestvovali na neki način koji nije bio definisan zakonom. Hvala.
Zahvaljujem se gospodine Šutanovac. Na član 13. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici zajedno Zoran Živković i Vladimir Pavićević i zajedno dr Vladimir Orlić, Dušica Stojković, Aleksandar Marković i Nenad Nikolić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Gospodine Pavićeviću, vi ste rekli da nećete da se javljate po prihvaćenim amandmanima? Izvolite.
Poštovane dame i gospodo, naravno, veliko je zadovoljstvo, mislim svakom narodnom poslaniku kada svojim delanjem doprinese tome da jedan zakonodavni projekat bude precizniji, u ovom slučaju bolji. Budući da je ovo prihvaćen amandman, jedan od 14, ja sam i najavio bio jutros ovde da neću diskutovati na osnovu prihvaćenih amandmana, ali gospodine Bečiću, desila se suštinska promena okolnosti. Primetio sam da se poslanici SNS javljaju, gospodin Marković se priprema, da diskutuju po svakom svom prihvaćenom, iako ih ima ovde 136, mnogo. Ne samo to, gospodine Bečiću, nego i da nakon što ja govorim, ili drugi govornici opozicije, po njih troje ili četvoro se javi da diskutuju, pa onda mislim da je primereno da ipak i ja obrazložim svoje amandmane, pa i ovih 14 gospodine Bečiću, koji su prihvaćeni. Konkretno, ovaj amandman, tiče se…
Gospodine Pavićeviću, molim vas da ipak radi potpune informacije, u zadnjih sat vremena nije bio takav slučaj, zamolio bih da u skladu sa tim i vi se ponašate.
Evo da proverimo. Ako se opet promene okolnosti, pa ne bude ovo što sam ja rekao, ja ću se pridržavati svoje najave. Proverićemo to u narednih 10, 15 minuta ili pola sata i ako se potvrdi ovo što vi kažete, ja ću to da uradim. Ovde ću povodom našeg amandmana samo još jednom da ukažem, ne sada gostima i gošćama, jer vidim da pažljivo prate i prihvataju ovo, ali svojim koleginicama i kolegama narodnim poslanicima, da su pitanja jezika, gramatike, pravopisa, jednako važna kao druga pitanja koja se tiču sadržine amandmana, koje podnose narodni poslanici. Nije potrebno da budemo lingvisti, da bismo to primetili. Dovoljno je da uzmemo jedan rečnik, u izdanju Matice srpske iz Novog Sada iz 2006. godine i evo šta kaže jezik – sistem reči koji funkcioniše po određenim gramatičkim pravilima, a služi za izražavanje misli pri komunikaciji među ljudima. Pa zamislite da se dogovorimo da nema tih pravila ovde, pa nećemo divljinu, poštovana gospodo. Hvala.
Zahvaljujem se gospodine Pavićeviću. Na član 14, 18, 30, 52, 58, 59, 60, 62, 83, 97. i 233. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dubravka Filipovski, Velimir Stanojević i Zlata Đerić. Da li želite po ovom amandmanu gospodine Šutanovac? Mislim da niste hteli da se javite po ovom amandmanu. Na član 14. amandman, sa ispravkom, je podneo narodni poslanik Milan Petrić. Reč ima narodni poslanik Milan Petrić. Izvolite gospodine Petriću.
U članu 14. zakon ispravno daje ministru posebno pravo da zahteva posebni izveštaj o stanju određenih predmeta, ali isto tako ispravno da se u skladu sa samoproklamovanim načinom dati javnosti pravo da zna koji su to predmeti na koje je ministar tražio poseban izveštaj. Deo koji se dodaje glasi: o slučajevima iz stava 1. javnost mora biti informisana u godišnjem izveštaju o radu ministarstva. Naime, ako je zbog povećanog interesovanja javnosti, ili bilo kog drugog razloga, bilo opravdano dati ministru ovo pravo, kao oblik informisanja, ili kontrole rada za koji je, naravno odgovoran, mora postojati mehanizam koji sve to stavlja pod kontrolu, a najbolja kontrola to znamo da je ipak kontrola javnosti. Javnost ima pravo da zna koji su to predmeti za koje se ministar posebno interesovao i tražio poseban izveštaj, jer bi se tome koji su to predmeti znalo onda koji je motiv tog samog interesovanja. Poznato je da postupanje pripadnika MUP-a može biti i drugačije u takvim slučajevima, kada postoje posebna interesovanja za neke predmete i kada se zahtevaju posebni izveštaji. Ako bi se o svim tim predmetima izvestilo u predviđenom godišnjem izveštaju, otklonila bi se sumnja javnosti i pripadnika MUP-a, da bi se takvi posebni izveštaji tražili u cilju kontrolisanja predmeta i postupanja. Sigurno je da predlagač nije imao suprotnu nameru od ovoga što je upravo kroz i izlaganje rečeno i da će rado prihvatiti ovaj amandman ako bi se korenspondovao sa načelom da onome kome se daju posebna prava pripadaju i posebne odgovornosti. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. (Gordana Čomić, s mesta: Poslovnik.) Po Poslovniku gospođo Čomić? Izvolite.
Zahvaljujem. Neposredno pre nego što ste kao predsedavajući dali reč poslaniku Petriću, pročitali ste kao jedan amandman amandmane na nekoliko članova zakona i time prekršili član 27. koji vas obavezuje da u skladu sa Poslovnikom vodite sednicu. Amandmani se moraju raspravljati po redosledu koji je propisan Poslovnikom, koji amandman ide prvi u raspravu, koji drugi, koji treći, u odnosu na prirodu amandmana od onih koji predlažu da se član briše, preko onih koji menjaju članove ili dodaju stavove u članu zakona. Kako god bilo, amandmani u raspravi u pojedinostima moraju biti raspravljani po redu. Ja nisam uspela da razumem zašto vas zabavlja da pročitate, kao jedan amandman zbog podnosioca, amandmane na nekoliko članova u raspravi, ali vas Poslovnik sprečava da to radite, tako da vas molim da u buduće imamo raspravu u pojedinostima, po amandmanima kako to Poslovnik obavezuje i nas i vas. Hvala vam, ne želim da se izjasnite, pretpostavljam da je nenamerna greška.
Gospođo Čomić, mene to čudi od vas, vi ste dugo ovde, ovo je padežno usklađivanje, ovaj amandman je predat kao jedan amandman od grupe poslanika, znači na član 14, 18, 30, 52, 58, 59, 60, 62, 83, 97. i 233. amandman, ne amandmane, nego amandman su podneli zajedno narodni poslanici Dubravka Filipovski, Velimir Stanojević i Zlata Đerić. Ja sam ovako, na ovakav način dobio iz pripreme sednice, kao predsedavajući sam tako i pročitao. Ako smatrate da naše službe i naša priprema sednice nisu to uradili na dobar i poslovnički način, onda ćemo o tome razgovarati u nekom drugom trenutku. Zahvaljujem se gospođo Čomić. Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Aleksandar Senić, akademik Ninoslav Stojadinović, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, Goran Bogdanović, Slobodan Homen, Miroslav Marinković, Ivan Karić i mr dr Blagoje Bradić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite gospodine Đurišiću.
Hvala poštovani predsedavajući. Poštovani gospodine ministre, poštovane kolege poslanici, ja sam upravo u načelnoj raspravi govorio o, između ostalog i o ovom članu, članu 14. koji definiše nadležnosti ministra i govorio kako je loše rešenje koje dozvoljava ministru, kako kaže član 1. da uz poštovanje operativne samostalnosti u obavljanju poslova policije, naročito kada policija preduzima mere i radnje u skladu sa Zakonom o krivičnom postupku, ministar traži izveštaje. Dali smo amandman da se ovo promeni, tako da ministar može da traži izveštaj samo ako postupa po zahtevu javnog tužioca, odnosno suda, kako kaže i Zakon o krivičnom postupku, koji govori o tome da postupajući tužilac ili sudija ukoliko policija ne postupi, može da traži i izveštaj od ministra. Drago mi je da je to prihvaćeno. Ja sam govorio da u kontekstu da ovako kako je bilo u predlogu zakona, nadležnosti ministra su definisana preširoko i otvaraju mogućnost da ministar može svojim postupanjem da pristupi i da traži podatke kako policija i šta policija radi u bilo kom slučaju i da je to loše i da je izuzetno dobro što je ovaj amandman prihvaćen, moram to da kažem. On po našem mišljenju može da smanji uticaj ministra na rad policije, odnosno na politizaciju rada ministarstva, o čemu sam govorio u načelnoj raspravi i drago mi je da je ovaj amandman prihvaćen. Nadam se da će i u praksi to postupanje takvo biti, da neće, ministar je meni odgovorio u načelnoj raspravi da mi želimo da onemogućimo da on traži šta radi, ne znam, saobraćajna policija ili sektor za vanredne situacije recimo u situaciji neke elementarne nepogode. Nismo na taj način reagovali nego upravo na ovaj jedan deo koji govori o radu policije koja radi na istragama po Zakonu o krivičnom postupku i da se tu ograniči mogućnost da ministar izveštaj traži samo po zahtevu tužioca, odnosno suda i izuzetno je dobro što je ministarstvo prihvatilo ovo rešenje i verujem da će ono smanjiti politizaciju rada policije. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac. Izvolite.
Želim i ja da se priključim pohvalama koje je izrekao kolega Đurišić, a pro po prihvatanja njegovog amandmana za koji smatramo isto da je suštinski jako važan i da on treba da omogući, da li će omogućiti videćemo u praksi, da se policija depolitizuje, odnosno da se smanji uticaj politike koju ministar unutrašnjih poslova sprovodi kao član Vlade, odnosno kao član neke stranke. Međutim, mi smo dali amandman koji se tiče dužnosti direktora policije i drugih rukovodioca strateškog nivoa u ministarstvu, gde je predviđeno da oni podnose šestomesečne i godišnje izveštaje o radu, a nije predviđeno u kom roku. To je prihvaćeno da bude u roku od 15 dana i sada vas ja vraćam na član 6. gde smo rekli da ne stoji u članu da u roku od tri meseca će to biti publikovano. Smatram da zaista ne postoji ni jedan razlog, pogotovo ne na neki šestomesečni izveštaj se publikuje posle tri meseca. To je nešto što je loše i ja vas molim da to pokušamo da ispravimo, odnosno da ako je 15 dana rok da se dostavi vama izveštaj iz svih strateških nivoa, uključujući direktorat policije, da recimo ne bude rok duži od 25 dana da se to pojavi u Skupštini, odnosno u javnosti putem oficijalnog sajta MUP. Mislim da je to interes i vas i građana i da se građani pravovremeno informišu o stanju bezbednosti i informacijama za koje su suštinski životno zainteresovani. Zahvaljujem. Znači, naš amandman je inače prihvaćen, ali kažem, apelujem na ovaj deo koji nažalost smo mi propustili da stavimo kao rok, a mislim da još uvek možete vi da intervenišete. Zahvaljujem.
Zahvaljujem gospodine Šutanovac. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac. Reč ima Dragan Šutanovac.
Član 15. nažalost nije prihvaćen. Kažem nažalost zato što u izveštaju o skriningu za Poglavlje 24 gde su pravda, sloboda i bezbednost se konstatuje da je neophodno u saradnji policije i službi bezbednosti jasno omeđiti samo na nužnu saradnju u skladu sa Ustavom i zakonima propisanim pravima i dužnostima. Iz iskustva ljudi koji rade u policiji, bez obzira na, da kažem, deklarativno ili hajde, zakonsko proklamovanu nezavisnost policije u svom delovanju, nažalost policija još uvek ima segmente koja zavisi od službi bezbednosti, nije nezavisna u potpunosti i to je nešto što je Evropska komisija konstatovala u svom izveštaju za Poglavlje 24. Mislim da bi trebalo da stavimo pretpostavke u zakon i takođe da se naprave napori da se to konačno i definiše i da policija svoje poslove obavlja bez da ima potrebu da se konsultuje ili da traži bilo kakvu asistenciju od strane službi bezbednosti, čiji posao nije da rade poslove koje radi i policija. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 17. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Zahvaljujem gospodine Pavićeviću. Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac. (Dragan Šutanovac, s mesta: Izvinite, meni vreme sve vreme ide, pošto je mikrofon uključen.) Ne, gospodine Šutanovac, ali bih vas molio da isključite. Ja nemam tu mogućnost. Imam, ali vi kada završite izlaganje, treba da isključite mikrofon da se to ne bi dešavalo. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac.
Gospodine Bečiću, teško da bi vam danas neko u sali ili u Srbiji poverovao da vi nemate mogućnost da isključite mikrofon. Ako je neko tu mogućnost ovde koristio, upotrebljavao i zloupotrebljavao, to ste upravo vi. I vama je smešno.
Kao što vi sada zloupotrebljavate Poslovnik.
Ne, izrekli ste malopre neistinu, pa ja samo ispravljam.
Gospodine Šutanovac, dužnost vam je da isključite mikrofon kada završite izlaganje.
Pa da, vaša je dužnost da mi na dva minuta isečete vreme. Mislim, to ste radili uvek do sada, nekada i pre dva minuta, nekada na minut, nekad na 15 sekundi.
Pa, evo, danas sam tolerantniji, pa vas puštam da govorite.
Dobro. Ovo je član 17. stav 6. koji je prihvatila Vlada. Želim da naglasim da se on odnosi pre svega na savesne građane u našem društvu, koji u određenom momentu postupaju po, da kažem, zakonima, štiteći ustave i zakone Republike Srbije i asistirajući policiji, bilo samostalno, bilo u policijskom radu. Svakome to može da se desi. Ali, u situaciji da se protiv njih vodi bilo kakav krivični postupak, država Srbija treba da im omogući potpunu pravnu i svaku drugu zaštitu koju imaju i pripadnici MUP. Na ovaj način, građani Srbije koji su svedoci krivičnih dela i koji pokušaju da ih spreče ili ih spreče, ne mogu biti prepušteni na milost i nemilost onih koji su vršili krivična dela, a koji su u našem društvu verovatno uticajniji od tih građana, pa bi možda mogli da utiču i na sud, tužilaštvo ili neke druge organe da se čak protiv građana koji su sprečavali krivično delo, da se vodi krivični postupak. Ovo možda zvuči nekome nelogično, ali verujte mi da ima dosta primera gde ljudi koji su sprečavali krivično delo na kraju završe na sudu kao okrivljeni, jer su prekoračili neka ovlašćenja za koja oni inače nisu dužni da znaju. Hajde da kažem, svi su građani dužni da znaju zakone, ali to je prosto u praksi nemoguće. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 18. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Milan Petrić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Aleksandar Senić, akademik Ninoslav Stojadinović, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, Goran Bogdanović, Slobodan Homen, Miroslav Marinković, Ivan Karić i mr dr Blagoje Bradić. Reč ima dr Miroslav Marinković.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi potpredsedniče Skupštine, ministre sa saradnicima, poslanička grupa Boris Tadić – SDS, ZZS, ZS podnela je amandman na član 18. stav 1, gde smo reči: „Zakonom o krivičnom postupku“ tražili da se zamene rečima: „Zakonom kojim se uređuje krivični postupak“. U obrazloženju ovog amandmana dali smo vrlo suvislo obrazloženje, koje je u skladu sa Jedinstvenim metodološkim pravilima za izradu propisa, koji je donet još 2010. godine. Međutim, u obrazloženju za ne prihvatanje ovog amandmana, Vlada je obrazložila da su prihvaćeni amandmani koji u sebi sadrže navođenje celog naziva Zakona o krivičnom postupku, tako bi nastale dodatne razlike u upućujućim normama. Međutim, to obrazloženje je možda, da kažem, u suprotnosti sa ovim Jedinstvenim metodološkim pravilima, koja postoje. Smatramo da na ovakav način u jednom dužem roku bi se ovakvom formulacijom produžila upotrebna vrednost, da kažem, zakona, jer se on ne mora zvati Zakonikom o krivičnom postupku, već sa ovom opštom formulacijom bi se lingvistički, odnosno i suštinski, praktično definisalo koji su to zakoni na koje se odnosi.
Hvala. Na član 19. amandman je podneo Odbor za odbranu i unutrašnje poslove. Ministre, da li prihvatate amandman?
Prihvatamo amandman.
Hvala. Amandman je prihvaćen. Na član 20. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Olena Papuga, Nada Lazić, Đorđe Stojšić i mr Dejan Čapo. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodni poslanik Nada Lazić.
Poštovana predsedavajuća, poštovana gospodo iz ministarstva, želim samo da naglasim da je ovo jedan od šest amandmana LSV koji su usvojeni. Nažalost, svi su leksičke prirode i tome slično, ništa suštinski. Smatram da nije naš posao kao poslanika da lektorišemo tekstove, a opet, s druge strane nam se za takvu vrstu amandmana stavljaju primedbe kako su to beskorisni amandmani. Prosto, smatram da je ta vrsta češljanja teksta trebalo da se uradi pre nego što je stigla pred nas. Mi se po ovim amandmanima ostalim koji su ovakve ili slične prirode nećemo javljati. Ali, želim da naglasim da od svih šest amandmana, svi se upravo odnose na ovakve primedbe. One druge koji su bili suštinske, njih nažalost niste usvojili i o njima ćemo raspravljati kasnije. Hvala.
Na član 20. amandman je podneo narodni Poslanik Dragan Šutanovac. Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac.
Zahvaljujem. Mi smo predložili jednu dosta prostu stvar, koju sam smatrao da ćete prihvatiti bez ikakvog razmatranja. To je da se određeni dokument koji predlaže Vlada, odnosno prihvata Vlada, definiše na osnovu predloga ministra. Ovde se kaže, u obrazloženju Vlade da ne prihvata amandman, zato što je ministar jedini ovlašćeni predlagač akata, fali – akti ovde, iz delokruga MUP, u skladu sa Poslovnikom Vlade. Sada mi ovde kažemo – nećemo to staviti u zakon zato što je to u skladu sa Poslovnikom, a Poslovnik Vlade utvrđuje Vlada. Šta se dešava ako Vlada promeni Poslovnik Vlade? U toj situaciji ostaje nedorečeno. Ne vidim zašto je bio problem da stoji jednoznačno da se to usvaja na predlog ministra. Vi jeste taj koji treba to da predloži. Ukoliko nije definisano, a promeni se u Poslovniku, možemo doći baš u onu situaciju o kojoj ste malopre pričali, da ministar poljoprivrede predlaže neka akta, pa možda neko to i usvoji. Ovo možda nije suštinska stvar, ali jasno se definiše i mislim da nemate nijedan razlog da to ne prihvatite. Ovde razmatramo zakon kao viši pravni akt od Poslovnika. Poslovnik je nešto što može Vlada da menja na svakoj sednici, a mi ovaj zakon možemo samo u situaciji u kojoj se on nalazi u parlamentu. Zahvaljujem.
Reč ima ministar.
Samo jedna rečenica. To je definisano i Zakonom o Vladi. Dakle, postoji i u Zakonu o Vladi ta norma. Poslovnik je ovde naveden. Trebalo da je da bude navedeno u obrazloženju i da je Zakon o Vladi to predvideo. Tako da, već imamo zakonsku normu. Ali, u suštini je, da kažem, stvar koja je potpuno logična. (Dragan Šutanovac, s mesta: Možete da prihvatite. Nije u koliziji ni sa jednim zakonom.)
Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac.
Član 21, znači, u prethodnom članu smo govorili o kriterijumima za način odabira predstavnika za upućivanje u, da kažem, mirovne misije, odnosno van teritorije Republike Srbije. Član 21. koji sam dao preciznije definiše ne samo učešće u mirovnim misijama, već i prinadležnosti koje ostvaruje policajac koji se nalazi van granica naše zemlje. Znate i sami da sam vodio Ministarstvo odbrane koji ima veći broj predstavnika ministarstva ili Vojske van granica. Mislim da ova stvar treba da se prihvati, jer se ovde dosta, po našem amandmanu, dobro zakonski rešava njihov status. Ne vidim nijedan razlog zbog čega to ne bi prihvatili, jer policijski službenici dobijaju ovde konkretnije, da kažem tačno, sve šta, na koji način da obavljaju, na koji način funkcionišu. Hvala.
Na član 22. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dejan Nikolić, Jovan Marković, Jovana Jovanović, Aida Ćorović, Vesna Marjanović i Dragoljub Mićunović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac. Želite reč? (Ne.) Narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Olena Papuga, Nada Lazić, Đorđe Stojišić i Dejan Čapo zajedno su podneli amandman kojim predlažu dodavanje novog člana 22a. Reč ima narodna poslanica Olena Papuga.
Poštovana predsednice, ministre Stefanoviću, saradnici Ministarstva unutrašnjih poslova, Liga socijaldemokrata Vojvodine, nakon člana 22. Predloga zakona o policiji, predlaže da se doda član 22a, koji glasi: „Policijski sekretarijat za Vojvodinu je organizaciona jedinica u sastavu Direkcije policije obrazovana za koordinaciju policijskih uprava i policijskih stanica na području AP Vojvodine. Sedište Policijskog sekretarijata je u Novom Sadu. Radom Policijskog sekretarijata za Vojvodinu rukovodi sekretar koga na predlog Vlade AP Vojvodine imenuje ministar“. Zašto smo napravili ovakav amandman? Zakon o kome sada raspravljamo u članu 22. stav 5. govori da radi obavljanja policijskih i drugih poslova u skladu sa karakterističnim svojstvima određenih područja mogu se utvrditi i unutrašnje organizacione jedinice za koordinaciju rada policijskih uprava i policijskih stanica na područjima za koje su obrazovane. Znači, mi držimo do toga, a zna se da je Vojvodina specifično područje, ne samo više zbog višejezičnosti, nego i zbog toga što se graniči sa državama koje su u EU, da ne nabrajam sve specifičnosti AP Vojvodine, tako da vodeći se ovim članom, u stvari stavom 5. u članu 22, smo i napravili ovakav amandman. Drugo, ovo pitanje Policijskog sekretarijata za Vojvodinu je na neki način ispolitizovano. Možda se tu nije gledalo na sve te specifičnosti, na ono što je možda Vojvodina imala u godinama kada je imala punu autonomiju i svoju policiju, u kakvim je uslovima policija radila, kako su se rešavali sporovi oko svega. To smo iz praktičnih razloga naveli. Obrazovanjem Policijskog sekretarijata za Vojvodinu ne narušava se osnovni koncept Predloga zakona, jer bi takav sekretarijat bio u sastavu jedinstvene Direkcije policije … (Aleksandar Marković, s mesta: Nema od toga ništa.) Molim vas, predsednice, da poslanici ne dobacuju. Smatram da je u interesu građana Vojvodine, kao i svih građana Srbije da se organizuje Policijski sekretarijat za Vojvodinu, kako bi svako bio u funkciji jačanja stabilne bezbednosne situacije, kako u Vojvodini, tako i Republici Srbiji. Odmah da objasnim. Ovim amandmanom ne želimo paralelne policijske snage u Vojvodini, već posebnu organizacionu strukturu MUP Srbije na teritoriji AP Vojvodine, što i predviđa i ovaj stav člana 22. Pored organizacionih razloga i razloga vezanih za specifičnosti Vojvodine, posebno mislim na višenacionalnu strukturu stanovništva, višejezičnost, koja je svakako veoma zastupljena u Vojvodini, na prvom mestu, veoma je važno priznati da ima i nekoliko političkih razloga. Policijski sekretarijat unutrašnjih poslova AP Vojvodine je već postojao i ukinut je 1988. godine. U godinama do 1988. godine Vojvodina je imala svoju policiju, ali je tada oko dve hiljade krivičnih dela, od kojih je svako ubistvo, bilo razjašnjeno i procesuirano. Preko 90% razbojništva i razbojničkih krađa bilo je razjašnjeno i procesuirano. Policajci su postojali u svakoj mesnoj zajednici. Policajci su bili plaćeni od 50 do 70% više nego u ostalim delovima države. Danas znamo da su po selima ljudi primorani da organizuju seoske straže. To je strašno, zato što u selima, opštinama jednostavno nedostaju policajci. U nekim opštinama fali, nedostaje i po 30 policajaca. Oni nemaju goriva, nemaju zimske gume, nemaju opremu. Strašno je da u 21. veku građani ne mogu da stanu na put krađama, tim seoskim krađama. Jednostavno, krade se od stoke, ovaca. U jednom selu je pokradeno 40 ovaca. Ja ne znam šta tu može da se desi. Građani upućuju svoje opštinske policijske uprave da reaguju na to. Policija na to jednostavno ne reaguje, jer nije opremljena ili ih nema dovoljno da bi reagovali i pratili šta se dešava po selima. Seoske straže još uvek, možda to neko i ne zna, postoje po selima u Vojvodini. Ne znam kako je u ostalim delovima Republike Srbije, ali u Vojvodini su ljudi primorani da organizuju seoske straže. Koristim vreme poslaničkog kluba. Zato mi tražimo, na neki način, decentralizovani sistem javne bezbednosti, jer se pokazalo, kada je bila decentralizovana policija, da je to bilo sasvim drugačije. Drugo što bih htela da navedem je taj kontakt komunikacija MUP Republike Srbije sa Pokrajinskim savetom za bezbednost. Pokrajinski savet za bezbednost je stručno savetodavno telo u koje je ulazi pokrajinski Ombudsman, pokrajinski premijer, predsednik Skupštine AP Vojvodine, itd. Postoje raznorazna razmišljanja o toj komunikaciji između. Ako već mislite da policija treba da bude centralizovana, ali taj kontakt između MUP i tog Pokrajinskog saveta za bezbednost, pokazalo se da ne funkcioniše kako bi trebalo. Prošli ministar je uveo pravilo da jednom u šest meseci podnosi izveštaj o stanju bezbednosti u AP Vojvodini. Znači, imao je neki kontakt sa Pokrajinskim savetom za bezbednost. Vi, ministre Stefanoviću, ste 27. februara 2015. godine poslednji put bili u Skupštini AP Vojvodine, podnosili ste izveštaj za maj-novembar 2014. godine o stanju bezbednosti u Republici Srbiji, bez nekih statističkih podataka. Ja sam tražila po internetu, kontaktirala sa raznim ljudima, da mi daju podatke koliko i šta se dešava u Republici Srbiji i AP Vojvodini, koliko ima ubistava, krađa, malih, velikih razbojništva. Pošto sam članica u Odboru za ljudska i manjinska prava, Komisije za kontrolu i izvršenje krivičnih sankcija, videla sam po maloletničkim zatvorima da ima jako puno maloletnika iz Vojvodine. Nekada je bio to mali broj, bilo je 15, 16%, a sada u tim ustanovama ima preko 40% maloletnika iz Vojvodine. Mi nemamo podatak šta se dešava. Zašto se ne vodi statistika o tome. Rekla sam već da je Pokrajinski savet za bezbednost stručno savetodavno telo. Ministar je samo jednom bio i na skupštinskom odboru, koje je drugo telo. To je telo koje je sastavljano od poslanika. U Skupštini Vojvodine je bio samo jednom i na tom odboru, kada su se uništavale pekare u AP Vojvodini. Tu komunikaciju i centralizaciju ne možemo da opišemo. Ako već mislite da nije dobro da Vojvodina ima svoj policijski sekretarijat, onda treba da se poboljša statistika i da se poboljša uvid u to šta se dešava u bezbednosnoj situaciji u Vojvodini i Republici Srbiji, jer statistika ne postoji. Predlog LSV je da se formira Policijski sekretarijat za Vojvodinu, kao nova organizaciona jedinica u sastavu Direkcije policije koji će biti obrazovan za koordinaciju rada policijskih uprava i policijskih stanica na području AP Vojvodine. Mi predlažemo da sedište policijskog sekretarijata za Vojvodinu bude u Novom Sadu, a da radom policijskog sekretarijata za Vojvodinu upravlja sekretar, koga na predlog pokrajinske vlade imenuje ministar unutrašnjih poslova Vlade Republike Srbije. Vojvodina treba da ima svoju policiju. Treba da se zna ko je odgovoran za nasilje koje se dešava. Veliki je kriminalitet. Znamo da, nažalost, svi veliki kriminalci, Šarića itd. su baš ordinirali po Vojvodini.
Žao mi je potrošili ste vreme grupe. Niste ovlašćeni. Reč ima ministar Stefanović.
Moram da kažem da svi podaci postoje, naravno da postoje, postoji i statistika. Postoje izveštaji o radu MUP koji su javno dostupni, koji sadrže sve ove podatke koje ste tražili. Što se tiče pokrajinskog odbora i Skupštine, išao sam onoliko puta koliko su me zvali. Dakle, ja ne mogu da idem kada nisam pozvan. Dakle MUP ima obavezu polaganja računa Skupštini Srbije i onda kada Skupština Srbije nas pozove, odnosno skupštinski odbor, a što se tiče pokrajinske skupštine nemamo nikakvu formalnu zakonsku obavezu, ali sam ja hteo da pokažem dobru volju i dva puta bio pred odborom, gde smo razgovarali o stanju bezbednosti na teritoriji AP Vojvodine, što mislim da je dobra stvar i neman nikakv problem da se odazovem kada god me pozovu, naravno u skladu sa mojim vremenom i mogućnostima. Dakle, prosto me nisu zvali više puta. Ne smatram da je to moja manjkavost ili moja neka greška, naprosto nisu zvali MUP. Možda ih nije zanimalo, ne mogu da kažem zbog čega. Prosto nije bilo. S druge strane, mi imao situaciju da vi ovde predlažete formiranje sekretarijata za AP Vojvodinu. Dakle, time bi se faktički direktno mešali u organizacionu nadležnost MUP. Ministarstvo unutrašnjih poslova samostalno procenjuje da li mu takva vrsta organizacione jedinice treba, ili ne treba. Što se tiče postojanja radom policijskog sekretarijata za Vojvodinu rukovodi sekretar, po vašem predlogu, koga na predlog Vlade pokrajine Vojvodine imenuje ministar. Mi time potpuno urušavamo karijerni sistem napredovanja. Dakle, tu imamo političkog predstavnika Vlade, koji rukovodi radom policije. Gde, je tu operativna nezavisnost policije? Onda bi to mogli da uradimo i na nivou Republike, da direktora policije na predlog Vlade, postavlja, na predlog ministra, postavlja premijer. Dakle, pokrajinska policija je deo policije Srbije. Dakle mi na teritoriji Republike Srbije imamo jedinstvenu policiju.
Replika, Olena Papuga.
Niko ministre nije ni rekao da je sporno, sekretarijat bi postojao, ali bi bila nadležna direkcija policije. Razumem gde je efikasnost. Mislim da se to ispolitizovalo. Ne pravi se nikakva paralelna policija, to je jedno. Kažete da se na sajtu MUP može naći statistika, ne može se naći statistika. Možete mi dati tačno gde, ali mi smo tražili, nema statistike na sajtu Ministarstva. Drugo, kažete da će Ministarstvo određivati gde će se i šta otvarati, raditi, itd, ja mislim da ipak treba građani o tome da odlučuju, a građani Vojvodine vape za tim da se o njima više brine, da policija bude ta koja im je bliska, kao što je nekada bilo. Znači, Ministarstvo jeste to koje samo brine, ali ne i da određuje. Određuju građani. U tom slučaju građani Vojvodine su već odredili da im treba više policije i drugačija organizaciona struktura policije na teritoriji AP Vojvodine.
Reč ima ministar.
Hoću da vam kažem, nemoguće je da direktor policije upravlja nečim, u čiji izbor se ne meša uopšte. Direktor policije nema nikakvu ulogu onda u izboru tog sekretara. Nikakvu. Taj čovek koga predlaže Vlada iz tih kandidata ministar bira jednu ličnost sutra će karijerno da odgovara direktoru. On zna gde mu je odgovornost. Njega predlaže ta vlada pokrajine, bez obzira ko je čini. Kakve on onda ima veze sa direktorom policije? Nikakve. Može da kaže direktoru policije – mene to ne interesuje, mene je predložila pokrajinska vlada, kakve ja veze imam. Znači, njega direktor policije ne može da smeni. Ako nekog ne možete da smenite, vi nemate nikakvu polugu o njegovom radu. On ne mora uopšte da ispunjava naloge direktora policije. Nikakve. Drugo, gde je tu karijera? Ko nam garantuje da će taj čovek biti predložen iz reda karijernih policajaca? Ovde nema nikakvog ograničenja. Načelnik te policijske uprave može da bude i najlošiji policajac kog ta pokrajinska vlada izabere. Jer ovde ne kaže – bira ga iz redova, najzaslužnijih, najboljih, nego piše – predlaže ga pokrajinska vlada, a ministar od tih kandidata izabere jednog od tri, recimo, koji su mu predloženi. Znači, urušava se sistem karijernog napredovanja. to što je nešto bilo u prošlosti, tada su izazovi bili drugačiji. Situacija je bila drugačija, ne samo u Vojvodini, postojao je sekretarijat policijski u Beogradu. Beograd je imao, da tako kažemo, svoju policiju. Vremenom se pokazalo da taj sistem u kome svaki grad... Znači, šta ćemo sa onim gradovima koji su siromašniji? Da tu nemamo policiju. Policija mora da bude jedinstvena za celu teritoriju Republike Srbije, to je policija Republike Srbije i svih njenih građana, raspoređena po policijskim upravama i na takav način deluje. Svaka vrsta druge organizacije nije se pokazala kao delotvorna. Ali, to vas molim da prepustite Ministarstvu da predloži nivo svoje organizacije.
Reč ima narodni poslanik Mirko Krlić.
Hvala gospođo predsedavajuća. Iako je gospodin ministar već u raspravi u načelu rekao šta misli o ovom pitanju vojvođanske policije i sada takođe to ponovio povodom ovog amandmana, prosto kao neko ko je rođen i ko živi u Vojvodini, moram da iznesem i svoje mišljenje. Dobro je primećeno da se radi o politizaciji ovog pitanja, ali politizaciju upravo vrši predlagač amandmana. Znate, ako tražite zakonodavnu, sudsku, izvršnu vlast, sopstvene prihode, sada vojvođansku policiju, ako pre nekoliko meseci delegacija pokrajinske administracije poseti NATO i o tome nikakav izveštaj ne podnese ni Vladi ni ministarstvima, ako posle toga dobijete hrvatske amandmane u Evropskom parlementu koji govore o posebnoj zaštiti Vojvodine, onda bi bilo lepo da se skinu rukavice, da se skinu maske, ovo je izborna godina i ova politička struktura da izađe sa svojim jasnim planom o vojvođanskoj državnosti, republici, da konačno kažu šta misle. To je važno zbog građana Vojvodine, a važno je i zbog njihovih budućih koalicionih partnera kada budu sarađivali da znaju u kakav politički program ulaze. Dosta je skrivanja između osobenosti, posebnosti, specifičnosti, ne trebate liti suze za nacionalnim manjinama. Mi ovde imamo partiju najveće nacionalne manjine koja je pronašla svoj put i zna sa kim i na koji način treba da sarađuje, kako bi najbolje svoje interese, etničke grupe sačuvala. O tome treba misliti i još jednom ću ponoviti samo da je nama potrebna poštena, spremna i dobro plaćena, sposobna policija. Policija koja će čuvati i narod i državu i time garantovati mir, ali ta policija mora biti jedinstvena i apsolutno ovaj zakon takvu policiju u državi Srbiji sprovodi i pravi. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vanja Vukić.
Zahvaljujem. Ja ću ponoviti kao i u raspravi u načelu da se SPS oštro protivi ideji stvaranja vojvođanske policije, pre svega toga na osnovu obrazloženja koja je dala LSV. Smatram da objašnjenja zašto ne treba prihvatiti su suvišna jer je sam predlog politički. Posebnosti koje postoje u Vojvodini ne vidim da su u odnosu na bilo koji drugi deo zemlje nešto specifičnije, dakle da su specifičnije u odnosu na bilo koji drugi deo zemlje, pre svega u oblasti bezbednosti. Dakle, govori se održavanju javnog reda i mira. U celoj Republici Srbiji postoji javni red i mir kojim se bavi policija cele Srbije, zatim granice sa Hrvatskom, Mađarskom i Rumunijom. Postoje policijske uprave u Srbiji koje se graniče sa drugim zemljama kao što su Bugarska, Makedonija, zatim BiH itd. Što se tiče decentralizacije, u Vojvodini postoji nekoliko policijskih uprava, PU Sremska Mitrovica, Sombor, Subotica, Novi Sad, Kikinda, Pančevo. Ne znam da li sam neku zaboravio… (Nada Lazić, s mesta: Sedam.) Sedam. Tako da ni tu ne vidim zahtev za decentralizacijom, šta više, mislim da ovde postoji zahtev za centralizacijom i postavljanjem sekretara, sekretarijata na jedan politički način koji će sprovesti politiku koju je i ranije vodio predsednik Nenad Čanak. Kao što sam i rekao u načelu, postavljanjem rampi na gazeli, a nećemo da se začudimo ukoliko i opet zateknemo i graničnu policiju na tim rampama posle uvođenja i prihvatanja ovakvog amandmana. Dakle, SPS se odlučno protivi ideji stvaranja vojvođanske policije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac.
Mislim da smo žuči ovde izneli oko stvari koje mogu jednostavnije da se obrazlože. Kolega koji je govorio pre mene je rekao da je amandman podnet na politički način. Zaista ne znam kako drugačije da podnosim amandmane u parlamentu ako ne na politički način. Politički motivisan, svi ovi amandmani su politički motivisani, nije sporno. Međutim, ljudi za razliku od NATO-a koji ima jasan standard funkcionisanje u celom svetu, policijski poslovi u svetu nemaju standard na način na koji vi to mislite, odnosno kome vi govorite. Znači, mi imamo situaciju da je, ako se ne varam, savetnik ministra unutrašnjih poslova iz Velike Britanije. U Velikoj Britaniji lokalna samouprava ima direktan upliv u izboru šefa lokalne policije. Direktan upliv. Znači, oni biraju šefa lokalne policije, ali se tamo ne polazi od pretpostavke da je šef lokalne samouprave po pravilu neko ko krade, pa ga onda taj budući policajac, šef policije štiti. Potpuno se slažem da Srbija nije spremna u ovom trenutku da ima razdvojene sekretarijate koji će se birati na nivou lokala. Mislim da to nije trenutno dobro, ali isto tako mislim da građani Vojvodine imaju pravo da iskažu svoju želju da se na bolji način, transparentnije policija odnosi prema lokalnim samoupravama i AP Vojvodini, odnosno Skupštini Vojvodine. Mi smo dali amandman koji je prihvaćen da policijske uprave imaju dužnost i obavezu da podnosi informacije i izveštaje lokalnim samoupravama, a težnja nam je da lokalne samouprave razmatraju izveštaje, odnosno informacije, pa da mogu da pokrenu i javno postupak smene određenog šefa policijske stanice, ukoliko ili policijske uprave, ukoliko on taj posao ne obavlja na dobar način. Dakle, u ovom trenutku mislim da Srbija ne samo na teritoriji Vojvodine, mislim da Srbija nije spremna čak ni za sekretarijat u nekim drugim gradovima i nije to tema. Hajde da razgovaramo o argumentima, nema potrebe da unosimo žuči. Ne mislim da je ideja kao takva loša, jer ona funkcioniše i u SAD i u Velikoj Britaniji i u velikom delu zemalja širom Evrope. Dakle, hajde da polazimo od toga da svi imamo iste, časne i dobre namere prema građanima Srbije i da želimo da pomognemo da se stvar uradi na bolji način. Zahvaljujem.
Reč ima ministar Stefanović, replika.
Analogno o ovakvim predlozima mogli bi da vam očekujemo i da će sledeći predlog da bude generalštab za Vojvodinu i načelnik vojvođanskog generalštaba, pa da imamo i deo vojske koji bi tamo bio, ali koji bi odgovarao na Predlog Vojvođanske vlade i sekretarijata za odbranu, sekretara za odbranu koji bi odgovarao, koji bi birao ministar odbrane, a na Predlog Vojvođanske vlade. Dakle, došli bi do jednog potpuno rastakanja ideje države i ideje da objedinimo sve one snage bezbednosti koje treba međusobno da sarađuje. Mi bi tim uveli što više tih nekih funkcionera i faktički ljudi koji razmiču organizaciju od njenog optimalnog delovanja. U svom timu imam ljude različitog profila, ljude za koje verujem da mogu da pomognu da ministarstvo radi bolje, da donosi bolje rezultate i stvarno sam ponosan na svakog od tih savetnika i saradnika koji pomažu da ministarstvo bolje funkcioniše, između ostalog, da kažem i vojne generale koje sam ja uzeo poput generala Živkovića koji pomaže u reorganizaciji specijalnih jedinica. Dakle, ljude koji su ratovali od Kosova, pa da kažem do drugih mesta, patriote iskrene i čestite ljude, gospodin Votlkinsa koji je učestvovao u reformama i u MUP-u i u vojsci i u poslednjih mnogo godina. Dakle, ljude koji su dali doprinos na različite načine u svim vladama do sada i mislim da su svi ministri koji su ih angažovali ili radili na projektima u tim ministarstvima bili ponosni na to što su oni uradili, jer nisu ih pominjali ranije, tako da pretpostavljam da je to u redu. U svakom slučaju, mislim da je ideja o tom sekretarijatu neprihvatljiva iz mnogo razloga, pre svega i stručnih razloga karijernog napredovanja, nećemo imati karijerno napredovanje u Srbiji ako bilo gde na ovakav način postavimo, jer onda će gradonačelnik Beograda tražiti da on predlaže sekretara za unutrašnje poslove Beograda, a da ga bira ministar i tako ćemo krenuti u regionalnu zastupljenost, što uopšte nije dobro.
Vreme. Hvala. Reč ima Vanja Vukić po amandmanu.
Replika.
Recite mi tačno kome, da znam?
Kolegi Draganu Šutanovcu. (Dragan Šutanovac, s mesta: Zašto?) Rekli ste kolega pre mene je rekao…
Nije. On je citirao Krlića, koliko znam. Rekao je – politički motivisano. To je izgovorio Krlić, a vama mogu da dam po amandmanu i ne smeta vam.
Okej. Izvinjavam se. Opet ne znam zašto se kolega Šutanovac danas kao i prošli put našao prozvanim jer nisam spominjao gospodina Šutanovca, ali okej. Dakle, rekao sam da je ovo politički motivisano. Ovde je samo sprovođenje politike. Ne odnosi se na struku i nije suština predlaganja ovog amandmana smanjivanje kriminaliteta, već čisto sprovođenje politike Lige socijaldemokrata Vojvodine koja se ogleda u pravljenju rampi na Gazeli. Dakle, SPS se protivi tome. Sa druge strane, ovaj način i model formiranja i organizacije policije kroz sekretarijate je napušten još devedesetih godina prošlog veka. Ne postoji ni u samoj suštini. To je jedan drugačiji oblik organizovanja. Ministarstvo unutrašnjih poslova kroz sekretarijate kada se ovaj organ nije zvao MUP, već Sekretarijat unutrašnjih poslova.
Replika, Olena Papuga.
Samo hoću da pitam, ministre, Policijska uprava u Novom Sadu nije imala šest godina načelnika. Pričate o karijernom itd. zar u Novom Sadu nema adekvatnog kadra za to da šest godina nemamo načelnika? To je jedno. Drugo, da sa Vračara dođe, dovedete kadar sa Vračara, kome treba „GPS“ da bi rasporedio policajce po Novom Sadu po ulicama itd, da bi se snašao jer ne živi ni na teritoriji AP Vojvodine ni u Novom Sadu. Zašto je kadar iz Beograda sa Vračara adekvatniji kadar da bude načelnik policije, u Policijskoj upravi u Novom Sadu nego neko ko je iz Vojvodine ili ko je iz Novog Sada? Ne znam, kažite mi koji su to kriterijumi za to? Ne mogu da se pomirim sa činjenicom posle te izjave da ne treba liti suze za nacionalnim manjinama koji je rekao kolega – neću da mu spominjem ime. Rekao je od tačke do tačke tako – ne treba liti suze za nacionalnim manjinama. Imamo mi ovde u Skupštini jednu nacionalnu manjinu koja je, naravno nije dalje rečeno, podržava Vladu RS, premijera itd. Kakva je to izjava da ne treba liti suze za nacionalnim manjinama u RS koji ovde, moja nacionalna manjina je ove godine proslavila 265 godina od kada je na ovim terenima. Kakva je to izjava? Predsednice da li mogu da kažem? Poslanik Krlić je to rekao.
Olena Papuga je rekla – Mirko Krlić. Prvo ministar Stefanović.
Pre svega, vraćam se na ono, ovo nema veze, ovo rešenje nema veze sa nacionalnim manjinama, ovo rešenje nema nikakve veze. Mi moramo da pravimo policiju koja ne razlikuje upravo ljude i ovo što ste vi rekli za dovođenje čoveka sa Vračara pokazuje upravo da vi ne razumete suštinu funkcionisanja policije. Vama smeta što dolazi čovek iz drugog dela naše zemlje u jedan deo svoje zemlje na službu. On dolazi zbog potrebe službe. Direktori i ljudi i policije procenjuju da je taj čovek na osnovu rezultata koje je postigao u karijeri a ovde su poslanici jedne opozicione stranke hvalili njegov izbor, ne samo ovde nego i na skupštinskom odboru, to sam sačuvao, jer je obavljao funkciju načelnika policijske stanice na Vračaru, radio veoma dobro i napravio veoma dobar rezultat i ljudi su rekli – izuzetan stručnjak, profesionalac. On je 30 godina u policiji. Doveli smo čoveka koji zna svoj posao, koji je karijerni policajac i koji je popravio situaciju u Novom Sadu. Smanjen je značajno kriminalitet u odnosu na ono što je zatekao kada je došao. Zašto šest godina nije bilo načelnika? Zaista ne znam. Ja sam ministar nešto više od godinu i po dana. Ali, verujte da situacija nije jednostavna u složenim uslovima. Mnogi ljudi su se tada pitali, odlučivali za mnoge stvari. Bilo je vrlo komplikovano i kompleksno doneti dobro rešenje. U ovom trenutku donosimo zakon koji će omogućiti da se upravo na tim principima karijernog napredovanja, nadam se, kao što smo našli kvalitetnog čoveka, da će se tako pokazati, u Nišu, koji vodi policijsku upravu sada, neko ko je iz Niša, da ćemo isto tako pronaći dosta dobre ljude i u svakom delu naše zemlje, ali to ne znači kada dođe starešina policije iz nekog drugog grada ili drugog dela Srbije da taj čovek ne može da radi dobro posao.
Hvala. Vreme. Mirko Krlić.
Meni je žao ako je došlo do bilo kakve vrste nesporazuma, ali suština onoga što sam rekao jeste da se ne treba kriti između osobenosti i posebnosti Vojvodine, o čemu ste govorili i o čemu govorite u amandmanu, i o etničkom sastavu koji je za vas bitan i to je jedan od razloga zbog čega treba da postoji vojvođanska policija. Rekao sam da ne treba vi da lijete suze nad sudbinom nacionalnih manjina, znaju oni jako dobro da sebe politički profilišu. Srbija je zemlja demokratije, demokratskog ustava i poretka i nikakav problem nacionalne manjine nemaju. Meni je žao što od jedne dame, za koju mislim da je vrlo vredan i savestan poslanik, dolazi jedna ovakva politika. Mislim da kada bi njihov šef jasno rekao za kakvu politiku se zalaže i sa tom politikom izašao na sledeće izbore, možda i vi sami ne biste bili više član te partije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac.
Replika na kolegu. Kratko samo, gospodine ministre, načelnika Generalštaba ne postavlja ministar odbrane. Ne znam kako to ne znate. Znači, ljudi, mi ovde razgovaramo na način da u startu nešto proglašavamo negativnim, a da ne analiziramo sve aspekte onoga što se traži. Ja potpuno razumem da vojvođanska policija kao takva ne treba da postoji. U sistemu policije Srbije treba da postoji, svaki deo Srbije ima svoje specifičnosti i treba da postoji određeni uticaj lokalnih samouprava na taj tzv. „komuniti polising“. Znači, mi čak ubacujemo to kao policiju zajednice. Mi smo to u ovom zakonu stavili – policija u zajednici. Pa, ne može to biti deklarativno. Ako kažemo - policija u zajednici, to znači da zajednica, koja može biti manja ili veća, ima određeni uticaj na politiku bezbednosti na prostoru na kome se ta zajednica zasniva. To je, koliko ja razumem, osnova. Svaka druga politička ideja koja postoji kao takva, takođe je legitimna, javna i naravno da svako ovde predlaže amandmane na osnovu politike. Na kraju krajeva, ovde se i vodi politika. Podsećam, gospodine ministre, malopre ste pričali da je Votkins vaš savetnik. Upravo u Velikoj Britaniji je policija fragmentirana potpuno i lokalna samouprava bira šefa policije. Ono što je interesantno, evo koleginici da kažem, upravo se šef policije u lokalu bira iz redova policajaca koji nisu iz tog grada, a zadovoljavaju karijerne uslove da budu šefovi. Sticajem okolnosti bio sam više puta na raznim edukacijama. Dakle, podržavam i to da policajci, da bi imali karijerno napredovanje, treba da se kreću po celoj Srbiji, ali isto tako mislim, gospodine ministre, da im onda morate obezbediti uslove koji postoje u vojsci. Znači, morate im obezbediti uslove uvećane troškove stanovanja, morate im obezbediti finansijske uslove, da možete da ih premeštate na način na koji se to trenutno radi. Hvala.
Poslaniče, zloupotrebili ste repliku, najednom ste počeli da se obraćate ministru. Ja ću dati ministru da vam odgovori i neću vam ovog puta uzeti dve minute, ali sledeći put ću morati.
Ali, pričamo o istoj stvari sve vreme. Zašto?
Zato što zloupotrebljavate institut replike, počnete po celoj sali da replicirate. Izvolite.
Dakle, pre svega, ne možemo upoređivati različite sisteme različitih država, zato što oni postoje i na različite načine imaju druge službe, kao što Britanija ima, recimo, National crime agency koja se bavi borbom protiv određenog kriminala, ima određene druge strukture policijske i nije organizovan na način kako je to u našoj zemlji. Na kraju krajeva, dosta je veća od naše zemlje. Mi smo se više orijentisali spram švedskog modela policije, koji je, recimo, prihvaćen u Škotskoj. Taj model se više godina razmatra i radimo na upotrebi tog modela. Recimo, u Švedskoj su došli do toga da rade na ukrupnjavanju policijskih jedinica, odnosno policijskih uprava i danas Švedska ima jednu policijsku upravu za celu teritoriju Švedske. Dakle, oni su se odlučili za ovaj model, jer smatraju da je taj model najbolji za njih i spram različitih rizika koje imaju i svega ostalog. Mi ovde razmatramo jednu suštinsku stvar. Naravno da će kroz lokalne savete za bezbednost građani i lokalna samouprava imati određeni uticaj i imati mogućnost da kažu ono što nije dobro na njihovim teritorijama i da utiču na razgovor o bezbednosti u njihovoj lokalnoj samoupravi, ali ono što je važno je da ta komanda u policijskim jedinicama bude zasnovana na načelima karijernog napredovanja, operativne nezavisnosti policije i da bude zasnovana na sistemu da za celu teritoriju Srbije imamo jedinstvenu policiju koja radi svoj posao za sve građane ove zemlje.
