Comença la sessió. Abans, però, em plau saludar el president Mas, el president Rigol, la presidenta De Gispert i el president Benach, que avui ens acompanyen a la llotja d'autoritats. I a tots vostès, diputats, diputades, fer-los avinent que, d'acord amb l'article 78.2 del Reglament, i tal com hem explicat a la Junta de Portaveus, el Ple del Parlament es reuneix en sessió extraordinària a petició del president de la Generalitat. El primer punt de l'ordre del dia, per tant, és... [[Modificació de l'ordre del dia]] Sí, senyora Geis, per què em demana la paraula?
Sí; bona tarda, president. El Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, a tenor de l'article 83.3 del Reglament del Parlament, sol·licitaríem una alteració de l'ordre del dia, perquè hem presentat una proposta de resolució, conjuntament amb el Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana i la Candidatura d'Unitat Popular, la CUP, i per tant demanaríem que es pogués debatre i votar en aquest Ple.
Sí; senyora Caula, per què em demana la paraula?
Per subscriure la demanda que ha fet el Grup de Junts per Catalunya i manifestar-nos en la mateixa línia. [[Carlos Carrizosa Torres demana per parlar.]]
Senyor Carrizosa?
Sí; para oponernos a la alteración del orden del día solicitada, puesto que esas PRs han sido inválidamente tramitadas, puesto que nos encontramos fuera del período de sesiones y quien debería haber admitido a trámite esas PRs era la Diputación Permanente. Como lo han hecho de forma nula de pleno derecho la Mesa y la Junta de Portavoces, esas PRs no se pueden tramitar hoy. Y nosotros, en ese sentido, hemos interpuesto ya reconsideración, y por lo tanto, como se ha interpuesto con carácter previo a la solicitud de la portavoz de Junts per Catalunya, y también de la portavoz de Esquerra Republicana, en cualquier caso, deberían resolverse esas reconsideraciones. Pero también le digo que, como estamos fuera de período de sesiones, la Mesa y la Junta de Portavoces que resuelvan esas reconsideraciones tendrán que reunirse en período de sesiones, y si no, se deber reunir la Diputación Permanente. Y como diputado de la Diputación Permanente me niego a que la Mesa y la Junta de Portavoces usurpen las funciones que nuestro...
Senyor Carrizosa...
...Reglamento le otorga a la Diputación Permanente. Esto es un nuevo atropello de la Mesa y del presidente del Parlament, que ya ha sido apercibido en seis ocasiones por el...
Senyor Carrizosa...
...Tribunal Constitucional, por vulnerar los derechos de los diputados. Le anuncio que, en caso de no dar [[remor de veus]] lugar...
Silenci, si us plau...
...a lo que estamos ahora pidiendo, vamos a interponer un recurso de inconstitucio..., un recurso de amparo por vulneración de nuestros derechos fundamentales.
Molt bé...
Estamos en el mismo marco [[aplaudiments]] que los días 6 y 7 de septiembre de 2017, señor presidente.
Molt bé; gràcies, senyor Carrizosa. Senyora Sirvent... [[Persisteixen els aplaudiments. Susanna Segovia Sánchez demana per parlar.]] Senyora Segovia...
President, gràcies. Per demanar també una alteració de l'ordre del dia i demanar que s'inclogui en el debat la Proposta de resolució presentada pel nostre grup, i sumar-nos a les peticions anteriors d'alteració de l'ordre del dia. Gràcies.
Gràcies, senyora Segovia. [[Maria Sirvent Escrig demana per parlar.]] I senyora Sirvent...
Sí; gràcies, president. Per adherir-nos a la sol·licitud d'ampliació de l'ordre del dia que han sol·licitat el Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, Esquerra Republicana, i també Catalunya en Comú Podem.
Gràcies. [[Ferran Pedret i Santos demana per parlar.]] Senyor Pedret...
Gràcies, president. Sense que obsti el fet de que nosaltres no érem partidaris d'incloure propostes de resolució en el debat d'aquesta sessió plenària, nosaltres finalment també hem presentat una proposta de resolució, i, per tant, d'acord amb l'article 83.3, demanaríem que es pogués incloure a l'ordre del dia. Però també, davant dels dubtes suscitats, demanem que aquests siguin resolts abans de procedir amb cap tràmit més relacionat amb tots aquests afers.
Molt bé. S'han demanat... [[Maria Sirvent Escrig demana per parlar.]] Sí, senyora Sirvent?
Sí; gràcies, president. Per adherir-nos també a la sol·licitud d'ampliació d'ordre del dia demanada pel Grup Parlamentari dels Socialistes.
Gràcies. [[Susanna Segovia Sánchez i Santi Rodríguez i Serra demanen per parlar.]] Sí; senyora Segovia i senyor Rodríguez, sí...
Sí; per adherir-nos també a la sol·licitud feta pel Grup Socialistes. Gràcies.
Gràcies. Senyor Rodríguez...
Sí; nosaltres no ens adherirem a les peticions d'ampliació de l'ordre del dia que s'han fet, però sí que faríem una nova petició d'ampliació de l'ordre del dia, concretament per tramitar la Proposició de llei per a l'eliminació dels mòduls prefabricats dels centres educatius públics de Catalunya, la tramitació de la qual ha estat complerta i és el número 38. Demanaríem si algun altre grup parlamentari donés suport a aquesta iniciativa. [[Remor de veus. Gemma Geis i Carreras demana per parlar.]]
Senyora Geis?
No donem suport a la proposta efectuada pel Grup del Partit Popular i sí que donem suport a l'alteració presentada per comuns i el Partit Socialistes. [[Remor de veus.]]
Molt bé. Senyor Rodr... [[Marina Bravo Sobrino demana per parlar.]] Sí, senyora Bravo?
Bueno, nosotros como ya hemos manifestado, no nos sumamos a las..., vamos, nos oponemos directamente a la petición de incluir unas propuestas de resolución que creemos que no han sido correctamente admitidas a trámite. Y nos sumamos a la propuesta del Partido Popular, ya que es una iniciativa que ha superado todos los trámites. Y pediríamos además añadir al orden del día la Proposición de ley de accesibilidad y seguridad en los parques y las áreas infantiles. [[Aplaudiments.]]
Molt bé. Atès que s'han demanat set modificacions de l'ordre del dia i, al mateix temps, que s'ha entrat una reconsideració amb relació al debat i votació d'aquestes propostes de resolució, que fa referència a aquesta modificació de l'ordre del dia, prosseguirem ara amb el debat, amb la compareixença del president de la Generalitat i, un cop acabi el debat corresponent a aquesta compareixença, reunirem la Mesa per determinar respecte a aquesta reconsideració..., i després votarem les set modificacions de l'ordre del dia que s'han sol·licitat. [[Compareixença del president de la Generalitat amb motiu de l'agressió a l'Estatut d'autonomia de Catalunya i les institucions catalanes]] [[350-00012/12]] Per tant, ara té la paraula el president de la Generalitat. Quan vulgui.
President... President Mas, president Rigol, presidenta De Gispert, president Benach, molt bona tarda a tothom, diputades i diputats, vicepresident, conselleres i consellers; bona tarda també als que assistiu al Ple. Aquest Ple extraordinari no s'hauria d'haver celebrat mai; de fet és absolutament impossible d'imaginar que en cap democràcia del nostre entorn es pretengui violentar la sobirania d'un parlament, suplantar les normes que el regeixen i inhabilitar el president del país per haver defensat uns drets fonamentals. Això només pot passar a l'Estat espanyol. Sovint he repetit que la primera institució republicana és la voluntat popular, i aquest Ple arrenca justament aquí. Vivim un nou intent d'alteració de la voluntat popular dels catalans, un nou cop a la democràcia, de fet un cop d'estat contra les institucions del nostre país. Hi ha persones que consideren que, quan no els agrada un president, un govern o un parlament, no cal respectar cap límit per destruir-lo. Però el principi fonamental de la democràcia, sense el qual no existiria, és el respecte a la voluntat popular. Sense això no hi ha democràcia. Les dictadures són plenes de lleis, de jutges i tribunals que les fan complir, i de juntes polítiques que donen aparença de neutralitat. I això no les converteix pas en una democràcia. Hi ha un aspecte primordial, primigeni, que fa que un estat sigui una democràcia, i és aquest: el respecte a la voluntat popular i la capacitat d'adaptar les lleis i les institucions a aquesta voluntat, si s'expressa en pau i democràticament. Ser demòcrata no és defensar una constitució o unes lleis. Per ser demòcrata cal respectar i defensar la voluntat majoritària de la ciutadania. I és respectar-la quan vol definir el futur polític del país o quan escull un president. No hi ha democràcia sense aquest respecte i sense la seva defensa, i tampoc no hi ha democràcia sense respecte per la sobirania. Quan una societat madura i cívica s'expressa, decideix i vota, mereix tot el respecte de les institucions, siguin d'on siguin. Les decisions d'un parlament democràtic s'han de respectar; jo ho faré sempre. I és en moments com l'actual que cal reforçar aquesta sobirania i les institucions que la representen. És aquesta, justament, la qüestió que tenen vostès al davant. Aquesta és avui la pregunta que totes les diputades i diputats d'aquesta cambra s'han de respondre: estan disposats a respectar la voluntat democràtica i la sobirania del Parlament o accepten l'alteració autoritària que pretén fer un òrgan polititzat com és aquest grup de senyors de Madrid que es denominen «la Junta Electoral Central? A qui defensaran avui vostès? Què defensaran? La política de la repressió i el blocatge o la política democràtica que respecti allò que ha decidit la ciutadania a través dels seus representants? Acceptaran les dreceres que busca un dels òrgans repressors més destacats de l'Estat espanyol? És així com hem d'entendre el diàleg que diuen plantejar alguns? Podem entrar a discutir els aspectes jurídics i tècnics d'aquesta aberració comesa per la junta electoral, que ja va esbotzar tots els principis democràtics i els drets fonamentals durant els períodes electorals, actuant de part i usurpant funcions que pertoquen als tribunals. I ho farem, és clar que sí; però hi ha una qüestió prèvia a les qüestions jurídiques, que és el principi i el sentit democràtic d'aquest Parlament. Ja puc imaginar què faran i què diran alguns dels partits presents avui aquí, però apel·lo directament als diputats i diputades de la cambra, a cadascun dels diputats i diputades d'aquesta cambra, i que votin en consciència. Seure en aquests seients que ocupen vostès, en els seus escons, és una responsabilitat immensa que tenim cada un de nosaltres amb els ciutadans que ens han votat i amb la sobirania d'aquesta cambra. Perquè sou vosaltres els dipositaris de la sobirania de la ciutadania de Catalunya. I no us demano cap adhesió personal; ni a mi, ni a la meva presidència, ni a la meva política, ni a l'acció de govern. Us demano una reflexió sobre si aquesta actuació que es va produir ahir per part de la Junta Electoral Central contra un diputat d'aquesta cambra la considereu legítima i que no mereixi un rebuig total. Avui soc jo, però demà pot ser qualsevol de vosaltres. I es tracta d'una actuació completament irregular, que ja ha estat denunciada per la meitat dels membres de la junta electoral que van assistir a la deliberació. Mentre hi ha un procés judicial obert –igualment irregular i fora de tot sentit democràtic– que ha d'acabar de pronunciar-se sobre la meva inhabilitació –recordem-ho–, hi ha un organisme de l'Administració electoral que ha volgut interposar-se en aquest recorregut i usurpar les funcions del tribunal per accelerar l'aplicació d'allò que encara no és una sentència ferma. I això és molt greu que passi en un estat que vol ser reconegut com un estat democràtic. I, si passa, seria molt greu que un parlament com aquest ho tolerés com si no passés res. No podem acceptar aquestes actuacions sense cap legitimitat democràtica. Si ens deixem fer això avui, ja no ens quedarà res. Malauradament, des del 30 de gener del 2018 hem vist com els tribunals espanyols interferien en la sobirania d'aquest Parlament. I, ara que la mateixa situació es planteja a Europa, hem vist com allà les solucions, els dictàmens dels tribunals, difereixen de manera absolutament radical. Doncs bé, diputades i diputats d'aquest Parlament, ha arribat l'hora de plantar-nos, de dir prou a la degradació política d'aquest Parlament, de defensar la sobirania de la cambra i la inviolabilitat de tots els seus membres. Com he dit, ara és el moment de reforçar les institucions, i això vol dir que cal defensar la sobirania, la lleialtat a la voluntat popular i, en definitiva, el compromís indestructible amb la democràcia. Ja n'hi ha prou de tribunals i juntes que volen fer política, i ja n'hi ha prou que alguns polítics i partits utilitzin la justícia per aconseguir aquells objectius que no han estat capaços d'aconseguir amb la paraula, amb l'argument o amb el vot. Els ho he dit en moltes ocasions: no tinguin por de la paraula, del combat democràtic, del vot, de la voluntat popular. Mentre els independentistes vam ser minoria en aquest país, vam respectar que no podríem aplicar el nostre projecte i vam aspirar a ser més per dur-lo a terme. Cal respectar sempre la democràcia, i té valor respectar-la quan es guanya i quan es perd. Si no els agrada el Govern, el president o la composició del Parlament, guanyin a les urnes, convencin més gent perquè els votin, presentin mocions de censura; però no facin servir eines que són externes a la política, no forcin les lleis ni la seva interpretació, no busquin dreceres, perquè allò que aconseguiran és cada vegada menys vots i cada vegada distanciar-se més de la gent. Jo em dec a aquest Parlament, va ser aquesta cambra qui em va investir president, i tan sols reconec a aquesta cambra la capacitat de retirar-me la confiança que em va fer. Fa poques setmanes, alguns partits van intentar demostrar que jo tenia menys confiança ara que quan vaig ser investit, al maig del 2018, i es van trobar amb la sorpresa que la moció de censura que presentaven era rebutjada per més vots que mai cap altra moció de censura en aquesta cambra. Però és evident que no en tenien prou, no els servia la resposta dels representants democràtics, calia anar a cercar aquell organisme polític i polititzat que tenen sempre a punt per al càstig a la carta: la Junta Electoral Central. De fet, parlem del mateix organisme que alguns partits van anar a buscar quan van voler obtenir un resultat favorable contra la pancarta que penja del balcó del Palau de la Generalitat, una pancarta que demanava una cosa tan senzilla i tan important com la mateixa que van demanar el Grup de Treball sobre Detencions Arbitràries de les Nacions Unides, premis Nobel de la Pau, centenars de diputats i senadors de diversos països del nostre entorn, entitats internacionals de drets humans..., és a dir, la llibertat dels presos polítics i el retorn dels exiliats. Per demanar això, per demanar el més bàsic, una junta electoral escollida per partits i per un sorteig pretén inhabilitar-me. No ho permetré, si així ho decideix aquest Parlament. La desobediència davant dels atacs a la democràcia, davant les injustícies i els abusos, no és tan sols un dret, sinó que és una obligació de qualsevol governant i de qualsevol ciutadà, i afegeixo que ha de ser un deure per a qualsevol president d'un país. Deia que em dec al Parlament com a representació de la sobirania del poble de Catalunya. Si aquesta cambra refusa la resolució de la junta electoral i no aplica la meva destitució, jo continuaré sent president de Catalunya i diputat. Si ho accepta, no podré oposar-me a la decisió del Parlament. Ho he dit sempre i no penso canviar d'opinió ara que ja s'ha produït allò que s'havia anat anunciant. No tinc cap interès personal d'aferrar-me a cap cadira, els que em coneixen ja saben que això és ben cert. No vaig acceptar ser president per ocupar cap espai de poder. «Servir el comú quan l'hora arriba és llei de tota democràcia, va dir l'intel·lectual i polític republicà Lluís Nicolau d'Olwer. Servir el comú, el general, la comunitat, el teu país; amb encerts i amb errors. He tractat de servir fidelment i honestament aquest ideal al llarg de tots aquests mesos. En la meva manera d'entendre la política, el primer deure de la nostra vida pública consisteix a seguir amb lleialtat uns valors ètics, uns compromisos que et lliguen amb la ciutadania i que cal defensar amb decisió i fermesa. En el meu cas, he trobat aquests valors en la defensa del republicanisme, de la radicalitat democràtica, de l'europeisme i els drets fonamentals. He procurat no apartar-me'n ni un mil·límetre i ser-ne conseqüent. Per això vaig acceptar ser president, per ajudar en un moment molt difícil en l'avenç cap a la república que calia culminar. I és potser per això que, des de bon principi, he estat un objectiu a la diana de la repressió; se m'ha volgut tombar per terra, mar i aire. I, precisament, per tot el que ha passat, i especialment avui, em poso a disposició d'aquest Parlament per continuar avançant si està disposat a no claudicar davant la repressió. També penso que és un moment important per a determinats partits que diuen que volen iniciar un nou rumb en les relacions entre Catalunya i Espanya. Tenen avui una oportunitat d'or per demostrar si aquesta és una proposta honesta i sincera, basada en principis democràtics, o si és un altre engany, un nou parany per distreure'ns de la nostra voluntat de llibertat. Ara que es vol configurar un govern a Madrid establint un diàleg sobre el conflicte entre Catalunya i Espanya, ara és l'hora de saber si la repressió política s'ha acabat i si és rebutjada i condemnada. Perquè, si els partits que volen formar govern a Madrid continuen tolerant i permetent la persecució política a través dels òrgans de l'Estat, com podrem confiar-hi? Es pot establir un diàleg i, a la vegada, inhabilitar l'interlocutor? Com podria dialogar un govern en funcions, aleshores? I no em diguin ara que aquest és un problema de la dreta espanyola. Sabem perfectament que hi ha un estat que no ha incorporat la democràcia al moll de l'os; ho sabem. Sabem que hi ha poders de l'Estat que no van fer net del règim anterior i que han continuat aplicant el criteri sagrat de la unitat de la pàtria per damunt dels criteris democràtics i dels estàndards institucionals europeus. Sabem que ningú no s'ha plantejat mai a Espanya un veritable projecte de regeneració democràtica, que exigiria un tall sec en determinats organismes, aparells i institucions de l'Estat. Però no es tracta de cap deep state; es tracta de l'Estat sencer, des del rei a la Junta Electoral Central, passant pel Tribunal Suprem o el Govern espanyol, que ha incomplert les resolucions europees i que recorre les declaracions d'aquest Parlament sobre el dret d'autodeterminació. No cal anar gaire lluny: fa poc més de dos anys que els partits tradicionals, els pilars del sistema polític espanyol, van aprovar aquell cop d'estat disfressat d'article constitucional per destituir un president, el molt honorable president Puigdemont, i tot un govern, per dissoldre aquest Parlament legítim i democràtic. No cal anar als temps de blanc i negre ni de color analògic per trobar un exemple flagrant i descarat d'autoritarisme a Espanya. Ara volen tornar a fer el mateix, pretenen destituir un president de la Generalitat, aquesta vegada sense dissimular amb una votació al Senat; ja ho fan directament en un despatx, sense manies ni escrúpols. Diputades i diputats, hem de dir prou, hem d'impedir aquest procés de degradació accelerada de la democràcia i de les institucions. Ja hem viscut com organismes judicials imposaven al Parlament suspensions de diputats, hem vist com aquesta mateixa junta electoral intentava impedir que el president Puigdemont i els consellers Comín i Ponsatí fossin candidats al Parlament Europeu. Ho van haver de corregir, i ara els dos primers són eurodiputats, amb els seus drets reconeguts per la justícia europea. I aquest és el mateix camí que hem de seguir en tot. La justícia, que ens és negada als independentistes a Espanya, l'anem a buscar a Europa. També serà així en aquest cas que em toca a mi. No confio en el resultat que pugui tenir el recorregut pels tribunals espanyols, però arribarem fins al final per defensar que tenim raó i que no es pot inhabilitar un polític per haver defensat la llibertat d'expressió. No es pot si som en una democràcia, és clar. I Europa ens envia missatges clars exigint que l'Estat espanyol sigui una democràcia. Com vaig anunciar ahir, els meus advocats presentaran els recursos que calguin per aturar aquesta aberració jurídica i política. No renunciaré a cap dret de defensa, portarem aquest cas tan lluny com calgui i no ens cansarem d'explicar la nostra raó a tothom que ens vulgui escoltar. No ens aturen les amenaces ni la seva persecució. Per a ser lliures hem d'actuar lliurement, i la primera passa és no tenir por de les conseqüències dels nostres actes si els fem a consciència. No som aquí per passar el temps, sinó per defensar les nostres conviccions democràtiques, amb els sacrificis que calgui. Però avui és el Parlament qui ha de parlar amb claredat sobre aquest nou intent de fer caure un president per procediments irregulars. No es tracta d'un problema de dret, som davant d'un greu problema polític. Ens juguem si aquest Parlament és sobirà o no; si permetem que les decisions que pren siguin menystingudes d'aquesta manera, com ho fa la junta electoral. I hem de demostrar que és un parlament i no un organisme autonòmic sense valor polític. Deia Rosa Luxemburg que «sense eleccions generals, sense llibertat de premsa, sense llibertat d'expressió i reunió, sense la lluita lliure d'opinions, la vida en totes les institucions públiques s'extingeix, es converteix en una caricatura de si mateixa, en la qual només queda la burocràcia com a element actiu. No ho permetem. No podem continuar acceptant aquestes imposicions. El camí és plantar-nos. I és que també en la mateixa reunió que servia per intentar inhabilitar-me a mi la junta electoral inhabilitava el vicepresident Oriol Junqueras de la seva condició de diputat europeu. Ja no és que no respectin les lleis espanyoles, és que ja no respecten ni les decisions dels tribunals europeus. La justícia espanyola tan sols pot fer una cosa en el cas dels eurodiputats a qui es va impedir prendre l'acreditació: acatar la decisió del Tribunal de Justícia de la Unió Europea i deixar en llibertat el vicepresident Junqueras, declarar la nul·litat d'un judici i d'una sentència que no s'haurien d'haver produït. Les sentències europees s'han de complir i respectar, i per això es van presentar les qüestions prejudicials, i són prejudicials –el nom ho indica– perquè s'han de resoldre abans d'acabar el judici. Es va vulnerar aquest dret als presos polítics jutjats al Suprem i se'm va vulnerar també a mi, a la meva vista oral al Tribunal Superior de Justícia, on un tribunal completament partidista i polititzat no va admetre una petició que és un dret que jo tenia com a acusat. La nul·la qualitat de la justícia espanyola és ja un escàndol a escala europea, i la preocupació s'estén cada vegada més pels estats membres de la Unió. Encara que els estats mantenen la discreció pública, la imatge d'Espanya és avui per terra; ni cinquanta tones de maquillatge no dissimularien la veritable cara de la repressió espanyola contra l'independentisme, i el maquillatge es va desfent cada vegada més ràpid. Avui sentíem que el president en funcions, Pedro Sánchez, deia al Congrés de deixar enrere la judicialització. Magnífic; doncs el Ple d'avui i la votació que farem en seran una prova. El president Sánchez ha dit que el diàleg s'havia de fer dins del marc constitucional; doncs resulta que és sota aquest mateix marc el que s'invoca per inhabilitar-me a mi i deixar sense efecte les decisions d'aquest Parlament. I no hem de confondre un marc de seguretat jurídica quan s'estableix un diàleg amb un marc que ja sabem tots que juga a favor d'una de les parts. El marc constitucional és una gàbia per als catalans, una gàbia per a la nostra capacitat de decisió. Vull emplaçar tots els actors de l'independentisme a participar d'un espai on puguem debatre què i en quines condicions el president i el Govern de Catalunya poden negociar amb el Govern espanyol. Cal actuar amb una unitat estratègica i no deixar abonar el terreny de la divisió. Així mateix, demano que el grup impulsor torni a convocar l'Assemblea de Càrrecs Electes per encarar conjuntament la resposta de l'independentisme a aquesta nova acció. Votar a favor de la proposta de resolució que presentem avui els tres grups independentistes de la cambra no és votar a favor de Quim Torra: és votar a favor de les institucions catalanes, de la sobirania del Parlament, de respectar la voluntat popular i de rebutjar la judicialització. Ho veurem en les seves votacions, senyories, perquè avui passem la prova del cotó. Tot Europa ens està mirant per saber si som demòcrates de veritat i dignes de dir-nos europeus, o si no som més que això que la Junta Electoral Central vol que siguem. Avui és pertinent citar un dels grans polítics que ha donat Europa, Havel: «Els drets humans s'han d'avantposar als drets estatals. La decisió, diputades i diputats, és a les vostres mans. Deia Pedrolo que «el combat és ara, o no n'hi ha. Per defensar la democràcia, a vegades, cal plantar-se per avançar. Plantem-nos i avancem. És a les nostres mans. Moltes gràcies, molt bona tarda. [[Aplaudiments perllongats.]]
Gràcies... Té la paraula ara, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, la diputada senyora Lorena Roldán. Digui'm, senyor Carrizosa, per què em demana la paraula?
Por una cuestión de orden, señor presidente.
Digui.
