Es reprèn la sessió. Molt bon dia a totes i tots. [[Manifestació de condol amb motiu del vintè aniversari de l'assassinat de Miguel Ángel Blanco]] Abans d'iniciar l'orde del dia previst, els faig avinent que la Mesa del Parlament, atenent una sol·licitud del Grup Parlamentari Popular de Catalunya, ha decidit fer un minut de silenci en record de totes les víctimes del terrorisme, amb motiu del vintè aniversari de l'assassinat de Miguel Ángel Blanco, que procedirem a realitzar tot seguit. [[La cambra serva un minut de silenci.]] [[Interpel·lació al Govern sobre la política fiscal i la protecció de dades]] [[300-00192/11]] El setè punt de l'ordre del dia és: interpel·lació al Govern sobre la política fiscal i la protecció de dades, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Per a exposar-la té la paraula el senyor Carlos Carrizosa. [[Veus de fons.]]
No sé si podrà ser. [[Pausa.]] Gracias, presidenta, señoras y señores diputados, como primer orador después del minuto de silencio por el crimen contra Miguel Ángel Blanco, pues, deseo que en España nunca tengamos que volver a vivir momentos así por la barbarie terrorista y por la opresión de personas que creen que, mediante la violencia y el asesinato, pueden imponer sus ideales. [[Aplaudiments.]] En cuanto a la interpelación que nos trae aquí, yo, antes de entrar en materia, querría hacer una pequeña reflexión sobre la oportunidad política de interpelar al Gobierno en este momento, en el que parece que vivimos perpetuamente a las postrimerías de la legislatura. Se va a hacer una interpelación al conseller en la que básicamente se le va a pedir que tenga otra política fiscal que proteja mejor a aquellos que ganan menos, que se rebajen los impuestos del IRPF, y no sabemos si este conseller de Economía, acabando la legislatura, está siendo interpelado como conseller, o como futuro candidato, o como político que lucha por mantenerse incólume en las contradicciones que asaltan a su Gobierno y en los peligros que tiene el saltarse la ley. Yo estoy seguro de que el señor Junqueras sabrá eludir los peligros de incumplir la ley, estoy seguro de que..., por no firmar aquello que le comprometa demasiado, o que lo que firme, sin duda, pues, no serán cuestiones que provoquen que no pueda continuar dedicándose a la política por el hecho de haber incumplido la ley. En cualquier caso, yo estoy seguro de que el señor Junqueras volverá a ser candidato en unas elecciones autonómicas, que será candidato a presidente, y que no lo creo, que llegue a ser un presidente de todos los catalanes, en un gobierno que ya los tiene extenuados a todos, por haber mentido tanto a los catalanes y haberles agotado la paciencia. No creo que llegue a ser un presidente que pueda implantar una rebaja del IRPF para los próximos presupuestos de 2018; supongo que, al final, nosotros tendremos que pedir esta rebaja del IRPF a una nueva presidenta, espero, a la señora Arrimadas. Pero hoy por hoy es usted parte de este Gobierno, y a usted le tengo que interpelar para el IRPF de 2018, ese año que ustedes creen que no va a ser conseller autonómico ni presidente –eso es lo que dicen–, pero yo creo que estamos interpelando en el marco de un gobierno autonómico en el que, después de que pasen estas tormentas, el año que viene seguirá la vida, volverá a salir el sol en una autonomía, en la catalana, en la que tendremos que mirar cómo administramos los recursos económicos en bien de todos los catalanes. Usted sabe que Ciudadanos ha conseguido una rebaja de 2.000 millones de euros en el IRPF de 2018. El Gobierno rectificó y los españoles, al final, que están cansados –los españoles: los catalanes también–, que estaban hartos de pagar el pato de las amnistías fiscales y del rescate de las cajas, pues, se van a beneficiar de esta rebaja de impuestos, que afecta sobre todo a aquellos que ganan menos de catorce mil euros al año, a los trabajadores mileuristas, que son –este IRPF del que hablo, que se consigue, gracias a Ciudadanos, en toda España– cientos de miles de catalanes, trabajadores mileuristas. Y ahora, que se ha vuelto a constatar..., que hemos acabado la campaña de la renta, sabemos que entre los catorce mil y los treinta mil euros de renta, en Cataluña tenemos el tipo impositivo más alto porque ustedes así lo han decidido: Cataluña es de las comunidades autónomas donde las rentas más bajas, hasta treinta mil, pagan más IRPF. Casi todos los tramos autonómicos del IRPF en Cataluña están por encima de la media española. Y esto se ve muy claramente en este gráfico que le enseño [[l'orador mostra un full a la cambra en què es reprodueix una gràfica]] , en el que el color granate, que son las rentas más bajas, de catorce mil a treinta mil euros, son las más altas de todo el Estado. Estas son las comunidades autónomas, esta es la comunidad autónoma de Cataluña, y la parte más alta está, precisamente, en las rentas más bajas, catorce mil a treinta mil euros, que son... Según esta tabla [[l'orador mostra un full a la cambra en què es reprodueix una gràfica]] , que es el último dato publicado, en el año 2014, sobre encuesta de estructura salarial, hasta catorce mil euros son un 25 por ciento de personas en Cataluña, que los ganan, y entre catorce mil y treinta mil euros están el 75 por ciento de los catalanes, que están ganando estas rentas, hasta treinta mil euros. Son el 75 por ciento de los catalanes, los que están aguantando este esfuerzo impositivo que se impone en Cataluña, que es el más alto de toda España. Y, mientras tanto, el porcentaje autonómico que pagamos en Cataluña más bajo de la media de las autonomías está entre los 75.000 y los doscientos mil euros. Aquí es en el único tramo donde Cataluña tiene unos impuestos para sus ciudadanos más bajos de la media del resto de España. Esto es escandaloso, porque, mientras hacemos pagar más a los más débiles, aliviamos los impuestos de los grandes del..., bueno, de los salarios más elevados, entre 75.000 y doscientos mil euros. Fíjese que, con estos porcentajes que yo le doy, pues, tenemos clarísimamente un agravio comparativo para el resto de los ciudadanos, para aquellos ciudadanos que ganan menos y que, en cambio, se ven obligados a pagar más. Mientras que usted no..., esta pregunta se la hicimos directamente a usted el otro día. Usted nos acusa a veces de que siempre le estamos diciendo lo mismo, pero es que usted siempre nos debe contestar lo mismo, que no nos acordamos muy bien qué nos contesta, porque nunca contesta a aquello que se le pregunta. A aquello que se le pregunta y se contesta con un sí y o con un no, usted divaga y no llegamos a sacar agua clara: ¿va usted a bajar los impuestos, señor Junqueras –en caso de que sigamos, o siga usted ostentando estas responsabilidades, que en realidad los presupuestos los tiene que empezar a preparar a la vuelta de las vacaciones–, los impuestos a las rentas de catorce mil a treinta mil euros? ¿Sí o no? ¿Quiere hacerlo? ¿Sí o no? ¿Cree que es necesario hacerlo? ¿Sí o no? A estas preguntas me podrá contestar después, en la interpelación; yo solo pediría que conteste con síes o con noes. [[El vicepresident del Govern i conseller d'Economia i Hisenda riu.]] También puede mover la cabeza desde aquí, y luego lo explica aquí, en el faristol. Y después, respecto a la otra parte de la intervención, que son los datos fiscales de los catalanes, mire, un conseller de Economía debe manejar los datos fiscales con seriedad. No es posible que ustedes estén manchados por la sospecha que ya se arrojó con el caso Vidal, que decía que nos tenía a todos fichados, que tenía nuestros datos fiscales, que dijo textualmente: «Esto es ilegal, porque está protegido por la ley de bases de datos. Son unos datos reservados, en teoría los que llevamos este proceso no deberíamos tener acceso a ellos, pero a veces suceden cosas, no os diremos cómo, porque no es exactamente legal. Y esto se complementó con las declaraciones del señor Salvadó, de su departamento y de Esquerra Republicana, que nos explicó, en esas performances que montan ustedes a lo largo de la geografía catalana para decir que se van a desvincular de Cataluña y de España, decía que la Generalitat «está cruzando ciento treinta fuentes de información para «tener una base de datos solvente para afrontar el minuto uno de la independencia, y decía: «Estamos construyendo la famosa base de datos. Como todo el mundo sospecha, no nos la darán en un pen drive, estamos intentando hacer una cosa fundamental: cobrar impuestos sin la colaboración de los bancos, lo cual es complejo. En fin, daba todo tipo de explicaciones de cómo esa Agencia Tributaria Catalana, que es otro chiringuito del que después hablaremos en la réplica, porque nos cuesta mucho dinero y no le acabamos de ver la utilidad..., pues, parece que el principal objetivo es robar datos de los catalanes para usarlos para otros usos que no son los previstos en las leyes, como espero que usted y yo ahora podremos debatir. Gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, senyor Carrizosa. Respon el senyor Oriol Junqueras, vicepresident del Govern i conseller d'Economia i Hisenda.
Bon dia a tothom. Gràcies, presidenta; gràcies, diputat; diputats, diputades, conselleres... Sincerament, deixi'm començar dient que esperava, després d'una intervenció tan acurada i tan detallada, i tan brillant, una ovació més tancada i més llarga per part dels seus companys –l'he trobat curta. Vostè ha dedicat el 30, 40 per cent de la seva intervenció, a parlar de la meva persona i a especular sobre allò que faré en el futur, etcètera. Deixi'm fer una reflexió, que faig amb tota la bona intenció –com sempre, eh?, i estic segur que vostè la rep així, com a..., amb tota la bona intenció–: vostès han provat de burxar de moltes diverses maneres per veure si ens provocaven, i no ho aconsegueixen. Jo entenc que vostè tingui incentius en provocar: que si la supèrbia, que si el no sé què, que si «vostès no en tenen ni idea, d'aquest... Però no, no els funciona. Per tant, jo crec que seria millor que ens centréssim en les qüestions tècniques que haguem d'abordar i no en les qüestions de caràcter personal. Jo soc una persona, comparada amb aquesta realitat i amb aquesta cambra, totalment irrellevant –totalment irrellevant. La meva vocació en la política és per fer, efectivament, la independència de Catalunya, una república. Certament, sí; i, si no, no estaria dedicant-me a la política. Per tant, és molt clar, és molt evident. Ho hem explicat moltes vegades. Jo estic segur que vostè ho sap i que no té cap dubte al voltant d'aquesta qüestió. Ara una altra reflexió, que crec que és útil, eh?, també, i és: vostè ve aquí al faristol i em diu, i em pregunta a mi: «Vostè com se diu? I jo li dic: «Oriol. I vostè em diu: «Però això ja m'ho havia dit una altra vegada, que es deia Oriol. I jo li dic: «Ja, però és que m'acaba de preguntar com me dic. Doncs, vostè surt al faristol i diu: «Però, vostè quin nom té? I, llavors, jo li dic: «Oriol. I diu: «Però és que això ja m'ho havia dit! Sí, efectivament, però és que vostè sempre em pregunta el mateix. Per tant, tornem-hi: vostè em pregunta sobre tractament de dades fiscals i jo li contesto amb molt de gust. I no ho faig habitualment, però perquè vegi que m'ho prenc, allò, amb tota seriositat i tot detall, li llegeixo un tros de text, eh?, que diu així: «D'acord amb l'auditoria de l'Apdcat..., i, per tant, de l'autoritat que tracta la protecció de dades, una autoritat independent, que sé que vostè respecta molt i aprecia molt. «D'acord amb l'auditoria de l'Apdcat, deia, i ho cito, entre cometes, «l'Agència Tributària de Catalunya no tracta dades identificatives ni de caràcter tributari que hagin estat obtingudes de manera irregular o il·legal. Punt. Li recordo que aquesta auditoria la va demanar la mateixa Secretaria d'Hisenda, del Departament de la Vicepresidència i d'Economia i Hisenda. I jo no tinc la culpa de que tothom li digui que vostè no té raó quan especula sobre el que a vostè li agradaria que féssim però que no fem... Escolti, els que hi entenen, l'autoritat competent al respecte, ho deixa molt clar, i l'hi repeteixo: «L'Agència Tributària de Catalunya no tracta dades identificatives ni de caràcter tributari que hagin estat obtingudes de manera irregular o il·legal. Així mateix, afegeix –l'Apdcat, l'Autoritat de Protecció de Dades– que «l'Agència Tributària Catalana utilitza les dades de les quals disposa exclusivament per a l'exercici de les seves funcions, i no en fa cap tractament per a finalitats incompatibles o funcions que no tingui atribuïdes –punt, clar com l'aigua, blanco y en botella: leche–, «d'acord amb l'article 4.2 de la Llei orgànica 15/1999, de 13 de desembre, de protecció de dades de caràcter personal, l'LOPD. En el seu informe, l'Apdcat també considera –l'agència de protecció de dades, perquè quedi ben clar– que hi ha algunes circumstàncies relacionades amb el tractament de dades personals, i ens fa un seguit de recomanacions. I jo li dic quines en són les recomanacions, perquè vostè en tingui bon coneixement i, si un altre dia en vol fer ús en alguna propera interpel·lació, doncs, ho tingui a la seva disposició. Ens aconsella «la tramesa per part de l'agència tributària a l'agència estatal de dades de famílies nombroses o de persones amb discapacitats a càrrec, a efectes de poder realitzar les corresponents deduccions de l'IRPF. En aquest sentit, ja li avanço la voluntat d'esmena de l'Agència Tributària de Catalunya: signarà, amb el Departament de Treball, Afers Socials i Famílies, un acord d'encàrrec de tractament que especificarà quina és la funció de l'agència tributària en el tractament d'aquestes dades que fan referència a famílies nombroses o amb discapacitats a càrrec. Això és el que fem, perquè és el que ens diuen i ens dediquem a això. Ja està. Segona recomanació: «La conservació i disponibilitat de les dades fiscals relacionades amb l'IRPF dels exercicis 13 i 14, i proporcionades voluntàriament pels ciutadans durant la campanya “Declara't a Catalunya”. Pel que fa a aquesta qüestió, les dades en suport informàtic ja han estat destruïdes. Pel que fa..., dades que ens havien aportat voluntàriament, eh? I se'ns recomana: «Escolti, vostès no les facin... Ja està. Pel que fa a la informació en paper, el director de l'Agència Tributària de Catalunya, l'Eduard Vilà, ja va donar les instruccions necessàries per a la seva cancel·lació i supressió. I finalment, per a la gestió de les contrasenyes d'accés al sistema Gaudí, també ens fan una recomanació. Per mirar de donar resposta a aquesta mesura correctora que ens suggereixen, l'agència tributària està treballant per incorporar el Gaudí al sistema corporatiu de gestió d'identitats, el GICAR. La previsió és que estigui implementat abans de final d'any. Això són les recomanacions que ens fa l'agència de protecció de dades, i això és el que fem. Per tant, espero que aquesta vegada hagi quedat ben clar. Estic segur que vostè insistirà en tornar-ho a preguntar, perquè entenc que vostè n'espera obtenir algun tipus de rèdit polític, de preguntar sempre el mateix. Però sempre és una oportunitat per a nosaltres, que nosaltres sempre li agraïm, el fet de poder-ho explicar amb tota claredat, eh? Per tant, la conclusió sobre aquesta part de la seva interpel·lació és que la gestió impecable per part de l'Agència Tributària de Catalunya de les dades fiscals ha quedat més que explicitada per part de l'auditoria de l'Autoritat de Protecció de Dades, eh? Pel que fa a l'altra part de la seva interpel·lació, sobre la fiscalitat. Jo estic disposat –sempre ho he dit, eh?– a estudiar amb tots vostès..., de fet ho hem fet, ho hem fet des del departament; de fet, molts dels estudis que citen els grups parlamentaris són estudis que s'han fet des del mateix Departament d'Economia i Hisenda, i els hem fet amb aquesta voluntat de poder parlar. Per tant, vostè sap que en mi sempre trobarà una persona disposada al diàleg, com s'evidencia cada dia. I, per tant, molts d'aquests estudis el que demostren, efectivament, és que hi ha una pressió fiscal per a les rendes més baixes, que és una pressió fiscal elevada, certament. De fet, és tan elevada que només és superada en percentatge sobre la renda per part del 10 per cent de les rendes més altes, d'acord? Per tant, aquí tenim una dada significativa. També és veritat que, en enorme mesura, aquesta pressió fiscal que afecta aquestes rendes més baixes és una pressió fiscal que es deriva dels impostos indirectes. I en aquest sentit també li vull recordar, i em sembla que és la meva obligació fer-ho, i espero que vostè no s'ho prengui pas malament, que vostès donen suport a un govern, a un govern del PP, que aproven uns pressupostos, d'un govern del PP, que el que han fet precisament és dedicar-se a apujar tots els impostos indirectes haguts i per haver –tots. I vostès, en aquest sentit, no han aconseguit cap canvi, ni un. L'origen majoritari de la pressió fiscal sobre aquestes rendes més baixes són els impostos indirectes, com passa a tot arreu del món. I, per tant, un dels mecanismes més efectius per corregir-ho seria no apujar aquests impostos indirectes. Vostès ho han fet, ho han donat per bo, ho han validat, ho han aprovat. I una altra reflexió, que em sembla que també és molt rellevant. Sempre és bo que analitzem, que estudiem i que considerem les opcions que hi han al voltant de canvis en els tipus impositius –sempre, d'acord. També és veritat que el principal problema que tenim, com a economia, és el de l'elusió fiscal –i el del frau fiscal, però bàsicament el de l'elusió fiscal–, que es deriva d'un entramat de beneficis fiscals clarament desproporcionat, exagerat, acumulat com una mena d'allau sedimentada al llarg dels anys per governs als quals vostès donen suport. I, en aquest sentit, tampoc no han canviat re... [[Remor de veus.]] Si no deixa que m'escolti, llavors no em podrà contestar i acabarà contestant-me el que vostè li ha dit que em contesti, però que no té res a veure amb el que jo li dic, i això serà un garbuix monumental. Va, centrem-nos tots. Tornem-hi. Per tant, molt disposats a estudiar, a parlar-ne, a considerar-ho. Però recordar-li, primer –perquè he vist que no em sentia–, que la part més important d'aquesta pressió fiscal que afecta les rendes més baixes són els impostos indirectes. I jo li suggereixo que vostè treballi per canviar-ho, vostè en té l'oportunitat, i per canviar-ho davant del Govern espanyol, i lamento que no ho hagi fet. Segon, la part més rellevant de les mancances del sistema fiscal està, l'hi repeteixo, en l'elusió fiscal, que és conseqüència d'un sistema, d'un conjunt, de beneficis fiscals desproporcionat que s'ha anat acumulant al llarg dels anys, que mai s'ha revisat, sinó que sempre s'hi han afegit beneficis fiscals nous sense treure els beneficis fiscals vells, i que s'ha convertit en la base d'un entramat d'elusió fiscal extraordinari; tan extraordinari que, tenint els tipus marginals dels més alts d'Europa, tenim una recaptació efectiva de les més baixes de tot el nostre entorn. Per tant, també li recomano que en aquest sentit faci el mateix que hem fet des del Govern de Catalunya, que és treballar per la reducció d'aquests beneficis fiscals clarament desproporcionats, i corregir, per tant, la principal mancança, la principal falla, d'aquest sistema fiscal, que són l'elusió fiscal i el frau fiscal. I aquí també l'agència tributària té un currículum –la catalana, eh?, vull dir– brillantíssim, com vostè i tothom saben. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, vicepresident. Té la paraula el senyor Carrizosa.
Els aplaudiments cap a mi han sigut proporcionals als que t'han fet a tu, perquè no volem abusar, eh? [[Rialles.]]