Po amandmanu, reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, samo nekoliko rečenica. Najpre, slažemo se u potpunosti da vojvođanska policija kao takva ne treba da postoji onako kako je predloženo amandmanom kolega iz LSV. Slažemo se u potpunosti sa ministrom kada kaže da policija mora i treba da bude jedinstvena na teritoriji cele Srbije. Naravno da su svi amandmani politički motivisani, prosto svako kroz amandmane, kroz diskusiju u parlamentu pokušava da promoviše nekakve svoje političke stavove i to je legitimno, ali ovde imamo i jedan vid, rekao bih, na neki način pokušaja i zloupotrebe građana koji žive u severnom delu Srbije, preciznije u Vojvodini. Ovde se postavlja pitanje da li je ovakav predlog amandmana u skladu sa nadležnostima i organizacionom strukturom MUP-a? Da li je ovakav predlog amandmana u skladu sa nadležnostima konkretno pokrajinske Vlade? Dakle, ovde definitivno imamo pokušaj stvaranja, ma koliko govorili da to nije cilj, ali ovde imamo definitivno pokušaj stvaranja nekakvih paralelnih struktura i to je za nas apsolutno neprihvatljivo. Ali, sa druge strane, to je svojstveno koleginicama i kolegama koji su podneli ovakav amandman. Mi smo navikli da kada se uglavnom približe republički ili parlamentarni, a naročito pokrajinski izbori, da se onda pokazuje posebna briga za našim građanima koji žive u severnom delu Vojvodine, pa se onda nameće pitanje i nadležnosti i imovine i novca. Pre nekoliko dana kada smo govorili o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu, takođe smo imali jedan pokušaj političke manipulacije i zloupotrebe poštenih srpskih poljoprivrednika koji žive od svog rada, govoreći da će kroz taj zakon neko oteti zemlju srpskim poljoprivrednicima, da neće moći od čega da žive, da neko želi da proda poljoprivredno zemljište strancima, što naravno nije tačno. Vlada je želela samo da uvede red kada je reč o zemljišnoj politici. (Dragan Šutanovac, s mesta: Kakve veze to ima sa amandmanom?)
Molim vas, bez dobacivanja, gospodine.
Vi imate mogućnost da se javite, a ja pokušavam da pravim paralelu između potrebe da se govori o građanima Vojvodine, odnosno o građanima koji žive u severnom delu Srbije, neposredno pred pokrajinske izbore, a sve vreme ste sastavni deo pokrajinske Vlade i jako dugo ste bili parlamentarne većine u Republici. Ali, da skratim, smatramo da ovaj amandman ne treba prihvatiti, da je destruktivan i da svakako ne vodi ka razvoju, nema za cilj razvoj. Sve ono o čemu se ovde govorilo i što se uputilo kao sugestije i primedbe na konkretan zakon, pa upravo usvajanjem ovog zakonskog predloga o kojem danas vodimo raspravu po amandmanima hoće biti obezbeđen sistem karijernog napredovanja, hoće biti obezbeđen i pojačan rad policajaca u zajednici, hoće biti obezbeđen i pojačan sektor unutrašnje kontrole koji treba da bude garant da niko ne može i neće obrukati uniformu. Dakle, mi, i sa tim želim da završim, od ovog zakonskog predloga očekujemo da će policija dobiti pre svega jedan efikasan sistem, da će dobiti bolje uslove, okvir za rad, a da će građani, što je veoma važno, na drugoj strani dobiti policiju koja će raditi u njihovom najboljem interesu, policiju u kojoj neće biti kriminala i korupcije i da ćemo pored efikasnog sistema dobiti jedan otvoreniji i transparentniji rad policije, koji hoće biti bliži građanima, bliži zajednici. Odnosno, suština je u tome da građani imaju poverenja u policiju. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedavajući. U ime Poslaničke grupe SPS, kao što je i šef Poslaničke grupe rekao, zaista bezuslovno stojimo na stanovištu da je ovaj amandman jednostavno neprihvatljiv, i to iz više razloga. Prvi razlog je pravne prirode i on ukazuje na to da se ovim amandmanom narušava jedan koncept bezbednosnog sistema na teritoriji cele Republike Srbije. S druge strane, narušava se nešto što je postavljeno kroz pravni koncept Statuta AP Vojvodine. Ovim amandmanom se prebacuje kompletan fokus bezbednosnog sistema na nacionalne manjine, što je vrlo osetljivo i jako opasno pitanje. Da li to znači da mi stvaramo policijske snage ili bezbednosni sistem isključivo za nacionalne manjine? I da li isključivo zbog toga treba da postoji policijski sekretarijat? Da li to znači da pandan tom policijskom sekretarijatu ili korelacija, kako god, treba da bude još jedan policijski sekretarijat za Rašku oblast? Ili za neke druge oblasti na teritoriji Republike Srbije? Pravno je apsolutno nedopustiv takav pristup i takav koncept, imajući u vidu da je bezbednosni sistem na teritoriji Republike Srbije jedinstveno uređen i da isti sistem bezbednosti i prava na zaštitu od bilo kakvog vida ugrožavanja se odnosi na sve građane, pa samim tim i na nacionalne manjine na teritoriji Republike Srbije. Stoga, kako sa ovog pravnog tako i činjeničnog aspekta, smatramo da bi uvođenje bilo kakvog policijskog sekretarijata podrazumevalo narušavanje nečega što podrazumeva ne samo, kako je ovde rečeno – nadležnost, već podrazumeva jedan koncept koji je ustrojen, kako sa stanovišta zakona, tako i sa stanovišta bezbednosnih mera koje se primenjuju na teritoriji Republike Srbije. Mi ne možemo dovoditi bezbednosni sistem u dimenziji paralelizma, stvaranja policijskih formacija ili organizacija koje odudaraju od onoga što podrazumeva organizacionu strukturu policije na teritoriji Republike Srbije kao države. Ja se zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 23. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Olena Papuga, Nada Lazić, Đorđe Stojšić, mr Dejan Čapo. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Nada Lazić. Izvolite.
Hvala lepo. Poštovani predsedavajući, poštovana gospodo iz ministarstva, mi smo dali amandman na član 23. koji reguliše organizaciju policije. Dali smo amandman na prvi stav, u kome se kaže da: „organizacione jedinice u sedištu direkcije policije, Policijska uprava za grad Beograd i policijske uprave, obrazuju se tako da su radno i funkcionalno povezane sa odgovarajućim organizacionim jedinicama i poslovima na način da srodne policijske poslove iz svog delokruga obavljaju na centralnom, regionalnom i lokalnom nivou. Mi smo upravo intervenisali amadmanom u tom stavu 1, gde se umesto predloženog izraza: „centralnom i regionalnom nivou“ kaže: „na nivou republike i nivou upravnih okruga“. Zašto? Naime, administrativna podela Srbije ne poznaje regione, već upravne okruge, koji nisu oblik lokalne samouprave, niti deo teritorijalne organizacije Republike Srbije, već način obavljanja državne uprave. U svakom slučaju, regioni se u Srbiji javljaju samo kao statistički ili geografski, te ni jedni ni drugi ne izražavaju suštinu ideje sadržane u članu 23. Predloga ovog zakona, pa smatramo da je preciznije upotrebiti ovaj izraz dat u amandmanu, tj. da umesto: „centralnom i regionalnom nivou“ stoji izraz: „na nivou republike i nivou upravnih okruga“. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac. Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac.
Ovaj član je jako interesantan, iz razloga ako smo definisali da postoji jedna specijalna jedinica i da postoje posebne jedinice u okviru policije, ovde se očigledno vidi da postoji potreba ministra da vrši direktan upliv ili kontrolu isključivo nad jednom posebnom jedinicom, a to je Žandarmerija. Nije nepoznata stvar ni u Ministarstvu unutrašnjih poslova, niti među žandarmima, da ne postoji sinergija, pozitivna energija između rukovodstva MUP-a i Žandarmerije. Nije nepoznato da se trenutno vode dva procesa protiv pripadnika Žandarmerije, jedan za koji svi znaju da je više nego jasno politički i postavlja se pitanje - zbog čega se specijalna antiteroristička jedinica stavlja u drugačiji položaj, a Žandarmerija u poseban položaj. Šta je to što Žandarmeriju izdvaja u odnosu na SAJ? Možda je to što učestvuju u suzbijanju nereda na sportskim priredbama, možda to što učestvuju u suzbijanju nereda na drugim skupovima koji se održavaju na javnim prostorima, ali je više nego očigledno da postoji potreba, slobodan sam da kažem, i neki animozitet prema ljudima koji rade u Žandarmeriji i koji treba sada da se ukalupe, na način na koji se, recimo, ljudi iz SAJ-a ne stavljaju. Zbog čega se to radi, gospodine ministre, ja mogu samo da pretpostavim, a siguran sam da je svima u policiji to jasno. Međutim, naš amandman je takav da traži da se te stvari izjednače i da postoje isti uslovi za rad i postupanje svih ljudi koji rade u Ministarstvu unutrašnjih poslova, odnosno u policiji i da se lanac komandovanja ne prekida na način na koji ste vi to ovde predvideli, jer se na taj način dovodi Žandarmerija u situaciju da može doći do kršenja javnog reda i mira, a da oni ne mogu da stignu da odreaguju, jer čekaju određene saglasnosti koje, po ovome što je zapisano, treba da im stignu od strane ministra. Dakle, bez obzira na animozitete koje imate prema Žandarmeriji, a koji su više nego jasni, smatram da ovu stvar treba da prihvatite kao amandman i da promenite. Hvala.
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, pre nego što nastavimo rad, dozvolite mi da u vaše i u svoje ime pozdravim studente master studija Fakulteta političkih nauka Univerziteta u Beogradu, koji trenutno prate deo današnje sednice sa galerije Velike sale. Molim vas da aplauzom pozdravite goste. Reč ima ministar dr Nebojša Stefanović. Izvolite.
Naravno da u rečima gospodina Šutanovca nema ni trunke istine. Dakle, nikakvi animoziteti ne postoje. U najboljim odnosima Ministarstvo radi sa svim organizacionim jedinicama, kao i sa Žandarmerijom. Na kraju krajeva, ne sećam se da je neko više od mene te ljude pominjao i hvalio za ono što su radili u poplavama. Za razliku od mnogih koji su obavljali ministarske dužnosti, ja sam sa tim ljudima provodio vreme onda kada je to bilo potrebno i kada je bilo teško. Nisam išao da se slikam s njima, po nekim udobnim i lepim mestima, gde dođem 20 minuta ranije pa onda idemo na neki ručak. Ne, ja sam bio s njima tada kada je bilo potrebno i za građane Srbije, i kada je bila potrebna podrška njima, svake vrste, i bio sa njima i u čamcima, u vodi, na različitim mestima, da pružim njima podršku i građanima ove zemlje. Na kraju krajeva, primanja kakva postoje u Žandarmeriji, nova oprema, nova oklopna vozila, bolja zaštita, njihov komandant je sada i šef Republičkog štaba na jugu Srbije, koji koordinira sve službe bezbednosti, uključujući i Vojsku, komandant Dragović, i to pokazuje sa kakvim uvažavanjem se odnosimo prema Žandarmeriji. Taj čovek rukovodi jedinicama vojske u štabu, bezbednosno-informativne agencije i policije, a to do sada nikada nije bio slučaj. Na zajedničkoj združenoj taktičkoj vežbi, koju smo imali ispred, na više lokacija u Beogradu pre nekoliko meseci, komandant tog štaba uprave došao je iz Žandarmerije, koji je objedinjavao rad svih tih ljudi. U nekoliko prilika pokazali smo da se na ovu jedinicu računa ozbiljno. Ona je stvorena, pre svega, da štiti prostor kopnene zone bezbednosti, ali, naravno, pored toga, suzbija i nerede u smislu narušavanja javnog reda i mira u većem obimu, kao i sve druge najsloženije zadatke, od ronilačkih jedinica koje rade spasavanje na rekama u najtežim uslovima, do ljudi koji učestvuju u različitim međunarodnim operacijama. Dakle, najveće poštovanje za ovu i sve ostale jedinice koje, ni na kakav način nisu dovedene u podređen položaj. Naprotiv, njihova primanja ni za dinar nisu smanjena. Ti ljudi obavljaju svoj posao na jedan ozbiljan i kompleksan način i žao mi je što se ovde to koristi na jedan netačan način, ali ću ja uvek reagovati kada se to pomene.
Da li želite repliku? Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac.
Ne znam kako mislite, gospodine ministre, da njihova primanja nisu smanjena? I ne znam kako mislite da njihove dnevnice nisu smanjene? Pa, danas kada dva žandarma dođu u Beograd, mogu da kupe zajedno jednu paklu cigareta. Tačno je to da ste vi bili uvek na istoj liniji, ali, često sa suprotne strane. Podsetiću vas – sudi se jednom žandarmu za nanošenje teških telesnih povreda, u situaciji u kojoj ste vi bili jedan od organizatora nasilnog skupa, koji je rezultirao sa smrtnim posledicama. Tužilac ne postupa protiv organizatora tog skupa, ali postupa protiv žandarma. Vi ste čak na Odboru za bezbednost rekli da se sudi ubici Panića. Koliko ja znam, pokojni Panić je preminuo u bolnici, od posledica teških telesnih povreda, nastalih prilikom nasilnih demonstracija koje su bile 2008. godine. I tada ste vi bili na istoj liniji sa žandarmima, ali sa suprotne strane. Složićemo se da je to istina. Dakle, nisu tema žandarmi, tema je da se žandarmerija, kao i SAJ, kao i ostale posebne jedinice stave pod isti način i lanac komandovanja, a ne da se oni posebno izdvajaju. Zbog čega se posebno izdvajaju? Inače da znate, sa tim ljudima smo bili mnogi mi u snegu, i u vodi, i u problemima. Imali su veće plate i veće dnevnice, više prinadležnosti, formirani su u neko drugo vreme, ali ne samo zbog kopnene zone bezbednosti, znači ne samo zbog toga. Dakle, to što kažete poštujem ako ste bili sa njima kada je neophodno, ali dajte ljudima bar vratite dnevnice ako ništa drugo već ne možete. Hvala.
Pravo na repliku, ministar dr Nebojša Stefanović. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, ja sam šokiran pokušajem jednog narodnog poslanika da relativizuje smrt Milana Panića. Iskreno sam kao čovek šokiran da neko ko je ubijen za vreme njihovog režima, za vreme tog režima kada je ubijen čovek na ulici, na protestima političke prirode ovde se govori na najgrublji, najgori mogući način. Iskreno sam kao čovek šokiran. Nisam očekivao da će doći dan da u Narodnoj skupštini neko pokušava da relativizuje smrt jednog čoveka na ovakav način. Iskreno nisam verova da će se to ikada dogoditi. U svakom slučaju, mislim da je to potpuno užasno i zastrašujuće. Čovek je mrtav, nikada ga niko nije pominjao, niti je pokušavao da istraži njegovu smrt, ne postoje reči kojima može da se opravda da li je šutiran do smrti ili je šutiran do onog momenta da mora da ode u bolnicu pa tamo umre. Možda postoji pravna razlika, moralna nikakva. Taj čovek je ubijen zato što je drugačije mislio. Ako smo došli do toga da određeni poslanici opravdavaju ubistva zbog drugačijeg mišljenja ili pokušavaju da ih relativizuju, mi smo u ozbiljnom problemu kao društvo. Ja sam šokiran da su ovakve reči izrečene danas u Narodnoj skupštini, zaista sam šokiran, ali ostavljam narodu da ceni i da sudi. Ne postoji čovek koji može da bude ubijen zbog drugačijeg mišljenja. Hvala Bogu, danas se na ulicama Srbije tako nešto ne dešava, a dešavalo se, nažalost se dešavalo. Zaista sam šokiran.
Nemate pravo. Po amandmanu hoćete?
I ja sam šokiran da ministar unutrašnjih poslova izjednačava ubistvo sa teškim telesnim povredama usled kojih…
Po amandmanu gospodine Šutanovac.
Ne razumem zbog čega niste sprečili ministra da govori van amandmana, kao i malopre kolegu…
Zato što je imao pravo na repliku koju ste mu vi dali.
Ne, ne koristim pravo na repliku, koristim vreme koje imam kao…
Vi i ja se ne razumemo očigledno. Znači, vi ste prvo replicirali ministru i spomenuli ste jedan tragičan događaj.
Da.
Ministar je vama replicirao. Zašto sada tražite?
Da, ministar je meni replicirao na način da me pogrešno protumačio.
Koliko sam ja razumeo, odlično vas je protumačio.
Ne, ne, pa loše ste razumeli.
Izvolite po amandmanu ako hoćete, ako nećete nemojte da trošite vreme.
Dakle, gospodine Arsiću, pa nemojte to raditi. Mislim, ceo dan radimo korektno. Znači, ja sam ovde optužen da sam podržao ubistvo, što je potpuna neistina i zloupotreba govornika. Ja samo pitam zbog čega govornik ne odgovara isto tako kao organizator tog krivičnog dela, jeste li bili organizator?… [[Isključen mikrofon.]] Zašto ste mi isključili?
Zato što ste reč dobili po amandmanu. Molim kolege poslanike da ne dobacuju. Da li još neko želi reč po amandmanu? Na član 23. amandman sa ispravkom je podneo narodni poslanik Milan Petrić. Reč ima narodni poslanik Milan Petrić.
U članu 23. koji govori o angažovanju žandarmerije, helikopterske jedinice i SAJ, u stavu 6. se pominje reč „u maksimalnom kapacitetu njihovog angažovanja“. Mi smatramo da je to višak, te dve reči, dakle „maksimalni kapacitet“ i da treba da se obrišu iz ovog teksta, jer angažovanje jednog ili dva odreda dovode do broja ljudi oko hiljadu, otprilike 400 po odredu i ne znam koja bi akcija bila potrebna da se angažuje toliki broj ljudi. Zahvaljujem.
Reč ima ministar Stefanović.
Kada se angažuju kapaciteti policije, pogotovo svih jedinica koje rade smenski, angažuju se oni kapaciteti, i kada se kaže „maksimalni kapaciteti“, koji su na raspolaganju tim jedinicama, ali čak i da se računaju svi pripadnici tih odreda, jer vi u svakom trenutku imate jedan veliki broj, neću da kažem koliko, koji su angažovani u kopnenoj zoni bezbednosti, uz malo povećanje broja tih ljudi vi dolazite do angažovanja tog broja pripadnika. Drugo, u bilo kom slučaju terorističkog napada, nećemo valjda da ih mazimo. Ne mislite da ćemo da pošaljemo deset ljudi da se tuku sa njima, poslaćemo onoliki broj ljudi koji je dovoljan da reši tu situaciju i da im nikada više ne padne na pamet da tako nešto probaju.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 23. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Pavićević.
Poštovane dame i gospodo, uvažene gošće i gosti koji posmatrate tok ove sednice sa galerije, poštovane studentkinje i studenti Fakulteta političkih nauka BU, uvaženi kolega Orloviću, poštovani gosti iz Beogradskog Centra za bezbednosnu politiku, pripremio sam dve napomene povodom našeg amandmana na član 23. Prva napomena tiče se plana aktivnosti u slučaju hitnosti kada treba da delaju SAJ, helikopterska jedinica i žandarmerija. Nama se, ministre Stefanoviću, učinilo da je bespotrebno da postoji plan aktivnosti koji se naknadno dostavlja, budući da je osnova za naknadnu procenu zakonitosti i izvršenja postavljenog zadatka. To je jedna napomena. Druga napomena, poštovana gospodo, upravo od jednog broja gostiju koji posmatraju ovu sednicu sa galerije, stigao je još jedan predlog, da se možda u ovom predlogu zakona izdvoji kao posebni član, nadležnosti SAJ i nadležnosti posebne jedinice koja se zove žandarmerija. Ministre Stefanoviću, mene interesuje šta vi mislite, da li bi zbog preciznosti bilo dobro, zbog usaglašenosti sa drugim zakonima, zbog toga što ovde treba sve da bude potpuno jasno, da li bi bilo dobro da se izdvoji jedan posebni član, da se u tom članu navedu jedan, dva, tri, četiri, pet, šest, sedam nadležnosti SAJ, kako su to predložile kolege iz Beogradskog Centra za bezbednosnu politiku i da uz to imamo još jedan član gde se u pet tačaka vrlo precizno navodi koje su to nadležnosti žandarmerije. Nama se, ministre Stefanoviću, taj predlog učinio dobrim. Ako vi imate argumentaciju da nije dobar, bilo bi mi drago da čujemo i tu vrstu argumentacije. Hvala.
Reč ima ministar Stefanović.
Svi pripadnici MUP rade u jedinstvenom sistemu po jedinstvenom zakonskom okviru i jedinstvenoj metodologiji. To što su neke jedinice više ili manje specijalizovane za neke posebne stvari je stvar njihove posebne specijalizacije, obuke i svega ostalog. Međutim, zašto bismo oduzimali mogućnost da se bilo koja policijska jedinica u skladu sa zakonom bavi bilo kojom pojavom za čije angažovanje, rešavanje te situacije je njihovo angažovanje neophodno? Da li to znači, ako ne predvidimo da se SAJ bavi rešavanjem vanrednih situacija, znači da ne možemo da ih upotrebimo kada dođe do poplava? Mi upravo hoćemo da kažemo koliko je policija jedinstvena. Sve ono što je nadležnost policije u skladu sa zakonom, može da obavlja bilo koja policijska jedinica, a procena je direktora i rukovodilaca policije, da li baš ta jedinica može najbolje da odgovori izazovima i da li baš ta policija može na najbolji način da odgovori za rešavanje te situacije? Naravno da tu postoji finansijski aspekt koji ljudi nekada zaborave, jer angažovanje jedinica višeg ranga, koje su više plaćene, koje koriste skuplju opremu, više vozila, troše više goriva, na takav način se povećavaju troškovi MUP i zato ministar ima ulogu u odobravanju određenih aktivnosti policije da bi mogli da sagledamo da li će budžet to moći da izdrži ili ne. Kada dođemo do toga da smo potrošili sav novac, onda ne vredi ništa što su te jedinice spremne kada ne mogu da plate gorivo, a ne možemo biti neodgovorni prema građanima i koristiti uvek, da kažem, kako kome padne na pamet, zato što bi neko mogao da, ali ovo što je vaše pitanje, mislim da je upravo potreba da svaka jedinica može biti angažovana za rešavanje bilo koje situacije po proceni policije, da je to dobar osnov zašto ih posebno ne definišemo šta su njihove nadležnosti.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 24. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Milan Petrić. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Milan Petrić.
U članu 24. u stavu 1. tačke 3), mi mislimo da treba dodati dopunu „i odlučuje“. Znači, da učestvuje i odlučuje u izradi kadrovskog plana, kao i u utvrđivanju programa stručnih obuka i usavršavanju u saradnji sa organizacionom jedinicom, nadležnom za upravljanje ljudskim resursima. Mislimo da je ovo baš apsolutno u korist policije i njihovog rada i samog ovog zakona, jer se više tiče odlučivanja Direkcije policije i onemogućava mešanje ostalih institucija van policije u njihov rad. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac. Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac. Izvolite.
Ako je ovaj predlog zakona o policiji trebao da donese reformu policije i opšteg društvenog sistema u Srbiji, ovaj član zakona je morao da se promeni. Ovo je u stvari pokazatelj da ste izgubili, odnosno propustili šansu da iskoristite šansu da uradite reformu. Podsećam, policija trenutno izdaje niz dokumenata od kojih jedan dobar deo ne mora da izdaje policija i mi smo dali amandman upravo da se određena lična dokumenta izdaju u organizacijama lokalne samouprave, dakle, u opštinama. Obrazloženje koje smo dobili da se taj amandman ne prihvata, kaže ovako – Vlada ne prihvata amandman iz razloga što rešenje predloženo u amandmanu iziskuje izmene sistemskog karaktera, tj. i drugih zakona, kao i dodatna finansijska i druga sredstva za osposobljavanje drugih organa da poslove vrše, itd. itd. Gospodine ministre, upravo mislim da ste trebali da učinite napor da izvršite te sistemske promene u korist svih građana Srbije koji danas osećaju dozu neprijatnosti kada u policiju idu da vade dokument, kao što je saobraćajna dozvola. Znate i sami da u policiji ima ljudi koji su sa one strane zakona, privode se, odvode se, šetaju ljudi u uniformi. Ne vole svi građani Srbije to, a ova je praksa, ako ste se već pozivali na Švedsku ili Škotsku, siguran sam da ova praksa ne postoji ni u Švedskoj ni u Škotskoj, niti u Velikoj Britaniji, odakle je savetnik. Dakle, ovo je pokazatelj da vi u stvari nemate reformski kapacitet za ono što je neophodno i građanima Srbije, ali i policiji. Potpuna je neistina da bi to iziskivalo određena sredstva. Potpuno neistinito. Upravo bi napravilo uštede. Uštede kome? Pa, pre svega, građanima Srbije, kojima bi svima, mnogo jednostavnije i bliže bilo vađenje ličnih dokumenata, nego što je sada. Smanjilo bi birokratiju u policiji, imali bi mogućnost da povećate brojno stanje uniformisane policije, specijalne ili posebnih jedinica, kriminalističke policije, rasteretili bi se jednog dela posla, koji eto, ako već govorite o švedskom modelu, škotskom modelu, ili ne znam već o kojim modelima, definitivno postoji. Ograđujem se naravno o dokumentima kao što je pasoš, koji su međunarodno priznati ili lična karta, koja je zbog putovanja u regionu takođe međunarodno priznata i neophodna kao takva, ali smatramo da ste morali, jer bez obzira što vi kažete da ste vi godinu i po dana, biće skoro dve godine, tek ministar unutrašnjih poslova, izvinite, to je pola mandata u kome ste nam pripremili jedan zakon gde ima 104 prihvaćena amandmana, a ne prihvataju se amandmani koji su suštinski važni. (Marko Atlagić, s mesta: Nije tačno.) Nisam vas razumeo uvaženi kolega, neko je dobacio, a ne prihvataju se suštinski amandmani koji reformišu naše društvo i omogućavaju građanima Srbije da policija bude servis njihov, a ne da oni budu u funkciji policije. Žao mi je što to niste uradili. Siguran sam da predstavnici koji su radili ovaj Predlog zakona iz Ministarstva unutrašnjih poslova, potpuno razumeju o čemu pričam, ali što nemate kapacitet i što je nažalost ministarka za lokalnu samoupravu, gospođa Kori Udovički ta koja to treba da sprovede i što vi nećete da nam kažete da ona žena ne ume to da sprovede, pošto priča o tome da treba uvesti i platne razrede u državnoj upravi, a ne može da to uradi već pune četiri godine, neka preslika to iz Ministarstva odbrane, mi smo to uradili još 2008. godine. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Koristim vreme poslaničke grupe Demokratske stranke. Za podršku amandmanu kojim se menja tačka koja glasi u osnovnom Predlogu zakona, radi na rešavanju statusnih pitanja građana i izdavanju javnih isprava iz svog delokruga, osim vozačke i saobraćajne dozvole. Vozačke i saobraćajne dozvole će biti date lokalnim samoupravama. Da li ove godine ili sledeće godine sa istim ministrom ili drugim, to je pitanje samo vremenskog toka, ali je to prosto i deo evropskih promena kada su u pitanju dokumenta i mnogo prirodnije za vozačku i saobraćajnu dozvolu, da to radi lokalna samouprava i bliže je građanima. Mi smo svesni potpuno da svaka promena te vrste prvo naiđe na nerazumevanje. Mogu da vam ilustrujem kako je to izgledalo kada smo odlučivali da ne treba vojska da bude na granici. Bilo zaprepašćenje, kako vojska da ne bude na granici? Tako što vojska ne treba da bude na granici, treba da radi policija. Ovo je mnogo manji šok za mnoge od nas koji nedovoljno znaju o tome kako se to radi u Evropi, ali je dobro prvo po Ministarstvo unutrašnjih poslova, dobro je za pripadnike Ministarstva unutrašnjih poslova, dobro je za građane i dobro je da lokalnoj samoupravi damo ono što ona stvarno može da uradi, a to je da izdaje vozačke i saobraćajne dozvole. Na sledećoj raspravi o izmenama i dopunama sama će Vlada, bilo koja, to predložiti, jer je to neminovno da se dogodi. Naš predlog je samo, gospodina Šutanovca, da uštedimo vreme i da o tome odlučimo odmah. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima ministar dr Nebojša Stefanović. Izvolite.
Država je i donela odluku, to je juče bilo aktuelno, o jednošalterskom sistemu, dakle, jedinstveno upravo na mestu za izdavanje raznih administrativnih uverenja, odluka, potvrda, dozvola i svega. U svakom slučaju ideja je da se sa tog mesta šalje nadležnom državnom organu koji bi odgovarao i da građanin na jednom mestu završava sve ono što je njegov posao. Ono što je naš problem, a to je što različiti nivoi državne uprave, od lokalne samouprave do različitih ministarstava i drugih oblika državne uprave, nisu jednako spremni da pređu na ovaj sistem i u smislu baza podataka koje čuvaju, obrađuju i naravno na različiti tehnički, tehnološki način da budu pripremljeni za ovakvu vrstu posla. Što se tiče Ministarstva unutrašnjih poslova, verujte da bih voleo vrlo rado da se rasteretimo mnogih obaveza i poslova. Apsolutno nepotrebni za rad Ministarstva unutrašnjih poslova. Naravno, kada bi čitavu upravu za upravne poslove, koja radi u MUP-u izmislili, na primer, u lokalnu samoupravu i time smanjili broj zaposlenih u Ministarstvu unutrašnjih poslova. Mi ne bismo smanjili broj zaposlenih u državnoj upravi, ti ljudi bi dalje nastavili da primaju plate. Dakle, njihove plate bi samo prešle u nadležnost drugog državnog organa, a izašle bi iz MUP-a, te bi za nove zaposlene u MUP-u bilo potrebno naći novi novac. Dakle, mi time samim ne povećavamo mogućnost da mi sada možemo da donesemo odluku i da povećamo sistematizaciju za 10, 20, 30 hiljada radnih mesta u Direkciji policije. Nemamo tu vrstu prepreke. Država odlučuje samo o broju pripadnika policije. Postavlja se pitanje – šta je ono što možete da platite? Jer, onda kada treba za svakog tog čoveka, pa smo prvi put, posle mnogo godina obezbedili novu uniformu, pa smo prvi put osposobili veći broj oklopnih vozila, pa smo prvi put počeli da nabavljamo nova patrolna vozila. Dakle, to je sve nešto što se dešava, ali zahteva novac.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Najbolji način da ih pripremite je da usvojite ovakav amandman. Najbolji način da stvarno dokažete pred građanima u opštinama i gradovima da ste spremni da kažete – evo i ja radim poslove za koje me niko nije pripremimo, ajmo lokalne samouprave, uradimo ono što po prirodi stvari treba da radite. Za ilustraciju koliko to teško ide i koliko, nije dobro po ministra da odlaže, ja ću vas podsetiti čuvene odluke o tome da se izdavanje matičnog lista iz knjige rođenih, moralo obnavljati svakih šest meseci. To nigde nije pisalo, ali se tako rešilo i maltretirano je strašno mnogo ljudi dotle da smo doneli zakon da kad si rođen, mislim rođen si, ne mora da se proverava svakih šest meseci. To je zajednički posao. Ovo nije tema vlasti i opozicije. Ovo je zaista naš napor da vas podržimo u tome da ovakav amandman prihvatite i da napravite neverovatno dobar efekat na sve one lokalne samouprave koje možda vam kažu – nemojte, nismo pripremljeni. Nikad neće biti pripremljeni, to je prirodna promena, niko nije dovoljno pripremljen na promene i zato je uvek potreban prijateljski pritisak blag da se promene zaista i dogode, a ljudi će to znati da cene, verujte mi.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Antić. Izvolite.
Dame i gospodo, ne bih se složio da nikad nećemo biti pripremljeni, jer pre svega ovaj zakon uvodi niz instituta koje dosad nismo imali. Ja bih rekao da je ceo zakon u suštini reformski i ide ka tome da se racionalizuje policijska uprava, odnosno MUP i da će posle ovog zakona jako puno posla biti za sam MUP i za samu policiju. Znači, treba sprovesti ono što je osmišljeno, a to je da se razdvoje poslovi državnih službenika, policijskih poslova, da se radi nova sistematizacija, da se racionalizuju sve službe i sve institucije unutar Ministarstva. Prema tome, biću tu jako puno promena, jako puno poslova i ne bih rekao da sve to može preko noći. Slažem se sa vama da će verovatno doći taj trenutak da se vozačke isprave i saobraćajne isprave jednog dana izdaju lokalnim samoupravama, ali ipak, imajte malo razumevanja prema Ministarstvu. Od 2006. godine skoro ništa nije urađeno na ovom planu, na planu reorganizacije, reforme MUP-a. Ovo ministarstvo je jako hrabro ušlo u sve te promene koje su pred nama. Nema potrebe da podsećam da i sistem karijernog napredovanja treba osmisliti i sprovesti u praksi, ojačati sve službe Ministarstva. Potrebno je vreme, a ne sumnjam da će posle ovih promena koje slede, posle ovog zakona, doći i to na red, ali krenuti sa previše obaveza, plašim se da bismo došli u situaciju da sve ono što je osmišljeno da se ne sprovede na nekvalitetan način, čini mi se da je jedna postupnost i te kako potrebna. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? Na član 25. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dubravka Filipovski, Velimir Stanojević i Zlata Đerić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac. Izvolite.
Zahvaljujem. Izuzetno mi je drago što ste ovaj amandman prihvatili. Iz kog razloga? Ja sam obrazlagao ovaj amandman još kad smo razgovarali u načelu, da ćemo dati ovakav amandman i rekao sam da ne vidim kakvu obavezu ima lokalna policijska stanica ili policijska uprava u odnosu na lokalnu samoupravu. Onda su vam kolege koje sede pored vas, mislim da je bio v.d. direktora gospodin Rebić, dali član 223, u kome se obavezuje lokalna samouprava da razmatra izveštaj, a nigde u zakonu ne postoji obaveza MUP-a, odnosno nadležnih policijskih uprava ili policijskih stanica da podnosi izveštaj. Složićete se da je to bio potpuno nonsens. Ali, jako mi je interesantno sa koliko energije ste vi to tako pročitali i insistirali na tome da sam ja u krivu. Drago mi je da ste prihvatili da ste pogrešili da ste ovaj amandman prihvatili. Mislim da je ovo verovatno početak na neki način decentralizacije policije Srbije, koja će se desiti kao što će se desiti i promena izdavanja ličnih dokumenata u korist pre svega građana. Koliko god se mi opirali modernizaciji, modernizacija stiže, pa da li ćemo mi to iskoristiti u vremenu dok smo mi u poziciji da menjamo ili će neko drugi doći da to uradi, budite sigurni da je bolje što pre da to uradimo, građanima će biti bolje. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar.
Samo, postoji jedna razlika. Neki su imali priliku da menjaju i nisu uradili ništa za te građane. Te vlade su mogle da donesu odluke, mogle da skupštinske većine obavežu ministarstva da se tako ponašaju, da oni prihvate to i nisu. Onda im je bilo u redu. Znači, poruka građanima je bila – ne interesuje nas što čekate ispred šaltera, nastavite da čekate. Ova Vlada pokazuje želju da to unapredi, da decentralizuje odlučivanje, da pokuša da obezbedi bolju interakciju između građana i policije. Neki su imali priliku, nisu uradili, neki imaju priliku i rade. U svakom slučaju, svaki dobar amandman će biti prihvaćen. Niti imam sujetu u tom smislu, niti smatram da je ona potrebna u ovom poslu. Ovde nam je važno da donosio nešto što je dobro za građane Srbije, ko god to predložio, da li to bila neka nevladina organizacija, da li opozicija, da li vlast, bilo ko.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac, po amandmanu.
Delimično mogu da se složim sa tim i kad kažete – neki su imali priliku, pa nisu to uradili, malopre pričate o tome kako kod vas radi general Živković koji je bio general u neko moje vreme u Ministarstvu odbrane, gde smo uradili veliku reformu. Ali, vi kao ministar unutrašnjih poslova treba da imate dovoljno kuraži i hrabrosti da kažete – ministar Ivica Dačić, koji je bio pre mene ministar šest godina, nije to uradio. Ne radite vi reformu zato što je Vlada radi.
Po amandmanu, kolega Šutanovac.
Naravno. Znači, mi danas nismo ovde pred Vladom. Vi radite reformu. Koristite šansu da propustite šansu u određenim delovima zakona. Ali, vi je radite. A, pre vas na toj poziciji je bio ministar Ivica Dačić. To što on nije radio, dajte, pokažite malo kuraži, pa kažite – ministar Dačić to nije uradio. Nemojte govoriti – neki, neki, neki, pa naravno, onda ljudi pomisle da to ima veze sa DS, a nema apsolutno nikakve veze. Hvala.
Reč ima ministar, pravo na repliku.
Ne znam kako je to bilo, nisam bio u toj Vladi. Ono što znam je da ja imam podršku Vlade. Dakle, moje kolege iz Vlade podržavaju reforme koje sprovodi MUP. Imam podršku premijera koji zahteva takvu vrstu reformi, koji zahteva reforme i u drugim oblastima naše zemlje, u oblastima društva. Dakle, imamo premijera koji se svojim poslom bavi. To je razlika u onim vladama. Pa, nisu ministri solo igrači. Ja kada mislim da nešto, i moje kolege, sve ono što ne budu rekli da je loše, neko će im spočitavati sutra i reći će – bili ste vlast, sedeli ste u tim klupama, niste ništa rekli, niste kritikovali, tada vam to nije smetalo. Nisam čuo bilo kakav zahtev u javnosti, za reformu policije. I tada, oni koji su ćutali o tome, danas nemaju mnogo prava da se osvrću na taj period i da kažu – imali smo najbolju nameru, ali nije hteo Ivica Dačić. To je bila Vlada u kojoj je većinu imala DS. Ivica Dačić je imao svoju odgovornost kao ministar unutrašnjih poslova iz tog vremena. Niti on može da pobegne od te odgovornosti, niti oni koji su činili Vladu iz redova DS, ali ne može većinski partner. To bi bilo kao kada bi SNS rekla – nismo mi vodili to ministarstvo, nismo imali odgovornost. Naravno da imamo odgovornost, kao najveća stranka Vlade, kao neko ko snosi odgovornost, imamo odgovornost i za rad ostalih. Sve ono što je loše, uvek će se pripisivati nama. Dakle, ono što je politika ove Vlade sada je da sve sagledavamo sa pozicije reformskog kursa, da pokušamo da pronađemo optimalno rešenje i to i radimo. Naravno, da li će sva rešenja biti moguća i da li će sve moći da se donese u jednoj nedelji, apsolutno sam siguran da je nemoguće. Ali, ovo što je dobro je da vidite i iz ovog zakona da je sve mnogo bolje nego što je bilo. A, podsećam, ovaj zakon je donet 2005. godine i nije ga doneo Ivica Dačić.
Vreme, gospodine ministre. (Dragan Šutanovac, s mesta: Po amandmanu.) Sačekajte, gospodine Šutanovac. Prvo reč ima narodni poslanik Vanja Vukić, pravo na repliku.
Zahvaljujem. Moram da odreagujem na pominje predsednika SPS-a Ivice Dačića i da kažem da je on bio jedina svetla tačka, i SPS, u Vladi od 2008-2012. godine, da je bio najbolji ministar u toj Vladi. Ako gospodin Šutanovac ne veruje, ja ću mu dokazati istraživanjem koje je sproveo OEBS, dakle klijent je bio OEBS, za potrebe MUP-a, gde se kaže da je prva po poverenju institucija, od strane građana Srbije, crkva, a druga, prvi put u istoriji, policija. Za njom ide vojska, pa MUP. Ministarstvo odbrane je negde pri dnu. Ja bih čestitao gospodinu Šutanovcu što je uspeo, kao prvi ministar u istoriji Srbije da sroza ugled vojske, jer je vojska tradicionalno institucija od najvećeg poverenja građana Srbije, osim u periodu od postojanja moderne srpske države, osim u periodu od 2008. do 2012. godine. Pored toga, podsetiću i na viznu libelarizaciju za koju je isključivo zaslužan gospodin Ivica Dačić. Dakle, Ivica Dačić je ministar za čije vreme su ukinute vize za putovanje u zemlje EU. Ja se zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac, po amandmanu.
Ovo je sada replika. Pomenut sam dva puta imenom i prezimenom.
Izvolite.
Ako mi dozvolite, dve replike, pa ću ih podeliti po minut.
Ne mogu dve, može samo jedna.
Znači, gospodine Stefanoviću, uvaženi ministre, vi ste nama rekli malo pre da premijer Dačić nije dao podršku ministru unutrašnjih poslova Dačiću. Vi ste malo zaboravili da je on čovek bio premijer i ministar unutrašnjih poslova i da mu nije trebala podrška ni DS, nikoga, nego je samo trebao da neku reformu sprovede, a za šta očigledno nije bio sposoban iz razloga svima znanim. Po pitanju istraživanja, i toga ko se kako kotirao itd, ja nažalost, gospodo, nisam bio predsednik ni jedne stranke, ja sam bio ministar u Vladi Republike Srbije. Nisam poručivao nikakva istraživanja. Nisam se tim poslom bavio, kao što se bavio gospodin Ivica Dačić. Tvrdim, da je i sada i onda vojska Srbije bila najpoštovanija državna institucija. Nemam nikakvu dilemu. Ako pogledamo samo koliki je broj ljudi koji su se prijavljivali za upis na Vojnu akademiju ili sa kojim uspehom izanalizirate kako je u odnosu na kriminalističko-policijsku akademiju, videćete da to naprosto ne stoji. Razumem vašu potrebu da politički manipulišete podacima, ali ću vam reći da je u toj Vladi Ivica Dačić bio, možda najbolji pevač, daleko od toga da je bio najbolji ministar. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vanja Vukić, replika.
Ja se zahvaljujem. Slažem se sa gospodinom Šutanovcem. Ivica Dačić je bio najbolji u toj Vladi. Dakle, nije bilo boljih. Podsetiću još jednom, pošto gospodin Šutanovac očigledno ne veruje Organizaciji za evropsku bezbednost i saradnju. Dakle istraživanje u 2011. godini, policija i MUP ispred Vojske i ispred odbrane, a za vreme kada je Dragan Šutanovac bio ministar odbrane. Dakle, nikada u istoriji Vojska nije bila i Ministarstvo odbrane na nižem nivou poverenja građana, nego tada, čak i za vreme njihovog omiljenog premijera Milana Nedića.
Po kom osnovu sada, gospodine Šutanovac? ` (Dragan Šutanovac, s mesta: Pomenut sam imenom i prezimenom.) Samo je rekao da ste bili ministar. (Dragan Šutanovac, s mesta: U lošem kontekstu.) U lošem kontekstu? Izvolite.
Ako kaže da nikada nije bilo gore, ja ću vas podsetiti, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, uvažena javnost koja danas posmatra ovu sednicu, drago mi je, evo ovde imamo ljude koji su u uniformi, policajci, setiće se da se nikada nije desilo, ali se nikada nije desilo, da policija štrajkuje ispred Vlade Republike Srbije i nosi transparent „Hoćemo i mi, kao što je u vojsci“. Gospodo oficiri, da li govorim istinu? Potpuna istina. Znači, manipulacija nekim podacima. Opet kažem, nemam problem, kolega Dačić najbolje je pevao od svih nas. To je činjenica, ali najbolji ministar… (Narodni poslanik Vanja Vukić dobacuje.) Nisam vas razumeo?
Molim vas bez direktnog obraćanja. Privedite repliku kraju.
Za viznu liberalizaciju je čuo kada je Vuk Jeremić zajedno sa Tadićem to završio. Verujte mi. Znači, imamo snimke iz Brisela gde Tadić i Jeremić o tome pregovaraju, a tu istu noć se peva „Miljacka“ pred građanima koji su tamo… [[Isključen mikrofon.]]
Reč ima narodni poslanik Vanja Vukić, pravo na repliku, i završavamo sa replikama o amandmanu koji je prihvaćen.
Gospodine predsedavajući, narodni poslanik Dragan Šutanovac očigledno ne zna kako funkcioniše sistem vizne liberalizacije, jer to nije politička stvar. To je tehnička stvar. Da bi se dobila vizna liberalizacija, da bi građani mogli da putuju u zemlje EU bez viza, moraju da se ispune tehnički uslovi, a to su pre svega biometrijska dokumenta koja su počela da se izdaju za vreme dok je ministar unutrašnjih poslova bio Ivica Dačić, zakoni koji su potrebni da se usvoje, a to su: Zakon o azilu, Zakon o državnoj granici i Zakon o strancima. Dakle, oni su usvojeni u novembru mesecu 2008. godine. Osim toga, u Briselu na ukidanje vizne liberalizacije je bio Boris Tadić, koji je otišao tamo čisto politički, koji je otišao politički. Ni jedan medij, sada govorim o slobodi mediji, nije preneo da je ministar unutrašnjih poslova, koji je najzaslužniji za to, bio u Briselu. Toliko o slobodi medija. Jedini način da se sazna, što je ministar unutrašnjih poslova rekao tadašnjem predsedniku Borisu Tadiću, da je ministar Ivica Dačić bio u Briselu je da taj avion u kome su se obojica nalazili padne. Toliko o slobodi medija. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Dragan Šutanovac, s mesta: Koji amandman?) Amandman na član 26. To je drugi vaš uzastupno prihvaćen amandman. Izvolite.
Radi se o amandmanu koji je analogni, odnosno na amandman 25. Znači, ovde se obavezuje policijska stanica da informiše lokalnu vlast, lokalnu samoupravu o stanju bezbednosti na teritoriji te lokalne samouprave. Mislim da je to jedan od koraka da se ne decentralizuje upravljanje, već da se decentralizuje uticaj lokalne bezbednosti od strane lokalne samouprave u odnosu na policiju koja, kao što smo čuli, i ja nemam problem sa tim, šef te policije može doći iz nekog drugog grada, može napredovati iz manjeg grada u veći, će imati mogućnost da razmatra informaciju i da mu daje sugestiju šta oni misle, kao predstavnici građana u lokalnom parlamentu, šta policija treba da radi više, na šta treba da se stavi veći akcenat i šta je to što je važno za bezbednost svih građana lokalne samouprave. Zahvaljujem. ovaj amandman je prihvaćen. to je neki deseti prihvaćeni amandman od ukupno 14. Zahvaljujem se na tome.
Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. To je, koliko znam, treći uzastopni prihvaćen amandman, gospodine Šutanovac. Šta bi kolega Pavićević dao da je na vašem mestu? Izvolite.
Kako da vam kažem, kad su amandmani dobri, kada rade stručni ljudi, kad nisu politički i partijski ostrašćeni, onda se prihvataju amandmani. Ovaj amandman je opet u korelaciji sa amandmanima 25. i 26. Upravo ovde se kaže da policija ističe interese, pre svega, građana, a ne svoje interese. Policija je u funkciji i zaštiti i bezbednosti građana lokalne samouprave i svih građana Srbije. Ovaj amandman ide u pravcu onoga što sam govorio, a to je jedna vrsta decentralizacije uticaja, ne rukovođenja, već uticaja na bezbednosnu politiku u lokalu. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 37. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Olena Papuga, Nada Lazić, Đorđe Stojšić i mr Dejan Čapo. Da li neko želi reč? Na član 28. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dubravka Filipovski, Velimir Stanojević i Zlata Đerić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodni poslanik Dubravka Filipovski.
Usvajanje ovog amandman biće još jedan korak više u postupanju policije u sprečavanju nasilja u porodici i u daljem postupku implementacije Istanbulske konvencije. Naime, po novom zakonu, posebnim članom je predviđena hitnost u postupanju policije u sprečavanju nasilja u porodici. Međutim, usvajanjem ovog amandmana predviđa se i hitno postupanje policije kada je u pitanju prijavljivanje pretnji nasilja u porodici. Nažalost praksa je pokazala da pretnje u velikom broju slučajeva budu i ostvarene i zbog toga smatram da će usvajanje ovog amandmana značajno podići nivo prevencije policije u sprečavanju nasilja u porodici.
Da li još neko želi reč? Reč ima ministar Stefanović.
Hvala vam i za ovaj amandman. To je deo zajedničkih napora da se suočimo sa problemom koji Srbija ima, to je nasilje u porodici. Šta su problemi koje imamo? Problem je u postupanju policije zakonska nadležnost. Dakle samo sud u nekim slučajevima može naložiti određene mere i kada bi dali takve nadležnosti policiji mogli bi da dođemo do zloupotreba prava policije koja su veća društvena opasnost nego korist koja se iz toga stiče. Mi moramo da vodimo računa da se promeni Krivični zakonik, mislim da Ministarstvo pravde na tome radi intenzivno, mi smo deo radne grupe, kao i tužilaštvo i pokušavamo da pronađemo najbolji model kako da zaštitimo žene od nasilnika, kako da ih zaštitimo od ekonomskog, ne samo fizičkog ugnjetavanja i to je veoma važna poruka za sve one koji nameravaju da udare ženu ili da učine neko zlo. Zbog toga nam je važna podrška čitavog društva, samim tim i vaša i čitave Narodne skupštine. Ono što je takođe važno jeste shvatiti šta je nadležnost koje institucije u Republici Srbiji. Voleo bih da kada sve ono što se nekada policiji stavlja kao želja da policija reši bude i pravno moguća, ali nije. Naprosto policija ne može da bude rešenje za svaki problem u društvu. Znam da ljudi kada nemaju šta dođu u policiju i kažu – rešite nam ovo. Postoji zakon i zakon kaže da samo sud npr. može naložiti udaljenje iz stana, samo sud može naložiti ulazak u stan i to štiti svakog od nas. Štiti naša osnovna prava i slobode, jer Ustav naše zemlje kaže da je stan nepovrediv. Dakle postoji, kada smo pričali o onom austrijskom modelu, postoji nekoliko modela na kojima se radi, ali je važno da postoji sudska zaštita da bi svako imao pravo na zaštitu na bilo koji način. Da bi sud odredio tačne mere kada možemo da uđemo u stan, kada možemo da izbacimo nasilnika iz stana i kada žena koja je žrtva nasilja može da nastavi da koristi stan bez obzira na pravo svojine da li je stan njen ili nije.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Dušan Milisavljević.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, gosti iz Ministarstva policije, želim da podržim koleginicu Filipovski i da vam kažem kao lekar koji se susreće sa nasiljem svih vrsta, pa i nasiljem u porodici. S obzirom da sam specijalista, otorinolaringolog i da su masa povreda koje se nanose upravo na glavi i na vratu. Obrazloženje da moramo da imamo odluku suda svakako da podržavam, međutim ono čega se vi plašite jeste fizičko udaljavanje nasilnika iz stana. Kažem vam da već imate ovlašćenje da već 48 sati zadržite bilo koga ko počini po vama neko zlodelo ili nasilje. Reći ću vam kao lekar da mnoge povrede koje se nanesu na glavi i na vratu nisu teške telesne povrede po kojima bi po Krivičnom zakonu sud i vama dao nalog da uhapsite nasilnika kada je teška telesna povreda. Šta se dešava kada on nju prebije bejzbol palicom, ne polomi ni jednu kost i ne dođe do unutrašnjeg krvarenja? To se vodi kao laka ka srednjoj telesnoj povredi i onda takav nasilnik ostaje u domu, a ta žena koja je prebijena mora da beži iz kuće i da se krije u sigurnoj kući. Upravo je ovo želja da se kroz amandmane napravi mogućnost da policija odreaguje, jer policija je prva sa lekarima kao državni organi koji se susreću sa nasiljem. Morate zajedno da reagujete kada lekar da izveštaj da je desna ruka nasilnika leva polovina tela žrtve, kada su modrice sa leve strane tela žene, to je desna ruka nasilnika. Više nego jasno je da je došlo do nasilja, da je on nju prebio. Ako se to kategorizacijom sudske medicine vodi kao laka ka srednjoj telesnoj povredi to je nešto što vas sprečava da dobijete od suda podršku da ga vi uhapsite i da protiv njega država pokrene postupak. Podneo sam neke amandmane pa ću i kroz te amandmane da pričam, ali ovde želim da skrenem pažnju na nepravilnost u vašem strahu da ne prekršite neke zakonske okvire iz Krivičnog zakonika, da dobijete podršku suda. Reći ću vam, u tom vakumu nasilje postoji i nasilnik se time u tom vakumu krije.