De toda la vida se ha advertido al público que no pueden hacer expresiones ni de rechazo ni de aplausos a los oradores. Y, por lo tanto, pedimos al presidente que advierta al público de que estas normas deben cumplirse. ¿O es que depende a quién se aplauda no se corta al público…
Està clar, senyor Carrizosa...
...y depende a quién se aplauda sí? [[Aplaudiments.]]
Està clar. Senyora Roldán, quan vulgui.
Sí; gracias, presidente. Buenas tardes, diputados, diputadas; buenas tardes, muy honorable expresidente, señor Torra. [[Aplaudiments i remor de veus.]] Mire, yo le confieso, no sé si porque estamos en estas fechas así, señaladas, aunque ustedes no las respetan, pero sí que venía con cierta esperanza; esperanza de que usted hoy viniera aquí a mostrar un mínimo de respeto por esta cámara, que es la cámara que representa a todos los catalanes; esperanza de que usted hoy convocara elecciones y se dejara ya de este circo y de este teatro que llevan representando en esta cámara durante muchísimo tiempo, durante demasiado tiempo ya, señor Torra. Pero no, no, usted ha venido hoy aquí a hacer lo de siempre, usted ha venido aquí a aferrarse a un cargo que nunca debería haber ostentado y, además, es que siempre le quedó grande, señor Torra, porque creo que todo el mundo le recuerda a usted mismo diciendo que usted no había venido aquí a gestionar una comunidad autónoma. Pues yo no sé qué se cree que son las funciones de un presidente de la Generalitat, porque no son otras que las de trabajar y velar por los intereses, los derechos y las libertades de todos los catalanes; no solo de una parte, señor Torra, no solo de los suyos, señor Torra, de todos los catalanes. [[Aplaudiments.]] ¿Y usted a qué ha venido hoy aquí?, yo me pregunto. ¿Usted qué ha venido aquí a hacer? ¿Otro mitin político de esos suyos? ¿Usted ha venido aquí de nuevo a soltar sus mantras separatistas? Pues, oiga, si usted quiere hacer un mitin político, perfecto, pero no lo haga aquí, hágalo en la sede de su partido, no lo haga utilizando la casa de todos los catalanes. Es que este lugar es sagrado. Es que ustedes no dejan de mancillar esta institución. [[Remor de veus.]] Es que ustedes acusan a los demás de desprestigiar las instituciones catalanas, cuando son ustedes, día tras día, tras día, los que pisotean estas instituciones. ¡Ya está bien!, otro mitin político aquí hoy, otro mitin. No respetan ustedes absolutamente nada. Se llenan la boca hablando de derechos, de conciliación familiar y laboral, y resulta que ustedes no respetan ni siquiera los derechos de los trabajadores de este Parlamento, que han tenido que venir aquí por su antojo [[aplaudiments i remor de veus]] , por su capricho...
Silenci!
...porque le parece a usted..., trabajadores del Parlamento, periodistas... Porque ustedes llevan mucho tiempo que no distinguen lo que es suyo de lo que es de todos los catalanes, ustedes llevan treinta años creyéndose que son los dueños de Cataluña. Y entonces hacen y deshacen, y abren este Parlamento cuando quieren, lo cierran cuando quieren, presentan lo que quieren, pisotean los derechos, se saltan el Reglamento..., lo que haga falta. Ustedes llevan mucho tiempo creyéndose los dueños de Cataluña. Pero no lo son, señor Torra, y ya es hora de que alguien se lo diga a la cara, y vamos a ser nosotros. Ya está bien de hablar en nombre de toda Cataluña, ya está bien de ignorar a más de la mitad de los catalanes, ya está bien de venir aquí y creerse que pueden hacer absolutamente todo lo que quieran, otro mitin político. Oiga, de verdad, si usted quiere hacer mítines, se lo digo: váyase a la sede de su partido. Y, si usted quiere colgar lazos y pancartas y carteles de los candidatos separatistas, cuélguelos en el balcón de su casa, pero no en el balcón de todos los catalanes. [[Aplaudiments.]] Ya está bien, señor Torra –ya está bien. Ustedes han vuelto a las andadas. Esto es una infamia, lo que están haciendo aquí hoy. Han vuelto a las andadas. Daba vergüenza la Mesa y la Junta de Portavoces que han convocado hoy, porque estamos fuera del período de sesiones y el órgano competente es la Diputación Permanente. No porque lo diga yo, no porque lo diga Ciudadanos: porque así viene establecido en el Reglamento, esa cosa que ustedes desconocen, porque, claro, como no lo usan, lo utilizan como a ustedes les parece... Ya está bien. ¿Esto qué es, la continuación del 6 y el 7 de septiembre? ¿Esto qué es, un nuevo golpe? ¿Ustedes, de nuevo, de vuelta a las andadas, pisoteando los derechos de todos los catalanes? Ya está bien, de verdad. Mire, insisto, insisto que esto es lo mismo que ustedes hicieron aquí el 6 y el 7 de septiembre. Desde luego que no defraudan a nadie: usted vino aquí diciendo que lo que iba a hacer era continuar con el golpe, y los propósitos del 2019 los ha cumplido a la perfección –a la perfección, señor Torra. Pero es que ha llegado ya al final del camino. Ya está bien de quebrantar las reglas democráticas. Ya está bien de atropellos, ya está bien de degradar las instituciones. Hay aquí una convocatoria, fuera, en la calle, de gente que han convocado ustedes mismos. Oiga, había un tuit –que lo tengo aquí porque es que me parece increíble– de Junts per Catalunya haciendo una llamada a la movilización para que vengan aquí, ¿a qué?, ¿a ocupar el Parlamento?, ¿otra vez a ocupar el Parlamento? ¿Que vamos a tener que salir escoltados, como salimos el 6 y el 7, señor Torra? ¿Es que no ve que no puede ser? ¿Ayer, a la ANC, quién la convocó a esa manifestación de plaza Sant Jaume?, ¿quién convocó a la ANC?, ¿quién dejó entrar a la ANC en el Palau de la Generalitat para que fueran allá a quitar la bandera, quién? [[Aplaudiments.]] ¿Que tienen llaves? No sé... ¿Que está abierto, eso, para cualquier persona? Yo ahora, cuando acabe este Pleno, si me voy allí al Palau de la Generalitat, ¿me dejarán entrar allí como Pedro por mi casa y llevarme lo que no me guste y quitar las banderas que no me gusten? ¿Es eso, señor Torra? ¿O es que de nuevo, ustedes, utilizando las instituciones de Cataluña, como si fueran solo suyas? ¿Que no ve que no? Usted está de prestado en el Palau de la Generalitat, porque a usted le eligieron para ser el presidente de la Generalitat. ¿Y sabe qué? Que desde ayer ya no lo es. No porque lo diga yo [[aplaudiments]] : porque lo dice la Junta Electoral Central, a consecuencia de una resolución judicial. No es tan difícil. ¿Cuánto tiempo más va a alargar esta agonía, señor Torra? ¿Cuánto más? Porque es que esto es una agonía para todos los catalanes, que ven como usted no gobierna y no hace absolutamente nada, que da vergüenza que hayan abierto hoy este Parlamento para esto. No lo abren para hablar del incremento de la pobreza infantil, no. No lo abren para hablar, por ejemplo, de las listas dramáticas que tenemos en sanidad, no. No lo abren para hablar de dependencia, no. Lo abren para hablar de lo único que a ustedes les interesa, sus privilegios y seguir aquí alimentando el procés y el modus vivendi. Ya está bien –ya está bien. Usted ya no representa a nadie, señor Torra. Asúmalo –asúmalo–, usted ya no es el presidente de la Generalitat, no lo es. E insisto que usted no viene aquí a hablar de problemas sociales, viene a hablar de su libro, de lo suyo, de lo que a usted le interesa; nada más. Mire, de verdad, no sé qué ejemplo está usted dando al resto de la sociedad catalana, al resto de cargos electos, pero como usted por sí mismo no lo da, pues, evidentemente, la justicia ya se ha encargado de ello. En este caso, la Junta Electoral Central; la Junta Electoral Central, que se pronuncia respecto a una resolución judicial, una sentencia que le condena a usted y que le inhabilita para ser diputado, le inhabilita para ser cargo público. Yo creo que esto lo entiende cualquier persona. Usted se saltó la JEC..., bueno, «se saltó la JEC no, usted le echó un pulso, digamos, a la Junta Electoral Central, con su pancarta, su lazo, su propaganda allí, utilizando los edificios públicos como si fueran el tablón de anuncios del separatismo. Cuando desde esta bancada mis compañeros y yo misma le advertimos de que esto podía suponer un delito de desobediencia, se puso gallito, como le gusta a usted, ¿no?, sacando pecho de que sí, sí, sí, que él no iba a obedecer ni a la Junta Electoral Central, ni la LOREG, ni nada de nada. Usted, incluso, luego fue a mofarse, una vez que ya llegó el juicio, allí al Tribunal Superior de Justicia de Cataluña, con chistecito de mal gusto incluido. Y ahora resulta que se sorprende de la condena y de sus consecuencias, que usted mismo ha sacado pecho de esa desobediencia, que usted mismo fue allí a declararse culpable. ¿Qué es esto ahora de inventarse conspiraciones malévolas contra usted de la justicia? Oiga, tan valiente fue para desobedecer, tan valiente tiene que ser ahora para asumir las consecuencias. [[Aplaudiments.]] Es que, si saca tanto pecho... Decía usted en su discurso..., deia: «Avui soc jo, però demà pot ser qualsevol de vosaltres, no? O «soy yo, pero mañana puede ser cualquiera de ustedes. Pues ya le digo yo que no. ¿Sabe por qué? –¿sabe por qué? Porque a mí no me verá desobedeciendo ni a la Junta Electoral, ni a la fiscalía, ni a los tribunales. Ni a mí ni a ninguno de mis compañeros. [[Aplaudiments.]] ¡No! Que no ve que usted es un cargo electo y tiene el deber de dar ejemplo, y además es que no es un cargo electo cualquiera, no es un diputado cualquiera, usted es el presidente de la Generalitat. Y lo que la Junta Electoral Central le dijo ayer no es, ni más ni menos... [[veus de fons]] –hasta ayer–, lo que...
Silenci...
...la junta electoral le dijo, ni más ni menos [[remor de veus]] ...
Silenci...
Yo sé que le hace mucha gracia, porque usted, la verdad es que el pitorreo que se trae... Mire, lo que le dijo ayer la Junta Electoral Central es, ni más ni menos, que usted, ya no por estar inhabilitado –que también–, sino por haber cometido un delito contra la Administración pública, ya no reúne los requisitos para ser diputado en este Parlamento, ya no los reúne. No por capricho de la junta electoral; es que esto está resolviendo acerca de su cargo electo. Cargo electo, junta electoral. Lo digo porque algunos, como están aquí, pues, poniendo en cuestión la competencia de la junta electoral..., creo que no hace falta ser un lince tampoco. Hablamos de la Ley de régimen electoral, de un cargo electo y, por tanto, resuelve la junta electoral [[aplaudiments]] , como su nombre indica, que es que es de cajón –es de cajón. Es de cajón. Mire, yo creo que los catalanes han tenido ya suficiente. Suficiente, ya, los catalanes, de aguantar esta etapa negra del procés, que no nos ha traído nada. Y voy a utilizar este último minuto para referirme al Partido Socialista, que era uno también [[remor de veus]] de los que ponía en cuestión esta junta electoral, esa resolución de la junta electoral. Señor Iceta, ¿de verdad usted cree que con estas personas se puede formar un gobierno, puede depender el futuro de los españoles de estos señores, de estos señores que desafían a la junta electoral, que desafían al Tribunal Supremo, que desafían la Constitución, que se dedican a venir aquí a amenazar al estado de derecho? ¿De verdad se piensan que esto no va a traer consecuencias? Dejen de darle alas al independentismo, que luego pasa lo que pasa. Ya está bien, tengan un poco de consideración también por los catalanes constitucionalistas. No sé, yo es que creo que está claro que con estas personas, señor Iceta, no se puede ir ni a la vuelta de la esquina. Y nosotros les pedimos desde aquí que recapaciten –que recapaciten–, que no digan esas..., que no asuman las tesis del separatismo, hablando hoy incluso y poniendo en cuestión la Junta Electoral Central. Pero es que ¡si esto es una reforma del Partido Socialista, de Zapatero, que esto es una reforma de ustedes! ¿Cómo la ponen ahora en duda? Ya está bien de darle alas al independentismo. Yo acabo ya con una frase... Y, mire, señor Torra, vuelva a la realidad. Usted no es diputado, usted no es presidente, y es el momento de que los catalanes dejemos atrás esta etapa negra y podamos decidir nuestro futuro en elecciones. Muchas gracias. [[Aplaudiments.]]
Té la paraula ara, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, el diputat senyor Miquel Iceta. Quan vulgui.
Gràcies, senyor president. Molt honorable senyor president de la Generalitat de Catalunya, aquest Ple s'ha convocat amb caràcter d'urgència, a petició seva, per comparèixer davant la cambra, se suposava –com ha estat–, per fixar la seva posició davant de la resolució de la Junta Electoral Central, coneguda fa ben poc. Per cert, una resolució que encara no ha estat comunicada oficialment; per tant, els que demanen la seva aplicació immediata cometen un error també de primer de carrera. [[Aplaudiments.]] Però jo els diré que a mi em va sorprendre la rapidesa amb què es volia debatre a la cambra una resolució no comunicada. Ara, encara em va sorprendre més quan es va produir la sentència del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya, que va coincidir amb la celebració d'un ple, i que ningú suscités un debat llavors sobre aquella qüestió. Potser és que es considera que és més important la decisió de la junta electoral que del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya, cosa que jo no comparteixo. En tot cas, l'elecció dels moments en política sempre és rellevant, i ens sembla –i a més ho corroboren algunes paraules que acabem de sentir– que res del que està passant aquests dies és aliè al debat d'investidura que ha començat aquest matí al Congrés dels Diputats. En tot cas, nosaltres l'hem escoltat, com sempre, amb atenció i respecte i volem compartir amb la resta de grups i amb la societat catalana la nostra posició sobre el tema que ens ha portat avui aquí. I ho diré d'entrada ras i curt, i també ho diu així la proposta de resolució que plantegem: en la nostra opinió, la seva eventual inhabilitació sols pot derivar-se d'una sentència judicial ferma, i no d'un acord de la Junta Electoral Central. Això diu l'Estatut, això diu la Llei de la presidència i del Govern, això diu el Reglament de la cambra. És la nostra opinió, la de molta gent. Avui editorials de diaris catalans ho diuen clarament. El que passa és que nosaltres voldríem, segurament amb un esforç difícil i que alguns és impossible que entenguin, separar la presidència del president. Perquè nosaltres volem venir avui aquí en defensa de les institucions, no de la gestió concreta, en aquest cas seva, que no compartim, però sí de les institucions. Perquè, com vostè ha dit, avui el president és vostè, però abans ho van ser altres i en el futur ho seran encara uns altres. I el nostre Estatut estableix unes condicions per a la inhabilitació. I a més ho fa precisament perquè la Constitució l'hi permet. A aquells a qui els agrada tant la Constitució, no cal arribar al 155, és el 148.1.1; allà trobaran vostès que les comunitats autònomes tenen dret a legislar sobre l'estatut dels seus presidents i dels seus diputats. A més, ho diu l'Estatut, ho diuen la Llei de la presidència i del Govern i el Reglament del Parlament. Per tant, nosaltres, en la nostra proposta de resolució, demanem que el Parlament també interposi un recurs, en defensa de les institucions catalanes. Per tant, si la prova del cotó és la defensa de les institucions, jo crec que molts la passem. I, per tant, confio rebre el seu suport a la proposta de resolució que el Grup Socialistes i Units per Avançar presenta. És veritat que és una resolució que no parla d'autodeterminació, és veritat que no parla d'altres qüestions també legítimes en un debat però que no tenen a veure amb el que creiem que és el centre de la discussió que ens hauria de portar avui aquí: com defensar millor les institucions catalanes? Els hi diré. La millor manera és defensar la llei, sempre. I, quan es considera que els nostres drets o les nostres institucions no són respectades, exigir el compliment del dret en el que es fonamenten. Nosaltres creiem, i ho diem amb tot respecte, que la Junta Electoral Central s'hagués hagut d'inhibir, com ho va fer la Junta Electoral Provincial de Barcelona, entre altres coses perquè aquest tema ja estava judicialitzat, perquè ja hi ha hagut una sentència en primera instància pendent d'uns recursos davant del Tribunal Suprem, que és el que, finalment, en el nostre criteri, decidirà. És veritat que la sentència que va recaure sobre vostè del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya és molt inequívoca; el mateix desenvolupament del judici deixava poc marge de dubte: vostè va decidir que no respectava una decisió de la junta electoral sobre l'exhibició de símbols partidistes en edificis públics, en edificis institucionals. Nosaltres ja li vam dir llavors que era un greu error; ja vam advertir sobre això. Però, en tot cas, com el nostre és un sistema de garanties, fins que no s'exhaureixi la via judicial ningú pot establir unes conseqüències abans d'hora. Nosaltres creiem, president, que vostè el que hauria de fer –i ho diem amb respecte– és defensar-se jurídicament, defensar el que vostè considera que és el seu dret, i, en canvi, no utilitzar una decisió –que, en cap cas és final, perquè sempre pot ser objecte de recurs– per generar un conflicte addicional. Però és veritat, vostè ha parlat ja fa temps de confrontació i polarització, i potser veu també en aquest fet que ha succeït, doncs, un motiu més de confrontació. Nosaltres sempre hem respectat la legalitat vigent, hem respectat la Constitució, l'Estatut, les decisions judicials i defensem l'estat de dret amb separació de poders, i acatem les sentències: les dels tribunals d'aquí i les dels tribunals europeus, que efectivament han de ser respectades, perquè no són tribunals estrangers, són tribunals que emparen també els nostres drets i llibertats. I, per tant, aquí jo crec que també passem, si això era una prova, la del cotó. Nosaltres el que sí que li diem és que vostè és el president de la Generalitat, el màxim representant ordinari de l'Estat a Catalunya, i que el que hauríem d'intentar entre tots, però vostè el primer, és permetre aquest retorn de la política i del diàleg. Nosaltres creiem que cal donar una oportunitat, els temes polítics resoldre'ls políticament. Com es fa això? Respectant la llei, i, per tant, no transgredint-la, i promovent el debat polític, democràtic i el diàleg. I, escolti'm, abans parlava del debat d'investidura: el que s'està jugant en aquests moments al Congrés dels Diputats és la possibilitat o no que s'obri una etapa presidida pel diàleg. Ho diu el programa subscrit entre el Partit Socialista i els companys d'Unidas Podemos i d'En Comú Podem; ho diu l'acord subscrit entre el PSOE i el Partit Nacionalista Basc, i ho diu, encara més específicament, l'acord subscrit entre el PSOE, el PSC i Esquerra Republicana de Catalunya. Respecto –i ho va demanar algú– totes les posicions al respecte. Hi ha qui pot dir: «Jo no hi confio. Hi té tot el dret. Però la meva pregunta és la següent: pel fet d'una desconfiança, que pot tenir arrels profundes i motius justificadíssims, ens hem de negar la possibilitat d'aprofitar aquesta nova oportunitat? Tot el que ha passat ara ens impedeix aprofitar el present per intentar millorar el futur? Aquesta és la qüestió que jo crec que està aquests dies sobre la taula. I ho dic des del respecte per totes les posicions, però –ho entendran– des d'un respecte especial envers la posició de la gent d'Esquerra Republicana de Catalunya, que, amb la situació, sí, excepcional que vivim, ha fet una aposta per no impedir la creació d'un govern que està disposat a obrir aquesta via. Nosaltres, no cal dir-ho, estem absolutament decidits a aquest camí. Diàleg, negociació, pacte; diàleg Catalunya endins, diàleg entre institucions, diàleg en el marc de la llei i, si cal, fins i tot, per canviar-la, que per això hi han uns mecanismes i unes majories establerts que permeten canviar les lleis. Un diàleg, no una imposició; un pacte, sí, transaccional, que no serà ni per uns ni per altres, perquè volem arribar a aquests acord. I, per tant, i ens agradi o no, tenim una societat dividida al voltant d'això. La nostra obligació, compartida, d'uns i altres, de tots, és trobar un terreny d'encontre, que probablement no satisfarà al cent per cent a ningú, però que pot ser raonablement satisfactori per una àmplia majoria. Això és el que nosaltres volem. No deixem que les passions ens ceguin, no deixem que el dolor –d'uns i altres– ens impedeixi prendre les decisions més adequades, no deixem que el passat ens impedeixi actuar sobre el present. I a vostè, senyor president, i des del respecte, em permeto –en aquest cas jugo, em sembla, amb avantatge– recomanar-li una cosa que vostè ja ha anunciat que farà, i és recórrer aquesta decisió, tant la decisió del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya com la decisió de la Junta Electoral Central; en aquest darrer cas, a més, doncs, lògicament, demanant unes mesures cautelars que previnguin sobre el que podria ser una vulneració de drets impossible de reparar més endavant. Faci-ho, val la pena; és la seva obligació com a president, perquè en aquest cas vostè no està defensant el president actual, sinó la presidència de la Generalitat. I ara que hem tornat tots a la defensa de l'Estatut, doncs, per defensar l'Estatut, per defensar l'autogovern, per defensar les nostres institucions, anem junts. Nosaltres discrepem de vostè en moltes coses –el seu exercici de la presidència, la seva orientació política–, però reiterem el respecte a la institució que vostè en aquests moments encarna. Que tots estiguem a l'alçada el moment. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. És el torn ara, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, de la diputada senyora Jéssica Albiach. Quan vulgui.