Gracias. Señor Junqueras, empezando por donde ha empezado usted, que es con lo de la protección de datos: bueno, usted se ha limitado a decirme lo que dispone la agencia de protección de datos, aquello que ha concluido la agencia de protección de datos, pero comprenderá que, como sus correligionarios y miembros de la conselleria de Economía están diciendo que están haciendo bases de datos necesarias para llevar a cabo aquello que ustedes no pueden llevar a cabo, que es cobrar los grandes impuestos, que sin ciertos datos no lo pueden hacer ustedes, que a ustedes les faltan datos incluso para hacer un censo, y que de allí, de los datos que ustedes disponen, es de donde, al parecer, usted podría estar haciendo ese censo del que no pueden disponer para algo que están prometiendo que van a hacer, pero que no lo pueden hacer..., comprenderán que no confiemos excesivamente en lo que pueda estar visible para la agencia de protección de datos, y que nos temamos, y por eso políticamente tenemos que denunciarlo, que en su conselleria no están respetando los datos de todos los catalanes. Si incumplen ustedes, desde luego no lo estarán haciendo a las claras. Y después, respecto al tema tributario y el IRPF. Ha comenzado usted admitiendo esta elevada presión fiscal, y luego ha desviado el tema diciendo que nosotros no hemos conseguido rebajar los impuestos indirectos. Mire, respecto a los impuestos indirectos, le puedo contestar que los impuestos indirectos en sí en un sistema tributario no son lo que determinan el pago, el esfuerzo fiscal que realizan las clases medias y bajas, eso está clarísimo. Eso no son los impuestos indirectos, es el balance entre los impuestos directos y los indirectos y las cotizaciones sociales: eso es lo que determina la carga de impuestos que soporta un país. Y de momento, cuando se empieza a reducir algo, hay que incidir en aquellos impuestos directos, que son los que afectan a las personas según su renta, que es lo más justo. Entonces, primero, nosotros ya hemos hecho eso en el Gobierno de España. Yo creo que a usted le parecerá bien que cientos de miles de catalanes paguen ahora menos impuestos gracias a lo que nosotros hemos conseguido arrancar al Gobierno del PP, que no gobernamos, pero a quien podemos, afortunadamente, imponer algunas condiciones por el juego político de las mayorías. Pero, le repito, ahora estamos..., ahora Ciudadanos en Cataluña se está fijando en qué vamos a hacer con los impuestos de los catalanes, qué va a hacer el Gobierno catalán. Y yo ya le he preguntado... Usted dice: «Si me pregunta mil veces que me llamo Oriol, pues, saldré aquí y le diré “Oriol”, ¿vale? Pues, yo le estoy preguntando mil veces: ¿bajarán los impuestos del IRPF? A «Oriol sí que me responde, pero a lo del IRPF no me responde. [[Aplaudiments.]] Respóndame a lo de si baja o no, si usted quiere, puede, le parece conveniente bajar los impuestos a aquellos catalanes que ganan menos de treinta mil euros, al 75 por ciento de los catalanes, y que son los que soportan los impuestos autonómicos más altos de toda España. Es muy fácil. Y yo se lo puedo preguntar mil veces, y a «Oriol me responde, o me respondería en su ejemplo, pero a eso no me responde, y yo es a lo que le pido que usted me responda. Mire, tengo aquí un gráfico [[l'orador mostra un full a la cambra en què es reprodueix una gràfica]] : «Cuota a pagar en el IRPF en Madrid y en Cataluña. Los de catorce mil euros..., fíjese cómo en Cataluña pagamos todo esto de más que los madrileños: catorce mil, dieciséis mil, veinte mil, y así va reduciéndose. Y en las rentas más bajas, los catalanes pagan mucho más que los madrileños, y conforme van ganando más dinero, va igualándose algo más lo que pagan los catalanes respecto a los madrileños. Y, mire, respecto a los tramos de 75.000 a doscientos mil euros, que precisamente es el tramo de los que, pues..., a los que, por ejemplo, los miembros del Gobierno están sujetos, y muchos altos cargos están sujetos a este rango tributario, aquí es en el único que en Cataluña pagamos por debajo de la media española. Por lo tanto, señor Junqueras, le pido que no eluda más esta pregunta simple, que es si quiere..., si usted cree que va..., si usted va a hacerlo, si usted cree que es conveniente pero no puede, si usted considera que esta elevada presión fiscal que soportan los catalanes es responsabilidad del Gobierno bajarla, o si, por el contrario, usted cree que las cosas están bien, o no hay forma de hacer otra cosa y no hay forma de cobrar más a los que más ganan y menos a los que menos ganan. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor Carrizosa. Té la paraula el vicepresident.
Insisteixo, senyor Carrizosa, que en les dades que vostè explica no només hi estic d'acord, sinó que l'origen d'aquestes dades són les dades que nosaltres hem ofert al Parlament i hem ofert a tothom. Per tant, clar, sí, ho sabem: hi ha una pressió elevada fiscal per a les rendes baixes, certament. I jo li explico que una part fonamental d'aquesta pressió és una pressió que es deriva dels impostos indirectes, i, en particular, de l'IVA, i que això és una competència del Govern espanyol, i que vostès tenien l'oportunitat de canviar-ho i no ho han volgut canviar. També li explico que l'eficàcia de sistema fiscal es veu greument minvada –greument minvada– per l'elusió fiscal, que és fruit d'un sistema, d'un conjunt de beneficis fiscals totalment fora de mida i sense comparació a Europa. Vostès han tingut l'oportunitat de canviar-ho i no ho han volgut canviar. En la mesura que nosaltres hem pogut canviar-ho, que és una mesura relativament petita, perquè sap que nosaltres som els responsables... [[Remor de veus.]] Perdó, perdó. Ara no em podrà contestar, per tant, no li serveix el que li diguis. Després l'hi expliques, però així, mentrestant, jo l'hi puc explicar, perquè si no després em dirà que no li he contestat, però és que sí que li he contestat, el que passa, que no m'ha pogut sentir perquè no me l'has deixat... Tornem-hi. Nosaltres, en la mesura que sí que hem pogut... [[Remor de veus.]] Deixeu-me explicar! Per l'amor de Déu, però què...? Deixeu-me...
No és un diàleg. Va, si us plau.
Va, va, deixeu-me... Deixeu-me explicar, va. Xxt! [[Pausa.]] Som-hi. Nosaltres, en la mesura que hem pogut, que és una mesura relativament petita, perquè nosaltres som els responsables del 5 per cent de l'esforç fiscal que fan els ciutadans de Catalunya, sí que hem fet aquest tipus de coses, sí que hem reduït algun d'aquests beneficis fiscals que són clarament desproporcionats i que no tenen res a veure amb la realitat econòmica que hi ha en aquests moments, i, per tant, sí que contribuïm de forma efectiva a reduir els marges per a aquesta elusió fiscal. I, per tant, jo el que els suggereixo és que vostès intentin fer amb el PP a Madrid el mateix que nosaltres estem fent aquí, perquè aquí ho estem fent molt bé, i vostès haurien de prendre'n nota i intentar-ho traspassar allà. I una altra qüestió: sovint s'ha dit –sovint s'ha dit–, i sap que jo no ho comparteixo, diguem-ne, eh? –em sembla–, que vostès són la marca blanca del PP. Ara hi han algunes persones a Catalunya, sobretot en el món empresarial, que comencen a dir que vostès són la marca blanca del PNB a Catalunya, i que vostès consoliden en els pressupostos de l'Estat els beneficis fiscals d'una comunitat autònoma en concret en contra del conjunt de les comunitats autònomes. I, per tant, vostès abandonen aquella bandera que s'havien volgut fer seva, i que en el fons tots sabíem que no era la seva bandera, que era la de la igualtat de tots els ciutadans espanyols, perquè vostès el que fan és consolidar un sistema de finançament que saben que en termes per capita dota molt menys els ciutadans de Catalunya que la mitjana dels ciutadans de l'Estat espanyol. I vostès això no ho han canviat; al contrari: ho han consolidat, i ho han consolidat en benefici d'aquells que ja disposaven de més privilegis i en contra dels interessos, per exemple, de les empreses catalanes en l'àmbit de la factura elèctrica. Per tant, intentin fer-ho bé, i si necessiten que els ajudem a plantejar-ho, nosaltres, encantats de fer-ho. Ja sap que nosaltres sempre tenim voluntat de col·laboració, sigui quin sigui el marc polític, també des de la república catalana. Nosaltres el que volem és que al Regne d'Espanya, que a Espanya, que als ciutadans espanyols els vagi el millor possible, i estem convençuts que les propostes que nosaltres fem són les propostes que els anirien millor. I, per tant, nosaltres, sempre disposats, en aquest sentit. I, de fet, ho hem explicat i ho hem proposat en nombroses ocasions; ho hem fet també en el Consejo de Política Fiscal y Financiera, ho hem fet en tots els àmbits possibles. Per tant, voluntat de col·laboració, tota. I el que nosaltres agrairíem és que vostès tinguessin el mateix esperit de col·laboració amb la societat catalana que nosaltres demostrem cada dia amb la societat espanyola –el mateix. Perquè nosaltres som molt més col·laboradors amb la societat espanyola que no vostès amb el conjunt de la societat catalana, com ha quedat demostrat en els pressupostos que han aprovat conjuntament amb el PP. I, per tant, els demano que això ho rectifiquin i que, quan disposem de la totalitat de la responsabilitat, aleshores segur que ens posarem d'acord en modificar tipus impositius, perquè podrem actuar sobre el conjunt del sistema. I com que podrem actuar sobre el conjunt del sistema, la nostra actuació serà extremadament eficaç, que entenc que és el que vostè vol. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyor Junqueras. [[Interpel·lació al Govern sobre l'acció del Govern de l'onzena legislatura]] [[300-00193/11]] El vuitè punt de l'ordre del dia és: interpel·lació al Govern sobre l'acció del Govern de l'onzena legislatura, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Per a exposar-la, té la paraula el senyor Fernando de Páramo.
Bé; gràcies, presidenta. Consellera, vicepresident, diputades, diputats, gent que ens acompanya, bon dia a tothom. Bien, la labor de la oposición es la de controlar al Gobierno, en cualquier estado democrático; especialmente los líderes de la oposición tenemos todavía, si cabe, más responsabilidad en eso. Se tiene que intentar hacer de una forma constructiva. También la oposición será constructiva cuando el Gobierno también sea constructivo, creo que debe ser..., tiene que estar equilibrado. No se trata de decir «no a todo, creo que la oposición..., no se trata de decir constantemente «no a todo. Creo que también hay que destacar lo que uno hace bien, me parece que es necesario, y reconocer aciertos cuando los haya. Será difícil, señora Munté, que nos pongamos de acuerdo hoy; hemos tenido alguna otra interpelación en este faristol, y tampoco lo pretendo, porque eso es difícil. Pero sí que voy a intentar salvar lo que pueda de su gestión y, como comprenderá, poner el acento en aquello que ustedes no hacen, en aquello que ustedes no cumplen, en aquello en que ustedes no están a la altura, porque, si no, estaría defraudando a muchísimos catalanes y porque, si no, no estaría haciendo mi trabajo de una forma adecuada desde la oposición. Considero que hay tres aspectos en los cuales ustedes no han estado a la altura durante todos estos meses: el primero son las reformas del día a día, en las políticas que preocupan a los ciudadanos cada día; el segundo punto es la transparencia y la lucha contra la corrupción, y el tercer punto, pues, es el monotema agotado y agotador que ustedes ponen día tras día encima de la mesa. Respecto al primer punto, que habla de aquellas reformas que ustedes se han dejado en el tintero, yo creo que aquí saben perfectamente lo que no han hecho. No creo que también tengamos que utilizar estos ocho minutos que me quedan para hablar de todo aquello que ustedes no han hecho. Yo creo que ustedes lo conocen, son los primeros que saben que no van a pasar a la historia por ser el gobierno que más reformas ha hecho, que más propuestas ha puesto encima de la mesa, que más propuestas sociales, que más propuestas económicas, el gobierno que bajará los impuestos, como ha quedado ahora con el señor Junqueras; no serán ustedes ese gobierno. Pero, en cualquier caso, estoy convencido de que hay muchas cosas que se han quedado en el tintero y que nosotros, desde nuestra modesta opinión, le ponemos encima de la mesa, y me gustaría conocer su opinión concreta sobre estos asuntos. Por ejemplo, hemos hablado muchas veces de la educación infantil gratuita de cero a tres años: es una obsesión nuestra, y ustedes no han movido un dedo para conseguirla. De los libros de texto gratis, otra obsesión, que además se ha demostrado que se puede hacer: en la Comunidad de Madrid hemos conseguido ese acuerdo y lo hemos puesto en marcha, ¿por qué no lo podemos hacer en Cataluña, si se ha hecho en la Comunidad de Madrid? De un mejor sistema de financiación, otro de esos grandes temas imposibles en los que ustedes han dejado la silla vacía en numerosas ocasiones. Del Corredor Mediterráneo, otra de esas apuestas claras en que es difícil que ustedes tengan credibilidad, en el Corredor Mediterráneo, cuando lo que pretenden es desconectar; entonces, ¿cómo vamos a conectar mejor si ustedes lo que pretenden es una desconexión? Entenderá que es difícil de entender. El trabajo de los autónomos, otro de los grandes olvidados en esta legislatura por su parte. Nosotros hemos impulsado una ley de autónomos; nuestra primera ley, de hecho, en el Congreso de los Diputados ha sido una ley de autónomos. Desde Cataluña se pueden hacer muchas cosas, con las limitaciones por supuesto que hay. Bajar los impuestos –lo ha comentado antes en la anterior interpelación mi compañero Carlos Carrizosa–; muchísimo trabajo, en eso, que no se ha hecho. Y me gustaría que se posicionara sobre cada una de estas cuestiones en la medida de conocer su opinión y cómo se puede mejorar. Hay un segundo punto, y entenderá que, con la brevedad de una interpelación, no puedo hacer un análisis exhaustivo de lo que ustedes han hecho. Insisto, puntos positivos: la renda garantida, que se aprobó ayer, creo que es un gran avance para..., de todos estos grupos parlamentarios que se han comprometido; la Junta de Seguridad que se ha convocado, en la que también me sumo a las felicitaciones al conseller. Creo que hay cosas que se han puesto en marcha, que son positivas, pero entenderá que hay otras tantas que a nosotros nos sorprenden. En materia de transparencia y lucha contra la corrupción. La corrupción es el segundo problema de los ciudadanos, lo hemos hablado también muchas veces en este Parlamento, y especialmente es el primer problema de muchos partidos como el suyo. Usted me dirá: «Bueno, pero no me hable usted de mi partido, hábleme de la gestión del Gobierno y de qué podemos hacer. Pero es que es difícil no hablar de la gestión que ustedes han hecho, porque ya no es solo la corrupción que conocen; ya no es solo el señor Artur Mas poniendo la mano en el fuego por los señores que ahora están declarando y cantando La traviata, literalmente, en los juzgados; ya no es solo porque ustedes han conseguido y han evitado que el Palau reclame a su partido el dinero que robaron. Ya no es solo por estas cosas, que son sangrantes para el conjunto de la ciudadanía, independientemente de lo que hayan votado, sino que nos preocupa especialmente cuál es la labor que han hecho ustedes como gobierno. Dejaremos de lado también el caso Palau: el bloqueo, por primera vez en la historia de la democracia de este Parlamento..., que se bloquea una comisión de investigación. En definitiva, yo creo que son los temas que ustedes conocen, que nosotros tenemos la obligación de recordárselos cada día, porque nos parecen preocupantes, nos parecen sangrantes, nos parece lamentable en pleno siglo XXI que todavía exista un partido que practica estas prácticas. Pero, en cualquier caso, ustedes las conocen, y usted me puede decir: «Bueno, pero eso es mi partido. Si mi partido tiene problemas de corrupción y está en peligro de extinción es culpa de mi partido. Pero ¿y su Gobierno qué ha hecho? Porque usted me podría decir: «Mire, mi partido hace eso, pero yo después soy ejemplar en el Gobierno, soy ejemplar en la medida en que impulso leyes para luchar contra la corrupción. ¿Cuántas leyes han hecho ustedes para luchar contra la corrupción en esta legislatura? Cero, ni una. ¿Cuánto han hecho para despolitizar la justicia?, que es algo que a ustedes les preocupa; les preocupa ahora, especialmente, porque ahora, como ustedes no eligen a los jueces, pues, cuando ustedes no los eligen, entonces les preocupa la despolitización de la justicia. Pero, ¿qué han hecho para luchar contra la despolitización de la justicia? Usted me podría decir: «Bueno, aquí hacemos lo que podemos. Pero, ¿qué han hecho en el Congreso durante tanto tiempo, donde han sido decisivos, ustedes? Ahora ya no, ahora están en el grupo mixto, pero, cuando eran decisivos, ¿qué hicieron para luchar contra la despolitización del Tribunal Constitucional, por ejemplo? ¿Hicieron algo? No, no hicieron nada, y tampoco han hecho nada aquí, en esta legislatura. ¿Alguna propuesta, concreta, de lucha contra la corrupción? No encuentro ninguna en todo el repaso de las leyes y propuestas por parte de su grupo parlamentario, en este caso, o del propio Gobierno. Pero luego usted me podría decir: «Mire, no hemos iniciado ninguna ley porque no hemos tenido tiempo, porque no ha habido ocasión de hacerlo, pero somos ejemplares en transparencia. Entonces yo tendría, pues, lógicamente, que callarme y que sentarme otra vez en mi escaño. Pero es que uno mira la transparencia del Gobierno..., no se publican los viajes, otro tema que usted conoce y en el que no me voy a extender demasiado; no se publican las reuniones en la agenda, otro tema que usted conoce; no se publican memorándums, información que pide la oposición, otro tema que usted conoce. Ya no hablaremos de las rectificaciones internacionales, de los ridículos internacionales a que también nos tiene acostumbrados el señor Romeva, que usted también conoce y que ha tenido la oportunidad de escuchar, a mis compañeros y a mí, en numerosas ocasiones. Por tanto, en este aspecto, en este segundo aspecto de la lucha contra la corrupción y la transparencia, no hacen nada para luchar contra la corrupción, y digo «nada porque es realidad: es un cero propuestas en materia de lucha contra la corrupción, y luego suspenden en transparencia, clarísimamente. Y, por último, tenemos, pues, como ustedes saben, el monotema, el procés, al que se dedica mucho tiempo por parte de su Gobierno. Estos días se está hablando de un nuevo conseller, de nuevas responsabilidades para todavía armar más el discurso del fracaso del 9-N bis. Y la verdad es que, en este sentido, ya es que nos estén a la altura, como los anteriores, simplemente es que mienten. Y lo digo con todas las letras. «En dieciocho meses seremos independientes. Yo creo que, cuando un presidente dice «en dieciocho meses seremos independientes y no lo consigue, yo creo que debería dimitir, sinceramente. Porque ha defraudado a la mayor parte de los catalanes que le dijeron que no al señor Puigdemont –como usted, sabe la mayoría social de Cataluña–, pero es que yo creo también que ha defraudado también a muchos de los suyos, que confiaban que en dieciocho meses serían independientes. Y luego hay una lista, terrible, también, enorme, larga, de un acuerdo que ustedes firmaron con la CUP sobre la independencia, en el que ustedes incumplen prácticamente todos los puntos, ¿no? Redactar un anteproyecto de ley para la ley electoral, un banco central; hablan también..., d'«obtenir dades amb transcendència tributària, «establir una estratègia d'implementació del sistema duaner, «regular l'adscripció del professorat universitari, establir un pla propi de programa per crear una estructura per gestionar, o sigui, «definir la legislació sobre mitjans de comunicació, seguretat privada, «regular ports i aeroports. Una lista interminable de temas que ustedes tampoco han hecho. A mí me importa menos, en este sentido, porque entiendo que ustedes tendrán que gestionar su fracaso con los suyos, pero dice mucho de un gobierno que se compromete a cosas que ni siquiera en su especialidad, que es el monotema, ni siquiera en su especialidad, que es la independencia, ni siquiera en eso aprueban –ni siquiera en eso aprueban. Y luego hay un último tema, en este último minuto que me queda, que es especialmente preocupante. Porque usted me podría decir: «Bueno, pues, mire, señor De Páramo, esto es mi Gobierno, es el presidente, y yo tengo la responsabilidad que tengo. Pero hay un tema donde tiene usted responsabilidad directa, que también me ha escuchado muchas veces hablar de él, que son los medios de comunicación. Y aquí usted me podría decir: «Mire, pues, en este sentido... A mí me gustaría conocer cómo calificaría usted la gestión que se está haciendo de los medios de comunicación públicos, qué calificativo le pondría usted a su gestión. Porque aquí, al margen de la connotación política, de la que ahora hablaremos también, cuando uno saca los peores resultados de la historia de audiencia de TV3, creo que hay que hacer una reflexión y una autocrítica; a mí me gustaría escucharla, esa autocrítica. Cuando uno pone de acuerdo a toda la oposición, incluida la CUP, con Ciudadanos, con Catalunya Sí que es Pot, con el Grupo Socialista, con el Partido Popular, con un nombramiento del señor Sanchis, creo que usted tendría que hacer una reflexión, también, en ese sentido. Y cuando un parlamento vota democráticamente –ustedes, que muchas veces nos dan lecciones de democracia [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] – la revocación del señor Sanchis y la dimisión de la señora Llorach –y termino, presidenta–, yo creo que también merece una reflexión. Me gustaría que, en este sentido, en el que usted es la principal responsable y es una de sus responsabilidades del departamento, sea clara, haga autocrítica, porque no pasa nada por hacer autocrítica y por reconocer errores concretos. Y creo que es la oportunidad, en esta interpelación, de hacerla.
Senyor De Páramo...
Gracias. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor De Páramo. Respon la senyora Neus Munté, consellera de Presidència.