Reč ima ministar Stefanović.
Ne znam da li postoji u sali čovek koji bi se više složio sa vama. Dakle i kao otac ženskog deteta, i kao ministar unutrašnjih poslova, i kao čovek kome je takva vrsta nasilja izuzetno strana i veoma nepojmljiva. Mi imamo problem u društvu da se opredelimo šta hoćemo da radi policija. Policija u ovom trenutku ima u istrazi nadležnost da poštuje ono što kaže tužilac. Mi čak ne možemo ni da zadržimo nekoga 48 sati, bez naloga tužioca. Znači, tužilac nam daje sve. On daje sudu predlog, sud odlučuje o zadržavanju na zahtev tužioca. Policija više nema takvu vrstu nadležnosti. Policija dakle ne može nekome da uđe u stan osim ako ne vidi izvršenje krivičnog dela. Ne može na poziv nekoga da uđe u stan za koji nema nalog. To je po zakonu, Ustavu. Zamislite kada bi neko iz vašeg stana okrenuo telefon i rekao ovde se nešto dešava i vama za dva minuta upada policija, razvaljuje vrata, ulazi u kuću, zamislite konferenciju za štampu, šta biste sve rekli protiv policije. Znači policija bez naloga suda ne može nikome da uđe u stan, apsolutno je nemoguće. Ustav to zabranjuje i policija ne vodi istragu, tužilaštvo vodi istragu. Dakle, ako hoćemo da policija ima više nadležnosti, onda bi morali da menjamo i Zakonik o krivičnom postupku i metodologiju i način razmišljanja i da kažemo dajemo policiji da vodi istragu, policija ima ta ovlašćenja, ta ovlašćenja, ta ovlašćenja. To je trenutno u skladu sa sadašnjim Ustavom, sa zakonima i nemoguće je. Koliko god se vi i ja slagali, zgrožen sam kada sam slušao ispovesti žena iz sigurne kuće, kada sam čuo da postoje deca kojima nasilnici, da li im je to otac, očuh ili bilo šta slično ili nije ni važno šta je, lome rebra. Emocije koje vas preplave u tom trenutku i želja šta biste vi uradili u tom momentu sa tim nasilnikom su jedna stvar, zakonito postupanje na žalost je drugo. Znači, mi moramo kao policija da slušamo šta kaže tužilac, a tužilac predlaže mere sudu, sud je donosi. To je jedini način da zakonom zaštitimo sve.
Reč ima narodna poslanica Milanka Jeftović Vukojičić.
Sigurno da ovde u skupštinskoj sali nema nikoga od narodnih poslanika ko se ne slaže sa tim da kada su u pitanju mere sprečavanja i borba protiv nasilja u porodici da ona treba da bude efikasna i blagovremena i u pravom momentu i naravno da štiti žrtvu porodičnog nasilja, a da se prema počiniocu porodičnog nasilja preduzmu adekvatne mere. Međutim, ono što moram da istaknem je da policija nema zakonska ovlašćenja za ovo što predlaže opozicija, a to su ovlašćenja iseljavanja iz stana, kao i izdavanje mere zabrane približavanja oštećenoj, odnosno žrtvi porodičnog nasilja. Šta bi se prihvatanjem ovakvog amandmana postiglo? Postigla bi se potpuna kolizija Zakona o policiji i porodičnog zakona, a znamo da kolizija dva zakona ne dovodi ni do čega drugog nego do pravnog haosa i pravne nesigurnosti građana. Upravo želim da istaknem da Porodični zakon u članu 198. stav 2. tačka 1) i 3) tačno i precizno precizira da je nadležnost izricanja mera zaštite koja se odnosi pod tačkom 1) izdavanja naloga za iseljavanje iz stana i pod tačkom 3) izdavanje mere zabrane približavanju žrtvi porodičnog nasilja u isključivoj nadležnosti suda. Iz tog razloga mislim da svi imamo zajednički cilj, da zaštite žrtve porodičnog nasilja, ali svakako da član 28. precizno i jasno predlaže šta je nadležnost policije. Hvala.
Zahvaljujem. Saglasno članu 27. i 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18,00 časova zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. U skladu sa članom 87. Poslovnika Narodne skupštine određujem pauzu u trajanju od jednog sata. Sa radom nastavljamo u 15,00 časova.
Zahvaljujem se. Nastavljamo sa radom. Gospodine Milisavljeviću, po kom amandmanu želite reč? (Dušan Milisavljević, s mesta: Po amandmanu na član 28.) Po amandmanu na član 28.? Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, malo pre kada sam iznosio podatke zašto bi trebala policija da udaljava nasilnika iz porodičnog doma razmenili smo mišljenja i predstavnika policija i nekih narodnih poslanika i tu se razlikujemo. Postoje želje Ministarstva policije da tužilaštvo, tj. Ministarstvo pravde da nalog da se određena osoba koja je učinila nasilje udalji iz porodičnog doma. Želim da vam kažem da u prošloj godini je bilo šest hiljada prijavljenih nasilja nad ženama. Od toga je 3.642 slučaja prosleđeno tužilaštvu, gde je tužilaštvo donelo 1.712 presuda, a da je od toga samo 634 zatvorskih kazni, da je tužilaštvo prošle godine izreklo samo 70 mera iseljenja nasilnika iz porodičnog doma, dok je 1.250 žena napustilo svoj dom i otišlo u „Sigurnu kuću“. Upravo su ovo podaci koji govore o neophodnosti da policija koja prva dolazi u kontakt sa nasilnikom da ima tu meru privremenog udaljavanja nasilnika kao hitnu meru zaštite žena od nasilja u porodici. Želim da narodne poslanike obavestima da je ova ideja u skladu sa prihvaćenom Konvencijom Saveta Evrope koju je Srbija potpisala 31. oktobra 2013. godine, tzv. Istanbulska konvencija, koja predlaže kao hitnu meru i upravo policiji da je ovlašćenje. Ono što takođe želim da podelim sa vama je da ovakvu zakonsku odluku imaju i austrijsko zakonodavstvo koje je prvo to donelo pre desetak godina, da je nakon toga usvojeno i u nemačkom zakonodavstvu i u Sloveniji da je nešto što malo ima varijacije, ali da je osnovna želja da se žena zaštiti koja je dobila batine i koja mora da beži i da se krije iz svog porodičnog doma i da beži u „Sigurnu kuću“ i da se krije kod svojih prijatelja. Želim takođe da kažem da su ovu meru i ovaj model 2000. godine podržale UN, Savet Evrope i EU i proglasili su je kao dobrom praksom koju treba da prate i ostale države. Od 2000. godine do današnjeg dana, kao što sam spomenuo, Nemačka, Švajcarska, Slovenija su zemlje koje su sledile austrijski model i koje su to uradile. Mislim da nije nemoguće da to upravo radi policija. Naveo sam vam podatke koji govore da kada je to išlo preko tužilaštva koliki je broj nasilja je načinjen i koliko je slučaja procesuirano i to pokazuje praktično potrebu da policija koja je prva na terenu zajedno sa lekarima koji prvi vide to nasilje da reaguju. Opet ću napomenuti kao lekar da mnoge povrede se tretiraju kao lake i da zakon ne tretira takvo nasilje tj. ne tretira laku telesnu povredu, srednju telesnu povredu. Jedino može parnicu da povede žrtva, a ne država i ovo je samo jedan doprinos da država onemogući nasilnika da bude u kontaktu sa ženom koja je pretrpela nasilje. Jedan udarac na ženu bi ovim zakonskim predlogom bio udarac države prema nasilniku. Hvala puno.
Zahvaljujem se, gospodine Milisavljeviću. Samo još jednom pitanje – da li ste govorili o amandmanu koji je prihvaćen, amandmanu Dubravke Filipovski, Velimira Stanojevića i Zlate Đerić ili po amandmanu… Iz vašeg izlaganja sam…
Grupa poslanika.
Još nismo prešli na taj amandman.
Nismo prešli? To uračunajte kao diskusiju po tom amandmanu.
Zato sam vas i pitao. Na član 28… Gospodine Jovanoviću, isto pitanje za vas – da li govorite po amandmanu? (Da.) Ovo moram da pitam zato što smo ipak imali pauzu u međuvremenu a i iz izlaganja gospodina Milisavljevića video sam da on govori o amandmanu … Izvolite. Gospodine ministre, da li želite da odgovorite? (Nebojša Stefanović, s mesta: Kada završi gospodin Jovanović.) Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović.
Zahvaljujem se ministru i vama uvaženi predsedavajući. Mislim da smo sa ovom raspravom otišli mnogo daleko, a da idemo u jednu suvišnu debatu imajući u vidu da dok se ne reši sistemski, odnosno dok se zakoni ne promene ne možemo ništa uraditi u procesno-pravnom smislu, na povećanju stepena zaštite naročito uvažavajući izlaganje uvaženog poslanika iz DS koji sa medicinskog aspekta je objasnio razloge i motive nečega što on traži, odnosno na čemu insistira. Međutim, uvaženi ministre ovde je poenta cela priče u izmeni Krivičnog zakonika, ali ne samo Krivičnog zakonika, već i Zakonika o krivičnom postupku. Zbog čega? Zbog toga što su upravo ovim odredbama, naročito odredbama Zakonika o krivičnom postupku veoma jasno definisane nadležnosti tužilaštva počev od pred-krivičnog postupka do javno-tužilačke istrage i naravno dalje tokom istrage i naravno dalje tokom glavnog pretresa. Ovde govorimo o nekim institutima koji su čisto procesno-pravne prirode ili krivične procesno-pravne prirode. Zašto? Zbog toga što smo došli do toga da su amandmani poslanika iz Nove Srbije dati predlozi koje ste vi prihvatili i taj amandman je postao sastavni deo zakona što je jako dobro, ali isto tako zbog građana moramo da skrenemo pažnju da sama pretnja ili stavljanje u izgred zla nekom licu još uvek nije svršeno krivično delo zbog toga što posle pretnje mora da dođe do posledica i uzročne veze između te pretnje i posledice i tek tada imamo svršeno krivično delo na osnovu koga se procesuira osumnjičeni. U konkretnom slučaju, javni tužilac je jedini ovlašćen koji može da ta procesna ovlašćenja reflektuje od momenta kada se krivično delo učini. Sama pretnja još uvek ne znači da smo došli do svršenog krivičnog dela, a tek svršeno krivično delo implicira sve ono što se vezuje za učinioca od momenta kada će on biti priveden, kada će eventualno biti zadržan u trajanju od 48 časova itd, itd. Ja sa dužnom pažnjom i poštovanjem prihvatam sve razloge koji su ovde izneti, ali je na nama, da li će to biti ovaj saziv ili neki drugi saziv, da insistiramo na tome da se uvođenjem ili sistematizovanjem novih krivičnog dela u Krivičnom zakoniku, kao i određenim procesnim radnjama koje će možda biti prenete sa ovlašćenja javnog tužilaca na policiju, mada nisam siguran u to da će to tako jednostavno da ide, tek tada možemo govoriti o tome da se učinilac, odnosno osumnjičeni, a ne učinilac krivičnog dela, on je samo osumnjičeni jer postoje osnovi sumnje i osnov sumnje, može procesuirati na način kako se to ovde traži. Do tada možemo da pričamo pet dana, pet noći, da ništa da ne učinimo, i ne samo toliko, nego znatno duže. Na Ministarstvu pravde je kao predlagaču, što je i nagovešteno, da će doći do izmena i dopuna Krivičnog zakonika. Ja u to čvrsto verujem i nadam se da će u tom pravcu ovaj stepen zaštite koji mi tražimo i zaštitno dobro, a ovde je krucijalno zaštitno dobro integritet žene, čija se zaštita traži od nasilja, moći biti postignuto na najefikasniji način. Ja vam se zahvaljujem.
Zahvaljujem se, gospodine Jovanoviću. Reč ima ministar dr Nebojša Stefanović. Izvolite.
Šta je problem, gospodine Jovanoviću? Problem je što kada vi i ja kažemo tako nešto, mi ispadamo zlikovci koji u stvari ne žele dovoljno da zaštite žene. Problem je što kada bismo dali nalog policiji noćas da upadne u bilo koji stan i da zaštiti žrtvu od nasilja, taj nasilnik bi nas dobio na sudu i ti ljudi koji su mu ušli u stan protivustavno i protivzakonito bi za to odgovarali, on bi bio oslobođen na sudu zbog protivpravnog lišavanja slobode, i mi bi suštinski bili u problemu. Naknada štete je posebno, dodatni bol za žrtvu nasilja itd. Naše društvo se u prethodnom periodu opredelilo za tužilačku istragu. Naš sistem govori o tužilačkoj istrazi. Policija ne može da bude i organ koji sprovodi naloge tužilaštva i neko ko samostalno nastupa u istrazi. Znači, MUP, odnosno policija ne može da vodi ni predkrivični, ni krivični postupak, ne može da postupa bez naloga tužilaštva, ne može da lišava slobode bez naloga tužilaštva i ne može da određuje pritvor bez naredbe suda. Dakle, ministarstvo to prosto, koliko god ja želeo da možemo da zaštitimo žrtve nasilja, što se mene tiče, voleo bih da u svakom stanu, ako možemo, gde postoji ikakva sumnja, stavimo po policajca, ali ne možemo. Znači, naš posao je da u narednom periodu pronađemo mehanizme da promenimo Krivični zakon, Zakonik o krivičnom postupku, Ustav, ako je potrebno, i da obezbedimo veća ovlašćenja za policiju. Ako je to volja narodnih poslanika i većine naroda, zašto da ne. Više ovlašćenja MUP-u u ovoj posebnoj oblasti, da damo policiji mogućnost da u slučaju nasilja u porodici može da ulazi samo uz nalog tužilaštva po hitnoj proceduri, bez naloga suda i da to imamo jasno definisano i u Ustavu i u zakonima. Onda policija to može da uradi. U suprotnom bismo napravili pravni problem. Koliko god to lepo zvučalo da sada izgovorimo, ne bi bilo rezultata, padalo bi na sudovima.
Zahvaljujem se, gospodine ministre. Reč ima narodna poslanica Gordana Čomić.
Udaljavanje nasilnika, muškog ili ženskog pola, iz kuće u kojoj se vrši porodično nasilje mora biti….
Gospođo Čomić, ja vas molim, i kada je u pitanju gospodin Milosavljević i gospodin Jovanović, vi i dalje govorite o amandmanu koji nije, tj. ne govorite o tom amandmanu. Dozvolite da pređem na sledeći amandman, da bi onda mogli da govorite o temi. Na član 28. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Aleksandar Senić, akademik Ninoslav Stojadinović, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, Goran Bogdanović, Slobodan Homen, Miroslav Marinković, Ivan Karić i magistar dr Blagoje Bradić. Izvolite, gospođo Čomić. Predlagač amandmana ima prednost ipak. Reč ima dr Miroslav Marinković. Izvolite.
Mislim da će moja rasprava doprineti boljem razrešenju ovog problema, koji je ozbiljan problem. Dakle, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi potpredsedniče Skupštine, ministre unutrašnjih poslova sa saradnicima, Socijaldemokratska stranka – Boris Tadić, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije podnela je amandman na član 28. U članu 28. posle stava 1. dodaje se novi stav 2. koji glasi, pročitaću ga zato što je bitno: „U slučajevima nasilja u porodici iz stava 1. ovog člana policijski službenici ovlašćeni su da izvrše meru privremenog udaljavanja sa adrese stanovanja, iz kuće, odnosno stana lica koje vrši nasilje nad članovima porodice na najmanje 14 dana, kao i da mu privremeno zabrani kontaktiranje sa članom porodice, u cilju sprečavanja daljeg vršenja nasilja“. U ovoj pređašnjoj raspravi mi smo dobili puno argumenata i potpuno prihvatljivih što se tiče našeg Krivičnog zakonika. Međutim, ja kao neko ko nije po profesiji pravnik postavljam pitanje ministru. Recimo, ako lice koje prijavi, tj. pozove telefonom policiju da je žrtva, da je predmet nasilja ili neko iz komšiluka ko to čuje, policija dođe, ali ona praktično znači može da stoji ispred vrata i da sluša kako taj nasilnik tuče svoju porodicu i maltretira i ništa ne može da učini? To je malo neverovatno, zato što smatram da boljom koordinacijom u ovakvim slučajevima, i to je cilj ovog amandmana, sa tužilaštvom na ovakve prijave policija treba spremno da krene na intervenciju i da u takvom slučaju pribavi rešenje za vršenje određenih radnji u smislu spašavanja tih ljudi. Dalje, ono što je bespredmetno jeste da žrtva nasilja mora da ide iz kuće, a ostaje nasilnik, sa kojim se previše čini mi se koketira i zakon nije toliko krut da se ne može sa pripremljenim sudskim nalogom ući u stan i spasti ljudi koji su evidentno izloženi velikom nasilju.
Zahvaljujem se, gospodine Marinkoviću. Gospodine ministre, da li sada želite reč? (Da) Reč ima ministar dr Nebojša Stefanović. Izvolite.
Kada se radi o izvršenju krivičnog dela koje je u toku, vi imate pravo na poziv na pomoć, imate pravo da uđete i, naravno, kasnije nakon toga se podnese izveštaj sudiji za prethodni postupak. Pitanje je sada kada vas neko pozove i kaže – molim vas, udaljite nekog iz mog stana, na osnovu čega policija ulazi u stan i udaljuje nekog iz tog stana? Evo, ja vas pitam – kako da to izvedemo da policija uđe? Pozove neko od vaših komšija i kaže – čujemo iz ovog stana nešto čudno, udaljite čoveka iz ovog stana, i policija dođe, otvori vam vrata i kaže – izađite napolje, vi ste nasilnik i izbaci vas napolje. To je u suštini ono zbog čega se traži naredba suda, da ne bi došlo do takve vrste zloupotrebe. Ja vam pričam o mogućem modelu zloupotrebe, da neko od vaših komšija zlonamerno pozove i kaže da vi vršite nasilje u porodici nad nekim od vaših članova porodice i pozove policiju. Znači, po tome bih ja trebao odmah, odnosno direktor, ili već ko je nadležni starešina, da uputim policiju na lice mesta, vas izvodi iz stana i zabranjuje vam ulazak u stan. Pa, čekajte, kako da se utvrdi činjenično stanje, kako da uđemo u stan? Ne možemo da utvrdimo činjenično stanje na osnovu ne znam čega. Vi činjenično stanje možete samo da utvrdite ulaskom u stan. Ali, šta ćemo u tom stanu da nađemo? Možda je akt prošao. Možda je osoba nad kojom se vrši nasilje zastrašena u međuvremenu, možda neće ništa da kaže. Možda je povređena. Možda je isterana iz stana. Upravo vam govorim da je užasno kompleksna situacija. Znači, policija ima mogućnost u slučaju izvršenja krivičnog dela da čuje, da vi uđete u stan i da reagujete, ali problem nastaje kod onog dela – udaljenje nasilnika iz stana, koje mora biti urađeno na osnovu Zakonika o krivičnom postupku. Prosto, nema policijsko ovlašćenje koje može tako široko da se tumači. Policija ga nema, ali nemam ništa protiv da ga policija dobije. Ako ga policija dobije, policija će ga i sprovoditi.
Zahvaljujem se, gospodine ministre. Reč ima narodna poslanica Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Udaljavanje nasilnika muškog ili ženskog pola iz stana, kuće u kojoj se dešava porodično nasilje ne može da bude urađeno od strane nikog drugog osim policije. Meni je drago što nas ima dovoljno koji podnosimo slične amandmane, jer znam kako je u našem društvu teško prihvatana činjenica da postoji porodično nasilje. Dakle, slično, kao što kada saobraćajna policija potpuno slučajno nađe lice, testira ga na iznos o alkoholu u krvi koji ima pravo da ga zadrži dok se ne otrezni, ništa još nije uradio, ali može da uradi, jer vozi u alkoholisanom stanju, kao što možete da imate meru zadržavanja lica. Meni je to objašnjeno teorijski i praktično kada smo tvrdile da jedan narodni poslanik uhapšen bez skidanja imuniteta, pa nam je objasnila da nije nego je samo zadržan. Ovde se radi o prelomnoj tački ili hoćemo da policijskim postupanjem nakon prijave za nasilje u porodici onaj ko vrši nasilje žena ili muškarac bude udaljen iz tog prostora na 48 sati, na onoliko sati oko koga se dogovorimo ili ne. Nema tog krivičnog postupka koji to može da zameni, to mora da bude postupanje policije. Svaka vrsta argumentacije, mi smo dobili prijavu o porodičnom nasilju, ali ne znamo da li se desilo. Niste vi videli kako izgleda porodično nasilje. Ako kod ikoga postoji sumnja tome da li se desilo ili se nije desilo. Još dugo ćemo mi da imamo problema sa zaista iskorenjivanjem porodičnog nasilja iz naših kuća zato što je društveno prihvatljivo da se mlatimo među sobom bili žene ili muškarci, da maltretiramo jedni druge bez obzira na uzrast decu ili starce. Baš zato je važno da u bilo kom amandmanu u bilo kakvom predlogu, u bilo kakvom dogovoru koji ima MUP-a sa bilo kim od nas da napravimo pravilo, da bude li bilo ko vršio porodično nasilje u kući u kojoj živi da će iz tog prostora biti udaljen policijskim postupanjem. Ne postoji niko drugi ko to može da zameni, sve drugo su podignute tužbe, istrage, utvrđivanje i sve ostalo, važno je udaljiti nasilnika. Govoriti da ne smete da stupite u stan dok se vrši krivično delo i ako ovde imate prijavu da se pljačka menjačnica, pa ne smete da stupite u menjačnicu. Mi ne vidimo nasilje kao stvarno krivično delo u porodicama, a to je naš veliki problem. Još uvek kod nas postoji da je to privatna stvar nekoga, pa sada baš da li ćemo prekršiti neka prava. Nijedno nasilje nije privatno, nijedno. Dok to ne budemo razumeli i rekli odlučno „ne“ i verbalnom nasilju, i sportskom nasilju, i fizičkom nasilju, i porodičnom nasilju, i pravnom nasilju i svakoj vrsti nasilja, dok ovde ne bude vrlo jasna poruka da mi nećemo da vidimo nasilje u našem društvu, onoliko dugo koliko će nam za to trebati vremena, toliko više nepotrebnih žrtava će biti. Ja vas molim da na bilo koji način ministarstvo razume potrebu da policijskim postupanjem lice koje vrši nasilje bude udaljeno na najkraći mogući period iz stana u kome se porodično nasilje vrši.
Zahvaljujem, gospođo Čomić. Reč ima ministar Nebojša Stefanović. Izvolite, gospodine ministre.
U ovome smo potpuno saglasni ministarstvo želi da u najkraćem mogućem vremenu udalji učinioca dela iz stana. Ali, evo, šta kaže Ustav – član 40. – stan je nepovrediv, niko ne može bez pismene odluke suda ući u tuđi stan ili druge prostorije protiv volje njegovog držaoca niti u njime vršiti pretres. Držalac stana i druge prostorije ima pravo da sam ili preko svog zastupnika još dva punoletna svedoka prisustvuje pretresanju. Ako držalac stana ili njegov zastupnik nisu prisutni pretresanje je dopušteno u prisustvu dva punoletna svedoka. Bez odluke suda ulazak u tuđi stan ili druge prostorije, izuzetno, i pretresanje bez prisustva svedoka dozvoljeni su ako je to neophodno radi neposrednog lišenja slobode učinioca krivičnog dela ili otklanjanja neposredni i ozbiljne opasnosti za ljude ili imovinu na način predviđen zakonom. Dakle, to je kada se dešava krivično delo koje se dešava u tom trenutku. Ja vam samo govorim o rešenju o udaljenju bez iseljenja, bez odluke suda. Vi ne možete doneti kao policija takvu odluku. Nisam protiv da policija dobije ta ovlašćenja, nemojte pogrešno da me shvatite. Ako policija treba da dobije ta ovlašćenja, ja sam privi koji će biti saglasan i da dobije ovlašćenja da uđe u tim slučajevima u stan, i da donese rešenje o iseljenju i udaljenju, i u zabrani ulaska bez suda, bez tužilaštva, bez ičega, potpuno spreman. Kao ministar unutrašnjih poslova da se policija daju ovlašćenja iako će odgovornost biti na nama potpuno smo spremni da to preuzmemo, ali onda nema govora o vođenju istrage od strane tužioca i od naredbi suda. Onda u tom slučaju se to potpuno dezavuiše. Vi ćete imati mogućnost zloupotreba da neko ko prijavi bilo koga u ovoj sali da vrši u ovom trenutku krivično delo zlostavljanja žene, nasilja u porodici, da vam policija upada u stan da utvrdi da nema ništa, da vam razvali vrata, nema ništa i da izađe iz stana i tako na hiljade adresa. Samo vam kažem da imamo društvenu opasnost da donesemo da neko uđe u vaš stan bez naredbe suda. To je društvena opasnost.
Zahvaljujem gospodine ministre. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem se. Uvaženi ministre, mislim da je vreme da presečemo jednu priču koja ide u priličnu širinu, a nadam se da ne predstavlja dodvoravanje građana u smislu političkog marketinga. Ne želim tako da prihvatim. Navedeno je da se mera udaljenja može poistovetiti sa zaštitnom merom zadržavanja učinioca prekršaja koji je upravljao vozilom u alkoholisanom stanju. Moram da podsetim na jednu činjenicu koju niko ne može da dovede u sumnju. Zaštitne mere su prateće mere uz krivično delo ili prekršaj. Onaj ko je vozio u alkoholisanom stanju već je učinio prekršaj samim tim što je u alkoholisanom stanju. Samim tim iz toga se iscrpljuje ono što se zove zaštitna mera, a to je da se on zadrži, a to je da se on zadrži dok se ne istrezni, ali on je prekršaj učinio, vozio je u alkoholisanom stanju. To ne može da bude paralela za ono što se vezuje za stan i činjenje krivičnog dela u stanu. Ako imamo situaciju da je učinilac krivičnog dela nasilja u porodici ili nasilničkog ponašanja započeo direktno nasilje nad žrtvom, nad oštećenom. U tom trenutku ne postoje granice prekoračenja ovlašćenja, te granice su daleko, policija može da interveniše. Sama pretnja nije izvršenje dela. Ukoliko neko zove po pretnji policija dolazi u taj stan, bilo ko je prijavljen kao neko ko je pretio nije učinilac krivičnog dela i svako ko bi reagovao od policijskih službenika bi prekoračio granice svog službenog ovlašćenja jer ga nije zatekao u izvršenju krivičnog dela. Da ga je zatekao u izvršenju krivičnog dela morao bi da reaguje. U tom pravcu bi mogle da se sprovedu i sve druge mere i mera privođenja i mera zadržavanja i mera izvođenja pred sudiju za prethodni postupak. I, mera određivanja pritvora u trajanju od osam dana ili trideset dana. Znači, sve je to nešto što je regulisano zakonom. Molim vas da ne zbunjujemo građane. Ne možemo nešto uraditi dok nismo sistemski rešili neka pitanja. Kada ih rešimo sistemski, izmenimo druge zakone kojima se daju veća ovlašćenja policiji, pre svega ZKP, a potom i Krivični zakon, onda hajde da pričamo na ovu temu. Sada možemo da pričamo koliko god hoćemo i da govorimo građanima da je nešto moguće što nije moguće iako mi želimo da to tako bude, iskreno želimo, ali ono što je zakonom definisano, a vi ste pomenuli i Ustav koji je kroz zakonodavnih akata, onda nemamo više problem oko toga da li je nešto prihvatljivo, moguće ili nemoguće. Ovde je nemoguće i nezakonito. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik profesor dr Dušan Milisavljević. Izvolite.
Poštovane kolege, zamolio bih vas da sa mnogo više razumevanja pričate o ovoj temi. Ja vam govorim kao osoba koja je kao lekar u kontaktu sa žrtvama nasilja. Kada vidite te žene koje su prebijene sa modricama, polomljenim nosem, iscepanim usnama, razbijenom bradom, polomljenom koskom, ne može nijedan zakon da kaže da je preča nepovredivost prostora. Vi imate u Srbiji podatak da na deset dana pogine žena u porodičnom nasilju upravo zato što ne sprečavamo posledice. Moramo da budemo jasni i da kažemo. Govorim vam podatke i malo pre sam ih spomenuo i spomenuću ponovo, prošle godine 6.000 prijavljenog porodičnog nasilja nad ženama, od toga 3.642 slučaja prosleđeno tužilaštvu. Slušajte sada, tužilaštvo donelo 1. 712 presuda, od toga samo 624 zatvorskih kazni. Da je tužilaštvo prošle godine izreko samo 70 mera udaljenja nasilnika, a 1. 250 žena pobeglo u sigurnu kuću. To su zvanični podaci. A podatak da na deset dana pogine žena u porodičnom nasilju je alarm za srpsko društvo da zaštitimo žene. Poštovani ministre, niko ne pregovara policiji, ja znam da vi vodite računa o policiji i mogućim nekim zloupotrebama, ovde moramo naći zakonsko rešenje da zaštitimo žene. Kada neko kaže da je to marketing, kakav ljudi marketing. Znači, ovde je interes svih nas i da se više to nasilje, nasilje mora zajedno u svim porama društva da se borimo protiv njega. Znači, ovde je prisutno nasilje i kada vam kažem kao lekar – imate povrede nad ženama koje su šutirane, koje su udarane, koje nemaju neku prelomljenu kost, da bi se tretiralo kao teška telesna povreda, da bi tužilaštvo pokrenulo postupak, to se tretira kao laka, i onda tužilaštvo ne izriče meru zadržavanja. Znači, moramo da pooštrimo kazne, moramo da damo policiji mogućnost da odmah tog nasilnika udalji, jer i po izveštaju lekara koji konstatuje nasilje, vi nemate pravo po ovim sadašnjim zakonima da udaljite nasilnika. Mi amandmanima pokušavamo da to unapredimo. I ovo nije predlog nijedne političke stranke, da vam kažem, ovo je predlog Nacionalnih organizacija žena, koja vape za podršku političara. Hvala puno.
Zahvaljujem gospodine Milisavljeviću, i vaša poslanička grupa nema više vremena. Gospođo Čomić, nemate vremena. Reč ima ministar, gospodine Šutanovac, pre vas ima poslanika drugih. Ministar ima repliku na izlaganje gospodina Milisavljevića.
Ne vidim da se bilo ko u ovoj sali ne slaže, jer mislim da smo svi saglasni. Dajte ovlašćenja policiji. Ja sada to tražim od vas, i to ćete uraditi tako što ćete predložiti što ćete, ne kroz Zakon o policiji, jer je to nemoguće, kroz izmene Zakona o krivičnom postupku, daju ovlašćenja policiji, da uradi sve što je u njenoj mogućnosti, dajte nam široka ovlašćenja i mi ćemo to da radimo, i odlično je da to potekne od opozicije, da se posle ne bi vodila kampanja kako policija traži neka ovlašćenja, da bi ne znam šta radila. Neka opozicioni poslanici, vi gospodine Milisavljeviću, dajte nam Predlog zakona kojim ćemo imati šira i veća ovlašćenja kao policija i da uz ta ovlašćenja možemo da udaljavamo, zaustavljamo, da radimo sve što je moguće i verujte mi, niko neće biti srećniji od mene da svakog nasilnika u roku od pet minuta privedemo i da ga udaljimo od žrtve, odmah, u pet minuta, koliko je trebalo od stanice do stana da se stigne, toliko u tom trajanju i odmah ćemo to da uradimo i preuzećemo odgovornost, ali nam dajte instrument. Dajte nam instrumente, dajte nam da možemo da radimo, ministar ne može da naredi policiji da se ponaša protivzakonito, protivustavno, prosto je to nemoguće, čak i kada, zgrožen sam nad onim što se dešava nad ženama i decom, zgrožen i šokiran, kada vidimo i mi sve ono što se dešava, lomljenje rebara, nogu i ruku, šamari i masnice i pretučene žene, užas. Onda bi ti počinioci lako, oni bi sa osmehom izlazili, policija ih privede, sutra dođe njihov advokat i kaže, izvinite, da li ste imali nalog za ulazak? Molim vas da oslobodite mog klijenta, protivzakonito je zadržan, protivzakonito udaljen, protivzakonito mu se ušlo u stan i sud nema druge, nego da udari čekićem i da kaže – pustite ga. Onda će reći pustila ga policija. Policija mora da radi onako kako kaže sud i tužilaštvo. To je sistem u zemlji. Ako bi bilo drugačije, onda bi ispalo da vi i ja se dogovaramo kako će policija da radi. Onda imamo problem. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Hvala predsedavajući. Mislim da zaista ne postoji, ne samo u ovoj sali, u našem društvu niko ko nije protiv toga da se porodično nasilje svede na društveno prihvatljivu meru i da se počinioci porodičnog nasilja što oštrije kazne. Međutim, mi sada sa ovim amandmanom zaista od Ministarstva tražimo nemoguće. Gospodin Milisavljević je izneo neke podatke koji su tačni i sa kojima je javnost upoznata. Mi smo kao poslanička grupa često u ovoj sali govorili o porodičnom nasilju. Kod nas svakih deset dana strada smrtno po jedna žena u porodičnom nasilju, ali ću pomenuti jedan drugi podatak. U Belgiji, koja je, složićemo se, znatno uređenija zemlja, koja ima i druge sankcije i koja je sedište EU, nažalost svaki drugi dan strada jedna žena u porodičnom nasilju. Šta je ono što nije dobro? Nije dobra politizacija svega toga. Zbog čega? Uzroci porodičnog nasilja su razno-razni, psihosocijalni, ekonomski, niz bolesti, neraščišćeni računi itd. Šta se dešava kod nas kada se desi porodično nasilje sa tragičnim ishodom? Prvo se prozovu premijer Vučić i ministar policije da su oni krivi za sve i odgovorni. Ono što Vlada može da uradi i u čemu postoji saglasnost između vlasti i opozicije, to je da u najkraćem mogućem roku, usaglasimo sve zakone, da izmenimo Zakon o krivičnom postupku i da se policiji daju druga ovlašćenja i da policija postupa u skladu sa Ustavom i sa zakonom. Sa ovim amandmanom, nažalost, to ne može da se upodobi sa ostalim zakonima i onda bi mi doneli jedan zakon koji je u nekom delu protivustavan. Zbog toga mislim da ovu raspravu treba da privedemo kraju, da konstatujemo da postoji apsolutna saglasnost svih i onda da u najkraćem mogućem roku krenemo u promenu zakona i u davanju većih ovlašćenja policiji.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević, pa gospodin Šutanovac.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam za to da se ovaj amandman ne prihvati, iz više razloga. Mislim da se on prvo treba razraditi. Mora biti ugrađen u Krivični zakonik, mora negde biti ugrađen, a ovako kao što je predložen, po meni je nesprovodiv. Svi su krenuli od toga da će muškarac da izvrši nasilje nad ženom ili eventualno žena nad muškarcem. Ukoliko nekoga udaljite na 14 dana, vi ste ga na određen način lišili slobode i morate da vidite šta ćete sa tom osobom, a ja vas pitam i sve češća je pojava, šta ako nasilje u porodici vrše maloletna lica nad roditeljima, i babom i dedom? Znači, u takvim situacijama moramo da imamo od predlagača amandmana jasno i precizno uputstvo, šta se u takvim situacijama dešava, odnosno na koji način policija, udaljujući te osobe koje su maloletne, koje su izvršile nasilje nad roditeljima, starcima, babom i dedom, a to je sve češća pojava, možemo da čitamo u štampi, šta se u takvim situacijama dešava, tako da je predlagač u obavezi, mada mi se njihova ideja dopada i to moram da priznam, da malo temeljnije razradi bilo u ovom zakonu, u nekim drugim zakonima, da temeljnije uredi način na koji to policija radi i šta se dešava sa osobama čije udaljenje predviđaju, šta ako se radi o maloletnicima, a roditelji ili deda i baba su žrtve zato što siromaštvo, besposlica, slabo plaćen posao, donosi posledice? Deca su često nervozna da nemaju ono što imaju druga deca i često pribegavaju nasilju prema roditeljima i prema babi i dedi, zato što ne mogu da im priušte ono što drugi mogu da priušte svojoj deci i svojim unucima. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac, pa onda Meho Omerović.
Želim da kažem da mi nemamo ovde apsolutnu saglasnost. Ukoliko imamo apsolutnu saglasnost, izglasaćemo ovo. Nije se desilo da ovde sada svi tumačimo da li je to po Ustavu ili nije po Ustavu, jer postoji Ustavni sud, pa neka on obori ovu odredbu, ukoliko mi danas pogrešimo. Ne može da bude argument lažnog prijavljivanja. Lažno prijavljivanje, gospodine ministre, postoji i danas, krivično se goni i kažnjava i ne može da bude argument da se ne privode oni koji prete. Privode se oni koji čak prete i na fejsbuku i na društvenim mrežama. Znači, ljudi, ovde imamo situaciju gde možemo nekome da spasimo život. Kažete da po Ustavu nemate pravo da uđete u stan, osim u situaciji, neposredne opasnosti. Gde ćete veću opasnost u zemlji u kojoj je za poslednja tri meseca, 60% povećano nasilje u porodici? Dakle, 60% povećano nasilje u porodici. Hajde da napravimo grešku, pa neka nas Ustavni sud demantuje, neka donese suprotnu odluku, ali da mi bar budemo ovde mirne savesti kada kažemo da smo svi istog stava i istog mišljenja i da brinemo o ženama i svima koji su ugroženi, šta se dešava iza zatvorenih vrata i da li neko dobija batine i biva prebijen? Gospodine ministre, verujte mi, mnogo će vam biti lakše da zaspite večeras ako ovo prihvatite, pa ako Ustavni sud to obori, neka ide nama na čast, a ako ne obori, bićemo svi zadovoljni, jer smo učinili jednu humanu stvar prema onima koji su najugroženiji, to je deo našeg društva, jer svakih deset dana neko bude nasilno ubijen, naravno, mislim na žene, pre svega. Hvala.
Reč ima ministar, replika na izlaganje gospodina Šutanovca.
U ovoj zemlji je poraslo poverenje u institucije, zbog čega imamo povećan broj prijava za nasilje u porodici. To je dobra stvar i ovo je dobro što raspravljamo danas, da pokažemo da imamo svest da to postoji i da hoćemo nešto da preduzmemo. I nemam ja nikakav problem da ovo prihvatim, čak bih tu imao i politički dobitak. Nemam nikakvu senku sumnje u tom smislu. Šta je problem? Nije problem što će Ustavni sud sutra da to, recimo, proglasi neustavnim, nego što će sva lica koja su na osnovu toga kažnjena, koja su udaljena, kojima je izrečena bilo kakva mera, biti obeštećena, koji će tužiti državu i zamislite taj poraz da sud vraća tog nasilnika koji se vraća toj ženi koju je maltretirao, tukao, i kaže joj – vidiš da mi ne možeš ništa, sud me vraća u ovaj stan, a samo zato što smo ga mi na protivustavan i protivzakonit način lišili slobode i udaljili. Prosto, kao ozbiljni i odgovorni ljudi ne možemo donositi nešto za šta unapred znamo da nije ustavno i nije zakonito. Ja bih, kao ministar unutrašnjih poslova, voleo da policija ima deset puta veća ovlašćenja u ovom segmentu, sto puta veća ovlašćenja. Samo se plašim šta ćemo i kako ćemo da objasnimo građanima kad počnu da padaju te presude, kad počnemo da gubimo postupke, kad budemo morali da plaćamo štetu i te nasilnike da vraćamo u te domove? To me plaši. Kako ćemo to da objasnimo bilo kome, a najviše žrtvama nasilja? Što se mene tiče, mislim da imamo mnogo bolje rešenje, a to je da u narednih najkraćih mesec dana, dva meseca, tri meseca, koliko god je potrebno, da se pripremi dobar i kvalitetan Zakonik o krivičnom postupku, da ga zajedno sa Ministarstvom pravde donesemo i ja ću voditi kampanju sa vama da prihvatimo sve amandmane. Doktora Milisavljevića znam iz prethodnog saziva, sve one zakone koje smo zajedno razmatrali, o zdravlju, o porodici, mislim da je čovek imao veoma korektne amandmane i sve ono što smo zajedno radili dalo je rezultata u ovoj Narodnoj skupštini. Poštujem ono što radi i zato sam spreman da zajedno s njim vodim kampanju da se prihvati svaki amandman koji će dovesti do povećanja ovlašćenja policije. Ali, to treba da uradimo tako, da nam to nigde ne padne, da na sudu čvrsto stojimo i da ta žena zna da je istinski zaštićena. Znači, kad nasilnika udaljimo, on je udaljen.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Reč ima narodni poslanik Meho Omerović.
Zahvaljujem se gospodine predsedavajući. Nisam imao nameru da se javljam, ali mislim da jedna ovako kompleksna i složena tematika koju iziskuje problem nasilja u porodici i nasilja nad ženama jeste nešto što nas sve obavezuje i bez obzira na političku pripadnost i na razlike koje postoje između nas, ovo jeste kompleksan problem. Poslužiću se onom sintagmom, ne da kopiram i imitiram Nikolu Pašića, ali i gospodin Milisavljević i ministar Stefanović su u pravu, i jedan i drugi. Zašto to kažem? Zato što hitnost i neuralgičnost problema nasilja nad ženama i u porodici, sa kojom se naše društvo suočava, je prisutno naročito poslednjih nekoliko godina, kroz alarmantne brojke sa kojima smo suočeni kada su u pitanju žene žrtve nasilja u porodici. Ali, sa druge strane, naše društvo, država i sve institucije učinile su do sada i čine sve što je u našem domenu, kroz prizmu poštovanja i primene tzv. Istanbulske konvencije, koju smo mi kao država potpisali i ratifikovali i to s ponosom ističemo, kao osma država u svetu. Nije, na našu veliku sreću, ovaj problem više nije tabu. Dakle, kao što smo pre 15, 20 godina imali problem sa decom koja su bila osobe sa invaliditetom, koju su roditelji skrivali od porodice, od komšija i javnosti, i sada smo taj problem rešili, više nije sramota biti invalid, pogotovo nije sramota živeti u porodici sa invaliditetom, tako je i problem nasilja nad ženama postao sve prisutniji i vidljiviji, i na žalost i na sreću. Na sreću, zato što smo mi u poslednjih nekoliko godina uspeli i kroz civilni sektor, kroz pomoć medija, kroz pomoć institucija, pa, ako budemo iskreni, i nas ovde svih u parlamentu koliko nas ima narodnih poslanica i poslanika, da taj problem izdignemo na jedan značajan nivo, dakle, da ohrabrimo i te žrtve i one koji će sutra potencijalno biti žrtve, ali i njihovo okruženje, da li su to članovi porodice ili komšije, da to prijavljuju. I to se dešava sve više i više. Međutim, efikasnost i problemi u radu institucija su ono sa čim se mi suočavamo. Policija zaista ponekad ima ne samo zavezane ruke, nego ponekad nema ni povratne informacije. Ja ću vam izneti konkretnu primedbu koju smo imali nedavno u Zrenjaninu, kada je Odbor za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova imao okrugli sto i sednicu van sedišta, na temu upravo nasilja u porodici, namerno u Zrenjaninu, jer Zrenjanin kao grad ima taj model koordinacija svih institucija, od centra za socijalni rad preko policije, tužilaštva, do sudova, rade to jako brzo. U Zrenjaninu i u tom okrugu ne prođe više od 15 dana a da se nasilje u porodici koje je prijavljeno i ne procesuira, odnosno ne dovede do sudske presude. Dakle, može se kad se hoće. Ali, sa druge strane, tu smo čuli, recimo, primedbu policije da policija ne zna šta se dešava sa osobom koja je privedena zbog nasilja u porodici, nemaju povratne informacije od tužilaštva. Dakle, mi imamo problem u komunikaciji između naših institucija. Mi moramo tu koordinaciju i to što se zove komunikacija između institucija, koje su u obavezi i po zakonu da štite žrtvu i da vode računa o zakonu, još više da unapredimo. Ovi rokovi i ovo o čemu je malo čas i ministar govorio su nešto što verujem da možemo vrlo brzo otkloniti, bez obzira što su novi izbori na vidiku. Mi ćemo kao Skupština raditi i u februaru mesecu i ja vidim tu neko pomirenje, da ne kažem i izlaz iz ove pat pozicije, jer zaista policija bez izmene Zakona o krivičnom postupku ne može da radi na način kako to predlaže predlagač ovog amandmana i ja mislim da je dobro da se udruženim snagama, svi zajedno, evo, slobodan sam da ponudim i nadležnost odbora koji se bavi tim pitanjima, da pristupimo i da u saradnji sa Ministarstvom za državnu upravu i Ministarstvom pravde ponudimo izmene i dopune Zakona o krivičnom postupku, kako bismo u predvečerje nekih novih izbora imali već ovde, u ovom sazivu, izmene i dopune tog zakona. Na taj način bismo pokazali da su nam građani Republike Srbije, da su nam te žrtve, iznad stranaka, iznad izbora, iznad rejtinga. Tako ćemo pokazati samo ono što bismo uvek trebali da budemo – predstavnici naroda i da radimo u interesu naroda. Ja verujem u dobru volju i predlagača, ali mislim da je to jedini put. Jer, ovde smo, rekao bih, uhvaćeni u neku vrstu mengela. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem se gospodine Omeroviću. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite.
Hvala predsedavajući. Poštovani gospodine ministre, poštovane kolege poslanici, dobro je da se slažemo da treba nešto uraditi povodom pitanja kako možemo mi izmenama zakona i državni organi promenama u načinu rada da smanjimo nasilje u porodici i da na što efikasniji način zaštitimo žrtve nasilja u porodici. Sigurno da je to kompleksna tema i da ako krenemo da razgovaramo koji su to mogući modaliteti, najbolji modaliteti da se zaštiti država, da što je moguće više smanje zloupotrebe, možemo da raspravljamo u nedogled, ali nažalost život svaki dan donosi neku žrtvu nasilja u porodicama u Srbiji. Mi smo ovim amandmanom krenuli, dali jedno rešenje, da policija dobije ovlašćenja da može odmah u trenutku nešto da uradi kako bi zaštitila žrtve nasilja u porodici, bez, ne ulazeći u pokretanje sudskog postupka i rezultat tog postupka koji će se voditi po Zakonu o krivičnom postupku, sasvim sigurni vodi se i danas, ali imamo konkretne situacije, primere iz prošle, pretprošle godine, gde su nasilnici bili puštani odmah nazad na slobodu, onda su se vraćali u porodice i dešavali se još teži oblici nasilja sa smrtnim slučajem. Znači, mi možemo danas da uradimo jedan korak, da napravimo. Ja sam sasvim siguran da su potrebne i izmene Zakona o krivičnom postupku koji reguliše nasilje u porodici, ali bojim se da realno za to do održavanja izbora nema vremena da to uradimo. Izgubićemo u najmanju ruku nekoliko meseci i pored sve volje da kažemo da imamo najbolju volju i želju da nešto uradimo, nećemo to uraditi. Ja se ne bojim eventualno štete koja može da nastane ukoliko danas usvojimo ovaj naš amandman i državni organi, odnosno policija postupi po njemu, pa u nekom kasnijem procesu neko traži naknadu štete. Verujte mi, ako možemo, ako ćemo ovakvim delovanjem policije u narednih nekoliko meseci da spasimo jedan, dva života, ja mislim da to vredi eventualno para koliko će država izgubiti. Ali, sumnjam da bi taj iznos bio veliki. Ovde se radi o privremenoj meri, o najmanje 14 dana i privremena zabrana kontaktiranja sa članom porodice u cilju sprečavanja daljeg vršenja nasilja. Tako piše u predlogu našeg amandmana, znači, ne trajno udaljenje, ne nešto što sasvim sigurno mora da se završi i uradi na sudu. Ja vas pozivam zato da prihvatite ovaj amandman danas, da damo policiji zakonsko ovlašćenje da u ovom posebnim slučajevima može da deluje odmah, da možda time u narednih nekoliko meseci do konačnog donošenja i izmena ZKP i svega onoga što, evo, ja nisam pravnik, ponavljam to, a verujem da ljudi koji bolje znaju pravo imaju da su u pravu jednostavno kada govore da nešto tu treba promeniti, te stvari izmenimo, ali kažem to, i pored sve naše najbolje volje, ne verujem da može da se desi u prvoj polovini ove godine. Ponavljam, ako ovim amandmanom i ovom izmenom spasimo jedan ili dva života, ja mislim da je to vredno. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Đurišiću. Reč ima ministar Stefanović, replika na izlaganje gospodina Đurišića. Izvolite.