Bé, bona tarda a totes i a tots. Gràcies, president. Bona tarda, molt honorable president. El que vam viure ahir i el que vam veure és una aberració jurídica i un disbarat que va en contra, ja ho hem dit, de l'autogovern de Catalunya, també de l'estat de dret i també del Govern de canvi que està a punt de veure la llum a l'Estat. President, vostè sap que jo en algunes ocasions he dit que probablement vostè serà recordat com el pitjor president de la Generalitat, ho sap, però jo crec que avui i ara no estem parlant d'això, no es tracta d'això, avui. Jo crec que hi ha coses que són..., que estan per damunt de les persones, que estan per damunt de vostè i de mi, i són els nostres principis, és la democràcia, són les nostres institucions i és l'estat de dret. I per això nosaltres avui, com a Catalunya en Comú Podem, diem sí a les institucions catalanes i diem sí a l'autogovern. I, a més, pensem que aquest és un mandat que és independent de les ideologies i que no va de si ets independentista o no ets independentista. Si Catalunya és avui un país obert al món, lliure, dinàmic, modern, és per tota la gent que ens va precedir, pels nostres avis i les nostres àvies, per les seues conquestes, i, per tant, no ens podem quedar impassibles davant dels atacs que estan patint les nostres institucions. Perquè veiem què ha passat: ahir coneixíem, de la veu del que sembla que ara és el nou portaveu de la cúpula judicial més reaccionària, del senyor Pablo Casado, que jo ja no sé si és president del Partit Popular o és portaveu de la Junta Electoral Central, un òrgan administratiu, que a petició..., coneixíem ahir que, a petició del Partit Popular, de Ciutadans i de Vox, se l'havia inhabilitat a vostè sense una sentència ferma, utilitzant a més una reforma de la LOREG que anava dirigida a evitar que càrrecs públics condemnats per terrorisme i per corrupció –terrorisme i corrupció– continuessin exercint, quan vostè, a més, el que va fer va ser posar una pancarta. Per tant, un disbarat en tota regla. I, a més, ho van fer amb una forta divisió interna –7 vots a favor, 6 en contra–, accelerant els terminis perquè passés abans de la investidura i, a més, fent una interpretació absolutament restrictiva del dret fonamental de participació política, i, a més, també, obviant l'Estatut de Catalunya i el Reglament d'aquest Parlament. Per tant, no es tracta de simples interpretacions diferents de la llei, sinó que el que nosaltres intuïm és que es tracta d'un assaig del que les dretes espanyoles volen fer durant aquesta legislatura, que és una guerra judicial i administrativa contra l'autogovern i contra el Govern de coalició progressista, per paralitzar-lo, per erosionar-lo i també per eliminar-lo d'una manera preventiva. Estan intentant guanyar als tribunals allò que no varen guanyar a les urnes i, a més, volen imposar tesis polítiques a través de la fallida de la separació de poders, perquè el poder judicial s'està extralimitant, amb el suport i la justificació dels poders mediàtics i dels poders econòmics, lawfare en diuen en anglès, i el que vol dir és que les dretes espanyoles ni tan sols són ni originals ni creatives; és tan important..., allò que hem vist durant tots aquestos temps en molts països arreu del món, principalment a Llatinoamèrica: ho vam veure al Brasil de Lula; ho hem vist amb Cristina, a l'Argentina; fa poc ho hem vist amb Evo Morales, a Bolívia. I, per tant, el que estan fent és la negació de la democràcia, de la sobirania popular, i el retorn de l'autoritarisme, que ja pensàvem que estava extingit al segle XXI. Per tant, hi insisteixo, no es tracta d'una aplicació estricta de la llei per a fer justícia, sinó d'una barbaritat antijurídica i antidemocràtica. El que estan fent és retorçar les lleis per a recentralitzar i també per a intentar fer descarrilar la investidura. Es tracta, per tant, d'introduir altes dosis d'excepcionalitat per a tombar governs a voluntat. I veiem com un pacte entre diferents, un pacte entre el Partit Socialista, Unidas Podemos, En Comú Podem, Esquerra, el BNG, Bildu, el PNV i altres, que està apostant pel diàleg per a resoldre el conflicte polític que patim, és la coartada, és l'excusa de les dretes espanyoles per a no respectar la democràcia. I nosaltres creiem que, davant d'aquest atac a la democràcia, del que es tracta és de protegir-la juntes de la mà de totes les demòcrates de Catalunya i d'Espanya. I també creiem que, davant d'aquest atac a la justícia, es tracta de protegir l'estat de dret mirant a Europa, que nosaltres estem convençudes que una vegada més tornarà a donar una sonora bufetada al sector més reaccionari de la cúpula judicial espanyola. Perquè, a més, pensem qui està darrere d'aquest cop: doncs les elits que volen governar sense presentar-se a les eleccions, els enemics de l'autogovern i del Govern de coalició progressista; els tres partits de dretes espanyoles –el Partit Popular, Ciutadans i Vox–, a més avui totalment indiscernibles, que no accepten el resultat de les urnes. I jo crec que ja no es tracta d'ocultar la política darrere les togues, que és el que estaven fent fins ara, sinó que s'han entregat a l'ala més reaccionària del poder judicial i neguen directament la política, el diàleg i la paraula. I, en el fons, això tampoc és cap novetat: són els mateixos que han judicialitzat el conflicte entre Catalunya i Espanya i, a més, es neguen sistemàticament a que s'òbriga un horitzó d'esperança i de futur en el Govern de l'Estat, un govern que hauria de ser progressista i plurinacional; són els mateixos, a més, que durant tota la història d'Espanya han estat un autèntic llast, són el pes mort de la història del país. Abans anaven a per Catalunya, a per Euskadi, «que venen els comunistes, deien amb por, però avui, a més, és que la llista ja és cada vegada més interminable: les dones, els homosexuals, Navarra, els socialistes, Galícia, Europa, fins i tot Teruel s'ha convertit en una amenaça [[aplaudiments]] per a la unitat d'Espanya; i en la seua Espanya la majoria som l'anti-Espanya. Doncs que vagin acceptant que el futur d'aquest país només es construirà des del diàleg, la pluralitat i la democràcia. Estem veient, a més, com la seua estratègia és la de sempre, que és la d'aquells que no volen convèncer, sinó que el que volen és vèncer. La seua estratègia és la de la por. I jo crec que li tenen por a la democràcia, perquè no tenen un altre projecte que no siga anar a la contra. Però tenim una bona notícia –bona per nosaltres i dolenta per a ells–, i és que l'esperança s'està obrint camí davant del seu odi; hi ha un govern que està treballant, que està intentant tirar endavant, a l'Estat, que vol lluitar contra la precarietat, contra la desigualtat; que treballarà per la transició ecològica justa, pel feminisme, per a polítiques de renda progressistes, per a donar suport a l'economia social, per al dret a l'habitatge, també per donar suport a les pimes, contra la corrupció, i que, a més, té un pla pel diàleg i per avançar en democràcia, i, per tant, jo crec que és el millor govern que podria tindre Catalunya des de l'Estat. Mirin, diuen els sismòlegs que els terratrèmols no es poden evitar i massa sovint tampoc es poden predir, i, per tant, el que cal fer és planificar i pensar en dos conceptes que són bàsics: un és la resistència i l'altre és la ductilitat. Doncs pensem que durant aquesta legislatura la senyora Arrimadas, el senyor Casado i el senyor Abascal, com han fet fins ara amb Catalunya, també intentaran sacsejar-nos cada dia com un terratrèmol, i per això hem de tindre..., i hem de preparar-nos, hem de tindre el cap fred per pensar en aquestos dos conceptes, que jo crec que ens vindran molt bé a l'Estat i ens vindran molt bé a Catalunya: resistència i ductilitat. I, a més, també hem de protegir-nos davant d'aquells que volen mantindre exclusivament els seus privilegis. I, per descomptat, el que faltava era la Conferència Episcopal, i també han sortit. Doncs, al senyor de la Conferència Episcopal, jo no sé si alguna vegada va existir Déu, però estic segura que, si va existir, era d'esquerres; així que mentre ells estan orant i treballant i afavorint els interessos d'ells, dels privilegiats i dels seus amics, nosaltres seguirem treballant per les classes populars d'aquest país. [[Aplaudiments.]] Perquè, a més..., a més, en aquestos moments jo crec que és més important que mai no confondre's a on estem i què ens estem jugant. Jo crec que es tracta o bé d'enfortir la democràcia o anar cap a la barbàrie. Perquè, a més, les demòcrates jo crec que no ens podem permetre ara mateix equivocar-nos de bàndol ni situar-nos a on ens vol l'adversari. Jo crec que avui més que mai cal defensar els drets civils, polítics, socials i econòmics; avui més que mai cal defensar el valor de la paraula i del diàleg; avui més que mai cal posar de manifest el valor revolucionari de l'empatia, que cada vegada és més escassa, i avui més que mai cal no caure en el parany de Casado, d'Abascal i d'Arrimadas. I per això vull acabar amb un doble sí: un sí a l'autogovern i a les institucions catalanes i un sí a la investidura i al Govern de coalició progressista; sí a la política, sí al diàleg i sí a les solucions. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. En nom ara del Subgrup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent, és el torn del diputat senyor Carles Riera. Quan vulgui.
Gràcies, president. Bé, som aquí, president, per denunciar i rebutjar la repressió i la judicialització de la política, per a rebutjar l'estat d'excepció i la causa general contra l'independentisme que comporta la repressió sobre milers de persones, l'empresonament de desenes de militants independentistes, quasi cent anys de condemna per a presos i preses polítiques i l'exili per a moltes companyes, que comporta la negació o la limitació de drets civils i polítics fonamentals com el dret a l'autodeterminació per a tot un poble, però també a la manifestació, a la protesta o a la llibertat d'expressió. President, avui la CUP no és aquí per a donar suport al seu Govern; no compartim la seva actuació política –vostè ho sap– ni en l'àmbit de la defensa dels drets nacionals del nostre país ni tampoc en l'àmbit de les seves polítiques públiques. No podem aprovar la gestió d'un govern que és més favorable als interessos del capital que als de les classes populars, més favorable a l'especulació amb els béns comuns i la destrucció del territori que a la defensa del país i la seva ciutadania. El manteniment en mans privades de molts dels serveis públics i dels nostres recursos bàsics i estratègics i la manifesta manca de voluntat política per a recuperar-ne la sobirania pública imprescindible per tal de garantir la justícia social i per tal d'assolir una veritable autodeterminació diuen molt de la veritable orientació del seu Govern. Prou col·laborar amb la repressió, prou vendre's el país, prou aplicar polítiques antisocials i prou de gestos i simbolisme; avancem cap a l'autodeterminació i per la defensa dels drets socials veritablement i ja. Des de l'1 d'octubre del 17 denunciem i rebutgem la manca de determinació política dels governs de la Generalitat i dels partits que hi donen suport per exercir el dret a l'autodeterminació i per a garantir els drets col·lectius del nostre poble. Som aquí en un moment en què la majoria de forces polítiques han optat per tancar els espais de llibertat que el poble havia obert en la seva lluita abans, durant i després de l'U d'Octubre i amb la resposta popular a les sentències del Tribunal Suprem; han optat, justament en un moment en què l'Estat està perdent importants batalles judicials a escala internacional, per apuntalar-lo i reforçar-lo. En un moment en què podíem aprofundir en el conflicte democràtic perseverant en la desobediència civil i institucional, defensant l'autodeterminació, l'amnistia i la garantia de tots els drets, en un moment en què mitjançant la lluita podíem guanyar espais de llibertat, la majoria de forces polítiques sembla que han decidit prioritzar els seus interessos partidistes i semblen més compromeses amb la preservació de l'statu quo que amb la causa dels drets col·lectius del nostre poble, i han optat per esdevenir peça clau en la refundació del règim del 78, sota el miratge de falsos diàlegs i falses negociacions i consultes, a canvi de molles i promeses de poder i de minses reformes, sempre en la gàbia del pacte constitucional i monàrquic, sempre amb el permís de l'IBEX 35 i sota l'amenaça de més repressió. Si ahir el senyor Ábalos no va ser prou clar, avui el senyor Pedro Sánchez ha estat claríssim: tot dins la Constitució i no al referèndum d'autodeterminació. Comuns i ERC, aquest és el marc de l'Estat: reforçament del règim i autonomisme; no s'equivoquin i no ens enganyin. La primera resposta no s'ha fet esperar, i el règim, ara de la mà de la JEC, perpetra un nou cop d'estat judicial i pretén inhabilitar allò que el poble i el Parlament han decidit. Perquè al règim i a la repressió, president, cal combatre'ls o escanyen sempre més fort. Perquè el règim del 78, abans de dialogar amb ell, cal derrotar-lo democràticament. I per tot això –per tot això, president– avui defensem i reivindiquem la fi de la repressió, la llibertat de tots els presos i preses polítiques i exiliades i de totes les persones represaliades, de totes; defensem i reivindiquem la plenitud de drets dels eurodiputats Junqueras, Puigdemont i Comín per exercir sense restriccions el mandat atorgat pels seus electors i electores, i demanem, demanem també al Parlament de Catalunya, que avui el confirmi a vostè, president, en els seus càrrecs de diputat i de president de la Generalitat, desobeint ara i sempre, desobeint ara i sempre els aparells d'un estat que pretén negar els drets democràtics del nostre poble, uns drets que només podem conquerir en base a assumir sacrificis polítics, personals i col·lectius, i disposades a lluitar fins a les darreres conseqüències. I per això cridem i interpel·lem a totes les forces independentistes, sobiranistes i d'esquerres dels Països Catalans a confrontar una monarquia corrupta i el règim que la sustenta mitjançant la mobilització popular continuada, la desobediència civil i institucional i la constitució d'una taula internacional per l'autodeterminació. L'autodeterminació no es negocia; l'amnistia no es negocia...
Diputat...
...els drets socials no es negocien –acabo, president–, sinó que es prenen. Prenguem-los ara. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, és el torn del diputat senyor Alejandro Fernández. Quan vulgui.
Muchísimas gracias, presidente. ¿Qué clase de maldición bíblica nos ha caído en desgracia a los catalanes con los presidentes de la Generalitat que hemos tenido desde la recuperación de la democracia? La verdad es que suerte no hemos tenido; desde Tarradellas, no hay manera, pero cuando parecía imposible empeorar a Carles Puigdemont apareció usted en escena. Yo no le voy a dedicar excesivo tiempo –además dispongo de poco–, pero el final de su trayecto no podía ser otro: el grotesco episodio vivido ayer del arriado y posterior izado, trece minutos después, de la bandera española sirve de perfecta metáfora para todo su mandato. Ni a un adolescente en plena edad del pavo se le hubiera ocurrido algo tan bochornoso para todos. Y digo «bochornoso para todos porque me consta que son miles los independentistas que sintieron una profunda vergüenza con los trece minutos delirantes. Pero señalaba que no le dedicaré demasiado tiempo porque creo que es mucho más importante analizar el conjunto de la actitud de la bancada separatista en relación a las decisiones judiciales o las instituciones democráticas. Merece la pena volver a los días 6 y 7 de septiembre de hace dos años y a la Ley de transitoriedad que aprobaron ustedes aquí en este Parlamento, el artículo más revelador de la cual era aquel en el que convertían ustedes a Carles Puigdemont, presidente, en máxima autoridad judicial de Cataluña, una suerte de caudillo nacionalpopulista plenipotenciario. Y es que a ustedes la justicia solo les va bien cuando les da la razón: si un tribunal europeo les da la razón, «viva Europa; si no les reconoce la independencia, «Europa, facha; si el Tribunal Constitucional les da la razón, espaldarazo al independentismo; si al día siguiente se la quita, «España, facha; si la Junta Electoral Provincial les da la razón, «bofetón al PP; si al día siguiente la central de la quita, «España, facha, y así cada día, cada día. Lo demuestran ustedes: no les sirven la justicia y las instituciones democráticas salvo que les den siempre la razón. Pues, bien, precisamente para evitar este tipo de tentaciones caudillistas que les asaltan con tanta frecuencia, Montesquieu ideó la separación de poderes. Y los norteamericanos, posteriormente, pocos años después, idearon los contrapesos democráticos; algo que los anglosajones denominan «los checks and balances y cuyo máximo impulsor, James Madison, en 1787 definía de evocadora manera: «Si los hombres fuesen ángeles, el Gobierno no sería necesario; si los ángeles gobernarán a los hombres, no serían necesarios los controles del Gobierno. Pura democracia. Exactamente lo contrario a su nauseabunda Ley de transitoriedad. Pues, bien, la junta electoral, compuesta por ocho magistrados del Tribunal Supremo y cinco catedráticos designados por el Congreso, constituye un pilar fundamental precisamente del sistema de contrapesos democráticos entre los distintos poderes del Estado. Por eso es tan grave, extraordinariamente grave, que el Partido Socialista desacredite y desprestigie una institución democrática fundamental estos días, con un ataque sin cuartel y sin precedentes, y a pesar de que fueron precisamente ustedes los que impulsaron la reforma vigente hoy de la Ley electoral. Y lo han hecho, insisto, sin cuartel y cada uno con su estilo: el señor Iceta, de manera sibilina, como acostumbra –ayer, a través de un viscoso comunicado del Partido Socialista de Catalunya–; la señora Adriana Lastra, fiel a su ágrafo estilo, que le caracteriza, y el señor José Zaragoza –siento decirlo en esos términos–, chusquero y tabernario, como en él es habitual. El daño que están haciendo a la democracia estos días por conseguir la investidura es inaceptable y empieza a ser irreversible, pero crean que estaremos nosotros delante para que eso no sea así. Por ello precisamente quiero acabar esta intervención destacando y resaltando la dignidad de los trece miembros de la junta electoral, los siete que nos dieron la razón y los seis que nos la quitaron; todos ellos hicieron su trabajo. Quería trasladar también desde el Partido Popular un mensaje de confianza en el estado de derecho y en nuestra democracia. Miren, sus instituciones a veces nos darán la razón y otras veces nos la quitarán. Nos ha pasado. Acataremos siempre. Y actuaremos siempre sin aspavientos, con serenidad, sin tentaciones autoritarias y con la máxima confianza en el estado de derecho y en el hecho de que España es una gran nación y su democracia una de las grandes democracias del mundo, razón última por la cual prevalecerá siempre. Muchísimas gracias.
Gràcies, diputat. En nom ara del Grup Parlamentari Republicà, és el torn de la diputada senyora Marta Vilalta. Quan vulgui.
Molt bona tarda a tots i totes. Molt bona tarda també als presidents que avui ens acompanyen –al president Mas, al president Benach, al president Rigol i a la presidenta De Gispert–, i també als alcaldes i alcaldesses que avui sou presents en aquesta sala, i a la resta d'autoritats. Bona tarda, president Torra. Perquè sí; vostè és el president de la Generalitat i avui aquí ho reconeixem i ho diem ben clar: vostè, mal que els pesi a alguns, és el president de la Generalitat. I avui venim aquí un 4 de gener a dir ben clar que la democràcia sempre guanya. I avui denunciem que estem davant d'un atac ferotge a la democràcia i a la sobirania del poble de Catalunya i estem davant d'un moment extraordinàriament greu, d'una absoluta..., un moment d'una absoluta anormalitat democràtica; de fet, una més. Malauradament, fa massa temps que vivim en anormalitat democràtica: els poders de l'Estat volen tornar a decidir qui és..., els presidents dels catalans. Però diem molt clar, i així ho reiterarem, que els únics que poden decidir qui és el president de la Generalitat..., és aquest Parlament de Catalunya en representació del poble català. Per això diem ben clar que el president de la Generalitat és el molt honorable Quim Torra i així ho serà fins que la ciutadania no decideixi el contrari. És una qüestió de sentit comú democràtic, és una qüestió de democràcia. Malauradament, però, ja fa massa temps que vivim immersos en una anormalitat democràtica; fa massa temps que vivim, que patim, podem dir, una causa general contra l'independentisme. De fet, una persecució tan inversemblant com real ha sigut en la història del nostre país, on hi ha hagut la majoria dels dirigents polítics més destacats de Catalunya, en el segle passat, que han estat víctimes de la repressió, de la repressió i de processaments per part dels poders de l'Espanya autoritària, des de Macià a Companys –fins a l'extrem de ser executat–, passant per Irla, per Tarradellas, en episodis històrics encara massa vius; recentment el president Mas, inhabilitat; el president Puigdemont –malauradament ara a l'exili–, cessat a través del 155, però també el vicepresident Junqueras o la presidenta Forcadell, ara mateix a presó; tot el Govern de l'U d'Octubre, empresonat o a l'exili, o perseguit; desenes d'alcaldes o alcaldesses, diversos càrrecs de governs, els Jordis, fins al punt que aquest Parlament va haver de viure com un candidat a president, el company Jordi Turull, va ser empresonat a mig debat d'investidura. Aquestes vulneracions són les que hem estat vivint aquí en aquest Parlament, malauradament, al nostre país, massa temps, en aquesta causa general contra l'independentisme, on s'afegeixen les persecucions i els empresonaments de persones per manifestar-se o fins i tot amb acusacions de terrorisme i detencions qüestionades arreu. Davant d'aquesta causa general, ni una fissura en la solidaritat antirepressiva; davant d'aquesta causa general, l'abraçada més sincera a totes les persones represaliades. [[Aplaudiments.]] Diem, doncs, que estem aquí disposats a defensar la democràcia, disposats a reiterar que el president de la Generalitat és qui escullen els ciutadans a través d'aquest Parlament i que, en tot cas, qui segur que no pot dir-ho, és la Junta Electoral Central, jutge i part d'una causa que és una aberració democràtica, surrealista, un mer òrgan administratiu que no pot –ho repeteixo: que no pot– retirar una acta de diputat sense que hi hagi una sentència, en tot cas, que no li pertoque. És un fet antidemocràtic i per això ho denunciem. No és l'únic atac que vam viure ahir cap al president de la Generalitat, sinó que també vam veure com tenen –segueixen tenint– l'Oriol Junqueras empresonat injustament i volen seguir apartant-lo, malgrat que la justícia europea ha sigut molt clara. Una sentència del Tribunal de Justícia de la Unió Europea que cau, que ha caigut com una llosa en la justícia espanyola. Junqueras, igual que Puigdemont i Comín, és eurodiputat. I per tant, té immunitat i ha de poder exercir els seus drets al costat dels altres, amb llibertat. I és així, encara que no els agradi, la JEC no és ningú per decidir sobre Oriol Junqueras o per decidir sobre el president de la Generalitat. L'Estat, amb aquests exemples, amb aquesta causa general, amb aquests dos exemples que vam viure ahir, com a règim, el que veiem és que és incapaç de ser un estat plenament democràtic, és incapaç de modernitzar-se i està en fallida democràtica. No només això; els poders de l'Estat hem vist com són capaços de qualsevol cosa per mantenir vells privilegis del règim, perquè s'hi juguen la seva pròpia supervivència. Fins i tot veiem com l'Estat és capaç d'anar i d'atemptar contra la democràcia. Veiem com hi ha aquesta operació de les clavegueres de l'Estat, amb el protagonisme –com hem vist– del Partit Popular, Vox i Ciutadans, que per la porta de darrere intenten canviar les decisions que prenen els parlaments i que prenen els ciutadans a les urnes. És una operació d'estat, liderada per la dreta i pels poders fàctics. Fixeu-vos –com abans els recordava– que va ser el mateix líder del PP qui va anunciar la resolució de la JEC, abans que es produïssin. S'adonen de fins a quin punt és escandalosa l'actuació dels poders de l'Estat i que poc que dissimulen? Per això, arribats en aquest ple, arribats en aquest punt, davant d'aquesta inhabilitació, de les maniobres de l'Estat, avui, des del Grup Republicà, el que volem fer, clar i ferm aquí, és blindar la Presidència del president Quim Torra. Ens mantenim en la defensa de les institucions catalanes, en la defensa de la Presidència de la Generalitat. I també, reclamem blindar el diàleg. I blindar la negociació i la via política; ens volem mantenir defensant la via política per solucionar el conflicte entre Catalunya i l'Estat espanyol. La dreta espanyola ataca el president de la Generalitat, ataque també Oriol Junqueras, com vam veure ahir, perquè el que vol és dinamitar el camí encarrilat a través d'un procés de negociació aconseguit per l'independentisme. Nosaltres, des d'Esquerra Republicana, no serem el braç executor d'aquesta dreta i d'aquests poders fàctics. Hem defensat i defensarem sempre el diàleg. I per tant, nosaltres avui no avalarem cap cop d'estat de la dreta. Nosaltres no claudicarem davant de qui volen escapçar, davant de qui vol eliminar la Presidència de la Generalitat. Ni serem la falca que necessiten al Congrés PP, Vox o Ciutadans, per engrandir-se. De fet, és l'independentisme la principal força que està obrint esquerdes en aquest règim del 78, per la força democràtica que suposa el mateix independentisme; per la transformació social que porte associada amb el seu projecte, amb el nostre projecte de tenir una república catalana de drets i llibertats. I ara, també, perquè amb aquest reconeixement del conflicte que tenim sobre la taula i amb aquest reconeixement de les dues parts, que tenim sobre la taula, evidenciem també una força política que volem exercir i també una força democràtica, que no podem renunciar a exercir, i una força de credibilitat a nivell internacional, que tampoc volem renunciar a tenir-la. Tenim una oportunitat, i també tenim la responsabilitat d'aprofitar-la, d'aprofitar aquesta oportunitat i que es pugui, per tant, amb l'activació de la via política, abandonar la via de la repressió i de la judicialització. I ara què? Davant d'aquesta causa general, què és el que hem de fer? Doncs, hem de seguir; hem de resistir, persistir, tornar-hi i construir. Com anar en bicicleta [[l'oradora riu]] que si només no pares de pedalar i de moure't, el que fas és perdre l'equilibri i caure, i per tant, no avançar, el que ens pertoque fer és avançar, avançar i avançar per no ser vençuts. Només avançarem si persistim, com sempre diu Oriol Junqueras. Per tant, davant d'aquest intent de cop d'estat, aquest intent de cop d'estat democràtic, només s'atura defensant i rehabilitant el president Torra des del Parlament –avui aquí ho estem fent– i també mantenint la defensa de la negociació, de la mesa de negociació entre governs a Madrid, per resoldre políticament el conflicte entre Catalunya i l'Estat. Avui blindem sense dubtar-ho, el president de la Generalitat i la institució, des del Parlament de Catalunya, que és la seu de la sobirania popular del nostre poble. I davant dels atacs del poder de l'Estat espanyol ens reivindiquem. I alhora, fem possible, amb la nostra posició tant aquí com al Congrés, una mesa de negociació entre Catalunya i l'Estat espanyol, per solucionar democràticament el conflicte polític, com ens reclamen també els carrers. Tenim l'opció de fer compatible, a la vegada, i alhora, com creiem que és necessari, la confrontació democràtica necessària en aquest moment, amb el diàleg i la negociació per tenir una solució democràtica al conflicte. I volem –en aquesta mesa de negociació– de Govern a Govern, volem, president, que sigui vostè qui lideri la delegació catalana en aquest diàleg i en aquesta negociació per construir la solució democràtica. Quan més sentit té apostar per la política, per la mesa de negociació, és quan el camí judicial i repressiu ens vol imposar..., es vol imposar sobre la democràcia. Si no volen el president Torra, asseguem-nos, president, de costat, a la mesa, que és un instrument i no l'objectiu en sí mateix, per defensar tot allò que volem. Si l'Estat vol el president en fora de joc, juguem tots la partida, president Torra. Som el mateix equip, anem a jugar la partida de la democràcia, anem-hi amb els grans consensos de país que també són els nostres: autodeterminació i amnistia. Anem-hi i guanyem. Ens volen dividits, però no ho aconseguiran, no ho permetrem.
Diputada...
I, per tant, seguim-nos enfortint defensant, com sempre, la confrontació democràtica, com fem avui aquí, donant-li tot el suport. I també, sempre, la negociació...
Diputada...
...i la política i la paraula, per a solucionar els conflictes polítics. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. En nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, és el torn ara del diputat senyor Albert Batet.