Moltes gràcies. Molt bon dia, senyora presidenta, diputats i diputades. Senyor diputat, en primer lloc, permeti'm que constati, ja d'entrada, una qüestió en la que estem d'acord, segur, que és que la tasca de l'oposició –vostès són el principal grup de l'oposició, però això val per a tots els altres– és realitzar aquesta activitat de control del Govern. Si es fa de manera constructiva, millor que millor, i diguem-ne que hi ha dies o hi ha ocasions en què el to és més constructiu i altres en què ho és menys, però això tampoc és cap problema. Però el que sí que vull també fer és agrair-li que, una vegada més..., no fa encara cinc mesos vaig tenir ocasió de ser interpel·lada també pel seu grup parlamentari, per vostè, per tal d'explicar l'acció de govern, i li agraeixo tenir una altra oportunitat de poder disposar aquí, a l'hemicicle, de quinze minuts per poder parlar sobre l'acció de govern. I li agraeixo també que en aquesta ocasió el que vostès anomenen «monotema estigui en el tercer lloc, diguem-ne, de les seves prioritats a l'hora de preguntar-me, a l'hora d'interpel·lar-me. Perquè quan vostè em va interpel·lar fa cinc mesos, de manera pràcticament exclusiva [[veus de fons]] –disculpi, o va ser el senyor Carrizosa– vostès van plantejar el «monotema també com a monotema, eh?, d'aquesta interpel·lació. I avui vostè ha situat moltes altres qüestions, que jo l'hi agraeixo, perquè segurament permetrà que parlem, això, de coses que interessen absolutament a tothom i jo poder retre comptes, que és el que pertoca al Govern, de l'acció que desenvolupem des dels diferents departaments a partir de les nostres competències en cadascun. Vostè m'ha parlat de les reformes del dia a dia, parlarem de transparència i, evidentment, del «procés, com vostè l'anomena, una terminologia que no faig meva, perquè el tal «procés finalment és el compromís que hem assumit com a Govern de tirar endavant un referèndum per a l'autodeterminació de Catalunya, en base, i és tan senzill com això, a una majoria parlamentària que ens dona suport i a una majoria social que també es mostra del tot favorable a poder votar en un referèndum amb totes les garanties. En tot cas, deixi'm que vagi responent a algunes de les qüestions que vostè plantejava en l'apartat, podríem dir, de propostes socials i econòmiques que vostè troba a faltar en l'acció d'aquest Govern. Lògicament, no hi puc estar d'acord. Aquest és un govern que, malgrat la situació en la que ens trobem d'ofec econòmic, d'ofec competencial, d'ofec democràtic també, desenvolupa una acció molt important, i més des de l'aprovació dels darrers pressupostos, a partir de la implementació d'un pla de govern que té entre els seus objectius prioritaris, per exemple, el país més just, un nou estat de benestar per a tothom, millor feina, una economia al servei de les persones, o les bones pràctiques –les bones pràctiques–, on evidentment que sí que realitzem tot un seguit d'accions amb relació a la transparència i a la regeneració democràtica. Vostè em parlava, i ho va fer també..., ho van fer vostès també en l'anterior interpel·lació, sobre l'educació zero-tres anys. Vostès en fan una bona crítica política, segurament és legítima, però deixi'm que ja situï en primer lloc que la seva situació, el seu paper davant del Govern de l'Estat, la seva capacitat d'influència davant del Govern de l'Estat, doncs, deixa molt a desitjar, perquè no he vist en cap moment que vostès ens acompanyin en la denúncia que fem, ja des de fa anys al Govern de l'Estat, per haver deixat a zero els ajuts que donava no només per a l'etapa zero-tres anys, sinó també per a l'etapa tres-sis, per tant, a tota l'etapa d'educació infantil. No cal que li recordi que ja des de l'any 2012 –per tant, ja fa una pila d'anys– aquesta partida pressupostària es va quedar a zero; una partida que no hem recuperat mai més des de Catalunya i, per tant, la totalitat del cost de l'escolarització tres-sis la sostenim de manera íntegra, cent per cent, des del Govern de Catalunya, des del Departament d'Ensenyament, perquè el cent per cent de la població escolar d'aquesta etapa està escolaritzada. Per tant, en aquesta denúncia, que crec que és justa, que crec que és legítima, sap greu i costa d'entendre que vostès no utilitzin la seva capacitat d'influència per tal de reclamar millores en aquest sentit. Vostè parlava de que, amb relació al sistema de finançament, deixem la cadira buida. Això no és veritat: la cadira, buida, no s'hi ha quedat mai. El nostre plantejament sobre una millora del model de finançament, caducat i injust, el mantenim des del primer moment. El que hem dit és que no liderarem cap proposta d'aquest sistema de finançament perquè sabem que això condueix al fracàs, com ha estat així fins a aquest moment, sense cap tipus de novetat. Diu que tenim poca credibilitat a l'hora de parlar del Corredor Mediterrani. Però, escolti, vostès, que donen suport a un govern, al Govern del Partit Popular, que ens surt amb que el Corredor Mediterrani passa per Madrid? És increïble. Ens estan explicant, i no només explicant, sinó traslladant cap a la capital de l'Estat, cap a Madrid, les prioritats d'aquesta obra. El Govern de Catalunya és un ferm defensor del Corredor Mediterrani, perquè aquesta és una qüestió cabdal per al conjunt dels ciutadans i de les nostres empreses, per a la competitivitat d'aquest país. On estan vostès quan es formulen aquestes declaracions per part del ministre de Foment i quan es produeix aquest canvi en les prioritats? Sincerament, no el puc entendre. Ahir ja vam haver d'escoltar com vostès es penjaven totes les medalles sobre la modificació dels autònoms. Molt benvingudes, totes les aportacions que s'hi facin, però no se les atribueixin totes, perquè fa molts anys que treballem, grups parlamentaris catalans a Madrid, i el mateix Govern de Catalunya també en aquesta legislatura, en millores pel que fa al dia a dia dels treballadors autònoms i el règim dels treballadors autònoms. No se'n pengin totes les medalles, perquè això, sincerament, vull dir, té un punt d'injust. I, per altra banda, vostè parla dels impostos. Abans he pogut escoltar la interpel·lació que han fet al vicepresident i conseller d'Economia, i, és clar, ell els ha contestat perfectament: vostès són el grup parlamentari que dona suport a un govern que s'ha caracteritzat, el Govern del Partit Popular, per apujar tots els impostos, i vostès estan allà donant suport i aplaudint aquestes mesures. Sí, senyor diputat –sí, senyor diputat. Dit això, jo no he vingut aquí a parlar del meu llibre, ni evidentment a llegir-los la guia telefònica, però sí que he vingut a respondre sobre allò que titula la seva interpel·lació, que és l'obra de govern. I l'obra de govern està composta, ben segur, de mesures en les que hem pogut ser més àgils i més eficaços en la seva implementació, i d'altres en les que malauradament no hem pogut assolir encara el nostre objectiu. Però estic convençuda, si ens ho mirem amb objectivitat –i jo sé que vostès això, aquest exercici d'objectivitat, també el poden fer–, que estarem d'acord en que s'han pogut assolir fites molt i molt importants. Vostè, de fet, ja n'ha mencionat una, que és precisament l'aprovació, ahir, de la Llei de la renda garantida de ciutadania. Fixi's, fa cinc mesos –he rellegit la interpel·lació que vostè em va fer– ens deien: «Amb relació a la renda garantida de ciutadania no han fet res, vostès només maregen la perdiu. Nosaltres els dèiem: «Estem treballant, estem acordant amb les entitats, amb el grup promotor, i evidentment després també ho farem amb la resta de grups parlamentaris, el millor tancament possible d'aquesta llei i de les seves mesures. Doncs, miri, ja tenim aquesta llei aprovada, ahir mateix aquí, a l'hemicicle; estem preparant tota la gestió administrativa perquè es pugui començar a aplicar el proper mes de setembre, amb una implementació que vostè ja coneix, que serà per als propers quatre anys, fins a l'abril de 2020, quan tots els beneficiaris cobraran el cent per cent de la prestació prevista. Deixi'm que li situï, també, alguna de les qüestions relacionades amb l'àmbit de la transparència. Vostè ha fet referència, i la seva ha estat una crítica, al que considera que no és un govern prou transparent o que no ha incorporat en el seu pla de govern cap acció amb aquest objectiu. Doncs, permeti'm que el corregeixi. Aquest és un govern que manté una puntuació de 98,1 punts, sobre cent, a l'índex de transparència de les comunitats autònomes, de Transparència Internacional, només darrere del País Basc, que té la màxima puntuació, de 100. Hem aprovat el Pla de govern obert, que comporta importants objectius i mesures també en l'àmbit de la transparència; un codi de conducta dels alts càrrecs i del personal directiu de l'Administració de la Generalitat i de les entitats del sector públic; també l'actualització del Codi de principis i conductes recomanables en la contractació pública; una nova regulació també en la contractació pública responsable, amb un decret llei de mesures urgents en matèria de contractació pública, i, com sap, també la tramitació de l'Avantprojecte de llei de contractes de serveis a les persones, on precisament el que hi ha és una preeminència, d'acord també amb els principis que regeixen aquesta legislació a Europa, dels criteris de qualitat enfront de la valoració econòmica; de fet, n'és un dels eixos destacats, amb epígraf propi dins del pla de govern sobre el qual vostè avui m'interpel·la. I deu entendre que jo, evidentment, faig referència a les mesures que competeixen a aquest Govern: aquí no estem per parlar de formacions polítiques, aquí no estem, senyor diputat, per abordar aquesta qüestió. Però sí que deixi'm dir-li, o millor dit recordar-li, perquè estic convençuda que ho coneixen, ho saben i ho pateixen perfectament, que vostès precisament a qui han donat suport, a qui estan donant suport fins avui dia és al partit més corrupte de l'Estat espanyol. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, consellera Munté. Té la paraula el senyor De Páramo.
Bé; gràcies, presidenta. Bien, consellera, yo creo que yo he empezado con un tono tranquilo, sosegado, relajado, pero es que usted al final va a hacer que tenga que subir el tono por su forma de increpar, hablando de «listín telefónico, de que yo vengo aquí a vender mi libro... Vamos a ver, consellera, no se cuelgue usted medallas de la renda garantida –no se cuelgue usted medallas. Usted que da lecciones de que nosotros nos colgamos medallas, ¿qué han hecho ustedes? Ahora porque están en el grupo mixto, se lo recuerdo, ahí arriba de todo en el Congreso, ahí, en una esquinita. Pero, ¿qué han hecho ustedes durante tanto tiempo en el Congreso, además de pactar con el Partido Popular? Porque, claro [[aplaudiments]] , es que a mí me hace gracia cuando usted nos dice: «No, es que ustedes pactan con el Partido Popular. Sí, y con el Partido Socialista, claro que sí, porque hay que conseguir acuerdos, porque la política es llegar a acuerdos, señora Munté. Nosotros no vamos a renegar de pactar con el Partido Popular, ¡solo faltaría! Y con el Partido Socialista, claro. Es que la política es diálogo. Pero es que ustedes han pactado siempre con el Partido Popular, toda la vida. De hecho, votaron a favor a la amnistía fiscal, de la manita. Ahora que critican tanto al señor Montoro, pero si ustedes votaron la amnistía fiscal. ¿Para qué? Para que protegieran a su compañero, el señor Pujol. [[Aplaudiments.]] Entonces, ¿de qué se quejan, señora Munté? Si ustedes han sido los socios históricos del Partido Popular; hasta hace dos días aquí la señora Sánchez-Camacho, con usted –hasta hace dos días. Entonces, por favor, un poco de memoria. Nosotros hemos llegado a un acuerdo de investidura, y muy orgullosos que estamos, porque estamos consiguiendo muchísimos cambios con eso, muy orgullosos estamos de conseguir cambios. Y usted dice: «Hombre, claro, es que nosotros no lideramos el finançament y todos los temas de financiación. Pues, a mí me gustaría que el Gobierno de la Generalitat liderara algo, porque es que ustedes no lideran nada, ni siquiera lideran el procés. Por cierto, «procés, término suyo: no me atribuya, por favor, el honor de haber creado el término «procés, eso es cosa de sus compañeros de partido, por tanto, ustedes lo acuñaron y ustedes lo defienden cada día. Corredor Mediterráneo, habla usted. ¿Cómo puede hablar usted del Corredor Mediterráneo? Se le tendría que caer la cara de vergüenza. Si ustedes lo que quieren es desconectar, ustedes quieren el «Descorredor Mediterráneo, no quieren el Corredor Mediterráneo. ¿Qué van a hacer? ¿Un corredor mediterráneo con fronteras cada cinco minutos? ¿Ese es su proyecto? Si ustedes quieren salir de España y de la Unión Europea, ¿cómo van a conectar mejor? Y autónomos. Dice: «No se cuelgue medallas. Y a los cinco minutos usted se cuelga la medalla de la renda garantida, pero es igual. «No se cuelgue medallas, nos dice. Pero, ¿qué han hecho ustedes con los autónomos? –pero, ¿qué han hecho ustedes? Si han estado treinta años en el Congreso de los Diputados y no han hecho nada. ¿Cuántas leyes de autónomos han presentado? Dígame una ley de autónomo y yo prometo que callo para siempre –dígame una ley de autónomos que hayan presentado en el Congreso de los Diputados. La primera, la nuestra. Y luego, otro tema: TV3, se ha olvidado usted. Espero que ahora, que tiene cinco minutos..., ya no me dejará réplica, ya no podré yo contestarle; ese es el viejo truco de dejar para la última para que no te respondan. Pero, en cualquier caso, no se me escape con el tema de TV3, no se me escape porque eso sí que es una responsabilidad suya. Yo ya sé que a ustedes les gusta quitar y poner directores de televisión. Yo ya sé que a ustedes les gusta que solo se subvencionen los medios de comunicación que sean acordes a ustedes. Yo ya sé que ustedes dicen que hay medios que no tienen que credibilidad y que hay medios de comunicación, como dijo ayer, que no son de reconocido prestigio. Pero si el president Puigdemont escribe artículos en esos medios que no son de reconocido prestigio; pero ¿qué pasa? ¿Que cuando los escribe el señor Puigdemont el medio es el mejor del mundo, y cuando no escribe el señor Puigdemont es el medio con menos reconocido prestigio? Dejen de meterse en los medios de comunicación, que les gusta mucho. Libertad de expresión, señora Munté –libertad de expresión. Lo digo porque ustedes se quejan siempre de los medios de Madrid, pero si ustedes hacen lo mismo aquí. Pero, ¿a quién pretende engañar? Si ustedes controlan TV3, si ustedes descuelgan el teléfono de TV3, si ustedes ponen a un director de TV3 que hace mítines con la ANC con la «estelada. ¿Usted se imagina que fuese al revés, con Televisión Española? Ustedes no podrían soportarlo –no podrían soportarlo. En cualquier caso, no se me escape, por favor, con el tema de TV3, que me interesa mucho. Corrupción. Dice usted: «Bueno, nosotros somos el Gobierno más transparente del mundo con un 99... Mire, ¿cuántas leyes contra la corrupción han presentado? Dígame una, también, como la de autónomos. Ninguna, señora consellera –ninguna. ¿Usted está de acuerdo con acabar con los aforamientos políticos, por ejemplo? –¿usted está de acuerdo? Yo sí, ya lo he dicho; ya lo hemos votado, lo hemos conseguido, de hecho, en otros puntos de España: Andalucía y Murcia. ¿Usted está de acuerdo con acabar con los aforamientos políticos, señora Munté? [[Remor de veus.]] Ya sé que ahora le están pasando algún pantallazo de algo, pero si puede contestarme en la siguiente interpelación: ¿usted está de acuerdo con acabar con los aforamientos políticos? ¿Usted está de acuerdo con acabar y limitar los mandatos? ¿Está de acuerdo con limitar los mandatos del president de la Generalitat, señora Munté? ¿Usted está de acuerdo con acabar con los indultos políticos que tanto les gustaban a usted y al Partido Popular, con sus compañeros de Unió? ¿Usted está de acuerdo con todo eso? Porque podemos hablar de puntación: 99 sobre cien, 96 sobre... Eso está muy bien para el titular, el papel lo aguanta todo. Pero política real: ¿está de acuerdo con acabar con los aforamientos políticos? Contésteme. Ahora que ustedes tienen imputados en su grupo parlamentario por corrupción –ustedes son campeones del mundo de corrupción–, a ver si, ahora que tienen imputados por corrupción, usted es capaz de decir si está de acuerdo o no. Y, por último, señora Munté. Creo que han llegado ustedes a un fin de ciclo. Usted lleva ya demasiado tiempo en política y muchos compañeros de su partido también. De hecho, han vivido siempre de la política, no conocen nada más allá de la política, salvo algunos años que ustedes pegaron un palo al agua. Y con eso lo que le quiero decir es que fin de ciclo, señora Munté...
Senyor De Páramo...
...–fin de ciclo, señora Munté–...
...ha exhaurit el temps.
...convoquen elecciones y vayamos a votar un gobierno que no se esconda...
Ha exhaurit el temps.
...y un gobierno que dé la cara. Gracias. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyora presidenta.
Té...
Senyors diputats, jo he començat amb un to, evidentment, molt pausat i molt educat, com intento que sigui sempre, però no li tolero que vostè parli en aquests termes dels meus companys de grup parlamentari ni dels membres del Govern. Això de que «no han dado un palo al agua m'agradarà discutir-ho amb vostè; m'agradaria conèixer el seu currículum professional, m'agradaria saber d'on prové vostè i m'agradaria saber si ha tingut les mateixes experiències professionals, des de que som molt joves, i estic mirant alguns dels companys que hi ha per aquí i molts que no hi són, però que també tenen... Li demano una mica de respecte sobre aquesta qüestió, perquè dir que no hem «pegado palo al agua em sembla d'una indignitat suprema, senyor diputat. Són vostès uns grans mal educats i, a falta d'arguments, tendeixen a atacar, en aquest cas, l'adversari. Jo no faré el mateix, però jo sí que li diré, si m'ho permet, que m'expliqui com es poden sentir vostès orgullosos de les seves aportacions, per exemple, als pressupostos generals de l'Estat. De veritat aguanta això la prova del cotó? –orgullosos? Vostè ha dit que es senten «orgullosos de les aportacions que com a Grup de Ciutadans fan. Escolti, fins on jo sé –i, si no, vostè després ho nega: no té temps de parlar aquí, però pot fer-ho, segur, en qualsevol dels platós de televisió a què acostumen a anar– les esmenes que vostès van presentar als pressupostos generals de l'Estat es van limitar a dues esmenes per valor de 400.000 euros, que són menys del 2 per cent del total, de les seves esmenes, i que finalment les van acabar retirant, suposo que per vergonya torera, perquè, evidentment, d'això, un no se'n pot sentir gaire orgullós. Vostè se sent orgullós d'haver promès l'eliminació d'aforaments a tot l'Estat quan només ho han pogut plantejar a Múrcia? –només a Múrcia. I em pregunta a mi si estem d'acord sobre la retirada d'aforaments. Però si són vostès, els que en van fer bandera durant la campanya electoral. Només a Múrcia, per l'amor de Déu, és que ni tan sols en el pacte d'investidura a Andalusia, ho han aconseguit. I ho torno a dir: han recolzat la investidura de Mariano Rajoy, del partit més corrupte de tot l'Estat espanyol, i li continuen donant suport. No estan vostès legitimats a parlar sobre corrupció, perquè quan tenen ocasió d'impedir que governi... [[Veus de fons.]] Molt més que vostès, l'hi asseguro, molt més que vostès –molt més que vostès. [[Alguns aplaudiments.]] Gràcies, senyora diputada, almenys algú reconeix que dic una veritat. Vostès han fet factible que Mariano Rajoy sigui president del Govern de l'Estat, i estem parlant, torno a dir-li, del partit més corrupte de la història i de l'Estat espanyol. No em defujo parlar dels mitjans públics. Vostè diu: «La seva gestió sobre els mitjans públics. Cap gestió, senyor diputat; cap gestió, sobre els mitjans públics. Vostè sap perfectament quin és el paper del Govern de la Generalitat, concretament del Departament de la Presidència amb relació al contracte programa, amb relació al finançament dels mitjans públics. Per cert, vostè no està tampoc legitimat per parlar ni de llibertat d'expressió ni de mitjans públics, perquè són l'única formació política que en els pressupostos del Govern de la Generalitat..., els únics que situen una rebaixa considerable en el pressupost tant de TV3 com de Catalunya Ràdio. Creu vostè que aquesta és una bona aportació a uns mitjans públics que tenen unes funcions molt clares i molt determinades? Creu vostè que la pluralitat que existeix en els mitjans públics catalans –informatius, tertúlies– és comparable a la dels mitjans públics espanyols? Ho diu de debò? Ens dona lliçons a nosaltres sobre la llibertat d'expressió? Vostès, que donen suport a un govern, el del Partit Popular, que ha tancat televisions públiques o que ha fet fora periodistes per discrepàncies ideològiques? Escolti, analitzi una mica les coses abans de dir-les, perquè és molt gruixut que ens vingui aquí a donar lliçons sobre això. No l'hi explicaré una vegada més, perquè crec que ho he fet en no sé quants dimecres en sessions de control aquí al Parlament, sobre les dades d'audiència i la valoració positiva que fan els ciutadans i ciutadanes de Catalunya que trien els informatius, tant de Catalunya Ràdio com de TV3, per informar-se creient en la seva credibilitat, evidentment, i en la seva pluralitat. Això tampoc aguanta la prova del cotó. Sincerament, senyor diputat, crec que ha començat vostè mitjanament bé i ha acabat molt malament, fent gala..., sí, fent gala del que a vostès més els agrada, que són els titulars cridaners, no entrar en el fons de cap assumpte i mentir. Si aquí hi ha algú incoherent són vostès; si aquí algú menteix, vantant-se d'unes determinades promeses electorals, que després, quan tenen ocasió de complir-les, queden en el sac buit, són precisament vostès, a nivell de l'Estat. Mentrestant, nosaltres continuarem treballant en aquest pla de govern que a vostè no li interessava gens, perquè finalment poc m'ha preguntat al respecte. Nosaltres seguirem treballant per complir amb el pla de govern amb tots els objectius de legislatura, entre els quals evidentment també el referèndum. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, consellera Munté. [[Interpel·lació al Govern sobre l'habitatge]] [[300-00194/11]] El novè punt de l'ordre del dia és: interpel·lació al Govern sobre l'habitatge, presentada pel Grup Parlamentari Socialista. Per a exposar-la, té la paraula la senyora Rosa Maria Ibarra.