Imamo još jednom problem u koji nismo ulazili do sada u raspravi, a to je vlasništvo nad imovinom. Ustav isto propisuje da je vlasnik imovine, odnosno vlasnik stana zaštićen u raspolaganju imovinom. Dakle, to je ustavno pravo svakog čoveka - pravo na imovinu, dakle, ima pravo da raspolaže imovinom i ne možete ga bez odluke suda udaljiti iz njegove imovine. Ja vam pričam o povredama koje će se vrlo brzo, kada biste ih učinili, sud bi vam vratio nasilnika u roku, najkraćem mogućem bi ga vratio. Sudija mu ne bi odredio pritvor, jer policija ne može da odredi pritvor. Dakle, mi ga udaljimo iz stana, odvedemo ga kod sudije, sudija pogleda činjenično stanje i kaže - pustite ovog čoveka i on se vraća u stan odmah. Odmah se vraća u stan, u roku od sat vremena, dva. Odmah se vraća, besan, ljut i taman lepo spreman da učini neko krivično delo. Ja vam samo kažem da imamo problem kako da to uradimo zakonito. Policija može, kada bi tako gledali, policija može da upadne gde god imaju sumnju. Ima sumnja da se tu može izvršiti krivično delo, onda upadne unutra, razvali vrata, upadne unutra i kaže – mi smo došli, e, nije se desilo, dobro je, mi smo preventivno delovali. Zamislite takvu državu kada bi policija upadala svakome u stan zato što ima osnovane sumnje da se tu radi o izvršenju krivičnog dela. Znači, verujte da sam ministar koji bi želeo da policija ima takva ovlašćenja u nasilju u porodici. Jednostavno, moramo to da uradimo na zakoniti način. Ne možemo da suspendujemo Ustav time što mi odlučujemo da li neko ima prava da raspolaže svojom imovinom ili nema, prosto nemamo. Drugo, izvinjavam se što ću malo prekoračiti vreme, samo jednu rečenicu. Jezički u ovom amandmanu se kaže – policijski službenici ovlašćeni su da izvrše meru privremenog udaljavanja. Meru privremenog udaljavanja ne može da donese policija. Znači, mi smo i danas ovlašćeni da donesemo, da primenimo meru privremenog udaljavanja koju nam da sud. Znači, ovaj amandman bi mogao i da se drugačije tumači. Znači, ovde ne kaže da policija donosi meru, nego smo ovlašćeni da je sprovedemo, a tu meru može da dovede samo sud. Prosto i leksički pravno gledano, ovaj amandman bi mogao da se tumači na način da mi imamo ista ovlašćenja koja imamo i sad.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Meni je zaista žao, jer kada slušam sa stanovišta struke, recimo, uvaženog poslanika Milisavljevića, ja bezrezervno verujem u struku i siguran sam da je ono sa stanovišta struke što je rečeno potpuno ispravno rečeno i ne mogu da shvatim da ako neko ovde ko se bavi pravno strukom, a lično se bavim time, ne može da prihvati činjenice, a činjenice su sadržane u aktima, odnosno zakonima koji definišu ovu materiju. Hajde da se barem oko jedne stvari razumemo, a to je nešto što niko neće dovesti u sumnju. Policija ne može sama sebi da daje ovlašćenja, niti je to u bilo kojoj uređenoj zemlji, pravno uređenoj zemlji moguće. Ovlašćenja policiji daje nadležni organ. Da li će to biti sud ili javni tužilac zavisi od zakona, ali ne Zakona o policiji, već Krivičnog zakona, odnosno preciznije Zakonika o krivičnom postupku. Drugo, rečeno je nešto što nije tačno, da se privođenje vrši na osnovu pretnji koje se dešavaju na društvenim mrežama, odnosno fejsbuku. Nije tačno, to ne radi policija, to radi tužilac, i daje nalog policiji da pozove, ne privede, nego pozove na informativni razgovor onoga ko je na društvenim mrežama učinio pretnju, jer je i to jedna od protivpravnih radnji koja mora biti na neki način procesuirana. Prema tome, sva ova priča se svodi na to da mi sa stanovišta moralnih načela, sa stanovišta moralnih skrupula imamo itekako veliku želju i volju da zaštitimo žrtve nasilja na najbolji mogući način, da sprečimo svakog nasilnika da bilo šta pokuša, a ne samo izvrši. I pokušaj krivičnog dela je kažnjiv. Prema tome, ovde nisu u pitanju moralne skrupule. Ovde su u pitanju sistemska rešenja i odredbe zakona kojima se definišu ovlašćenja. Ovlašćenja policiji ne može davati sama policija. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić.
Ovo je jedan dobar i veliki dan za parlamentarizam u Srbiji. Pažljivo sam slušao raspravu u proteklih evo skoro sat vremena. Nekako za svo ovo moje bavljenje, odnosno vreme koliko sam narodni poslanik, a to je punih osam godina, uvek smo tragali za onim stvarima koje su nas razdvajale, uvek smo promovisali politiku koja nas je činila drugačijim od drugih, i kao drugačiji smo prezentovali to građanima Republike Srbije, misleći da ćemo se dopasti, da ćemo biti lepši i bolji. Ovo je prvi dan možda kada tragamo za sličnostima, a mislim da su te sličnosti, da su te tačke koje nas spajaju najstabilnije u našem društvu. Mislim da građani Republike Srbije traže ovakvu raspravu, da traže ovakve tačke koje će nas spojiti. Ja sam ponosan zbog toga i na parlament i vredelo je biti svih ovih osam godina, da bi doživeli dan kada ćemo reći – ovo je problem, nasilje nad ženama je nedopustivo, želimo da na tome radimo, želimo da takve stvari sprečimo. Mislim da je to dobro. Postoji jedna izreka u našem društvu, u našem narodu. Kažu da je stub svake kuće, svake porodice žena. Ja se slažem sa tim i verujem da se i ostalih 249 narodnih poslanica i narodnih poslanika slaže sa tom konstatacijom. Želeo bih da imamo društvo koje neće imati sigurne kuće jer će svaka sigurna kuća biti sigurna kuća za ženu koja stoji, koja je oslonac i koja je stub takve kuće. I da ne razmišljamo o pomoći sigurnim kućama i o gradnji sigurnih kuća, već da svaka kuća u ovoj državi bude sigurna kuća za suprugu, za majku, za ćerku, za baku, za svaku ženu. Ponosan sam zato što možemo svi da radimo na tome. Potrebno je odabrati put. Bili mi u predizbornoj kampanji ili ne bili u predizbornoj kampanji, bili narodni poslanici ili ne bili narodni poslanici prvenstveno smo ljudi, prvenstveno smo građani ove države. I mislim, i poslanička grupa SNS je spremna da radi i dan i noć. Imamo vrsne pravnike i mog uvaženog kolegu gospodina Martinovića, i gospođu Bilju Pilju i Dragana Nikolića i ostale koleginice i kolege koje su spremne da rade zajedno sa ostalim koleginicama i kolegama na izmeni Zakona o krivičnom postupku, kako bi na jedan pravi i ispravan način ovaj postupak doveli do kraja. Mislim da je to jedan dobar i veliki korak, možda i onaj korak od sedam milja, ali nije dovoljno uraditi tako nešto i stati. Mislim da je neophodno da ohrabrimo sve žene u Srbiji koje možda čak i u ovom trenutku trpe nasilje. To nasilje ne mora da bude samo fizičko, može da bude i psihičko nasilje i ono je možda još i češće, jer svaka vrsta torture, svaka vrsta nasilja je nedopustiva prema bilo kome. Zato moramo zajednički, ponovo zajednički, na svakom mestu i u parlamentu, i sutra u nekoj kampanji, i sutra u našim životima i bilo gde, u našim strankama, bilo gde, da šaljemo poruku i da ohrabrimo žene da prijave nasilje. Sramota je biti žrtva, nije sramota trpeti nasilje. Sramota je onog ko to nasilje čini. To su zločinci. To su oni koje treba staviti na crne liste, svakog, pa i našeg društva. Moramo raditi dosta i nije dovoljno da nas zakon samo natera na neke stvari. Postoje one stvari koje su i iznad zakona. To su oni božiji i ljudski zakoni. Potrebno je ponašati se dostojanstveno i korektno. Takvu sliku moramo da šaljemo. Srpska napredna stranka osuđuje svaku vrstu nasilja prema bilo kome, prema onima koji su različiti od nas, po bilo kakvoj osnovi. Osuđujemo nasilje prema ženama, ali smo spremni da svakoga dana pružimo sve svoje kapacitete kako bi promenili određene zakone, da jednom za svagda postanemo jedno dobro društvo, društvo u kojem će svaka kuća u Srbiji, svaki stan u Srbiji, svako mesto u Srbiji biti sigurna kuća za naše majke, za naše supruge, za našu decu, za naše sestre. Ovo je dobro zato što smo se složili, ali da ne ostane samo puko složili smo se. Hoću da radimo na tome. Hoću da radimo i predlaganjem novih zakona. Hoću da radimo slanjem ovakvih poruka, kao što su to malopre učinili i gospodin Milisavljević, i gospodin Neđo Jovanović, i Meho Omerović, i Dragan Šutanovac i gospodin Nebojša Stefanović, kao resorni ministar. Mislim da su se sve ostale kolege i kolege u ovoj sali, bili ili ne bili u ovoj sali, ipak složili sa ovakvom diskusijom. Dajte da ovu dobru volju, da ovaj dobar dan za parlamentarizam u Srbiji i materijalizujemo kroz kvalitetna rešenja i da nas sutra nasilnici i zlikovci ne pobede time što će im se država… Nije štos u tome da li će im država platiti nešto, ako je pogrešila. Nema te materijalne vrednosti kojom može da se meri nečija modrica, nečija polomljena kost ili izgubljen život, ali može da se meri to što ćemo izgubiti od nasilnika. Ne želim da izgubimo od nasilnika. Želim da to uradimo na pravi način i pravu stvar radimo. Zbog toga je Srpska napredna stranka dan i noć, bili u kampanji, ne bili u kampanji, spremna da na takvim stvarima radi i ubuduće. Hvala vam.
Reč ima ministar dr Nebojša Stefanović.
Ja bih da iskoristim ovu priliku, gospodine Babiću, da od vas, kao šefa poslaničke grupe SNS, zatražim jednu stvar, a to je da kada na dnevnom redu bude prvi put Zakon o krivičnom postupku, naravno u dogovoru sa ministrom Selakovićem i ljudima iz Ministarstva pravde, proširimo ovlašćenja policije u Zakoniku o krivičnom postupku, jer Zakonik u krivičnom postupku daje određena ovlašćenja policiji da bez i tužioca može da u određenim slučajevima da deluje, naravno, u skladu sa zakonom, ne može se nikad delovati protivzakonito. Molim vas da proširimo korpus tih ovlašćenja, da damo policiji više mogućnosti i u oblasti organizovanog kriminala i nasilja u porodici i da onda imamo policiju od koje ljudi mogu s pravom da traže više, ali da policija ne bude jedan organ koji nema mogućnost da nešto uradi, već stoji sa strane i gleda, jer čeka naredbu, onda naravno ljudi kažu – izvinite, čemu nam vi služite? Nekad se stvarno osećamo tako da ne možemo da postupimo zakonito, jer znamo da će biti oslobođen u roku od sat vremena počinilac, a ovako ćemo imati priliku da damo policiji više, da tražimo više s pravom, da imamo i više odgovornosti, ali i više ovlašćenja u cilju zaštite građana. To može ova Narodna skupština da uradi. Siguran sam da će se tu uključiti i sve kolege bez obzira na stranačku pripadnost. Čuo sam u ovoj raspravi i shvatio da svi stojimo na istom stanovištu. Meni je teško da to tražim kao ministar unutrašnjih poslova, jer će posle uvek reći da smo pristrasni. Ako to traži Narodna skupština, policija je spremna da to izvrši i policija hoće da radi. Dajte nam ovlašćenja.
Reč ima narodni poslanik dr Miroslav Marinković.
Dame i gospodo narodni poslanici, u obrazlaganju ovog amandmana ja sam rekao dve ključne stvari o kojima se ovde uopšte ne raspravlja. Znači, potpuno smo svesni da ovim amandmanom mi ne tražimo izmenu drugog zakona, nego se apeluje na policiju da sve svoje mogućnosti, koje su ne male, stave u pravom trenutku na raspolaganje. To znači sledeće da čovek vrlo često više štete načini ne činjenjem nego pogrešnim i teškim činjenjem. Ono što smo mi hteli ovim amandmanom jeste da policija spremna ide na ovakve intervencije. To znači da u slučaju prijave nasilja u porodici da se dežurni tužilac, kako to već funkcioniše, bude pripravan i da on da na osnovu indikacija koje ta prijava sa više strana, dato rešenje da oni idu, znači, s mogućnošću da steknu uvid u činjenično stanje. Ne uvek, ali svakako da ta jedna, dve žene ili dve osobe, bilo ženskog ili muškog pola, će biti spašene u periodu dok se ne izmeni ovaj Krivični zakon. Znači, ono na šta smo mi apelovali jeste veća mobilnost u komunikaciji policije i tužilaštva da postojeće mere mogu da se iskoriste. Svakako da mi je drago da se slažemo svi, ali se u različitom pristupu od šume ne vidi drveće. Stalno se priča o većim ovlašćenjima. Dajte vi sa ovim ovlašćenjima učinite više napora. Zahvaljujem.
Hvala. Na član 29. amandman, sa ispravkom, je podneo narodni poslanik Milan Petrić. Na član 29. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Aleksandar Senić, Ninoslav Stojadinović, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, Goran Bogdanović, Slobodan Homen, Miroslav Marinković, Ivan Karić i Blagoje Bradić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodni poslanik dr Miroslav Marinković.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvažena predsednice, ministre unutrašnjih poslova sa saradnicima, veliko je zadovoljstvo da je amandman prihvaćen. Međutim, još veće je zadovoljstvo da shvatimo da, uz naše obrazloženje, amandman predstavlja jezičko-gramatičku korekciju i suštinski menja ovaj amandman, tj. daje mu preciznost i širinu u pogledu delovanja, a on glasi da u članu 29. stav 1. reč: „adekvatnih“, zamenjuje se rečju: „primerenim“. Pre svega, reč „adekvatnih“ nije upotrebljena u Predlogu zakona na odgovarajući gramatički način, tj. u odgovarajućem gramatičkom obliku, jer u kontekstu rečenice moralo bi da stoje „adekvatnim“, a ne „adekvatnih“. Ipak smatramo da je izraz „primerenim“, što ste vi i prihvatili u nastalim okolnostima, jeste jedan precizniji, sveobuhvatniji izraz. Uz zahvalnost što ste prihvatili ovaj amandman i dalje stojimo iza toga da i ovakva jedna lektura daje značajan doprinos u preciziranju i konkretizovanju mnogih stavova u zakonu. Zahvaljujem.
Na član 30. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac. Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac.
Dao sam amandman na član 30, gospodine ministre, s akcentom na dve stvari. Možda nisu suštinski važne, ali mislim da nisu ni nevažne. Radi se o tome da predviđate da se forenzičko veštačenje radi upotrebom savremenih forenzičkih metoda. Nisam siguran da mi imamo savremene metode. Mi smo stavili predlog da budu dostupne, one koje su dostupne Ministarstvu unutrašnjih poslova. Postoji jedna stvar koja možda bude jezička, ja mislim da nije, i kaže se ovde – iregularnih migracija. Koliko ja znam, međunarodno priznato je – ilegalnih migracija, ali i bez toga mi smo predložili da stoji migracija. Znači, posao policije je predviđen da bude kontrola državne granice, posluvi u vezi sa kretanjem i boravkom stranaca, poslovi azila, prekograničnog kriminala. Vi kažete - iregularnih migracija i readmisije. Šta ćemo sa regularnim migracijama? Mislim da to treba da se izbriše. Stvar je skroz logična. Obrazloženje razumem u delu koji se tiče obezbeđenja javnih skupova, ali ako su javni skupovi odobreni kao što se kaže šta su javni skupovi, utoliko mislim da je policija dužna da ih obezbeđuje kao što je to rečeno u članovima u drugom zakonu. Hvala.
Na član 30. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vladimir Orlić, Dušica Stojković, Aleksandar Marković i Nenad Nikolić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 30. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Aleksandar Senić, Ninoslav Stojadinović, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, Goran Bogdanović, Slobodan Homen, Miroslav Marinković, Ivan Karić i Blagoje Bradić. Reč ima narodni poslanik Miroslav Marinković.
Dame i gospodo narodni poslanici, predsednice Skupštine, ministre sa saradnicima, amandman na član 30. poslanička grupa Boris Tadić-SDS-ZZS-ZS podneli su sa željom da se na način na kojim je jedinstvenim metodološkim pravilima za izradu propisa bude izrađeno i ovo. Mi smo imali sličan amandman i na član 18. i ja nisam razumeo da li ste ga vi prihvatili ili ne, ali ću pročitati član 30. koji stav 3. reči „po Zakoniku o krivičnom postupku, Zakonu o prekršajima i drugim zakonima“ zamenjuju se rečima: „Po zakonu kojim se uređuje krivični postupak, Zakonu kojim se uređuju prekršajni postupak i drugim zakonima“. Smatramo da je ovakva formulacija pravno mnogo opravdanija i daje mogućnost da se i drugi zakoni koji se ne zovu na ovaj način ili pri izmeni zakona koji bu u nekom slučaju nosili drugačiji naziv, ne bi se sprečilo njihovo primenjivanje odnosno, konkretno ovaj član bi konkretizovao, znači i primenu ostalih zakona koji regulišu ovu materiju. Smatramo da bi se prihvatanjem ovog amandmana dobilo mnogo više na kvalitetu zakona koji donosimo i da je to za opšte dobro svih građana Srbije. Zahvaljujem.
Na član 30. amandman su zajedno podneli Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Reč ima narodni poslanik Vladimir Pavićević.
Poštovane dame i gospodo, dva su principa na kojima se temelji sadržina našeg amandmana, amandmana poslanika Nove stranke na član 30. ovog predloga zakona. Ministre Stefanoviću, to su principi efikasnosti i etike odgovornosti. Naime, u poslednjem stavu člana 30 piše – način obavljanja policijskih poslova bliže se određuje podzakonskim aktima, a onda kada dođemo do člana 251. istog Predloga zakona piše - podzakonski akti utvrđeni ovim zakonom doneće se najkasnije u roku od godinu dana, od dana stupanja na snagu ovog zakona. Nama se čini poštovana gospodo, da je period od godinu dana predugačak da bismo ovde mogli to da prihvatimo i mi smo predložili da se menja i formulacija u članu 30, poslednjeg stava toga člana i da formulacija treba da izgleda ovako – način obavljanja policijskih poslova bliže se uređuje podzakonskim aktom koji mora biti donesen u roku ne dužem od šest meseci od dana stupanja na snagu ovog zakona. Čini nam se da bi predlagač, u ovom slučaju dakle Vlada Republike Srbije, kada bi prihvatila da se taj rok smanji sa godinu dana, dakle sa 12 meseci na šest svima nama poslala jedan signal da je zaista usmerena ka efikasnom delanju. Ovako stoji ne duže od godinu dana, za godinu dana poštovana gospodo šta sve može da se uradi, evo, koliko je samo tomova rečnika gospodin Atlagić doneo ovde, koliko bi još tomova moglo da se donese, da se pročita, da se uči, itd. Godina dana je ogroman period, i mi smatramo da radi efikasnosti i etike odgovornosti šest meseci jeste primereni rok, kako za podzakonski akt koji se tiče sadržine ovog člana, tako svi članovi gde se pominju podzakonska akta dame i gospodo narodni poslanici, naravno, uvaženi gošće i gosti iz Ministarstva.
Hvala. Reč ima ministar.
Samo komentar. Ja sam to uradio imajući u vidu, vas na primer. Zašto? Na primer, mi smo sad u januaru mesecu, idu parlamentarni izbori, vaša stranka pobedi, vi postanete ministar unutrašnjih poslova i šta se onda dešava? Vi nećete moći da ispunite ovaj rok, jer nećete na početku mandata moći da ga realizujete, i onda ćemo doći u situaciju da vas kao ministra neko kritikuje ovde. Ja želeći da to ovde izbegnemo, sam dao duži rok.
Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić.
Hvala poštovana predsednice. Drago mi je gospodine ministre da spremate teren za nekog drugog ministra, to je dobro, znači da slušate glas naroda i drago mi je što će građani Srbije u naredna tri meseca imati priliku da se zahvale vama, premijeru Vučiću i drugim članovima Vlade na dosadašnjem radu.
A sada amandman.
… da vas pošalju na jedan kraći odmor…
A sada amandman.
… najmanje četiri godine …
Jel možete sada malo amandman.
… a da će doći neki drugi ministar koji će u tom roku koji ste vi tako velikodušno predvideli da bude godinu dana …
Poslaniče, jel može o amandmanu?
Upravo sam krenuo da govorim o roku za donošenje podzakonskih dokumenata koji je ministar, kako sam kaže, spremajući za nekog drugog ministra posle izbora, ostavio nešto duže. Inače on verovatno da nije bilo ovih izbora, razumem tako njegove reči, on bi taj rok od šest meseci ispunio. Želim da se zahvalim ministru što sprema teren za svog naslednika. Hvala.
Dobro, ako možemo o amandmanu, a pesme i želje neki drugi put. Stvarno molim, imamo puno zakona i da obratimo pažnju na amandmane. Na član 30. amandman su zajedno podneli poslanici Dubravka Filipovski, Velimir Stanojević i Zlata Đerić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 31. amandman su zajedno podneli poslanici Marko Đurišić, Aleksandar Senić, Ninoslav Stojadinović, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, Goran Bogdanović, Slobodan Homen, Miroslav Marinković, Ivan Karić i Blagoje Bradić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima Biljana Hasanović Korać.
Zahvaljujem. Kao što sam već rekla, naša poslanička grupa Boris Tadić – SDS, ZZS, ZS podnela je ukupno 50 amandmana od kojih je 12 prihvaćeno. Ovo je jedan od tih 12 amandmana koji smo uložili na član 31. koji obrazlaže cilj obavljanja policijskih poslova i kaže – policija obavlja policijske poslove sa ciljem i na način da svakome obezbedi jednaku zaštitu, bezbednosti, prava i sloboda, primeni zakon i podrži vladavinu prava. Mi smo predložili da se ove reči – primeni zakon i podrži vladavinu prava, zamene rečima – primenjujući zakon i ustavna načela vladavine prava. Odredbe ovog člana 31. su deklarativne prirode i one govore o ciljevima obavljanja policijskih poslova i načinima na koje se oni obavljaju, a to je da svakome bude obezbeđena jednaka zaštita bezbednosti prava i sloboda. Primena zakona ne može biti cilj već sredstvo da bi se proklamovani ciljevi ostvarili, te iz tih razloga smo i podneli ovaj amandman i smatram da je korektno što je Vlada imala sluha i što je prihvaćen ovaj amandman.
Hvala. Na član 33. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Milan Petrić. Na član 33. amandman su zajedno podneli poslanici poslaničke grupe LSV. Na član 33. amandman je podneo Dragan Šutanovac. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac.
Samo kratko, jako je važno da je bilo predloženo da policajac pruža otpor korupciji. Posao policajca ne može da bude da pruža otpor korupciji, naprosto on mora da postupa po drugim zakonima. Znači, policajac mora da prijavljuje sve slučajeve korupcije. Odgovoran je koliko i onaj koji nudi korupciju i mislim da je ovo dobro što ste prihvatili, a izražavam čuđenje zaista da je neko predložio uopšte da policajac treba da se brani od korupcije tako što će pružati otpor. Ne verujem da će niko da ga napada da mora da pruža otpor, to je stvar koja mora biti preciznija. Nije to jezički, to je suštinski, da li pružao otpor ili prijavljuje, nije isto. Zahvaljujem.
Na član 34. amandman je, sa ispravkom, podneo narodni poslanik Milan Petrić. Na član 34. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Lige socijaldemokrata Vojvodine. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 35. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Aleksandar Senić, Ninoslav Stojadinović, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, Goran Bogdanović, Slobodan Homen, Miroslav Marinković, Ivan Karić i Blagoje Bradić. Branka Karavidić.
Hvala gospođo predsednice. Član 35. govori o zaštiti prava i pružanje pravne pomoći građanima. Tako da se u stavu 2. kaže, da građanin kojem je ugroženo neko od ličnih ili imovinskih prava može da se obrati policiji, radi zaštite tog prava ako u konkretnom slučaju nije obezbeđena druga pravna zaštita i ako je ugrožavanje tog prava u vezi sa njegovom ličnom i imovinskom bezbednošću. Mi smo iza reči - nije obezbeđena druga dodali reč - efektivna, tako da bi sada taj stav glasio, da policija radi zaštite tog prava, ako u konkretnom slučaju nije obezbeđena druga efektivna pravna zaštita… Znači, ovaj stav propisuje da građanin kojem je ugroženo neko od ličnih ili imovinskih prava, može da se obrati policiji radi zaštite tog prava ako u konkretnom slučaju nije obezbeđena druga pravna zaštita i ako je ugrožavanje tog prava u vezi sa njegovom ličnom i imovinskom bezbednošću. Smatramo da ovu normu treba dopuniti na način predložen amandmanom, jer postoji čitav niz prava za koje je nominalno obezbeđen drugi vid pravne zaštite, na primer sudske, ali da u konkretnom slučaju to obezbeđeno pravo iz objektivnih razloga ne može biti i ostvareno, na primer nasilje u porodici. Mi smo dobili odgovor za odbijanje ovog amandmana u kojem se kaže - Vlada ne prihvata amandman iz razloga što policija nema nadležnosti da ceni efektivnost pravne zaštite građana koje obezbeđuju drugi državni organi. Mi ne kažemo da policija treba da ceni efektivnost, odnosno delotvornost pravne zaštite građana, nego samo sugerišemo da se prihvati naš amandman i tako se građanima pruži mogućnost bolje pravne zaštite. Zahvaljujem.
Na član 37. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Aleksandar Senić, Ninoslav Stojadinović, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, Goran Bogdanović, Slobodan Homen, Miroslav Marinković, Ivan Karić i Blagoje Bradić.
Dame i gospodo narodni poslanici uvažena predsednice, ministre sa saradnicima, poslanička grupa Boris Tadić – SDS, podnela je amandman na član 37. i predvidela da u stavu 3. i 4. reči –svojstva, zamenjuju se rečju - statusa. Suštinski se radi u izrazu koji u velikoj meri definiše ono na šta se odnosi, pa prema tome, policijski službenik i policijski službenik sa posebnim dužnostima, službenom legitimacijom ne dokazuje svoja svojstva, jer svojstva su osobine, već dokazuje svoj status. Kada on u svojoj legitimaciji, kada se legitimiše, on time ne govori o svojim svojstvima, nego o svom statusu i to je bila, da kažem lektura, praktično ovog člana. Međutim, u obrazloženju, za ovaj amandman, koji nije prihvaćen, kaže - Vlada ne prihvata amandman iz razloga što će se podzakonskim aktima doneti na osnovu člana 9. Zakona o policiji urediti pitanja koja su vezana, upravo za definisanje statusa. Mi uopšte nismo pledirali na to da se definiše status, nego da jedan izraz koji je neprimeren u odnosu na status policijskog službenika se adekvatno primeni. Da se kroz njegovo legitimisanje definiše njegov status, a ne njegova svojstva. Mislim da bi usvajanje ovog amandmana kvalitativno doprinelo boljem statusu i jasnoj definiciji statusa policajca. Zahvaljujem.
Na član 38. amandman su zajedno podneli Marko Đurišić, Aleksandar Senić, Ninoslav Stojadinović, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, Goran Bogdanović, Slobodan Homen, Miroslav Marinković, Ivan Karić i Blagoje Bradić. Marko Đurišić.
Hvala poštovana predsednice. Gospodine ministre, član 38. zakona govori o situacijama na koji način će se policijskom službeniku oduzeti službeno oružje, municija i legitimacija, službena značka i zakon u ovom članu 38. u st. 1. i 4. predviđa da se to radi kada je odlukom nadležne zdravstvene ustanove policijski službenik proglašen nesposobnim za vršenje poslova policijskog službenika zbog bolesti iz grupe duševnih bolesti i poremećaja danom početka primene sprečenosti za rad. Naš amandman je bio da se pored bolesti iz grupe društvenih bolesti i poremećaja u zakon ubaci mogućnost da nadležna zdravstvena ustanova može policijskog službenika da proglasi nesposobnim i u slučaju da on boluje od bolesti koje su takve da mogu imati za posledicu privremene psihičke poremećaje i čije lečenje za posledicu može imati i ima privremeni psihički poremećaj. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Obrazloženje, da je grupa duševnih bolesti i poremećaja kao takva definisana propisima iz oblasti zaštite zdravlja i predstavlja jedini legitimni osnov za utvrđivanje nesposobnosti za vršenje policijskih poslova. Mislim da je ovaj zakon taj koji utvrđuje osnov za nesposobnost obavljanja dužnosti policijskog službenika i da može da se desi da neki policijski službenik kako smo ovde rekli je pod nekom terapijom za bolest koja nije iz grupe bolesti duševnih oboljenja, ima smanjenu uračunljivost, zna se da kod primene određenih lekova oni izazivaju takvo stanje i da u tom slučaju takođe zdravstvena komisija može da ustanovi da on nije sposoban da obavlja dužnost policijskog službenika i da traži da on u skladu sa ovim zakonom, ovako malo šire definisano, kako smo mi predložili, treba da pre svom nadležnom rukovodiocu oružje, municiju i službenu značku. U tom smislu nam nije, da budem iskren, jasno zašto ovaj amandman nije prihvaćen jer ne on nešto što se realno dešava u životu. Realno postoje lekovi čije uzimanje smanjuje psihičku uračunljivosti i oni službenici koji se nalaze pod tom terapijom treba da se da ovim zakonom zdravstvenoj komisiji osnov da se i njima izda rešenje po kome oni treba da vrate službenu municiji, oružje i značku i smatramo da je loše ukoliko se ne prihvati ovaj amandman jer prihvatanjem amandmana stvara se zakonski osnov da može i u tim slučajevima da im se privremeno oduzme službeno oružje. Hvala.
Na član 38. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević.
Poštovane dame i gospodo, molim naročitu pažnju ministra Stefanovića budući da se jednim delom ovaj naš amandman tiče i vanrednih parlamentarnih izbora koje ćemo da imamo ove godine, ali postepeno ću da dođem do tog dela. Naš predlog je da ministarstvo, gospodine Stefanoviću, propisuje a da ministar potpisije način oduzimanja i vraćanja zadržanog oružja i municije, službene značke i legitimacije po nastupanju i prestanku razloga za privremenu sprečenost za rad zbog bolesti iz grupe duševnih bolesti i poremećaja. Dakle, ministarstvo a ne ministar da propisuje, a ministar da potpisuje, kao što na primer, gospodine Stefanoviću, Vlada podnosi Narodnoj skupštini predloge zakona, a predsednik Vlade, danas je to gospodin Aleksandar Vučić, a posle vanrednih parlamentarnih izbora ove godine to će ministre sigurno da bude neko drugi, verujem i novi, potpisuje te predloge zakona. Naravno, ovaj naš predlog temelji se na vama dobro poznatom principu, o kojem smo diskutovali ovde i u načelnoj raspravi, ali i danas povodom nekoliko naših amandmana na neke članove ovog Predloga zakona, na postojećoj arbitrarnosti u ovom Predlogu zakona. Mi smo odali priznanje predlagaču što je prihvatio naše amandmane kojima se povećava preciznost ovog zakonodavnog projekta, ali smo zamerili što se čuva arbitrarnost i što se čuva netransparentnost. Ukoliko biste prihvatili ovaj amandman, ministre Stefanoviću, vi biste nama poslali jedan signal da ulazite i u borbu protiv arbitrarnosti i da zaista može da se govori o reformskom kursu. Ovako su strašne sumnje u reformski kurs i ministara, a bogami posebno i predsednika ove Vlade. Hvala, poštovana gospodo.
Reč ima ministar. Izvolite.
Ja opet zbog vas pre svega i Narodne skupštine. Zašto? Kada bi analogijom, ovo što vi predlažete, došli do toga, ja u stvari, ni bilo koji ministar, više ne bi morao da prisustvujem sednicama. Onda bi tu bilo prisutno ministarstvo i vi bi razgovarali sa ministarstvom, a ministar ne bi morao da bude prisutan i to bi onda bilo loše. Zato, ne želeći da vas dovedem u neprijatnu situaciju, ja nisam prihvatio ovaj amandman i to samo shvatite kao dobru volju [[Vladimir Pavićević, s mesta: Da li može replika?]]
Ne može. Na član 38. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Martinović, Nataša Vučković, Goran Ćirić, Balša Božović, Aleksandra Jerkov i Gordana Čomić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 39. amandman, sa ispravkom, je podneo narodni poslanik Milan Petrić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 40. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Aleksandar Senić, Ninoslav Stojadinović, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, Goran Bogdanović, Slobodan Homen, Miroslav Marinković, Ivan Karić i Blagoje Bradić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Naša poslanička grupa podnela je amandman na član 40. koji reguliše dužnost policijskih službenika. Mi smo predložili da se posle stava 3. doda novi stav 4. koji glasi: „Izuzetno od stava 3. ovog člana, na osnovu odluke suda, u skladu sa propisom kojim se uređuje krivični postupak, policijski službenik može biti ispitan u svojstvu svedoka i bez prethodnog oslobađanja obaveze čuvanja podataka.“ Amandman smo, mislim, vrlo detaljno obrazložili i pozvali smo se na to da Zakonik o krivičnom postupku u članu 93, koji kaže – isključenje od dužnosti svedočenja, propisuje da je od dužnosti svedočenja isključeno lice koje bi svojim iskazom povredilo dužnost čuvanja tajnog podatka, dok nadležni organ, odnosno lice organa javne vlasti ne opozove tajnost podataka ili ga ne oslobodi te dužnosti. Dalje propisuje da izuzetno od ovog stava sud može, na predlog okrivljenog ili njegovog branioca, odlučiti da ispita lice koje je isključeno od dužnosti svedočenja. Prema tome, u cilju stvaranja koherentnog pravnog sistema i usklađivanja Zakona o policiji i Zakona o krivičnom postupku, smatramo da je potrebno prihvatiti ovo amandmansko rešenje. Amandman je odbijen sa obrazloženjem da je policijski službenik dužan da postupa u skladu sa odredbama Zakona o tajnosti podataka sve dok ga ministar ili lice koje on ovlasti, u skladu sa navedenim zakonom, oslobodi obaveze čuvanja tajni. Ovo kratko obrazloženje ne može da nas ubedi u ispravnost da se amandman odbije, upravo pozivajući se na obrazloženje koje smo mi izneli uz amandman, da je neophodno uskladiti Zakon o policiji sa Zakonom o krivičnom postupku.
Reč ima ministar. Izvolite.
Mislim da ovde razgovaramo o dve različite stvari. U članu 40. se kaže: „Policijski službenik dužan je da čuva podatke do kojih je došao tokom obavljanja policijskih poslova ili povodom obavljanja policijskih poslova, u skladu sa zakonom.“ Dakle, odnosi se na one podatke koji su stepenovani oznakom tajnosti i on te podatke, a da ne prekrši zakon, ne može da iznese. Znači, prosto ne može. A u ovom delu: „Izuzetno od stava 3. ovog člana, na osnovu odluke suda, u skladu sa propisom kojom se uređuje krivični postupak, policijski službenik može biti ispitan u svojstvu svedoka i bez prethodnog oslobođenja obaveza čuvanja podataka“. Dakle, on ne može dati one podatke na koje je obavezan čuvanjem u odnosu na zakone o dokumentima, o tajnosti podataka, koji se stepenuju različito. Na primer, može da ima pristup podatku koji je državna tajna. On ne može kao svedok da ispriča šta zna o državnoj tajni, dok ne bude oslobođen čuvanja tih podataka. Dakle, samo je u tom smislu. Razumeo sam šta je vaša ideja, ali samo ovde imamo dva različita termina, dva različita propisa. U svakom slučaju, na osnovu naredbe suda će on biti oslobođen čuvanja tajne ako sud tako naredi i onda nema problema u ovom svedočenju.
Na član 41. amandman, sa ispravkom, je podneo narodni poslanik Milan Petrić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 42. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vladimir Orlić, Dušica Stojković, Aleksandar Marković i Nenad Nikolić. Vlada i Odbor za unutrašnje poslove prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Borislav Stefanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Martinović, Nataša Vučković, Goran Ćirić, Balša Božović, Aleksandra Jerkov i Gordana Čomić. Izvolite.
Amandman koji smo predložili da menja član 45. menja u stvari stav 3. člana 45. koji govori o kodeksu policijske etike. Kodeks policijske etike je jedan od akata koji se podrazumeva ukoliko ostajemo pri onome što je zapisano u akcionim planovima za poglavlja 23 i 24, za koja se nadamo da će biti otvorena najranije ove godine. Važan je zbog toga što propisuje šta je poželjno da se radi ako si u MUP. To nije kazneno, to nije preteće, to nije sa zabranama, to je poput kodeksa za poslanike ili plana integriteta za ljude na javnim poslovima. To je nešto što bi mi voleli da vidimo da bude deo ponašanja, deo etike pretočen u moral, kao ponašanje svakog u MUP. Naš je amandman samo da propišemo rok u kojem će Vlada doneti kodeks policijske etike. Mi smo smatrali da je 90 dana dovoljan rok, s obzirom na već postignuto od promena i od propisa u promenama u ministarstvu kada su u pitanju poglavlja koja su nadležna za sektore za koje je nadležno i ministarstvo. Generalno smatramo da je potrebno da se propiše vremenski rok u kome je Vlada dužna da donese ovakav akt. Ukoliko ostavite da to može bez vremenskog roka, to ima veću verovatnoću da ne bude doneta nikada nego da bude doneto na vreme. Ja bih volela, nije moglo u amandman, da u kodeksu policijske etike bar na nekom informativnom nivou učestvuje i Skupština. Znam da je opravdana zamerka – šta ti imaš da se mešaš u kodeks policijske etike, ali prosto to je moj stav, da bi to bilo dobro i za policiju i za ovu instituciju i za javnost. Hvala.
Na član 45. amandman su zajedno podneli poslanička grupa Boris Tadić – Socijaldemokratska stranka, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Izvolite.
Hvala, gospođo predsednice. Ovo je još jedan od prihvaćenih amandman poslaničke grupe Boris Tadić – Socijaldemokratska stranka, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije. Naime, radi se o članu 45. koji govori o kodeksu policijske etike, gde se u trećem stavu kaže da kodeks policijske etike propisuje Vlada. Mi smo predložili da se preciziraju rok u kome se usvaja kodeks policijske etike. Mislim, da se u prelaznim i završnim odredbama, predviđen je rok za usvajanje podzakonski akata, ali kodeks policijske etike predstavlja specifični dokument koji se ne može podvesti pod pojam podzakonskih akata kao opštih pravnih akata, te u tom smislu smo i predložili ovaj amandman i naravno predložili smo da taj rok bude 60 dana od stupanja na snagu ovog zakona. Dobro što je Ministarstvo i Vlada imalo razumevanja za ovaj naš amandman. Hvala.
Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Janko Veselinović. Izvolite.
Hvala, predsednice. Koristiću i svojih pet minuta. „Pokret za preokret“ je podneo 19 amandmana na Zakon o policiji. Amandman na član 45. i na ostale članove pokušao sam u ime „Pokreta za preokret“ da popravim zakon na način da on bude sa jedne strane dobar ili koristan za zaposlene u policiji, to su živi ljudi koji bi trebali da žive od svoje plate, da njihove porodice žive od svoje plate. A s druge strane, da taj zakon zaštiti obične građane od eventualnog nesavesnog postupanja policije, odnosno nezakonitog ali s druge strane i nesavesnog koje, mogli bismo reći, spada u domen običaja morala i zato je ovde u članu 45. predviđeno da Vlada usvoji kodeks ponašanja pripadnika policije. Šta je ovde sporno za „Pokret za preokret“? Sporan je rok koji nije bio predviđen u kom Vlada treba da donese taj kodeks ponašanja i dobro. I, dobro, vi ste prihvatili amandman mojih kolega da taj kodeks ponašanja Vlada usvoji u roku od 60 dana od dana donošenja ovog zakona. Mislim, ministre Stefanoviću da je to za vas kratak rok. Polazeći od toga da ste vi najneefikasnija Vlada među najneefikasnijim vladama u svetu, vama rok od 60 dana neće biti dovoljan da donesete ovaj kodeks. Evo, gospodine Stefanoviću da ja i vi današnju diskusiju negde pribeležimo sebi, šta sam ja rekao i šta će se desiti za 60 dana. Vama je za ovaj zakon trebalo puno vremena, vi kodeks nećete doneti oko 60 dana. Daj Bože da grešim, imajući u vidu kojoj vladi pripadate, da ste vi praktično vlada u najavljenoj ostavci, trebali ste o tome da vodite računa, trebali ste, mnogi ljudi sada u vašoj vladi sada traže alternativni posao, jer znaju da neće biti u ministarstvu, znaju da vi nećete biti ministar, odnosno da SNS neće dati kandidata za ministra i trebali ste to da imate u vidu, kada ste prihvatili ovaj amandman. Baš zbog toga „Pokret za preokret“ je dao dovoljan rok da bude formirana nova Vlada i da bude donet kodeks o ponašanju policije koji će zadovoljiti i zaposlene u policiji i građane Srbije. Međutim, gospodine Stefanoviću, pre kodeksa o ponašanju policije mora biti, i o tome smo vodili računa, donet kodeks o ponašanju članova Vlade. Dakle, po principu da članovi Vlade treba da budu uzor, a ovo je da se razumemo običajno pravo, ovo nisu imperativne norme i kodeks nisu imperativne norme da bi članovi Vlade na neki način trebali da budu uzor ostalim državnim službenicima, da ih tako nazovemo, prvo bi vi trebali da donesete kodeks ponašanja članova Vlade. Da se ne desi da jedan ministar novinarki kaže ono što je rekao gospodin Gašić i da nikome ništa, nikome ništa. Da je postojao kodeks o ponašanju članova Vlade, taj dan se već moglo zaključiti da je gospodin Gašić prekršio kodeks ponašanja i on bi sam podneo ostavku, to bi u kodeksu trebalo da stoji. Ne, vi donosite kodeks o ponašanju policijskih službenika, a sami se ne ponašate po kodeksu, odnosno po običajnom pravu da je nedopustivo vređati žene, majke, ćerke, da je nedopustivo vređati druge građane, gospodine Stefanoviću. Kako ćete vi doneti kodeks o ponašanju policije kad se vi ne ponašate u skladu sa običajima? A znate šta je kodeks gospodine Stefanoviću? Samo zapisivanje običajnih pravila, dobrih običajnih pravila. Ništa drugo. Ne pravi kodeks nove norme, nego samo se za kodeksom zapisuju već postojeće norme koje postoje u nekom sektoru, društvenom sektoru, one se zapisuju i nisu zakon, ali su nešto jako blizu zakona. Ali, gospodine Stefanoviću da bi policajci imali poštovanje i samopoštovanje oni moraju imati adekvatnu platu od koje mogu da žive. Ne možete očekivati i u kodeks napisati da policajac treba da bude nasmejan, ako on ne može da prehrani svoju porodicu. Prvo, vi morate da mu vratite dostojanstvo koje ste mu oduzeli. Ne možete da napišete da treba da izgleda pristojno ako su mu cipele dve godine stare i ako su dotrajale i treba da se zamene. Ne možete da očekujete od policajaca da budu dostojanstveni ako ih terate da se slikaju sa vama zato što je nekom novinaru palo na pamet proglasi da je državni udar u zemlji. I, vi pozovete sve te policajce da se slikaju sa vama i šta ispadnu ti policajci? Kako gledaju njihove porodice na one koji nisu bili u maski, kako gledaju na te ljude koji nisu imali masku tog dan na njih. Dakle, gospodine Stefanoviću, prvo kodeks o ponašanju u Vladi, onda kodeks o ponašanju policije. Molim vas, prihvatite, odnosno tražim da prihvatite moj amandman, neće to uraditi u roku od 60 dana. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar.
Srećom policajci imaju nove cipele stare manje od godinu dana, imaju nove uniforme, nije tako bilo u vreme vaše vlasti, tada vas to nije interesovalo i nažalost tada su policajci išli pocepani, tada su im se na ulici raspadale uniforme. Tada vas to nije interesovalo zato što ste pripadali jednoj vlasti koja o policajcima nije brinula nijedan posto, niti ih je interesovalo šta radi policija ni kako ti ljudi žive ni kakvi su im uslovi rada ni to da su imali toliko oklopnih vozila, da ne daj bože da ih je neko sa Kosova poterao, pitanje je šta bi radili. Da su spavali u bazama koje su bile u tako neljudskim uslovima da je to bilo neverovatno. Nažalost, tako se brinulo o policiji od 2000. godine i malo je šta urađeno. Da li imamo čarobni štapić da mi uradimo sve što bi trebalo? Zaista nemamo. Voleo bih kada bih mogao da vam kažem da ćemo za mesec, dva ili tri rešiti sve probleme u policiji, ali to je nemoguće, to ne može niko jer to zahteva ogromna finansijska sredstva. To niko ne može, ali možemo da počnemo da poboljšavamo i to radimo. Naravno, da policija mora da deli sudbinu svog naroda, ako je imala vlade koje su zaduživale na takav način, naprosto ako je imala vlade koje su zapošljavale u javnom sektoru toliko da smo došli do 700, 800 hiljada, onda u jednom trenutku to mora da stane ako hoćemo na odgovoran i ozbiljan način da govorimo o ekonomiji ove zemlje. Što se tiče odredbi o kodeksu policijske etike, veoma mi je važno da policajci ne sarađuju sa kriminalcima, da ne sede sa njima po splavovima sa narko dilerima i da tvrde kako su im to drugovi iz škole. Siguran sam da će to svi čestiti i ozbiljni policajci lako moći da ispune bez obzira na sve ostalo.
Zahvaljujem se, gospodine ministre. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić.
Drago mi je gospodine ministre zato što ste rekli ono što može i da se vidi, da se vidi i na ulicama Republike Srbije i da se vidi u kakvim uniformama u kakvim cipelama su pripadnici MUP, koji rade jedan veoma težak i odgovoran posao. Ali, kada smo kod tog kodeksa ponašanja, znate, lako je predlagaču amandmana da se poziva na kodeks ponašanja Vlade, pa da se poziva još i na kodeks ponašanja policije, odnosno kodeks policijske etike, ali nikako da se pozove na kodeks ponašanja narodnih poslanika, a i on je narodni poslanik. Radimo na kodeksu ponašanja narodnih poslanika jako dugo, i previše. Radimo, zato što neki narodni poslanici, odnosno deo poslaničkih grupa bivšeg režima, ne svi, ovi drugi koji žele da rade, i sa kojima radimo zajednički, odajem i priznanje i kažem – svaka čast, ali oni drugi kojima pripada i predlagač amandmana, nisu želeli da se uredi kodeks ponašanja narodnih poslanika. Ne, nije odgovaralo. Ali će se zato pozvati na kodeks ponašanja Vlade, pa će se pozvati na kodeks ponašanja policije, na sve i na svakoga, sam ne na sebe. Samo ne na kodeks ponašanja narodnih poslanika. Nismo ga usvojili, ponavljam, i nećemo ga usvojiti sve, dok sve poslaničke grupe ne budu radile na tom kodeksu. Gde je tu ta etika? Ako ništa drugo, onda bar, ljudska, normalna, normalna etika. Sa druge strane ovaj amandman koji je predložen u istovetnom obliku je usvojen i predložila ga je druga poslanička grupa. Ono što bih želeo da kažem, pozivajući se na tu istu etiku i na tu istu odgovornost, zašto predlagač amandmana kada je bio narodni poslanik i u Osmom sazivu, nije se pozvao na etiku i nije pozvao na odgovornost tadašnjeg premijera, gospodina Cvetkovića. Recimo, 2011. godine kada je Srbija ušla u recesiju,i imala pad BDP od preko 3,5%?Zašto tada nije pozvao na odgovornost Vladu? Zašto se tada nije pozvao na odgovornost i na etiku Vlade, kada je 400 hiljada ljudi ostalo bez posla? Ne, tada je zdušno, oberučke, je podržavao i glasao za tu Vladu, a sada koristeći nepristojne izraze, koristeći stvari koje ne treba da se čuju ni na ulici, a kamo li u ovom svetilištu demokratije, kada jedna Vlada, prvi put, zbog izgovorene reči je pozvala na odgovornost svog člana, kada jedna Vlada zbog izgovorene reči, je smenila ministra odbrane. Prvi i jedini put, a to je Vlada koja se zasniva baš na etici i odgovornosti, a to je Vlada Aleksandra Vučića i SNS. Sada oni koji su podržavali politiku gubljenja radnih mesta, i to ne jednog, ne dva, nego 400 hiljada ljudi je ostalo bez radnih mesta, stopa nezaposlenosti je otišla sa 13 na skoro 26%, devastirane su sve vrednosti. Pad BDP više od 3,5% . To za predlagača amandmana 2008, 2009, 2010. 2011. godine, apsolutno nije bila nikakva vrednost. Nije postojala etika. Nije postojao kodeks, nije postojalo ništa, jer on je bio sastavni deo te iste Vlade, Vlade neodgovorne….
Molim vas, gospodine Babiću, da se vratite na amandman. (Dragan Šutanovac, s mesta: Šta je ovo?) Molim vas, gospodine Šutanovac, nemojte da dobacujete.
Amandman, ja ću sačekati gospodine Bečiću, gospodine Šutanovac krši Poslovnik, dobacuje sa svog mesta…
Voleo bih da ste reagovali kada je pričao gospodin Veselinović, koji u svom izlaganju nije imao ni jednu reč iz svog amandmana koji je podneo. Zahvaljujem.
Ova Vlada Republike Srbije i gospodin Stefanović, kao što su uspeli da obuju i da obuku pripadnike MUP, spremni su da u roku od šest meseci i usvoje kodeks policijske etike, a oni koji nisu spremni da rade na kodeksu svog ponašanja, mislim da je bolje da ćute nego što će nas ovde učiti pameti.
Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić.
Hvala predsedavajući. Poštovani gospodine ministre, kolege poslanici, mi smo, odnosno Vlada je prihvatila naš amandman da se kodeks o postupanju policije usvoji u roku od 60 dana, a ne šest meseci, kao što reče prethodnik. Kritikujući Skupštinu što nema svoj kodeks. Nema, zato što najodgovorniji za donošenje tog kodeksa u Skupštini na tome ne rade ništa. Nema tih sastanaka na kojima se raspravlja o kodeksu ponašanja narodnih poslanika, nema nikakvog predloga, nema ničega. Ima samo prazne priče. Praznih priča i po stotinu puta ponovljenih neistina, o padu društvenih proizvoda 2011. godine, kada pada nije bilo. Pada je bilo 2009. godine, pada kada se srušila svetska ekonomija, kada je pad u Srbiji bio 3,9%, ali je pad u zemljama u okruženju bio 5%, 6% ili 7%, 2009.godine. Godine 2015. kada u svetu nema krize kakva je postojala 2009. godine, u zemljama u okruženju, taj rast je 3%, 4%, 5%, a u Srbiji je 0.8%. U Srbiji su plate u regionu najniže. Uslovi poslovanja najlošiji i onda slušamo premijera koji priča o ekonomskom timu. Verujem da bi trebao da postoji kodeks koji bi sankcionisao takve izjave, da govorimo o istinama i da ne obmanjujemo građane, pretpostavljam da je to suština ponašanja svih javnih službenika i članova Vlade i narodnih poslanika i državnih službenika i u ovom slučaju policijskih službenika.
Gospodine Đurišiću, ja bih vas molio da doprinesete radu Skupštine i da se vratite na temu.
…koji će verujem u tom kodeksu imati obavezu da govore istinu, da ne obmanjuje građane i u tom smislu nadam se i očekujem od poslanika vladajuće većine koji su odgovorni za to šta će i kako će ova Skupština usvajati da dobijemo taj kodeks ponašanja narodnih poslanika. Mi smo u tom smislu spremni za rad. Ali, da bi na nečemu radili, moramo da imamo od čega da krenemo, ne samo praznu priču da nam to treba, nego da to stvarno imamo, kao i priču o reformi Akcionog tima za reformu političkog sistema koji ne radi već šest meseci, zato što navodno, …
Gospodine Đurišiću, ja ću morati da vas prekinem, pošto i pored upozorenja, ne želite da se vratite na amandman koji je podneo narodni poslanik dr Janko Veselinović.