Moltes gràcies, president Torrent. Molt honorable president de la Generalitat, vostè és diputat, vostè és el president de la Generalitat de Catalunya, de tots els catalans i de totes les catalanes. [[Aplaudiments.]] Presidents del Parlament, presidents del Parlament que poden assistir avui a aquest Ple; un record a la presidenta Forcadell, que no hi pot assistir. [[Aplaudiments.]] President inhabilitat, senyor Artur Mas; també hi ha la consellera inhabilitada Irene Rigau. I ens segueix, també, el president a l'exili, el president Puigdemont. [[Aplaudiments.]] Senyor president Torra, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, volem expressar de forma solemne tot el suport al president de la Generalitat de Catalunya, en aquest cas a vostè mateix. [[Aplaudiments.]] Ahir va ser una jornada negra per a la democràcia, ahir va ser una nova jornada negra per a qualsevol demòcrata. El moment és greu. És un atropellament a la democràcia i una interferència a la sobirania del poble de Catalunya, expressada en el Parlament. Només els parlaments són els que escullen el president de la Generalitat de Catalunya. Mai un òrgan administratiu, com la Junta Electoral Central, pot atorgar-se la capacitat d'inhabilitar el president de la Generalitat de Catalunya. Per això, ahir l'Estat, novament, va perpetrar una nova aplicació del 155, un 155 per la porta del darrere, una acció, agressió premeditada a la sobirania d'aquest Parlament. I, en conseqüència, a la sobirania de tot el poble de Catalunya. Rebutgem..., Junts per Catalunya rebutgem la resolució de la Junta Electoral Central, un òrgan administratiu no pot inhabilitar el president de la Generalitat de Catalunya. La Junta Electoral Central és l'Estat, i aquest Estat sembla una república bananera. Nosaltres ens defensarem, com hem sempre, i anirem a totes, anirem a totes per defensar la sobirania del Parlament de Catalunya. Anirem a totes per defensar que és el Parlament qui escull els presidents de la Generalitat de Catalunya. Junts per Catalunya ens plantarem, ens hem plantat i ho tornarem a fer. Sabem que l'Estat espanyol té addicció a la repressió. Catalunya pateix una repressió crònica per part de l'Estat espanyol. A l'agressió d'ahir a la Presidència de la Generalitat, cal afegir-hi també, de manera inacceptable, la retirada de la condició d'eurodiputat al vicepresident Junqueras. Però les víctimes de la repressió tenen noms i cognoms, i són desenes i desenes de persones: els dels presos polítics, els dels exiliats, els dels represaliats. Persones com la Tamara, persones com les detingudes del 23-S, persones que han patit, en primera persona, pel fet de ser independentistes. I avui també els recordem, perquè la repressió ens ha afectat, és cert. Per exemple: en tres anys, la Generalitat de Catalunya, la Presidència de la Generalitat de Catalunya, en aquest cas, en el nostre espai polític, hem vist com dos presidents han sigut inhabilitats i un president ha sigut cessat. El president Mas, inhabilitat pel 9 de novembre; el president Puigdemont, inhabilitat per l'octubre del 17; cessat per l'octubre del 17. I vostè, president Torra, inhabilitat per una pancarta que hi posa: «Llibertat presos polítics, que ara té més sentit que mai la pancarta de «Llibertat presos polítics. Ho hem viscut, també, durant aquells dos anys. Ara el dia 10 de gener farà dos anys que es va constituir aquell ple del Parlament. I què hem vist, en aquests dos anys? Hem vist com s'han vulnerat tots els drets, les immunitats parlamentàries, del president Puigdemont, que el 30 de gener no va ser convocat aquí, al seu ple, per ser convocat el president que va guanyar les eleccions a Catalunya, amb la majoria parlamentària que li donava recolzament. O del Jordi Sánchez, que no se li va permetre assistir aquí per a ser investit president de la Generalitat. O el del Jordi Turull, en aquell dia també negre de la democràcia, que enmig d'un ple va ser posat a la presó perquè no accedís a la presidència de la Generalitat. O el d'ara mateix. O el que hem vist, com ha fet la Junta Electoral Central, en el cas dels eurodiputats, que no els deixava presentar, al president Puigdemont, al Toni Comín i la Clara Ponsatí. O que vam veure, també, com va entrar a suspendre –de forma ràpida la presidenta del Congrés, la senyora Batet– els drets electorals del Jordi Sànchez, del Turull, del Rull, del Romeva i l'Oriol Junqueras. Hem vist com durant tot aquest temps s'han anat vulnerant drets i l'hora és greu. I ara cal unitat de país, perquè està en joc la democràcia, els drets i les llibertats i la dignitat de les nostres institucions, i especialment, la dignitat de la Presidència de la Generalitat. No és una qüestió nominal, això no va de Quim Torra; això va del president de la Generalitat, el senyor Quim Torra, i ens toca defensar. I el Parlament s'ha de plantar i nosaltres ens plantarem, ens mantindrem ferms. No reconeixerem, en cap cas, els efectes que pugui tindre la Junta Electoral Central envers la modificació i alteració de la composició d'aquest Parlament o de l'elecció del president de la Generalitat de Catalunya. La junta electoral posa diputats, però no els pot treure en cap cas. Perquè això va de democràcia. Jordi Turull tenia una frase que avui s'escau molt bé: «L'Estat espanyol no és un estat de dret; és un estat que tira pel dret. I avui ho ha tornat a demostrar; això va de democràcia. L'U d'Octubre, quan ens pegaven cops de porra, anava de democràcia, quan defensàvem un referèndum. El 9 de novembre, anava de democràcia. Quan l'any 2010, el Tribunal Constitucional va suspendre l'Estatut d'autonomia de Catalunya, referendat pels catalans i les catalanes, anava de democràcia. Ja fa temps que va de democràcia, no és nou d'ara. No és nou d'ara, que tinguem pressa; ja fa temps que això va democràcia i de respecte a la sobirania del poble de Catalunya. L'Estat espanyol no ha acceptat cap de les decisions formals, votades en referèndum, dels últims deu anys, del poble de Catalunya. I això és un bon dia també per denunciar-ho. I vull dir aquí també, ara que s'estableix aquest nou mantra, que es queixen de la dreta, «Oh, és que això és culpa de la dreta, l'extrema dreta, no?... Jo sé que, senyor Iceta, vostès no tenen res a veure amb Vox, no?, no tenen res a veure amb Vox; és un partit amb qui no comparteixen pràcticament res des d'un punt de vista ideològic, no? –ho he sentit dir, comentar alguna vegada. Però, clar, Vox avui ha dit que s'ha de detenir el president Torra –Vox avui ha dit que s'ha de detenir el president Torra– i, ha dit, se l'ha de detenir «amb la Constitució a la mà. Doncs fa dos anys, vostès, senyors del Partit Socialista, conjuntament amb el Partit Popular i amb els senyors de Ciutadans, amb la Constitució a la mà, van detenir el Govern legítim de Catalunya, que encara està a la presó. [[Aplaudiments.]] I això és la realitat. Com demana Vox ara, en aquests moments, vostès ja ho van fer. I les decisions que han pres durant tot aquest temps han anat en la mateixa línia. Ara fan veure que aquí, «escolta, que no ens en recordem, perquè, clar, en depèn la investidura i ens hem de portar bé, etcètera. Però, clar, les querelles contra la Mesa del Parlament de Catalunya per parlar del dret d'autodeterminació, qui les ha presentat? [[Aplaudiments.]] El Govern del Pedro Sánchez, les ha presentat! La fiscalia, l'Advocacia de l'Estat, les accions que s'han dut a terme contra els membres de la Mesa, les acusacions per l'U d'Octubre, tota la repressió que s'ha patit, qui les ha dut a terme? El tancament de les delegacions exteriors, les querelles contra el conseller d'Interior per la protecció del president Puigdemont, el suport a les euroordres, tot el que hem patit, això qui ho ha fet? Escoltin, vostès, senyors del PSC, vostès, en són còmplices, del 155. I ara poden rectificar, sí. I si volen rectificar és el moment que avui aquí anunciïn que vostès no donaran suport al suplicatori al Parlament Europeu contra el president Puigdemont i el Toni Comín, si volen rectificar. [[Aplaudiments.]] Volen rectificar? Facin-ho. Fets, no paraules. Accions, no paraules. Retirin les querelles, retirin les querelles del Govern de l'Estat contra la Generalitat de Catalunya. Compleixin els acords. I, mirin, senyors dels comuns, vostès deien... –senyores; senyores i senyors–, vostès deien... (Veus de fons.) Sap quin és el millor govern que pot tenir Catalunya? –sap quin és el millor govern que pot tenir Catalunya?–, que vostè deia «el millor govern. El millor govern que pot tenir Catalunya és un govern d'un estat independent en forma de república. (Aplaudiments.) Aquest és el millor govern que pot tenir Catalunya; que ens governem a nosaltres mateixos. Ja sé que vostès han pensat molt en Vox..., han pensat molt en la seva posició, en Espanya, etcètera. Però, escolti'm, miri, vostès ara aquí es recorden de santa Bàrbara quan trona. Perquè com que això de la junta electoral ara veuen que potser els pot fer perillar les seves cadires, els seus ministeris, i els pot fer perillar això, doncs ara correm-hi tots a defensar-ho. Perquè quan als mesos de juny i maig la junta electoral va anar contra la nostra candidatura de Junts per Catalunya, vostès van callar i no van dir res. (Aplaudiments.) I no se'n recordaven. I la repressió durant tot aquest temps també l'hem patit, i vostès han callat molt. (Algú diu: «¡Anda ya!) Han callat molt. (Remor de veus.) Votant aquí, ensenyant els cartellets...
Silenci, diputats!
...ensenyant els cartellets, en la declaració d'independència, perquè ens caiguessin causes penals contra els diputats i diputades. (Remor de veus.) Això ho van fer vostès també...
Diputades... Silenci!
...i vostès ho van fer durant aquell temps. Per tant, actuïn amb conseqüència. Sí, senyors; sí, senyora, sí, senyora. (Remor de veus.) Ja sé que no els agrada, però...
Diputats....
...però en democràcia s'ha de ser coherent sempre, quan es té opcions d'estar al Govern i quan ens toca estar a l'oposició. (Aplaudiments.) Acabo, senyor president, acabo...
Silenci tothom! Calma...
Europa... (Persisteix la remor de veus.)
Silenci!
...ens demostra que quan el poble de Catalunya anem junts...
Diputats...
...podem guanyar; que si persistim, guanyarem. I els votants de l'1 d'octubre han de saber que nosaltres...
Diputat, se li ha acabat el temps.
...no ens rendirem. Moltes gràcies a tots i a totes. [[Aplaudiments.]]
Un cop intervinguts els grups i els subgrups parlamentaris, si així ho desitja, té la paraula el president de la Generalitat. No? (Pausa.) Per tant, acabem aquí aquest punt de l'ordre del dia. I, tal com hem explicat abans, ara farem un recés, una suspensió del Ple, per poder fer la Mesa i la Junta de Portaveus preceptiva per respondre a les peticions de reconsideració. Gràcies.
Diputats, diputades, els prego que vagin seient i ocupant els seus respectius escons, que reprenem la sessió. [[Modificació de l'ordre del dia]] Bé, tal com els grups parlamentaris i els subgrups han sol·licitat en iniciar aquesta sessió plenària, i d'acord amb l'article 83.3 del Reglament, els faig avinent que a continuació procedirem a la votació de les diferents sol·licituds d'alteració de l'ordre del dia formulades. Els proposo fer tres votacions. En primer lloc, votaríem en bloc l'ampliació de l'ordre del dia per incloure el debat i votació de les tres propostes de resolució presentades avui, que són: la Proposta de resolució davant de l'actuació repressiva de la Junta Electoral Central respecte al molt honorable president Quim Torra i l'eurodiputat Oriol Junqueras, en defensa de les institucions de Catalunya, presentada conjuntament pel Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, el Grup Parlamentari Republicà i el Subgrup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent. La segona seria la Proposta de resolució sobre l'acord de la Junta Electoral Central del 3 de gener de 2020, presentada pel Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar. I, finalment, en aquest bloc votaríem una tercera proposta de resolució per incloure en aquesta ampliació de l'ordre del dia, que és la Proposta de resolució de posicionament sobre la resolució de la Junta Electoral Central, presentada pel Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem. Votem, per tant, la inclusió d'aquestes tres propostes de resolució. Abans, cridarem a votació. [[Pausa llarga.]] Bé, passem, doncs, a la votació de la inclusió en l'ordre del dia del debat i votació d'aquestes tres propostes de resolució. Comença la votació. Aquestes tres propostes d'incorporació a l'ordre del dia han estat aprovades per 90 vots a favor, 37 en contra, cap abstenció i 1 diputat o diputada present que no ha votat. Per tant, s'inclouran a l'ordre del dia. Passem ara a votar, atesa la sol·licitud formulada pel Grup Parlamentari de Ciutadans, l'ampliació de l'ordre del dia per incloure el debat de totalitat sobre la Proposició de llei d'accessibilitat i seguretat als parcs i àrees infantils. Comença la votació. Aquesta sol·licitud d'ampliació de l'ordre del dia ha estat rebutjada per 36 vots a favor, 75 en contra i 17 abstencions, per la qual cosa no s'incorpora a aquest Ple. I passem ara a la proposta d'ampliació de l'ordre del dia efectuada pel Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, amb l'ampliació..., per incloure el debat a la totalitat sobre la Proposició de llei per a l'eliminació dels mòduls prefabricats dels centres educatius públics de Catalunya. Passem a la votació? [[Pausa.]] Comença la votació. Aquesta sol·licitud d'ampliació de l'ordre del dia ha estat rebutjada per 36 vots a favor, 75 en contra i 17 abstencions. Per tant, no s'inclou a l'ordre del dia. A continuació, i atès el que acaben de votar pel que fa a l'ampliació de l'ordre del dia, passarem a substanciar el debat conjunt de les tres propostes de resolució presentades avui. [[Proposta de resolució de rebuig de l'actuació repressiva de la Junta Electoral Central contra el president de la Generalitat, Quim Torra, i l'eurodiputat Oriol Junqueras, i en defensa de les institucions de Catalunya]] [[250-01133/12]] Atès que la primera proposta ha estat presentada conjuntament pel Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, el Grup Parlamentari Republicà i el Subgrup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent; la segona proposta ha estat presentada pel Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, i la tercera, pel Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, en primer lloc tenen la paraula els cinc grups proposants, per un temps màxim de trenta minuts cada un..., i de quinze minuts el subgrup. Per tant, en primer lloc, té la paraula, en nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, la diputada senyora Natàlia Sànchez. Quan vulgui.
Bon vespre a tots i a totes i bona entrada d'any. Avui, no cal que els hi digui, som aquí, al Parlament de Catalunya, en una sessió extraordinària, en una sessió excepcional, com excepcional va ser el camí que va portar Quim Torra a la presidència de la Generalitat, amb una judicatura que durant tota la legislatura ha condicionat els processos d'investidura: primer impedint l'elecció de Carles Puigdemont, després empresonant el candidat Jordi Turull a mig procés d'investidura, suspenent diputats fent que l'aritmètica parlamentària hagi quedat constantment alterada i, finalment, inhabilitant el president Quim Torra. President, vostè va assumir el seu càrrec en un moment molt complex, i un cop el deixi, la complexitat persistirà. I mirin com són les coses, diputats i diputades, que avui som aquí, una vegada més, defensant el president d'un govern que des del nostre punt de vista no ha estat a l'alçada de les demandes i necessitats del país –però som aquí–; un govern format per dues forces polítiques, Junts per Catalunya i Esquerra Republicana, en constant pugna per l'hegemonia electoral del país; unes forces, des del nostre punt de vista, que sovint o massa sovint confonen el país amb el partit. Avui el Parlament es reuneix d'urgència per fer el que entenem que és de mínims, i per això presentem aquesta proposta de resolució: mostrar la solidaritat dels grups parlamentaris amb el president Quim Torra i l'eurodiputat Oriol Junqueras davant d'un estat que li agrada mostrar el seu poder de forma arrogant, en el marc d'una persistent causa general contra l'independentisme. Avui recordava el primer Ple després de l'exili de la diputada Marta Rovira, de l'empresonament de la presidenta Forcadell, de la Dolors Bassa, dels consellers Josep Rull i Jordi Turull, com ja he dit, enmig d'un procés d'investidura. I en el marc d'aquell parlament, d'aquell parlament que vaig fer, deia: «Tot el país, com el Parlament, està sota excepció, sota doctrina del xoc, sota persecució inquisitorial. La síntesi és dràstica i perversa: ens imposen per vies judicials i extrajudicials també el que ja saben que són incapaços de guanyar per vies democràtiques i pacífiques. I d'això se'n diu «cop d'estat; l'Estat, de cop, dient que no accepta els resultats del 21 de desembre. El projecte, el seu projecte, el de l'Estat, la seva oferta per a aquest país, és la que és: exilis, presons, cop de porra, abusos de poder. I s'ha de ser molt inútil per creure que així es solucionarà res. Dos anys després d'aquesta intervenció, sembla que hagin canviat moltes coses, però la determinació de l'Estat per escapçar l'independentisme persisteix. I ho fa, de nou, condicionant processos d'investidura; ara també la investidura del Govern espanyol. El «Quieto todo el mundo o l'«¡A por ellos! ressona, com si fos avui, cada vegada que l'aparell de l'Estat mou fitxa; salvapàtries amb corbata, salvapàtries amb toga, en defensa de la reaccionària unitat d'Espanya, com si es tractés d'un dret universal. Ja ens agradaria veure aquest mateix aparell de l'Estat defensant el dret a l'habitatge amb la mateixa vehemència i amb la mateixa eficàcia. Violència judicial contra el reclam democràtic d'autodeterminació, violència judicial, ara, contra la llibertat d'expressió. I una vegada més recordem la dignitat de les companyes de la PAH, que, davant de la sentència de l'U d'Octubre, ens deien: «Venen a per totes i no és l'hora de posar-se de perfil. La CUP, doncs, som aquí i no ens posem de perfil: a màxima repressió, màxima responsabilitat; si ens ataquen com a poble, respondrem com a poble. L'esgotament de l'actual Govern és un fet des de fa mesos, i la CUP així ho hem assenyalat fent una oposició clara i contundent. En condicions ideals, ens agradaria superar aquesta legislatura, finalitzar-la i començar-ne una altra. Tanmateix el context repressiu que assenyala el president Quim Torra fa que calgui vetllar per no fer de la necessitat virtut. El Govern de la Generalitat no té el suport de la CUP; un govern que, des del nostre punt de vista, suspèn; un govern que, des del nostre punt de vista, ha fracassat estrepitosament, perquè l'estratègia de la restitució era i continua sent una mala estratègia; un govern sense obra de govern, amb conselleries actuant cadascuna per la seva banda, sense estratègia independentista, sense concreció en la defensa de drets, sense convicció en la garantia de serveis públics universals; un govern sense valentia en la lluita contra l'emergència climàtica, que no vol fer front a les elits extractivistes; un govern que volia ser efectiu i que no només no ho ha estat, sinó que ha estat efectiu en el repartiment de càrrecs i sous i no ho ha estat gens en les propostes transformadores; un govern que, paradigmàticament, avui que parlem de repressió, s'ha personat com a acusació particular en la repressió contra antifeixistes, feministes i independentistes. I els semblarà una cosa petita, però és que és paradigmàtic que ens trobem en aquesta situació, amb un govern que es presenta sistemàticament com a acusació particular contra la dissidència. Aquest és el Govern que la CUP no li dona suport, un govern d'ordre. Si una cosa podia permetre la revolta popular de l'U d'Octubre era l'eixamplament de drets en tots els sentits, i vostès han treballat en direcció contrària. El diàleg i la negociació cal que siguin en absència de repressió i en base a l'autodeterminació exercida mitjançant un referèndum, l'amnistia i la garantia de tots els drets socials, civils i polítics. Avui nosaltres pensem que el repte és encarar un acord nacional sobre l'autodeterminació i el referèndum, l'amnistia i els drets i llibertats, com deia, per tal de poder incidir amb tota la força i de forma determinant en tots els escenaris i espais polítics, com a repte prioritari per sobre d'unes negociacions amb l'Estat, en plena repressió i limitades per la Constitució i les reformes autonòmiques. Cal eixamplar la lluita i la desobediència a totes les institucions del país, també a les municipals, i crear nous espais institucionals de sobirania democràtica. És en aquest sentit que pensem que urgeix la convocatòria de l'Assemblea de Càrrecs Electes de Catalunya i que aquesta concreti una agència d'accions en resposta a la repressió, en defensa de les sobiranies i de l'autodeterminació. Atès que debatem conjuntament totes les propostes, em referiré a la proposta de resolució que ens presenta el Grup Parlamentari del PSC, i no la podem valorar, evidentment, sense tenir en compte l'històric del PSC en aquest hemicicle des de fa uns quants anys. És curiós i és sorprenent veure com, després d'aquests anys, com deia, de constants ingerències de la judicatura de l'Estat, avui el PSC ens planteja en el seu text una lliçó de dret processal. Diputats i diputades del PSC, nosaltres considerem que això no és el que calia ara; el que ens hagués agradat veure és una defensa inequívoca de la voluntat popular, de la democràcia. I ens preguntem: «On era el PSC quan es retallaven drets però no els afectava en els seus interessos de partit de forma directa? Els ho diré: «El PSC estava presentant recursos davant del Tribunal Constitucional de la mà del PP i de Ciutadans. Avui han vingut aquí a fer de poli bueno en el context d'unes negociacions que són evidents. La proposta de resolució del PSC, com la dels comuns..., obvien dos anys de repressió, dos anys d'exili, dos anys de presó, 2.500 persones represaliades des del 2017; és més, obvien la naturalesa de l'Estat i ens venen a dir un cop més que tot era culpa de Rajoy i que ara que arriba el Govern de Sánchez i Iglesias tot seran flors i violes. Per això, suposo que deroguen la llei mordassa; bé, això ara no toca. O per això deroguen la contrareforma laboral; bé, el que fan concretament és modificar tres qüestions i mantenir la seva essència. O per això modifiquen el 135 de la Constitució espanyola; tampoc. Sort que era un govern progressista! Flors i violes sota el paraigua del progressisme, sense cap intenció de modificar i alterar la naturalesa d'aquest Estat. No tinc cap intenció de ser una aixafaguitarres, però nosaltres considerem que l'acord al qual han arribat no comporta cap canvi estructural ni cap mesura que s'avanci a la imminent nova crisi capitalista. Avui Pedro Sánchez, en el seu primer discurs d'investidura, parlava d'«un conflicto heredado, fent referència al Govern del PP. Però no s'equivoquin..., i, precisament, lligat a aquesta naturalesa i a aquesta estructura de l'Estat, volem fer referència a aquesta herència. No s'equivoquin en l'origen de l'herència, perquè sí, i tant que és heredado: l'herència d'una falsa democràcia construïda sobre els fonaments del nacionalcatolicismo. El problema heredado, senyor Pedro Sánchez, és la monarquia borbònica que va heretar el seu poder directament del dictador Francisco Franco i el règim que el sustenta. Vet aquí la qüestió. L'independentisme ha crescut en els últims anys com a alternativa a la impossibilitat de reforma de l'Estat, per la seva naturalesa, i ha resistit i s'ha consolidat en el context de la repressió de l'Estat. Fer creure que aquesta reforma és possible comporta un risc d'estancament i desmobilització evidents; contribuir a l'estabilitat del Govern espanyol a canvi de gestos simbòlics té el greu risc de desplaçar del centre el debat de l'exercici del dret a l'autodeterminació. El problema de l'Estat, ho repeteixo, no va ser el senyor Rajoy, no és ara la Junta Electoral Central, no són els jutges que de forma individual o unilateral actuen antidemocràticament i reprimint les majories democràtiques de Catalunya; és un problema de tot un estat i dels seus aparells, un estat que nosaltres continuem pensant que és irreformable. La proposta de resolució presentada per Catalunya en Comú inclou alguns punts amb els quals no podem estar d'acord, i és per això que en demanarem votació separada. Catalunya en Comú pretén mostrar la ingerència de la Junta Electoral Central en la institucionalitat catalana com un afer que té més a veure amb el pacte d'investidura al Govern espanyol que amb l'ús continuat del dret de l'enemic per part de la judicatura espanyola amb les forces independentistes. Per nosaltres, la Junta Electoral Central actua ara com ha estat actuant en els darrers anys el poder judicial espanyol. De fet, ho fa com actua sempre contra l'independentisme; quan encara era una proposta minoritària..., fem memòria i recordem l'operació Garzón del 92 com a mostra una vegada més de com ha actuat, hi insisteixo, la judicatura. Per tant, no és una qüestió circumstancial, no és una qüestió de que ara la JEC vulgui arremetre contra aquest pacte de progrés; és una qüestió sistemàtica, i les seves propostes de resolució, tant la dels comuns com la dels PSC, obvien –obvien– aquesta qüestió estructural. Del PSC, que forma part d'aquest aparell de l'Estat, ens ho esperàvem, però de Catalunya en Comú Podem esperàvem fer una anàlisi que vagi més a l'estructura de la qüestió que ens trobem i no a la circumstància. L'acord que pretenen és un acord..., l'acord, com analitzava, l'acord que s'ha establert en el context de l'Estat espanyol, entenem que és un acord que s'ha gestat a contrarellotge, que sembla part de l'engranatge, en tres actes, dels pactes que s'estan coent de cara al Govern de la Generalitat i de l'Ajuntament de Barcelona. Nosaltres llegim l'abstenció d'Esquerra a la investidura de Pedro Sánchez com això; entenem que també respon a aquest acord en tres actes. Hi insisteixo, la CUP llegim l'acord al que ha arribat de forma unilateral –unilateral des d'una perspectiva independentista– com un acord que pretén desactivar de manera definitiva l'única estratègia que pot apropar-nos a l'autodeterminació, és a dir, una estratègia de ruptura democràtica amb el règim del 78. Nosaltres pensem que no hi ha sortida pactada possible. I ho fem amb el convenciment que la nova fase que iniciem pot significar un enfortiment o un afebliment de l'independentisme. A nosaltres ens trobareu per l'enfortiment, per una estratègia que lligui la confrontació republicana amb els drets socials, amb l'esperit de l'U d'Octubre, amb la desobediència institucional quan sigui necessària i amb la unitat de les institucions amb el carrer i la mobilització popular. No volem deixar de fer esment del fet que el Govern que ara tant defensen té possibilitats de fer-se realitat en la mesura que és fruit de la potència mobilitzadora. El 15-M i l'independentisme són motors de canvi, i així haurien de continuar sent –caldria que no ho oblidessin, en les seves meses negociadores que pretenen tancar els conflictes en despatxos–; la seva força rau en el poder popular i serà al carrer on els passaran els comptes. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. En nom, ara, del Grup Parlamentari Republicà, és el torn de la diputada senyora Marta Vilalta.