Gràcies, presidenta. Consellera, conselleres, diputades i diputats... Des de que va esclatar la crisi econòmica social s'ha parlat molt d'habitatge: s'ha explicat, s'ha documentat i s'ha quantificat la necessitat d'habitatge al nostre país; s'ha parlat, també, dels col·lectius més vulnerables i s'han delimitat territorialment aquelles àrees amb majors problemàtiques. Tot això s'ha fet. El que no s'ha fet és posar solució a la situació de l'habitatge a Catalunya. I és que seguim tenint una situació insostenible. Tot i el que ens explica des del seu departament, consellera, la situació segueix sent insostenible, i això no ho diem nosaltres en un exercici d'oposició, ho diuen les entitats socials que treballen en aquest àmbit. A Catalunya es necessiten 230.000 habitatges socials; el parc d'habitatge social a Catalunya és del 2 per cent, clarament insuficient per a les nostres necessitats i molt per sota del 15 per cent de la mitjana europea. Quins són els col·lectius que es veuen més afectats per aquest baix mercat d'habitatge social? Doncs, són evidentment les famílies amb recursos limitats, les famílies en risc d'exclusió social i també els joves. I aquí em voldria aturar, perquè, amb tota la situació de greu crisi que s'ha produït, de persones que han perdut l'habitatge per falta de pagament d'hipoteca o del lloguer, l'actuació de l'Administració ha estat simplement reactiva, d'atendre aquelles necessitats més imminents. S'ha deixat de banda un col·lectiu importantíssim en aquest fet, que és el dels joves. No es poden emancipar, el 80 per cent dels joves no es poden emancipar. I vostè ens dirà que això va lligat, evidentment, a l'ocupació, i és ben cert, però també va lligat als preus que han de pagar per l'habitatge. I és que el sou que perceben els joves pel seu treball no lliga, no quadra de cap manera amb els costos de l'habitatge, amb els costos d'un lloguer que han de pagar per tenir aquest habitatge; ja no parlem de la propietat d'un habitatge, perquè accedir al finançament per poder, doncs, disposar d'aquest habitatge en propietat és impossible. I aquesta problemàtica s'accentua en determinades zones. Els preus en alguns àmbits territorials són del tot inassumibles: parlem de Barcelona i parlem de l'àrea metropolitana. I això té un efecte d'expulsió dels joves. I tindrà impacte no sols en la vida d'aquests joves, en la impossibilitat de fer un projecte de vida autònom en la ciutat on han crescut, sinó que tindrà també un efecte en l'estructura social d'aquestes ciutats amb el temps i finalment en tot el país. Per tant, la situació dels joves respecte a l'habitatge és dramàtica. I, per tant, necessitem polítiques públiques que fomentin l'accés a l'habitatge dels joves. De fet, consellera, necessitem polítiques públiques d'habitatge, polítiques que vagin més enllà de les accions assistencialistes. No podem ser reactius als problemes: fa anys que parlem que s'ha produït l'esclat de la crisi econòmica immobiliària, fa anys que plantem cara a les situacions més urgents. Però això no ens ha de fer perdre de vista que el Govern també ha de fer una política de planificació en habitatge, amb l'horitzó que la situació difícilment tornarà a ser la mateixa que abans de la crisi, amb l'evidència del canvi de paradigma, del model de tinença d'habitatge, que s'havia basat històricament en la propietat i que ha passat forçosament al lloguer. Les polítiques públiques han de garantir que aquest lloguer sigui accessible a tothom. El Govern, consellera, ha d'actuar. Hem de buscar mecanismes efectius i eficaços per incidir en el mercat de lloguer, per incrementar l'habitatge en lloguer en el mercat lliure, però sobretot en el parc públic. Per nosaltres l'única forma d'incidir directament en el preu de l'habitatge de lloguer és la creació d'un parc públic d'habitatge que cobreixi les necessitats reals que tenim actualment a Catalunya. Com deia al començament, consellera, Catalunya necessita 230.000 habitatges de lloguer social, i no els tenim. El que sí que tenim són força habitatges buits: 47.000 són els habitatges en mans de les entitats financeres que consten en el registre d'habitatges buits o amb ocupants sense títol habilitant. D'aquests 47.000, només uns quatre mil han estat cedits a la Generalitat per destinar-los a polítiques socials. Són pocs, molt pocs, un 10 per cent de la xifra total i una xifra irrisòria si la comparem amb les necessitats que realment tenim al nostre país. Però està clar que, encara que obtinguéssim els 47.000 habitatges de les entitats financeres per destinar-los a habitatge social, no n'hi hauria prou. Hem de buscar altres fórmules per poder afrontar la necessitat existent i, per tant, incrementar, segons les necessitats, el parc públic d'habitatges, fórmules com incrementar la cessió d'habitatges tant en els grans tenidors però també en els petits tenidors –el nostre país és un país amb una estructura, diguem-ne, molt, molt diversificada de la propietat de l'habitatge, amb molts petits tenidors–; per un altre costat, la compra d'habitatges de segona mà o construïts i no venuts, i la promoció d'obra nova. Són fórmules que evidentment requereixen una inversió important de recursos econòmics, algunes més que d'altres, però que per nosaltres és la clau de volta per revertir la situació actual d'impossibilitat d'accés a l'habitatge de molts col·lectius, especialment els més vulnerables. I no demanem que això es faci d'avui per demà, en un sol exercici pressupostari: aquesta actuació caldria planificar-la en diversos anys, però amb un horitzó acotat en el temps que permetés d'entrada donar sortida a aquelles situacions més greus de risc d'exclusió residencial. I entrant, si m'ho permeten, en alguna d'aquestes fórmules que apuntava, com la de la compra de l'habitatge buit ja construït, entenem que s'hauria de prioritzar la compra a través de l'exercici del dret de tanteig i retracte a les promocions d'HPO de venda ja en ús, per canviar de règim a lloguer en un màxim del 25 per cent dels habitatges de cada promoció. Però també creiem que és una oportunitat l'adquisició dels habitatges buits en mans d'entitats financeres, ja sigui de manera directa o bé per a l'exercici del dret de tanteig i retracte. És l'oportunitat d'obtenir a preus raonables habitatges buits disponibles, i que ens permetria engrandir el parc públic de manera estable, ja que la cessió és temporal i, per tant, no dona l'estabilitat necessària. Aquesta fórmula de compra d'habitatge ja construït és molt més econòmica que la producció d'habitatge de nova construcció. Però és evident que, si volem atendre la necessitat dels 230.000 habitatges, el Govern haurà de plantejar recórrer-hi –recórrer a la nova construcció, em refereixo–, no a tot el territori, no de manera indiscriminada, però sí en els municipis amb demanda acreditada, i prioritzant, en aquest sentit, els acords amb el tercer sector. Tot plegat, consellera, necessita planificació. No ens hem de centrar només en resoldre les urgències més immediates, sinó també abordar accions a mitjà termini. I paral·lelament a aquestes actuacions contundents per obtenir aquest parc públic de manera prou important per incidir significativament en el preu de lloguer, creiem que el Govern ha de treballar en altres mesures, d'àmbit més concret, que comporten un esforç econòmic no tan important, però que també poden ajudar a millorar l'accés a l'habitatge o al seu manteniment en cas de dificultats a l'hora de fer front al seu cost. Mesures com les d'impulsar la cessió d'habitatges dels petits i mitjans propietaris, que, a canvi de seguretat del cobrament del lloguer i potser, fins i tot, una certa rehabilitació de l'habitatge, poden posar la seva «vivenda, aquesta «vivenda en lloguer a un preu taxat. De fet, aquesta és una mesura que molts ajuntaments ja aborden i que la Generalitat en altres moments també havia treballat. O com les d'implementar un servei estable de mediació extrajudicial en les oficines locals d'habitatge, o el treball transversal dels diferents departaments del Govern, els municipis, el Ministeri de Justícia i el Consell General del Poder Judicial per detectar els casos de llançament d'habitatge perquè des dels serveis socials s'hi pugui actuar. Actualment ja existeixen protocols, però no funcionen. I altres mesures específiques per al col·lectiu de joves, que jo crec que ara no tindré temps de detallar i, en tot cas, en la segona part de la meva intervenció ja ho faré. Aquestes són algunes de les mesures que creiem que es poden emprendre de manera immediata per millorar, com dèiem, l'accés i el manteniment a l'habitatge. El que tenim clar és que hi ha dos escenaris: un escenari que és el de més immediatesa, aquell d'actuar amb aquestes mesures que són, diguem-ne, molt més concretes, i que tenen un abast econòmic també menor, i un altre que és el de planificació, actuant també en l'àmbit de la legislació urbanística, i el de posar-hi diners i recursos, per poder garantir un parc públic d'habitatge suficientment ampli per poder garantir el dret a l'habitatge i el dret a poder assumir un lloguer digne a totes les persones. Gràcies.
Moltes gràcies, senyora Ibarra. Respon la senyora Meritxell Borràs, consellera de Governació, Administracions Públiques i Habitatge.
Gràcies, senyora presidenta. Senyora diputada, en primer lloc, i sobretot després de la darrera interpel·lació, deixi'm que li n'agraeixi el to. És bo que en aquest Parlament puguin haver-hi debats com cal, debats polítics, en els quals podem confrontar les nostres opinions, que no sempre són iguals, però sempre amb el màxim respecte. I crec que compartim, a més a més, en aquest cas, la necessitat de donar resposta a la necessitat d'una matèria tan sensible com és l'habitatge, no? És evident, vostè ho deia, l'habitatge forma part del que és un element fonamental en un projecte vital; en les persones joves, a més a més, doncs, aquí hi hem de posar l'accent. I, per tant, vostè sap, i jo crec que és bo que ho diguem, que el Govern ha posat com a prioritària la política en matèria d'habitatge. I, per tant, hem estat innovadors com mai en matèria de legislació en aquest àmbit, i hi hem posat més recursos que mai, també, en aquest àmbit. I això, jo crec que també és necessari recalcar-ho, ho hem pogut treballar conjuntament amb el món local, al qual no vull pas menystenir la feina que ha fet. Per tant, grans esforços realitzats per part del Govern de Catalunya, també de les administracions locals, i sobretot si tenim en compte, doncs, quin ha estat el paper, el trist paper que ha fet el Govern de l'Estat, posant pals a les rodes en tot. Per tant, cap excusa, sí molta feina en aquesta priorització, i un dels principals objectius que tenim com a Govern és que els nostres ciutadans puguin accedir a l'habitatge, per una banda, i, per l'altra, un altre element que els darrers anys ens ha ocupat molt d'esforç, que és que puguin mantenir-lo. Per tant, actuem en situacions d'emergència residencial i oferim ajuts als ciutadans que tenen dificultats per accedir o mantenir el seu habitatge. Quines són les quatre principals eines? El parc d'habitatge públic en lloguer social, la mediació per resoldre casos de sobreendeutament, ajuts als pagaments de lloguer i a la hipoteca i el reallotjament de famílies en risc de perdre l'habitatge. I aquí vull destacar, escoltin, que el darrer any el Govern de Catalunya ha posat 109 milions d'euros per a ajuts i prestacions per evitar la pèrdua d'habitatge, cosa que vol dir un 30 per cent més del que es va fer l'any passat, i, a més a més, el que és un 50 per cent més del que es va fer l'any 2012, tenint en compte que el Govern de l'Estat ha reduït a la meitat la seva aportació. Per tant, hi hem treballat. En matèria d'evitar, doncs, que hi hagin desnonaments. Escolti'm, l'any 2016 n'hem evitat 4.480, això vol dir una mitjana superior a deu diaris, i 148 desnonaments evitats més que el 2015. La majoria de les actuacions per evitar desnonaments s'han concentrat, evidentment, en les zones de major població. Per tant, escolti'm, la feina que es fa des d'Ofideute, que n'hem incrementat els punts de presència en el conjunt del país –en aquests moments en són setanta-cinc–, és moltíssima i, per tant, hem atès més de tretze mil casos des del 2011, amb un nivell de resolució positiva del 70 per cent dels casos, i jo crec que això val la pena tenir-ho en compte. Hi ha un altre element important, no?, que és tot el tema de les prestacions ordinàries per ajudar al pagament de lloguer. Aquest darrer any 2016 han estat, doncs, cinquanta mil, les prestacions, i aquí també, hi insisteixo, molta feina. És cert que nosaltres tenim un parc d'habitatge inferior a altres països, però també és cert que el Govern està fent un esforç important per incrementar-lo, malgrat les dificultats econòmiques que tots sabem que passem. Per tant, en aquest sentit, tenim vint-i-set mil habitatges amb un lloguer social que ronda..., vaja, no, escolti'm, dades precises: amb un lloguer social de 175,73 euros de mitjana. I a aquesta xifra hi hem d'incloure el que són els més de quatre mil habitatges cedits per les entitats financeres; a vostè li pot semblar poc, podem valorar-ho d'aquesta manera, però tinguem en compte que aquesta xifra és la més alta del conjunt de l'Estat. Si troba alguna comunitat autònoma –per parlar en termes, doncs, que fan servir a nivell de l'Estat– que hagi obtingut més de quatre mil habitatges, o més de mil, vostè m'avisa. Per tant, escolti'm, malgrat que volem obtenir-ne més, no menystinguem el que hem fet, que..., com ningú. Per tant, treballem per ampliar aquest parc d'habitatge. I és cert, en l'àmbit..., nosaltres hem fet una cosa revolucionària, que potser la gent no hi dona prou valor, que és el reial decret que ens permet, escolti'm, obtenir, doncs, habitatges per tanteig i retracte a un preu certament..., pisos que estan construïts, que estan majoritàriament en bon estat, a un preu inimaginable, no?, a un preu... Perdó, he dit «reial decret i no, en aquest país no fem reials decrets, són decrets llei, eh? Veig el secretari d'Habitatge, que sempre m'equivoco en aquest àmbit se'n riu, de mi, perquè no és un reial decret, és un decret llei. Escolti'm, bromes a part, el nostre decret llei ens permet obtenir habitatges per tanteig i retracte, cosa que és francament una cosa fantàstica, a un preu mitjà de cinquanta mil euros, per tant, vol dir que els obtenim a molt bon preu, com vostè deia. I aquí nosaltres hi hem posat molt esforç, tant esforç que ens ha permès obtenir més de 630 habitatges, i la previsió és acabar aquest 2017 superant, doncs, el miler de pisos. Escolti'm, hem obtingut 636 habitatges que ja són adquirits, 84 els tenim pendents; per tant, tenim, ja, podríem dir, 720 habitatges en mans de l'Agència de l'Habitatge adquirits per aquesta via. Aquesta mateixa opció la tenen els ajuntaments, tots i cadascun. Què han fet els ajuntaments? Sense que això sigui cap retret, és una dada objectiva: 242, les finances de tots els ajuntaments han donat per a 242. I jo també vull posar en valor el que han fet les entitats sense ànim de lucre: vint-i-sis habitatges; no perquè siguin vint-i-sis ho menystinc, al contrari: han fet un gran esforç per adquirir-los. No les prengui, les dades que li dic, com una crítica, són una constatació d'uns fets. Per tant, escolti'm, nosaltres..., està previst destinar en aquest exercici 31 milions d'euros per obtenir habitatges per aquesta via; l'any 2016 van ser 13,8 milions. Pensi que aquí nosaltres, a més a més, no només hi posem els diners que obtenim de l'impost sobre els pisos buits, sinó que hem fet un acord, que Incasòl ens passa uns milions perquè puguem adquirir més habitatges per aquesta via, perquè estem convençuts que aquesta és una bona via per obtenir habitatges a bon preu. I, per tant, escolti'm, l'esforç i l'accent hi és posat. Però hi han altres matèries on nosaltres treballem, no? I l'hi deia: la signatura de convenis amb les entitats financeres. No ho menystinguem, si us plau: 4.010 habitatges no són cap broma, i, per tant, això ho tenim. O l'Incasòl, que comença, doncs, de nou, a construir per obtenir un parc d'habitatges. I escolti'm, nosaltres..., és que aquesta dada dels 235.000 habitatges, vostè ho sap, d'on surt, surt del PTSH, que està fet pel Govern, i que, per tant, som conscients, de quina realitat tenim al davant. I, per tant, amb la constatació d'aquestes dades, què volem fer? Un treball a fons; això està posat precisament perquè ara ho puguem debatre, perquè puguem veure quines són les polítiques que en els propers quinze anys s'han de fer. És evident, que no ho resoldrem en un any, tot això, però és evident que ens hem de plantejar una línia d'acció durant els quinze anys. I, per tant, aquest Govern no amaga el cap sota l'ala, el que hem fet és una anàlisi en profunditat, és veure quines són les necessitats reals que en matèria d'habitatge tindrem en els propers quinze anys i, per tant, a partir d'aquí, un compromís ferm que ha de ser no només del Govern, sinó que també estem segurs que serà per part de totes les administracions locals. Per tant, escolti'm, què planteja aquest PTSH? Doncs, disposar d'un 5 per cent d'habitatges amb destí de lloguer social i que el 15 per cent dels immobles es reservin a polítiques socials en les àrees considerades d'alta demanda. Per tant, escolti'm, abordem el tema amb seriositat, amb l'anàlisi, amb la profunditat que es requereix i, per tant, en aquest sentit, amb la voluntat de posar-ho a debat, com ho hem fet –i vostè ho sap, per això en té les dades–, perquè hi ha tota la transparència, tota la informació de cara als ajuntaments, a les altres administracions directament implicades, no? Hi han altres àmbits en els quals vostè no ha fet incidència, però jo sí que vull posar en valor l'índex de referència. I, per tant, escolti'm, aquí han treballat també en fer que el lloguer sigui un element positiu, un element que jugui a favor, i no un element secundari, com ho ha estat fins ara. Creiem per part nostra que és bàsic i per això treballem intensament pel tema de la Llei d'arrendaments urbans. Gràcies.
Gràcies, consellera Borràs. Té la paraula la senyora Ibarra.
Gràcies, presidenta. Consellera, gràcies per la seva explicació. De fet, abans m'agraïa el to; jo crec que hem de respectar el to, eh?, que ens utilitzem, perquè al cap i a la fi tots intentem treballar per millorar les condicions dels catalans i catalanes, especialment en el nostre cas, en el tema de l'habitatge. Dit això, bé, vostè deia que l'habitatge per aquest Govern és un tema prioritari i que hi destinaven més recursos que mai. En això no hi podem estar d'acord, consellera. Vostès estan més o menys a un 50 per cent del que hi destinava el Govern, per exemple, del president Montilla, i, per tant, no podem estar de cap manera d'acord en aquestes dades que hi posen. I, per tant, nosaltres entenem que no és tan prioritari l'habitatge pel seu Govern, perquè les prioritats en política es demostren precisament posant-hi recursos. Ha fet referència, per un costat, al món local i també al Govern de l'Estat, cosa a la que ja ens tenen acostumats, i és cert que el Govern de l'Estat últimament, doncs, deixa molt a desitjar en la seva actitud davant les polítiques d'habitatge i la coordinació amb el Govern de la Generalitat –és cert. Però també hem de recordar que els governs socialistes han estat bastant més sensibles en la col·laboració amb la Generalitat en aquest àmbit. Quant al món local, al que vostè feia referència, evidentment els ajuntaments han fet una feina titànica en matèria d'habitatge, i en molts casos s'han sentit molt sols i poc acompanyats, i amb pocs recursos. I per això és potser pel que han pogut comprar ben pocs habitatges, 242, que tot i així s'ha de posar en valor aquesta xifra, no? Però és que hem de recordar que la competència en habitatge no és dels ajuntaments, consellera, és del Govern de la Generalitat, i, per tant, és el Govern de la Generalitat qui ha de liderar les polítiques d'habitatge i, en tot cas, si es vol que els ajuntaments actuïn de determinada manera, se'ls ha de passar els fons necessaris perquè ho puguin fer. Vostè ens deia que, bé, si ens semblava poc el parc públic. Doncs, sí, ens sembla poc, perquè realment les xifres són les que són: necessitem aquests 230.000 habitatges i, per tant, ens sembla poc, a nosaltres i a les entitats socials que treballen en aquest àmbit i que veuen realitats realment molt dures. Nosaltres també volem fer un treball a fons, que evidentment no es podrà resoldre en un any. Com els hem dit, es necessiten algunes modificacions legislatives, entenem, perquè, doncs, realment es pugui donar la capacitat suficient per tenir aquest parc d'habitatge públic que sigui suficient per a les necessitats que tenim al país, i, evidentment, posar-hi els diners..., que no es podran posar en un sol exercici pressupostari, però que s'hi han de posar i que, a més a més, s'han d'activar actuacions que vagin a solucionar aquells problemes més peremptoris, diguéssim, aquells problemes en què tenim unes necessitats més urgents. I, finalment, el tema dels joves, que ens preocupa especialment. Miri, el 2007 Avalot va presentar una iniciativa legislativa popular amb mesures per facilitar l'accés a l'habitatge dels joves. Aquesta iniciativa va anar passant d'una legislatura a una altra fins a arribar a l'actual. A la ponència hem pogut escoltar els experts que parlaven sobre el tema i ens posaven sobre la taula realment el drama dels joves i dels no tan joves per accedir a l'habitatge. Els impulsors de la iniciativa van ser conscients, i tots els grups parlamentaris, de que la realitat econòmica immobiliària havia canviat, i que, per tant, el text com a tal de la iniciativa, doncs, no s'ajustava massa bé a la realitat actual. I, de fet, els grups vam poder presentar esmenes a aquell text, i fer-lo més coherent amb la situació actual. I aquí hem acabat, amb la presentació d'aquestes esmenes, perquè a hores d'ara aquesta iniciativa dorm el son dels justos. No n'hem sabut res més, perquè entenem que el grup que dona recolzament al Govern, doncs, això no ho ha tirat endavant, i, per tant, el Govern entenem que no té prou, diguem-ne, iniciativa o prou interès en posar remei a aquesta situació dels joves. De fet, vostè, consellera, tampoc no s'hi ha referit a bastament. Ha parlat abans de l'índex de referència. Tant de bo l'índex de referència pugui suposar una solució, encara que sigui parcial, al problema de l'habitatge que tenim actualment, especialment a la ciutat de Barcelona i a l'àrea metropolitana, però ens temem que no serà realment un punt d'inflexió, no serà una solució prou eficient. I per això li demanem que el que es faci és incidir en tenir un parc públic de lloguer prou gran perquè això sí que comporti una millora en la quantitat d'habitatge en el mercat, i, per tant, una millora dels preus de l'habitatge. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyora Ibarra. Té la paraula la consellera Borràs.