Hvala.
Povreda Poslovnika, gospodin Veselinović.
Pre gospodina Đurišića po Poslovniku, imajući u vidu diskusiju gospodina Babića, član 27. gospodine predsedavajući, hajde sada polako. Dakle, gospodin Babić, šef poslaničke grupe SNS, rekao je da je Vlada Republike Srbije smenila gospodina Gašića… [[isključen mikrofon.]]
Isključio sam vas gospodine Veselinoviću jer ste svesni da kršite Poslovnik i da koristite sada javljanje po Poslovniku za repliku gospodinu Babiću. Vi možete da ukažete meni kao predsedavajućem zašto smatrate da sam prekršio Poslovnik, ali ne možete da replicirate gospodinu Babiću i da tumačite reči koje je on izgovorio. Da li je to jasno sada, gospodine Veselinoviću? Da li želite da se Skupština izjasni u danu za glasanje?(Ne.) (Janko Veselinović, s mesta: Da,) Da? Zahvaljujem. Po Poslovniku, narodni poslanik Dragan Šutanovac.
Gospodine Bečiću, član 107. gospodine Bečiću, vi ste bili dužni da odreagujete u momentu kada je uvaženi kolega Babić rekao da je Vlada Republike Srbije smenila ministra u Vladi. [[isključen mikrofon.]] (Dragan Šutanovac, s mesta: Koliko ja znam ni jedan ministar nije smenjen.)
Gospodine Šutanovac, kada bih ja reagovao na sve što govore poslanici u svojim izlaganjima kažu, izgovore, ja bih morao vas da prekidam jedno 50 puta dnevno. (Dragan Šutanovac, s mesta: Pa, mene prekidate. Mene prekidate uvek.) Pa, prekidam kada kršite Poslovnik, kao što sam opomenuo gospodina Babića, kao što sam opomenuo gospodina Veselinovića, ni vama ne mogu da dozvolim da kršite Poslovnik i da koristite javljanje po Poslovniku, za repliku gospodinu Babiću. (Dragan Šutanovac, s mesta: Jel smenjen neki ministar?) Vi to morate da u vašem izlaganju po amandmanu, da obrazložite amandman koji podnosite, ali ne možete da kršite Poslovnik, gospodine Šutanovac. Hvala na razumevanju. (Dragan Šutanovac, s mesta: Koje razumevanje? Stavite u zapisnik nema razumevanja.) Da li neko želi reč? (Ne) Zahvaljujem. Na član 46. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Milan Petrić. Da li neko želi reč? (Ne) Zahvaljujem. Na član 46. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Reč ima dr Vladimir Pavićević. Izvolite, gospodine Pavićeviću.
Poštovane dame i gospodo, mi predlažemo da bliži način ponašanja, kao i lični izgled policijskih službenika i drugih zaposlenih u ministarstvu propisuje ministarstvo, a da dokument koji propiše ministarstvo potpiše ministar. Nama je ministar Stefanović ovde povodom identičnog argumenta za naše amandmane na druge članove ovog predloga zakona saopštio da ukoliko bi prihvatio ovaj naš predlog da bi to moglo da dovede u zabunu neke građane koji ne bi mogli da prepoznaju u terminu ministarstvo neku osobu ili lice itd. I po toj analogiji, ja sam onda hteo da pitam ili ministra ili nekoga ko je član SNS ili narodni poslanik ovde koji je odlučio da glasa za ovaj Predlog zakona, kako mi onda možemo ovo identitetsko pitanje da rešimo u slučaju slanja Predloga zakona o policiji u Narodnu skupštinu, jer po analogiji koju je ponudio ministar Stefanović ne može Vlada da uputi ili podnese Narodnoj skupštini predlog zakona nego to mora da uradi neko lice, a, evo, gospodine Bečiću, vi ste i predsedavajući sada i potpredsednik Skupštine fino piše – na naslovnoj stranici dokumenta koji smo primili svi mi ovde narodni poslanici. Vlada na osnovu člana 123. tačka 4. Ustava podnosi Narodnoj skupštini Predlog zakona o policiji, kao što Vlada podnosi predlog zakona, tako ministarstvo po našem sudu treba da bliže odredi način ponašanja kao i lični izgled policijskih službenika i drugih zaposlenih, a da kao što predsednik Vlade potpiše ovo slanje u Skupštinu da ministar potpiše to što je ministarstvo propisalo. Ne znam šta bi tu moglo da bude nejasno i ne prihvatljivo, poštovana gospodo? Hvala.
Upravo to gospodine Pavićeviću, ništa nije nejasno, ministarstvo priprema zakon, Vlada ga usvaja, upućuje u Narodnu skupštinu, ministarstvo ili ovlašćeni.
Ma nije tako gospodine...
Vrlo dobro znate da je tako gospodine Pavićeviću, vi ste profesor. [[Dragan Šutanovac, s mesta: Hoćemo pauzu dok ne dođe ministar?]] Molim, gospodine Šutanovac? Nemojte biti nervozni. Onog momenta kada vi imate mogućnost da govorite, ministar će biti u sali. (Dragan Šutanovac, s mesta: Ne možemo bez njega da radimo.) Tu je ministar, ne brinite. Na član 46. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Martinović, Nataša Vučković, Goran Ćirić, Balša Božović, mr Aleksandra Jerkov i Gordana Čomić. Da li neko želi reč? (Ne) Zahvaljujem. Na član 48. evo, gospodine Šutanovac, ministar je, kao što sam rekao tu. (Dragan Šutanovac, s mesta: Nije bio.) Na član 48... Jeste, ali niste dovoljno dobacili pogledom gospodine Šutanovac. Na član 48. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 48. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Vladimir Orlić, Dušica Stojković, Aleksandar Marković i Nenad Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne) Zahvaljujem. Na član 49. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Vladimir Orlić, Dušica Stojković, Aleksandar Marković i Nenad Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne) Zahvaljujem. Na član 49. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo, smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo zakona. Kao što sam rekao imate ministra. Izvolite, gospodine Šutanovac.
Ovaj amandman se odnosi na član zakona koji je očigledno pisao, gospodine ministre, savetnik vaš koji je došao iz Vojske Srbije. U Vojsci se rukuje sa podacima, a u MUP treba da se raspolaže. A pro po te uniforme koju pominjete i tih cipela, ja bih vas zamolio da napravimo pauzu jednu, da izađete napolje da pogledate policajca koji čuva Skupštinu, da ga pitate od kad mu je jakna koju nosi i zašto nosi letnje pantalone jer zimske nije ni dobio. Dakle, svi ti rezultati o kojima pričate fenomenalno zvuče kada nema nikog da vam odgovori.
Gospodine Šutanovac, vidim da radi vas moram da pročitam amandman koji ste podneli. U članu 49. stav 3. menja se i glasi – Podaci o identitetu lica koje je dalo obaveštenje smatraju se poverljivim i njima se raspolaže u skladu sa zakonom. I u skladu sa time ja bih vas molimo da obrazložite podneti amandman.
Znate li šta je pisalo? Umesto „raspolaže“ pisalo je „rukuje“, a podacima ne može baš da se rukuje. Ja sam to objašnjavao ali niste pratili i imate tendenciju i želju da uvek prekinete nekoga iz opozicije, a ja se samo nadovezujem na ovo što je ministar pričao…
Ne, želeo bih samo da poštujem ono što ste rekli u prepodnevnoj raspravi, da želimo da i da želite da se stručno govori o ovom zakonu, da se isključi politika i da obrazlažete svoje amandmane. Ja u skladu sa time vas upozoravam da ste sada odstupili od vašeg nastojanja da u interesu građana govorimo o podnetom zakonu.
Gospodine predsedavajući, ja sam sve vreme insistirao ovde, vi niste bili u sali, da mi ovde nastupamo kao političari jer su ovo stvari koje se tiču politike. Čak sam sa Neđom Jovanovićem imao raspravu oko toga da je ovo stvar politike, sa Vanjom Vukićem, da li je tako bilo? Znači, ovo su amandmani koje mi dajemo kao političke stranke koje su građani delegirali u parlamentu. Znači, nismo mi ovde udruženje građana koje sada raspravlja nešto…
Vreme gospodine Šutanovac. Koristite sada vreme ovlašćenog. Zahvaljujem. Na član 50 amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Milan Petrić. Da li neko želi reč? (Ne) Zahvaljujem. Na član 50. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Vladimir Orlić, Dušica Stojković, Aleksandar Marković i Nenad Nikolić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 50. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Aleksandar Senić, Akademik Ninoslav Stojadinović, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, Goran Bogdanović, Slobodan Home, Miroslav Marinković, Ivan Karić i mr dr Blagoje Bradić. Reč ima dr Miroslav Marinković. Izvolite.
Poštovani poslanici, predsedavajući Skupštine, ministre sa saradnicima, poslanička grupa Boris Tadić – Socijaldemokratska stranka podnela je amandman na član 50. stav 3. gde posle reči „uništavaju se u roku od godinu dana“ zamenjuju se rečima „uništavaju se odmah pošto je utvrđeno da se ne mogu koristiti u postupku i da nemaju operativni značaj, a najkasnije u roku od godinu dana o dobijanju“. Obrazloženje koje smo mi dali u ovom amandmanu koji je prihvaćen, samo momenat da vidim, nije prihvaćen u stvari. Mi smo želeli da redefinišemo u roku u kome se dobijena obaveštenja moraju uništiti ukoliko se ne mogu koristiti u postupku ili nemaju operativni značaj. U Predlogu zakona rok nije precizno određen jer nije određen početak roka, tj. dan od kada počinje da teče tih godinu dana i pored toga rok, moguće je da je za pojedina obaveštenja, bude utvrđeno i pre isteka tog roka da nisu od koristi. Zbog toga smatramo da je potrebno da se predvidi da se podaci mogu koristiti, tj. uništiti i ranije od tog roka koji ističe i time uskrati, da kažem neka vrsta balasta koja postoji u datotekama Ministarstva, sa kojima se ne može praktično ništa operisati, a samo se gomilaju. Dalje, to se otklanja i mogućnost o zloupotrebi takvih podataka, te smatramo da je celishodnije rešenje ovako kako smo mi predložili. Međutim, amandman nije prihvaćen iz ne znam kog razloga. Mislim da je operativnije da se oni unište u trenutku kada više za njihovo postojanje nema značaja. Zahvaljujem.
Zahvaljujem gospodine Marinkoviću. Na član 51. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac. Izvolite.
Izvinjavam se predsednici Odbora za odbranu i unutrašnje poslove, ako mogu da vas zamolim samo da omogućite ministru da čuje od mene, pošto je ovo jako važan amandman. Dakle, tiče se ko izdaje nalog za, recimo, primenu da se ograniči ili zabrani kretanje na određenim objektima, u određenim područjima ili na javnim mestima. U Predlogu zakona piše da to radi ministar. U obrazloženju zbog kog odbijate amandman u kome mi kažemo da direktor policije ili načelnik policijske uprave, odnosno lice koje oni za to ovlaste, mogu naredbom da nalože policiji itd. obezbeđivanje javnog reda i mira i zaštite zdravlja i života ljudi, kaže se da članom 54. Predloga zakona nisu stalne mere, i njihovim preduzimanjem ograničavaju se Ustavom zagarantovana ljudska prava i slobode većeg broja lica, a samim tim moraju biti naređene od rukovodioca organa. Dakle, šta je za vas rukovodilac organa? Ako je to samo ministar, postavlja se pitanje - šta se dešava u situaciji, recimo, nekog elementarnog saobraćajnog udesa, u kome treba da se postavi zaštitna traka u određenom prostoru, gde se zabranjuje prolaz civilima, da li je moguće da će i za tako nešto da se angažuje ministar lično? Dakle, mislim da ste ovde malo preterali, ne znam iz kog razloga. Mislim da ova stvar mora da se spusti na niži nivo, jer gospodine ministre, vi ćete sedeti po ceo dan na telefonu i zvaće vas da vas pitaju, naravno, verovatno, u pisanoj formi, da omogućite gde god se nešto dešava da se spreči prolaz, da se spreči da neko stane itd. itd. Mislim da je to napisano jako loše. Drago mi je da se konsultujete sad. Voleo bih da čujem obrazloženje. Mislim da ovo onemogućava policiju da radi svoj rad, jer i ukoliko čak se desi neki krvni seksualni delikt, policajac na ulici ne može da zatvori prostor dok vi to ne naredite. Ne vidim nijednu logiku u ovome što niste prihvatili naš amandman u kome se kaže da direktor policije, načelnik policijske uprave ili lice koje je ovlašćeno mogu da narede te radnje koje su nabrojane u članu broj 51. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Šutanovac. Reč ima ministar. Izvolite, gospodine ministre.
U dosadašnjem zakonu bilo je predviđeno da Vlada donosi ove mere i onda bi bilo upitno, naravno, kojom brzinom Vlada može da zaseda, da donese ovakvu meru i da se preduzme realizacija toga. Ovo su mere koje se preduzimaju samo u nekim izuzetnim situacijama. Radi se o privremenom ograničenju ili zabrani kretanja na određenim objektima, određenim područjima ili na javnim mestima, privremenoj zabrani nastanjivanja na određenom području ili napuštanju određenog područja. Nastanjivanje, ne može se to desiti odlukom direktora policije. Koja je politička odgovornost i koje je ovlašćenje koje direktor policije ima da zabrani nastanjivanje na određenom području? I, drugo i direktor policije nije hiljadu lica, to je isto jedno lice. Onda će on ceo dan sedeti na telefonu i čekati da mu jave za ovu traku. Dakle, u svakom slučaju nije dobro. Sprovodi privremenu zaštitu građana kroz njihovo napuštanje određenog područja od objekta. Radi se o vanrednim situacijama, vrlo jasno, kada dođe do ugrožavanja života ili zdravlja ljudi i evakuacija ljudi, kao što smo imali u Obrenovcu, kao što smo imali u nekim drugim mestima i radi se baš u izuzetnim situacijama. Tada se procenjuje ne samo delovanje policije, nego, recimo, u ovom trenutku i Sektora za vanredne situacije, angažovanje materijalno-tehničkih sredstava, koje direktor ne može da naredi. On prosto ne može da upotrebi Sektor za vanredne situacije, nije njegova odgovornost. Ja sam vas razumeo, samo vam kažem – ne može se to uraditi radi zaštite zdravlja na takav način. Mi smatramo da je celishodnije da to bude ministar unutrašnjih poslova nego Vlada u odnosu na sadašnji tekst zakona koji postoji, koji figurira 11 godina. Mislimo da će biti operativnije, a time postoji i veza sa Vladom, jer je ministar član Vlade i obaveštava Vladu o svim tim zadacima i merama koje preduzima. U svakom slučaju, mislimo da je to bolje nego da to bude državni službenik na položaju, bolje da bude neko ko ima i viši nivo odgovornosti.
Zahvaljujem, gospodine ministre. (Dragan Šutanovac, s mesta: Izvinjavam se, nisam dobro protumačen.) Upravo sam želeo da vam dam reč. Izvolite, gospodine Šutanovac.
Gospodine ministre, u članu 51. se kaže – ministar može naredbom da naloži policiji radi obezbeđivanja javnog reda i mira, i samo ministar. Znači, u svim događajima u Srbiji gde je ugrožen javni red i mir, gde policija treba da dejstvuje, da spreči prolaz… Ne, pa, ja razumem da vi uzimate iz konteksta samo ovaj deo koji se tiče, recimo, naseljavanja, ali jako je loše, jer šta se dešava ukoliko je došlo negde do nekog požara i policija želi da tu zgradu ogradi, da ne pušta nikoga da prolazi? Ne mogu ja sada da vas nadglasam. Znači, ukoliko neka zgrada gori, kao što je gorela ovde u Kosovskoj ulici, ja pretpostavljam da vas niko nije zvao da vas pita da li mogu da zatvore ulicu dok se ne ugasi požar, nego je neko postupao mimo vas. U toj situaciji ne može niko da postupa bez da dobije vas, a ako vas svako bude zvao za svaku vanrednu situaciju... Ali, tako piše. Pa, ko je naredio zatvaranje Kosovske ulice kada je gorela zgrada preko puta? Objasnite mi.
Zahvaljujem. Reč ima ministar.
Ovaj član nije isključiv u odnosu na ostatak zakona. Direktor policije, rukovodioci srednjeg, strateškog i drugih nivoa u policiji, odlučuju u skladu sa ovim zakonom. Ovo je samo mogućnost koja se daje i ministru u pojedinim situacijama, kada može da sagleda nešto što ne može da sagleda zbog informacija koje dobija. Naravno da može, jer direktor policije ne dobija izveštaj Sektora za vanredne situacije. To nije njegov posao. direktor policije ne dobija izveštaje drugih sektora, iz policije, iz bezbednosnih struktura, koji se ne tiču njegovog dela posla. A, ministar može da sagleda da ide poplavni talas. To s direktorom policije nema nikakve veze. Ministar tada koristi policiju kao organ, MUP, da sprovede javni red i mir na delu teritorije. To ne znači da to ne može da uradi načelnik policijske uprave iz svoje nadležnosti kada u skladu sa zakonom postupa i nalaže policiji određene mere. Ali, ovo samo daje i ministru mogućnost u slučaju sagledavanja nekih katastrofalnih situacija, u slučaju neke ekološke katastrofe, prirodnih nesreća i bilo čega, epidemija, da može, pozove ga kolega iz Ministarstva zdravlja, saopšti mu da postoji opasnost od toga, toga i toga, ministar unutrašnjih poslova procenjuje i može narediti policiji da preduzme te mere. Pa, neće ni ministar zvati svakog policajca pojedinačno, zvaće direktora policije da mu naredi i naloži te mere. (Dragan Šutanovac, s mesta: U kom članu piše to da može policajac da zatvori ulicu?) Pa, to su vam nadležnosti Direkcije policije. (Dragan Šutanovac, s mesta: U kom članu piše to?) Ne znam sad koji je tačno član nadležnost Direkcije policije, ali pogledajte pod policijskim poslovima, šta policija može da preduzima. Pogledajte šta su policijski posao i policijske mere. Direkcija policije se obrazuje za rukovanje tim policijskim poslovima. Na čelu direkcije je direktor policije. To je vrlo prosto.
Zahvaljujem. Na član 51. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dubravka Filipovski, Velimir Stanojević i Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 52. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Aleksandar Senić, akademik Ninoslav Stojadinović, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, Goran Bogdanović, Slobodan Homen, Miroslav Marinković, Ivan Karić i dr Blagoje Bradić. Reč ima narodni poslanik Branka Karavidić.
Hvala. Član 52. govori o snimanju na javnim mestima. Tako prvi stav kaže – policija vrši nadzor i snimanje javnog mesta radi obavljanja policijskih poslova. Mi smo ove reči: „radi obavljanja policijskih poslova“ zamenili rečima: „radi sprečavanja izvršenja krivičnog dela ili prekršaja“. U našem obrazloženju se kaže, u stvari, mi predlažemo da svrha zbog koje se može preduzeti snimanje javnog mesta bude precizno definisana. Inače, Predlogom zakona je predviđeno da snimanje javnog mesta može biti preduzeto radi obavljanja policijskih poslova. Obzirom da je krug policijskih poslova definisan u članu 30. Predloga zakona i da, između ostalog, podrazumeva i izvršavanje drugih policijskih poslova i zadataka utvrđenih zakonom i podzakonskim aktom donetim na osnovu ovlašćenja iz zakona, to praktično znači da policija može preduzeti mere snimanja javnog mesta iz bilo kog razloga protivno svrsi zbog koje se ova mera uvodi. Ovako široko definisan razlog za preduzimanje mere snimanja javnog mesta je izuzetno opasan, jer otvara mogućnost zloupotrebe, a ako se ima u vidu da se ovom merom zadire u privatnost građana, problem postaje znatno veći. Pored toga, Predlog zakona ima ozbiljnu manjkavost u pogledu evidencije podataka o ličnosti, tako da se postavlja pitanje koji se podaci prikupljaju na ovaj način, gde se skladište, kako se obrađuju i kako se čuvaju? Zahvaljujem.
Reč ima ministar.
Pre svega, policija može da obavi snimanje radi kontrole, recimo, migratornih tokova, kontrole graničnog pojasa, radi kontrole toka saobraćaja, ne samo sprečavanja krivičnih i prekršajnih dela, nego samo da vidimo da li postoji potreba za upućivanjem policijskih službi da ubrzaju tokove saobraćaja. Ali, ne vidim šta je sporno, kad po našim zakonima svaki građanin ove zemlje može da vrši snimanje na javnom mestu? Svaki građanin može da instalira kameru i snima javno mesto, da li mobilnim telefonom, da li kamerom, u svakom trenutku svaki građanin to može da uradi. Može da snima postupanje državnog i javnog službenika u izvršenju njegovih poslova, drugog građanina, osim ako ne povređuje Zakon o tajnosti podataka na bilo koji način. Znači, javno mesto je javno mesto i svaki građanin ga može snimati. Ne vidim zašto oduzimamo mogućnost policiji da snima to, kad to može da uradi bilo koji građanin? Nema tu nikakve društvene opasnosti? Izvinite, zašto bi neko imao nešto protiv snimanja? Šta mi to radimo na javnim mestima, kad se plašimo snimanja na javnom mestu? Što ste prošli ulicom? A šta je tu tajna? Šta je tu problematično? Ako je izvršenje krivičnog dela u pitanju, onda će nam to pomoći da otkrijemo izvršioca ili učinioca krivičnog dela. U svakom slučaju, mislim da smo ovo dali dovoljno široko, i zbog sudskih postupaka koji se vode kada snimci sa tih kamera postaju dokazno sredstvo. Ako te kamere nisu namenjene za to, na sudu padaju ti slučajevi i oni kažu - to nije kamera koja je bila namenjena za to, ovo je kamera za kontrolu saobraćaja, niste imali pravo da je iskoristite za snimanje tog i tog i vi na sudu nemate dokaz. Znači, nama je mnogo bolje da policija ima šira ovlašćenja u tom snimanju, u skladu sa zakonom, na javnim mestima, jer to može da uradi bilo koji građanin. Vi i ja imamo sada pravo da snimamo na javnom mestu šta god želimo, dokle god ne povređujemo nekom neko drugo pravo. Ali, imamo pravo da snimamo javno mesto, kao što je, na primer, Narodna skupština. Ona je javno mesto. Mi smo u direktnom televizijskom prenosu, svako od nas može telefonom da snima ponašanje poslanika u Narodnoj skupštini, njihove izjave, itd. Naravno, Narodna skupština može svojim Poslovnikom o radu da uvede dodatna ograničenja, ali na javnom mestu nema ograničenja i zato je to dobro.
Na član 52. amandman, sa ispravkom, je podneo narodni poslanik Milan Petrić. Na član 52. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Reč ima dr Vladimir Pavićević. Izvolite.
Poštovane dame i gospodo, ja mislim da je primereno da se zadržimo na amandmanima na član 52. i ja ću se nadovezati na ovo što je rekla gospođa Karavidić. Ministre Stefanović, treba dobro da razmislimo o posledicama te jedne poruke da ako govorimo o javnom mestu, da onda treba da se suočimo sa time da inače sve može da se snima, da je sve tu dozvoljeno i da je izloženo javnosti. Na primer, u stavu 2. ipak imamo jednu vrstu ograničenja kada se tiče delanja policije, ali nedovoljno. Piše: „Kad postoji opasnost da prilikom javnog okupljanja dođe do ugrožavanja života i zdravlja ljudi i imovine, policijski službenik ovlašćen je da vrši snimanje ili fotografisanje javnog skupa“. Šta tu može da bude možda i problem? Kada ovde kaže – prilikom javnog okupljanja, to znači da postoji veći broj nekih ljudi koji se okupljaju. Ja onda ovako zaključujem – to znači da za policiju svako okupljanje može da bude predmet ovog snimanja raznim aparatima, itd. Onda se pitam – da li je u redu da baš ovako široko damo ovlašćenja, bez nekih kriterijuma, policiji da se bavi na ovaj način ovakvim stvarima? Zamislimo da na tom javnom okupljanju, sticajem okolnosti, onaj ko snimi dođe do snimka razgovora čelnika opozicije oko toga kako da pobede postojeću vlast, da se onda te informacije do kojih se dođe snimanjem zloupotrebe, ministre Stefanoviću, i da se onda umesto da bude ispunjena svrha onoga što je sadržina ovoga člana, ovoga Predloga zakona, zapravo te informacije zloupotrebljavaju za nešto drugo? Meni se samo čini da kada razgovaramo o sadržini nekog člana, da moramo da imamo na umu šta su posledice odredbe koju ćemo da prihvatimo. Stav 3, ali i stav 2, gospodine Vukiću. Mene interesuje mišljenje ministra sada.
Zahvaljujem. Reč ima ministar. Izvolite.
Kao što svaki građanin, tako i pripadnik i predstavnik medija može da snima bilo šta na javnom skupu koji je deklarisan kao javni, tako ovaj zakon daje mogućnost policiji da zaštiti. Jer, kada se desi nešto, onda svi zaborave ove vaše reči i kažu – izvinite, zašto niste preduzeli sve što je bilo u vašoj nadležnosti da sprečite izvršenje krivičnog dela? Malo pre smo imali debatu od sat vremena da dozvolimo upad ljudima u stan bez sudskog naloga, da bi zaštitili nekoga, a ovde se plašimo fotografisanja na javnom mestu. Velika je razlika. U ovom slučaju mi imamo i Zakon o evidencijama, koji je sada u Evropskoj komisiji, Zakon o obradi podataka o evidencijama u MUP-u, koji će definisati ko pristupa bazama, podacima, kako se pohranjuju, kako se čuvaju, kako se koriste. Dakle, u svakom slučaju se ne mogu koristiti protivzakonito i prema postojećim zakonima koji se koriste. Što se tiče ovoga, mislim da ne postoji nikakva naročita opasnost. Ako je nešto dozvoljeno bilo kom građaninu, onda nema opasnosti da to koristi i policija, koja je organ građana upravo u sprečavanju nasilja krivičnih i prekršajnih dela.
Zahvaljujem. Na član 52. amandman je podneo Odbor za odbranu i unutrašnje poslove. Izvolite gospodine ministre.
Prihvatamo ovaj amandman.
Konstatujem da je predstavnik Vlade prihvatio amandman. Na član 52. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Olena Papuga, Nada Lazić, Đorđe Stojšić i mr Dejan Čapo. Vlada i Odbor za unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 53. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Milan Petrić. Da li neko želi reč? (Ne) Zahvaljujem. Na član 53. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Aleksandar Senić, akademik Ninoslav Stojadinović, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, Goran Bogdanović, Slobodan Homen, Miroslav Marinković, Ivan Karić i mr Blagoje Bradić. Vlada i Odbor za unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodni poslanik dr Miroslav Marinković. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, potpredsedniče Skupštine, ministre sa saradnicima, amandman je prihvaćen i ja želim da izrazim zadovoljstvo. Mislim da je bitno za javnost da se pročita amandman i obrazloženje amandmana, jer se radi o nečemu što je, ne samo lektura teksta, već suštinska promena. U članu 53. u stavu 1. reči „pravno lica sa javnim ovlašćenjima“ su zamenjene rečima „pravnog ili fizičkog lica sa javnim ovlašćenjima“ i stav 2. člana 53. se briše. U obrazloženju smo stavili da se u članu 53. stavu 1. predlaže dopuna u pogledu kruga lica koja su ovlašćena da zatraže pomoć pri izvršenju. Predlažemo da se u ovaj krug uključe i fizička lica koja imaju javna ovlašćenja, gde smo prevashodno mislili na izvršitelje. Vrlo je bitno da se to naglasi, kao i da se briše ovaj stav 2, gde je na jedan banalan način formulisana uloga policije, tako što je predviđeno u Predlog zakona da će se za pružanje policijske pomoći odrediti visina takse u skladu sa propisima koji se odnose na usluge koje pruža ministarstvo. Smatramo da brisanjem ovog člana, iz više razloga, najbitnijeg razloga, da je prilikom izvršenja pružanje policijske pomoći, prilikom izvršenja, nije usluga, već je delatnost. To je jedan od policijskih poslova koji su utvrđeni u članu 30. stav 2. tačka 6) – pružanje pomoći u izvršenju u skladu sa posebnim zakonima. Samim tim usluga je već plaćena. Tako da i sam termin plaćanja po cenu i usluga je neprimereno onome što na dostojanstven i jedan human način radi policija i smatramo da je bolje da se formuliše ovako da to nije usluga nego vršenje dužnosti. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 53. amandman je podneo Odbor za odbranu i unutrašnje poslove. Izvolite gospodine ministre, da li želite da se izjasnite? Izvolite gospodine ministre. Ne želite da se izjasnite po amandmanu Odbra? Izvolite, ministar.
Prihvata se, nego je došlo u prethodnom amandmanu kod nas u tekstu stoje stav 1. i stav 2, a u osnovnom tekstu koji imamo stoji samo amandman na stav 1, pa nisam siguran. Ne, ne, ali nisam siguran koji je od ovih, koji je od ova dva amandmana koji imamo pred sobom je u ispravnom obliku. U jednom imamo samo jedan, da se menja jedan stav, u drugom imamo promenu dva stava. Ja nisam siguran. Dakle, mi smo prihvatili… Kako glasi? Da li možete samo da mi pročitate vaš amandman? Izvinjavam se zbog digresije samo da bi razjasnili ovo.
Prijavite se. Izvolite.
Član 53. u stavu 1. reči „pravnog lica sa javnim ovlašćenjima“ zamenjuju se rečima „pravnog lica ili fizičkog lica sa javnim ovlašćenjima“. U članu 53. stav 2. se briše. Znači, u okviru ovoga se ceo stav 2. briše.
Gospodine ministre, mi ovde imamo da je taj amandman prihvaćen.
Da. Kod nas ima u članu 53. stav 1. reči „pravnog lica sa javnim ovlašćenjima“ zamenjuju se rečima „pravnog i fizičkog lica sa javnim ovlašćenjima“. Tako piše ovde. Zbog toga sam hteo samo da proverim, jer nisu bila dva stava kod mene, ali to je sada manje važno za ovu raspravu. Što se tiče člana 53. amandman koji je podneo Odbor za odbranu i unutrašnje poslove je za nas prihvatljiv i hvala vam na ovome.
Zahvaljujem se. Konstatujem da je ministar Stefanović prihvatio amandman Odbora za odbranu i unutrašnje poslove. Na član 54. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Milan Petrić. Zahvaljujem. Na član 54. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Velimir Stanojević i Zlata Đerić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 54. amandman je podneo Odbora za odbranu i unutrašnje poslove. Izvolite gospodine ministre.
Prihvatam amandman.
Zahvaljujem. Konstatujem da je ministar prihvatio amandman Odbora za odbranu i unutrašnje poslove. Na član 55. amandman je podneo Odbora za odbranu i unutrašnje poslove. Izvolite gospodine ministre.
Prihvatam amandman.
Zahvaljujem. Konstatujem da je ministar prihvatio amandman Odbora za odbranu i unutrašnje poslove na član 55. Na član 56. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Vladimir Orlić, Dušica Stojković, Aleksandar Marković, Nenad Nikolić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 56. amandman je podneo narodni poslanik Velimir Stanojević. Zahvaljujem. Na član 56. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Aleksandar Senić, Ninoslav Stojadinović, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, Goran Bogdanović, Slobodan Homen, Miroslav Marinković, Ivan Karić i dr Blagoje Bradić. Reč ima narodni poslanik Branka Karavidić. Izvolite.
Hvala gospodine predsedavajući. Član 56. govori o pružanju policijske pomoći zdravstvenim radnicima. Gde se u stavu 1. kaže da se policijski službenici odazivaju na poziv lekara. U stavu 2. da poziv rukovodioca psihijatrijske ustanove itd. U stavu 4. se kaže da ako je pružena policijska pomoć, zdravstvena ustanova je dužna da dostavi zahtev. Mi smo ovaj stav proširili time što smo rekli da se umesto reči „zahtev“ dodaju reči „pisani zahtev najkasnije u roku od 48 časova od podnošenja usmenog zahteva“. Dakle, ukoliko na poziv lekara policijski službenici dođu i intervenišu ili na poziv rukovodioca psihijatrijske ustanove dođu i intervenišu, zdravstvena ustanova i po našem predlogu bi bila dužna da u roku od 48 sati u pisanoj formi podnesezahtev. Kada sam pogledala obrazloženje za odbijanje ovog amandmana, meni je tu prosto ne jasno, vidim da se obrazloženje odnosi na amandman koji su podnele kolege Vladimir Orlić, Dušica Stojković, Aleksandar Marković i Nenad Nikolić. Njihov amandman se na ovaj član odnosi na stavove 1. i 2. a ovde je u pitanju stav 4. Mislim da bi prihvatanjem ovog našeg amandmana ovaj član bio kompletniji. Hvala.
Reč ima ministar.
Prihvatam ovaj amandman.
Konstatujem da je ministar Stefanović prihvatio amandman. Na član 56. amandman je podnela narodna poslanica Zlata Đerić. Da li neko želi reč? Ne, zahvaljujem. Na član 57. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dubravka Filipovski, Velimir Stanojević i Zlata Đerić. Da li neko želi reč? ne, Zahvaljujem. Na član 57. amandman su zajedno podnelinarodni poslanici Marko Đurišić, Aleksandar Senić, akademik Ninoslav Stojadinović, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, Goran Bogdanović, Slobodan Homen, Miroslav Marinković, Ivan Karić i mr dr Blagoje Bradić. Reč ima dr Miroslav Marinković.
Dame i gospodo narodni poslanici uvaženi predsedavajući, gospodine ministre sa saradnicima, na član 57. smo podneli amandman i to na član 57. stav 2. da se briše, a u stavu 4. tačka 8) da se menja i da glasi – lice koje nije navršilo 14 godina i maloletnik. Obrazloženje ovakvog našeg stava leži u tome da amandmanom predlažemo da se potpuno isključi mogućnost da se maloletnik podvrgne poligrafskom ispitivanju. To je brisanje stava 2. i sledstveno tome predlažemo da se maloletnik svrsta u grupu lica koja ne mogu uopšte biti podvrgnuta poligrafskom ispitivanju. Poligrafsko ispitivanje nije verodostojan dokaz u krivičnom postupku. Pored toga, maloletnici nemaju potpuno poslovnu sposobnost zbog toga što je stepen njihovog psihofizičkog razvoja takav da ne mogu odlučivati i upravljati svojim postupcima na način na koji to čine punoletne osobe. U pogledu maloletnika važi i poseban Zakon o utvrđivanju njihove krivične odgovornosti i sankcijama koje se mogu prema njima primenjivati za izvršenje krivičnih dela. Imajući sve to u vidu, smatramo da primenu poligrafskog ispitivanja treba u potpunosti isključiti kada su maloletnici u pitanju. Ovo je interesantna tema s obzirom da je taj poligraf dosta popularizovan u medijima. Možda i na loš način, ali ako je i na loš način, za to su krivi oni koji su dozvolili da se o nečemu takvom na takav bizaran način razgovara. Ono što je jako bitno i na čemu insistira poslanička grupa Boris Tadić – SDS jeste da se ono što je protivzakonito već predviđeno, se ne može koristiti ni u slučaju ispitivanja, odnosno saslušavanja maloletnika iz razloga koje smo do sad naveli. Hvala.
Reč ima ministar.
Vidim da bi ne baratate baš najbolje ovim pojmovima, kako protivzakonito sredstvo? Gde ste vi videli da je nešto protivzakonito? To što nije dokazno sredstvo nije protivzakonito. To je mala razlika, ali suštinska. Drugo, ne znam kakav bizaran način predstavlja poligraf. Znate, ima ljudi koji su spremni da odu na poligraf i oni koji nisu. To dosta govori i o jednima i o drugima. Ali, to je policijsko sredstvo koje koristi u usmeravanju istrage. To koriste sve policije sveta, zato što daje rezultate. Da ne daje rezultate ukinule bi ga odavno, rekli bi – ovo je besmisleno, ali nije. Drugo, u ovom konkretnom slučaju potrebna je i saglasnost maloletnog lica i roditelja i staratelja koji su inače krivično odgovorni za njega. Dakle, dupli ključ. Ako bilo ko od njih odustane ne možete da imate poligrafsko ispitivanje. Ali, imate slučajeve, bar smo čitali o tome u novinama, kada dete tvrdi da ga je drugo dete napastvovalo, tuklo, maltretiralo i nosi stigmu zbog toga. Još izađe u medijima i dete ako je bilo jedan na jedan, nema svedoka, nema drugi izlaz nego da se podvrgne on da se vidi da li laže ili ne laže. Tada može da pomogne. Dao sam samo jedan primer, ali tada i uz prisustvo roditelja, uz saglasnost i tog lica i roditelja. Ne vidim zašto se ljudi toliko plaše poligrafa. Ne vidim šta je to toliko fascinantno u tome. To je samo jedno dokazno sredstvo, ništa više. To je kada biste rekli - plašim se policijskom ispitivanja, plašim se prostorija policije.
Zahvaljujem. Reč ima dr Miroslav Marinković.
Mislim da ste vi vrlo pojednostavljeno protumačili moje tumačenje amandmana. Prvo, emotivno nezrele osobe, kao što su deca, pre ih treba podvrgnuti razgovoru sa psihologom, nego na poligraf. Znači li to da vi možete i dete koje, odnosno, dete za koje vi niste stručni da utvrdite da li je ono zaostalo u razvoju ili sa smetnjama u ovome? Znači, vi možete da primenite nešto za šta vi tvrdite da nije nezakonito sredstvo, u redu je, ali nije ni zakonom predviđeno sredstvo, odnosno, nije predviđeno sredstvo kojim ćete nešto dokazati na sudu. Možete vi da se upirete, da mi objasnite šta god hoćete, ali kada vi maloletnika… Šta treba da ga saslušavate samog ili uz saglasnost roditelja. Dete da je potpuno zrelo neki prestup ne bi ni napravilo, ili da kažem neko krivično delo. Ne slažem se sa vama i mi nismo želeli ovde da osporavamo da li je poligraf ili nije dobro sredstvo i da li ga koriste sve policije u svetu, nego da zaštitimo emotivno nezrele osobe, kao što su deca, tj. maloletnici, gde je sve zakonom predviđeno.
Zahvaljujem. Reč ima ministar. Izvolite, pravo na repliku.
Nažalost, ni u ovom izlaganju ne da me niste ubedili, nego ste mi čak učinili potpuno suprotno. Sad sam potpuno ubeđen da je ovaj stav koji smo zauzeli ispravan. Dakle, kakvo samostalno ispitivanje maloletnih lica? Vrlo je jasno u zakonu, pa vi ste to izgovorili, prvo kažete bizarno, pa protivzakonito, nije protivzakonito, nego nije dokaz na sudu, pa sad samostalno ispitivanje, ali nije baš ni samostalno, pošto zakon propisuje da se ispituje u prisustvu roditelja. Znate, ne može se iznositi nešto što nigde ne stoji kao argument za nešto što ne postoji. Apsolutno je nemoguće. Vi u ovom slučaju imate situaciju da ako se maloletno lice ispituje ono mora biti u prisustvu roditelja. Roditelji moraju da daju saglasnost, koji su inače krivično odgovorni za postupanje takvog lica, i to dete, odnosno maloletno lice mora da da saglasnost. Procenjuje se ukoliko dete ima bilo kakvu smetnju, ići će se na veštačenje i to zdravstveno, bilo kakvo drugo veštačenje će da utvrdi da li je dete spremno da da bilo kakav iskaz ili ne. Ali, ovo nije protivzakonito, do sada je postojalo u našoj krivični praksi. Mi sada samo preciznije definišemo. Preciznije definišemo i ne vidim šta je tu toliko sporno. Ali, razumem.
Zahvaljujem. Na član 57. amandman sa ispravkom je podno narodni poslanik Milan Petrić. Zahvaljujem. Na član 58. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Milan Petrić. Na član 59. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Milan Petrić. Na član 59. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Olena Papuga, Nada Lazić, Đorđe Stojšić, i mr Dejan Čapo. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 61. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Vladimir Orlić, Dušan Stojković, Aleksandar Marković i Nenad Nikolić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 61. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Olena Papuga, Nada Lazić, Đorđe Stojšić i mr Dejan Čapo. Da li neko želi reč? (Ne.) Zahvaljujem. Na član 63. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Olena Papuga, Nada Lazić, Đorđe Stojšić i mr Dejan Čapo. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 64. amandman je podneo narodni poslanik prof. dr Dušan Milisavljević. Zahvaljujem. Na član 69. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 69. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Vladimir Orlić, Dušica Stojković, Aleksandar Marković i Nenad Nikolić. Zahvaljujem. Na član 69. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Olena Papuga, Nada Lazić, Đorđe Stojšić i mr Dejan Čapo. Zahvaljujem. Na član 70. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Aleksandar Senić, akademik Ninoslav Stojadinović, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, Goran Bogdanović, Slobodan Homen, Ninoslav Marinković, Ivan Karić i mr. dr Blagoje Bradić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodna poslanica Branka Karavidić. Izvolite gospođo Karavidić.
Hvala gospodine predsedavajući. Ovo je još jedan amandman poslaničke grupe Boris Tadić – Socijaldemokratska stranka. Amandman se odnosi na član koji govori o primeni ovlašćenja prema maloletnim licima. Mi smo u više stavova intervenisali i konačno je dobro što je Vlada prihvatila ovaj naš amandman. Inače, nesporno je da policijska ovlašćenja prema maloletnom licu primenjuju svi policijski službenici i osim prikupljanja obaveštenja u svojstvu građanina i saslušanja maloletnika u svojstvu osumnjičenog koje primenjuje policajac za maloletnike, smatramo da treba normirati i da policajac za maloletnike saslušava maloletna lica i kada oni imaju svojstvo oštećenog. To je jedna od naših intervencija u stavu 1. Takođe smatramo da prilikom primene policijskih ovlašćenja, policijski službenici dužni su da vode računa, ne samo o dostojanstvu ličnosti maloletno lica, već i o njegovom psihičkom i emocionalnom svojstvu, budući da su maloletnici specifična kategorija pravnih subjekata. Smatramo da način primene policijskih ovlašćenja prema maloletnim licima treba da propišu osim ministra unutrašnjih poslova i ministar nadležan za pravosuđe, što u članu i postoji, ali i ministar zdravlja, s obzirom da na specifičnost emocionalnih, psihičkih i drugih svojstava maloletnih lica, te još jednom mislim da je dobro što je Vlada prihvatila ovaj naš amandman. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se. Na član 70. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Olena Papuga, Nada Lazić i Đorđe Stojšić i mr Dejan Čapo. Zahvaljujem se. Na naslov iznad člana 71. i član 71. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Vladimir Orlić, Dušica Stojković, Aleksandar Marković i Nenad Nikolić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 71. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Reč ima dr Vladimir Pavićević. Izvolite gospodine Pavićeviću.
Poštovane dame i gospodo, neophodno je sada da intervenišem povodom našeg amandmana na član 71, koji se tiče primene policijskih ovlašćenja prema lica koja uživaju diplomatsko-konzularni imunitet. Vrlo smo precizno stavili sadržinu našeg amandmana, obrazloženje najpreciznije moguće i onda smo dobili odgovor da nije moguće da bude prihvaćen ovaj naš amandman, zato što je prihvaćen amandman narodnih poslanika Srpske napredne stranke Vladimira Orlića, Dušice Stojković, Aleksandra Marković i Nenada Nikolića, na isti ovaj član Predloga zakona. Poštovana gospodo, šta se ovde desilo, do sada nismo imali ovakve situacije. Ovo je prvi put, ja nisam verovao da je ovako nešto moguće. Dakle, u 9,45 časova, uoči početka sednice, podneli smo ovaj amandman, 20 minuta kasnije četvoro poslanika Srpske napredne stranke podnose amandman koji ima iste posledice, ali je u smislu formulacije malo drugačije saopšten, da bi upravo taj amandman bio prihvaćen. Mislim da bi sada zaista, poštovana gospodo, bilo primereno da je ovo jedan od četvoro podnosilaca koji je prisutan ovde, to je gospodin Marković, da se javi za reč i da kaže da odustaje od svog amandmana, kako bi bio prihvaćen naš amandman, amandman nas narodnih poslanika koji zaista čitamo pažljivo sve ove zakonodavne projekte, podnosimo amandmane. Amandmani se kao što vidite prihvataju, poštovana gospodo, i da zaista poštujemo neku vrstu demokratskih običaja i demokratske prakse, umesto da se služimo ovakvim trikovima, jednom vrstom otimanja amandmana, kako bi se umanjila ili pogoršala startna pozicija Nove stranke na vanrednim parlamentarnim izborima u aprilu ove godine, poštovana gospodo. Naići ćemo i preko 10% ja mislim, pa ćemo da vidimo šta će da bude onda posle aprila. Hvala gospodo.
Simpatično, simpatično. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je otimanje isto što i krađa, a krađa je krivično delo. Ja bih zamolio predlagača amandmana da ipak tako oštre izraze, a bez ikakvih dokaza, ne koristi, naročito što je amandman koji je podnela grupa narodnih poslanika SNS daleko obuhvatniji, daleko bolji i to je i bio razlog zbog čega je Vlada prihvatila amandman koji je predložila grupa narodnih poslanika SNS. Ono što bih želeo da istaknem, jeste da je juče obavljen sastanak Odbora za odbranu i unutrašnje poslove, kada smo zajedno sa predstavnicima Ministarstva unutrašnjih poslova raspravljali o predloženim amandmanima. Ono što je bilo zanimljivo je da su bili predstavnici i narodne poslanice i narodni poslanici iz vladajuće većine, da od strane bivšeg režima niko od članova i zamenika članova Odbora nije bio prisutan. (Vladimir Pavićević, s mesta: Kako nije?) Gospodin Pavićević dobacuje, što nije po Poslovniku, ali sam bio veoma precizan - da niko od članova i zamenika članova nije bio prisutan, ali da je bio prisutan od predstavnika bivšeg režima jedino… (Dragan Šutanovac, s mesta: Bio je Vanja Vukić, bivši režim.) Vanja Vukić je iz većine. Opet gospodin Šutanovac dobacuje.
Molim vas, gospodine Šutanovac, ako pokušavate da budete duhoviti, nemojte da kršite Poslovnik.
I da smo tada, gospodine Bečiću, došli do onih amandmana koji su u istovetnom obliku, u istovetnom obliku predloženi i od strane narodnih poslanika SNS i od strane predlagača i ovog amandmana. I tada sam, uz saglasnost, naravno, mojih koleginica i kolega iz poslaničke grupe SNS, jednim džentlmenskim dogovorom rekao – evo, prepuštam, pošto ne možete da prihvatite oba amandmana, iako su identični, prihvatite amandman gospodina Pavićevića, ako su identični. Tako se i desilo. Međutim, pošto se ovde više govori o nekim procentima podrške, ja bih podsetio predlagača amandmana da sam tokom ovog saziva, tokom 2014. i 2015. godine, ne računajući ovu sednicu Narodne skupštine u 2016. godini, predložio veliki broj amandmana i da je od tih predloženih amandmana 95,95% prihvaćeno. Nepunih 96% amandmana koje sam napisao i predložio je Vlada Republike Srbije prihvatila. Ja ne želim da pravim paralelu sa podrškom kod građana Republike Srbije, kao što to čini predlagač amandmana, ali u svoj toj najavi podrške od devet, deset procenata, koliko već, fali samo jedna mala stvar, a ta mala stvar je da to i dokaže, da to i pokaže, pa da se pred građanima Republike Srbije pojavi na listi, odnosno da se pojavi sam sa svojom strankom, imenom i prezimenom, pa da dobije podršku kod građana. To je SNS dokazala. Dokazali smo to i pre nekoliko dana. Dokazali smo to bukvalno od svog osnivanja. Pa, pre nekoliko dana su obavljeni izbori za Savet mesne zajednice Bački Monoštor. (Dragan Šutanovac, s mesta: Kakve to veze ima sada?) Ja znam da onima koji dobacuju - kakve veze to ima sada, kršeći Poslovnik, naravno, smetaju rezultati, gospodine predsedavajući. Oni ne žele da čuju sud građana Republike Srbije, pa zbog toga dobacuju. Njima ne odgovara narod u Srbiji, zato što neće i ne žele ih više i to su pokazali na tim izborima. E, vidite, baš na tim izborima u Bačkom Monoštoru građani te mesne zajednice su od 11 kandidata glasali i izabrali devet kandidata SNS-a. E, to je nešto što se ne zove amandmanima, što se ne zove bilo kakvim drugim aktima, to je nešto što se zove volja građana Srbije. Zbog toga između predlagača amandmana i SNS-a stoji ogromna razlika. Mi ne radimo to za teatralnost, ne radimo to za mahanje rukama, ne radimo to za jedan pristup i za prostor na RTS-u, mi to radimo za građane Republike Srbije. Građani Republike Srbije to vide i cene. Vide i cene baš podrškom kao što smo imali pre samo nekoliko dana na izborima za Savet mesne zajednice Bački Monoštor. Pa, pozvao bih i predlagača amandmana da, pre nego što se pozove na podršku koju ima kod građana Republike Srbije, a koja se ne meri procentom usvojenih amandmana, jer procenat usvojenih amandmana je samo jedan kulturan, normalan, pristojan, civilizovan dijalog između vladajuće većine i opozicije, između Vlade Republike Srbije i parlamenta, i to je pobeda demokratije u Srbiji, a ne nikoga od nas pojedinačno, niti bilo koje političke opcije, da ako priziva i priželjkuje toliku podršku kod građana, samo jednu malu stvar da uradi, da se sam svojim imenom i prezimenom, imenom svoje stranke kandiduje bilo gde, pa neka to bude i mesna zajednica, pa da vidimo šta građani kažu o njemu i o njegovoj politici, šta kažu o učinku Vlade Republike Srbije i Aleksandru Vučiću i koja je razlika između te politike i politike fruškogorskih vinograda i to subvencionisanih. Pa, da pokažu razliku između borbe za uređenu i pristojnu državu i pašnjaka na Vračaru, da kažu šta misle između rasta BDP…
Molim vas, gospodine Babić.
…jednih čistih javnih finansija i svih onih brljotina koje smo imali do 2012. godine. Taj odgovor će dati baš kao i građani Bačkog Monoštora pre nekoliko dana, a to je podrška Aleksandru Vučiću i SNS-u.
Zahvaljujem se, gospodine Babiću. Ako sam ja razumeo dobro, imamo s jedne strane 10% prihvaćenih amandmana, a s druge strane 90%, s jedne strane devet mandata, a s druge strane jedan mandat. Takođe, kao predsedavajući dobijamo veliki broj amandmana od opozicije i svi su identični. Hoćete da kažete da međusobno prepisuju jedni od drugih, gospodine Babiću? (Dragan Šutanovac, s mesta: I sineopsisom se oni…) Nisam govorio o pašnjaku, gospodine Šutanovac. Zahvaljujem se, gospodine Šutanovac. Bolje sineopsis nego pašnjak. Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Pavićević, replika. Nikad se ne bih menjao sa vama, gospodine Šutanovac. Izvolite, gospodine Pavićeviću.