Molt bona tarda a tots i a totes, de nou. Deia abans, diputats i diputades, que la democràcia sempre guanya. Doncs avui és el moment que ho tornem a demostrar i que exercim, per tant, la sobirania del nostre Parlament, del Parlament de Catalunya, que defensem amb les votacions que vindran a continuació la presidència de la Generalitat, que defensem, per tant, les institucions i que ens blinden davant dels atacs de les clavegueres de l'Estat que estem patint aquests dies i que, en fi, són reiterats. Per això era important poder-nos pronunciar en aquest Parlament; a banda de la compareixença, de poder posicionar-nos, poder també fer pronunciaments polítics en les votacions de les propostes de resolució que a continuació farem. Hem presentat una proposta de resolució conjunta –ara s'explicitava, també– entre Junts per Catalunya, entre la CUP i entre el Grup Parlamentari Republicà, perquè, davant dels atacs democràtics –i abans m'hi he referit també–, davant dels atacs democràtics, davant la persecució, davant la repressió, es tracta de fer pinya, es tracta d'anar tots a l'una, i, com deia, cap fissura, cap escletxa en la solidaritat antirepressiva i persecutòria d'aquesta causa general. I tota la convicció, per tant, que cal seguir, que cal persistir i que és la manera, seguint i persistint i insistint, per tal de guanyar. Precisament, la proposta de resolució que hem presentat recull tots aquests termes que els comentava i fa una menció especial també de la denúncia d'aquesta causa general contra l'independentisme, cosa que es veu amb les causes obertes contra els membres de la Mesa del Parlament de Catalunya; amb la persecució del Tribunal, també, de Comptes, amb una repressió..., que a vegades ens n'oblidem, la persecució i la repressió econòmica; amb totes les causes obertes als alcaldes i alcaldesses del país per haver participat, per haver fet possible l'U d'Octubre, al Tribunal Superior de Justícia de Catalunya, al Jutjat d'Instrucció número 13; amb la repressió patida i una persecució patida també pels detinguts i les detingudes del 23 de setembre i la resta de represaliats, en general, al nostre país. Tot això forma part d'una causa general, i no s'entendria si no ho entenguéssim com una causa general, no s'entendria si només abordem cada un dels casos d'una forma aïllada. I és per això que avui, en concret, que és l'endemà d'aquest atac de la Junta Electoral Central contra el president, contra la presidència de la Generalitat de Catalunya, i també contra Oriol Junqueras, que fem aquesta proposta de resolució que el que fem és explicitar el nostre rebuig a la resolució de la Junta Electoral Central que es va produir ahir que volia, que pretén, que pretenia inhabilitar el molt honorable president de la Generalitat, i, per tant, ratificar-lo avui com el que és, com a diputat, perquè així ho va decidir la ciutadania del nostre país, i, per tant, com a president, perquè així ho va decidir la ciutadania del país també a través d'aquest Parlament quan va ser votat. També el que fem en aquesta proposta de resolució és qualificar de cop d'estat l'intent de la Junta Electoral Central d'inhabilitar ahir el president. I, en aquesta doble notícia, mala notícia, d'ahir, no hay uno sin dos. Doncs, ahir, a banda d'aquesta inhabilitació pretesa per part de la Junta Electoral Central cap al president de la Generalitat, doncs també, al cap d'una estona, per boca de Pablo Casado, del portaveu del Partit Popular, ens assabentàvem també de l'atac, de la persecució, en aquest cas, a la figura de l'Oriol Junqueras, el president d'Esquerra Republicana, volent-lo inhabilitar també i retirar-li la immunitat parlamentària. Doncs bé, en aquest sentit, també en aquesta proposta de resolució mostrem el nostre suport als eurodiputats, tant a Oriol Junqueras com a Carles Puigdemont i Toni Comín, i perquè puguin exercir plenament i en llibertat les seves funcions polítiques d'acord amb els vots rebuts per la ciutadania. Perquè si una cosa ha sigut clara de la sentència del Tribunal de Justícia de la Unió Europea és que la democràcia sempre va per davant de qualsevol dels mecanismes que vulgui construir qualsevol estat per impedir que aquestes persones puguin accedir a la condició d'eurodiputats. Claríssim. Abans també ho dèiem, ha caigut com una llosa davant de la..., a sobre de la justícia espanyola o de la injustícia espanyola, aquesta sentència. I, com a tal, en tant que és una sentència del Tribunal de Justícia de la Unió Europea, és de compliment directe per part de la justícia espanyola. En aquest sentit, per tant, aquí ho denunciem, ho diem clarament, reivindiquem tot el nostre suport als eurodiputats, i també avancem, doncs, que, òbviament, es denunciarà a instàncies europees, si això no acaba com ha d'acabar, i també davant del Parlament Europeu, en cas de que hi hagi incompliment d'aquesta sentència. També en aquesta proposta de resolució, com no pot ser d'una altra manera, el que fem és reivindicar quin és el nostre objectiu, que, en definitiva, és el de construir una república catalana, i com a tal, per arribar-hi, exigim la fi de la repressió –que no serveix la repressió per aturar el moviment independentista, ho hem dit mil vegades i ho direm les vegades que faci falta fins que s'acabi aquesta repressió–, exigim la fi de la repressió, exigim, també, per tant, el reconeixement del dret a l'autodeterminació, perquè entenem que és la via; l'exercici del dret a l'autodeterminació és la via democràtica que ens ha de permetre accedir a que tots plegats, tota la ciutadania del nostre país, pensem el que pensem, puguem votar sobre quin futur polític volem al nostre país, i que hi hagi, per tant, una amnistia, que és la manera d'acabar amb aquesta repressió, i que puguin sortir, per tant, els presos i les preses, que puguin tornar lliurement els exiliats i les exiliades, i que puguem defensar i garantir els drets civils i polítics a tots els ciutadans del nostre país. I com fer ho això, també? Doncs clarament queda explicitat: a través d'impulsar un acord nacional per poder defensar tots aquests objectius. Perquè abans ja ho hem dit, ho ha dit també el mateix president: aquest camí l'hem fet junts i l'hem de seguir fent conjuntament, parlant entre tots, parlant amb tothom, també entre el moviment independentista, tots aquells que en formem part, diferents actors, tant polítics com socials, que formem part del moviment independentista i que per tant compartim aquest objectiu de fer de Catalunya un país independent i aconseguir la república catalana, posant-nos d'acord, reconstruint aquesta unitat estratègica que massa vegades hem trobat a faltar. Avui aquí tornem a presentar una proposta conjunta –i hem de seguir en aquest camí–, però també parlant amb tothom, no només amb aquells que ja estem convençuts de que el millor és la república catalana, també interpel·lant aquells amb qui compartim part dels objectius o qui encara no està convençut que el millor pel nostre país, pel nostre futur, que el millor per garantir els drets i les llibertats per a tothom i per garantir també un país amb igualtat d'oportunitats sigui la república; també amb aquelles entitats, amb aquells actors amb qui encara no compartim l'objectiu definitiu, la meta potser definitiva, però sí que compartim la defensa democràtica i els drets més fonamentals per tal de poder articular àmplies majories. I això ho seguirem defensant. Aquest acord nacional que ha de poder recollir els grans consensos pot ser una gran passa. Per tant ens emplacem, ens posem a la disposició de poder-lo treballar, de poder-lo fer tirar endavant. Els grans consensos, en aquest acord nacional, que, com ja hem reiterat i reiterarem, passen per l'autodeterminació i passen per l'amnistia. Com també pertoca fer en aquest punt, és valorar les propostes de resolució presentades per la resta de formacions d'aquí, dels grups parlamentaris del Parlament, que també han presentat propostes de resolució. I en aquest sentit, en relació amb la proposta presentada per Catalunya en Comú Podem, nosaltres els avancem que els votarem a favor pràcticament tots els punts, de fet tots els punts, excepte l'últim, el novè, perquè és una premissa falsa. Vostès defensen, en aquest darrer punt, en aquest punt novè, defensen que es desbloquejarà la situació política a Catalunya amb la formació d'una majoria de govern progressista i plurinacional. Doncs no. El conflicte no és desbloquejarà amb la formació d'aquest govern, cal molt més. Calen mecanismes concrets per fer-ho possible, calen espais concrets per fer-ho possible i, sobretot, cal voluntat explícita per fer-ho possible. No és que amb un govern progressista es resolgui i es desbloquegi la situació. No passarà amb un govern progressista perquè sí. Hem vist, de fet, que aquells actors que formaran part d'aquest govern progressista, per una banda el PSOE, ancorar-se en els últims anys en posicions molt retrògrades. Sense anar més lluny, sent còmplice de l'aplicació del 155 aquí al nostre país. També hem vist que quan, precisament, el mateix PSOE va trencar el procés de diàleg, aquell procés de diàleg que va ser durant tot el procés de Pedralbes, ara fa un any, quan va trencar aquell procés de diàleg perquè li van tremolar les cames davant de la convocatòria d'una manifestació del «trifachito, els companys del grup parlamentari o els companys dels comuns van pressionar Esquerra Republicana perquè abaixés el cap i votés el que havia de votar, enlloc de pressionar el PSOE perquè retornés al diàleg. Per tant, no n'hi ha prou que es produeixi ara aquest govern entre el PSOE, que ve d'on ve, i entre els comuns, que també ve d'on ve. Per tant, no, no n'hi ha prou amb això. Que ara hi siguin vostès, comuns, dins del Govern, en aquest govern, en aquest futur govern, no blinda de facto la resolució del conflicte. Un govern de progrés pot ser bo per a l'Estat, però no és cap garantia de diàleg per si mateix. Per això nosaltres ho hem reiterat també moltíssimes vegades i avui aprofitarem per tornar-ho a fer. No som aquí per garantir l'estabilitat de ningú o per fer funcionar l'Estat espanyol. Aquesta no és la nostra missió ni vocació i tampoc no en tenim ganes. Som aquí per construir una solució democràtica, de veritat, al conflicte, que és polític, entre Catalunya i l'Estat espanyol. Un conflicte que s'ha de resoldre per via democràtica, així ho creiem, i que creiem que s'ha de resoldre a través de poder decidir quin és el nostre futur, el nostre futur col·lectiu. I per tant estem en aquest punt de que ara hi ha hagut aquest reconeixement d'aquest conflicte, ara hi ha la predisposició de poder-lo canalitzar per la via política. I això ho hem aconseguit, no gràcies que sumin aritmèticament només un govern progressista, sinó amb la força que també ens han donat les urnes, amb la força de defensar que la democràcia sempre guanya i per què hi ha hagut una mobilització constant, i cal que hi segueixi sent, que hi segueixi havent la mobilització constant als carrers i la voluntat democràtica i política a les taules perquè això passi, no només perquè hi hagi un govern progressista. I amb relació també, finalment, a la proposta de resolució del Partit dels Socialistes de Catalunya, doncs què voleu que us digui, què voleu que us diguem? Creiem que es queda molt lluny, molt lluny, sincerament, del que avui tocava. Han redactat una proposta de resolució que sembla imaginada per un notari. Es limita a constatar el marc legislatiu, que la sentència de la JEC no és ferma i a promoure un recurs. El problema no és que la sentència no sigui ferma, i per això es constata que com que no és ferma no es pot aplicar. Aquest no és el problema de la sentència. O aquest no és el problema en què ens trobem. El problema és la utilització política del monopoli de la interpretació de la llei per un òrgan administratiu com és la Junta Electoral Central, que el que vol és imposar allò que no es pot guanyar per les urnes. El problema és que el sistema judicial espanyol, des del Jutjat d'Instrucció número 13, i abans ho recordava amb la causa general, fins al Tribunal Constitucional, passant pel Tribunal Suprem o per la mateixa Junta Electoral Central, sense anar més lluny, després d'ahir, porta dos anys prenent decisions en contra de la democràcia; en contra de la legalitat, fins i tot també europea, com hem vist ara amb la sentència del Tribunal de Justícia de la Unió Europea; en contra de la legislació internacional en matèria de drets civils i polítics; en contra de les institucions i de la ciutadania de Catalunya. I vostès avui, aquí, que tenien una oportunitat, són incapaços de denunciar-ho. Evidentment que presentarem recursos davant d'aquesta barbaritat, no fa falta que ens ho diguin ni que ho votem. Però avui no estàvem aquí per constatar la necessitat de presentar un recurs, avui venim aquí per defensar les nostres institucions, en contra dels atacs d'aquest búnquer judicial de la dreta i de la ultradreta del nacionalisme espanyol. I, de fet, el mateix diputat Miquel Iceta ho ha dit, avui veníem aquí defensant les institucions, però quan ha sigut l'hora de posar-ho negre sobre blanc amb una proposta de resolució, doncs no ho hem trobat. Per tant, trobem preocupant aquesta incapacitat per sortir de la zona de confort a l'hora de defensar el que són drets, drets fonamentals, drets civils i polítics, els drets civils i polítics més bàsics. Per aquests motius votarem en contra de la seva proposta de resolució. No perquè no hi estiguem d'acord, sinó perquè és insuficient. Avui no han passat aquesta prova del cotó, que crèiem que haurien pogut aprofitar com a oportunitat, aquesta prova del cotó de la defensa de les institucions, de les institucions catalanes. No han passat la prova del cotó de la democràcia. Tampoc han passat la prova del cotó de la defensa dels drets civils i polítics. I, per tant, és per tot això que nosaltres moltes vegades, i també avui ho recordem abans d'acabar, hem reiterat el nostre escepticisme davant de certs compromisos del Partit Socialista, amb relació també, i sobretot, al conflicte sobre el futur de Catalunya. Sí, som escèptics, però a la vegada creiem que val la pena intentar totes les oportunitats que ens ofereixi el context, que ens ofereixi el moment, i creiem que és una oportunitat, no per Esquerra Republicana, creiem que és una oportunitat per a l'independentisme i també em refereixo a la CUP. Volem aprofitar aquesta oportunitat, no la volem desaprofitar. Ara la tenim. Farem, intentarem que funcioni, perquè creiem que val la pena intentar-ho, que activar la via política és imprescindible i que això porta, de facto, desactivar la via repressiva, la via judicial, que el diàleg i la negociació és allò que volem prioritzar, és clar, però mai en detriment d'altres vies democràtiques o mai en detriment de la mobilització. Abans ho hem dit, confrontació democràtica quan calgui, mobilització als carrers, determinació ciutadana sempre, amb una mà defensant-ho i a l'altra reivindicant i aixecant la bandera del diàleg, que no volem renunciar nosaltres a la bandera del diàleg, que precisament sempre hem denunciat que teníem una cadira buida al davant. Doncs, ara que hem aconseguit que aquestes cadires s'omplin a banda i banda, el que hem de fer, i crec que és responsabilitat de tots, és aprofitar-ho, amb una mesa de negociació entre iguals, per tant, entre Govern de la Generalitat i entre Govern de l'Estat, on es pugui parlar de tot i tot és tot. Sí, també de l'autodeterminació, sí, també de la fi de la repressió i de l'amnistia. Sí, hem de poder parlar de tot i així ho hem acordat. On tinguem un calendari clar d'inici, per tant, quinze dies després de la constitució del Govern posem-nos a treballar i amb una consulta final, com a garantia de compliment dels acords. Perquè sempre hi ha d'haver una validació democràtica, perquè sempre la paraula «sí la tinguin els carrers, la tingui la gent, la tingui la ciutadania en el seu conjunt. No un despatx, no ho tancarà això cap despatx. Això ho validarà, si és que cal validar-ho, si és que arribem a un acord que es pugui validar, ho validarà, sí, és clar, la ciutadania de Catalunya, com no pot ser d'altra manera. I per tot això, doncs ara, avui, el que ens convidem a fer és votar. Votar aquestes propostes de resolució per defensar el president de la Generalitat, per defensar el president Torra, per defensar la presidència de la Generalitat, per defensar les institucions, per defensar també l'Oriol Junqueras i els companys eurodiputats. I nosaltres seguirem prenent sempre aquelles decisions que ens permetin avançar, que ens permetin arribar a la independència del nostre país, que ens permetin exercir el dret a l'autodeterminació, posar fi, per tant, a aquesta repressió i a la judicialització a través de l'amnistia. Perquè, ho tornem a dir, sí, posar urnes o blindar la democràcia, perquè garantir la llibertat d'expressió, com va fer el president de la Generalitat, no pot ser mai delicte ni serà mai delicte. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. En nom ara del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, és el torn de la diputada senyora Gemma Geis.
Bona tarda, bona nit. Molt honorable president Torra, president Torrent, consellers, conselleres, diputats, diputades, alcaldes, alcaldesses, som dissabte 4 de gener, les nou del vespre; demà passaran els Reis bons a les cases. Avui hem presentat una proposta de resolució conjunta els grups de Junts per Catalunya, Esquerra Republicana i la CUP. I som aquí per rebutjar una resolució de la Junta Electoral Central que és un cop d'estat a les institucions de Catalunya, perquè atempta contra la democràcia i atempta la presidència de la Generalitat. Per rebutjar i per dir ben alt i ben clar que a Catalunya manen els catalans i les catalanes, no manen les togues, no mana el rei, no mana el 155, no mana la Junta Electoral Central. A Catalunya manen els catalans i les catalanes amb els seus vots. I això no ho dic jo, això ho ha dit el mateix Tribunal de Justícia de la Unió Europea, que ha reconegut el president Puigdemont, el vicepresident Junqueras i el conseller Comín com a eurodiputats pels vots de tots nosaltres. I és que la qüestió va de democràcia. Fa pocs mesos el president Torra, a la seva conferència a Madrid, es preguntava quanta democràcia està disposada a assumir Espanya. Doncs ben poca, ben poca. I ahir en teníem una prova més, d'aquesta manca de democràcia. Espanya és un país amb greus dèficits d'independència judicial, dèficits de separació de poders, dèficits polítics d'acceptar la realitat d'aquest país Espanya, en definitiva, hi ha un potineig entre els poders de l'Estat. I davant d'aquest Estat, en clara regressió democràtica, com ens deia avui el president Puigdemont, avui ens trobem en un dia històric –un dia històric–, en el qual cal defensar la dignitat de la Presidència de la Generalitat i defensar les institucions del nostre país. Avui no és un dia per posar-se de perfil. I ens hem de fer dignes d'aquest dia. Des del nostre espai polític, avui ens plantem per protegir la màxima institució del país, la presidència de la Generalitat. No perquè sigui el nostre president, sinó perquè és el president de tots els catalans i les catalanes. I aquest grup parlamentari faria costat a qualsevol president de la Generalitat, fos quin fos el seu posicionament polític i encara que no li haguessin donat suport. Perquè defensar les institucions de Catalunya i la presidència de la Generalitat, després d'ahir, és una qüestió de radicalitat democràtica. [[Aplaudiments.]] I és que aquells que defensen la radicalitat democràtica, més enllà del sobiranisme o l'independentisme, avui no es poden posar de perfil. Diputat Iceta, fa pocs dies deia en un article: «Com més PSC, més Catalunya. I hem llegit atentament la seva proposta de resolució, una proposta de resolució que parla, literalment, «respecte als acords adoptats pels òrgans administratius, o sigui la JEC, dins l'exercici de llurs competències. La JEC no té competències per posar o treure presidents de la Generalitat. [[Aplaudiments.]] La competència és d'aquest Parlament. Després de l'aplicació il·legal del 155, de la intromissió il·legítima de la Junta Central Electoral, estem aquí per defensar la màxima institució d'aquest país. I, com comprendrà, Junts per Catalunya no pot votar cap dels punts que vostès proposen en aquesta resolució. Amb relació a la proposta de resolució dels comuns, votarem favorablement la major part dels punts. Però no estem d'acord, i per tant no podrem donar suport, perquè vostès quan fan referència a la dreta que reprimeix, hi estem d'acord, la dreta reprimeix, és a dir, Ciudadanos, PP, Vox, però del Partit Socialista, qui ha interposat les querelles? Qui va dir «utilízame pel 155? Per tant, nosaltres en aquest sentit no compartim el seu punt de vista que només la dreta reprimeix, sinó que el Partit Socialista també té unes greus responsabilitats en el que ha passat en aquest país en els últims dos anys. Des del 21 de desembre, en aquest faristol hem escoltat conceptes que havíem conegut per boca dels nostres avis i àvies: «exili, «presó, «persecució, «detencions arbitràries de matinada... I ara n'hem hagut d'escoltar de nous: «inhabilitació, «immunitat, «euroordre, «justícia alemanya, «persecució a alcaldes i alcaldesses, «suspensió d'investidura, «ciutadans empresonats acusats de terrorisme, que després veiem la manca del seu fonament... [[Remor de veus.]] Xit... Tot això no és normal –no és normal. I el que és normal és el que passa en aquest país, perquè el que és normal és el que passa en democràcies consolidades: davant d'un conflicte polític, en les democràcies consolidades, s'acorda un referèndum d'independència. [[Persisteix la remor de veus.]] I Espanya... –no es posin nerviosos–, Espanya està molt lluny d'això, perquè el Govern i el poble que va fer possible l'U d'Octubre han estat condemnats a cent anys de presó únicament per votar. [[Aplaudiments.]] Però tornem al que preguntava el president el president Torra a Madrid: quanta democràcia està disposada a assumir Espanya? Perquè perseguir, cessar i inhabilitar els tres últims presidents d'aquest país confirma que no estem en una democràcia consolidada. Exigim el compliment de la sentència del Tribunal de Justícia de la Unió Europea que reconeix la condició d'eurodiputat del president Puigdemont, del vicepresident Junqueras i el conseller Comín, que és una sentència que ressona al món, perquè reconeix la vulneració dels drets civils i polítics del Regne d'Espanya, únicament i exclusivament, amb plena llibertat, els esperem veure asseguts al Parlament Europeu, perquè així ho van votar els catalans i catalanes i ciutadans d'arreu de l'Estat espanyol. «¿De quién depende la fiscalía?, va dir Pedro Sánchez. Doncs volem que la fiscalia retiri les ordres de presó contra el president Puigdemont i el conseller Comín i deixi en llibertat el vicepresident Junqueras. [[Aplaudiments.]] Prou excuses –prou excuses. Fan el ridícul davant el món i ens indiquen –i almenys Junts per Catalunya ho té molt clar i, ho he dit abans, ens plantem i ens plantarem–..., l'únic camí possible és la independència d'aquest país. I precisament perquè volem la independència hi ha una causa contra l'independentisme, amb represaliats i represaliades a la Mesa al Parlament, amb la seva presidenta, Forcadell, empresonada, amb membres del Govern legítim a la presó –els consellers Turull, Rull, Romeva, Bassa i Forn–, amb activistes socials –Jordi Sànchez i Jordi Cuixart– a la presó. També la persecució política amb la inhabilitació del president Mas, les conselleres Ortega i Rigau, amb el Tribunal de Comptes..., els alcaldes i alcaldesses també represaliats, els detinguts i detingudes el 23 de setembre, els represaliats pel Tribunal Superior de Justícia de Catalunya, els represaliats pel Jutjat d'Instrucció Número 13... Tot això és l'escenari de repressió que tenim. I, davant d'aquest escenari de repressió, nosaltres no deixarem de ser independentistes. Nosaltres avui reivindiquem el fet de ser independentistes i poder exercir els nostres drets amb llibertat. Per tant, exigim la fi de la repressió, el reconeixement del dret a l'autodeterminació amb aquest acord que ratifiquem en aquest Parlament per fer possible l'exercici del dret a l'autodeterminació, l'amnistia dels presos i preses, el lliure retorn dels exiliats i exiliades. Per dignitat, per respecte a les institucions, per respecte als ciutadans i a les ciutadanes d'aquest país, pel passat, pel present i pel futur, rebutgem l'intent d'inhabilitació del president Quim Torra. Per això qualifiquem de cop d'estat l'intent de la Junta Electoral Central d'inhabilitar-lo, perquè la gent no pot alterar la composició d'aquest Parlament; només el Parlament de Catalunya i el seu Reglament són els que poden alterar-ne la composició. I per tot això ratifiquem com a diputat del Parlament i president de la Generalitat el molt honorable Quim Torra. Diputats d'Esquerra, de la CUP, dels comuns, de Junts per Catalunya, però també els diputats del PSC, del PP i de Ciutadans, tots i cadascun de vostès són elegits per sufragi universal, lliure, igual, directe i secret. Vostès són diputats i diputades perquè la gent els va votar. Per això els demano que entenguin el motiu pel qual avui hem obert les portes d'aquest Parlament: per defensar els drets civils i polítics de tots els ciutadans i ciutadanes que ens van votar. Respectin les institucions d'aquest país, respectin el Parlament de Catalunya i la Presidència de la Generalitat. I, com deia l'avi Macià, el president Macià, fem nos dignes de Catalunya. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. [[Proposta de resolució sobre l'acord de la Junta Electoral Central del 3 de gener de 2020]] [[250-01134/12]] En nom ara del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, és el torn de la diputada senyora Eva Granados. Quan vulgui.