Gràcies, senyora diputada. Vostè ha dit que els ajuntaments s'han trobat molt sols, i a mi em sembla que això no és així, això no ens ho pot dir. Nosaltres hem acompanyat els ajuntaments, hem estat al seu costat o, més ben dit, en altres ocasions hi hem estat al davant, no? Li feia referència a l'exercici del dret de tanteig i retracte. Escolti'm, nosaltres haurem materialitzat més de mil adquisicions per aquesta via, dos-cents i escaig per part dels ajuntaments; no ho menystinc –no ho menystinc–, però 230 per part dels ajuntaments. I li'n podria llegir la llista, però no cal, no?, és com lleig, dels ajuntaments, que ni un de sol, eh?, han trucat a la porta per dir: «Escolta'm, això ho fem a mitges? Perquè hi han hagut casos d'ajuntaments, de mitjana mida, que han dit: «Escolta'm, aquí hi ha una promoció molt interessant que no la podem adquirir, però sols no podem fer-ho. Ens hi ajudeu? I nosaltres hem estat sempre al costat d'aquests ajuntaments. Per tant, de veritat, eh?, les coses són com són. O deixi'm que li digui una altra cosa, no? El que és l'expropiació prevista a la Llei 4/2016. Aquí van demanar, i van demanar que hi constés, en la llei, el 50 per cent de l'ajuda per part del Govern de la Generalitat. I vam dir que hi seria, però com que hi havien dubtes i reticències –ho puc entendre–, ho vam acabar introduint en el text. Hi han 7 milions i mig disposats a fer aquesta expropiació que preveu la Llei 4/2016. I li he de dir que cal reclamar més implicació en aquest àmbit, perquè hi ha un total de trenta-sis municipis que no han expressat, no ens han fet arribar cap interès en poder treballar en aquesta manera... I podria dir noms d'alguns ajuntaments que, doncs, fan una mica..., es contradiu el fet de que a vegades fan grans discursos en matèria d'habitatge i, després, en aquesta eina que van defensar tant no ens han dit ni ase ni bèstia. Per tant, escolti'm, aquesta és la realitat. O en el programa 60/40, en el qual en Govern de la Generalitat de la Generalitat paga el 60 per cent del lloguer i el 40 el paga l'ajuntament, doncs, ens trobem que només hem rebut peticions per part de..., setze peticions, no? –setze peticions–, aquesta és la realitat, de setze ajuntaments diferents. De les comarques de Barcelona, són sis, els ajuntaments que s'hi han apuntat; cap més, eh? Nosaltres en paguem el 60 per cent; el 40 per cent el paga l'ajuntament, i allò que paga la família es treu de l'ajuntament, no de la nostra aportació. Doncs, la realitat és aquesta. Jo no vull dir..., bé, suposo que tothom fa el que pot. Aquesta és una realitat. Però, escolti'm, l'acompanyament, absolut: 50 per cent, nosaltres, compromès en el pressupost de la Generalitat per poder fer l'expropiació de l'ús, i ja ho veu, i també poder fer tanteig i retracte. Per tant, és evident que estem totalment d'acord que cal ampliar el parc d'habitatge públic d'aquest país, és evident que aquí hi estem d'acord, i aquí, doncs, unes dades objectives, que ens les dona el PTSH, fruit d'una anàlisi rigorosa de les necessitats de la població al país del parc d'habitatge existent, i, per tant, per allà on hem d'anar. Però, després, una altra cosa: la llei que vostè diu que va posar sobre la taula en matèria d'habitatge de..., en matèria d'habitatge per als joves, no?, d'Avalot, en podríem dir. Home, jo disposada a aguantar-ho tot, eh?, però que el 2017 em digui que la iniciativa que el 2007, amb Govern tripartit, es va portar en aquesta cambra no ha tirat endavant perquè aquest Govern no ho creu oportú, potser el problema està en aquesta cambra, que al cap i a la fi és qui acaba decidint si les lleis tiren endavant o no. És que, al final, també potser que, entre tots, cadascú assumeixi el seu índex de responsabilitat en aquest tema. No vull pensar que els tres anys..., des del 2007 fins al 2010, és que el Govern tripartit no va voler que avancés la llei, perquè vostè ho interpreta d'aquesta manera. Per tant, escoltin, jo crec que, amb sinceritat, a vegades les coses són complexes i que jo vull parlar en positiu de la col·laboració entre els ajuntaments i el Govern de la Generalitat. No vull pensar de cap manera el contrari, que algú s'adorm en aquesta matèria; contràriament, jo penso que tothom –també els ajuntaments, malgrat les xifres, doncs, són les que són–..., és evident que no puc dubtar de que la intenció és posar-hi el màxim de recursos i, per tant, la màxima voluntat en fer front a aquest problema tan rellevant...
Consellera, ha exhaurit el temps.
Gràcies, senyora presidenta, per la seva magnificència amb el temps. I res més. Gràcies.
Gràcies, consellera. [[Interpel·lació al Govern sobre l'acció exterior]] [[300-00195/11]] El desè punt de l'ordre del dia és: interpel·lació al Govern sobre l'acció exterior, presentada pel Grup Parlamentari Popular de Catalunya. Per a exposar-la, té la paraula el senyor Juan Milián.
Gracias, presidenta. Conseller, diputadas, diputados, todos ustedes conocen la profunda preocupación de la comunidad internacional respecto al deterioro del estado de derecho en la República Bolivariana de Venezuela; resoluciones de la Organización de los Estados Americanos y del Parlamento Europeo son una prueba. Aquí en Cataluña, el Institut Català Internacional per la Pau –el ICIP– también ha denunciado la degeneración de la situación en Venezuela. La vulneración de los derechos humanos es flagrante y se muestra ante los ojos de todos aquellos que no queremos mirar hacia otro lado. Las políticas del régimen de Nicolás Maduro han llevado Venezuela a una situación humanamente insostenible, desde una inseguridad personal que se cifra en más de veintiocho mil asesinatos durante el año 2016 hasta el desabastecimiento de alimentos y productos básicos para la higiene. El tejido empresarial ha sido borrado del mapa, y la desigualdad y la pobreza son indecentes en un país con envidiables recursos naturales. Sin embargo, la indignidad del régimen populista de Venezuela alcanza su máxima expresión en la violación sistemática de los derechos humanos de su población. El Gobierno de la Generalitat y el Parlamento de Cataluña deberían expresar su máxima solidaridad con las familias de los manifestantes asesinados por un régimen que no respeta la ley. Debemos expresar también nuestra máxima solidaridad con todos los presos políticos y reclamar su inmediata liberación. Recordemos hoy que Leopoldo López ha salido de la prisión, pero no está en libertad; como el pueblo venezolano, hoy Leopoldo sigue sin libertad. Ante esta situación de deterioro democrático, no podemos mantener un silencio cómplice. Así, pues, mi primer a petición al conseller con esta interpelación es que, en nombre del Gobierno de la Generalitat, se una a la Declaración de Barcelona por el respeto de los derechos humanos en Venezuela. Esta es una declaración promovida y firmada por las más representativas asociaciones de venezolanos en Cataluña, que sufren la situación de sus compatriotas no solo desde la lejanía, sino también en sus propias carnes, como es el caso de los jubilados, que llevan más de veinte meses sin cobrar su pensión. Estos impagos del régimen de Maduro están provocando situaciones trágicas aquí, aquí en Cataluña, unas situaciones de desesperación fatal que han sido descritas recientemente en la Comisión de Acción Exterior por algunas víctimas, que no solo sufren para llevar una vida digna, sino que tuvieron que soportar el vergonzoso desprecio de algunos de los grupos parlamentarios de esta cámara. En la moción del próximo Pleno pediré ayuda para estas personas, para estos venezolanos que también son catalanes. Pero, señor conseller, ahora le pido un claro compromiso de los derechos humanos en Venezuela y una rotunda condena del régimen populista y criminal de Nicolás Maduro. Permítanme leer uno de los últimos párrafos de esta declaración de Barcelona, que, como he dicho, firmaron las asociaciones de venezolanos: «Deseamos transmitir igualmente a la sociedad española nuestra humilde advertencia acerca de las trágicas y horribles consecuencias que inevitablemente terminan produciendo siempre los planteamientos políticos enconados, enfocados en remarcar las diferencias, dirigidos a fracturar la cohesión ciudadana y que fabrican bandos de malos y buenos, de víctimas y victimarios. Lo que está ocurriendo en Venezuela debe servir como ejemplo de pésima e inhumana práctica político-gubernamental. Senyor conseller, esta no es solo, pues, la causa de Venezuela, esta es la causa universal de la libertad. Es una causa que nos llama a todos y a cada uno de nosotros, y es por eso también que reclamo su apoyo y su compromiso por Venezuela y por la libertad. Estic segur, senyor conseller, que serà així, però amb aquesta interpel·lació també li voldria plantejar diferents qüestions que fan referència directa a la seva acció exterior. No cal que li repeteixi que el Partit Popular defensa una acció exterior que ajudi a desplegar les competències de la Generalitat afavorint els interessos dels catalans. Estem a favor d'una acció exterior potent en matèria d'internacionalització econòmica, turística, cultural, universitària, per atracció de talent, per atracció de turisme i de creació d'ocupació. Però ja sap que ens oposem fermament a malbaratar recursos públics en allò sobre el que precisament ens adverteixen els nostres germans veneçolans: en plantejaments polítics enfocats a crear diferències, a fracturar la cohesió ciutadana i a fabricar bàndols de dolents i de bons. Senyor Romeva, vostè va liderar una candidatura, la de Junts pel Sí, amb un programa electoral per a divuit mesos de legislatura. N'han passat vint-i-dos, i, per tant, crec que tenim suficient perspectiva com per a fer un balanç del grau de compliment de les seves promeses en matèria d'acció exterior. Al seu programa per a divuit mesos prometien literalment que des de la seva nova condició d'estat membre de la Unió Europea Catalunya promourà un model d'estat, un model d'Europa federal. També, literal, «com a estat membre de la Unió Europea i de les Nacions Unides, Catalunya s'implicarà de manera adequada en missions de pau. Prometien que en divuit mesos convertirien les delegacions en «una veritable xarxa diplomàtica i consular –literal– «amb totes les potestats d'un estat en l'àmbit internacional. Al següent punt prometien crear el passaport català i l'emissió de visats, també que elaborarien lleis com la llei de tractats internacionals –tot en divuit mesos, n'han passat vint-i-dos–, o que reforçarien la representació permanent de Catalunya davant de la Unió Europea; recordem que la Comissió Europea ha advertit que no reconeix com a interlocutor vàlid aquesta falsa representació permanent. Crec que l'única promesa electoral que han complert és la de crear més delegacions i, per tant, més alts càrrecs. Ens trobem amb l'acció exterior de la Generalitat més aïllada i menys influent dels darrers anys. Mai cap president de la Generalitat ni cap dirigent de l'acció exterior de la Generalitat havien tingut tan poques reunions rellevants a nivell internacional. Presidents anteriors eren rebuts per Helmut Kohl –el canceller, que en pau descansi– o per presidents de la Comissió Europea. Avui els únics polítics que es volen fer fotografies amb representants de la Generalitat, doncs, són radicals ultradretans, contraris als principis o valors de Helmut Kohl i de la Unió Europea. Senyor conseller, en èpoques de recursos limitats els polítics responsables intenten fer més amb menys, però l'actual acció exterior de la Generalitat fa exactament al contrari: fa menys amb més. Mentre ha retallat partides socials sensibles, n'han multiplicat d'altres, com el Diplocat, les delegacions o els viatges a l'estranger del president. Però avui no li pregunto per les despeses, avui li pregunto pels resultats, i aquests són molt pobres. Hem vist que no han complert el programa electoral, no han aconseguit cap reconeixement internacional a la independència. Era d'esperar, i és una bona notícia per a la majoria social catalana. Tanmateix, el poc que han fet perjudica els interessos dels catalans: la seva acció exterior no fa creïble una hipotètica independència, però sí que fa creïble una degeneració institucional i un conflicte social a Catalunya. I en un món competitiu com és el món actual, on totes les regions d'Europa treballen per atraure talent, empreses i inversions, els arguments, i Diplocat, de la seva conselleria o del Govern són, en definitiva, munició per als competidors. Cada declaració i cada document de l'acció exterior de l'actual Generalitat és un argument que pot ser utilitzat a favor d'aquells que competeixen contra Catalunya. La internacionalització del procés és, per tant, el tancament de portes al futur de Catalunya. Li'n posaré un exemple ben clar: l'Agència Europea del Medicament. Molts creiem que Barcelona en seria la seu perfecta: ho creu el Partit Popular, ho creu el Govern d'Espanya, l'Ajuntament de Barcelona, i segurament la majoria de grups parlamentaris d'aquesta cambra. Londres perdrà aquesta Agència Europea del Medicament per culpa d'un referèndum independentista. En menys de dos anys el Regne Unit estarà fora de la Unió Europea, però vostès prometen un «catexit abans del 3 d'octubre. Fora d'aquí ningú no es creu la separació de Catalunya de la resta d'Espanya, però sí que preocupa que aquesta comunitat estigui liderada per polítics que, o bé menteixen la seva societat o bé estan fanatitzats. De fet, la seva actuació és un punt a favor dels rivals de Barcelona i de Catalunya. També vull preguntar-li, conseller, pel registre de catalans a l'exterior. El primer que he de dir és que em preocupa que vulguin condicionar certs drets als catalans a l'exterior a la inscripció en aquest registre; això seria retallar drets i ho reprovem. Per altra banda, m'agradaria que ens expliqués el sentit de la campanya de promoció que n'han fet: quina valoració fa dels resultats, i, si és possible, que ens expliqui a quin futur de Catalunya fa referència aquesta campanya. També ens agradaria saber si és cert que vostè s'ha compromès amb representants de casals catalans a l'exterior a que aquest registre serveixi com a cens per a un hipotètic referèndum independentista. També m'agradaria que es posicionés respecte al càstig que la Generalitat sotmet a una institució tan important per a Catalunya com és la Casa Àsia. Han deixat sense partida pressupostària aquesta institució, que ens connecta amb un continent tan important al segle XXI com és Àsia. Fa poc el director d'aquesta casa va comparèixer al Parlament i la presentació de les seves activitats va ser aclaparadora. Casa Àsia sí que fa més amb menys, i fa que el món ens miri, més i millor del que per exemple fa Diplocat. També li vull preguntar pel Marroc, senyor conseller. El Marroc és un país clau per a moltes inversions i empreses catalanes. Vostès van anunciar un viatge al Marroc amb el president, deien que per a fer reunions institucionals; sembla ser que no van aconseguir tancar cap reunió i es va anul·lar el viatge. Sembla ser, també, senyor conseller, que darrerament, de la mà dels seus socis de la CUP, vostè ha protagonitzat apropaments a moviments amb certes reivindicacions al Rif. Ens agradaria saber si ha tractat la qüestió del Rif en alguna reunió, si s'ha compromès a algun tipus d'acció o de suport, i si ha informat el president Puigdemont i els partits que formen Junts pel Sí d'aquests contactes o d'aquestes possibles maniobres. En definitiva, drets humans a Veneçuela, balanç del grau de compliment del programa electoral en matèria d'acció exterior, Agència Europea del Medicament, el registre de catalans a l'exterior, Casa Àsia i els seus contactes amb moviments amb reivindicacions respecte al Rif serien les qüestions que ens agradaria que tractés en aquesta primera part de la interpel·lació. Moltes gràcies, conseller.
Gràcies, senyor Milián. Té la paraula el conseller Raül Romeva, conseller d'Afers Exteriors, Relacions Institucionals i Transparència.
Bé; moltíssimes gràcies i bon dia, presidenta. Diputats i diputades, consellera... En qualsevol cas, li agraeixo, d'entrada, i deixi'm que l'hi digui amb tota franquesa, el to, perquè jo crec que, al final, és el que pertoca i, per tant, és el que crec que hem de poder normalitzar. Des d'aquesta perspectiva, intentaré respondre a algunes de les qüestions i mostraré, en qualsevol cas, alguna estupefacció. Vostè ha començat fent un míting, directament, sobre Veneçuela, cosa que és molt legítima; òbviament, cadascú explica la versió que té del món a la seva manera, només faltaria. El que a mi em genera una certa confusió és que, quan vostè demana el respecte de drets humans, ho faci, òbviament de manera esbiaixada. És a dir, quan alguns parlem de drets humans, de democràcia i de separació de poders, no ho fem en funció de la bandera o del lloc on es produeixin, ho fem de manera global: ho fem per a tot arreu i ho fem arreu del món. Jo crec que, en aquest sentit, és important tenir una visió una mica coherent. Drets humans no es poden circumscriure en funció de si qui els demana és més o menys amic, igual que el principi democràtic, igual que la separació de poders. I a mi em fa la impressió, senyor Milián, que el partit que vostè representa, o en tot cas el partit del qual vostè és part, té una certa lectura parcial sobre qui, i com i quan pateix determinades vulneracions. Tenim experiències històriques llargues pel que fa al paper del Partit Popular a les gestions de les crisis a l'Amèrica Llatina, i no m'hi estendré perquè, en tot cas, no és l'objecte de la interpel·lació. Però sí que li demanaria una certa coherència a l'hora de plantejar determinats debats i determinats discursos. Per tant, crec que hem de celebrar sempre, en qualsevol lloc del món, que hi hagi solucions dialogades i pactades als conflictes, per tant, la violència mai –mai, mai– pot ser la solució desitjable i volguda en cap cas. I, per tant, des d'aquest punt de vista qualsevol cosa que es pugui afrontar per marcs dialogats, pactats, a mi em sembla que és molt millor, ho repeteixo, a qualsevol lloc del món. Però perquè hi hagi diàleg hi ha d'haver la voluntat d'asseure's en una taula, cosa que sembla que en alguns casos vostès tenen una certa dificultat. Per tant, deixo de costat aquesta qüestió, perquè em centraré en la fonamental de la interpel·lació. Pel que fa a l'acció exterior, li repeteixo el que hem dit tantes, i tantes i tantes vegades: aquest país no només té la necessitat, sinó l'obligació de tenir una acció exterior a l'alçada. Vostè n'ha fet alguns esments i jo li reiteraré no només alguns dels que ha esmentat, sinó altres. La representació exterior que en aquests moments té el país, no només a partir de les delegacions, que, com vostè molt bé diu, i jo ho reitero, s'està ampliant absolutament dins del marc de la normalitat, de la legalitat i de la necessitat, es complementa també amb altres oficines a l'exterior que tenen a veure amb representacions sectorials des del punt de vista del comerç, des del punt de vista de la cultura, des del punt de vista de la promoció del turisme, etcètera. És tot aquest cos el que des de l'acció exterior, amb l'aprovació del decret, que vam aprovar ara fa molt poc, que segurament s'ha llegit –almenys ho confio–, concretem molt més les funcions que es poden dur a terme, concretem molt més les capacitats d'organització que podem desenvolupar i concretem molt més també l'eficiència d'aquestes unitats. I ho dic perquè, home, permeti'm que li faci una esmena: vostè ha posat en qüestió l'eficiència de l'acció exterior des del punt de vista de la inversió. El problema és que la realitat és talment tossuda que li desmenteix la màxima, a vostè. O sigui, clarament una vegada més vostès intenten fer un relat no només fals, sinó directament contrari a les evidències més notòries. Vostè parla d'inversió estrangera. Escolti, l'any 2016 la inversió estrangera a Catalunya va ser un rècord, de més 5.000 milions d'euros. No sé d'on treu la imatge de que la inversió està en perill per culpa d'allò que vostè anomena el «procés o com en vulgui dir. Això no és veritat, és que és rotundament fals, és que és exactament el contrari. Vostè demana que hi hagi més compromís amb la captació de fons. Escolti, és que el 67 per cent de les beques que s'han aconseguit en recerca de la Unió Europea destinades a l'Estat precisament les tenen, i, en tot cas..., investigadors i investigadores de Catalunya. I això té a veure òbviament amb aquesta capacitat de projecció que té el país, per tant, amb el coneixement que existeix. I també té molt a veure amb la feina que es fa de treball conjunt amb les institucions europees, no en contra de ningú, senyor Milián: aquí ningú fa cap mena de batalla contra ningú, sinó precisament el contrari. I pel que fa a la imatge, a mi em sembla que, si vostè para una mica d'atenció a com han anat darrerament, des del punt de vista cultural, alguns esdeveniments, home, notarà que d'hostilitat –hostilitat–, tampoc n'hi ha. Li puc parlar de la Fira de Bolonya, del llibre infantil i juvenil, o de l'Smithsonian Folklife Festival, o de tantes i tantes altres iniciatives vinculades, per exemple, amb la internacionalització del dia de la rosa. Per tant, jo aquesta hostilitat que vostè llegeix pel que fa al que fa Catalunya arreu del món no només no la veig enlloc, sinó que en tot cas només la veig en els seus cervells. Però és que, a més a més d'això, hi ha altres elements que són absolutament determinants. En termes de cooperació, la cooperació catalana, que és una eina fonamental de la projecció exterior d'un país –el que sigui, també en el cas de Catalunya–, és especialment significativa no només des del punt de vista de l'eficiència, sinó també des del punt de vista del reconeixement que té. Vostè no n'ha parlat, potser perquè és una àrea que no l'interessa gaire; doncs, jo li diré que aquest és un dels aspectes amb els quals, des de la imatge exterior que es té de Catalunya, està molt més ben considerada del que alguns de vostès segurament voldrien, com hem trobat, precisament, per desgràcia, en determinades situacions a l'hora de buscar convenis amb actors també per part de l'Estat. I pel que fa a aspectes concrets, vostè ha esmentat elements de la comunitat catalana a l'exterior. Nosaltres vam aprovar ara fa molt poc, i vostès hi eren..., a la llei de la Catalunya exterior vam explicar la necessitat que té un país com Catalunya de comunicar-se més i millor amb la població catalana que per raons diverses –alguns per necessitat, d'altres per voluntat– ha hagut de marxar. I des d'aquesta perspectiva, el registre és un instrument absolutament necessari, normal al segle XXI. Els serveis que ofereix el registre són coneguts i, per tant, jo crec que vostè ja els coneix, no cal que hi insisteixi. Però, en qualsevol cas, és en aquests moments l'eina que tenim a disposició per poder comunicar-nos amb aquesta gent de l'exterior, i perquè també des de l'exterior puguin tenir accés al que passa a Catalunya, amb absoluta normalitat. Vostè veu uns fantasmes on no hi són, vostè veu unes amenaces on en realitat jo només veig oportunitats, i vostè veu uns problemes on en realitat el que tenim és una absoluta convicció de que el que passa al món és que hi ha una evolució que els està passant per davant sense adonar-se'n: se'n diu «democràcia, senyor Milián, aquí i arreu; se'n diu «normalització, se'n diu entendre que un món globalitzat el que vol és que la gent interactuï, que la gent es connecti, no que la gent posi dificultats a la connectivitat, que és el que fan vostè contínuament amb la seva política interna i amb la seva política exterior. La gran preocupació que en aquests moments tenim molta gent dins i fora de l'Estat, dins i fora de Catalunya, dins i fora de la Unió Europea, és com pot ser que l'Estat espanyol el governi una, per dir-ho així, institució o un règim, per dir-ho de manera més clara, on la separació de poders que a vostè el preocupa tant en el cas de Veneçuela és absolutament absent. I si vol, consulti qualsevol dels informes que s'han produït darrerament: Consell d'Europa, el Rights International Spain, Jueces para la Democracia; és igual, el que vulgui, n'hi han centenars, de denúncies sobre la manca de separació de poders en aquest estat de dret que és tan clarament qüestionat. Però és que, a més a més, en terme d'imatge. És que ahir mateix sortien les dades de la Comissió Europea sobre l'incompliment de les lleis i de les normatives europees. Casualment l'Estat espanyol és el que més n'incompleix. Vostès, que els agrada tant parlar de lleis, home, és especialment significatiu que en el rànquing d'incomplidors l'Estat espanyol sigui el principal. Si vol, parlem de la corrupció. Jo crec que el que preocupa el món avui és que el Govern de l'Estat és incapaç d'asseure's en una taula per dialogar ni que sigui sobre com respondre a allò que anomenen «el principal repte de la democràcia actual, sigui un partit que té nou-cents casos d'imputats per corrupció. I ja no parlem, si vol, de la impunitat davant dels delictes. Això és el que dona mala imatge al món, no que la gent vulgui lliurement i legítimament expressar-se. Per cert, ja ha vist Les clavegueres de l'Estat? Crec que tindria molta informació per a la propera compareixença.