Poštovane dame i gospodo, dve stvari hoću da kažem u replici narodnom poslaniku, mom kolegi gospodinu Zoranu Babiću. Najpre, gospodin Babić je rekao da kada ja kažem da je otet amandman da je to isto kao kada bi se reklo da je nešto ukradeno, da se neki lopovluk tu desio. Nije, poštovana gospodo. Ja pažljivo biram reči, merim ovde svako slovo. Evo, rečnik srpskog jezika kaže – otimati, i baš sam namerno upotrebio tu reči, jagmiti se, grabiti se oko nečega. Oko čega? Oko amandmana, poštovana gospodo. Ko se jagmi, ko se grabi? Četvoro narodnih poslanika SNS-a, među kojima je, evo i sada, gospodin Marković, u niskom startu spreman za sledeću sednicu, da čeka kod pisarnice naše amandmane i posle 20 minuta da preda to i da se prihvati umesto našeg. Molim vas, poštovana gospodo, pa to nije demokratska praksa, to nije demokratski običaj. Druga stvar, gospodin Babić je, ja mislim i s pravom, ukazao na to da ako ja ovde kažem – računamo na podršku od 9,4%, da bi to moglo i da se izmeri ovde. I saglasan sam, ja verujem u taj rezultat. Pa, ja se i trudim ovde. Posvećen sam, ja mislim marljiv narodni poslanik. Verujem da mnogi glasači SNS-a sada kada posmatraju kažu – ma, glasao bih za ovog čoveka, i zbog čestitosti i zbog drugih stvari. Ali, kada mi padne na pamet kroz jedno razmišljanje da, na primer u savezu sa DS, na primer da zamislimo, možemo da imamo i 30%. Pa, nekako mi je to, poštovana gospodo, primamljivije, u ovom trenutku mi deluje, kao nešto primamljivije, veći broj poslanika, snažniji uticaj, kreiranja, politika i pre svega, poštovana gospodo, zagovaranje onoga što je sistem, ideja verovanja vrednosti i mišljenje za koji se u politici ovde borim i kroz naše diskusije u Narodnoj skupštini. Hvala poštovana gospodo.
Vreme, zahvaljujem gospodine Pavićeviću. Po Poslovniku, ali je potrebno da se prijavite gospodine Atlagiću. Izvolite, dr Marko Atlagić, po Poslovniku.
Pozivam se na član 107. dostojanstvo. Poštovani podpredsedniče, pozivam gospodina Pavićevića da se izvini, jer je krivo citirao. Ja ću sada da ustanem. Čitam tačno, strana 244 „Rječnik“ Matice srpske, Novi Sad, izvinite, knjiga četiri, pošto on ima knjigu jedan, a ja imam ovde šest, a možemo, ima i jedan rečnik sa 19 knjiga, ovako stoji: „Otimač – onaj koji otima, silom prisvaja tuđe, osvajač, otimač“, strana 244. Poštovani građani, evo knjige, eno njegove, a mogu se uključiti i lingvisti i profesori srpsko-hrvatskog jezika, ili srpskog jezika. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Atlagiću. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, replika, pa narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite gospodine Babiću.
Ono što bih želeo da istaknem i što mislim da bi trebalo da bude cilj svih nas, a to je bolje zakonsko rešenje, da poboljšamo zakone koji su pred nama. Ono što je učinio amandman grupe narodnih poslanika SNS, prihvatanjem od strane Vlade Republike Srbije, identično je onome što bi učinio i amandman gospodina Pavićevića, s time, što je amandman koji su predložile moje koleginice i kolege, obuhvatniji i bolji, ali je rešenje identično. Mi se trudimo, ne da se borimo za procente, mi se trudimo da našim činjenjem napravimo bolje zakone, a ne time što ćemo mešati babe i žabe i pozivati se na određene procente prihvaćenih amandmana. Nije nam valjda to cilj? Cilj nam je bolji zakon, a to što se kolega nudi glasačima SNS, vidim i ja to shvatam i prihvatam, kao da se nudi SNS. Pošto sam video neke, jer Nova stranka spada u onu vinogradarsku stranku, u stranku ljudi koji protežiraju ovako vino, domaće vino, proizvedeno ili na Fruškoj gori, ili bilo gde drugde. Ali, sam skoro video na društvenim mrežama jednu fotografiju, kolege predlagača amandmana sa flašom piva u ruci i ja tu već vidim raskol i da zbog toga raskola predlagač amandmana se nudi SNS.
Vreme, gospodine Babiću, zahvaljujem. Gospodine Babiću, gospodin Šutanovac upozorava da ste prekoračili vreme.
Zahvaljujem se, jedna samo rečenica. Gospodine Pavićeviću, stari Merkator, treći sprat, ulica Palmira Toljatija, tu je sedište SNS.
Zahvaljujem se [[Vladimir Pavićević, s mesta: Može li jedna replika.]] Imate pravo, jer pomenuto je vaše ime i prezime, gospodine Pavićeviću, ali morate sačekati da gospodin Marković iskoristi svoje pravo na repliku. Izvolite, gospodine Markoviću.
Zahvaljujem predsedavajući, ne ljutim se na sve one uvrede koje smo malo pre čuli, ali ova situacija je paradigma svega onoga što se dešava u parlamentu u poslednje dve godine, odnosno za vreme ovog mandata. Dakle, da smo bili upravu i jutros i sve vreme kada ukazujemo da je predlagaču ovog amandmana jedino stalo do statistike, jedino stalo do promocije, do samog reklamerstva prilikom pisanja amandmana, govori upravo i ova srdžba i ljutnja zbog situacije u kojoj njegov amandman nije prihvaćen. Dakle, nisam kriv što je naš amandman, dakle, amandman nekoliko poslanika SNS, dakle, između ostalog gospodina Orlića, gospođe Stojković, gospodina Nikolića…
Molim vas, gospodine Šutanovac, dozvolite da kolega završi izlaganje.
Celishodnije, svrsishodniji i kompletniji. To nije moja ocena, to je ocena Vlade Republike Srbije, a podsetiću vas, da smo juče bili zajedno na sednici Odbora kada je i Odbor bio takvog stava. Sada, iskreno, gospodine predsedavajući, da sam znao da ćemo izazvati ovoliku srdžbu i ljutnju predlagača, evo, priznajem da možda i ne bi napisali taj amandman. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se, gospodine Markoviću, ali mislim da grešiti, mi vidimo osmeh na licu gospodina Pavićevića otkada mu je ponuđena pristupnica SNS. Izvolite, gospodine Pavićeviću, imate pravo na repliku.
Poštovane dame i gospodo, Nova stranka je, ja mislim, najdoslednija opozicija delovanju SNS na političkoj sceni Srbije. Politika koju sprovodi SNS u ove tri i po godine nije mogla da ima moju podršku. Ja sam sa strašnim argumentima, raspravlja o tome i ovde na sednicama Narodne skupštine. Mi ćemo nastaviti tako da delamo. To je jedna stvar u replici gospodinu Babiću. Druga stvar, gospodin Babić je ovde malo pre rekao da ima jednu fotografiju, to je ministre Stefanoviću, izgleda gospodin Babić znao kako će da izgleda i neke odredbe Predloga zakona o policiji. Tu se fotografiše, tu se snima nešto i rekao sada da ja sada pijem jedno pivo na toj fotografiji. Pa, poštovana gospodo, jeste, popijem i pivo, popijem i vino, poštovana gospodo, što šta se desi, ali sam primetio u ovih godinu i osam, devet meseci, da gospodin Babić, zaista pomno, temeljno istražuje moju biografiju. On se bavi time koju vrstu pića ja pijem, kojim sportovima se bavim, šta se dešava na fakultetu. Ja sam gospodinu Babiću tim povodom u prošloj godini poklonio prvi tom, novih priloga za biografiju Josipa Broza Tita koju je pisao čuveni biograf dvadesetog veka, Vladimir Dedijer. Tada sam gospodinu Babiću rekao, da mu dajem blagoslov da se na isti način bavi istraživanjem moje biografije kao što se Dedijer bavio Titovom. Sada gospodinu Babiću poklanjam drugi tom ovih novih priloga da nastavi da istražuje, temeljno da istražuje čime se ja u svom životu bavim. Nadam se da će rezultat tog istraživanja biti ovako više tomno izdanje biografije Vladimira Pavićevića. Pa, to bi, poštovana gospodo, bilo ogromno zadovoljstvo. Gospodine Babiću, još jedna knjiga za vas. Hvala poštovana gospodo. Da li odmah da uručim gospodinu Babiću knjigu.
Nemojte, gospodine Pavićeviću, mada ste me ožalostili, ja nisam zaslužio za vreme ovog mandata da meni poklonite neku knjigu.
Spremam ja poklon knjigu i za vas.
Reč ima gospodin Babić, replika.
Pošto smo videli, odnosno čuli od prethodnog govornika da konzumira alkoholna pića, biću jako kratak, da ga pozovem i da apelujem na njega da samo ne seda za volan posle toga, jer jedino tada će imati i jedino tada će biti interesantan za policiju i za pravosudne organe, a do tada je interesantan za neke druge ljubitelje koji žele da ga predstave u nešto drugačijem svetlu. A za policiju uostalom, kao i svi mi, da smo interesantni onda kada ne daj Bože uz jedno ili više čašica sednemo za volan pa izrizikujemo i tuđe života ali i svoj život. Pozivam gospodina Pavićevića da kada konzumira alkoholna pića da ne seda za volan, već da ga drugi voze da ne bi izrizikovao svoj i tuđe živote.
Ne brinite gospodine Babiću, mislim da njegovo kolega ne želi da mu prepusti volan. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, rado bih primio taj poklon ako nešto ima od Jova Kapičića, osnivača Golog otoka, s obzirom da predlagač amandmana i gospodin Kapičić dele zajedničke vrednosti iz LDP-a. To mislim da bi bilo autentičnije. Što se tiče ovog amandmana, moram reći da je amandman koji je prihvaćen kompletniji, ima dva stava, dve radnje. Prva radnja je policijski službeni postupak prema diplomati na način predviđen međunarodnim ugovorima. To je prva radnja. Druga radnja, o tome obaveštava neposrednog rukovodioca, i starešinu i to je prihvaćeno rešenje. Amandman koji ne želimo da prihvatimo je sadržao samo ono prvo, dakle diplomata nešto uradi pogrešno, a policajac postupi po međunarodnim ugovorima, o tome nema obavezu da obavesti starešinu, dakle, o tome starešina nema nikakva saznanja. Iz tih razloga najverovatnije je prihvaćen amandman grupe poslanika poslaničke grupe SNS, a ne iz nekih drugih razloga. O plagiranju, opozicija koja je toliko puta plagirala svoje amandmane u nekoliko poslaničkih grupa, u nekoliko grupa poslanika da bi dobila na vremenu, ne bi trebalo da pričaju i ja cenim da im je to zbog korišćenja vremena da plagiraju jedne i druge, ali moram reći da to takođe nije akademski čestito, ukoliko se predlagač amandmana poziva na akademsku čestitost. I na kraju, što se procenata tiče, tih 9,5 ili 10% biće, ali ima ona narodna poslovica – kad na vrbi rodi grožđe a može i na sveti nikad. Zahvaljujem.
Na član 71. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Olena Papuga, Nada Lazić, Đorđe Stojšić i mr Dejan Čapo. Zahvaljujem. Na član 75. amandman je podneo Odbor za odbranu i unutrašnje poslove. Izvolite gospodine ministre.
Prihvatam amandman.
Zahvaljujem se. Konstatujem da je ministar prihvatio amandman na član 75. Odbora. Na član 75. amandman je podneo narodni poslanik Marko Đurišić. Zahvaljujem. Na član 79. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dubravka Filipovski, Velimir Stanojević i Zlata Đerić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Zahvaljujem. Na član 80. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac. Izvolite.
Ja bih zamolio predsedavajućeg da, kada kolege govore o plagiranju, da skrenete pažnju da je tu ministar unutrašnjih poslova i da on to najbolje zna kako se to radi.
Molim vas, nemojte da pokušavate …
Dakle, u članu 80. stav 1. … Izvolite?
Molim vas da se vratite na amandman i da govorite po amandmanu.
Pa da li je moguće da su svi ovde pričali o plagiranju, prepisivanju, otimanju amandmana, krpež zakonu, o svemu mogućem su pričali 15 minuta, čitali su rečnike, prizivali ne znam šta i sada vi meni …
Dok ste vi za to vreme, čitavo vreme dobacivali gospodine Šutanovac.
Lepo sam vas pitao hoćete da upristojite ovu sednicu i da vratite temu na dnevni red? Čak ste u jednom momentu rekli, vi se sa mnom nikada ne bi menjali? Pa, ko vam je to ponudio? Ko je vama ponudio da se vi menjate sa mnom, čoveče?
Gospodine Šutanovac, ja sam rekao da radije i mogu da izreknem neki lapsus, …
Pa vi govorite lapšus, a ne lapsus …
… Ali da ne pokradem neke pašnjake i tako nešto. Gospodine Šutanovac, u tom kontekstu sam rekao da se nikada ne bi sa vama menjao.
Vi se ne bi sa mnom menjali? Pa ko vas je to pitao, čoveče? Ne razumem, vi dajete sebi za pravo da komentarišete sve ovde s mesta, sa kog se to ne radi. Dovedite gospodina Arsića da vam pokaže kako se vodi sednica parlamenta, gospodski, fino, bez svađe, argumentovano …
Ja sam imao učitelja, gospodine Šutanovac …
Da, Šešelja ste imali, znam ja to …
… Vašeg potpredsednika, gospođu Čomić.
Ja vas znam gospodine Bečiću, dok ste pištolj bili. Dakle, lice koje se nađe u stanu …
Vidim da ste veseli, gospodine Šutanovac? Kažem, vidim da ste veseli. Izvolite, nastavite.
Molim?
Da li želite na još jednu pauzu, gospodine Šutanovac?
Ne znam na šta aludirate?
Vidim da ste veseli i da ste duhoviti, da želite da se menjate, pa ne želite da se menjate …
Gospodine Bečiću, vi meni danas treba da se divite ovde i fizički i mentalno. Fizički, jer nisam izašao iz sale ni jednom, a mentalno, kao i uvek.
Gospodine Šutanovac, mislim da ne priliči dostojanstvu parlamenta, da govorite sa rukom u džepu i da se na takav način obraćate Narodnoj skupštini. Zahvaljujem. Isteklo je vreme, gospodine Šutanovac. Na član 82. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac. Izvolite.
Dakle, u članu 82, kao i u članu 80, gospodine ministre – lice koje se nalazi u stanu može se pozvati u vremenu od 8 do 22 časa. Zašto sam predložio od 8 sati? Pa, ljudi, potpuno je neprihvatljivo da šaljete policajce da ujutru bude i žene i decu, da privode ljude sa lisicama na rukama, da bi oni posle nekog vremena bili pušteni. Imajte u vidu, malopre ste pričali o ustavnim pravima itd. Zbog čega? Ko ujutru u 8 sati izađe pred tužioca? Dajte mi statistiku. Da li znate iz ove vaše akcije „Rezač“, ovog „tupog rezača“, koliko ljudi i kada su izašli pred tužioca? Da li znate da ima ljudi koji su čekali do 23,00 časa uveče da izađu pred tužioca, a privedeni su ujutru u pola šest pred kamerama i pred porodicom. Zbog čega tako? Zato što to, onako, dobar je snimak, pa da se stave lisice ljudima na ruke, pa vi to prikazujete, pa se proslavite, pa kao eto. To se ne radi, gospodine, pogotovo ne sa ljudima koji se optužuju za krivična dela koja su sva u dokumentima. Dakle, predložili smo da se to radi od 8 do 22 časa, iz jednog razloga, jer mislim da nije u redu da roditelji koji imaju maloletnu decu, a koji su očigledno žrtva, jer su pušteni, da deca prisustvuju takvim aktivnostima. Ako se radi o posebnoj situaciji, potpuno razumem. Posebna situacija je posebna situacija. Malopre smo govorili o tome da mi ne možemo da uđemo u kuću i da nasilnika u porodici, koji prebija ženu, privedemo, zato što imamo, ne znam šta sve imamo kao smetnju da to uradimo, a smetnje su u nama, a ne u zakonu, niti u Ustavu, nego ne želimo da to uradimo, jer očigledno štitimo nečije interese. Kako onda možemo da ulazimo ljudima u kuću u šest ujutru i da ih privodimo, a pri tom znamo da je posle smena, ne znam kada tužiocu startuju sa poslom, kada startuje smena u policiji i zbog čega tako? Postoji samo jedan razlog, da se napravi jedan potpuni haos, da se uspaniči porodica, da se uspaniče deca, da se napravi atmosfera u kojoj je neko već okrivljen ili osuđen. Ovo je mnogo ozbiljna stvar, gospodine ministre. Ovo nije stvar za opoziciju i za vlast. Ovo je stvar za one ljude koji su nevino privedeni, a ima ih onoliko.
Reč ima ministar.
Da li je neko nevino priveden, o tome odlučuje sud. Ko će biti priveden, odlučuje tužilaštvo i daje nalog policiji za privođenje, a oni koji su činili krivična dela, treba da budu zabrinuti, oni, za svoju ženu i decu, zašto ih izlažu tome, da su ti ljudi se ogrešili o zakon, da su osumnjičeni za najteža koruptivna dela, za najteža krivična dela, ne znam da je nekog poštenom građaninu Srbije policija uopšte dolazila? Oni ljudi koji imaju razloga da se brinu su oni koji su brutalno kršili zakone ove zemlje, koji pokušavaju na razne načine da to objasne i samo kada vidimo scene poput onog „Heterlenda“ u Novom Bečeju, gde imate ruinu od zgrade, na kojoj nema ni krova, nema ništa, razvaljena zgrada, a nestalo milion i 200.000 i samo neka mi to objasne. Nema milion i 200.000 evra, a imamo ruinu od zgrade i ako je to po zakonu i ako je to u redu, ako tako treba i ako se za tu politiku zalažemo, onda mi je sve jasno.
Po kom osnovu, gospodine Šutanovac? (Dragan Šutanovac, s mesta: Ja sam ovlašćeni predlagač.) Izvolite.
Gospodine Stefanoviću, pomenuću vam samo jedno ime, Borislav Novaković, oslobođen svih optužbi, oslobođen po tome kada je privođen, oslobođen svih optužbi, tužilaštvo odustalo. Znači, dva predmeta. Po prvom oslobođen, a ima sijaset ljudi i recite mi samo ko je osuđen? Dajte mi ime jednog koji je osuđen, pa da idemo na osnovu toga, a malopre ste pričali o tome kako ne možemo da privedemo nasilnike u porodici, jer će ih sud osloboditi. Šta ćemo sa ovima koje vi hapsite, pa ih sud oslobađa?
Reč ima ministar.
Srećom, takvog ni jednog nije bilo, od kada sam ministar unutrašnjih poslova, pa i u slučaju gospodina Novakovića, koji je osumnjičen za koruptivna dela u slučaju Bulevara oslobođenja, taj predmet se nalazi pred sudom. Za taj predmet nije oslobođen i u tom predmetu mu se sudi. Ni jedan od tih ljudi koji su uhapšeni, od kako sam ministar unutrašnjih poslova, niti je oslobođen pravosnažno, niti mu je optužnica odbačena, ni za jednog. Dakle, mi ozbiljno radimo svoj posao i znamo šta radimo. Tužilaštvo je to koje proverava, žao mi je ako se dešavalo da je bilo ko hapšen, pa da mu je kasnije optužnica odbačena. To pokazuje da u tom trenutku taj posao nije bio urađen dobro i tu se potpuno slažem. Od kako sam ministar unutrašnjih poslova, nema ni jedne oslobađajuće presude. Voleo bih da ima presuda uopšte, jer i oslobađajućih ili osuđujućih, žao mi je što sudovi ne rade onom brzinom kojom bismo svi voleli, pošto je to i tim ljudima koji su optuženi, koji su osumnjičeni znači nešto, pa i da se osude brže će krenuti u izdržavanje krivičnog dela, izdržavanje kazne ili ako se oslobode oslobađaće se svih optužbi i njihov život se menja na bolje. Dakle, voleo bih da sudovi bolje rade svoj posao, brže. Možda se i ovim što sam rekao mešam u rad sudova, ne želim to. Dakle, neka sudovi rade, ali mi je drago da policija one ljude koje hapse otkad sam ja ministar unutrašnjih poslova uradila svoj posao profesionalno.
Zahvaljujem se gospodine ministre. Na član 83. amandman sa ispravkom je podneo narodni poslanik Milan Petrić. Da li neko želi reč? (Ne) Zahvaljujem. Na član 84. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Aleksandar Senić, akademik Ninoslav Stojadinović, Biljana Hasanović Korać, Goran Bogdanović, Slobodan Homen, Miroslav Marinković, Ivan Karić i mr dr Blagoje Bradić. Da li neko želi reč? (Ne) Zahvaljujem. Na član 85. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Aleksandar Senić, Ninoslav Stojadinović, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, Goran Bogdanović, Slobodan Homen, Miroslav Marinković, Ivan Karić i dr Blagoje Bradić. Reč ima narodna poslanica Branka Karavidić. Izvolite, gospođo Karavidić.
Hvala gospodine predsedavajući. Član 85. govori o pravima lica koja se dovode. Mi smo predvideli da se u članu 85. briše stav 2. Inače, u članu 85. stavom 2. je predviđen izuzetak kod pravila da je policijski službenik dužan da lice koja dovodi pre dovođenja, na jeziku koje lice razume, upozna za razlozima dovođenja, pravu na obaveštavanje porodice ili drugih lica kao i o pravu na branioca. Izuzetak podrazumeva da policijski službenik može upoznati lice sa pravima tek po dovođenju i to ako okolnosti u konkretnom slučaju ukazuju da bi to moglo ugroziti postizanje zakonitog cilja. Dakle, u pitanju je diskreciona ocena policijskih službenika i otvara prostor za zloupotrebu i za najgrublje ograničavanje i ugrožavanje prava građanina da bude upoznat sa osnovnim pravima pre samog dovođenja. Od ovog slučaja može zavisiti kasnije ceo tok eventualnog postupka - da li je policijski službenik pravilno ocenio okolnosti u i u skladu sa tim pravilno postupio, to je pitanje? Da li je povređeno pravo građanina da bude obavešten o svojim pravima, da li se time uticalo na njegov položaj u eventualnompostupku i tome slično? Ukoliko je potrebno da se utvrdi određeni izuzetak od pravila, on mora biti precizan i tako definisan da ne dozvoljava bilo kakva široka tumačenja, niti diskreciona postupanja. U odbijanju našeg amandmana vaš odgovor glasi da se amandman ne prihvata, zato što Vlada smatra da u slučajevima hitnih intervencija koje ne trpe odlaganje zbog ugrožavanja života ili zdravlja nekog lica, lica koje se dovodi, koje predstavlja pretnju po život i zdravlje, biće upoznato sa svojim pravima kada se otkloni opasnost. Ja bih zaista želela da mi gospodin ministar malo bolje objasni, znači da mi ovo obrazloženje proširi time i da me uveri da neće doći do zloupotreba ovog stava 2. člana 85. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar. Izvolite, gospodine ministre.
Prihvatam ovaj amandman. Kolege su imale neke slučajeve, ali smatram da svi ti slučajevi mogu da se razreše i u toku samog dovođenja u procesu dovođenja. Dakle, nakon privođenja lica, nakon obezbeđivanja lica u smislu da on višenije pretnja ni po sebe ni po druge nakon toga, a pre dovođenja u stanicu policije ili kod tužioca može mu se saopštiti razlog dovođenja i tu potpuno prihvatamo.
Zahvaljujem gospodine ministre. Konstatujem da je ovaj amandman prihvaćen. Na član 86. amandman je podneo Odbor za odbranu i unutrašnje poslove. Izvolite, gospodine ministre.
Prihvatam ovaj amandman.
Zahvaljujem. Konstatujem da je i ministar prihvatio i amandman na član 86. Na član 88. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Vladimir Orlić, Dušica Stojković, Aleksandar Marković i Nenad Nikolić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 89. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Aleksandar Senić, akademik Ninoslav Stojadinović, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, Goran Bogdanović, Slobodan Homen, Miroslav Marinković, Ivan Karić i mr dr Blagoje Bradić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodna poslanica Branka Karavidić. Izvolite, gospođo Karavidić.
Hvala gospodine predsedavajući. Pa, poslanička grupa Boris Tadić - Socijaldemokratska stranka je podnela pedesetak amandmana i ovo je već, ako se ja ne varam 15. ili 16. amandman. U toku sednice je ministar prihvatio, čini mi se, tri naša amandmana. Ja samo mogu da iskažem zadovoljstvo što se pažljivo čitaju naši amandmani. Naravno, oni nisu kozmetički, oni su, čini mi se, u nekim slučajevima i suštinski. Pa, još jednom, smatram da je ovo dobar znak da se i opozicija u ovom parlamentu bar donekle sluša. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Narodni poslanik profesor doktor Dušan Milisavljević podneo je amandman kojim se predlaže dodavanje nadnaslova, naslova i člana 90a i 90b. Da li neko želi reč? (Ne) Zahvaljujem. Na član 91. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Vladimir Orlić, Dušica Stojković, Aleksandar Marković i Nenad Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne) Zahvaljujem. Na član 92. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dubravka Filipovski, Velimir Stanojević i Zlata Đerić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandmanu skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 96. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dubravka Filipovski, Velimir Stanojević i Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Ne) Zahvaljujem. Na član 96. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Vladimir Orlić, Dušica Stojković, Aleksandar Marković i Nenad Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne) Zahvaljujem. Na član 96. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Olena Papuga, Nada Lazić, Đorđe Stojšić i mr Dejan Čapo. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandmanu skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 100. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dubravka Filipovski, Velimir Stanojević i Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Ne) Zahvaljujem. Na član 100. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Aleksandar Senić, akademik Ninoslav Stojadinović, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, Goran Bogdanović, Slobodan Homen, Miroslav Marinković, Ivan Karić i mr dr Blagoje Bradić. Da li neko želi reč? (Ne) Zahvaljujem. Na član 102. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Aleksandar Senić, akademik Ninoslav Stojadinović, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, Goran Bogdanović, Slobodan Homen, Miroslav Marinković, Ivan Karić i mr dr Blagoje Bradić. Da li neko želi reč? (Ne) Zahvaljujem. Na član 103. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Vladimir Orlić, Dušica Stojković, Aleksandar Marković i Nenad Nikolić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandmanu skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 107. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Aleksandar Senić, akademik Ninoslav Stojadinović, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, Goran Bogdanović, Slobodan Homen, Miroslav Marinković, Ivan Karić i mr dr Blagoje Bradić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandmanu skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 109. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Vladimir Orlić, Dušica Stojković, Aleksandar Marković i Nenad Nikolić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandmanu skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 109. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandmanu skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 112. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac.
Dakle, član 112. uređuje korišćenje elektromagnetnih sredstava. Mi smo predložili da se menja stav 3. i da on sada glasi: „Elektromagnetna sredstva je moguće koristiti samo u situacijama gde postoji stvarna i neposredna opasnost po život ili opasnost od ozbiljnih povreda i gde manje opasna sredstva prinude nije moguće upotrebiti“. Smatramo da nije logično objašnjenje koje ste dali da se sredstva upotrebljavaju od manje ili manje opasnog ka više opasnom. Ako se obrazlaže, onda je po nama neophodno da stoji ovo, ili ste mogli samo da stavite da se elektromagnetna sredstva koristi u skladu sa korišćenjem svih ostalih sredstava koja se koriste kao sredstva prinude. Ne mislim da će vam pasti kruna s glave ukoliko prihvatite ovo. Ovo je stvar koja, ja mislim, uređuje jednu materiju koja se po prvi put javlja u našem zakonodavstvu, a verujem da ni na koji način ne ugrožava, već naprotiv, ovaj amandman doprinosida ovaj deo bude kvalitetniji.
Zahvaljujem. Na član 114. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac. Izvolite, gospodine Šutanovac.
Ovaj član je jako interesantan. Ako dozvolite samo jedan sekund, u originalnom članu 114. kaže se: „Sredstva za vezivanje mogu se upotrebiti radi sprečavanja napada, otpora, bekstva ili samoobrađivanja lica“. Mi smo dali amandman koji kaže: „Sredstva za vezivanje mogu se upotrebiti samo u slučaju sprečavanja napada, otpora, bekstva ili samopovređivanja lica“. Šta to znači? Ovo što je definisano u Predlogu zakona, ne znači da je samo to. Podsetiću vas da policija u poslednje vreme, a dešavalo se i ranije, ako mi dozvolite, evo digresiju jednu, neke 2004, 2005. godine, doživeli smo da legenda sportskog fudbala, gospodin Dragan Džajić bude priveden sa lisicama na rukama, a sigurno nije hteo da spreči, da napravi napad, da pruži otpor, da pobegne, ili da se samopovredi. Dakle, time što vi ovo izbegavate da uvrstite u Predlog zakona, gospodine ministre, vi nama samo najavljujete da će se nastaviti sa praksom privođenja ljudi sa, kolokvijalno rečeno, sa lisicama, bez osnova koji piše… Izvolite Markoviću, dobacili ste mi nešto, pa vas nisam dobro čuo.
Molim vas, gospodine Šutanovac, nemojte da polemišete sa poslanicima. Ja bih reagovao u tom trenutku. Nastavite da izlažete.
Jako interesantno, gospodine Bečiću, kako vi izgleda na desno uvo slabije čujete, pa reagujete samo na levu stranu.
Veoma dobro čujem i sa leve i sa desne strane, gospodine Šutanovac.
Možete da se okrenete leđima prema nama, pa da čujete malo i onu drugu stranu. Dakle, gospodine ministre, ako ostane kako ste predložili, ne služi ničemu. Ne služi ničemu, jer znači da može da se probudi neko u šest ujutru ko je sa porodicom, vi ste srećni i zadovoljni što ste ga konačno pronašli na stanu gde živi inače,ko je prekjuče bio kod vas, davao izjavu, sačekate ga na izlazu iz lifta, stavite mu lisice, kamere su upaljene, rasveta ide. Onaj lupi i kaže - sad, on izlazi i eto ga, na prvom programu, da li PINK-a, RTS-a, ili gde već. Gde to ima, gospodine ministre?
Vreme, gospodine Šutanovac, Zahvaljujem. Nemate više vremena ovlašćenog, gospodine Šutanovac, iskoristili ste sve vreme i poslaničke grupe i ovlašćenog. Reč ima ministar. Izvolite, gospodine ministre.
Od 2000. do 2012. godine smo te filmove gledali jako često, samo što je bilo na svim televizijama i bilo u svim medijima, i to sa istim naslovima, pošto je neka ruka to vodila, zvala one telefonske brojeve urednika, znaju oni koji su bili pozivani, znaju ko ih je pozivao, iz kog kabineta. Znaju ime te osobe, isto. Ima i skraćenicu, ima i jedan nadimak. Zvali ih i diktirali šta da pišu. Što se tiče tog, imali smo pre nešto više od pet godina situaciju da nisu stavili lisice na ruku licu i to lice je ubilo policajca. Znate, ko će da ode sada u tu porodicu kod deteta tog policajca da mu kaže - bap super što tvoj tata ili njegov kolega nije stavio lisice na ruke ovom licu, jer da je to uradio možda bi taj policajac danas bio živ? E, to je društvena opasnost sa kojom se suočavaju policajci. Ne možemo u jednom trenutku da kukamo za njihove cipele, za pantalone, a onda kada obavljaju posao, hajde da ne rade ništa. Gledali smo one scene američke policije, oni stavljaju onu vezu na ruke u svakom slučaju, svakome. Time štite živote svojih policajaca, štite živote policajaca. Mi se trudimo da zaštitimo živote srpskih policajaca. Lica koja se privode i koja su osumnjičena za izvršenje bilo kog krivičnog dela, ne znamo kakvo će njihovo ponašanje biti, kada ih policija privede, možda odluče da beže u toku dovođenja, možda odluče da napadnu policajca, možda im se promeni psihičko stanje, bolje da imaju lisice na rukama, ili sredstva za vezivanje. Tako štitimo živote policajaca koji se bave ovim poslom. To ionako traje do dovođenja u policijsku stanicu, ništa strašno.
Zahvaljujem [[Dragan Šutanovac, s mesta: Mogu li repliku?]] Niste pomenuti, gospodine Šutanovac. (Dragan Šutanovac, s mesta: Predsedavajući, nema smisla, pa vodimo raspravu o stvarima…) Nije pomenuta ni DS, ni vi lično. Ja bih molio da ne idemo više u polemiku sa vama. Izvolite, imate pravo na repliku, iako po Poslovniku nemate.
Gospodine ministre, to što vi kažete ja mogu potpuno da podržim, ali ne u situaciji u kojoj to piše kako piše. Onda treba da se kaže – sredstva za vezivanje koriste se u svim situacijama, i tačka. Kako policajac danas procenjuje? Pa, imamo situaciju da član glavnog odbora ispred SNS je priveden sa rukama u džepovima, a član DS se privodi uz kameru sa lisicama na rukama. Da me neko ubedi da je član DS čovek koji je pokušao napad, otpor, bekstvo ili samopovređivanje, a da član SNS to nije, to ne može. Ovde dajte prostor potpuno bespotrebno da policajac donosi sam odluku šta će da radi, a u stvari ne piše ništa, jer objektivno, to što ste vi sada nama rekli kao obrazloženje znači da mogu svakome da se stave lisice, jer je nepredvidivo ponašanje svih. Pa, evo naš predsedavajući, čovek nepredvidljiv, non-stop, ne možete da uhvatite da li sluša ili ne sluša, kako reaguje. Ja sam za to da se ovde ispoštuje samo u ovim slučajevima, a policajac neka to uradi, pa i ako je pogrešio, može da obrazloži. Da budem vrlo precizan, nikada DS nije vodila MUP, nikad. (Vanja Vukić, s mesta: Samo iz senke.) Znači, gospodin predstavnik bivšeg režima, gospodin Vanja Vukić, koji je zaboravio, znači, kada je hapšen i Cvetković i Džajić, stavljene su lisice na ruke ljudima koji imaju po 65, 70 godina da bi se pravio šou medijski. Zbog čega? Gospodin Cvetković je čak zadržan u stanu da kamera stigne. Nema razloga. Ljudi, samo u ovim slučajevima koji su precizno definisani i podržava, ili napišite – u svim slučajevima, pa stavite lisice na ruke svima. Hvala.
Vreme. Evo, obećavam gospodine Šutanovac, da ću se lično založiti da u jednom slučaju ne bude lisica. Reč ima narodni poslanik Vanja Vukić.
Ja ću opet, kao i u raspravi u načelu, podsetiti gospodina Šutanovca da je u pravu da nikad nisu vodili MUP, da nisu hteli da preuzmu odgovornost, da su imali svoje policajce, svoje inspektore, svoje privatne istrage, što je kasnije i dovodilo do oslobađajućih presuda za neke koji su hapšeni po političkoj odgovornosti. Dakle, od 2000. godine DS nijednom nije imala ministra unutrašnjih poslova.
Zahvaljujem [[Dragan Šutanovac, s mesta: Mogu li repliku?]] Na čije izlaganje, gospodine Šutanovac? (Dragan Šutanovac, s mesta: Na izlaganje gospodina Vanje Vukića, koji je rekao da je DS imala privatne policajce.) Izvolite, prepoznali ste se.
Nisam se ja prepoznao, gospodine Bečiću.
Demokratska stranka je pomenuta, izvolite.
Demokratska stranka je pomenuta. Ja se nisam prepoznao. Nemojte mi to pričati. Dakle, gospodine Vukiću, koji su to privatni policajci DS? Evo, budite ljubazni, ustanite i recite i nama i javnosti i svima da konačno znamo ko su ti ljudi. Pre nekih pet dana ste nam rekli da nisu mogli da se postavljaju načelnici zato što DS nije dozvoljavala, a sada čujemo da smo imali naše policajce. Potpuna neistina, to mogu da vam dokumentujem. Ja vas molim da ustanete sada i da kažete imenom i prezimenom. Ako je to Veljović, postavljen u vreme još Dragana Jočića, da li je tako? Ako je Milović, isto postavljen u vreme Dragana Jočića. Koji su to policajci DS koji su vodili loše istrage, koje su završene oslobađajućim presudama? To mi je isto jako važno, pošto ministar Stefanović misli da su sve istrage koje su vođene završene sudskim presudama koje nisu oslobađajuće. Inače, gospodine Stefanoviću, i gradonačelnik Bojnika i gradonačelnik Kraljeva i gradonačelnik Niša, svi su oslobođeni. Nema to veze sa vama. Odlazak na teren nema veze sa vama. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko po amandmanu želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, to što je neko priveden po nalogu tužilaštva, a nije osuđen, ne mora čak da bude ni dokaz nevinosti. To može da bude dokaz dodatne krivice stranke bivšeg režima zbog reforme pravosuđa, pa sudije iz njihove partije neće da osude one koji su ih iz te partije postavili. No, da se vratim na vezivanje, recimo, navodim primer, to vezivanje je, kažem mogu se upotrebiti, znači, ne moraju, a recimo, može da dođe do samopovređivanja i, recimo, neko posadi zgradu na pašnjaku, i posadi jedan sprat, i na krovu posadi još jednu zgradu, i sada dođe do neke istrage i tužilaštvo da nalog za privođenje i policija dođe na pašnjak, vidi da je posađena zgrada, da je na zgradi posađena još jedna zgrada, popnu se gore, zazvone i moraju da procene da li to lice može, u trenutku nekog rastrojstva, uznemiren, što je pronađen, uhvaćen, itd, da bude suicidno. Možda neće da napadne policajca, možda hoće da se samopovredi, možda neće da mu se sudi. U takvim situacijama, policija, starešine moraju da procene da li je potrebno sredstvo vezivanja, da li je to sredstvo prinude potrebno ili nije. Zato mislim da je član 114. precizan i da daje pravo policiji da može, a ne mora, ali recimo ako proceni da na tom pašnjaku postoji neka opasnost po njih ili po onog po koga su došli, oni su u obavezi da primene to da ne bi došlo do samopovređivanje. Hvala.
Zahvaljujem se. Na član 121. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Aleksandar Senić, akademik Ninoslav Stojadinović, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, Goran Bogdanović, Slobodan Homen, Miroslav Marinković, Ivan Karić i mr Blagoje Bradić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 122. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dejan Nikolić, Jovan Marković, Jovana Jovanović, Aida Ćorović, Vesna Marjanović i Dragoljub Mićunović. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 124. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Vladimir Orlić, Dušica Stojković, Aleksandar Marković i Nenad Nikolić. Zahvaljujem. Na član 124. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dejan Nikolić, Jovan Marković, Jovana Jovanović, Aida Ćorović, Vesna Marjanović i Dragoljub Mićunović. Zahvaljujem. Na član 129. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Reč ima narodni poslanik Vladimir Pavićević. Izvolite.
Poštovane dame i gospodo, mi predlažemo da u poslednjem stavu člana 129. formulacija bude sledeća: „pravila i način upravljanja ljudskim resursima propisuje ministarstvo“, a ne ministar kao što nam je predložio ministar Stefanović. Ministar Stefanović je nama odgovorio da ne može da prihvati ovaj amandman i da će da se drži arbitrarnosti kada sudimo o sadržini ovog predloga zakona, uprkos našoj snažnoj argumentaciji da to ne treba da bude tako, i pozvao se na to da prema izvesnim propisima ministar predstavlja ministarstvo i da ministar usvaja izvesne propise. Poštovani gospodine Stefanoviću, i ako prihvatite naš amandman, vi ćete i dalje predstavljati ministarstvo, a ministarstvo može u skladu sa ovim propisima da usvaja ove propise. Vi ste, ministre Stefanoviću, pitali tokom rasprave danas – kakvog bi to imalo smisla da neko ministarstvo sada usvaja ili donosi, pa nije to neko lice, dovešćemo u zabunu neke ljude? Ja se onda pitam – da li onda gospodin Vučić nas sve skoro svakodnevno dovodi u zabunu? Na primer, ministre Stefanoviću, kada mi dobijamo predlog zakona u Skupštini, tu nam ne piše – predsednik Vlade podnosi Narodnoj skupštini Predlog zakona o policiji, nego vrlo precizno piše – Vlada na osnovu člana 123. tačka 4. podnosi Narodnoj skupštini Predlog zakona o policiji, a onda, gospodine Stefanoviću, u desnom donjem uglu potpis predsednika Vlade. Po toj analogiji, mi predlažemo da ministarstvo usvaja ove propise, a vi kao resorni ministar da stavite svoj potpis na odgovarajuće mesto, a da time svim građanima naše Republike pošaljete poruku da niste za arbitrarnost kada govorimo o odredbama Predloga zakona o policiji o kojem danas raspravljamo u amandmanskoj raspravi, poštovana gospodo. Hvala.
Reč ima ministar dr Nebojša Stefanović.
Ima samo jedna, možda ćete reći, mala, ali značajna razlika. Vlada je kolektivni organ. Dakle, Vlada se sastoji od više članova koji mogu da učestvuju u odlučivanju, dakle čiji je glas jednak u odlučivanju. Predsednik Vlade predstavlja Vladu, ali je Vlada kolektivni organ. Ministarstvo to nije i zato Vlada može da ovlasti bilo kog člana Vlade da je predstavlja. Danas sam ja ovlašćeni predstavnik Vlade u smislu ovog zakona, iako je predsednik Vlade potpisao i uputio ovaj zakon Narodnoj skupštini, a predsednik Vlade može u svakom trenutku da ovlasti, odnosno Vlada može da ovlasti drugog člana da zastupa ovaj zakon. U ministarstvu je to nemoguće i zato sam ja danas pred vama. Da je moguće, mogao sam da ovlastim nekog od državnih sekretara ili sekretara Todorovića, koji je veteran u ovim skupštinskim raspravama, i da umesto mene sedi i razgovara sa vama, ali to je nemoguće, jer sam samo ja ovlašćen u ime ministarstva da ga predstavljam i tako je po zakonu.
Reč ima narodni poslanik Vanja Vukić.
Zahvaljujem, predsednice. Razmišljao sam da li da se javim po ovim amandmanima, gde se navodno ministru uskraćuju ovlašćenja, ali ovakve vrste amandmana može da predloži neko ko nema iskustva u vođenju bilo kog državnog organa ili barem u radu nekog državnog organa. Naime, u potpunosti se slažem sa ministrom unutrašnjih poslova da je Vlada kolektivni organ. Vlada odluku donosi glasanjem. Vlada izglasa neku odluku, i to je odluka Vlade. Sa druge strane, postavlja se pitanje – kako bi bilo koje ministarstvo, pogotovo MUP koji broji ogroman broj ljudi, desetine hiljade nudi, moglo da donese takvu odluku? Da li je to način? Nisam čuo danas uopšte, ni u raspravi u načelu, koji je to način kako bi ministarstvo donosilo bilo koju odluku u tom smislu? Dakle, da li je to glasanjem, da li je to glasačkim kutijama, pa svi glasaju i onda ministarstvo donese odluku? Da li je to sekretar ministarstva, državni sekretar ili neko drugi? Zahvaljujem.
Na član 129. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Martinović, Nataša Vučković, Goran Ćirić, Balša Božović, Aleksandra Jerkov i Gordana Čomić. Da li neko želi reč? Na član 131. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Vladimir Orlić, Dušica Stojković, Aleksandar Marković i Nenad Nikolić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 132. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac. Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac.
Poštovani gospodine ministre, uvaženi predstavnici MUP-a, ovo je amandman koji se odnosi pre svega na standard policajaca. Verujem, uvaženi ministre, kada se sada budete konsultovali sa kolegama koji sede sa vama će vam ipak dati do znanja da policajce ne možemo da tretiramo na način koji ste predložili u zakonu. Predlažemo da u slučaju da se stručno usavršavanje realizuje na udaljenosti većoj od 75 kilometara, to je red veličine sat vremena vožnje, od mesta prebivališta zaposlenog ili u slučaju da je zaposleni obavezan na celodnevno prisustvo u mestu stručnog usavršavanja zaposleni u ministarstvu za vreme trajanja stručnog usavršavanja ima pravo na smeštaj, ishranu i 20% od dnevnice, što je danas, koliko ste vi dali dnevnicu, 30 dinara. Dame i gospodo, koji ga savetujete, vidim da se okreće prema vama, mislim da je ovo nešto što je dobro za policajce. Znači, ako policajac dođe iz Niša na usavršavanje u Beograd, ako ne dobije stan, smeštaj i hranu, ako ne dobije tih 30 dinara, kako mislite da ga usavršavate? Da putuje od Niša do Beograda svaki dan dok traje usavršavanje? To je apsurd. To znači da ćemo usavršavati one koji su u Beogradskom pašaluku i nikog više. Dakle, nemojte tretirati te ljude kao puku radnu snagu, o kojima ne brinete ništa.
Promašili ste amandman.
Ne, nisam.
Jeste, sto posto.
Ne, nisam 133.
Došli smo do 132, ima još par stranica do tog 133.
Ja se izvinjavam vama zaista, sve vreme imam problem da vas čujem. Vi ste nešto utihnuli i onda sam ja pogrešio.
Takva mi je priroda.
Gospođo Majo, ovo nije prvi put i malopre je kolega isto tako govorio o amandmanu koji je tek došao na dnevni red…
Ne, ne, ali onda nećete govoriti kada dođe. Nije problem.
Malopre sam pitao vašeg kolegu koji je, pa nisam čuo ni za 131.
Nije problem, samo završite, pa nećemo onda.
Prekinuli ste me u mom nadahnutom izlaganju. Znači, lepo sam govorio, mislim u interesu svih onih policajaca i države Srbije, koja hoće da školuje te policajce, da im obezbedi smeštaj, ishranu i tih 30 dinara, valjda, onako za čokoladnu bananicu…
Hvala. Vreme. Produžila sam vreme. Reč ima ministar.
Da vam kažem, u situaciji kada se zemlja suočava i sa ekonomskom konsolidacijom i kada pokušavamo da posle mnogo godina živimo od onoga što zaista zarađujemo, a ne od onog što pozajmljujemo, mi smo obezbedili tim ljudima smeštaj i ishranu, što je veoma značajno. Izvinite, ti ljudi koji idu na stručno usavršavanje imaju svoju platu. Oni imaju svoju platu i oni pored smeštaja, ishrane, plate, jer u tom trenutku stručnog usavršavanja ne vrše svoj posao, a primaju platu, imaju i 20% dnevnice. Narodna skupština se 2008. ili 2009. godine odrekla dnevnice. Dakle, narodni poslanici su tada shvatili da ne treba da primaju dnevnice zato što je to više od onog što može država da izdrži, čak iako je simbolično. Dakle, neko ko želi usavršavanje, znači, mi mu usavršavanjem dajemo način da napreduje, jer je to jedan od uslova u karijernom napredovanju, mi mu pružamo mogućnost, ulažemo faktički u njega, jer neko plaća to njegovo stručno usavršavanje, a u situaciji kada zemlja mora, pre svega, da razmišlja o onome što je vitalni interes, mislim da ta razlika da li mu je dnevnica ovolika ili onolika, neko ko iskreno želi stručno usavršavanje ne predstavlja uslov. Nekada su ljudi išli bez ičega. Nisu dobijali ništa, pa su išli da se usavršavaju jer su znali da će im to znanje trebati da bi napredovali u struci da bi mogli da zauzimaju odgovarajuća rukovodeća mesta u MUP-u. Mislim da će interes onog pravog, onaj ko zbog dnevnice ide negde bolje da ne ide.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo, ja ću vrlo kratko. Ja sam spreman da glasam za ovaj amandman, ali ne znam da li sam dobro čuo, školovanje u beogradskom pašaluku ili pašnjaluku, ako je pašnjaluk ja ću onda da glasam. Hvala. (Dragan Šutanovac, s mesta: Replika. Dao mi je priliku.)
Samo nešto da mi razjasnite, da li je 132. ili 133. (Dragan Šutanovac, s mesta: 133.) Šta da radimo sa ovim 132? Da pređemo pa da dođem do 133. Odmah ću vam dati reč, samo proceduralno, molim vas. Na član 132. amandman su zajedno podneli poslanici Dejan Nikolić, Jovan Marković, Jovana Jovanović, Aida Ćorović, Vesna Marjanović i Dragoljub Mićunović. Znači, nema niko. Na član 133. amandman je podneo Dragan Šutanovac. Izvolite.
Gospodine ministre, nije nepoznata stvar da policajci sami sebi u svetu plaćaju određene obuke, ukoliko žele da napreduju, participiraju nekim obukama za koje čak SAD ne plaćaju svu obuku svojim policajcima. Znači, kada se opredelite da napredujete morate malo iz svog budžeta da izdvojite, ali iz kog budžeta da izdvoje ljudi kojima ste smanjili plate, smanjili dnevnice, doveli ih na rub egzistencije? Kako i gde piše u zakonu to što ste rekli da se obezbeđuje smeštaj i ishrana? Ja to ne vidim nigde. Mi smo čak stavili da se radi o 75 kilometara, u smislu da dotle može da se putuje, jer se putuje po Beogradu po sat vremena. To znate. Ali nigde u zakonu to ne piše. Recite u kom članu i ja nemam problem. Ovako kako je napisano, ljudima koji su na školovanju ne sleduje ništa, a dnevnica kao takva, slažem se potpuno, mizerna je stvar. Govorim o 150 dinara, 20% je 30 dinara, to je stvarno potpuno besmisleno. A, što se tiče pašnjaka, ko o čemu gospodo, ovce o pašnjaku, ja imam potpuno razumevanje za to i uvek sam spreman da to naglasim.
Reč ima ministar.
Svi pripadnici policije inače koji dolaze na usavršavanje, ono se najčešće izvodi tamo gde oni žive, dakle u policijskim upravama u kojima pripadaju, ali tamo kada dolaze, a najčešće dolaze ili u centar za osnovnu policijsku obuku ili u Kriminalističku policijsku akademiju, postoje internati, policijski hotel i smeštaj u koji mi njih stavljamo. Dakle, ti ljudi ne snose takvu vrstu troška jer smo potpuno svesni da oni ne bi mogli da plaćaju hotelski smeštaj za obuku koja traje mesec dana. Prosto je nemoguće. Ne mora sve da stoji u zakonu. Dakle, mi pokušavamo da se prilagodimo onim mogućnostima koje policija može da pruži u određenom momentu, kako bude ekonomska snaga zemlje rasla, što sam uveren da hoće, mi ćemo poboljšavati uslove za policiju. Dakle, to je nešto na čemu možemo i moramo da radimo.
Na član 133. amandman su zajedno podneli Dejan Nikolić, Jovan Marković, Jovana Jovanović, Aida Ćorović, Vesna Marjanović i Dragoljub Mićunović. Na član 134. amandman je podneo Zoran Babić. Na član 134. amandman su zajedno podneli poslanici poslaničke grupe Boris Tadić-SDS-ZZS-ZS. Na član 135. amandman je podneo Dragan Šutanovac.