Gràcies, president. President, diputats, consellers, mirin, aquest debat hauria d'haver acabat amb la compareixença del president Torra i les intervencions dels diferents presidents de grup parlamentari. Aquest debat no s'hauria d'haver produït, aquest debat que estem tenint ara, ni les votacions de les resolucions. Jo crec que una vegada més retorcen el Reglament i ens fan fer un debat forçat; de fet, els companys que han estat a la Junta de Portaveus hem tingut un debat directament delirant: no sabíem les resolucions que s'havien de presentar, quan penjaven de què, amb relació a què, les votacions que s'han demanat per part dels grups de Ciutadans i del Partit Popular podien tenir sentit amb aquesta lògica, perquè no té sentit fer un debat quan ja s'ha fet el debat sobre el que volia el president. Però saben què passa? Que ja els coneixem, ja fa uns anys que dona voltes aquesta dinàmica al nostre país. I ahir, quan van dir que hi havia una compareixença del president –que mai van amb votacions–, nosaltres ja vam començar a preparar una proposta de resolució, perquè sabíem que, tot i que no tocava, acabaria forçant el Reglament i que acabaríem en aquest debat que avui tenim. I em fa gràcia escoltar la senyora Vilalta, que no només ens fan tenir aquest debat de propostes de resolució quan no toquen, sinó que a més ens diu el que hem de posar i el que no hem de posar a la proposta de resolució. Miri, deixi'ns que posem el que considerem; nosaltres hem traslladat el nostre posicionament sobre aquest tema, però tampoc aguantem que ens vinguin a dir el que toca i el que no toca, i més si hem superat... –com ho ha dit?–, «la prova del cotó, que ha fet servir també el president Torra, la prova de cotó de si som demòcrates o no. Miri, ja fa molts anys que ens ho diuen i estem una mica –una mica– cansats. Mirin, avui vivim un episodi més que s'afegirà al desprestigi de les nostres institucions. Unes votacions després d'una compareixença perquè vostès, els grups independentistes, volen escenificar una adhesió a un president que no recolzen ni els seus, i fan aquesta votació forçada, i la farem, però és que no el recolzen ni els seus, senyor Torra. Aquesta és la situació. I nosaltres no volem alimentar l'estratègia independentista de suport al president. Nosaltres ho hem dit, el president del meu grup ho ha dit clarament: el Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar recolzem les institucions de Catalunya, com les vam recolzar el 6 i 7 de setembre, quan vosaltres vau voler dinamitar l'Estatut; com les vam recolzar també el 27 d'octubre i el 10 d'octubre, i també, com ha dit el Tribunal Europeu de Drets Humans, quan vam evitar la proclamació dels resultats d'aquell referèndum il·legal, i una sentència, no la resposta a una qüestió prejudicial, una sentència del Tribunal Europeu de Drets Humans va dir que era per interès general i respectant les nostres lleis que no es podien proclamar els resultats d'aquell referèndum il·legal. Per tant, quan parlem de respectar institucions, al PSC ningú li ha de donar lliçons [[remor de veus]] , perquè som nosaltres els que hem estat sempre defensant-les. I avui, sap què?, avui també les defensem. Però defensem les institucions, no defensem la seva actuació, president Torra. La tercera cosa que els volia dir: en el debat de l'escenari actual a Catalunya, però també a la resta d'Espanya –i avui ho estem veient a les nostres pantalles de la televisió–, veiem aquesta entesa tàcita entre sectors partidaris del com pitjor, millor, en el camp del nacionalisme espanyol, i també avui aquí en l'independentisme català i la dreta que representen el Partit Popular i Ciutadans, tots units per tal d'impedir qualsevol distensió, qualsevol escenari que superi els monòlegs en els que estem instal·lats des de fa massa anys al nostre país. Uns volen atacar per terra, mar i aire... –també ha fet servir aquesta expressió el president Torra–, però jo crec que els que estan atacant per terra, mar i aire l'existència d'un govern amb un programa progressista, social i econòmic, que lluiti contra les desigualtats i que obri una oportunitat per al diàleg... I fa esfereir escoltar la virulència de la dreta..., la catalana i l'espanyola; perquè aquí parlen molt de Vox, però aquí hi ha una part de dreta catalana, independentista, que sumarà els seus vots amb PP, amb Ciutadans i Vox, en contra d'un govern dialogant, progressista, que representa el Pedro Sánchez. [[Aplaudiments i remor de veus.]] Això passa allà, però aquí també tenim [[remor de veus]] els altres –els altres–, aquí a Catalunya...
Silenci...
...–i aquí vostès sembla que estan una mica dividits–, no volen obrir un espai de diàleg, una oportunitat per al diàleg polític. El president del meu grup ho ha dit també. Tots sabem que molts catalans i catalanes s'han manifestat a favor del diàleg, d'un diàleg entre catalans i, sí, també d'un diàleg entre institucions catalanes i espanyoles. I el Partit dels Socialistes, el Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar considerem que és la nostra obligació política intentar-ho. I recordem també el que tenim a casa nostra: en aquest Parlament es va aprovar una moció que parlava d'un espai de diàleg, i també recordem que aquí hi ha grups parlamentaris que no volen participar en aquest espai de diàleg que tenim a casa nostra, perquè s'ajunta aquesta entesa tàctica entre els que diuen «com pitjor, millor. En quart lloc, la proposta de resolució independentista. Vostès forcen aquest Ple i presenten una resolució que directament parla de «causa general contra l'independentisme, «l'aplicació il·legal del 155, de «processos jurídics sense garanties, entre d'altres barbaritats que apareixen a la resolució independentista. Per nosaltres és la demostració que encara ens queda molt camí a recórrer per poder superar el conflicte que, sí, tenim a Catalunya. Al meu grup no el trobaran en aquest espai. Al meu grup el trobaran pel diàleg, la negociació i el pacte, no per desqualificar la democràcia, la democràcia espanyola. En cinquè lloc, com ha dit el Miquel Iceta, en la nostra opinió –i així ho hem posat en la resolució–, una eventual inhabilitació del molt honorable president de la Generalitat sols pot derivar-se d'una sentència judicial ferma i no d'un acord de la Junta Electoral Central. Però, senyors, seria fer-nos trampes al solitari –que és el que estan intentant fer vostès– si no distingim clarament, com també ha fet el Miquel Iceta, la defensa de la seva actuació com a president –que per nosaltres és directament tòxica, contra la convivència dels catalans i contra el benestar dels catalans– de la defensa de la institució, de les institucions que són de tots i de totes. I vostès no defensen aquestes institucions, perquè les utilitzen sistemàticament en benefici propi. Perquè què ha fet vostè, president Torra? Vostè va reconèixer davant del Tribunal Superior de Justícia que va desobeir les instruccions de la Junta Electoral sobre la retirada que li reclamava durant el període electoral dels elements partidistes que penjaven al balcó de la Generalitat. Nosaltres denunciem que aquestes votacions que es produiran estan plantejades per buscar una majoria al voltant d'un president que, en boca seva i davant dels ulls de tots els catalans, ha desobeït, fent un ús partidista de les institucions. La senyora Vilalta abans parlava del dret a la lliure expressió, no? Doncs els informes de la Direcció General de Serveis Consultius i Coordinació Jurídica de la Generalitat –no ho diu el PSC, no ho diu..., ho diuen els seus serveis jurídics, fins i tot el Síndic de Greuges– li havien posat per escrit que les institucions públiques no gaudeixen del dret fonamental a la llibertat d'expressió que proclama l'article 20 de la Constitució espanyola. Aquest és el principal argument que vostès han fet servir i que no va enlloc. El Tribunal Superior de Justícia el va condemnar per desobediència, amb una condemna que inclou una inhabilitació per un any i mig. La sentència del Tribunal Superior de Justícia no és ferma encara, que és el que preveu l'Estatut i la Llei de Presidència com a causa de cessament. Aquest hagués estat el dia, president. Estàvem reunits en el Ple; podria haver vingut aquí i adreçar-se a nosaltres. Vostè no va agafar aquell dia, perquè sap que el principal argument que té, que és això de la llibertat d'expressió, ni els seus serveis jurídics li donen el seu argument. Què diem nosaltres? La decisió de la Junta Electoral Central es pot recórrer, i seria poc prudent que es fes efectiva abans que es pugui pronunciar el Tribunal Suprem sobre un eventual recurs contra la sentència del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya, ja que al nostre entendre es donaria peu a una situació irreversible, com és la pèrdua de condició de diputat d'un electe que a més a més és també el president de la Generalitat d'una comunitat autònoma. Aquest és el contingut de la nostra resolució. En ella parlem de la defensa de les institucions, per descomptat. És per això que ha suggerit la possibilitat que la Mesa presenti un recurs en el qual, a més, es podrien sol·licitar mesures cautelars, consistents en la suspensió de l'efectivitat de l'acord de la Junta Electoral Central, a l'espera del que pugui resoldre el Tribunal Suprem. En vuitè lloc, diputats, avui hem escoltat el president interpel·lar-nos si seríem demòcrates o continuarem mentint; ens ha dit això, el president Torra, ens ha dit directament això, directament als socialistes. Un president que sembla que no coneix la divisió de poders, que només està mirant la meitat dels catalans i que a més s'ha instal·lat en la confrontació i en la divisió. Jo els hi dic: de lliçons, les justes, als socialistes. Nosaltres els demanem que aturin aquesta deriva. Que ningú renunciï al dret de defensa ni a les seves idees, però també li diem: assumeixi les conseqüències dels seus actes; també quan arribi la sentència ferma, perquè, si volem preservar i dignificar les institucions, hem de ser rigorosos amb el que són i amb el que representen. Vostès, els diputats de Junts per Catalunya, d'Esquerra i la CUP, el Parlament no ha de ratificar un president amb una resolució que s'ha presentat en hores. De fet, han vingut tots aquí, la representant de la CUP, de Junts per Catalunya i d'Esquerra, a dir nos que hem de ratificar un president. Vostès consideren que és digne, això?, parlar de ratificar un president en una resolució? Vull dir, fins a on podem menysprear aquesta institució, i la institució de la Presidència de la Generalitat? No podem reduir la Presidència de la Generalitat a una proposta de resolució, si us plau; demanem una mica de respecte i de rigor. I ja acabo i torno a dir: la Junta Electoral Central s'hauria d'haver inhibit, perquè el procés està judicialitzat. Aquest debat s'hauria d'haver tingut el dia que el va inhabilitar –sense sentència ferma, però el va inhabilitar– l'alt Tribunal Superior de Justícia per desobediència. Denunciem que forcen un debat per demanar el suport al president Torra. I a sobre, també denunciem que vingui el president Torra, aquí i alguns portaveus, a dir-nos i a repartir carnets de demòcrates. Estem davant d'una sessió que no és gens històrica; crec que és el moment del diàleg. Això ho volem nosaltres i vostès continuen instal·lats en la confrontació. Trobaran els socialistes en la defensa de la unió en la diversitat, en la lleialtat i en la descentralització territorial; en una Catalunya en una Espanya federal; aquesta és la nostra proposta; en una Europa federal i unida. Això és el que defensarem sempre els socialistes. Avui coincideixen, el Congrés i el Parlament i la foto és entre això, els que estan instal·lats en el conflicte, i els que continuem on hem estat sempre: llei i diàleg, llei i diàleg i reconciliació. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. [[Proposta de resolució de posicionament sobre l'acord de la Junta Electoral Central del 3 de gener de 2020]] [[250-01135/12]] En nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, és el torn de la diputada senyora Susanna Segovia.
Moltes gràcies diputats, diputades. Crec que val la pena i ja s'ha fet i crec que val la pena insistir a contextualitzar el debat d'avui; perquè el fem com l'estem fent, quan l'estem fent, i a l'hora que l'estem fent. El debat d'avui no va sobre el president Torra; el debat d'avui va, efectivament, sobre un fet més de la judicialització de la política, de la persecució a través d'instàncies –siguin jurídiques, siguin administratives– de l'Estat, de persones en lloc de resoldre el conflicte políticament; resoldre-ho via resolucions judicials o administratives. Però sí, també –i negar-ho tampoc ens porta enlloc–, va sobre el que està passant avui a Madrid. I negar-ho, hi insistim, no porta enlloc. O sigui, que el que va passar ahir a la Junta Electoral Central, de la qual va ser portaveu el senyor Casado, arriba ahir i arriba amb els motius que arriba, i en el moment que arriba, per intentar –una vegada més– fer un torpede més a la línia de flotació del possible pacte de govern que s'ha de constituir en el debat d'investidura d'aquests dies, això tampoc val la pena negar ho. I jo crec que no ens fem cap favor si les forces progressistes i que volem un canvi a Catalunya, i que creiem que el canvi de Catalunya passa, necessàriament, per un canvi també a l'Estat espanyol, crec que no ho podem negar. [[Veus de fons.]] El debat d'avui... Com que tinc temps, podré callar cada vegada que senti soroll, és el que té tenir trenta minuts per davant, avui...
Té raó, diputada. Silenci, diputats, diputades. Continuï, si us plau.
El debat d'avui va, efectivament, sobre l'estat de dret. Sobre com preservar la institució del president i de l'autogovern de Catalunya; no sobre el senyor Torra. President Torra: vostè, ara mateix, és diputat i és president de la Generalitat de Catalunya. I això no hi ha cap resolució de la Junta Electoral Central que ho pugui evitar, això és així perquè l'Estatut de Catalunya diu que vostè no pot ser inhabilitat, ni pot deixar de ser president fins que no hi hagi una sentència ferma. I crec que això és un marc que, és que no cal ni una proposta de resolució, ni res per fer-ho evident, i que és igual quantes vegades ho repeteixi Ciutadans. Vostè és diputat i nosaltres el reconeixem com a president de la Generalitat de Catalunya. És cert que és un president que nosaltres no vam votar, és cert que és un president –i també li hem dit vàries vegades i no és sorpresa– que no ens agrada. És cert que nosaltres creiem que a Catalunya li aniria millor amb un altre president i que nosaltres donarem la batalla perquè això sigui possible. Però la donarem a les urnes, la donarem en el camp polític, no la donarem ni a través de la junta electoral ni a través de cap resolució judicial. Per això sí que vull aprofitar això aquí, per dir-li: president Torra no el volem de president, però donarem la batalla a les urnes com a partit polític democràtic que som. Ahir, la situació que es va produir a la junta electoral és: efectivament, un nou cas d'abús i ús partidista de la Junta Electoral Central, en aquest cas. De qualsevol institució, com ja estem veient, per part de Vox, de Ciutadans i del Partit Popular. Però això té a veure, també, amb un debat que també hem tingut moltes vegades aquí, i és quina justícia tenim i quin és el sistema judicial que tenim a l'Estat espanyol i d'on ve aquesta justícia. I això tampoc ho diem només els partits polítics, també ho diuen juristes i associacions de jutges, que porten molt de temps anunciant la necessària i urgent reforma del sistema judicial de l'Estat espanyol. Perquè quan es va fer la transició –i avui el debat d'investidura recordava com ràpidament alguns polítics van passar de ser ministres feixistes a ser diputats i ministres demòcrates– els jutges no tots ho van fer. I sobretot a la cúpula del poder judicial, aquesta transició no s'ha fet encara. I és aquesta transició la que estem veient, com ara s'està utilitzant el sistema judicial per fer, a través dels jutges, el que no s'aconsegueix a través de les urnes: per impedir que hi hagin governs progressistes, per impedir que hi hagi governs transformadors, per impedir que persones que han estat electes –com els diputats que estan ara mateix– el diputat Junqueras, com el president Puigdemont, o com l'Antoni Comín, puguin exercir les seves funcions; és utilitzar la justícia per evitar que les urnes no han evitat; i això, creiem nosaltres que s'ha de denunciar. La proposta de resolució que nosaltres portem aquí té tres eixos principals. El primer és el rebuig a la resolució de la Junta Electoral Central, per tot allò que ja hem dit; perquè creiem que s'ha extralimitat; perquè hi ha un recurs pendent al Tribunal Suprem; perquè hi ha una sentència del Tribunal de Justícia de la Unió Europea; perquè la junta electoral no és qui per treure l'acta de diputat i inhabilitar un president que ha estat escollit ja en una votació i ha estat escollit per aquest Parlament com a president. Avui mateix ho deia el jurista Pérez Royo: aquesta no pot ser l'actuació del màxim òrgan de garantia de l'administració electoral d'un estat que sigui digna d'aquest nom. Si aquest és l'organisme que ha de vetllar per la neutralitat electoral, realment dubtem molt que sigui capaç de vetllar per aquesta neutralitat. Però és que qui el conforma? O sigui, com es nomenen els representants de la Junta Electoral Central? Alguns els nomenen els partits, directament, i uns altres el Tribunal Suprem, que ja hem vist quin tipus de justícia i quin tipus de decisió pren el Tribunal Suprem. En segon lloc, i de veritat que negar-ho no serveix de res, darrere d'aquesta resolució, sí, hi ha la mà de la dreta i de l'extrema dreta, que han volgut interferir en el debat d'investidura amb una altra eina més per posar pressió i evitar que es doni aquest acord i aquest govern de coalició. Una dreta que tenim cada vegada més reaccionària, cada vegada més capturada per l'extrema dreta, i que creu que l'Estat és seu. Que utilitza de Deep State, que utilitza les institucions profundes de l'Estat per incidir en la voluntat democràtica de la ciutadania, quan la ciutadania sembla que s'equivoca a l'hora de votar. Una dreta que s'omple la boca de l'estat de dret; però que el retorça i l'instrumentalitza fins a l'extrem –i ja ho vam veure– que va ser el senyor Casado qui va fer de portaveu de la Junta Electoral Central. Una extrema dreta que s'omple la boca d'Espanya, quan en realitat no els agrada l'Espanya plural i diversa de ciutadans i ciutadanes que es va mostrar a les darreres eleccions generals. Una dreta que l'únic que vol és bilis, més bilis i més bilis, perquè el que volen és obstaculitzar i bloquejar. A qui no li agrada aquest acord de govern? No li agrada a la CEOE; no li agrada a la Conferència Episcopal; no els agrada a aquells que pensen que, com pitjor, millor. Qui ha sortit a reconèixer la importància de l'acord?: sindicats, moviments socials que s'han mostrat crítics amb algunes de les mesures dels acords, però que creuen que és un punt endavant, que és un pas endavant. Perquè també els insistim: aquest acord tampoc hagués estat possible sense la lluita constant de molts moviments socials, en els últims anys; tampoc ha estat possible. Perquè probablement el PSOE no s'hagués mogut, en molts dels temes en els quals s'ha mogut en aquest acord, i perquè probablement Unidas Podemos i En Comú Podem no haguessin tingut la força per fer moure el PSOE amb aquest acord. I negar que aquí hi ha una finestra d'oportunitat que no s'ha donat en els darrers anys també és negar la possibilitat d'un canvi. El tercer punt és que creiem que cal aturar la judicialització de la política. I avui és un altre dia trist, perquè és un altre exemple més de com s'està utilitzant. Nosaltres defensem aquí, a Madrid, a Europa i a tot arreu: el que cal és diàleg, efectivament, el que cal són acords polítics. El que cal és avançar amb solucions. Avui, per molt que al senyor Batet li molesti que nosaltres defensem els drets humans, que estiguem en contra de la repressió i que avui, per exemple, el diputat Pablo Iglesias –a la sessió d'investidura– hagués agraït des del seu faristol als presos i a les preses polítiques les gestions que han fet i el suport que han donat i que han facilitat la configuració d'aquest Govern de coalició..., no entenem en realitat per què li molesta tant. Creiem que han d'enfocar i han de veure on tenen els enemics, i que no els ajuda gens quedar-se sols, a vostès també, a Madrid. [[Aplaudiments.]] I crec que això és una cosa que s'haurien de pensar, on els porta aquesta actitud: al Grup Mixt, en primer lloc. i després, a votar al costat de qui vota. [[Veus de fons.]] No, ara no, perquè han fet, també, aquelles triquiñuelas de les institucions per tenir un grup mixt. Ens n'alegrem, eh?, però vostès, per representació i sense aliança amb forces com el partit d'Iñigo Errejón, no tindrien un grup propi. Vull dir que això també cal dir-ho. Sembla que tenir aliances a la resta de l'Estat és una mica útil, a vegades, eh?, senyor Batet, a vegades només, encara que sigui per recuperar la subvenció electoral. O sigui, no serà el govern més progressista, potser; no serà el millor govern de tots; queden moltes coses a fer; queda molt camí a fer. Creiem que el PSC i el PSOE també han d'entendre quina és la nova configuració de les majories al Congrés; que efectivament, la proposta de resolució del PSC d'avui, probablement es queda curta, perquè constata fets, i constatar fets sempre va bé, és fàcil. Una proposta de resolució no sé si ha de ratificar o no el president Torra; però constatar fets, tampoc cal, perquè, vull dir, els fets ja estan constatats, no cal que el Parlament els ratifiqui, tampoc. Creiem que cal avançar més; creiem que cal tenir molta cintura política. I ens caldrà a tots; perquè les majories són les que són, perquè la investidura anirà d'un pèl –sobretot si alguns diputats segueixen fent tamayazos, com hem vist avui– però és que a més a més, després, quedarà molt per fer i quedaran uns pressupostos, i quedaran moltes polítiques i quedaran moltes coses per aprovar. Perquè sí, sí que inclou la derogació de la llei mordassa, l'acord, i necessitarem una majoria per poder ho fer. Sí que inclou la reforma de la Llei de la reforma laboral i millorar la reforma; sí, sí que ho inclou. No completa, però, de tota manera, hi insistim, per això estan les majories al Congrés; per això estan eh? O sigui, per això hi ha vots que tenen Junts per Cat, que té Esquerra, que té la CUP, que té el Partit Socialista..., i ja no hi compto Ciutadans i PP, perquè no serviran per res [[se sent un cop]] en això... [[Rialles.]]
Tot bé, diputada?
Perdó, és l'hora ja, de... [[l'oradora riu.]] Bon any..., doncs caldran aquests vots [[Aplaudiments.]] I per canviar el 135, doncs cal una majoria qualificada al Congrés, que difícilment tindrem ara, però sempre podem treballar i intentar avançar hi. Però sembla que els números no donen, ara mateix. I per anar acabant, perquè a més, ja se m'han mullat els papers i no serveix de gaire. [[Fortes rialles. Aplaudiments.]] Un crit a tothom, seriosament, creiem que el que està passant ara mateix a Madrid potser no és el que tots esperaríem; creiem que és una finestra d'oportunitat que s'està obrint; creiem que caldrà la força i els vots de molta gent per fer tots aquests canvis que estem per davant; però també creiem que és la millor oportunitat que hem tingut, probablement, en els darrers vint anys, per avançar en drets socials; per avançar en llibertats i per avançar cap a una resolució política del conflicte que viu Catalunya. No han volgut votar una part de l'acord perquè diuen que un govern progressista i plurinacional no és la garantia, però és el millor camí per aconseguir avançar en això. Potser no ho serà, però el que segur que no ho és és un govern que tingui a Casado del president, Arrimadas de vicepresidenta i Abascal de ministre de l'Interior. Aquest, segur que no ho serà. Per tant, aprofitem l'oportunitat, avancem en drets i treballem plegades pel canvi a l'Estat i pel canvi a Catalunya. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. [[Pausa.]] És el torn ara, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, de la diputada senyora Lorena Roldán. Quan vulgui.