Moltes gràcies, conseller Romeva. Té la paraula el senyor Juan Milián.
Gràcies, presidenta. Home, senyor conseller, vista l'eficàcia de la seva acció exterior en promoure l'independentisme a l'exterior, diria que «les clavegueres de l'Estat estan a la seva conselleria. Vostè posa medalles sobre atracció d'inversions que no li pertoquen, crec que estan sent un govern paràsit de les reformes del Govern d'Espanya i de l'esforç de la societat catalana. Jo en la primera intervenció li he preguntat pels drets humans a Veneçuela, per un balanç del grau de compliment del programa electoral de Junts pel Sí, per l'Agència Europea del Medicament, pel registre de catalans a l'exterior, per Casa Àsia, pels contactes amb moviments del Rif. Vostè no m'ha contestat a gairebé re. La meua feina és repreguntar-l'hi i és demanar retiment de comptes. M'ha preocupat el que ha dit de Veneçuela. Vostè ha comparat Veneçuela amb Espanya, ha dit que la situació de Veneçuela és com Espanya, i ha posat com a exemple –a part de que em sembla una ignorància absoluta– rànquings on es compara la situació d'Espanya amb Alemanya, igual, fins i tot està pitjor el cas d'Alemanya. Si negar-se a condemnar el règim de Maduro és el preu que estan pagant per la foto amb l'estelada d'un dictador, crec que fa un servei a la causa molt petit. Sobre el Marroc no ha dit re. Ens preocupa –ens preocupa. No sé si sap la importància que té el Marroc no només per als interessos econòmics de Catalunya, també, no?, per la col·laboració del Marroc amb l'Estat, amb, en definitiva, la Unió Europea per controlar moviments migratoris. Jo crec que desestabilitzar aquella zona seria d'una gran irresponsabilitat. M'agradaria que m'hi respongués, en la segona part. Respecte a les delegacions... Per cert, hi ha algun delegat que als mitjans de comunicació catalans parla d'«ambaixada –no jo, és ell. Seria bo que aclarís quins serveis donen aquestes delegacions als catalans a l'estranger. Ara, aquest estiu, doncs, molts catalans viatjaran per turisme, per negocis a l'estranger. Quins són els serveis que ofereixen aquestes delegacions? Sí que hem descobert, he de dir, algunes funcions dels delegats de la Generalitat, però no perquè aquests ens ho expliquin, perquè no compareixen mai al Parlament, sinó perquè ho publica el Govern dels Estats Units. El passat 22 de juny es va fer públic a Washington l'informe de la Foreign Agents Registration Act –FARA–, que respon a criteris de transparència sobre els contactes entre congressistes americans o el seu staff amb ambaixades, empreses i lobbys. Tot i que alguns delegats, com deia, parlen de la seva delegació com una ambaixada, la delegació de la Generalitat als Estats Units hi està inscrita com un lobby. I és curiós, perquè dades, i noms i despeses que vostè mai ens ha deixat veure respecte a la contractació, per exemple, del lobby Independent Diplomat, sí que apareixen respecte a la delegació als Estats Units. I hi consten despeses sorprenents. Entenc que podrien ser normals despeses de 5.600 dòlars en telèfon en un semestre, eh? –aquestes dades fan referència al primer semestre d'aquest any, del 2017–, o 2.200 dòlars en àpats, 143.000 dòlars en salaris, en aquest semestre, o 8.800 dòlars en viatges. Ja ho dic, poden ser xifres normals, eh?, no vull dir re amb això. Però el que m'estranya molt és que només aquesta delegació s'hagi gastat, els primers mesos de l'any, més de 9.200 dòlars en concepte d'oci –d'oci–: «entertainment expenses. Escolti, és aquest un concepte usual a la resta de delegacions? A qui paguem la festa, senyor conseller? Ens agradaria saber quina és la despesa anual en entertainment, en oci, de la seva conselleria. Ens en podem fer alguna idea. Veig a l'informe de la FARA que un dels congressistes que possiblement es va beneficiar d'aquest oci és conegut per les seves posicions ultres contràries a la Unió Europea i molt, molt favorables a Vladimir Putin. És el congressista que fa unes setmanes va fer una gira per Europa, on es va entrevistar amb el líder de l'extrema dreta holandesa, Geert Wilders; amb la líder de l'extrema dreta francesa, Marine Le Pen, i amb el líder català –posi-hi vostè el qualificatiu que vulgui–, Carles Puigdemont. Senyor conseller, la delegació de la Generalitat als Estats Units està malbaratant recursos públics fent de lobby per aconseguir fotografies que posin Puigdemont al mateix nivell que Geert Wilders i Marine Le Pen? Acabo, conseller. Li he preguntat sobre moltes qüestions que havien quedat pendents a la primera intervenció. Li he afegit aquí el tema de les delegacions, el concepte aquest d'«entertainment. I m'agradaria fer-li –per acabar, presidenta– dos apunts més d'actualitat: al programa electoral també parlen vostès d'augmentar l'obertura comercial de Catalunya al món. Sap que actualment està sobre la taula el tractat entre el Canadà i la Unió Europea, que ha rebut el suport majoritari del Parlament Europeu, excepte d'aquells partits polítics com el Front Nacional francès o Podemos. I m'agradaria saber què n'opina, d'aquest tractat, del CETA, i dels beneficis que creiem que té per a les pimes catalanes que tenen bons productes i bons serveis que podrien exportar. I finalment, ahir ens assabentàvem de la condemna a nou anys i mig de presó per corrupció a l'expresident brasiler Lula da Silva, i en aquest sentit m'agradaria saber si vostè proposarà...
Senyor Milián, ha exhaurit el temps.
Acabo. La pregunta és si proposarà que retirin el Premi Internacional de Catalunya a Lula da Silva.
Ha exhaurit el temps. [[Aplaudiments.]] Gràcies, senyor Milián. Té la paraula el conseller Romeva.
Bé, senyor Milián, la veritat és que li reconec la capacitat extraordinària de barrejar naps amb cols, amb cebes, amb peres, amb el que vostè vulgui. Amb un matís: és que ja no cola, és que ja no se'l creu ningú. És que, clar, quan vostè escolta dirigents del seu partit, com el senyor Mayor Oreja, dir que per què han de condemnar el franquisme quan molta gent ho va viure amb normalitat i que, a més a més, fins i tot ho van viure absolutament amb aspectes positius, escolti'm, que vostè faci qualsevol comparació amb l'extrema dreta d'aquí, del món, no s'aguanta per enlloc, senyor Milián. I, per tant, tots sabem d'on venim cadascú, tots sabem d'on venen vostès, tots sabem amb qui estan vostès i, per tant, des d'aquesta perspectiva, que vostè vulgui fer comparacions entre el senyor Puigdemont i altres formacions polítiques, quan, de fet, tant a nivell ideològic com a nivell d'espais polítics vostès estan amb qui estan, és realment absolutament delirant. Dit això, vostè intenti-ho –intenti-ho–, que potser algun dia algú li compra aquest missatge. Jo crec que aquí ja no l'hi compren ni els seus ni, en tot cas, evidentment la societat. Segona, vostè, que el veig molt preocupat per temes de la gestió econòmica dels recursos públics..., home, a mi m'agradaria molt poder disposar de 60.000 milions d'euros que, per exemple, s'han dedicat a rescatar la banca, i això no és un problema de l'independentisme català; o dels 1.400 milions d'euros que vostès han regalat al senyor Florentino Pérez pel Castor; o dels 3.700 milions de les radials de Madrid; o els 65.000 milions d'euros que vostès s'han petat, dilapidat de les pensions, fulminades els últims anys. Si vol parlem d'eficiència de la gestió pública. Això és una de les raons per les quals molta gent, també a l'exterior, estem intentant explicar per què això no funciona, per què l'Estat no funciona: perquè vostès no només no permeten que es facin les coses que calen i que, segons diuen, són tan importants, a l'hora de la veritat fan exactament el contrari. Per tant, ho repeteixo, vostès tenen un problema greu de credibilitat, això a mi em sembla que es veu aquí i es veu a fora. Però sobretot hi ha un problema de respecte, ja: hi ha un problema de respecte cap al que significa l'Estat, cap al que significa la democràcia i cap al que significa la capacitat de gestionar els problemes. I quan vostè bàsicament critica la resposta exterior..., n'hi posaré alguns exemples. Fixi's, si vostè fa l'esforç mínim de llegir alguns dels documents que estan sortint, articles o reflexions, editorials diversos que estan sortint en diferents mitjans internacionals, hi ha un factor comú denominador: tots assenyalen la incapacitat de l'Estat i, per tant, també del Govern, i particularment del senyor Rajoy, de llegir, d'entendre, d'interpretar i de donar resposta i solució al que és una demanda pacífica, legítima, massiva i imparable de la gent a Catalunya. Aquesta incapacitat d'entendre la realitat és el que genera preocupació, no cap altra. No preocupa una urna, no preocupa que la gent surti al carrer pacíficament a manifestar-se. El que preocupa, i molt, és que des de l'Estat no hagin entès res i que des de l'Estat facin tot el possible perquè la voluntat democràtica de la gent sigui absolutament respectada, això és el que preocupa. Ara, òbviament vostè pot seguir llegint els seus mitjans de referència, pot seguir construint els relats que vostè vulgui, les fake news que l'interessin; això no vol dir que guanyi ni credibilitat ni influència. De fet, és evident que la seva influència a Catalunya és la que és, a la resta de l'Estat també cada vegada és la que és. Però sobretot a nivell internacional cada vegada són menys creïbles. El respecte que avui es té del que és l'Estat espanyol, ja no a Catalunya sinó en el conjunt dels països del món, clarament els hauria de preocupar. I això no és culpa del moviment independentista o de la gent que a Catalunya vol votar –ja no dic «independentistes, dic qualsevol persona que vulgui votar. Estic absolutament d'acord amb vostè: hi ha una qüestió d'imatge que preocupa. Però l'hi garanteixo: si vostè sap llegir una mica el món, entendrà que no és la democràcia que fa por, són nou-cents casos de corrupció, és la irresponsabilitat política, és la impunitat, és la nul·la separació de poders. Això fa por, aquí i fora. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, conseller Romeva. [[Interpel·lació al Govern sobre la islamofòbia]] [[300-00196/11]] L'onzè punt de l'ordre del dia és: interpel·lació al Govern sobre la islamofòbia, presentada per la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent. Per a exposar-la, té la paraula el senyor Benet Salellas.
Gràcies, presidenta. Consellera, diputades, diputats, la interpel·lació que fem en aquest Ple sobre islamofòbia és continuació, d'alguna manera, de la interpel·lació sobre segregació escolar que vam fer en el Ple passat, perquè per nosaltres parlar d'islamofòbia també és parlar del discurs i de l'imaginari que, amb altres ingredients i les polítiques d'aquest Govern, doncs, sustenten la segregació a les nostres escoles i als nostres barris, i, per tant, trenquen un projecte de país cohesionat, pel que nosaltres apostem. En qualsevol cas, i com a continuació d'aquella interpel·lació, nosaltres plantegem la islamofòbia com l'acumulació d'un conjunt de clixés en un prejudici negatiu contra els musulmans. És, en principi, una forma d'intolerància religiosa, però que s'expressa des d'una senzilla actitud mental o emocional fins a l'aplicació d'estereotips que sustenten discriminacions i que pot arribar a expressar-se, també, en formes d'assetjament i de violència verbal i física. Només la Plataforma Ciutadana contra la Islamofòbia denuncia aquest any tres-cents incidents islamòfobs al conjunt de l'Estat. Veiem com augmenten els delictes d'odi contra la població musulmana a casa nostra: el clar exemple, o paradigmàtic, de l'agressió a una dona embarassada, fa menys d'un any, en ple dia als carrers de Barcelona, o les mobilitzacions veïnals contra centres de culte a Nou Barris, al Carmel, a l'Hospitalet, i les dades que ens aportava una enquesta de l'Ajuntament de Barcelona, que explicava que a un 21 per cent de barcelonins i barcelonines els molesta que les noies portin vel a l'escola i un 19 per cent que el portin pel carrer. Entre moltes altres dades, o potser com a exemple paradigmàtic, fa només uns dies, amb relació a un fet que passava a Gavà, a un tiroteig, publicava El Periódico, penso que en un claríssim exemple d'islamofòbia... Donava la notícia, deia: «Dos policies locals han resultat ferits en un tiroteig a prop del tanatori de Gavà. Segons els testimonis, l'autor dels fets és un individu magrebí, amb barba, que ha fugit amb cotxe direcció a Sitges, ha utilitzat una arma llarga, possiblement un kalàixnikov. Aquesta és la informació que deia El Periódico a escasses hores dels fets. Un cop identificat l'autor, resultava ser Jorge Casas Cordero, de quaranta-quatre anys, nacionalitat espanyola, resident a Calafell, i que els Mossos vinculen amb un cas de violència intrafamiliar; ni magrebí, ni barba, ni kalàixnikov. Aquest és, d'alguna manera, el resultat d'anys de polítiques islamòfobes, que tenen a veure, d'alguna manera, amb l'ordre socioeconòmic establert després de la caiguda de l'URSS, i que després de l'11 de setembre, en la seva guerra contra el terror, doncs, ha vingut a construir o a alimentar la idea del musulmà com l'«altre, eh?, com el diferent, com aquell que no forma part del nostre context occidental de societat blanca capitalista. Qualsevol que hagi llegit Edward Said deu saber perfectament a què em refereixo: la construcció orientalista, i com la nostra història, la història d'Europa és plena, des de les croades i l'expulsió dels moriscos fins a la colonització i la descolonització als segles XIX i XX, de fenòmens que han anat construint aquesta idea de l'«altre i que ens porta, d'alguna manera, a l'etern monstre de l'antisemitisme a Europa. Probablement, la islamofòbia, avui, pot ser considerada, també, una forma d'antisemitisme. De fet, Cora Alexa Døving, una científica del Centre noruec d'Estudis de l'Holocaust, arriba a plantejar, precisament, certes similituds entre la islamofòbia, o el discurs islamòfob europeu avui, i l'antisemitisme prenazi. Com es construeix la islamofòbia? Bàsicament, la islamofòbia es construeix en entendre l'islam com a únic, és a dir, a reduir a un únic concepte, a seques, doncs, 1.400 milions de persones que viuen en cinquanta-quatre països, en quatre continents, on la religió musulmana és majoritària. Una religió, sabem, o una creença, en la que hi ha sunnites, amb les seves diferents escoles, amb dues visions tan diferents com la visió retrògrada del wahhabisme, promocionada per l'Aràbia Saudita, el petroli i el conjunt de potències occidentals capitalistes, o les visions quasi socialistes que van néixer amb el renaixement, amb la Nahda islàmica; els xiïtes, els drusos, els alevis, els alauites, hi ha islamistes, no islamistes, hi ha ateus. En definitiva, la pluralitat dins d'aquests 1.400 milions de persones és més que evident. Acceptaríem, d'alguna manera, nosaltres, els occidentals, que es parlés de tots els occidentals, de tots els habitants dels països de tradició cristiana, com una unitat, com si fóssim tots iguals? Em sembla que és evident que no. En canvi, a l'islam se'l tracta com una unitat, com una unitat negativa, perquè, a més a més, vinculem sempre l'islam a violència, terrorisme, assetjament de la dona, la imposició del vel, el menyspreu per la vida. No disposo, evidentment, de temps, per desmuntar tots aquests clixés, però només amb dades de les Nacions Unides sobre delinqüència i violència social podem dir que les societats musulmanes..., amb molts defectes, però apareixen com les societats més integradores i pacífiques, és a dir, les que tenen menys taxes de suïcidi, menys violacions i menys crims amb armes de foc. En canvi, nosaltres continuem percebent l'islam com una unitat negativa i, a més a més, irreformable, inassimilable, que ens ve a plantejar els musulmans com a inassimilables, en termes de democratització o de societat occidental. Ves per on, exactament el mateix discurs que es construïa amb relació als jueus els anys previs a 1945. És, evidentment, un fenomen amb moltíssima complexitat, però, si se'm permet la llicència, penso que nosaltres, a Catalunya, sota el concepte de «moro construïm, d'alguna manera, també, aquesta diana, aquest imant que inclou tots els clixés i tots els elements negatius en aquesta construcció de l'«altre, no? No deixa de ser curiós com una paraula que en català doncs, ha donat tant de joc, des de conceptes quotidians, com el «blat de moro, les «figues de moro; la toponímia, com el salt del Moro, Móra d'Ebre; el folklore, amb el gegant moro, els Moros i Cristians, però curiosament, en el llenguatge comú, avui, el concepte «moro serveix, bàsicament, per parlar de l'«altre, no?, del diferent i d'aquell que, d'alguna manera queda com un ciutadà de segona a la nostra societat. Tant hi fa que parli àrab, amazic, paixtu, o que parli català o castellà, perquè ha nascut aquí, i tant hi fa que tingui trets físics molt diferents, dels que van del Marroc fins a l'Afganistan; tant hi fa que tingui creences ben diferents, tenim una població, a Catalunya, a la que se li aplica un règim de segona als que considerem moros, no? I per això, nosaltres, des d'aquesta perspectiva, des d'aquesta construcció que s'ha fet del clixé en el context de la guerra contra el terror..., que nosaltres, com a CUP, d'alguna manera venim a posar aquest debat sobre la taula. Deia Elias Canetti que «el sentiment més pervers que conec és l'odi envers els oprimits, com si la seva situació fos, d'alguna manera, conseqüència del seu tarannà. I és des d'aquesta perspectiva que la CUP ens sentim cridats a intervenir, no pas en defensa d'una religió, diguem-ne, res més lluny del nostre objecte, sinó per descriure una situació d'opressió que es viu als Països Catalans l'any 2017 cap a aquesta minoria, cap a aquest moro, cap a aquest altre que s'està construint a casa nostra i que està sent objecte de violència estructural. Algú deia, en aquest faristol, fa pocs dies, que «no es pot ser demòcrata sense ser antifeixista. Nosaltres som antifeixistes i entenem que aquesta lluita és, avui, una de les primeres en la lluita per la democràcia a casa nostra. I aquí ve la pregunta al Govern, o les preguntes al Govern: quines són les polítiques que fa aquest Govern per lluitar contra la islamofòbia? I desenvolupa aquest Govern polítiques que podrien ser titllades d'«islamòfobes? I, per tant, preguntaríem a aquest Govern: comparteix aquesta anàlisi que fem, comparteix aquest discurs, comparteix aquesta prioritat, la necessitat de lluitar contra la islamofòbia? Què passa, amb els centres de culte, per exemple? Què passa amb les mesquites i els centres de culte a casa nostra? De veritat pensem que és integrador que totes les mesquites estiguin a tocar de l'AP-7 o en un polígon industrial? És aquest el concepte?, la transmissió que nosaltres volem donar de la idea de l'islam?, que ha de quedar sempre als marges de la nostra societat? Quin discurs fa, aquest Govern, per trencar el clixé d'aquesta idea d'unitat negativa, inassimilable, dels musulmans i musulmanes? És normal que la nostra televisió pública, cada vegada que vol parlar d'immigrants posi una dona amb un vel? És que no hi ha dones amb vel que siguin catalanes i que visquin..., i que podem transmetre la idea, efectivament, que no són immigrants, que no són transitoris al nostre país, sinó que formen part de la cultura d'aquest país? Què expliquem, a les escoles, de positiu, de l'islam?, què diuen els nostres currículums escolars? Què expliquem sobre la filosofia o sobre la ciència islàmica a les nostres escoles? Per què estudiem la literatura llatina i tota la literatura medieval de l'Europa cristiana i, en canvi, no coneixem res de la vida ni de la cultura a la Catalunya Nova i a la resta dels Països Catalans durant la presència morisca. Per què no ens ensenyen a recitar els preciosos versos de poesia eròtica d'Ibn Jafadja, poeta d'Alzira del segle XII? Què passa, que no encaixaria, tot això, amb el discurs oficial negatiu de l'islam? [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyor Salellas. Respon la senyora Meritxell Borràs, consellera de Governació, Administracions Públiques i Habitatge.