Gospodine ministre, ovo je amandman zbog koga me je kontaktirao veliki broj bivših i sadašnjih polaznika KPA nezadovoljni predlogom koji ste dali u predlogu zakona, po kome se oni tretiraju kao i diplomci nekog Megatrend univerziteta, gde je lakše doktorirati, nego završiti KPA. Smatram da ukoliko uvodite sektor za ljudske resurse, ukoliko planirate kadrove i potrebe za pravljenje tzv. kadrovske piramide, ukoliko planirate karijerno napredovanje, onda morate da planirate i tačno brojno stanje policajaca budućih, a samim tim i onih koje školujete na KPA. Ukoliko ljudi koji se školuju na KPA nemaju prioritet u zapošljavanju, već se tretiraju kao svi ostali koji završe fakultete, da ne nabrajam koje sve fakultete, evo gospodin Bečić najbolje zna šta je on završio, inače bi imao prednost ispred kriminologa sa KPA, za nas je to potpuno neprihvatljivo. Dakle, smatramo da svi koji se upisuju treba da se upisuju na poseban način uz posebnu trijažu, a da nakon toga imaju apsolutnu prohodnost kao mladi kriminolozi u Policiji Srbije. Policija Srbije i celo ministarstvo broj preko 40.000 ljudi, njih ima par stotina godišnje. Dakle, to nije broj koji će negativno da utiče, naprotiv mislim da je to potpuno prirodno da ukoliko je formirana kriminalističko policijska akademija sa idejom da se školuju budući mladi policajci za potrebe bezbednosti građana Srbije, da se oni primaju na posao pre bilo koga drugog. Znači, da za njih konkurs kao klasičan konkurs ne važi, jer oni trebaju da polažu taj konkurs kada se upisuju na KPA.
Hvala. Reč ima ministar.
Godišnje se na KP upiše 600-700 studenata. Nemamo potrebu da smanjimo taj broj, jer mi želimo, to nije vojska. Neko ko završi KP može da radi u privatnom sektoru, u privatnom obezbeđenju. Postoje različiti profili i smerovi KP. Mi imamo jedan snažan sektor privatnog obezbeđenja koji tek treba da zaživi u Srbiji. Zašto bi smo oduzeli mogućnost ljudima da rade i završe takvu vrstu škole, završe specijalističku obuku npr. u forenzici i da rade u privatnom sektoru. Ministarstvo unutrašnjih poslova propisuje i kroz sistem karijernog napredovanja koji broj visokoobrazovanih pripadnika je potreban za svaku godinu za grad, za region. Što bismo primili čoveka iz Beograda i onda ga poslali da radi u Šapcu, Nišu? Onda treba da mu platimo stan, smeštaj, putne troškove i dolazimo do svih ovih problema. Mi treba da projektujemo i da kažemo 24 policijska oficira iz Niša u tom i tom periodu, takve ljude treba da primamo i takve na konkursu. U članu 257. Predloga zakona kaže – lica koja su završila studije u roku na visokoškolskoj ustanovi obrazovanoj za ostvarivanje studijskog programa za potrebe policijskog obrazovanja iliti KP, čije su studije finansirane iz budžeta Republike Srbije i koja su imale zaključen ugovor sa ministarstvom za svaku školsku godinu, prilikom sprovođenja konkursa imaju prednost ukoliko ispunjavaju opšte i posebne uslove za zasnivanje radnog odnosa u ministarstvu. Dakle, mi dajemo prednost diplomcima KP, ali naravno.. (Dragan Šutanovac, s mesta: To je potpisan sporazum.) Mi sad prelazimo na jedan drugi sistem u kome hoćemo, i taj sistem ćemo vremenom izmeniti, gde hoćemo da uradimo da oni ljudi koji završe KP, ne budu oni koje mi selektujemo u prvoj godini, što je bilo do sada i ovu odredbu zato moramo da imamo, jer je do sada važio taj sistem, hoćemo da oni ljudi koji se uzimaju sa KP-a budu oni koji su najbolji, prema broju, prvoplasirani, drugoplasirani, treći, itd. Dakle, to je cilj.
Reč ima narodni poslanik Zoran Babić.
Mislim da gospodin Igor Bečić nema potrebe za advokatom, niti sam stručan da budem advokat bilo koga, pa ni gospodina Igora Bečića, malo pre pomenutog u negativnom kontekstu, ali da bi neko u ovoj sali govorio o tuđem studiranju, o tuđem fakultetu, o dužini studiranja, o proseku na tim studijama, mora prvo da se identifikuje i da kaže koji fakultet je on završio, koliko godina je to studiranje trajalo, koji prosek je imao na fakultetu koji je završio, pa tek onda da priča o drugim ljudima i o načinu kako su i koji su fakultet završili. Ja slobodno mogu sa ponosom da kažem da sam Mašinski fakultet završio nešto pre proseka za Mašinski fakultet, da je bilo mnogo boljih studenata i mnogo bolje svršenih i diplomiranih inženjera mašinstva, ali je bilo i onih gorih, pa sam moj Mašinski fakultet Univerziteta u Beogradu završio za nepunih šest godina, dok je uvaženi kolega, predlagač amandmana za taj isti fakultet i za završetak tog istog fakulteta mu je bilo potrebno samo 12 godina. Čovek se nastudirao. Neprijatno je i loše pominjati tuđe diplome, ali obično se tim stvarima bave i takve retorike late baš oni koji imaju najmanje prava na tako nešto. Ovo nikada ne bih uradio da malo pre nije onako zajedljivo, nadmeno, bahato i cinično, u negativnom kontekstu pomenut naš kolega, gospodin Igor Bečić. Za sledeći put, kada predlagač amandmana na takav način želi valjda neki politički poen da dobije, ipak je potrebno da prvo kaže gde, kako, šta, pod kojim uslovima i kada? Jer, čini mi se da je pre postao savetnik u Ministarstvu i dobio državni posao nego što je završio fakultet i da su mu te Petooktobarske promene pomogle da završi fakultet, jer da ih nije bilo, ko zna koliko bi se oteglo to studiranje i verovatno da bi postao rekorder u dužini studiranja na Mašinskom fakultetu Univerziteta u Beogradu. Mislim da ovakve retorike i ovakvih stvari ipak treba da se klonimo i da je ne koristimo, jer taj bumerang pakosti i ljubomore najčešće, i ako bude snažno zavitlan i bačen prema onome, u ovom slučaju prema Igoru Bečiću, ipak se samo okrene oko njegove glave i dođe ka onome ko se takvih stvari latio.
Replika.
Gospodine Babiću, nije ovo prvi put da se vi bavite mojim fakultetom. Naprosto, vama je to manir, da se bavite mojom porodicom, mojim bratom od strica, mojim fakultetom, mojim tastom. Imate vi te potrebe i to nije ništa novo. Tačno jeste da sam ja diplomirao posle 11 godina, ali nisam studirao toliko. Treba da znate da sam živeo u inostranstvu, a to sam više puta rekao u javnosti. Postoje razlozi zbog kojih sam toliko studirao, ali ne nakon 5. oktobra. Promašili ste i milenijum i vek i deceniju. Znači, fakultet sam završio pre 2000. godine i nema nikakve veze sa 5. oktobrom. To mogu da vam dokumentujem. Možete da se kiselite koliko hoćete, ali očigledno da vi u to vreme niste to znali, a sada ste moj biograf i gospodina Pavićevića, ali na jedan izuzetno loš način. Ja sam malo pre pričao o mladićima i devojkama od kojih nijedan nije potpisao ugovor sa Ministarstvom unutrašnjih poslova, a koje država školuje da budu policajci. To je suština. Desetine njih me je kontaktiralo. Zbog čega mi, građani Srbije, danas plaćaju studiranje za šest stotina kriminalističko-policijskih kriminologa? Šest stotina njih upisuje taj fakultet. Smanjite tu cifru. Ja vam sve vreme to govorim malo pre, a vi me ne slušate. Znači, projekciju potrebe, organizaciju, pa onda tačan broj, koliko treba, pa projektujete kadrovsku piramidu, pa naučite nešto. Pitajte generala Živkovića kako se to radi. Ovo što ste mi dali kao korporativna bezbednost, to je druga stvar. Vi njima treba da date mogućnost da se oni zaposle u policiji. Rekao sam vam i u onoj raspravi koju smo vodili – primanje na akademiju, odnosno KPA, treba da se uradi po regionu, u odnosu na potrebe regiona, okruga i lokalne samouprave, odnosno lokalne policijske stanice i da se na osnovu toga ti mladi ljudi vrate tamo da rade. Inače, to što ste rekli – nećemo valjda da pošaljemo nekoga iz Beograda u Niš, pa danas ste pričali o tome kako šaljete s Vračara u Novi Sad i opravdavali ste tu mogućnost, a sada vam smeta iz Beograda u Niš? Šta se tu menja? Zbog čega sad odjednom Niš nije deo Srbije, kao što je Novi Sad? Dakle, nemojte da koristite argumente na pogrešan način. Ja vas molim da ovo razmotrite ozbiljno.
Reč ima ministar. Izvolite.
Mi ne plaćamo ni blizu 600 ljudi. Mi plaćamo 40 ljudi na budžetu. Toliko plaća Republika Srbija. Tolike su potrebe MUP-a. Tako je predviđeno da će nam za četiri godine trebati, to je neki kadrovski plan. Ostali ljudi su samofinansirajući studenti koji su se upisali na Kriminalističko-policijsku akademiju. Naprosto, želeli su da se upišu. Kao da su upisali pravni ili ekonomski fakultet. To je njihova želja. Mi to ne možemo da sprečimo, niti imamo nameru da sprečimo. Kažem vam – to što neko ima nameru da se zaposli u MUP-u, ne znači da će se ta namera ostvariti. Ako se upiše sa 70 bodova i ako možda nije najbolji student ili nije najbolji učenik i nema najbolje rezultate, nema najbolje testove, ne pokaže se najboljim – zašto bi ga policija uzela? Zato što on ima želju? To bi bilo besmisleno. Ne završe svi KPA i zaposle se u policiji. Ali, o tome ljudi treba da razmišljaju. Ne završe ni svi drugi fakultete pa se zaposle. Naprosto se to ne dešava. Jer, ljudi moraju da imaju neke sposobnosti da bi dobili radno mesto. U svakom slučaju, trudimo se da ukažemo, upravo kroz taj broj ljudi koji se plaća iz države, kolike su potrebe MUP-a. I treba da se takmiče. Tih 40 će, ja se nadam, biti najboljih 40, sa najboljim prosekom. U oktobru smo imali tri dame koje su bili najbolji studenti, prvi put, posle dugo vremena. Dakle, najbolje moraju da idu napred i ti najbolji, od tih 40 koje država plaća, će svakako imati prioritet. Možda se neko od njih u međuvremenu predomisli pa više ne želi da radi u policiji, onda će na njihovo mesto ući sledeći po rangu. Ali, nećemo uzeti onog poslednjeg po rangu, zato što je on zvao, na primer, Dragana Šutanovca ili Nebojšu Stefanovića, svejedno, i rekao – izvinite, ja sam se javio. Dakle, najbolji i od najboljih tih prvih 40 koje država plaća, za koje će država platiti školovanje, treba da idu napred.
Hvala. Narodni poslanik Zoran Babić ima reč.
Sličnom logikom kao kolega od malopre mogu da kažem da i mene desetine i stotine privrednika u Srbiji je zvalo i pitalo – zašto oni nisu dobili kredit od Fonda za razvoj po kamati od 2,5% godišnje, a dobio je Goran Šutanovac, i to dva puta, dva kredita u iznosu od 120 miliona dinara? I mene je desetine i stotine, hiljade građana zvalo i reklo – pa,znate i mi bi gradili nešto na pašnjaku na Vračaru, ali nisu mogli, a čini mi se, ako me sećanje dobro služi i ako bih se bavio biografijama drugih ljudi, izabrao bih mnogo veće, mnogo značajnije ljude, ljude sa karijerama, koji su u svojoj karijeri uradili mnogo toga dobrog za građane RS. Ne bih se bavio drugim karijerama, a još manje porodicama. Ali, mislim da smo se do 1996. godine, do koje sam proveo i tada i diplomirao na Mašinskom fakultetu Univerziteta u Beogradu, da smo se sretali i da sam sretao neke ljude i da tada nisu bili u inostranstvu, već su navodno studirali. Ja sam ih tu sustigao i pretekao, uostalom, kao što sam ih sustigao i pretekao posle u bavljenju poslom. Nije to stid. Nije stid produžiti fakultet. Mnogo je razloga zbog čega ljudi ne mogu da završe u roku, pa šta? Ali je stid smejati se drugima zato što su produžili i zato što su radili, ili zato što su fakultet završili u nekim drugim godinama. To je sramno i zbog toga sam reagovao i nikada ne bih reagovao da nije bilo takve akcije, odnosno takvog reagovanja prema gospodinu Bečiću malopre.
Vreme, hvala. Da se vratimo sada na amandman. (Dragan Šutanovac, s mesta: Replika!) Stvarno, dosta je bilo oko diploma, slušali smo. (Dragan Šutanovac, s mesta: Pomenuo mi je brata imenom i prezimenom.) Ne znam ja ko je čiji brat, stvarno nemojte. Da li vi želite da pričamo stalno o braći, sestrama i diplomama? (Dragan Šutanovac, s mesta: Dozvolite da odgovorim.) Ne mogu da vam dozvolim. Mislim da nema potrebe da idemo dalje u replike. Zahvaljujem. Vraćamo se na amandman i reč ima dr Aleksandra Tomić. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, poštovani ministre, kolege poslanici, gospodine ministre, dobro je što ovaj amandman niste prihvatili. Mi smo u nekoliko navrata razgovarali o tome da školovanje kadrova podrazumeva i nove trendove u školovanju. To znači da svi oni studenti koji žele da se bavi forenzikom, sada sve više imamo zahteva kada govorimo iz oblasti policijske službe da je potreba veća za školovanim kadrovima iz oblasti finansijske forenzike. Zašto to govorimo? Zato što kao najbolji primer imate novi izveštaj DRI, koja se odnosi na konsolidovane finansijske račune AP Vojvodine koji pokazuju da je, recimo, onaj ko sedi na čelo AP Vojvodine, a dobro se zna da je to premijer, jednostavno raspolagao sa 1.999.276.000, što stoji na strani četiri, bez potrebne dokumentacije i sa važećim propisima o međunarodnim standardima. To pokazuje da je preko 159 miliona utrošeno na javne nabavke bez adekvatne dokumentacije, što pokazuje da je upisano u imovinu AP Vojvodine 1.172 hektara zemlje bez procene uopšte njihove vrednosti, a nema 59 puteva koji su druge namene, koji predstavljaju infrastrukturu kada govorimo o Vojvodini. (Dragan Šutanovac, s mesta: Ovo je o amandmanu?) Znači, to je praktično uvod…
Daću vam reč, samo koleginica da završi.
Evo, evo. Dakle, to je uvod i dobar primer da kadrovi koji se školuju u Kriminalističkoj akademiji trebaju da imaju znanja iz finansijske forenzike, iz oblasti revizije i to se pokazalo kao dobar primer da kada je pitanje borba protiv korupcije i kada je pitanje uopšte ovog amandmana, pokazalo se da nam nedostaju takvi kadrovi. Ja vidim upravo razlog zbog čega je 600 ljudi u stvari upisano na toj akademiji, a svega 40 je sposobno da se zaposli u policiji. Dobro je da imate i studente koji vanredno studiraju, jer će oni moći da pomognu i lokalnim samoupravama da se upravo bave forenzikom i trošenjem budžetskih sredstava, u skladu sa zakonom. Jer, znate, vrlo je teško imati kadrove koji će moći da na određeni način ovakve izveštaje zaista pomognu u onom delu kada tužilac treba da reaguje i zaista da se otvaraju određeni sudski postupci. Zbog toga, u svakom slučaju, ovakav amandman koji je predlagač stavio ne treba prihvatiti. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja se slažem da studenti policijske akademije kad diplomiraju imaju prednost, prioritet, ali da se po automatizmu preuzimaju, to mi baš nije logično. Možda neko neće. Možda je neko studirao 12 godina, pa se jedva provukao. Možda, a to nije novina, kao jedan student kod stranke bivšeg režima, možda pažljivo studiraju, kao pripadnici stranke bivšeg režima, po 12 godina da bi postali eksperti. Tri godine im je falilo do penzije. Petnaest godina je uslov za penziju, a potpredsednik stranke bivšeg režima i jedan kolega ovde studirali po 12 godina. Znači, još tri i obezbeđen uslov za penziju, kaže penzioner studentu. Ali, ja verujem da oni nisu to hteli, pa se možda i na policijskoj akademiji provuče neko ko pažljivo i dugo studira da postane ekspert, da otpusti 400.000 ljudi, da uništi srpsku privredu, da ekonomski socijalno devastira ovu državu, pa zato je amandman, za mene barem, neprihvatljiv da se to radi po automatizmu. Ja se slažem da imaju prioritet, ali ipak treba da bude neka vrsta selekcije, odnosno da baš ne mora svako da bude primer samo zato što je studirao i diplomirao na policijskoj akademiji. Hvala.
Na član 135. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vladimir Orlić, Dušica Stojković, Aleksandar Marković i Nenad Nikolić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 135. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Poslaničke grupe Boris Tadić – Socijaldemokratska stranka, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 135. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dejan Nikolić, Jovan Marković, Jovana Jovanović, Aida Ćorović, Vesna Marjanović i Dragoljub Mićunović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 136. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 136. amandman je podneo narodni poslanik Borislav Stefanović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 136. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Dragan Šutanovac i zajedno Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Reč ima narodni poslanik Vladimir Pavićević.
Poštovane dame i gospodo, podneli smo amandman na član 136. koji se tiče ljudskih resursa u policiji i načina i uslova za zasnivanje radnog odnosa. Čini nam se da ne postoji dovoljno dobro argumentovano obrazloženje za neprihvatanje ovog amandmana. Evo šta smo mi predložili, poštovana gospodo. Mi smo predložili dopunu stava 1. člana 136. kojom se obezbeđuje poštovanje principa javnosti u raspisivanju konkursa i kompatibilnost principa javnosti sa razvojem karijernog sistema, ministre Stefanoviću. Evo kako bi trebalo u finalnoj verziji po našem predlogu da glase stav 1. - Ako je rukovodeće radno mesto upražnjeno, na predlog rukovodioca organizacione jedinice koji je nadležan da zahteva popunu upražnjenog radnog mesta, u roku od 30 dana od dana kada je mesto upražnjeno, organizaciona jedinica nadležna za upravljanje ljudskim resursima raspisuje interni konkurs, dakle, ovo nam je važna kovanica, za popunu tog radnog mesta. Sledi naša dopunska rečenica – konkurs je javni za sve zaposlene koji se obaveštavaju putem oglasne table u organizacionim jedinicama. Nama se činilo, ministre Stefanoviću, da ukoliko se prihvati ova dopunska rečenica, da to neće ništa da našteti razvoju karijernog sistema, ali će obezbediti puno poštovanje jednog principa koji je važan, ja mislim, za delanje i u ovoj oblasti, a to je princip javnosti. Idealno je rešenje da imamo obezbeđen princip javnosti koji je kompatibilan sa razvojem karijernog sistema. Nama je obrazloženo da to nije kompatibilno jedno sa drugim, ali iz obrazloženja ja npr. nisam ipak postao uveren da to zaista jeste tako, pa ako možemo da pojasnimo dodatno. Hvala vam.
Hvala. Reč ima ministar. Izvolite.
Ako vas dobro tumačim, vi ste želeli javnost, odnosno transparentnost u obaveštavanju o konkursu, jer konkurs u ovom slučaju ne može biti javan. Javni konkurs znači da svako može da se javi na njega, raspisujete u nekom dnevnom listu poziv i svako može da se javi za to radno mesto. Onda nema karijernog napredovanja. Dakle, da bi bilo karijernog napredovanja i da bi se ispoštovalo sve što treba, imate interni konkurs. Interni konkurs se objavljuje i zaposleni su o njemu obavešteni. Zato nismo mogli da prihvatimo vaš amandman.
Na član 136. amandman su zajedno podneli poslanici poslaničke grupe Boris Tadić – Socijaldemokratska stranka, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodni poslanik Branka Karavidić. Izvolite.
Hvala, gospođo predsednice. Ovo je još jedan amandman Poslaničke grupe Boris Tadić – Socijaldemokratska stranka koji je prihvaćen. Inače smo mi, takođe, kao kolege Šutanovac i Pavićević, intervenisali na stav 1. tako što smo na kraju rečenice dodali reči – koji se ističe na oglasnoj tabli organizacionih jedinica, tako da bi taj stav glasio sad – Ako je rukovodeće radno mesto upražnjeno, na predlog rukovodioca organizacione jedinice koji je nadležan da zahteva popunu upražnjenog radnog mesta, u roku od 30 dana od dana kada je mesto upražnjeno, organizaciona jedinica nadležna za upravljanje ljudskim resursima raspisuje interni konkurs za popunu tog radnog mesta, koji se ističe na oglasnoj tabli organizacionih jedinica. Smatramo da je potrebno uvesti obavezu organizacione jedinice nadležne za upravljanje ljudskim resursima da zaposlene obavesti o raspisanim internim konkursima, putem isticanja istog na oglasnoj tabli tih organizacionih jedinica. Zahvaljujem.
Na član 136. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Martinović, Nataša Vučković, Goran Ćirić, Balša Božović, Aleksandra Jerkov i Gordana Čomić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 137. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Balint Pastor, Elvira Kovač, Zoltan Pek i Anamarija Viček. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 138. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević.
Poštovane dame i gospodo, neophodno je, ja mislim, našu pažnju ozbiljno usmerimo ka našem amandmanu na član 138, koji se tiče tačke 1) stava 1. Evo šta piše u tom delu ovog člana Predloga zakona – u radni odnos u Ministarstvo ne može se primiti lice, pa ide tačka 1), protiv koga se vodi krivični postupak za krivična dela koja se gone po službenoj dužnosti. Mi smo naveli tri dobra argumenta. Zašto sadržina ove tačke može da bude problematična? Napisali smo da je ova odredba neprihvatljiva sa stanovišta jednog od osnovnih pravnih principa jedne države koja počiva na načelu vladavine prava, a naša država, ako čitamo naš Ustav, svi to znamo ovde, na osnovu sadržine člana 3. Ustava, počiva na načelu vladavine prava i najvažnijeg principa Krivičnog prava, da se svako smatra nevinim, dok se ne dokaže suprotno. Šta se dešava poštovana gospodo? Mi kada prihvatimo ovakvu odredbu u članu 138, onda mi kao da smo presudili jednom čoveku. Pročitao sam obrazloženje, na primer Ministarstva, zašto ne može da se prihvati naš amandman. U obrazloženju piše – amandman se ne prihvata zbog toga što lice protiv kojeg se vodi krivični postupak uoči zasnivanja radnog odnosa u Ministarstvu, ne može biti primljeno u radni odnos zato što postoji mogućnost da u postupku bude osuđeno na izdržavanje kazne zatvora. Nama se činilo da takva odredba predstavlja narušavanje nekih prava, a naročito pretpostavke nevinosti za neka lica koja su suočena sa nekom vrstom gonjenja. Naravno, razmišljao sam, pa da li, pošto ipak ako postoji osnovana sumnja da neko može da završi tamo, kako da zasnuje. Ali, kao što ste se vi pozivali tokom rasprave ovde kada smo govorili o nasilnicima u stanu, u kući, da postoje neke pravne pretpostavke koje ne smemo da povređujemo bez obzira na našu empatiju prema onome drugome. Na zabrinutost oko toga kako će da se ponaša, pa i ovde ministre Stefanoviću, moramo da vodimo računa o nekim principima, o nekim pretpostavkama koje se tiču velikog načela vladavine prava. To najpre moramo ovde da vrednujemo. Hvala.
Dala sam vam vreme duže, neverovatno. Moja greška.
Hvala predsednice.
Ovo su uslovi propisan naravno za poštovanje u čitavoj državnoj upravi, dakle u svim ministarstvima, ali da budemo potpuno plastični. Imate lice koje je mogući izvršilac krivičnog dela i vi ga dovodite u Ministarstvo koje se bavi gonjenjem tih krivičnih dela. Vi njega već dovodite u položaj da može da utiče možda i na ishod istrage po sopstvenom slučaju, da uzmemo teoretski. Znači, zapošljavate u organ koji se time bavi što je potpuno nemoguće. Znači, neprimereno je. Država mora kroz neku vrstu bezbednosne provere da izvrši nekakvu proveru i da kaže – neka se završi postupak i ako je sve u redu konkurišite za radno mesto. Dakle, dok postoji takva vrsta sumnje prosto je neprimereno da neko bude primljen u rad MUP-a.
Na član 138. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Martinović, Nataša Vučković, Goran Ćirić, Balša Božović, Aleksandra Jerkov i Gordana Čomić. Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić.
Radi se o već citiranom članu 138. i tački 1) kojom se propisuje zapošljavanje, odnosno primanje u radni odnos i to tako da ako se protiv lica vodi krivični postupak za krivična dela koja se gone po službenoj dužnosti. Mi menjamo u nekoliko tu tačku tako da se ne prima lice protiv koga vodi krivični postupak. Razlozi su sledeći. Mi smo bili protiv odredbe u ovom zakonu koji kaže da radni odnos prestaje ako se protiv lica vodi krivični postupak. U toj odredbi niste, koliko god mi bili protiv te odredbe, u toj odredbi niste definisali vrstu krivičnog postupka da bi licu koje je već zaposleno, ima radni odnos, prestao radni odnos. Sada da bi lice zasnovalo radni odnos ono može to ali ne ako se radi o krivičnim delima koja se gone po krivičnoj dužnosti. Tako da morate se odlučiti. Dakle, naš amandman je u duhu onoga što vi hoćete od ovog zakona. Ja neću da se neko otpušta zato što se protiv njega vodi krivični postupak, jer verujem da treba da poštujemo Ustav i da je svako nevin dok se krivica ne dokaže. Ali, vi insistirate na tome, vaše je pravo potpuno legitimno, onda ćete imati jedan razlog da otpustite lice, a drugi razlog da lice ne zasnuje radni odnos. Nisam sigurna da amandman ne može i bolje da se definiše, samo mi je bila ideja da stavimo ljude u potpuno ravnopravan položaj. Ako će licu zaposlenom u MUP prestati radni odnos zbog krivičnog postupka za dela koja se gone po službenoj dužnosti onda to ide i ovde, ako ne, onda krivični postupak kakav god. Hvala vam.
Mi smo ovde u članu 172. stavili u stavu 3. – kada se utvrdi, dakle radi se o posebnim slučajevima prestanka radnog odnosa, kada se utvrdi da je pravosnažnom presudom osuđen na bezuslovnu kaznu zatvora u trajanju dužem od šest meseci, za krivična dela koja se gone po službenoj dužnosti danom donošenja rešenja itd. Dakle, radi se o krivičnim delima koja se gone po službenoj dužnosti. Slažem se sa vama što se tiče prestanka, slažem se sa vama da metodološki treba da bude isto. Ako se stavi, i to vas molim, samo da proverim još jednom, znači, ako se stavi da se neko ne može primiti zbog sumnje da je izvršio krivično delo, da se goni po službenoj dužnosti za takvo krivično delo, onda je logično da mu zbog takvog dela može prestati radni odnos i obrnuto, znači, sasvim je isto.
Na član 138. amandman su zajedno podneli poslanici Vladimir Orlić, Dušica Stojković, Aleksandar Marković i Nenad Nikolić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 138. amandman su zajedno podneli poslanici poslaničke grupe Boris Tadić – SDS – ZZS – ZS. Reč ima narodni poslanik Branka Karavidić.
Hvala gospođo predsednice. Mi smo isto intervenisali na član 138. koji kaže ko ne može biti primljen u radni odnos u MUP. Tako da smo imali najveću primedbu na tačku 6). Prvi deo te tačke koji kaže da lice koje je pravosnažno osuđeno za prekršaj sa elementima nasilja ne može da bude zaposleno u Ministarstvu. Slažemo se potpuno sa time, međutim drugi deo ove tačke 6) nam ne uliva nadu da je jasan, on glasi – ili drugi prekršaj koji ga čine nedostojnim za obavljanjem poslova u Ministarstvu. Mi predlažemo da se ta odrednica ili drugi prekršaj koji ga čini nedostojnim za obavljanje poslova u Ministarstvu izbriše, jer smatramo da razlog da neko lice ne bude primljeno u radni odnos mora biti vrlo precizno određen i da ne sme biti nikakvog prostora za proizvoljna tumačenja, što se podrazumeva pod nedostojnošću za obavljanje poslova u Ministarstvu, na koji način će odrediti krug takvih prekršaja. Volela bih da čujem to kao odgovor od gospodina ministra. Inače, u obrazloženju za odbijanje našeg amandmana, pozivate se amandman ne prihvata, iz razloga što je prihvaćen amandman narodnog poslanika Zorana Babića na član 172. Ja sam pogledala amandman kolege Babića i videla sam da se on delimično odnosi i na član 138, međutim, ni jedan deo tog njegovog amandmana se ne odnosi na tačku 6) na koju mi imamo primedbe i na koju smo mi uložili amandman, te vas molim da mi razjasnite upravo ono što sam pitala – koje taj koji će određivati da li je neko dostojan ili nedostojan? Šta su to parametri i sve ono što sam u prethodnom izlaganju rekla. Hvala.
Reč ima ministar.
Prihvatiću vaš amandman.
Hvala. Amandman se prihvata. Na član 141. amandmane u istovetnom tekstu podneli su poslanici Dragan Šutanovac, Milan Petrić sa ispravkom i zajedno Dejan Nikolić, Jovan Marković, Jovana Jovanović, Aida Ćorović, Vesna Marjanović i Dragoljub Mićunović. Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac.
Dakle, član 141. definiše nivo bezbednosnih provera. Ako kažemo da postoji tri nivoa bezbednosnih provera, da je prvi nivo za sve zaposlene u Ministarstvu na period od pet godina i da ga obavljaju niži službenici, postavlja se pitanje ko radi proveru za srednji nivo i za lice na položaju, odnosno postavljena lica. Mi smatramo da je potpuni sukob interesa ukoliko za srednji nivo rade bezbednosnu proveru njegovi potčinjeni. Dakle, kandidat za šefa policije u nekom mestu u Srbiji radi mu se bezbednosna provera, on je zaposlen tu u policiji, recimo, zamenik je šefa policije, angažuju se njegovi potčinjeni da urade tu proveru. To je znate, ono koza i kupus. To nije dobro. Mi predlažemo da za srednji nivo i nivo lica na položaju, odnosno postavljena lica radi Sektor unutrašnje kontrole. Sektor unutrašnje kontrole nezavistan je od tih lica, Sektor unutrašnje kontrole može da uradi to kvalitetnije i bez problema da je u sukobu interesa. Dakle, ja potpuno razumem policajce koji su vam savetovali da uradite ovako. Zbog čega? Zato što će oni sigurno dobiti bezbednosnu proveru pozitivno, jer kad pošalju policajce koji su njima u lancu komandovanja podređeni, ovi neće doneti negativnu bezbednosnu proveru. I čemu onda Sektor unutrašnje kontrole, ako taj sektor ne obavlja i kontrolu bezbednosnih provera. Ne znam da li me slušate, gospodine ministre. Voleo bih da me slušate. Mislim da ovde grešite, vidim da danas niste bili raspoloženi da prihvatite nijedan amandman DS, možda je to vaš stav, ali ovo što predlažete je klasičan sukob interesa, to je kao da vi pošaljete gospodina Babića da uradi za vas bezbednosnu proveru.
Vreme. Ministar, izvolite.
Ne bi to bilo isto. (Dragan Šutanovac, s mesta: U stranci sam mislio.) Gospodin Babić je predstavnik zakonodavne vlasti koja kontroliše rad MUP, ali ne rade se valjda u strankama bezbednosne provere. Ne znam da li u nekim drugim strankama, ali kod nas se to ne radi. Što se tiče ovog amandmana, ja prihvatam vaš amandman i smatram da ste u pravu, da ovo treba ovako da bude.
Eto, jedan je prihvaćen. Na član 142. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Vladimir Orlić, Dušica Stojković, Aleksandar Marković i Nenad Nikolić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 142. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac. Izvolite.
Član 142. definiše takođe način vršenja bezbednosnih provera i u delu člana za koji mi smatramo da treba da se briše, kaže se da za pojedina radna mesta, u Ministarstvu, utvrđena aktom iz člana 9. stav 2. ovog zakona, u postupku vršenja bezbednosne provere, obavezno je poligrafsko ispitivanje. Malopre ste rekli da poligraf nije nikakva fascinacija, a evo iskreno da vam kažem, ja sam tražio da idem na poligraf, a pro po tog čuvenog pašnjaka, koji često pominje gospodin Babić…
Samo hoću da čujem stav 9. briše se. Pustite se toga.
Verovatno će poligraf da radi i za partizanske avijacije… [[isključen mikrofon]]
Jako ste glasni, ali sam vam isključila mikrofon, pa pričate bez mikrofona, zato što ne pričate o tome zašto se stav 9. briše. Ne pričate, pričate o nekim pašnjacima, ne mogu da vas pratim, i o poligrafu. Onda nemojte o pašnjacima, samo nastavite vi to.
Predsedavajuća vi me ne pratite…
Lepo je na Vračaru. Pratim vas.
…radna mesta u Ministarstvu utvrđena aktom iz člana tog i tog, u postupku vršenja bezbednosne provere, obavezno je, zamislite, poligrafsko ispitivanje. Znači, sada me razumete? Dakle, mislim da to, ili treba da bude na nižem nivou ili ne treba da postoji kao takvo, kao obaveza. Znam da, recimo, trenutno u Ministarstvu, listaju se telefoni svih zaposlenih koji su potpisali saglasnost, pa čak i za privatne. Moj stav je da se listaju službeni, svi. Hteo, ne hteo, kada dobiješ službeni telefon u ruku, čak i da se slušaju, da se napravi takvo kratko rešenje, da policajac ima beneficirani radni staž, bude 24 časa po ceo dan policajac i kada mu telefon zazvoni, mora da odreaguje kao policajac.
Vreme. Hvala. Na član 142. amandman sa ispravkom je podneo Milan Petrić. Na član 143. amandman su zajedno podneli poslanici poslaničke grupe Boris Tadić, ZZS i ZS. Na član 144. amandman su zajedno podneli poslanici poslaničke grupe Boris Tadić, ZZS i ZS. Na član 144. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 149. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Izvolite.
Poštovane dame i gospodo, i u načelnoj raspravi sam najavio ministru Stefanoviću da bi bilo dobro da se razmisli o ovoj proceduri izbora direktora policije. Evo, gospodin Rebić koji je v.d. direktora policije, danas nije tu, bio je tu kada smo imali načelnu raspravu i ja sam ministra Stefanovića zamolio da upita gospodina Rebića, na primer, kako bi njemu izgledalo kao, zamislimo sada, kandidatu za direktora policije, da ga na mesto direktora policije postavlja Vlada, a na predlog ministra po sprovedenom javnom konkursu ili bi ministar Stefanović zbog uvažavanja jednog velikog principa transparentnosti, a u ovom segmentu, ja mislim da nema razloga da se ne uvažava ovaj princip, sigurno postoje delovi aktivnosti policije, službenika policije, raznih posebnih ili specijalne jedinice, koji izuzimaju ovaj princip, ali ovde nam se čini da uvažavajući princip transparentnosti komisija koja je petočlana i čiji jedan član treba da bude ministar, treba Vladi da predloži kandidata za direktora policije i da onda na osnovu te procedure i na osnovu održanog javnog konkursa, Vlada odluči ko će da bude direktor policije. Mene je zanimalo, evo da uradimo jedan mali eksperiment, šta bi vršilac dužnosti direktora policije rekao za ova dva predloga, za ova dva različita puta kako da se dođe do direktora policije. Ja vas molim, gospodine Stefanoviću da, ukoliko ste pitali gospodina Rebića, a on inače i da je prisutan tu ne bi mogao da govori, da nas obavestite šta bi bilo, na primer, njegovo mišljenje, kao zamišljenog kandidata za tu poziciju nakon što mu istekne ovaj v.d. status oko ovog dela procedure, pa da čujemo i mišljenje jednog čoveka koji u dugom periodu radi u policiji.
Na član 150. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dejan Nikolić, Jovan Marković, Jovana Jovanović, Aida Ćorović, Vesna Marjanović i Dragoljub Mićunović. Na član 150. amandman sa ispravkom je podneo Milan Petrić. Na član 150. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac. Izvolite.
Član 150. uređuje raspoređivanje rukovodioca strateškog i visokog nivoa u Direkciji policije. U predloženom zakonskom rešenju koje je dalo Ministarstvo, što ja imam negde razumevanja, rečeno je da se to radi na internom konkursu. Mislim da ne mora da bude na internom, može da bude javni konkurs, ukoliko se za šefa policije, celokupno, direktora policije otvara javni konkurs, onda ako može više, može i manje, zbog čega bi onda za njegovog zamenika bio recimo interni konkurs? Naravno, uslovi koji se podrazumevaju, podrazumevaju se. Uslovi koji važe i za javni konkurs za direktora važe, verovatno neki stepen niže, i za njegovog zamenika. Dakle, ne vidim logiku, ne vidim logiku po kojoj se ovde vrši interni konkurs, uz svo poštovanje kadrovske mape, karijernog napredovanja, ali vi možete imati situaciju da neki izuzetno iskusan tužilac, recimo, koji je radio na poslovima bezbednosti 20 godina, 30 godina, hoće da se kandiduje za zamenika direktora policije. Zbog čega tužilac, koji je te poslove obavljao ne može da se kandiduje? Da ne govorim o nekom, recimo vojnom policajcu iz kriminalističko-istražne grupe, ili nekom pripadniku BIA ili VBA. Dakle, ukoliko želite da bude transparentno, ukoliko želite da to, kao što ste za direktora postavili, onda mislim da i za taj srednji kadar, odnosno visok nivo u direkciji policije, konkursi treba da prođu javni. Malo pre ste mi objašnjavali kako, eto iz kriminalističko-policijske akademije ne izlazi uvek najbolji kadar, pa uzimate kadar iz drugih fakulteta, koji je bolji, ista stvar je sad analogno tome da možda ima kadar i na javnom tržištu rada, možda ima ljudi koji su stručni da obavljaju poslove koji se nude na tom nivou. Dakle, ako ste malo pre se opredelili za bolje kadrove, na konkursu, nemojte sada sužavati tu priču…
Hvala, vreme. Reč ima ministar, da vam odgovori.
Moguće je kada počinje čovek karijeru da se uzme iz različitih struktura i da počinje da uči posao. Ali, da li bi mogao da bude, recimo, komandant specijalne brigade vojske, da bude uzet iz redova, recimo karijerni policajac? Da li bi mogao komandant, recimo bataljona vojne policije da se preuzme iz te strukture, ili može biti samo neko ko u karijernom razvoju kroz vojsku Srbije napreduje u tom smislu? Dakle, direktor se bira na javnom konkursu, zato što je direktor lice, državni službenik na položaju, kojeg postavlja Vlada, a ljudi koji su, recimo načelnici policijskih stanica, ili policijskih uprava, su oni policajci koji su svojim radom, zaslugama, školovanjem došli do tog nivoa. Tužilac ima određena znanja, ali nema policijska znanja koja imaju karijerni policajci. Prosto, nije radio taj posao. (Dragan Šutanovac: Zavisi zašto.) Ali nije radio taj posao, nije komandovao trupama i onda karijerni sistem u tom smislu nema previše, onda bolje da ne idemo u karijerni sistem, bolje onda da otvorimo samo konkurse i da se javljaju, možda ima neki entuzijasta koji je završio neki drugi fakultet, ali dobar je u tome, osposobljen. Onda, zašto bi primali one sa KPA? Šta će nam onda oni? Pa, bolje da uzimamo onda samo najbolje, možda ima na nekim drugim fakultetima boljih od tog konkretnog studenta sa KPA. Među tih 40, možemo da uzmemo sa Vojne akademije. Dakle, hoću da vam kažem ako poštujemo karijerni sistem, ako dajemo prednost ljudima sa KPA, onda moramo da uvažimo i to šta su predispozicije ljudi koje stavljamo za karijerne policajce. To, pre svega moraju biti ljudi iz policije.
Hvala. (Dragan Šutanovac, s mesta: Mogu samo da obrazložim?) Ne možete. Na član 151. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dejan Nikolić, Jovan Marković, Jovana Jovanović, Aida Ćorović, Vesna Marjanović i Dragoljub Mićunović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 151. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Milan Petrić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 151. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac. Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac. Izvolite.
Pa, taj amandman je vrlo sličan amandmanu o kojem smo malo pre pričali, ako dozvolite gospodine ministre, moram da vam kažem da, recimo komandant Žandarmerije Tešić je prešao iz Vojske Srbije i Crne Gore u Žandarmeriju. Jedan od velikih policajaca, kojeg iskreno lično cenim, završio je u Hagu, nažalost. General Lukić je završio Vojnu akademiju, komandant SAJ-a sadašnji je završio Vojnu akademiju. Dakle, to što govorite, ili ćete uzeti jedan princip, ili drugi princip, a ne u jednom principu jedno, u drugom principu drugo. Znači, mislim da imamo vremena još dok mi budemo usvajali ove amandmane i 151. i 150. da razmislimo, mislim da bi to trebali da usvojite, jer to bi pomoglo da se kvalitet digne na viši nivo. Hvala.
Na član 152. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Martinović, Nataša Vučković, Goran Ćirić, Balša Božović, Aleksandra Jerkov i Gordana Čomić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 152. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatraju da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 153. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Vladimir Orlić, Dušica Stojković, Aleksandar Marković i Nenad Nikolić. Vlada i odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatraju da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 154. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Vlada i odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatraju da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 154. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Martinović, Nataša Vučković, Goran Ćirić, Balša Božović, Aleksandra Jerkov i Gordana Čomić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 154. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac. Reč ima Dragan Šutanovac.
Amandman 154. stav 2. je praktično izvorno predlog Policijskog sindikata koji smatra da je neophodno da se policajac malo kvalitetnije ispoštuje od svog nadređenog. Ono što je predloženo u zakonu, to je o promeni rasporeda radnog vremena, najmanje sedam sati pre promene rasporeda, obavesti policajac. Amandman se odnosi na to da ta promena rasporeda radnog vremena je pet dana pre promene, osim o izuzetnim slučajevima, ostaje mogućnost da to bude u izuzetnim slučajevima i drugačije, ali mislim da policajci zaslužuju da im se ne desi da pet sati pre radnog vremena dobiju promenu rada u smenama, rad u turnusu, rad preko vikenda, rad noću i tome slično. Dakle, ne isključuje se da bude to i kraće, ali pravilo da bude da onaj koji planira radno vreme, mora to da planira bar pet dana unapred, da se ispoštuje policajac pošto i on čovek radi svoj posao kao što rade svi ostali, ima svoju porodicu, itd. Dakle, ponavljam, ne isključuje se da može i u datom trenutku da se odmah promeni radno vreme, ali u regularnim uslovima, ako nemate šefove lokalnih policija koji ne mogu da isplaniraju pet dana unapred, onda ih smenite sve zajedno a ljudima dajete mogućnost da mogu da planiraju pet dana unapred svoje radno vreme. Hvala.
Na član 154. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dejan Nikolić, Jovan Marković, Jovana Jovanović, Aida Ćorović, Vesna Marjanović i Dragoljub Mićunović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 154. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Milan Petrić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 155. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Martinović, Nataša Vučković, Goran Ćirić, Balša Božović, Aleksandra Jerkov i Gordana Čomić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 158. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac. Reč ima Dragan Šutanovac.
U ovom amandmanu se tiče preraspodela radnog vremena. U Predlogu zakona se kaže da neposredni rukovodilac može da izvrši preraspodelu radnog vremena kad to zahteva priroda delatnosti, organizacija rada, itd. Mi se sa tim slažemo, ali kažemo da je neposredni rukovodilac obrazloženim rešenjem, može da izvrši preraspodelu radnog vremena. Dakle, onemogućavamo da bilo ko manipuliše policajcima ukoliko vrši neku preraspodelu, ukoliko radi bilo šta što se tiče policajaca ad hok, kao što je ovde predviđeno, da bar postoji obrazloženo rešenje zbog čega se to radi. Znači da ne bude policajac prepušten na milost i nemilost svom šefu, pa ako je on sa njim u bližim odnosima, onda će njemu biti bolji odnos. Ako je u lošim odnosima ličnim, onda može doći do mobinga, odnosno može da sed iskoristi ovaj član da se bez obrazloženog razloga on dobija drugačije radno vreme. Hvala.
Na član 158. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su Milan Petrić, sa ispravkom, i zajedno Dejan Nikolić, Jovan Marković, Jovana Jovanović, Aida Ćorović, Vesna Marjanović i Dragoljub Mićunović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 159. amandmane u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici poslaničke grupe Boris Tadić – Socijaldemokratska stranka – ZZS – ZS. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 160. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dejan Nikolić, Jovan Marković, Jovana Jovanović, Aida Ćorović, Vesna Marjanović i Dragoljub Mićunović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 160. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Milan Petrić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 160. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac. Reč ima Dragan Šutanovac.
Član 160. takođe tretira radno pravne odnose u okviru MUP. Da vam kažem iskreno, mene čudi da to niste prihvatili. Naš predlog je da policijski službenik koji radi najmanje 10 časova dnevno ima pravo na odmor u toku rada u trajanju od 45 minuta, kao što je rečeno i mi kažemo koji može da se koristi ili iz jednog ili iz dva dela. Takođe smatramo da odmor iz ovog stava 1. i 2. može da se koristi i na kraju radnog vremena, odnosno ukoliko ne bude prilike da dobije pauzu od 45 minuta da može onda nakon devet sati i 15 minuta da napusti radno mesto, odnosno da ide kući jer je posao završio. Znači, neretko se dešava da u tih deset sati ne mogu da naprave ljudi pauzu, a imaju mogućnost da naprave pauzu. Ako je ne naprave, ne mogu da skrate za tih 45 minuta sebi dan, ostaju punih deset sati. Kažem opet, ovo je takođe policijski sindikat podržao. Ne vidim zbog čega to kolege koje su s vama i koji vas savetuju to ne podrže. To je i u njihovu korist. Sutra mogu oni da rade deset sati. Druga stvar, ako imaju 45 minuta, mogućnost dva puta po 22, 23 minuta da imaju odmora, logičnije nego da ga naterate odjednom 45 minuta, pa ponovo da radi tih pet sati. Dakle, ništa ovo nije sporno, mislim da neće da nas ni na koji način ometa. Naprotiv, mislim da će dati više elana upravo policajcima da rade kvalitetnije, sa dve pauzice, da li je kafa, da li je doručak, ručak itd, ali mislim da je to mnogo kvalitetnije rešenje u odnosu na ovo koje ste ponudili. Ja sam siguran da se kolege i slažu.
Na član 160. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici zajedno Zoran Živković i Vladimir Pavićević i zajedno Vesna Martinović, Nataša Vučković, Goran Ćirić, Balša Božović, Aleksandra Jerkov i Gordana Čomić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandmane. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 162. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vladimir Orlić, Dušica Stojković, Aleksandar Marković i Nenad Nikolić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 164. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 164. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Na član 164. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Martinović, Nataša Vučković, Goran Ćirić, Balša Božović, Aleksandra Jerkov i Gordana Čomić. Na član 164. amandman je podneo narodni poslanik Janko Veselinović. Na član 164. amandman su zajedno podneli narodni poslanici poslaničke grupe Boris Tadić. Na član 167. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Dragan Šutanovac. Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac.
Ne znam, gospodine ministre, uvažene dame i gospodo, zašto niste prihvatili ovaj amandman. Ovaj amandman se tiče člana u kome se govori o ocenjivanju rada. U poslednjem stavu člana 167. kaže – merila i način ocenjivanja policijskih službenika i drugih zaposlenih u ministarstvu propisuje Vlada. U kom roku? Gospodine Todoroviću, vi to znate odlično, mora da se propiše neki rok. Znači, naš amandman je da u roku od tri meseca od stupanja ovog zakona na snagu se propiše rok, jer ovo ne znači ništa, propisuje Vlada, kad? Možda u sledećem milenijumu. Tu ste promakli, a neko je, eto, preskočio amandman. Ja mislim da je tri meseca sasvim dovoljno, a ja verujem da vi već sada imate spremljena merila i način ocenjivanja, znači, da se to prihvati u roku od tri meseca. Dakle, u ovom članu, ako se to ne promeni, Vlada neće morati nikada ili će morati u limesu nekog beskonačnog vremena da to uradi, jer nema zakonsku obavezu da uradi pre toga. Zahvaljujem.
Na član 167. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Martinović, Nataša Vučković, Goran Ćirić, Balša Božović, Aleksandra Jerkov i Gordana Čomić. Na član 167. amandman je podneo narodni poslanik Janko Veselinović. Na član 168. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac. Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac.
U članu 168. smatramo prvo da prvi stav, koji kaže – zaposleni u ministarstvu ne mogu obavljati poslove kojima komercijalizuju znanja i veštine stečene u ministarstvu. A, koje poslove mogu da obavljaju pripadnici MUP ako ne upravo znanja i veštine koje stiču u ministarstvu? Zamislite da u Zakonu o prosveti stoji da profesori ne mogu da obavljaju poslove, da komercijalizuju svoja znanja i veštine koje su stekli u Ministarstvu prosvete, recimo, kao učitelji, profesori itd. To je besmisleno. Druga stvar, merila i način ocenjivanja, poslovi iz delatnosti člana 1. koji su nespojivi sa obavljanjem policijskih poslova propisuje ministar u roku takođe od tri meseca. Ako vi očekujete da policajci u slobodno vreme se bave nekim poslom, da rade nešto, a da to nema veze sa znanjima i veštinama koje su oni stekli u ministarstvu, hoćete li mi reći samo – a, čime će se baviti? Onda ovi koji su u specijalnim jedinicama neće moći da se bave ni fizičkim poslom, jer su oni svoje veštine stekli trenirajući u specijalnim jedinicama. Da li je tako? Hoćete li da napravimo pauzu da se konsultujete? Zaista, ne znam, evo, kolege koje sede iza vas, policajci, sutra da vas neko angažuje privatno, imate odobrenje, a ne smete da koristite znanja i veštine koje ste stekli u ministarstvu, pa gde ćete, koja znanja i veštine, da utovarujete ugalj? Pa, za to vas niko neće zvati. Ako se bavite finansijama u ministarstvu, zvaće vas neko da pomognete u finansijama, ako se bavite nekim drugim poslovima … Dakle, mislim da ovo treba da prihvatite i takođe i rok u kome će to da se postavi, od tri meseca, mislim da je sasvim dovoljan da ga uradite. Gospodine ministre, nemoguće je da se to radi bez roka. Hvala.
Na član 168. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vladimir Orlić, Dušica Stojković, Aleksandar Marković i Nenad Nikolić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 168. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Reč ima narodni poslanik Vladimir Pavićević.