Sí; gracias, presidente. Buenas tardes o buenas noches, ya, diputados y diputadas. Bueno, pues hoy nos encontramos aquí con otra propuesta de resolución de los partidos independentistas con más de lo mismo. ¿Cuántas veces vamos a tener que debatir aquí en este Parlamento sobre el derecho de autodeterminación?, un derecho de autodeterminación que se les ha dicho ya por activa y por pasiva que Cataluña no tiene. ¿Cuántas veces lo van a traer aquí? ¿Cuánto tiempo van a insistir en ese tema? ¿Hasta aquí al final, ya, encuentren un presidente que les compre todos los mantras? Pues, miren, están de enhorabuena, porque ya han encontrado al señor Sánchez, que está dispuesto a ceder en todo, y a lo mejor el señor Sánchez pues sí que cede a ese chantaje, pero nosotros no [[aplaudiments]] , no insistan más. No insistan más, ya está bien de traer aquí esta propuesta día sí y día también, pleno sí y pleno también. ¡Si es que el Tribunal Constitucional ya ha advertido que este Parlamento no tiene competencias para votar sobre el derecho de autodeterminación!, que yo he perdido la cuenta ya de las advertencias que ha hecho el Tribunal Constitucional, que seguramente el señor Torrent me podrá aclarar este extremo, porque como le han apercibido a él directamente para que deje ya de traer aquí resoluciones que van en contra del Tribunal Constitucional... ¡Es que ya está bien –ya está bien! ¿Por qué no se abre este Parlamento para hablar de sanidad, o para hablar de educación, o para hablar, por ejemplo, de infancia? Porque es que este panel de votos ha dejado muy claro hace un ratito que esto a ustedes no les interesa en absoluto. Hablar aquí de infancia, no, ¿para qué? –¿para qué?–, esto no les interesa. Hablar aquí de eliminar los barracones, como proponía esta proposición de ley que se ha propuesto incluir en el orden del día, no, eso tampoco, eso ha quedado muy claro que a ustedes no les interesa. Y, mire, yo de los partidos independentistas, pues la verdad es que ya me lo esperaba, pero de aquellos que se hacen llamar progresistas..., no veas con el progresismo, que lo único que quieren votar y debatir aquí es sobre la inmunidad del señor Torra. ¡Es que ya está bien –ya está bien! Miren, el señor Torra, por mucho que les guste o no les guste, está inhabilitado. Y, como está inhabilitado, ya no reúne los requisitos para ser diputado. Es que es muy fácil. Y como no es diputado –esto es una cadena– ya no puede ser presidente de la Generalitat. Y se lo podemos repetir las veces que hagan falta, hasta que lo entiendan [[remor de veus]] , igual que hacen ustedes, que nos repiten...
Silenci...
...y nos repiten y nos repiten... No se pongan nerviosos; yo ya sé que las verdades escuecen, pero no se pongan nerviosos, que nosotros les hemos escuchado. [[Persisteix la remor de veus.]] Vamos a ver, ustedes han venido aquí hoy a hacer un aprovechamiento torticero de las prerrogativas que podría tener un presidente de la Generalitat..., que no es el caso, porque, insisto, el señor Torra está ya inhabilitado. Lo dijo el Tribunal Superior de Justicia de Cataluña. Es que usted está condenado ya, condenado por un delito de desobediencia. Y entonces, si usted tuviera un mínimo de ética, que es lo que esperábamos de usted hoy, pues usted no podría ni firmar decretos, ni sentarse en ese escaño que está ocupando ahora mismo, ni convocar un pleno, ni nada que se le parezca. Señor Torra, usted se cree que está en la prórroga, pero es que el partido ha acabado ya; reconózcalo de una vez por todas. [[Remor de veus.]] Miren, ustedes llegan al final del camino... Yo pediría, señor presidente, por favor...
Silenci!
...porque esto es una vergüenza.
Silenci tothom...
O sea, la falta de respeto que están mostrando los diputados de la bancada independentista me parece una absoluta vergüenza. Luego piden respeto al resto; pues que mantengan ellos también.
Segueixi quan vulgui, diputada.
Gracias. Decía que los partidos independentistas llegan al final del camino como lo empezaron: creyéndose ustedes que pueden saltarse las leyes a su antojo, despreciando el poder judicial, utilizando las instituciones como mejor les venga... Y encima ahora pretenden también que el señor Torra siga manteniendo un cargo que ya no le corresponde; un cargo, además, señor Torra, reconózcalo de una vez por todas, que usted nunca quiso ejercer. ¡Si es que usted nos lo ha dicho muy claro, si es que a usted el traje de presidente no le gusta! A usted le gusta más el traje de CDR, a usted gusta ir a cortar carreteras, a usted le gusta ir a asediar y aplaudir a los que asedian infraestructuras del Estado... Eso es lo que a usted le gusta: el traje de CDR, pero no el traje de presidente. No nos haga pasar ya más por esta agonía a todos los catalanes, ya está bien. No la pase usted tampoco; ¡si es que yo sé que a usted no le gusta este cargo! Mire, hoy podría habernos ahorrado el bochorno de..., y actuar con un mínimo de dignidad y abandonar su cargo. Pero no, usted ha preferido seguir arrastrando la dignidad de esta presidencia que usted encarnaba hasta ayer. Pero, mire, el estado de derecho ha hablado. Y yo, sin ánimo de ofender a nadie, le diría: señor Torra, ni usted ni nadie de este Parlamento es quien para intentar silenciar al estado de derecho. Y la justicia ha hablado. Y yo he escuchado aquí esta tarde auténticas barbaridades y auténticas manipulaciones de la verdad. Que no, que la Junta Electoral Central no está inhabilitando a nadie. Que a usted le ha inhabilitado la justicia, el Tribunal Superior de Justicia de Cataluña, por desobediencia, por haber utilizado los edificios que son de todos como si fueran solo suyos, solo del independentismo. Una condena penal del Tribunal Superior de Justicia de Catalunya. Fin. Y lo que hace la junta electoral simplemente es decidir sobre las cuestiones que le afectan a usted, porque usted es un cargo público. No hay más. Si ustedes le quieren dar la vuelta, manipularlo, explicarlo, decirlo, ponerlo aquí en una resolución y que lo votemos 28.000 veces, lo hacen. Pero eso no va hacer que cambie la realidad, señor Torra. Y ustedes llevan mucho tiempo ya intentando deformar la realidad y se dan de bruces cada vez con ella. Hagan el favor de no hacernos pasar más este calvario. Mire, dicen en su propuesta de resolución que ustedes..., o sea, que esta resolución de la junta electoral, que forma parte de una causa general contra el independentismo. ¿Pero qué causa general contra el independentismo? De verdad que es que, al final, uno se tiene que reír ya, porque ustedes yo no sé si viven en una paranoia constante o qué es lo que les pasa con esas teorías de la conspiración y cómo todo el mundo está en su contra. Mire, a usted se le ha aplicado un artículo de la LOREG, de la Ley orgánica del régimen electoral, un artículo que decide precisamente sobre las situaciones de un cargo electo cuando este cargo electo es condenado, como le ha pasado usted, por un delito contra la Administración pública, como le ha pasado a usted. Esto es un artículo de la ley que se aprobó en 2011; por cierto, insisto, impulsada por el Partido Socialista del señor Zapatero, en el 2011. En el 2011 a usted nadie le conocía, sinceramente, o al menos no sabíamos que iba a llegar a ser presidente de la Generalitat. Fíjese, ¿no?, qué complicado esa..., cómo han hecho esa reforma para perseguir al independentismo... No, señor Torra, no. Y, además, yo sé que usted se cree el ombligo del mundo, pero es que usted no va a ser pionero en recibir la aplicación de este artículo; es que ya hubo un alcalde en Canarias al cual se le aplicó este artículo. Por tanto, yo insisto –insisto–, se lo repito, usted es un cargo efecto. ¿Qué ley se le aplica a un cargo electo? La Ley de régimen electoral. ¿Quién aplica esa Ley de régimen electoral? La junta electoral. ¡Es que ni más ni menos, señor Torra! Lo que pasa, que, claro, no hay más ciego que el que no quiere ver. [[Remor de veus.]] Pero ustedes no engañan a nadie; ustedes no engañan a nadie porque se les ve venir a kilómetros ya. Y se lo decimos nosotros, que llevamos años defendiendo los derechos y las libertades de los catalanes que ustedes pisotean, que lo han vuelto a hacer otra vez hoy aquí con este Pleno, ¡que ni siquiera han sido capaces de convocar la Diputación Permanente!, ¡que ustedes no hacen ni caso de lo que pone en el Reglamento! O sea, lo han vuelto a hacer hoy aquí. Y además insisto que hemos sido nosotros, y lo hacemos solos, porque lo siento muchísimo, pero el Partido Socialista se ha dedicado a mirar para otro lado durante décadas. Estos días hablaban de que el Partido Socialista es el nuevo amigo de los independentistas. Bueno, de nuevo, nada; de nuevo, nada, porque llevan años mirando hacia otro lado y haciendo la vista gorda con las barbaridades que ustedes estaban cometiendo en Cataluña. [[Aplaudiments.]] Años, mirando para otro lado –años, ¿eh? Lo hacían más disimuladito y ahora, pues, ya lo hacen así, a pecho descubierto. Pero hemos sido nosotros los que le llevamos a usted ante la justicia. Y además es que primero le advertimos, señor Torra; yo perdí la cuenta de las veces que le dijimos aquí que hiciera el favor de respetar las instituciones de todos los catalanes, que eso iba a tener consecuencias, que además estábamos en pleno período electoral. Y usted allí con el lazo, la pancarta, la foto de los candidatos, que lo hizo allí con alevosía y bien, y no hizo ni caso. La fiscalía se querelló, llegó el juicio, y usted, insisto, sacando pecho, jactándose de cómo desobedecía y de cómo no hacía caso y el pulso que le estaba haciendo al estado de derecho. ¿Pero qué esperaba, qué esperaba, señor Torra, que ocurriera? Fue usted a declararse allí culpable. ¿Qué esperaba? Oiga, milagros a Lourdes, sinceramente. Es que ahora parece que esa sentencia, ¡oh!, es todo un atropello y un horror, lo que le están haciendo. Pero, sinceramente, ¿qué esperaba? Yo, a ver si me puede contestar, porque encima –encima– ha tenido usted la desfachatez de hacernos venir aquí un sábado..., que a mí no me importa y a mis compañeros tampoco, pero, insisto, el personal de este Parlamento, los periodistas que están aquí casi a las diez de la noche porque a usted se le ha antojado convocar un pleno para venir a soltar su mitin, ¡y luego no ha tenido ni siquiera la vergüenza de responder a los grupos parlamentarios! Es que es una vergüenza, señor Torra –es una vergüenza. [[Aplaudiments.]] Es una vergüenza. Una propuesta, además, en la que ustedes hablan de golpe de estado. Es que esto es graciosísimo: que ustedes hablen de golpe de estado después de lo que tuvimos que vivir aquí [[aplaudiments]] el 6 i el 7 de setiembre, por lo que han sido condenados, condenados en sentencia firme, es..., bueno, no me echo a reír de lo triste que es –de lo triste que es, señor Torra. [[Remor de veus.]] ¿Cómo tienen la desfachatez de hablar ustedes y de dar lecciones ustedes aquí de golpes de estado?
Silenci, diputades...
Sí, sí..., no, claro, si están nerviositos...
Continuï.
Yo insisto que las verdades ya sé que duelen y que hay una condena, hay una condena –en firme, por cierto– del Tribunal Supremo, que dice claramente que ustedes se saltaron la legalidad el 6 y el 7 de setiembre. Y encima veo que pretenden seguir haciéndolo, porque lo que han traído aquí desde luego es la continuación de este golpe. Una sentencia que, como no les gustó, pues ustedes también se tomaron la licencia de hacer pasar miedo aquí a muchísimos catalanes. Ustedes se creen, insisto, que Cataluña es suya, que pueden hacer lo que quieran y que, si una sentencia no les gusta, pues salen a la calle aquí a decirle a la gente que queme contenedores y que aterrorice a los catalanes. Eso es lo que ustedes han estado haciendo en los últimos meses. Y no tiene bastante con eso, que hoy viene aquí a soltar el mitin y a quejarse de esa sentencia tan malvada, tan malvada, porque usted desobedeció, cuando todo el mundo le vio hacerse el gallito con esa desobediencia. No sé. No sé, de verdad que me ha parecido todo una aberración, lo que está pasando aquí. Pero, bueno, mire, nosotros nos hemos quedado hoy aquí, en este Pleno, hemos venido a este Pleno porque queríamos escuchar lo que usted tenía que decir, que yo ya le digo que venía esperanzada con otra cosa, pero no, usted sigue siendo el señor Torra y se comporta como el señor Torra; pero también queríamos escuchar al resto de grupos políticos, porque nosotros tenemos respeto –cosa que usted ha demostrado que no tenía, al ni siquiera contestarnos– y tenemos la altura parlamentaria que ustedes nunca han demostrado en esta cámara. Le insisto: usted convoca un pleno, nos hace venir a todos, habla veinte minutos, suelta su mitin parlamentario, y es que ni... –bueno, «parlamentario: de partido–, y encima ni nos contesta. Pero, bueno, sinceramente, yo apelo al Partido Socialista de nuevo, insisto que con estos señores no se puede ir ni a la vuelta de la esquina, y me remito a los hechos que están pasando ya en los últimos años; es que ya no es solamente hoy, es que en los últimos años es día sí, día también y día también. Pero, claro –claro–, cuando una lee la propuesta del Partido Socialista, pues ya nos imaginamos por dónde van los tiros. O sea, ustedes traen una propuesta de resolución donde piden que el Parlamento de Cataluña se sume al recurso para defender a Torra ante la Junta Electoral Central. Esto..., ¿ustedes esto lo han leído bien? O sea, ¿lo que han puesto ustedes aquí, en este punto 3 de la resolución, ustedes lo han visto aquí? O sea, ustedes, con esta propuesta de resolución, están deslegitimando a las instituciones del Estado. Hoy se ve que le ha tocado a la Junta Electoral Central; el otro día era con la Abogacía del Estado, y de hecho allí por donde pasa el señor Sánchez parece que no crece la hierba, porque es que se cargan ustedes y desprestigian y deslegitiman todas las instituciones del Estado. Hoy le ha tocado a la JEC –hoy le ha tocado a la JEC. [[Aplaudiments.]] Mire, señor Iceta, ha salido usted aquí, a esta tribuna, a decir que usted venía a defender las instituciones catalanas. Pero, claro, no; no, porque es que no es lo que pone en esta propuesta de resolución. Aquí, en esta propuesta de resolución, ustedes atacan a la Junta Electoral Central. ¿Para qué? –¿para qué? Para salvarle la cara al señor Torra. Y es que usted es reincidente, señor Iceta: ya le salvó la cara en la moción de censura y lo vuelve a hacer hoy [[aplaudiments]] con este Pleno fraudulento que ha convocado el señor Torrent, a instancias del señor Torra. Segunda vez; segunda vez, y me parece que a ver las que nos quedan, porque estamos preocupados con todas las negociaciones que ustedes están llevando a cabo. Vuelvo a insistir con el tema, y lo diré las veces que haga falta: la Junta Electoral Central establece la consecuencia electoral de una condena penal, no inhabilita a nadie la Junta Electoral Central. Es la justicia, el Tribunal Superior de Justicia de Cataluña, quien inhabilita al señor Torra por desobediencia, por desobediente, no la Junta Electoral Central. Dejen ya de intentar engañar y manipular a la gente que nos está escuchando, ¡por favor! La consecuencia electoral de la condena, ni más ni menos, porque este señor es un cargo electo o era un cargo electo hasta ayer, y ha perdido la condición de diputado precisamente porque ha cometido un delito contra la Administración pública. Pero, claro –pero, claro–, ustedes, como siempre, pues aquí blanqueando a los independentistas. Usted nos dice además, incluso... O sea, es que han llegado a decir que la Mesa presente un recurso para defender a este señor por su desobediencia. ¿Qué pasa? ¿Que tenemos que pagar los catalanes la defensa de este señor? [[Aplaudiments.]] ¿Las chulerías del señor Torra las tenemos que pagar todos los catalanes? ¿Que el señor Torra salga allí con su pancarta y su lazo, al balcón, lo tenemos que pagar todos los catalanes? ¿O esto cómo va? Es que ya es el colmo de la desfachatez, señores del Partido Socialista. Insisto además que esta reforma de la LOREG es una reforma del Partido Socialista, que la impulsó el señor Zapatero, por cierto, con el apoyo de Convergència, que se ve que en su momento no les pareció tan grave. [[Aplaudiments.]] Claro, como no les tocaba a ustedes..., como no les tocaba a ustedes... Pero es que, fíjese, una ley, además, que se hizo, precisamente, para devolver la confianza en las instituciones. Mire, les voy a leer... Dice el Tribunal Constitucional, y esto lo ha hecho suyo el Tribunal Supremo, dice: «Pocas dudas pueden albergarse respecto de la necesidad de que los gestores públicos gocen de la confianza y del respeto de la gente. Para ello sí es exigible una cierta ejem..., ejempla..., ejemplaridad... [[remor de veus]] –ejemplaridad, a estas horas a una se le traba la lengua–, «una cierta ejemplaridad social a quien ejerce cualquier función pública. Con más intensidad debe hacerse respecto de aquellos cargos cuya función consiste, precisamente, por ser representantes de los ciudadanos, en actuar de manera directa en los asuntos públicos. Estábamos hablando de un señor que hasta ayer era el presidente de todos los catalanes. Creo que, si alguien tenía aquí que cundir con el ejemplo, señor Torra, ese era usted. Y le pedimos a los señores del Partido Socialista que dejen de blanquear las actuaciones ilegales del señor Torra, que dejen de blanquear a un señor que fue allí a jactarse ante la justicia diciendo que había desobedecido y que era culpable, y que ahora pretenden, ustedes, con el dinero de todos catalanes, pagarle un recurso. Ya está bien; ya está bien, señor Iceta, ya está bien. [[Aplaudiments.]] Ya está bien. Si usted realmente quiere defender las instituciones catalanas, como ha venido aquí a decir hace unas horas, pues haga el favor de defenderlas y dejar de defender a este señor, que lo que hace es atacar precisamente a las instituciones catalanas y a todas aquellas que se le ponen por delante. Mire, yo, en esas diez o doce reuniones que ustedes han mantenido –diez o doce, porque es que no sé, he perdido la cuenta, se han reunido tantas veces– con Esquerra Republicana, yo les quiero preguntar: ¿ustedes de qué ha estado hablando? ¿Han estado negociando la formación de gobierno? ¿Pero han estado negociando también un posible tripartito? Porque es que cuando se les oye hablar..., yo, ¿qué quiere que le diga? Un tripartito para aquí, para Cataluña. Porque es que no sé si allí, en esas reuniones, se repartían ustedes el argumentario. Es muy curioso cómo el señor Junqueras, hace unos días, cuando la Abogacía del Estado se remitía a la Junta Electoral Central, decía: «Uy, la Junta Electoral Central no es competente. Y fíjese que la señora Lastra también ha utilizado el mismo argumento. Y fíjese, señor Iceta, que usted, cuando ha venido aquí, también ha puesto en cuestionamiento esa competencia de la Junta Electoral Central, igual que sus socios de Esquerra Republicana, que de nuevo han vuelto a repetir aquí en esta tribuna ese mismo argumento. Está bastante clara la sintonía que tienen ustedes con Esquerra Republicana y con aquellos que no se contentan con haber dado un golpe el 6 y 7 de septiembre, sino que lo quieren volver, aquí, a repetir. Insisto y les pregunto si todo esto que ustedes están negociando y toda esta actitud de blanqueamiento del señor Torra y de permitir lo que hoy se ha permitido aquí obedece a un posible tripartito del Partido Socialista con Esquerra Republicana y ya veremos si con los comunes. Mire, señor Iceta, gobernar con estos señores es una barbaridad. Y yo le pregunto, ¿cómo va a mirar usted a tantísimos socialistas catalanes, sabiendo usted que les va a vender, sabiendo usted que les va a traicionar? Con lo mal que lo estamos pasando los constitucionalistas en Cataluña. [[Forta remor de veus.]] ¿Cómo le va a explicar usted a los votantes de su propio partido, a los votantes de su propio partido...
Silenci.
...a los votantes de su propio partido, que usted prefiere ponerse del lado del señor Torra en lugar del lado de los constitucionalistas?, un señor Torra que día sí y día también se dedica a atacar a esos catalanes constitucionalistas, que, por supuesto, somos catalanes, pero que también somos españoles y nos sentimos muy orgullosos de ello. ¿Cómo se lo va a explicar, señor Torra..., Iceta?, ¿cómo se lo va a explicar? [[Remor de veus.]] Ya me confundo, porque, como dicen lo mismo, pues al final una ya se lía. [[Aplaudiments.]] Miren, lo que está pasando aquí es de todo –de todo– menos normal. [[Remor de veus.]] Creo que al único que se le ocurre hacer estas cosas... [[Aplaudiments.]] ¡Oh, qué contentos! ¡Qué euforia! ¡Qué euforia! ¡Qué euforia! ¡Qué euforia! Verán la euforia que les entra...
Silenci –silenci.
...cuando le digan que ya no es diputado ni es presidente del Parlamento..., de la Generalitat. Les va a entrar una euforia... [[Aplaudiments.]] Les va a entrar una euforia que ¡madre mía! En fin, yo creo que esto solamente se le podría haber ocurrido a usted, señor Torra. Usted se declara culpable y luego recurre una sentencia que le declara culpable. Todo muy normal y todo muy sencillito. [[Remor de veus i alguns aplaudiments.]] Voy a seguir con la... ¡Madre mía, qué revuelo! Están interesados ustedes por mi intervención...
Silenci!
A mí me gusta. Gracias. [[Rialles.]] Mire, los comunes. Voy a la propuesta de resolución de Catalunya en Comú, que, desde luego, tampoco decepcionan, y lo que han venido a hacer aquí, pues, es a hacer lo que hacen siempre: venir a reforzar las mentiras del independentismo, del separatismo. Lo que ustedes hacen siempre. Entonces, hay aquí una serie de puntos. Empiezo por el primero. Y ustedes también cometen el error, en este punto, de decir, pues, que la junta electoral no es competente porque no puede adoptar la resolución de inhabilitación del presidente Torra y del señor Oriol Junqueras. Lo vuelvo a repetir ya por enésima vez, a ver si así nos queda claro: no es la Junta Electoral Central quien decide sobre la inhabilitación del señor Torra, es el Tribunal Superior de Justicia de Cataluña. Y yo, a tenor de lo que pone aquí, creo que en su partido o tienen un problema con las naciones básicas del derecho o un problema con la realidad, que no sé lo que es peor, señora Segovia. [[Aplaudiments.]] Ustedes aquí mienten deliberadamente. [[Remor de veus.]] Y, además, es que omiten, omiten temas importantes. Por ejemplo, el punto 2; este era el primero, el punto 2. Dicen aquí que nosotros hemos presentado un recurso..., que la junta electoral resuelve un recurso que hemos presentado, que utiliza un precepto que está pensado, dice, para casos de terrorismo y de corrupción. Vamos a ver si somos capaces de entender. Ya que de leer no, porque veo que no se lo han leído, a ver, si cuando yo se lo lea, lo entienden. Artículo 6.2, letra b, de la LOREG, esa reforma que impulsó el Partido Socialista, dice: «Los condenados por sentencia, aunque no sea firme –también para los que argumentaban aquí que la sentencia no es firme–, «condenados por delitos de rebelión, de terrorismo, contra la Administración pública o contra las instituciones del Estado cuando la misma haya establecido la pena de inhabilitación para el ejercicio del derecho de sufragio pasivo o la de inhabilitación absoluta o especial o de suspensión para empleo o cargo público en los términos previstos en la legislación penal. Vamos exactamente exactamente el caso del señor Torra, ni más ni menos –ni más ni menos. [[Aplaudiments.]] Y como veo que siguen diciendo que no con la cabeza, o sea que no solamente un problema de comprensión lectora, sino también auditiva, lo vuelvo a explicar –lo vuelvo a explicar. [[Aplaudiments.]] El señor Torra... [[Veus de fons.]] No, mire, se lo digo muy fácil, señora Segovia. Verá, verá que lo va a entender ahora. [[Remor de veus.]]
Silenci.
Mire, el señor Torra...
Un moment, un moment, diputada; un moment –un moment.
...cometió un delito de desobediencia. [[Persisteix la remor de veus.]] No lo digo yo...
Diputada, diputada, un moment, un moment. [[Pausa.]]
Bé, pareu l'orella; no passa re. [[Veus de fons.]] Bueno, voy con el argumento. Vale. El señor Torra...
Continuï.