Gràcies, senyora presidenta. Senyor diputat, Catalunya, així ens autoanomenem nosaltres –ah, no el veia–, és un país d'acollida, no?, on convivim diferents orígens, procedències, cultures, tradicions i també –també– diferents creences religioses. La societat catalana és diversa, oberta i tolerant, almenys així ens agrada veure'ns a nosaltres mateixos; una societat que, si parlem de temes, doncs, de creences, està formada per agnòstics, per ateus, per practicants d'alguna religió o, simplement, creients però sense ser practicants. A Catalunya conviuen ciutadans de fins a tretze confessions religioses diferents, aquesta és la nostra realitat, i aquesta convivència, majoritàriament –i vull dir això: «majoritàriament–, és harmoniosa i cívica. Però hem treballat, treballem i continuarem treballant perquè això sigui així i millori –podríem dir-ho, eh? Aquest és el retrat general de la nostra societat, però també som conscients..., i per tant, no treu que hi ha, doncs, actes de discriminació per motius de creences, aquesta és una realitat que no podem amagar, o pràctiques religioses. I com a Govern, hi estem a sobre i treballem perquè això no sigui d'aquesta manera. Per posar-ne un exemple, i seguint el fil d'aquesta interpel·lació, durant l'any passat, el Cos de Mossos d'Esquadra ha tingut coneixement de tretze incidents que tenien a veure amb discriminació per motius de creences o pràctiques religioses, sis d'aquests de caire islamòfob. Aquests són elements denunciats; això no vol dir que no n'hi hagin més, eh?, jo ara estic parlant de denúncies concretes, i aquesta és la xifra que a mi se m'ha donat i que, per tant, entenc que és la correcta. Aquests incidents de caire islamòfob poden prendre diferents formes i poden tenir, també, diferents intensitats. El més habitual són atacs –i quan parlo, doncs, d'aquestes denúncies...– contra centres de culte islàmics i les protestes contra l'obertura de nous –vostè ho citava, aquesta és una realitat. I d'atacs o agressions a persones musulmanes, vostè en citava un, jo en cito un altre: el succeït el 2017, en què diferents persones van fer diversos comentaris i insults de caire racista i islamòfob, també, a la regidora de Participació i Convivència a Badalona, no?, Fàtima Taleb, i aquest cas va sortir a la llum i amb força, per la seva condició de regidora i, per tant, la seva visualització. Però és evident que això, com a Administració, però tampoc com a societat, nosaltres ens ho podem permetre ni ho hem de veure tolerable. Altres formes d'islamofòbia són més subtils, com vostè citava, no?, més complicades de denunciar, més difícil, segurament..., doncs, això, són més subtils. I, per tant, es tradueixen a les dificultats, en alguns casos –vostè no n'ha parlat, però jo crec que també val la pena que en parlem–, d'accedir a certs llocs de feina; a poder llogar alguns habitatges, i aquesta és una realitat que jo, quan vaig pel territori, també se m'explica, hi és. I aquesta islamofòbia subtil, podríem dir, o no declarada, per dir-ho d'alguna manera, és molt més habitual i, alhora, molt més difícil de quantificar, però igual de negativa o igual de perjudicial. I, per tant, si volem un país lliure, el que jo començava dient, just, hem de treballar per erradicar qualsevol tipus de pràctica discriminatòria, i, per tant, en aquest àmbit, l'àmbit religiós, també cal treballar-hi. L'acció del Govern –vostè em demanava– en la lluita contra la islamofòbia s'emmarca en el que jo crec que..., agafem molt clarament el que diu l'Estatut, en el seu article 40.8, en el que diu: «Els poders públics han de promoure la igualtat de totes les persones, amb independència de l'origen, la nacionalitat, el sexe, la raça, la religió, la condició social o l'orientació sexual. El Govern, doncs, combat totes les formes d'odi d'arrel religiosa, també la islamofòbia, també l'antisemitisme, també la cristianofòbia i d'altres expressions de rebuig a col·lectius religiosos. I per això, nosaltres hem impulsat el que és el Baròmetre sobre la religiositat i sobre la gestió de la seva diversitat, que és un estudi pioner i que permet saber com es percep, eh?, això que dèiem, no només les accions que poden ser denunciades, les accions que podem veure, sinó també com es percep. I l'edició del 2016 mostra una societat que cada vegada és més conscient de la importància de disposar de cert coneixement sobre les característiques de les diferents confessions. Un terç dels enquestats afirmen que no voldrien tenir una mesquita a prop de casa, això que dèiem, i això ens preocupa, lògicament. I, per tant, això es tradueix, després, en aquestes tensions que vostè citava a l'hora de fer, doncs, noves mesquites en el nostre país, en el qual..., em sembla que vostè ho expressava amb això de «totes a prop de l'AP-7. Doncs, sí, aquí és on el rebuig que el mateix baròmetre ens diu, amb aquesta tercera part de la nostra població, ens porta aquí. La majoria dels catalans considera que les institucions públiques i les confessions religioses haurien de col·laborar més que en l'actualitat. En canvi, això..., aquest és un element positiu. I demostren que hi ha un augment del suport a les polítiques de gestió de la diversitat religiosa. I aquest, també és un element que jo valoro positivament i que, lògicament, el Govern hi treballa. Finalment els resultats del baròmetre també ens diuen que es pot deduir una estabilització al voltant del 5 per cent en el nombre de persones que s'han sentit discriminades per motius religiosos; un 5 per cent és un percentatge elevat, de la nostra població i, per tant, és aquí on cal fer feina, com vostè citava, no? La discriminació per motius religiosos és quelcom transversal, elaborar plans específics per combatre estrictament la islamofòbia té alguns elements positius, però també té alguns elements, que jo vull compartir amb vostès, que poden tenir alguns riscos. Podríem generar, en certa manera, un augment de percepció de discriminació per part de la comunitat islàmica; de retruc, podríem contribuir –i jo crec que aquests són elements, també, que cal posar-los sobre la taula– a la radicalització de part de la comunitat islàmica, en la mesura que es proporcionen arguments als moviments de caire extremista. I jo crec que cal fer una feina de fons per generar, doncs, el que són elements positius i que, per tant, defugim aquesta situació. Per tant, per tot plegat, el Govern és partidari d'inscriure les accions de la lluita contra la islamofòbia en un marc més general de prevenció i abordatge de tota forma de discriminació per motius religiosos. Per tant, quines són les accions que el Govern duem a terme contra la islamofòbia? Miri, accions per la detecció de delictes vinculats a la islamofòbia, i aquí els Mossos d'Esquadra compten amb un servei específic per detectar i perseguir tota mena de delictes d'odi i discriminació. I el 2016 se n'han gestionat seixanta-set consultes o denúncies. Accions també de prevenció, de conscienciació i sensibilització, impulsades pel Govern: els Mossos d'Esquadra, conjuntament amb el Departament d'Ensenyament, duen a terme xerrades de sensibilització adreçades als estudiants de secundària dels centres educatius de Catalunya sobre els delictes d'odi i la discriminació. I en aquest sentit s'han fet 241 xerrades, del taller sobre els delictes d'odi i discriminació, i 189 representacions sobre la prevenció de conductes discriminatòries. També, amb l'Institut de Seguretat Pública de Catalunya i la fiscalia especialitzada en delictes d'odi i discriminació de Barcelona, s'ha iniciat un nou pla formatiu sobre els delictes d'odi i discriminació adreçat als agents de policia. I també s'han celebrat, doncs, amb la col·laboració de la Generalitat, diferents jornades de conscienciació contra el fenomen de la islamofòbia. Per tant, són accions formatives, de conscienciació, destinades a diferents col·lectius professionals, que entenem que és necessari fer-ho. El Govern també ha elaborat diverses guies sobre gestió de la diversitat religiosa, en diversos àmbits, com ara la via pública, els centres educatius, els serveis sanitaris, els serveis penitenciaris i els cementiris. I existeix, també, un servei d'assessorament i d'acompanyament als ajuntaments i a les comunitats religioses, per al que vostè expressava, no?, d'aquestes situacions que es produeixen en alguns municipis en matèria de gestió de la diversitat religiosa i, de manera més particular, amb relació a les comunitats islàmiques. Hem impulsat, també, l'esmentat Baròmetre sobre la religiositat i sobre la gestió de la seva diversitat, perquè el que és clau, també, per poder-hi actuar, és tenir coneixement, i coneixement real. I com que veig que he acabat el temps de la meva primera intervenció, en seguim parlant.
Gràcies, consellera. Té la paraula el senyor Benet Salellas.
Gràcies, presidenta. I gràcies, consellera, per la resposta, que hem seguit atentament i que li agraïm, per la seva, diguem-ne, profunditat, extensió i exhaustivitat. En qualsevol cas, pensem..., hi havia dues preguntes, sobre la taula: una és sobre quines polítiques actives feia el Govern, i l'altra és, d'alguna manera, fer una certa autocrítica o autoanàlisi sobre si el Govern podria estar fent també polítiques islamòfobes, no? I jo li posaré alguns exemples d'aquest segon nivell, o almenys d'acord amb la nostra percepció. En els informes periòdics dels organismes de protecció de drets humans sobre l'Estat espanyol, una de les dades que es posa sobre la taula –abans el conseller Romeva parlava de Rights International Spain, però també Amnistia Internacional– és la qüestió de l'actuació per criteris racistes, i en molts casos islamòfobs, de les forces i cossos de seguretat de l'Estat en les identificacions, no? A aquest concepte de «forces i cossos de seguretat de l'Estat hi entra també evidentment el Cos de Mossos d'Esquadra. De fet, una de les denúncies més famoses sobre aquest tema és d'un jove de Santa Coloma de Gramenet, Mohamed, català, nascut aquí, però no blanc, i que ha estat objecte en aquest sentit de reiterades identificacions que l'han portat fins i tot a posar una denúncia i, en aquests moments, a tenir el cas davant del Tribunal Europeu de Drets Humans. És cert que es tracta d'una identificació feta pel Cuerpo Nacional de Policía, però també és cert que quan ell va intentar posar la denúncia a dues comissaries dels Mossos d'Esquadra, aquesta denúncia per actuació islamòfoba de cossos policials, no li va ser recollida per part dels Mossos d'Esquadra. Vostè ha fet esment d'algun tipus de pla sobre aquesta qüestió i sobre algun tipus de programa, però ens agradaria saber quines polítiques concretes desenvolupa per garantir que, dins del Cos de Mossos d'Esquadra, no s'utilitzen criteris de perfil ètnic per procedir a les identificacions i a les actuacions en matèria de seguretat pública. I seguim en l'àmbit de la seguretat, un dels àmbits en què precisament la guerra contra el terror vol arraconar la imatge de la població musulmana, o de la població no blanca, en aquest concepte que nosaltres estem posant sobre la taula, no? Nosaltres hem avaluat bastant a fons el protocol de detecció de gihadisme impulsat pel Departament d'Ensenyament, amb relació a les aules de Catalunya, un protocol elaborat conjuntament pel Departament d'Ensenyament i el Departament d'Interior. Considera el Govern que aquest és el camí? D'entrada, entendre que els docents han d'actuar com a policies a les aules, aquest seria el primer interrogant. Però deixi'm ser una mica políticament incorrecte, per generar un cert debat polític, i li donaré dues dades: als Països Catalans el 2016 van morir trenta-tres dones; bé, no van morir, les van assassinar, són trenta-tres feminicidis, i només fins al febrer d'aquest 2017 en van morir onze més, les van matar –onze més. Hi ha un protocol a les aules per detectar futurs maltractadors i assassins de dones? No. Segona dada: l'únic atemptat recent que ha viscut Catalunya és el dolorosíssim estavellament d'un avió de Germanwings carregat de passatgers. Hi ha un protocol per detectar futurs perfils que puguin cometre una acció atroç com aquesta a les aules? No. Li he donat dades reals sobre assassinats, assassinats de catalans i catalanes, sobre els que no es practiquen protocols de detecció precoç de perfil a les aules. I llavors per què sí que ho fem amb els musulmans? És a dir, per què entenem que és prioritari, en aquest terrorisme, que no ha causat cap mort a casa nostra, utilitzar aquest criteri de detecció precoç a les aules? No deu ser o no correm el risc de que aquest protocol tingui un impacte desproporcionat, estigmatitzador, discriminador dels nostres joves a les aules i que només serveixi, en definitiva, per crear més injustícia i més violència? Rights International Spain, precisament, al seu informe del 2017 ho posa sobre la taula, no amb relació al protocol del Departament d'Ensenyament, però sí amb relació, diguem-ne, a una mesura similar impulsada pel Ministeri de l'Interior espanyol. A nosaltres ens preocupa, ens preocupa moltíssim el terrorisme gihadista, tot i que ens preocupa moltíssim també la desproporció i el desenfocament amb què s'aborda aquesta qüestió. I li'n posaré un altre exemple, no? Al gener del 2015 dos gihadistes francesos van entrar a Charlie Hebdo i en van matar dotze persones. Al cap d'uns dies tres estudiants musulmans eren assassinats a Carolina del Nord per part d'un jove blanc ateu. Van tenir aquests dos fenòmens la mateixa repercussió mediàtica? Van generar aquests dos fenòmens la mateixa solidaritat per part de totes les comunitats? Nosaltres pensem que no, que no es reacciona de la mateixa manera. Per tant –i acabo–, nosaltres no ho plantegem com una qüestió de violència interreligiosa o de violència cap a les religions; ho plantegem com una qüestió d'opressió entre grups socials que són percebuts com una religió, perquè al final, en definitiva, el concepte que nosaltres intentàvem traslladar-li afecta musulmans que són musulmans o persones que no són musulmanes però que són percebudes com a musulmanes. Té més a veure, diguem-ne, amb aquest concepte polític que es destil·la des del trio de les Açores i el seu atac a l'Iraq fins a l'incident de Gavà que li plantejava al principi. És una qüestió de racisme cultural, i que nosaltres pensem que serveix, bàsicament, per alimentar delictes d'odi i que pretén ser una justificació, una pretesa justificació a una política internacional totalment injustificable que el que vol és mantenir les injustícies i les desigualtats de sempre. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor Salellas. Té la paraula la consellera Borràs.
Gràcies, senyora presidenta. Senyor diputat, potser no estarem al cent per cent d'acord, però sí que li he de dir que bona part del que vostè ha dit és cert, i aquí existeix, doncs..., vostè ho expressava molt bé quan parlava de la repercussió mediàtica, no? En l'àmbit..., ara faig una comparativa: s'ha parlat en moltes ocasions del sostre de vidre respecte a les dones, allò de que en unes olimpíades hi han els mateixos premiats homes que dones i, a l'hora de la veritat, les fotografies, les informacions són per als homes i no per a les dones. Certament –certament–, el tracte que com a societat donem en els..., doncs, al que vostè explicava, aquests assassinats, és diferent, eh?: si aquests provenen d'àmbits de l'islam o de motivacions religioses, podrem dir..., o no, i jo m'atreveixo, també, a posar un altre element d'injustícia en aquest àmbit: no només aquí; escolti'm, sona diferent i repica diferent en els mitjans de comunicació si uns assassinats d'aquestes característiques es produeixen a París que si es produeixen al tercer món, i els assassinats, la mort, la bestialitat segueix sent la mateixa. I, per tant, és evident que, com a societat, aquí tenim un gran camí per recórrer, no? En l'altra matèria que vostè em citava. Em citava tot l'àmbit, doncs, dels mestres actuant com a policies. Jo no li he parlat d'aquest àmbit, jo li he parlat precisament del que és la sensibilització respecte a la no discriminació per motius religiosos, i jo crec que això també ho hem de posar en valor d'una forma molt clara, la feina que es fa, no? I no ho ha citat, però jo també vull citar-ho, tot el que és el valor de la informació que se'ns dona des del baròmetre, que ens permet conèixer la realitat del nostre país i, per tant, com abordar aquesta situació de discriminació, de visualització del món. I, per tant, jo crec que també hi ha un altre àmbit que no n'hem parlat però és rellevant, que és el suport a les accions impulsades per les mateixes entitats, eh?, on hem donat suport –i és rellevant– a les mateixes comunitats musulmanes, destinades a una millora del coneixement de la religió islàmica a Catalunya i de l'acostament d'aquesta comunitat al seu veïnat. Per tant, aquí hi ha una gran feina, que jo vull posar de manifest, feta per la Direcció General d'Afers Religiosos, on cal destacar, per exemple, les jornades de portes obertes als oratoris islàmics, als iftars oberts a la comunitat, o diversos seminaris i taules rodones. Jo crec que aquí, doncs, també és bo i és necessari aquest àmbit. O la col·laboració que també es porta, vull dir que s'hi treballa, des de les diferents religions, i, per tant, en aquest sentit d'aproximació de coneixement. Perquè segurament un dels grans mals que tenim, i vostè ho citava, és que la por la posem sobre allò que desconeixem, i quan hi ha desconeixement aquí es produeix un accent que no ens convé, no volem, i que, per tant, hem d'eliminar. Per tant, escolti'm, el Govern creu que cal treballar d'una forma transversal en diferents matèries, en diferents àmbits. És evident que cal treballar en l'àmbit escolar, és evident que cal treballar en l'àmbit policial, en el sentit que jo li deia abans, doncs, de que no hi hagi discriminació, com vostè també citava, per un motiu d'origen, de conviccions o de creença. I, per tant, treballar per fer una lluita transversal, podríem dir, per eliminar tot el que són les discriminacions i el que és el fenomen de la islamofòbia. Gràcies, senyora presidenta, senyores i senyors diputats.
Moltes gràcies, consellera Borràs. [[Decret llei 3/2017, del 27 de juny, de mesures urgents per a la celebració d'eleccions a les cambres oficials de comerç, indústria, serveis i navegació de Catalunya i constitució dels seus òrgans de govern]] [[203-00010/11]] El següent punt de l'ordre del dia és: debat i votació sobre la validació del Decret llei 3/2017, del 27 de juny, de mesures urgents per a la celebració d'eleccions a les cambres oficials de comerç, indústria, serveis i navegació de Catalunya i constitució dels seus òrgans de govern. D'acord amb l'article 155.2 del Reglament, presentarà aquest decret llei el senyor Santi Vila, conseller d'Empresa i Coneixement.