Poštovane dame i gospodo, predlažemo da se menja stav 3. člana 168. Ovo je jedan od onih naših amandmana kojima smo reagovali na jedan princip za koji mislimo da ne treba da bude utemeljujući za ovaj zakonodavni projekat, a to je princip arbitrarnosti. Naš predlog je da stav 3. bude formulisan na sledeći način – poslove i delatnosti iz stavova 1. i 2. ovog člana, koji su nespojivi sa obavljanjem policijskih poslova, propisuje ministarstvo, a ne ministar kao što je ovde rečeno. Mi smo i u načelnoj raspravi saopštili ministru Stefanoviću, a to je poruka, poštovana gospodo, ja mislim i drugim ministrima i ljudima koji deluju u izvršnoj vlasti, da kada pristupaju pripremi zakonodavnih predloga i zakonodavnih projekata uvek pokušavaju da se zamisle u ulozi onoga drugoga, a da ne pišu ove predloge sa pozicije na kojoj se trenutno nalaze, ako je moguće da uspeju u tom zamišljanju. Ja mislim da je moguće. Svaki razuman čovek, inteligentan čovek, uvek je usmeren i ka nekoj vrsti zamišljanja nekada i da onda u skladu sa velikim načelom vladavine prava pišemo zakonodavne projekte izmešteni iz one pozicije u kojoj se nalazimo danas, da stavimo ispred sebe jedan veo malog neznanja, da ne možemo da se pouzdamo u to da ćemo za dve godine, za godinu ili možda tri meseca i dalje biti na toj istoj poziciji i da zakonodavne projekte pišemo tako da neki drugi čovek takođe treba da dela upravo sa te pozicije. Nama se učinilo da uprkos tome što je kriterijum preciznosti zadovoljen prihvatanjem naših amandmana, ali ne samo naših amandmana nas poslanika Nove stranke, nego i drugih narodnih poslanika opozicije, pa jednim delom i vladajuće koalicije, ali ostaju kriterijumi arbitrarnosti i netransparentnosti kao oni za nas neprihvatljivi.
Hvala. Na član 169. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Milan Petrić, sa ispravkom, i zajedno Dejan Nikolić, Jovan Marković, Jovana Jovanović, Aida Ćorović, Vesna Marjanović i Dragoljub Mićunović. Na član 169. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici zajedno Zoran Živković i Vladimir Pavićević i zajedno Vesna Martinović, Nataša Vučković, Goran Ćirić, Balša Božović, Aleksandra Jerkov i Gordana Čomić. Na član 169. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac.
Predlogom zakona član 169. praktično ste suspendovali pravo policijskim službenicima da mogu biti članovi političkih stranaka. Potpuno je razumljivo da je policijskim službenicima zabranjeno da se stranački organizuju, da politički deluju, da se kandiduju itd, ali je potpuno neprihvatljivo da se njima suspenduju prava da budu članovi političke partije. Šta se dešava sa grupama građana, šta se dešava sa pokretima? To uopšte nije definisano. Gospodine Stefanoviću, ja vas molim, ako imate vremena da me saslušate, vidim da je nervoza pred kraj, da pitate gospodina Votkinsa – da li u Britaniji nemaju pravo policajci da budu članovi stranke? Pripadate jednoj stranci, to je lična stvar, potpuno. Znači, ovde ste mogli da stavite – zabranjeno članstvo u masonima, vegetarijancima, u tajnim udruženjima, itd, a to niste uradili. Zbog čega? Zato što se naše društvo potpuno politizuje, pa ne može biti član stranke. Znači, policajac ima pravo da bude član stranke, to je naše mišljenje, nema pravo da politički deluje, nema pravo da se kandiduje, nema pravo da politički deluje na svom poslu, ali da bude sam član stranke ne vidim zbog čega bi to bilo sporno. Kažem, voleli bi da pitate, pošto sam ja lično imao priliku da pitam šefa Metropoliten policije u Londonu – da li imaju pravo da policajci budu članovi stranaka u Engleskoj? Rekli su mi da imaju i da to nije nikakva prepreka u radu, ali nisu politički aktivni, ne mogu da se kandiduju, ne mogu da učestvuju na izborima.
Reč ima ministar dr Nebojša Stefanović.
Možda to nije tako u Londonu, ali zato što London, odnosno Britanija nema takvu vrstu Ustava. Naš Ustav u članu 55. stavu 5. vrlo jasno kaže: „Sudije Ustavnog suda, sudije, javni tužioci, Zaštitnik građana, pripadnici policije i pripadnici Vojske ne mogu biti članovi političkih stranaka“. Ustav.
Na član 170. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vladimir Orlić, Dušica Stojković, Aleksandar Marković i Nenad Nikolić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 170. amandman, sa ispravkom, je podneo narodni poslanik Milan Petrić. Na član 170. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dejan Nikolić, Jovan Marković, Jovana Jovanović, Aida Ćorović, Vesna Marjanović i Dragoljub Mićunović. Na član 170. amandman su zajedno podneli narodni poslanici poslaničke grupe Boris Tadić, Zajedno za Srbiju i Zeleni Srbije. Reč ima narodni poslanik Branka Karavidić. Izvolite.
Hvala, gospođo predsednice. Član 170. govori o pravu na štrajk. Mi smo intervenisali na stav 4. koji glasi: „Rukovodilac organizacione jedinice najkasnije deset dana pre početka štrajka određuje zaposlene koji su dužni da rade za vreme štrajka radi obezbeđivanja minimuma procesa rada“. Mi smo svojim amandmanom predvideli da ostatak rečenice koji glasi: „koji ne može biti manji od 60% zaposlenih“ briše. Zatim smo predvideli da se briše stav 10. istog ovog člana, koji glasi: „Policijski službenici koji učestvuju u štrajku ne mogu za vreme štrajka da nose oružje i druga sredstva prinude“. Dakle, rešenje iz predloga zakona po kojem broj zaposlenih, koji je dužan da ostane na svom radnom mestu za vreme štrajka, ne može biti manji od 60% u potpunosti obesmišljava ustavno pravo na štrajk. Budući da je štrajk posledice spora između većine zaposlenih i poslodavca, prosto je nelogično da je to tako dato u ovom članu. Takođe je neprihvatljiva odredba da policijski službenici koji učestvuju u štrajku ne mogu za vreme štrajka da nose oružje i druga sredstva prinude, obzirom da za vreme štrajka mogu nastupiti objektivne okolnosti koje zahtevaju zakonitu upotrebu sredstava prinude. Samo bih želela da vam pročitam i obrazloženje koje se odnosi na odbijanje našeg amandmana. Znači, i dalje se pozivate na to da ste prihvatili amandman narodnih poslanika Vladimira Orlića, Dušice Stojković, Aleksandra Markovića, Nenada Nikolića na isti član ovog zakona. Međutim, ono na šta su kolege intervenisale nema veze sa onim na šta smo mi intervenisali, te vas molim još jednom, znači ovo nije prvi put, ovo je već možda jedno peti, šesti put da ja imam nesuvisla objašnjenja za odbijanje naših amandmana, da upozorite službu da bar pažljivije piše te vaše odgovore na odbijanje naših amandmana. Hvala.
Reč ima ministar dr Nebojša Stefanović.
Ja prosto ne mogu da shvatim zašto bi predviđali da neko ko štrajkuje, ko je u procesu obustave rada nosi sredstva prinude i oružja. Dakle, on je u obustavi rada, dakle ne izvršava svoju dužnost, šta će mu oružje, šta radi s njim? Odloži oružje, pa lepo ima protest, štrajkuje, ima pravo na to, nije sporno. Šta će mu oružje? Ne vidim šta bi radio sa njim u toku obustave procesa rada. Kad se vrati na posao uzme oružje i nastavi sa procesom rada. Što se tiče minimuma procesa rada, verujte da, ako smo danas čitav dan pričali o tome šta je interes građana Srbije, interes građana Srbije je da imaju policiju koja obavlja svoje dužnosti. Kada se ljudi zapošljavaju, a po svaku hoće da se zaposle u Ministarstvu unutrašnjih poslova, to je jagma, to je pritisak, koji je neverovatan. Ja zaista nisam znao da je toliki pritisak ljudi koji žele da se zaposle u Ministarstvu. To je ogroman pritisak, zaista. I onda žele da se zaposle u ministarstvu koje se bavi obezbeđivanjem, bezbednosti, sigurnosti građana Srbije 24 sata dnevno, i onda odluče da izađu i protestuju, onda je najbolje da budu dva policajca koja rade, a ovi ostali u protest. Ne znam da li ljudi shvataju da se tako najozbiljnije narušava bezbednost. Uopšte nije bitno da li je to usmereno protiv neke Vlade, ministra, neispunjenje ovih ili onih. U tom momentu mi imamo problem što ne ispunjavamo bezbednosne pretpostavke za koje nas građani plaćaju, i to je problem. Zato smo predvideli da nađemo neko pomirljivo rešenje, 60% ljudi je neki broj koji garantuje ispunjavanje bezbednosnih preduslova da Srbija bude bezbedna. Tih 40% ljudi je sasvim dovoljan broj, pogotovo u MUP-u, koje je veliko i brojno, da iskaže svoje nezadovoljstvo, protest, itd. Podsetiću da u mnogim zemljama EU uopšte nije dozvoljeno ni sindikalno organizovanje, a kamoli štrajk.
Na član 170. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Martinović, Nataša Vučković, Goran Ćirić, Balša Božović, Aleksandra Jerkov i Gordana Čomić. Na član 170. amandman je podneo narodni poslanik Janko Veselinović. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 170. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Reč ima narodni poslanik Vladimir Pavićević.
Poštovane dame i gospodo, ministre Stefanoviću, vi ste se sa pravom pozvali na član 55. Ustava kada ste govorili o nemogućnosti članstva pripadnika policije, na primer, u političkim strankama, a ja mislim da je onda red da se sada povodom člana 170, pre svega stava 4, pozovemo na član 61. Ustava koji definiše pravo na štrajk, a gde se kaže da zaposleni imaju pravo na štrajk. Nama se čini da sadržinom stava 4. u članu 170. imamo jednu vrstu obesmišljavanja prava na štrajk i da to ne bi trebalo da stoji ni u ovom zakonodavnom projektu. Imamo još jednu stvar koju ne bi trebalo da imamo, mislim, u našim zakonima, a to je ne usaglašenost sa drugim zakonima, ukoliko se desi da zaista izglasamo ovaj Predlog zakona. Konkretno, ne usaglašenost će postojati sa odredba Zakona o štrajku. Čini mi se da brisanje stava 4. jeste odgovarajuće rešenje za ovu situaciju kako se ne bi desilo da povodom sadržine jednog člana Predloga zakona imamo pozivanje na ustavnu odredbu, pa se svi mi saglasimo – jeste, treba da se pozivamo na tu ustavnu odredbu, a oko drugog člana istog zakonodavnog projekta da druga ustavna odredba ne mora da bude toliko obavezujuća za nas. Nama se čini da pravo na štrajk, definisano Ustavom, jeste jedno od najvažnijih prava i da je nužno da zakonodavne projekte ovde pripremamo, da predloge zakona pišemo tako da nikada ne sužavamo ono što je naše Ustavom zagarantovano pravo. Nama se čini da ovde jeste takva situacija i da bi trebalo reagovati brisanjem, na primer, stava 4. u članu 170, kojim se definiše pravo na štrajk u Predlogu zakona o policiji. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Pavićeviću. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić. Izvolite.
Ja ću samo zbog preciznosti, gospodine predsedavajući, da tamo gde je predlagač amandmana stavio tačku, a ne stoji tačka, ja ću samo zbog preciznosti, pročitati član 61. Ustava Republike Srbije, ali u celosti – Pravo na štrajk. Zaposleni imaju pravo na štrajk, u skladu sa zakonom i kolektivnim ugovorom, to je prvi stav i drugi stav – pravo na štrajk može biti ograničeno samo zakonom, shodno prirodi ili vrsti delatnosti. Sve što je predviđeno članom 170. Predloga zakona o policiji je u potpunosti u skladu sa članom 61. Ustava Republike Srbije. Ja vas molim, da u žaru političke borbe Ustav ne čitamo selektivno, da ga ne čitamo do zareza, već da čitamo sve članove i sve stavove, da ne stavljamo tačku tamo gde nam odgovara, već gde ona stoji. Zbog toga podržavam zašto ste ovaj amandman odbili, gospodine Stefanoviću.
Zahvaljujem se, gospodine Babiću. Na član 170. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac. Izvolite.
Podneli smo amandman koji je odbijen zato što je prihvaćen amandman uvaženog kolege Janka Veselinovića, iako naši amandmani nisu bili istovetni. Prvo, nije mi jasno kako ste mislili, i kako misliste da ostane pošto piše da rukovodilac organizacione jedinice najkasnije 10 dana pre početka štrajka određuje zaposlene, a u isto vreme štrajk upozorenja najavljuje se najkasnije 10 dana pre početka štrajka. Znači, istovremeno se odlučuje ko će da radi taj dan, i istovremeno se daje ideja kada će biti štrajk. Međutim, ono što je veći problem ovde, postoji Zakon o štrajku. U članu 5. zakona, kaže se: „štrajkački odbor dužan je da štrajk najavi dostavljanjem odluke poslodavcu o stupanju u štrajk najdocnije pet dana pre dana određenog za početak štrajka, odnosno 24 časa pre početka štrajka upozorenja. Znači, ovo je definisano već u drugom zakonu. Mi smo dali amandman koji praktično taj drugi zakon implementira u vaš zakon. Taj Zakon o štrajku je, da kažem, viši zakon u odnosu na Zakon o policiji, što se tiče štrajka, i prosto je neverovatno da ste ostavili ovo kao rešenje koje je u koliziji sa zakonom koji već postoji. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 182. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Milan Petrić sa ispravkom, i zajedno Dejan Nikolić, Jovan Marković, Jovana Jovanović, Aida Ćorović, Vesna Marjanović i Dragoljub Mićunović. Zahvaljujem. Na član 182. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Babić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman. Odbor za Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 182. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vladimir Orlić, Dušica Stojković, Aleksandar Marković, Nenad Nikolić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman. Odbor za Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Načlan 182. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Dragan Šutanovac, i zajedno narodni poslanici Vesna Martinović, Nataša Vučković, Goran Ćirić, Balša Božović, mr. Aleksandra Jerkov i Gordana Čomić. Izvolite, gospodine Šutanovac.
Hvala. Znači, potpuno je za nas prihvatljivo, logično i svrsishodno da u radni odnos u Ministarstvo ne može se primiti lice protiv koga se vodi krivični postupak za krivična dela koja se gone po službenoj dužnosti.To je nešto što se podrazumeva kada se radi o bezbednosna provera, to se podrazumeva. Međutim, za nas nije prihvatljivo da po istom članu policajac dobija po automatizmu otkaz. Govorili smo o tome u načelnoj raspravi. Imao bih razumevanja da se radi recimo, da se kaže da onaj koji se goni za delo koje je učinjeno umišljajem, pa da dobije otkaz, ali za dela iz nehata koja se gone po službenoj dužnosti tužioca, potpuno je neprihvatljivo da policajci dobijaju otkaz. Dela iz nehata mogu da budu razna, od prekoračenja upotrebe sile do dela iz oblasti saobraćaja. Dakle, gospodine Stefanoviću, nisu isti uslovi za zapošljavanje i za otkaz. Znate, kada se prima neko u policiju pretpostavljam da ide na pregled zdravstveni, pa se primi, pa se čovek tokom vremena razboli, pa zbog onog razloga zbog koga bi ga odbili na prijemu niko mu ne da otkaz nego nastavi da radi na pozicijama tamo gde može. Mislim da ovde prvo prezumpcija nevinosti ukida sa jedne strane. Ovo nisu oni slučajevi koje ste vi objašnjavali u situaciji u kojoj policajac sedi u kafiću sa kriminalcem. Čak, po ovom zakonu vi to i tolerišete. Sedenje sa kriminalcem, tužilac po službenoj dužnosti ne goni. Znači, ovo su situacije u kojima će policajci moći da dobiju otkaz i za saobraćajnu nezgodu, koja ni presuđena, znači gde nisu dobili presudu ili da kažem, prekomernu upotrebu sile koja očigledno može da se presuđuje kako odgovara onome ko je na vlasti. Molim vas da razmislite još jednom, apelujem na kolege policajce koji sede pozadi, ovo se radi o vašim kolegama. To što vi klimate glavom, nije dovoljno. Mislim da treba da sugerišete ministru za ovo da ne radi, jer ovo nije dobro sa aspekta rada policije.
Zahvaljujem. Na član 172. amandman su zajedno podneli narodni poslanik Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Reč ima Vladimir Pavićević.
Poštovane dame i gospodo, naš amandman na član 172. u vezi je i sa našim amandmanom na član 138. iako možemo da zamislimo situaciju da prihvatimo argumente da član 138. u tački 1) ostane ovako kako piše u predlogu zakona, čini nam se da ipak oko prestanka radnog odnosa ne treba da stoji baš tako. Evo šta piše - pored slučajeva prestanka radnog odnosa po sili zakona, utvrđenih drugim propisima policijskom službeniku, odnosno ostalim zaposlenima, radni odnos u ministarstvu prestaje, pa ide na tačku 2) – kada se utvrdi da je prestao da ispunjava uslove za zasnivanje radnog odnosa predviđene članom 138. stav 1. ovog zakona. U članu 138. stav 1. piše – u radni odnos u ministarstvo ne može se primiti lice protiv koga se vodi krivični postupak za krivična dela za koja se goni po službenoj dužnosti. Najprimerenije bi bilo mislim, da toj osobi prestane radni odnos nakon što on bude osuđen za to krivično delo, a ne onog momenta kada se pokrene krivični postupak za krivično delo, jer mislim da ovakva formulacija obezbeđuje strašne uslove za zloupotrebu, a da kada pišemo zakone treba da razmišljamo i o tome da li je moguće da se zloupotrebi neka odredba. Nama se čini da ovde, budući da postoje velike mogućnosti zloupotrebe, treba ili da se izbriše ova tačka dva ili da se preformuliše ukoliko je to proceduralno sada moguće. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 176. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Vladimir Orlić, Dušica Stojković, Aleksandar Marković i Nenad Nikolić. Vlada i Odbor za unutrašnje poslove prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 177. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Vladimir Orlić, Dušica Stojković, Aleksandar Marković i Nenad Nikolić. Vlada i Odbor za unutrašnje poslove prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 177. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dejan Nikolić, Jovan Marković, Jovana Jovanović, Aida Ćorović, Vesna Marjanović i Dragoljub Mićunović. Na član 177. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Milan Petrić. Na član 182. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Vladimir Orlić, Dušica Stojković, Aleksandar Marković i Nenad Nikolić. Vlada i Odbor za unutrašnje poslove prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 182. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Martinović, Nataša Vučković, Goran Ćirić, Balša Božović, mr Aleksandra Jerkov i Gordana Čomić. Na član 182. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac. Na član 182. amandman je podneo narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović. Na naziv iznad čl. 184, 185, 187. i 194. i čl. 136, 175, 176, 184, 185, 186, 189, 190, 192, 194, 208, 209, 217, 246. i 254. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Velimir Stanojević. Na naziv iznad člana i član 184. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Babić. Vlada i Odbor za unutrašnje poslove prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na naziv iznad člana 184. i član 184. amandman je podneo narodni poslanik Dubravka Filipovski. Na član 184. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dejan Nikolić, Jovan Marković, Jovana Jovanović, Aida Ćorović, Vesna Marjanović i Dragoljub Mićunović. Na naziv iznad člana i član 185. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Babić. Vlada i Odbor za unutrašnje poslove prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 186. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Milan Petrić, sa ispravkom i zajedno Dejan Nikolić, Jovan Marković, Jovana Jovanović, Aida Ćorović, Vesna Marjanović i Dragoljub Mićunović. Zahvaljujem. Na naziv iznad člana i član 187. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Babić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 167. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dejan Nikolić, Jovan Marković, Jovana Jovanović, Aida Ćorović, Vesna Marjanović i Dragoljub Mićunović. Zahvaljujem. Na član 188. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Babić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 188. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dejan Nikolić, Jovan Marković, Jovana Jovanović, Aida Ćorović, Vesna Marjanović i Dragoljub Mićunović. Zahvaljujem. Na član 188. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Milan Petrić. Zahvaljujem. Na član 189. amandman su zajedno podneli narodni poslanici poslaničke grupe Boris Tadić. Da li neko želi reč? (Ne) Zahvaljujem. Na član 189. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Reč ima dr Vladimir Pavićević. Izvolite, gospodine Pavićeviću.
Poštovane dame i gospodo, mi smo podneli amandman na član 189. amandman, koji nije prihvaćen uz obrazloženje da je prihvaćen amandman gospodina Babića. Sada, amandman gospodina Babića ne rešava sve probleme na koje smo i mi ukazali. Amandman gospodina Babića rešava probleme koji se tiču stava 2. člana 189. i stava 5, ali ne i stava 1. Evo, šta piše u stavu 1. – zaposleni u ministarstvu ima pravo na naknadu troškova za dolazak i odlazak sa rada u visini troškova samo na teritoriji opštine ili grada zaposlenja. Mi smo smatrali da to nije u skladu sa drugim zakonima, a ma nije ni pravično i mi smo predložili da u stavu 1. piše – zaposleni u ministarstvu ima pravo na naknadu troškova za dolazak i odlazak sa rada. Zašto? Postoje zaposleni, poštovana gospodo, i mi smo to zapisali u obrazloženju, kojima je mesto prebivališta na teritoriji druge policijske uprave ili su udaljeni od mesta radnog angažovanja 100, 200, nekada i nešto više kilometara i da oni treba da imaju pravo na nadoknadu troškova. Smatramo i dalje da sadržina stava 1. ne treba da ostane kao što stoji sada u Predlogu zakona, da predlog koji je ponudio gospodin Babić jeste u redu kada se tiče sadržine stava 2. i sadržine stava 5, ali nije kada se tiče sadržine stava 1. i da bi ovaj član bio upotpunjen, pa da kažemo i pravičan i usaglašen sa drugim zakonima, na primer sa Zakonom o radu, kada bi glasio ovako kako smo mi predložili. Još jednom da kažem, zaposleni u ministarstvu ima pravo na naknadu troškova za dolazak i odlazak sa rada, a ne da mu se to pravo ograniči u visini troškova samo na teritoriji opštine i grada gde je zaposlen, a on radi na primer 100, 150, 200 kilometara negde daleko. Eto, poštovana gospodo.
Zahvaljujem gospodine Pavićeviću. Na član 189. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac.
Nisam znao da je kolega Pavićević podneo istovetni amandman i samo želim da podržim taj amandman. Moj amandman je istovetan i da neke stvari pojasnim. U Predlogu zakona je rečeno da zaposleni u ministarstvu ima pravo na naknadu troškova za dolazak i odlazak sa rada u visini troškova samo na teritoriji opštine ili grada u kome je zaposlen. Imamo situaciju da recimo sada zaposleni koji radi u gradskoj policijskoj upravi Grada Beograda, a dolazi iz Obrenovca, pošto je teritorija grada, ima pun plaćen dolazak i odlazak sa posla, a onaj koji živi recimo u Pančevu, koje je duplo bliže policijskoj upravi Grada Beograda, nema plaćen trošak odlaska i dolaska na posao. Sa druge strane, gospodine ministre, ovaj član kao član ne treba ni da postoji. On treba da se podrazumeva. Ako radite ozbiljno planiranje, karijerno napredovanje ne može da se desi da policajci putuju po 100 ili 200 kilometra na posao ili nazad svaki dan. Oni su disfunkcionalni potpuno. Morate da nađete način da ova stvar u zakonu praktično ne postoji kao sporna. Znam ljude koji putuju iz Niša za Beograd, iz Aranđelovca, ne znam više odakle. Ti ljudi kada dođu na posao oni su disfunkcionalni i ne mogu da rade svoj posao kvalitetno. U isto vreme pretpostavljam da kadrovskom mapom bi mogli da zaposlite ljude u tom mestu. Dakle, ovo mora da se promeni. Znam da to traje jako dugo, ali ovo je veliki problem. Ukidate im naknadu za putne troškove. Mislim da tim ljudima ostaje samo da napuste policiju, idu na bolovanje pa da se to razvlači i od toga korist neće imati ni policija ni građani Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 189. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Milan Petrić i zajedno podneli narodni poslanici Dejan Nikolić, Jovan Marković, Jovana Jovanović, Aida Ćorović, Vesna Marjanović i Dragoljub Mićunović. Na član 189. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Babić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo, smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona, gospodine Šutanovac. Na član 189. amandman je podneo narodni poslanik Janko Veselinović. Na član 190. amandman je podneo narodni poslanik Janko Veselinović. Na član 190. amandman podneli su zajedno podneli narodni poslanici Dejan Nikolić, Jovan Marković, Jovana Jovanović, Aida Ćorović, Vesna Marjanović i Dragoljub Mićunović. Na član 190. amandman su zajedno podneli poslaničke grupe Boris Tadić. Reč ima narodni poslanik Branka Karavidić.
Hvala gospodine predsedavajući. Član 190. govori o pravu na naknadu u slučaju privremene sprečenosti za rad i stav 6. predviđa i slučaj zloupotrebe privremene sprečenosti za rad. Mi smo preformulisali taj stav 6. koji inače glasi – u slučaju postojanja osnovane sumnje da zaposleni vrši zloupotrebu korišćenja privremene sprečenosti za rad, neposredni rukovodilac može isključivo radi obezbeđenja dokaza o tome da izvrši terensku kontrolu, a potom se obrati nadležnoj zdravstvenoj ustanovi radi utvrđivanja zdravstvene sposobnosti zaposlenog. Naša izmena glasi – u slučaju postojanja osnovane sumnje da zaposleni vrši zloupotrebu korišćenja privremene sprečenosti za rad, neposredni rukovodilac može da podnese zahtev nadležnom zdravstvenom organu radi utvrđivanja zdravstvene sposobnosti zaposlenog. Rešenje koje je dato u zakonu kaže da postoje slučajevi osnovane sumnje da zaposleni vrše zloupotrebu korišćenja privremene sprečenosti za rad i neposredni rukovodilac može isključivo radi obezbeđenja dokaza o tome da izvrši terensku kontrolu, a potom se obrati nadležnoj zdravstvenoj ustanovi radi utvrđivanja zdravstvene sposobnosti zaposlenog u suprotnosti je sa članom 103. Zakona o radu. Sem toga, neposredni rukovodilac ne poseduje dovoljno znanja iz oblasti medicinske struke da bi prikupljao dokaze na način kako je to predloženo stavom 6. člana 190. Predloga zakona. Što se tiče obrazloženja koje smo dobili, kaže – amandman se ne prihvata iz razloga što je mogućnost kontrole bolovanja predviđena članom 103. Zakona o radu, a obzirmo da policijski službenici kao uslov za zasnivanje radnog odnosa i rad u ministarstvu imaju posebnu psihofizičku sposobnost, smatramo predloženo rešenje opravdanim. Cilj norme je sprečavanje zloupotrebe bolovanja, umanjena psihofizička sposobnost utiče na obavljanje policijskih poslova. Delimično se slažem sa ovim vašim obrazloženjem, ali dozvolićete i da je policajac, odnosno policijski službenik živo biće i da postoji mogućnost i da se on razboli, te ne znam zašto odbijate ovaj naš amandman. Mislim da zdravstveni radnici imaju daleko više osnova da daju svoje mišljenje u vezi razmene sposobnosti pripadnika policije. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima ministar. Izvolite gospodine ministre.
Pre svega zato što su predstavnici te zdravstvene ustanove već dali svoje mišljenje i nijedan lekar neće priznati da je to uradio mimo zakona ili favorizujući tog zaposlenog ili čineći mu. Niko to neće da prizna. Mi imamo pravo na terensku proveru. Terenska provera se vrši i ne moram da budemo usklađeni sa Zakonom o radu. Na kraju krajeva, ni Zakon o državnim službenicima nije usklađen u svim normama Zakonom o radu. Ovo je leks specijalis. Policijski službenici imaju propise određene koje drugi službenici i državni službenici koji rade za državu ne moraju da ispune. Oni moraju jer je specifičnost njihovog posla takva i zato što se dešavalo i sve proisteklo iz prakse. Ovo je sve proisteklo iz prakse. Nažalost, pokazalo se da ako nema te terenske provere, službenik tvrdi da je na bolovanju, a ne pronađete ga ni kod kuće, ni u zdravstvenom centru i nema ga čak ni u zemlji, vi onda imate osnovanu sumnju da s tim nešto nije u redu. Onda se obraćate zdravstvenoj ustanovi i kažete – hoćemo da ga uputimo ponovo na kontrolu, nešto se tu dešava. Da nije bilo zloupotrebe niko ovo ne bi potezao. Nažalost, bilo je dosta.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Reč ima narodna poslanica Branka Karavidić.
Samo jednu rečenicu. Ja ne sporim da ima zloupotreba, ali opet trebamo poći od toga da to nije masovna pojava. Čitam ono što je predloženo u ovom članu zakona, a to je upravo ono što ste vi rekli. Znači, to je taj drugi deo rečenice koji kaže – a potom se obrati nadležnoj zdravstvenoj ustanovi radi utvrđivanja zdravstvene sposobnosti zaposlenog. Dakle, vraćamo se ponovo zdravstvenoj ustanovi koja, hteli mi to ili ne, mora da da svoje mišljenje o zdravstvenoj sposobnosti zaposlenog. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar. Izvolite, ministre.
To nije sporno. Neće policijski službenici da utvrđuju zdravstvenu sposobnost. Mi samo utvrđujemo da li je kod kuće. Znate, ako tvrdite da ste na bolovanju, a niste u zdravstvenom centru, niste na drugoj lokaciji koju ste prijavili kao mesto na kome ćete provoditi bolovanje, znači, ne možete se provoditi po šopingu, a da tvrdite da ste na bolovanju da biste primali dobru platu. Onda odu na bolovanju i vrate se za dve-tri godine, a za to vreme primaju punu platu. To je baš super, to je sjajno, ali onda se postavlja pitanje što su onda ovi drugi ljudi koji rade u policiji naivni, ili da ne kažem neku težu reč? Dakle, mi u ovom trenutku pokušavamo da iskorenimo pitanje. Neće ovde niko proveravati one ljude za koje se zna da su zaista na bolovanju i to niko ne dovodi u pitanje, ali se mora znati dokle je granica. Ne možete izigravati zakon non stop. Zna se, u praksi se dešavalo da su ljudi godinama na lažnim bolovanjima, a za drugo vreme imate dokaz da obavljaju drugu delatnost. Radi kao obezbeđenje na splavovima, a ne može da radi u policiji. Onda pitate zdravstvenu ustanovu, a oni kažu – izvinite, mi ostajemo kod prvobitnih nalazi. I šta da radite? Onda odete na terensku proveru, nađete ga na splavu i onda kažete – izvinite, ovde se nešto čudno dešava. Onda zovete zdravstvenu ustanovu, pa tražite ponovo veštačenje da vam oni daju ponovo da se promeni lekar, da se neko iz zdravstvene ustanove zapita. Dakle, nije sporno da zdravstvenu nesposobnost određuje samo nadležni zdravstveni organ, ali mi moramo imati mogućnost i da se zapitamo da li je to tako.
Zahvaljujem. Na član 190. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Reč ima dr Vladimir Pavićević. Izvolite.
Poštovane dame i gospodo, naš amandman je sličan amandmanu koji je podnela gospođa Karavidić. Ja mislim, gospodine Stefanoviću, da u ovoj raspravi, a ja sam slušao pažljivo, ipak argument stoji na strani ovoga što je rekla gospođa Karavidić. Ako ne želite da prihvatite naš amandman, evo, prihvatite amandman gospođe Karavidić. Jer, ministre Stefanoviću, ipak će konačnu reč o tome da da lekar iz nadležne zdravstvene ustanove, nema nikakve dileme. Ako već postoji osnovana sumnja da neko zloupotrebljava taj svoj položaj, onda ono što rukovodilac može da uradi, kako sam ja vas sada razumeo, on može sada da ga nađe negde npr. na splavu, da ga uslika, nešto uradi, dođe i javi se, ali on mora da ide kod lekara i lekar će ponovo na kraju da kaže svoje mišljenje. Dakle, nama se čini da je ovaj deo isključivo radi obezbeđenja dokaza o tome da izvrši terensku kontrolu suvišan, jer već postoji osnovana sumnja da neko zloupotrebljava neko pravo, a konačnu reč o tome će ipak na kraju da da taj lekar iz nadležne zdravstvene ustanove. Ako postoji osnovana sumnja da će lekar da falsifikuje sada nešto, pa onda i sa tom osnovanom sumnjom već može da se reaguje. Nama se čini da je zaista ova umetnuta rečenica suvišna. Moj predlog je da ovaj stav 6. glasi – u slučajevima postojanja osnovane sumnje da zaposleni vrši zloupotrebu korišćenja privremene sprečenosti za rad, neposredni rukovodilac može da se obrati odmah nadležnoj zdravstvenoj ustanovi, radi utvrđivanja zdravstvene sposobnosti zaposlenog, jer već postoji ova osnovana sumnja za sve ostalo. Ako lekar hoće da nešto prevari, pa on će prevariti i sa ovom fotografijom i onda mislim da je suvišna ova umetnuta rečenica. Evo, da vidim da li vi mislite ipak suprotno.
Reč ima ministar. Izvolite.
Mi kroz terensku kontrolu štitimo na neki način i prava zaposlenog. Jer, kada vi kažete – odmah se obratite zdravstvenoj ustanovi, oni daju poverenje tom rukovodiocu policijskog organa i pozovu tog zaposlenog koji je zaista bolestan i on se izlaže dodatnim lekarskim proverama bez dopunske kontrole koju smo mogli da proverimo. Možda su ljudi otišli kući, našli ga u kući, što i zakon kaže da mora bolovanje da bude na teritoriji prebivališta, odnosno boravišta, izuzetno ako lekar ne odluči da to može biti možda neko banjsko lečilište ili nešto slično, i vi utvrdite da je čovek zaista tamo i da zaista ne napušta kuću. Time se smanjuju sumnje i onda ga ne upućujete na neke nove, tj. ne izlažete ga dodatnom stresu tih dodatnih pregleda. Na takav način, da kažem, imamo mogućnost da zaštitimo dodatno zaposlene, a i uveravamo se. Znate, možda starešina nema dobru informaciju, možda ima od nekog kolege koji želi da mu napakosti pa kaže da ne obavlja svoj posao. Ali, nažalost, ovo rešenje je napravljeno zbog onih ljudi u MUP-u koji izigravaju, koji imaju običaj da odu na bolovanje i onda se vrate dva dana na posao, pa traže dva dana ili tri za davanje krvi i onda odu na godišnji odmor, sa godišnjeg odmora opet na bolovanje i tako u krug godinama. Oni ljudi koji provode 10, 12, 14, 15 sati rada u MUP-u, oni ispadaju naivni. Onda kažu – izvinite, primamo istu platu, a mi se ubismo radeći. Zaista, pogiboše ljudi radeći. Onda, imate one ljude koji misle da je to samo divan način za, što bi rekli Amerikanci, besplatan ručak. Mi im sada kažemo – nema besplatnog ručka, ako hoćete da radite, radite i za to treba da budu plaćeni. Oni koji neće da rade, onda moraju da dokažu zaista da postoji razlog zašto ne rade, a ne zato da se provode ili bilo šta slično. Niko ovde ne spori da oni ljudi koji su stvarno bolesni neće imati bilo kakvo pravo na lečenje.
Zahvaljujem. Na član 192. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Martinović, Nataša Vučković, Goran Ćirić, Balša Božović, Aleksandra Jerkov i Gordana Čomić. Zahvaljujem. Na član 192. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Zahvaljujem. Na član 192. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Poslaničke grupe Boris Tadić. Zahvaljujem. Na član 195. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Milan Petrić, sa ispravkom, i zajedno Dejan Nikolić, Jovan Marković, Jovana Jovanović, Aida Ćorović, Vesna Marjanović i Dragoljub Mićunović. Zahvaljujem. Na član 196. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Vlada i Odbor za unutrašnje poslove prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 206. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Vlada i Odbor za unutrašnje poslove prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 206. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Martinović, Nataša Vučković, Goran Ćirić, Balša Božović, Aleksandra Jerkov i Gordana Čomić. Zahvaljujem. Na član 207. amandman je podneo narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović. Zahvaljujem. Na član 207. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Poslaničke grupe Boris Tadić. Zahvaljujem. Na član 207. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Reč ima dr Vladimir Pavićević. Izvolite.
Poštovane dame i gospodo, neophodno je da ukažem i na jednu stvar koju smo primetili u članu 207, koji se tiče teških povreda službene dužnosti. Postoje makar dve tačke ovde koje, ja mislim, ostavljaju veliki prostor za moguću zloupotrebu, a budući da imamo u članu 207. 29 tačaka u okviru kojih su pobrojane teške povrede službene dužnosti, nama se čini, evo meni sada, ministre Stefanoviću, da su dve ipak možda suvišne. Evo, na primer tačka sedam. Kaže se – teške povrede službene dužnosti jesu, pa u tački 7. piše – ponašanje koje šteti ugledu ministarstva. Naravno, ovako kada se kaže – ponašanje koje šteti ugledu ministarstva teška je povreda službene dužnosti, ali na osnovu čega ćemo sada i kako da utvrdimo da je neko ponašanje baš takvo? Da li je moguće ako se zamisli u ovoj prethodnoj situaciji da neko hoće nekome malo da naudi, da napakosti, da mu stvori neku prepreku i onda samo da kaže – u članu 7. ima u ovom zakonu to, pa ću ja da tebe sada sprečim da napreduješ dalje da nešto radiš, pa ću da te optužim za tešku povredu službene dužnosti? Ili, na primer tačka 26. kaže – teška povreda službene dužnosti je svako drugo ponašanje ili okolnost koja šteti ugledu službe. Šta je ovde važno? Svaka vrsta prostora koja je ostavljena arbitriranju jednom ili više ljudi, ja mislim, treba da bude izuzeta iz zakonodavnog projekta. Ako vi smatrate da je ipak neophodno da ovakve formulacije stoje, da je to neki standard, da nije bilo, na primer, i do sada, u sličnim rešenjima, velikog broja zloupotreba, onda u redu. Ali, evo ja kao neki čovek koji nisam nešto upućen u posao policije i da sada znam te strukture i kako to izgleda, meni se kao čitaocu ovog zakona, kao građaninu koji je zainteresovan za ovaj zakon, čini da postoje mogućnosti zloupotrebe. A ne treba da ih ima. Hvala.
Na član 207. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Babić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 207. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac. Na član 207. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su zajedno narodni poslanici Milan Petrić, sa ispravkom, i zajedno poslanici Poslaničke grupe Demokratske stranke. Na član 209. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Babić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 209. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Poslaničke grupe Demokratske stranke. Na član 210. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Poslaničke grupe Boris Tadić. Na član 210. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su zajedno narodni poslanici Milan Petrić, sa ispravkom, i zajedno narodni poslanici Poslaničke grupe Demokratske stranke. Na član 211. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Poslaničke grupe Boris Tadić. Na član 212. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Poslaničke grupe Boris Tadić. Na član 213. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Poslaničke grupe Boris Tadić. Na član 214. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Vladimir Orlić, Dušica Stojković, Aleksandar Marković i Nenad Nikolić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 215. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Vladimir Orlić, Dušica Stojković, Aleksandar Marković i Nenad Nikolić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 215. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Babić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 215. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Poslaničke grupe Boris Tadić. Na član 215. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Na član 217. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Babić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 217. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Milan Petrić. Na član 217. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Poslaničke grupe Demokratske stranke. Na član 218. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Milan Petrić, sa ispravkom, i zajedno narodni poslanici Poslaničke grupe Demokratske stranke. Na naziv člana i član 222. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Olena Papuga, Nada Lazić, Đorđe Stojšić i mr Dejan Čapo. Na član 222. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Vladimir Orlić, Dušica Stojković, Aleksandar Marković i Nenad Nikolić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 222. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Reč ima dr Vladimir Pavićević. Izvolite.
Poštovani dame i gospodo, čim naiđem na kovanicu – parlamentarna kontrola, posebno se zainteresujem za materiju, budući da je moje iskustvo za ovih godinu i osam, devet, meseci, da umesto da naša Narodna skupština što intenzivnije kontroliše i nadzire delanje izvršne vlasti, ovde, kako se pojavi koji ministar, tako iz vladajuće većine aplauzi odobravanja, umesto opreza, zamišljenosti, spremnosti za kritiku itd. Na primer, u članu 222. se kaže: „Narodna skupština obavlja nadzor nad radom ministarstva neposredno i preko nadležnog odbora za unutrašnje poslove“, a onda se kaže: „Odbor naročito razmatra polugodišnje i vanredne izveštaje o stanju bezbednosti, razmatra polugodišnje i vanredne izveštaje o radu ministarstva, razmatra godišnje izveštaje o radu Sektora unutrašnje kontrole“. To razmatranje može opet da se svede na ove aplauze, osmehe itd. Poštovana gospodo, drugačije je kada bismo mi stavili – razmatra i usvaja. Evo i ja, kao član, tamo odem, pa da glasam, pa da se vidi koliko je njih bilo za, koliko njih je bilo protiv, itd. Gospodine Stefanović, zaista amandman četvoro narodnih poslanika SNS koji su isti oni, a neću sada da se vraćam na onu temu, ja mislim, ne zamenjuje ono što smo mi predložili. Jer, mi hoćemo da odbor i usvaja te izveštaje – polugodišnje i godišnje, o stanju bezbednosti, radu ministarstva i radu Sektora unutrašnje kontrole. Ako bismo imali te formulacije, onda bi ovaj naslov – parlamentarna kontrola, zaista bio odgovarajući. Ako toga nema, onda je, ministre Stefanoviću, to svedeno, kako se to kod nas ovde kaže – na pričinu priču. Nećemo valjda parlamentarnu kontrolu da svodimo na te dve reči – pričina priča, nego da zaista ona postoji. Predlažem da prihvatite ovaj amandman. Hvala.
Na član 222. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac. Na naziv iznad člana 223. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Vladimir Orlić, Dušica Stojković, Aleksandar Marković i Nenad Nikolić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 224. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Martinović, Nataša Vučković, Goran Ćirić, Balša Božović, Aleksandra Jerkov i Gordana Čomić. Gospodine Šutanovac, ne možete po ovom amandmanu, niste predlagač. Na član 224. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac. Izvolite, gospodine Šutanovac.
Dame i gospodo narodni poslanici, žao mi je što gospođa Marija Obradović, predsednica Odbora za odbranu i unutrašnje poslove nije prisutna. Ovaj amandman treba da uredi odnose Sektora za unutrašnju kontrolu i Skupštine Republike Srbije. Naime, mi smo predložili da načelnik Sektora unutrašnje kontrole najmanje jednom godišnje podnosi nadležnom Odboru za unutrašnje poslove Narodne skupštine Republike Srbije izveštaj o radu Sektora unutrašnje kontrole, kao i vanredne izveštaje na zahtev narodnih poslanika. Podsetiću vas da u Skupštini postoji i Odbor za kontrolu službi bezbednosti, i tom Odboru Generalni inspektor Službi bezbednosti podnosi izveštaj, da li na naš zahtev, da li po automatizmu. Evo, kolega Meho Omerović, kolega Vanja Vukić, znaju da se tako dešava. Unutrašnja kontrola MUP-a Srbije, sektor unutrašnje kontrole je pandan Generalnom inspektoru u službama bezbednosti. Ovde se kaže, u Predlogu zakona – Sektor unutrašnje kontrole u toku od tri meseca, što je izuzetno dug period i ne znam zbog čega ste stavili tri meseca, od isteka kalendarske godine javno objavljuje izveštaj o radu za prethodnu godinu. Znači, mi imamo situaciju da će Sektor da objavi javno, ali Sektor isto tako, po zakonu, neće imati obavezu da dođe u parlament, da odgovara narodnim poslanicima, kao što ima obavezu Generalni inspektor. Gospodo poslanici, dame i gospodo poslanici, gospodine Babiću, kao šef najveće poslaničke grupe, apelujem na vas da apelujete na sve poslanike, ovo je stvar koja je opšteprihvaćena u Odboru za kontrolu službi bezbednosti, i od strane stranaka vladajuće koalicije i od strane opozicije. Mislim da je to nešto što treba da se prihvati. Ne opterećuje rad Sektora ni na koji način, a parlament će imati uvid, kao što ima uvid i u rad generalni inspektor.
Zahvaljujem. Na član 224. amandman je podneo narodni poslanik Borislav Stefanović. Na član 224. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Vladimir Orlić, Dušica Stojković, Aleksandar Marković i Nenad Nikolić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 225. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Vladimir Orlić, Dušica Stojković, Aleksandar Marković i Nenad Nikolić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 227. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Vladimir Orlić, Dušica Stojković, Aleksandar Marković i Nenad Nikolić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 228. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Vladimir Orlić, Dušica Stojković, Aleksandar Marković, Nenad Nikolić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 230. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac. Zahvaljujem. Na član 230. amandman su zajedno podneli narodni poslanici poslaničke grupe DS. Zahvaljujem. Na član 230. amandman su podneli narodni poslanici dr Vladimir Orlić, Dušica Stojković, Aleksandar Marković, Nenad Nikolić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 230. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Zahvaljujem. Na član 232. amandman je podneo narodni poslanik Borislav Stefanović. Zahvaljujem. Na član 233. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Zahvaljujem. Na član 233. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Zahvaljujem. Na član 237. amandman je podneo Odbor za odbranu i unutrašnje poslove. Izvolite gospodine ministre.
Prihvatam amandman.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Konstatujem da je ministar prihvatio ovaj amandman. Na član 240. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šutanovac. Zahvaljujem. Na član 242. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Vladimir Orlić, Dušica Stojković, Aleksandar Marković, Nenad Nikolić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 248. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Vladimir Orlić, Dušica Stojković, Aleksandar Marković, Nenad Nikolić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 249. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Vladimir Orlić, Dušica Stojković, Aleksandar Marković, Nenad Nikolić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 251. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dejan Nikolić, Jovan Marković, Jovana Jovanović, Aida Ćorović, Vesna Marjanović i Dragoljub Mićunović. Na član 251. amandman je zajedno podnela poslanička grupa narodnih poslanika poslaničke grupe DS. Na član 253. amandman su zajedno podneli narodni poslanici poslaničke grupe Boris Tadić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 257. amandman u istovetnom tekstu podneli su zajedno narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević i zajedno Vladimir Orlić, Dušica Stojković, Aleksandar Marković i Nenad Nikolić. Vlada i Odbor za odbranu i unutrašnje poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima dr Vladimir Pavićević.
Poštovane dame i gospodo, amandman na član 257. je poslednji amandman koji smo mi narodni poslanici Nove stranke podneli na Predlog zakona o policiji i naravno, želim da iskoristim ovaj povod da saopštim svoje zadovoljstvo, što smo mi narodni poslanici Nove stranke doprineli da jedan zakonodavni projekat bude precizniji po svojoj sadržini. Naravno, žao nam je što nismo eliminisali sve one sumnje u arbitrarnost i netransparentnost, ali ćemo se mi sigurno angažovati u pripremi, možda izmena i dopuna ovog zakona, pa da ono što su neki nedostaci, da korigujemo ili da pokušamo na takav način. Naravno, zadovoljstvo mi je i što rasprava traje ovoliko, što je bila veoma argumentovana, a u nekim momentima veoma dobra i naravno, posebno zadovoljstvo, ja ovde izražavam zbog toga što je prihvaćen veći broj amandmana koje smo podneli mi, poslanici Nove stranke i zadovoljstvo što je naša startna pozicija za ove vanredne parlamentarne izbore, ministre Stefanoviću, 9,4%, samostalni nastup za godinu i devet meseci od kako smo u Skupštini, za tri i po godine koliko postoji stranka, ja mislim da je to ogroman razlog za zadovoljstvo, jer naše delanje, mislim doprinosi, opštem dobru svih građana naše Republike. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Pavićeviću. Reč ima dr Nebojša Stefanović.
Mislim da je ovo zaista bila korektna i dobra rasprava, da smo imali prilike da govorimo o svemu onome što ljudi treba da znaju vezano za Zakon o policiji. Samo što mislim da gospodin Pavićević potcenjuje koalicioni kapacitet čitave koalicije, dakle, sigurno mogu da dobace do 12%. Ne znam u ovom trenutku, ali na izborima sve te stranke mogu zajedno da naprave bar 12% na izborima i mislim da je to jedan pristojan rezultat. Ne mislim da će biti ispod 10%. Ako se taj rezultat popravi, možda vi budete i ministar unutrašnjih poslova, pa imate priliku da vi predložite novi zakon o policiji, a ne samo da popravljamo. Hvala.
Zahvaljujem gospodine ministre. Dakle, Pavićevih 8% i svi ostali 4%, to je ukupno 12%, u pravu ste. Izvolite gospodine Babiću.
Ja ću u ovom duhu i da završim današnju raspravu, gospodine ministre i u potpunosti se slažem sve ovo što ste rekli da li će neko dobaciti do 10%, 12%, istina, govorite o koalicijama, ali nešto im slabo ide ta koalicija. Vidimo da nešto muku muče da ono što je pocepano i posvađano u godinama koje su iza nas, to će teško da se sastavi. Jedna mala opaska, iako ja podržavam aktivnost narodnih poslanika, ali postoji jedna izreka koju ću reći, u našem narodu, samo do pola, odnosno od pola, a to je – da se ljudi drže za reč, a nešto drugo za nešto drugo. Danas na početku ove rasprave, gospodin Pavićević je dao svoju reč da neće govoriti o amandmanima koji su prihvaćeni i ipak tu reč nije ispunio do kraja. Prema tome, ako nije ispunio u tome, teško da će ispuniti i bilo koje predizborno obećanje i mislim da će ipak to građani Republike Srbije prepoznati i adekvatno nagraditi ili kazniti na izborima.
Replika, narodni poslanik Vladimir Pavićević.
Poštovane dame i gospodo, tačno je, gospodin Babić je u pravu, ja sam jutros najavio da neću diskutovati po amandmanima koji su prihvaćeni i ja sam onda u jednom trenutku usled suštinske promene okolnosti jedne atmosfere koja je ovde napravljena, dobre atmosfere, odlučio i učinilo mi se da je to pošteno, čestito da ne diskutujem po dva neprihvaćena amandmana, kako bih ostavio prostor za diskusiju na samom kraju povodom jednog prihvaćenog amandmana. Mislim da nije bio red da se tu zameri, jer mislim da je ovo promišljanje bilo zasnovano na jednoj čestitosti i jednoj proceni koja nikome ovde ne šteti. Eto, hvala poštovana gospodo.
Zahvaljujem se gospodine Pavićeviću. U pravu ste, nisam vam zamerio, korektni ste, čak na tri amandmana niste se javili za reč, neprihvaćena. Na član 258. amandman je podneo narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović. Na član 258. amandman je podneo Odbor za odbranu i unutrašnje poslove. Izvolite gospodine ministre.
Prihvatam ovaj amandman.
Zahvaljujem se. Konstatujem da je ministar prihvatio amandman Odbora za odbranu i unutrašnje poslove. Pošto smo završili pretres o amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i celini. Zahvaljujem se gospodinu ministru na učešću na današnjoj sednici i takođe, svim članovima Kabineta na ovako konstruktivnoj raspravi koju smo danas imali na zadovoljstvo svih narodnih poslanika. Zahvaljujem se svim narodnim poslanicima na učešću do ovih sati na današnjoj sednici. Nastavak je u ponedeljak u 10,00 časova. Hvala.