...cometió un delito de desobediencia. ¿Porque lo digo yo? No, que también, pero no. [[Remor de veus.]] ¿Lo dice mi grupo? No; lo dice el Tribunal Superior de Justicia de Cataluña, que es quien juzga estos delitos y ha condenado a este señor por un delito de desobediencia. Resulta que los delitos de desobediencia son delitos considerados contra la Administración pública, que lo pone aquí, «los condenados por sentencia por delitos contra la Administración pública, que es su caso, que lleven aparejada una condena de inhabilitación. Dieciocho mesecitos que le han caído al señor Torra de inhabilitación. ¿Qué parte no entiende, señora Segovia? [[Aplaudiments.]] ¿Qué parte no entiende? O sea, sinceramente, hay que estar ya como muy desesperado para intentar poner en estas resoluciones cosas que no son. No inventen. Si no les gusta la LOREG, me parece bien, pero refórmenla, no se la inventen. Es que yo creo que está clarísimo. De hecho, fíjese, le leído de momento dos puntos, hay nueve. Me atrevo a decir..., no sé si me va a dar tiempo a desgranarlos todos, pero me atrevo a decir que esto es un pleno al nueve, que no han dado ni una, pero ni una en esta resolución. [[Aplaudiments.]] Ni una. Y acierto. Mire, el punto 3; sigo, el punto 3. Dice que ustedes, que hay una..., que el Parlamento de Cataluña manifiesta que la resolución de la Junta Electoral Central vulnera el Estatuto de autonomía, sigue un poco más, y dice: «Porque hay pendiente una sentencia firme del Tribunal Constitucional. Claro, esto viene porque como no han entendido el artículo... Porque lo pone clarito: «Los condenados por sentencia, aunque no sea firme, que es el caso... [[Aplaudiments.]] Claro, todo parte del mismo error, señora Segovia. Yo ya lo entiendo. Claro, esto es una consecuencia..., no han entendido el primer punto y de ahí ya, pues, esto ha sido un despropósito, uno tras otro –uno tras otro. [[Remor de veus.]] A ver si sigo... Hay más puntos, ¿eh?, hay más puntos, porque... Vamos a ver, el 4; sigo con el 4, el siguiente. Dice... [[Veus de fons.]] ¡Ah, sí! Sí, también aquí vuelve a hablar de que la junta electoral no puede inhabilitar al señor Oriol Junqueras como diputado. El mismo error otra vez. Si es que claro, si es que ustedes, como no han comprendido el artículo de la LOREG, pues tenemos aquí un problema grave. Y creo que a lo mejor... No sé dónde estaban ustedes el 6 y el 7 de septiembre. No sé si se dieron cuenta de lo que pasó en este Parlamento [[rialles i veus de fons]] y de que el señor Oriol Junqueras... Pues parece que no, señora Ribas, porque el señor Oriol Junqueras ha sido condenado por sedición y por malversación por lo que pasó aquí en septiembre del 2017. Y por eso el señor Junqueras está en la situación que está, no porque lo diga de nuevo la Junta Electoral Central, que no se ocupa de estas cuestiones, ni ganas debe tener de ocuparse de ellas. Voy a seguir, que me estoy quedando sin tiempo. Ya le digo que esto es un pleno al nueve. [[Remor de veus.]] Por ejemplo, el punto... ¿Ah!, el punto 7, que este es graciosísimo, me lo he marcado. [[Rialles.]] Dice: «Considera que la resolución de la Junta Electoral Central, por el momento y la forma, forma parte de la estrategia de la derecha y la extrema derecha para interferir [[alguns aplaudiments]] –¡ojo!– «en el debate de investidura que está realizando el Congreso de los Diputados. Traducción de todo esto. Resulta que ahora la Junta Electoral Central se tiene que atener a los plazos de investidura que marcan el señor Sánchez y el señor Iglesias, a lo que le venga bien al señor Sánchez y al señor Iglesias. No estamos aquí... O sea, el calendario de la Junta Electoral Central, el de la justicia y el que les venga en gana depende de los caprichos del señor Sánchez y del señor Iglesias. Desde luego... Bueno, el señor Iglesias, que hoy decía Pablo Iglesias que no dudan de la convicción democrática de los autores del golpe del 6 y del 7. Pues menudos demócratas –menudos demócratas. [[Aplaudiments.]] Autores de un golpe, convicciones democráticas. Es de traca –es de traca. Mire, yo voy a ir acabando ya porque, sinceramente... [[Rialles, remor de veus i aplaudiments.]] Gracias.
Diputats!
Mire, yo ya sé que ustedes querían venir aquí a escuchar el...
Diputats, calma tothom. Continuï, diputada.
Yo sé que ustedes querían venir aquí a escuchar el discurso/mitin del señor Torra y luego irse a casa, pero no, aquí venimos a trabajar. Ya que ustedes han convocado un pleno, se han saltado toda la legalidad posible habida y por haber, han entrado propuestas de resolución, pues por lo menos escuchen a los diputados, digo yo, vaya, digo yo. Nosotros, en Ciudadanos, tenemos la mala costumbre de trabajar, de trabajar por los intereses de todos [[remor de veus]] los catalanes y no como hacen ustedes. Y, precisamente, eso es lo que vamos a seguir haciendo: vamos a seguir firmes siendo los referentes del constitucionalismo en Cataluña, porque nosotros siempre siempre vamos a defender los intereses de todos los catalanes, señor Torra, de todos los catalanes. Y ante este nuevo atropello que se ha cometido hoy aquí a los derechos de los catalanes, ante esta nueva barbaridad, por supuesto –por supuesto– no íbamos a callarnos, si eso es lo que ustedes esperaban. Y vamos a seguir luchando sin descanso en la defensa del estado democrático. Yo le pido, señor Torra: vuelva a la realidad. Porque usted, insisto, está condenado, inhabilitado, no es diputado ni presidente de la Generalitat. Y cuanto antes lo entienda, pues mucho mejor nos irá a todos. No por repetir mucho una mentira esta se acaba convirtiendo en realidad. Yo, por supuesto, a pesar de que hemos querido, como decía, escuchar las opiniones del resto de los grupos, manifestar la nuestra también, porque creo que era imprescindible defender a todos aquellos catalanes a los que no defiende nadie más, porque ya hemos visto, pues, la actitud del Partido Socialista, queríamos participar en este Pleno, pero lo que no vamos a hacer, por supuesto, es participar de unas votaciones que de nuevo vulneran al Tribunal Constitucional, que de nuevo desprecian al Tribunal Superior de Justicia de Cataluña y que deslegitiman también a la Junta Electoral Central. Y ya como último apunte, y ya que este debate ha coincidido con el debate de investidura en el Congreso, yo, como diputada autonómica, pero también como ciudadana española, quiero hacerle una petición desde esta tribuna al señor Sánchez. Le quiero pedir al señor Sánchez que se mire atentamente los discursos que han tenido lugar hoy aquí en este Pleno; que escuche lo que nosotros hemos tenido que escuchar hoy de esos socios con los que pretende pactar el señor Sánchez; que escuche lo que han dicho aquí esas personas con las que el señor Sánchez se ha reunido hasta en diez y doce ocasiones, como, por ejemplo, la señora Marta Vilalta, que ha sido la encargada de venir aquí a defender el posicionamiento de su grupo y también de pactar este acuerdo con el señor Sánchez; que escuche las barbaridades que se han dicho aquí en este Pleno por parte de esas personas con las que lleva negociando todos estos días el señor Sánchez, porque han vuelto a repetir su retahíla de mentiras y de insultos a nuestra democracia, a nuestras instituciones y en definitiva a nuestro país; han vuelto aquí a hablar de España como si este país fuera una dictadura; han vuelto ustedes a despreciar nuestra democracia, y han vuelto ustedes a despreciar la soberanía del conjunto del pueblo español. Así que le quiero pedir al señor Sánchez que se escuche hoy atentamente estos discursos, que piense que hay vida más allá de su investidura, con esos enemigos declarados de nuestra democracia, con los señores de Esquerra Republicana y con los señores que hoy están aquí defendiendo la impunidad, creo que es ya, del señor Torra. Señores del Partido Socialista, es evidente que este país sobrevivirá a su Gobierno. Y no lo duden, no lo duden, que eso será así. Pero los españoles no merecemos que aquellos que nos desprecian sistemáticamente condicionen nuestro gobierno, ni aquí, señor Iceta, ni allí tampoco –al señor Sánchez se lo digo. Muchas gracias. [[Aplaudiments.]]
Per acabar té la paraula, en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, el diputat senyor Santi Rodríguez.
Gràcies, president. President, conselleres, consellers, diputades, diputats, vull començar justificant per què, a l'inici d'aquest Ple, hem proposat l'ampliació de l'ordre del dia amb la tramitació d'una proposició de llei, igual que ho ha fet el Grup de Ciutadans. Moltes vegades tenim la sensació que vostès ja fan anar el Parlament per parlar dels seus problemes quan es deixen de banda els problemes de molts catalans. I avui ho hem volgut evidenciar, avui ho hem volgut deixar clar. Vostès han vingut aquí, avui, a parlar dels seus problemes, però no els interessen els problemes dels catalans. No els interessen, per exemple, els problemes dels més de vint mil nanos que estan estudiant en barracons, no els interessen els problemes de seguretat dels parcs infantils, no els interessen els problemes dels veïns del Pallars Sobirà quan els tallen les carreteres, no els interessen els problemes de seixanta-cinc pobles de Tarragona que s'han quedat sense aigua. Vostès convoquen el Ple del Parlament per parlar dels seus problemes, que no són els problemes del conjunt de ciutadans de Catalunya. Hem llegit atentament les tres propostes de resolució que vostès ens porten avui aquí; hem de dir que la primera, la dels grups que donen suport al Govern, tots, els tres grups que donen suport al govern –després hi afegirem Podem, quatre– es basen, fonamentalment, en falsedats. He comptat només, he comptat només –i generós, eh?, és a dir, de forma restrictiva– les falsedats que apareixen en els acords, i n'he comptat deu. La senyora Roldán: «Pleno al 9. No, pleno al 10. N'hem comptat deu. I és això el que jo voldria explicar-los en aquesta intervenció. A la primera, com que s'ha repetit tant, doncs, potser li donarem un toc diferent. Efectivament, la Junta Electoral Central no inhabilita ningú; ni al president, no. Sap per què, president, perquè es va inhabilitar vostè solet. [[Remor de veus.]] No necessita que l'inhabiliti ningú, es va inhabilitar vostè. Com? Escolti'm, doncs, miri, l'11 de març, la Junta Electoral Central li diu que el Palau de la Generalitat no és casa seva, és la casa de tots els catalans i que, per tant, ha d'estar lliure de propaganda partidista. I vostè recorre allò a un amic que els acostuma a treure les castanyes del foc, i que els dona certa credibilitat, «va, vaig al Síndic de Greuges, que em doni la raó. I vostès van al Síndic de Greuges i, miri, el Síndic de Greuges, en aquesta ocasió, no li dona la raó i li diu: «President, faci cas del que li mana la Junta Electoral Central. Això era el 15 de març, que l'hi deia el Síndic de Greuges, ja li havia dit abans de paraula, després li va fer dir allò per escrit. Vostè va anar desobeint fins al 18 de març; després, el 18 de març l'hi tornen a exigir, torna a desobeir. Se'n riu de la junta electoral. Ara trec el llaç groc, en poso un de blanc, perquè la resolució diu «groc, no diu «blanc, no sé què... I al final l'acaba retirant el 22 de març, quan els Mossos ja tenien la instrucció. Ho torna a fer al mes d'octubre. I després, al mes de novembre, vostè va al Tribunal Superior de Justícia a dir: «Clar que no vaig acatar la decisió, ni podia ni havia de fer-ho, com a president. Què vol dir?, que vostè com a president davant de la justícia té un estatus diferent del que tenim la resta de catalans? Vostè té un tracte diferent pel fet de ser president, davant de la justícia? Els sona allò de «tots som iguals davant de la llei? Tots. Fins i tot el president de la Generalitat; tots som iguals davant de la llei, president. I vostè va anar al tribunal a dir-los: «No, no, jo no; jo no soc igual que vostès. Jo soc el president i, per tant, estic per damunt de vostès. Estic per damunt de la Junta Electoral i jo tinc dret a prendre aquestes decisions. Per tant, vostè sabia perfectament que acabaria sent inhabilitat. Vostè ho sabia, perquè vostè va anar actuant, precisament, per arribar a aquest moment. Segurament, el que no esperava vostè és que el moment arribés ara. Vostè segurament ho tenia calculat perquè arribés en un altre determinat moment, però, no, miri, li ha arribat ara, li ha arribat ara amb la sentència, amb la primera sentència del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya i sense que arribés a temps el recurs al Tribunal Suprem. Aquesta és la primera mentida, no?, la d'atribuir a la Junta Electoral Central la inhabilitació del president de la Generalitat. Però hi han més mentides, o, com a mínim, nosaltres ho entenem així. Posar en una proposta de resolució que el Parlament de Catalunya ratifica com a diputat Joaquim Torra, el president de la Generalitat, vostès poden quedar satisfets, però saben que això no té absolutament cap mena de valor jurídic, perquè si vostè és diputat no és perquè ho ratifiqui el Parlament de Catalunya, és que prèviament s'ha concorregut en unes eleccions i, ai, la Junta Electoral Central emet unes actes en què diu que vostè és diputat. La mateixa junta electoral que en algun moment diu: «Escolti, doncs, miri, ara vostè no és diputat perquè no compleix els requisits, que és el que ha fet ara la junta electoral. Igual que atorga les actes, treu les actes si no es compleixen les lleis electorals, no? Per tant, vostès poden ratificar el que vulguin com a diputats, que són diputats uns sí o uns altres no, poden ratificar el que vulguin, però no té absolutament cap mena de valor jurídic. Tercera falsedat..., i aquí aprofito també per parlar de la proposta de resolució de Podem i del Partit Socialistes, perquè és comuna, no?, la dels grups que donen suport al Govern, diu: «El marc jurídic aplicable a president de la Generalitat només és la llei de Presidència i el Reglament. No, mentida. El president de la Generalitat no té un..., sí, evidentment, té un estatus institucional que reconeixem absolutament tots, però davant de la llei és exactament igual que tothom, i, per tant, el president de la Generalitat sí, està sotmès a la Llei de la presidència, al Reglament del Parlament, però també a l'Estatut, també a la Constitució, també a la Llei electoral. Per tant, no ignorin la Llei electoral. La Llei orgànica de règim electoral, que té el mateix rang legislatiu que el mateix Estatut, llei orgànica; exactament té el mateix rang. Per tant, no ignorin la llei electoral. Quarta falsedat. Es refereixen a Puigdemont i a Comín com a eurodiputats en compliment de la sentència del Tribunal de Justícia de la Unió Europea. Ah, carai! Doncs ja m'explicaran quina sentència han llegit perquè jo me l'he llegida i en cap lloc parla ni de Comín ni de Puigdemont, en cap lloc. Però a més fixi's què li dic: si ho són, si ho són, com diu la consellera de la Presidència, deuen estar cometent un delicte electoral, perquè continuen sent diputats al Parlament de Catalunya i no han renunciat al seu escó, i són càrrecs incompatibles [[remor de veus]] , són càrrecs incompatibles. [[Forta remor de veus.]] Perquè no ho són. [[Veus de fons.]] Perquè no ho són amb rigor, amb rigor... Sí, sí, tot el rigor no pateixin. El rigor és el que els demano jo, que els estic relatant les falsedats que vostès han expressat en una proposta de resolució. També es refereixen a Junqueras, diu: «El Tribunal de Justícia de la Unió Europea diu que Junqueras és eurodiputat. No, el Tribunal de Justícia de la Unió Europea diu que Oriol Junqueras tenia dret a la immunitat en un moment determinat, no diu que ara sigui eurodiputat. Per tant, rigor, efectivament, rigor, senyor Puigneró, rigor. Després continuen..., després continuen amb la seva proposta, diuen..., escoltin, és que fins parlen que hi ha una negativa sistemàtica de la fiscalia general i de l'advocacia de l'Estat a retirar les ordres de presó. Ah!, però si les ordres de presó qui les dicta i qui les retira són els jutges. Ni la Fiscalia ni l'Advocacia de l'Estat, què hi tenen a veure? Ah!, però és que com que els socis ara estan a bones perquè necessiten els seus vots, igual la fiscalia i l'advocacia de l'Estat, doncs, poden admetre segons quines instruccions per fer segons què els interessa a vostès. Però no menteixen, ni la Fiscalia ni l'Advocacia General de l'Estat poden retirar les ordres de presó, perquè les dicta i les retira el jutge instructor, no aquests organismes. Seguim. Parlen de la causa general contra l'independentisme. Ja s'ha dit vàries vegades, saben perfectament que no hi ha cap causa general contra l'independentisme, hi ha el judici de persones que fan coses que són il·legals, i que són qualificades de delicte i que els tribunals jutgen; i que, en alguns casos, condemnen, i en d'altres potser no condemnaran, però en alguns casos condemnen. I si condemnen és perquè consideren que ha quedat provat que hi ha hagut delicte. I és d'això del que estem parlant, no estem parlant d'una causa general contra l'independentisme. Seguim. Parlen vostès contínuament de «repressió, n'hem parlat també moltes vegades. No hi ha repressió, en tot cas –i ho dèiem recentment en un ple–, els que podem parlar de repressió som tots aquells catalans que ens sentim absolutament ignorats per aquest Govern. Sí, perquè ens sentim reprimits per aquest Govern que no atén les necessitats que té la ciutadania de Catalunya, i fa un parell de plens, doncs, fèiem un reguitzell de situacions. No hi ha repressió i ho saben perfectament. «Reconeixement del dret a l'autodeterminació. Som-hi, una altra vegada, vinga, no n'hi ha hagut prou. President Torra, doni'ls una classe del que és el dret a l'autodeterminació, com vostè feia l'any 2012, que deia que no existia i no està reconegut enlloc. Expliqui'ls-ho en privat, no cal que hi hagi mitjans de comunicació, que no els gravi ningú i vostè els hi explica. Escolti'm, és que això del dret a l'autodeterminació no està reconegut enlloc... I no està reconegut enlloc. Bé, sí que està reconegut per a les colònies, però, vaja, he mirat la llista de colònies reconegudes per les Nacions Unides i no hi he vist Catalunya. No l'he trobat. Perquè no som una colònia. Com volen ser una colònia, si una part important del Govern, una part important dels seus grups parlamentaris participa de la governabilitat d'Espanya? Això no hi cap dintre de les colònies, això no passa dintre de les colònies. Home, i els que diguin que són... Bé, ho deixo estar. Seguim. I segueixen..., i segueixen amb el tema de l'amnistia dels presos. Bé, l'amnistia, ja ens explicaran on està reconegut en el nostre ordenament jurídic que es pugui fer una amnistia per als presos? Eh, i sota quin criteri? Perquè suposo que deu ser un criteri polític, no? Vostès decideixen a quins presos se'ls amnistia i a quins presos no se'ls amnistia. Jo crec que n'he citat deu, potser m'he descomptat i n'he citat alguna més; és possible, perquè n'hi ha tantes, de falsedats, que em puc haver descomptat, no? Per tant, president, vostè ens deia o demòcrates o mentiders. Miri, jo, com a mínim, mentider no me'n sento, em sento més aviat demòcrata, per tant, vostès mateixos sabran qui són els mentiders. I acabo posicionant-nos sobre la proposta de Podem, i jo crec que ja he comentat algun dels aspectes d'aquest... d'assumir aquest marc..., però, bé, tampoc no ens estranya, sabem que vostès estan a partir un pinyó amb el Govern de la Generalitat. Els apujaran els impostos, tot allò que vostès vulguin i més, i estan a partir un pinyó i, per tant, tampoc no els poden fer enfadar, llavors vostès assumeixen perfectament les seves tesis i vostès estan encantats de conèixer-se i que el senyor Iglesias i el clan de Galapagar arribin als ministeris. Escoltin, molt, molt lloable. Escoltin, ja prendrem alguna pastilla per dormir, que ens sembla que és el que correspon fer, no? [[Veus de fons.]] I ens preocupa més la posició del Partit Socialista, perquè també assumeixen aquest discurs dels grups separatistes, no només felicitant l'any, senyor Iceta, que jo crec que va ser molt desafortunada la seva felicitació d'any nou que va penjar al Twitter, assumint directament les tesis dels grups independentistes... Perquè, mirin, si nosaltres, tots plegats... –n'estic convençut–, tots plegats podem arribar a entendre això de la distensió, això de superar els monòlegs, això de..., fins i tot del diàleg, escolti'm, hem de sortir d'aquesta situació. Som molts els catalans –molts independentistes i no independentistes, eh?–, que estem cansats d'aquesta situació, que estem cansats d'aquest debat, que estem cansats d'aquesta tensió; en som molts, en som molts. Però pensin una cosa, la solució no vindrà de fora, perquè el problema no el tenim a fora, el problema el tenim aquí. I sap quin és el problema? La manca de lleialtat del Govern i la manca de lleialtat del president. I em diran: «Manca de lleialtat, amb qui? Doncs miri, no els citaré... –ho podria fer, eh?–, no els citaré ni amb l'Estatut, ni amb la Constitució, ni amb aquest mateix Parlament, no, no; manca de lleialtat amb el conjunt de la societat catalana, més de la mitat de la qual se sent desemparada i se sent orfe de govern i de president de la Generalitat. Crec molt sincerament que mereix que li donin un tomb a l'estratègia que vostès estan utilitzant i intentin buscar les solucions, hi insisteixo, no fora d'aquí, perquè les solucions han de sortir d'aquí. Recordin: no tot s'hi val per arribar a governar a qualsevol preu. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Acabat el debat, passarem a la votació de les tres propostes de resolució... [[Maria Sirvent Escrig demana per parlar.]] Sí, senyora Sirvent? [[Veus de fons.]] Senyora Sànchez.
De la proposta de resolució de Catalunya de Catalunya en Comú Podem, ens agradaria demanar votació separada del punt 7 i el punt 9, que es poden votar conjuntament, i el 6, a part, i la resta de la PR.
Molt bé. Gràcies. [[Eva Granados Galiano demana per parlar.]] Sí, senyora Granados?
Bé; en la de comuns, demanem els 6, 8 i 9, que es podrien votar conjuntament, però veig que no serà possible fer-los conjuntament. Gràcies.
Molt bé. Alguna petició més? [[Pausa.]] No? Sí, senyora Segovia.
Sí. De la proposta de resolució conjunta de Junts per Cat, Grup Republicà i la CUP, demanaríem la votació separada del punt 1.
Perdó, del punt?
U.
U. [[Anna Caula i Paretas demana per parlar.]] Sí, senyora Caula?
Per separat, el punt 9 de la PR de comuns, que entenc que...
Sí, sí...
...probablement 7, 8 i 9 seran per separat.
...es votarà separadament.
Oi?
Sí, sí. Molt bé. Doncs passem a la votació. Votarem primer la proposta de resolució conjunta, presentada pel grup parlamentari... [[Pausa.]] Votarem, dèiem, la proposta de resolució conjunta, presentada pels grups parlamentaris Republicà i de Junts per Catalunya i el Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent. S'ha demanat la votació separada del punt número 1 d'aquesta proposta de resolució. Per tant, votem aquest punt. Comença la votació. El punt número 1 d'aquesta proposta de resolució ha estat aprovat per 74 vots a favor, 21 en contra i cap abstenció. I votem ara la resta de la proposta de resolució. Comença la votació. La resta de la proposta de resolució conjunta dels grups parlamentaris Republicà i de Junts per Catalunya i el Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent ha estat aprovada per 67 vots a favor, 21 en contra i 7 abstencions. [[Aplaudiments perllongats.]] A continuació passem a la votació de la Proposta de resolució sobre l'acord de la Junta Electoral Central de 3 de gener de 2020, presentada pel Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar. En aquest cas, no s'ha demanat votació separada; per tant, votem el conjunt de la proposta de resolució. Comença la votació. Aquesta proposta de resolució ha estat rebutjada per 24 vots a favor, 71 en contra i cap abstenció. I votem ara el punt número 6 de la proposta de resolució presentada pel Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem. Comença la votació del punt número 6. Aquest punt ha estat aprovat per 87 vots a favor, 4 en contra i 4 abstencions. I votem ara el punt número 7. Comença la votació. El punt número 7 ha estat rebutjat per 35 vots a favor, 41 en contra i 19 abstencions. Votem ara el punt número 8. Comença la votació. El punt número 8 ha estat aprovat per 90 vots a favor, 5 en contra i cap abstenció. I votem ara el punt número 9 –el punt número 9. Comença la votació. El punt número 9 ha estat rebutjat per 24 vots a favor, 71 en contra i cap abstenció. I votem ara la resta de la proposta de resolució. Comença la votació. La resta de la proposta de resolució presentada pel Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem ha estat aprovada per 74 vots a favor, 4 en contra i 17 abstencions. No hi ha cap més punt a l'ordre del dia; s'aixeca la sessió. Moltes gràcies. [[Aplaudiments perllongats.]]