Molt bon dia, molt honorable senyora presidenta del Parlament. Il·lustres diputats i diputades, senyores i senyors, permetin-me –només trenta segons– que, abans de donar inici a la meva intervenció, tingui unes paraules de condol, en nom del Govern de Catalunya i com a conseller d'Empresa i Coneixement, per a la figura de Joaquim Molins, una persona d'una trajectòria de compromís amb el món de l'empresa, i també amb l'Administració com a conseller aleshores d'obres públiques i també d'Empresa, que, doncs, sense cap mena de dubte ha de ser recordada i honorada aquí, avui, en seu parlamentària. Prenc ja, ara sí, la paraula per atendre la justificació de la necessitat de convalidació del Decret llei 3/2017, de 27 de juny, de mesures urgents per a la celebració d'eleccions a les cambres oficials de comerç, indústria, serveis i navegació de Catalunya i la constitució dels seus òrgans de govern, recordant, com no podia ser d'una altra manera, que efectivament en la qüestió de les cambres de comerç ens trobem amb unes institucions d'una llarguíssima tradició, en alguns casos més que centenària: és el cas de Barcelona, de Sabadell, de Tarragona, de Reus, també de Palamós. I en aquest sentit, també, doncs, formen part d'una llarga nòmina d'antecedents, de precedents, eh?: la junta de comerç o el Consolat de Mar en serien uns, però també entitats empresarials vinculades a la defensa i la promoció de la indústria, de tantes i tantes activitats que es remunten sense cap mena de dubte a temps molt i molt reculats. Sobre la conveniència i la necessitat de la preservació del teixit cameral, jo crec que hi ha un amplíssim consens, com s'ha acreditat just a l'hora d'haver de tramitar aquesta convalidació. És evident que continuen jugant un paper molt i molt important des del punt de vista de la representació, de la defensa, del foment, dels interessos de la indústria, de la navegació, del conjunt del món dels serveis, i que, per tant, és absolutament necessari que el Govern de Catalunya, en ús de les seves competències exclusives, pugui seguir, doncs, garantint, eh?, que tots els processos en aquest cas electorals i tot el que s'espera des del punt de vista fundacional de les cambres es pugui dur a terme amb normalitat. En aquest sentit, per tant, prenguin aquesta iniciativa com una iniciativa puntual, que s'ha de fer per atendre la necessitat de dur a terme, eh?, aquests processos electorals i aquesta renovació en els òrgans de govern, però que també, doncs, estarà acompanyada, i és sabut de tots vostès, per una iniciativa legislativa que el Govern de Catalunya i el Departament d'Empresa, en el que m'acabo d'incorporar, treballa des de fa molts mesos, amb el concurs de molts de vostès, i que confio que en les properes setmanes, a primers de setembre, pugui ser a exposició pública per tal que, en definitiva, pugui iniciar el seu recorregut, el seu tràmit parlamentari amb tota normalitat i amb les aportacions que vostès considerin oportunes. Per tant, en definitiva, amb relació al món cameral, reconeixement de la seva missió, reconeixement de la seva transcendència actual, i reconeixement, també..., i subratllar que actuem perquè el Govern de Catalunya, a través de l'Estatut, té competències plenes, exclusives, amb relació al món cameral. I, en conseqüència, dos instruments: un de convalidació d'un decret per fer possible la celebració de les eleccions, i l'altre, també, la iniciativa legislativa en forma de projecte de llei que haurem de poder posar a la seva disposició a partir de primers de setembre. Bé, jo no vull allargar-me més de l'imprescindible en la descripció dels propòsits de la convalidació d'aquest decret llei. Sí que és important tenir present que hi regulem les mesures imprescindibles per poder dur a terme uns processos electorals, unes eleccions que venen absolutament reglades pel marc normatiu que indica el Ministeri d'Economia i Competitivitat, i que en aquest sentit ha determinat ja, com saben, l'obertura del procés electoral; un procés electoral que s'ha de dur a terme entre el 2 d'octubre de 2017 i el 30 de setembre de 2018. En aquest sentit, es fa absolutament preceptiu, necessari l'impuls de la seqüència d'actes jurídics que ho han de fer possible i amb totes les garanties. I, en aquest sentit, doncs, les cambres han d'haver adequat els seus reglaments de règim interior al nou marc jurídic, i han d'haver sol·licitat l'aprovació a l'òrgan tutelar, que, com saben vostès, és la conselleria d'Empresa. Quant al decret, si m'ho permeten, els descriuré molt succintament de què estem parlant. Bàsicament es modifiquen dos articles, en aquest cas, de la Llei 14/2002, del 27 de juny, de cambres oficials de comerç, indústria i navegació, que bàsicament incideixen en quatre aspectes molt concrets. En primer lloc, la modificació dels articles que defineixen, que descriuen la composició dels plens de les cambres de comerç; la variació en el nombre de vocals, que serà entre deu i seixanta. Seran els reglaments de règim interior de cada cambra els qui determinaran el nombre exacte de vocals. Com saben, en aquests moments era entre dinou i seixanta-nou. Per tant, hi ha una revisió a la baixa del nombre de vocals. Es modifica el grup de vocals que composaran els plens, incorporant-hi, com a novetat, el grup de vocals que representen les empreses que es comprometin a donar aportacions voluntàries a la cambra per ajudar al seu finançament. D'aquesta manera es determina i es precisa la composició en tres grans grups: els vocals representants de sectors econòmics, els vocals de segon grup, i la resta de vocals, que, com els dic, suposen aquesta novetat, i que incorporen els representants d'empreses que comprometin algun tipus d'aportació econòmica. En segon lloc, també la modificació tracta de la limitació del nombre de mandats dels presidents de la cambra, eh? Concretament el tracta la intervenció en l'article 26.1. El decret incorpora una limitació màxima de dos mandats consecutius. Com saben, en aquests moments la normativa en preveia fins a tres. Altra cosa és que s'arbitra, també, una situació de transició, eh?, que faci possible que els que en aquests moments ja es trobaven exercint aquestes funcions de presidència puguin optar igualment a aquest doble mandat. En tercer lloc, també es modifica i es concreta la forma d'emissió dels vots i els processos electorals. Aquesta és una necessitat absolutament urgent. L'exercici del vot ha de poder ser presencial o electrònic, eh? –o presencial o electrònic–; en definitiva és un compromís per fer possible la incorporació del vot electrònic, en definitiva molt més adequat a la normativa, a la realitat, al progrés i a les exigències de transparència que tots vostès ens reclamen i que la ciutadania també ens reclama. Una acotació, que té a veure, en aquest cas, amb el vot per correu postal: que només s'habilitarà si no es pot dur a terme el vot electrònic. Aquesta és una acotació nova, important, i que ens semblava ja pròpia dels nostres temps moderns. Per tant, en definitiva, exercici del vot presencial o electrònic, i l'exercici del vot per la via postal només en aquells casos en què no s'hagi pogut garantir, efectivament, que hi haurà una possibilitat d'exercir el vot electrònic. Finalment, es fan, també, totes les consideracions estrictament necessàries que han de tenir en compte les cambres per a l'elaboració del cens electoral i les adaptacions necessàries de tot el que són els reglaments de règim interior de cada cambra. En definitiva, quatre modificacions que són absolutament imprescindibles i que suposen la mínima modificació legislativa per poder elegir els vocals dels plens de les cambres de comerç i per fer-ho, també, amb absoluta garantia. Entenc i agraeixo que el consens amb què s'afronta aquestes modificacions, doncs, té a veure, justament, amb la identificació que estem emprenent algun tipus de modificació absolutament instrumental, que es deriva de la necessitat fixada de la convocatòria electoral, i que, per tant, queda pendent la reflexió de fons sobre un model, eh?, sobre què esperem de les cambres de comerç dels nostres temps moderns, unes cambres que en el nostre país, com saben, tenen una realitat molt diversa, tant per les seves dimensions, per la seva ambició, com pel seu nivell d'implementació en els diversos teixits territorials on en aquests moments actuen. Aquesta és una discussió absolutament necessària, però que em sembla que serà oportú que afrontem, doncs, l'endemà de les vacances, quan puguem entre tots ja haver generat novament una dinàmica, eh?, de complicitats entre els diversos grups parlamentaris i el departament que en aquest cas és titular de la competència, hi insisteixo, exclusiva, segons recull l'article 125 de l'Estatut d'autonomia. Bé, aquesta és, doncs, la descripció de les mesures. Permetin-me que els agraeixi molt sincerament la complicitat que fa possible que aquesta convalidació sigui amb prou feines un tràmit i que, per tant, la puguem fer des de la certesa que ràpidament, eh?, les cambres poden activar les seves obligacions de convocatòria de processos electorals amb garanties i amb els ajustos que hem convingut que eren absolutament necessaris. Moltes gràcies, senyores i senyors diputats.
Moltes gràcies, conseller Vila. A continuació, per a fixar la seva posició, té la paraula el senyor Joan García, del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Presidenta, diputats, diputades, nosaltres també volem afegir-nos al record de l'exconseller Joaquim Molins, com ha dit el conseller. Per tant, aquí ho deixo, a sobre d'aquest faristol. Conseller Vila, primer de tot, sort i encert en la nova etapa que s'obre, que nosaltres sincerament esperem que sigui curta, també l'hi diré, perquè considerem que potser és el millor per a tots en aquest moment. Però, bé, crec que mentre estigui vostè..., doncs, espero que siguin encerts el que ens trobem. Jo crec que ha tingut un bon començament de mandat, perquè, de fet, fa una setmana només, doncs, va presentar el pacte català per a la indústria amb un cert consens, i avui trobarà un altre consens en un decret; un decret que avui ens demana que convalidem i que nosaltres ho farem per responsabilitat –més que per complicitat, per responsabilitat–, com hem fet altres vegades en aquesta legislatura, almenys des d'Empresa. Però nosaltres creiem que no s'ha de deixar portar per un miratge. L'activitat en iniciatives legislatives aquests divuit mesos ha sigut, a la conselleria que vostè ara començarà a conèixer, d'Empresa, doncs, ha sigut bastant minsa, no ha sigut precisament molt intensa. Per això sembla que, doncs, ha tingut la sort, d'alguna forma, d'entrar i venir a aprovar el segon decret que en divuit mesos, doncs, la conselleria d'Empresa ha convalidat. Dos decrets que, per cert, bàsicament el que fan és adaptar, permetre iniciatives d'altres i que nosaltres creiem que en aquest cas, doncs, és evident que hem d'aprovar. Jo li avanço, per si no ho sap, que arriba a un departament que no és prioritari per a aquest Govern, i que l'única iniciativa de cert pes, com he dit abans, que es farà és el pacte per a la indústria. I és un pacte que ja es va iniciar per part de la societat civil el 2012, i que nosaltres des de l'oposició..., tota l'oposició, doncs, vam intentar..., i, de fet, vam aconseguir impulsar-lo, perquè s'aprovés i l'acceptés el Govern. Per tant, benvingut aquest acord, però crec que en tot això, doncs, s'equivoca. En aquest acord, per un altre costat..., també pensem que el canvi, doncs, que l'ha portat aquí segurament no es deu a la falta d'activitat del Departament d'Empresa, sinó que més aquest nomenament es deu, doncs, a les necessitats de lleialtats que hi ha o que requereix el Govern. Però, bé, benvingut igualment. Anem al decret. Avui convalidarem la modificació d'una llei autonòmica per adaptar-la a la legislació estatal. Una modificació que permetrà, com ha dit abans –no ho tornaré a repetir–, l'inici del període de processos electorals a les cambres catalanes. Però faré un petit incís, perquè estem una mica desconcertats. La setmana passada vostès presentaven, amb tota la teatralització possible, un text legal que tenia uns poders excepcionals per realitzar una consulta l'1 d'octubre. Aquest text, al seu article 3, ens descriu que, en base a aquests superpoders, estarà per sobre del marc jurídic actual i abolirà, en la pràctica, la Constitució i l'Estatut d'autonomia. Avui veiem un decret que no té superpoders, que adapta una llei catalana a una llei nacional, amb un humil objectiu, que és que es pugui obrir un procés electoral a les cambres de comerç. Doncs, bé, la superpoderosa llei que vostès van presentar no serà capaç d'obrir cap procés electoral, però aquest humil decret d'avui sí que serà capaç de fer-ho. No ho farà l'1 d'octubre, però ho farà el 2 d'octubre. Per tant, tindrem un procés obert. Espero que d'alguna forma, doncs, vulguin obrir altres processos que estem demanant fa uns mesos també, que són més importants. Conclusió: les lleis superpoderoses, a vegades, acostumen a ser irrellevants fora del marc jurídic democràtic. I els processos s'obren com ho hem fet avui, crec que molt bé, amb respecte a aquest marc jurídic democràtic. Tanco aquest incís. Tot i això, sí que hi ha una petita crítica que vull traslladar-li, senyor Vila: vostès parlen de que..., o almenys a l'acord de govern es parla de que això és l'avantsala de l'avantprojecte de llei de cambres. Jo li demano que, d'alguna forma, no entri en la mateixa retòrica que ja va tenir el conseller Baiget, perquè va haver de retirar moltes vegades aquestes paraules. Jo no crec que això sigui més que el que és: una humil llei que el que adapta és precisament això. Ho dic, perquè als acords de govern que hem llegit, o que nosaltres vam llegir l'altre dia, almenys, no sé si és a la premsa del Govern, doncs, sí que es parla d'aquesta avantsala de la llei de cambres, i espero que no ho sigui. Bé, no entraré en detalls del que modifica, perquè crec que ja n'ha parlat, conseller. Nosaltres el que sí que li demanem..., perquè crec que amb aquest minut, o amb un minut podríem explicar la nostra posició. Sí que li demanem..., que ens queden molts dubtes, que ens agradaria que ens expliqués molt amb detall, doncs, quina serà la seva acció de govern aquests mesos que li queden, i per això li demanem que vingui a comparèixer a la Comissió d'Empresa com més aviat millor. I, bé, allà sabrem si és realment cert això que es diu, que ara, doncs, el que més es cotitza al Govern de la Generalitat és el silenci. Gràcies.
Gràcies, senyor García. A continuació té la paraula la senyora Alícia Romero, del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Gràcies, presidenta. Bon dia, diputats, diputades. Conseller, bon dia també. Com deia, avui venim a fer una cosa fàcil, eh? És la primera vegada que tenim un petit debat en aquest Parlament, com a conseller d'Empresa i Coneixement, i és veritat que és per a la convalidació d'un decret llei amb el que tots estem d'acord. Hi estem d'acord perquè l'any 2010 es van fer les darreres eleccions a les cambres catalanes; s'haurien d'haver fet el 2014 i, per tant, ja portem un cert decalatge amb aquestes eleccions que s'haurien d'haver realitzat. Evidentment, les cambres tenen ganes d'actualitzar els seus equips, d'actualitzar els seus projectes. No vol dir que canviïn els presidents, però sí que hi ha ganes, doncs, de fer alguns canvis. I, per tant, set anys amb un cert immobilisme, doncs, els està provocant, probablement, alguns problemes. Podíem haver evitat aquest decret llei..., la convalidació d'aquest decret llei que fem a correcuita perquè es puguin fer eleccions l'any vinent? Sí, segurament sí, si haguéssim sigut tots capaços de presentar una llei de cambres en aquest Parlament, que és el que realment necessitem. Probablement, doncs, s'han tingut altres prioritats i crec que altres... –el diputat que m'ha precedit ho deia–, i, per tant, doncs, no hem pogut tenir aquesta llei, que ens hauria agradat poder debatre amb calma i tranquil·litat. Ara, també és veritat que si hem de portar una llei a correcuita en la que no puguem fer ni reflexió ni anàlisi, doncs, millor deixar-ho estar i fer un decret llei que permeti, almenys, fer unes eleccions que són urgents. I, després, ja portarem la llei. Tenint en compte que potser aquesta legislatura serà curta, doncs, mira, almenys faran les eleccions i després, quan sigui, ja..., esperem, el projecte de llei, que entri en aquest Parlament. Per tant, benvingut el decret llei, perquè cobreix una necessitat que tenen les cambres catalanes per adaptar-se, és veritat, a la legislació estatal. Bé, feia una reflexió, el senyor García, que podem compartir; tampoc no només passa amb aquest decret llei, que no sé si és mini o és gran, però, en tot cas, passa en moltes coses. Estem en ponències de llei en les que constantment es fan referències a la legislació estatal, per no contradir-la. Vull dir que aquesta és una realitat que ens trobem els diputats i que també val la pena que aquells que ens escolten ho sàpiguen, que a vegades, per un costat, doncs, estem volent trencar amb la legalitat espanyola i fent un nou ordenament, i constantment en les ponències de llei que després vindran a aprovar-se s'està intentant que no sortim d'aquell marc jurídic espanyol, perquè és el que..., és en el que es situa la llei catalana, no? Per tant, sí, és veritat, algunes contradiccions, com podria ser aquest mateix decret llei. Però, en tot cas, centrem-nos en el que toca, que és que les cambres catalanes han de fer eleccions; aquest decret llei permetrà fer-ho, perquè s'adapta a la legislació estatal, i, per tant, nosaltres li donarem suport. Per últim –l'hi he dit abans al conseller en privat–, donar-li la benvinguda a aquesta conselleria. Li haig de dir que el conseller Baiget va deixar el llistó alt, perquè va ser un conseller proper amb els portaveus, ha tingut sempre..., va tenir sempre molta proximitat amb nosaltres –de reunions, de trobades en cada un dels àmbits–, i ens agradaria poder-ho mantenir, perquè és una conselleria que tracta temes prou importants que per a molts grups parlamentaris sí que són prioritat: les universitats, el teixit industrial... I, per tant, conseller, ja li estenc la mà perquè puguem mantenir aquesta relació que teníem amb el conseller Baiget i que puguem fer coses plegats, com deia el senyor García, doncs, el Pla nacional per a la indústria, però també el d'universitats que tot just ara comença, o la llei de comerç, que en teoria s'haurà d'aprovar properament. Per tant, benvingut, i esperem, doncs, que puguem treballar igual de bé com ho hem fet amb el seu antecessor. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, senyora Romero. A continuació té la paraula el senyor Marc Vidal, del Grup Parlamentari Catalunya Sí que es Pot.
Gràcies, presidenta. Conseller, diputades, diputats, permetin-me començar també afegint-nos al record de l'exconseller Molins, i també permeti'm començar felicitant-lo..., felicitant-lo o acompanyant-lo en el sentiment, no sé exactament què és el que hauria de fer, perquè donades les circumstàncies mai se sap, comptant que a més a més vostè és del lobby gironí i suposo que no ha de tenir massa por; però, bé, és igual, aquest és un tema... Igualment, com ha fet la diputada Romero, també m'afegeixo al que ha explicat sobre les relacions que hem tingut en aquesta comissió amb la conselleria i que desitjaríem mantenir-les, que estem convençuts que pel seu tarannà podrem seguir mantenint-les amb vostè. La figura del decret llei és una figura que ve motivada per una urgència i per una necessitat del Govern, i curiosament aquesta necessitat és que el dia 2 d'octubre una llei estatal ens diu que comença un procés electoral. És una curiositat, diguem-ne, no? Forma part d'aquesta activitat binària d'aquest Parlament, no?, que és l'activitat binària que per un costat és la legislació sobre esperançadors desitjos i espiritualitats manifestes diverses, –per un costat–, i per l'altre costat és una legislació sobre tristes realitats i coses de menjar. Bé, estem en la segona part i convé que tothom ho sàpiga, perquè, és clar, si el dia 3 hem de ser independents, no sé les eleccions de les cambres de comerç on quedaran; però, en fi, seguim amb el que és. L'exposició de motius ja és prou entenedora, d'aquest decret que convalidarem avui; ja li dic ara que per nosaltres..., també el convalidarem. Tal com hem dit, la Conferència Sectorial de Comerç fixa l'obertura del procés electoral a les cambres el dia 2 –data mítica, com tots vostès saben–, per renovar la representació de les cambres amb unes eleccions que fa..., em sembla que són gairebé set anys que no es produeixen, no?; si no, en tot cas, fa un grapat d'anys. Per poder-les fer, calia adaptar la llei del 2002, que és la que tenim, allò que justament estipula aquesta norma bàsica electoral, modificada el 2014. I, en concret –crec que vostè ho ha dit–, havia quedat caducada la composició del Ple i també alguns criteris de classificació del cens i d'assignació de vocals, des de l'aprovació del Reial decret 13/2010, on s'eliminaven els recursos camerals permanents. Després de l'intent frustrat del Govern, de l'equip Baiget concretament, de fer una nova llei de cambres, amb un document que pretenia ser l'avantprojecte d'aquesta llei, a finals de l'any passat –que jo crec que va ser rebutjat per amplis sectors de les mateixes cambres i, pel que sembla, no va arribar a trobar tots els elements de consens–, bé, s'esgotaven els terminis per fer aquestes eleccions, calia l'actuació d'urgència i, tal com he dit, això és el que motiva la forma de decret llei que convalidem. El decret no va més enllà –vostè ho ha explicat molt clarament–, senzillament adapta a la llei espanyola els mecanismes per poder fer les eleccions i, per tant, evita qualsevol tipus de conflicte dels que havien sorgit que impedeixi que es pugui convalidar per part dels grups parlamentaris. Però, al mateix temps –també ho ha dit vostè–, deixa pendent la reforma integral de la llei que es pretenia inicialment. Abans de la seva intervenció ens preguntàvem, i volíem preguntar-li, però ja ens ho ha contestat, si farà un nou text legal o es quedarà amb el mateix. Ho dic perquè, clar, calia un nou text legal, cal un nou text legal que renovi l'organització del teixit cameral a Catalunya, i hi havia dos difícils encaixos, entenc jo. Un seria..., n'hi havia més, però en qualsevol cas jo en destacaria dos. Un és el que seria, el que en podríem dir «la representativitat territorial, amb la quota d'incidència corresponent a aquesta representativitat territorial; crec que aquí hi havia un conflicte. I un altre, que era el manteniment econòmic de les cambres després de l'eliminació de les quotes obligatòries de les empreses per part de l'Estat. Jo crec que aquests dos són els conflictes bàsics; segur que n'hi ha més, eh?, però aquest dos serien els conflictes bàsics. Clar, jo crec que ens queda això: l'intent de resoldre aquests dos objectius i donar, al mateix temps, un sentit de coherència, un sentit d'equilibri a allò que en podríem dir «la missió col·lectiva que la llei encomana a unes institucions que són centenàries i que no van néixer amb aquests objectius que ara actualment la llei els encomana. I això és el repte que no va reeixir i que segueix quedant pendent en el calaix dels bons propòsits, que espero que sigui realitat. De moment, doncs, fem la renovació. Esperem que això ens faciliti repensar la institució des d'una perspectiva més atenta a les necessitats del territori i amb una perspectiva més social de l'economia, que bona falta ens fa, i segur que ens farà falta encara més en els propers temps, siguem o no independents. Moltes gràcies.
Gràcies, senyor Vidal. A continuació té la paraula el senyor Sergio Santamaría, del Grup Parlamentari Popular de Catalunya.
Gracias, presidenta. Diputadas, diputados... Bienvenido hoy y bien hallado, conseller. En primer lugar, quiero sumarme al pésame por el deceso del exconseller Molins y, por tanto, trasladar ese sentimiento de apoyo y de cercanía a la familia de Joaquim Molins. Entrando en la cuestión que nos ocupa y en relación con el decreto ley que se nos trae a la cámara, adelantamos el voto a favor de nuestro grupo parlamentario y eso no va a evitar que hagamos algunas valoraciones desde el punto de vista crítico. Es un decreto firmado por el purgado conseller Baiget y, por tanto, en ese sentido queremos reconocer el trabajo realizado por el conseller, que dejó sus responsabilidades simple y llanamente por discrepar de la línea oficial. Eso en democracia a veces cuesta entender. En cualquier caso, sí que debo destacar que, efectivamente, el papel de las cámaras de comercio es fundamental porque son defensores del tejido productivo y, por tanto, hay que cuidar muy mucho el trabajo y la función que desempeñan. Se trata de un decreto ley que obedece a razones de extraordinaria urgencia, habida cuenta de la apertura del proceso electoral para la elección de los órganos rectores de las cámaras que convocó el Ministerio de Economía y Competitividad, curiosamente para realizar entre los días 2 de octubre de este año y el 30 de septiembre de 2018. Y digo «curiosamente porque este sí que es un proceso electoral que toca, que toca hacer, no como el que tienen previsto realizar el 1 de octubre, que yo, conseller de Cultura..., y para hacerle un símil a usted, señor Santi Vila, que fue conseller de Cultura, quiero hablar un poco de literatura: es precisamente el referéndum que podrían perfectamente convocar Pedro del Rincón y Diego Cortado. No sé si estos nombres le suenan, pero si hablamos de Miguel de Cervantes y de Rinconete y Cortadillo lo mismo le suenan más, porque son precisamente, en esa novela que seguro que usted ha leído..., relata los episodios de los dos jóvenes muchachos que se conocieron en la puerta de una taberna, que se hicieron amigos, que hicieron dinero y que lo hicieron con trampas en una partida de naipes. Me recuerda mucho en ese caso a Junqueras y a Puigdemont. Lo digo porque está bien traído el símil literario a efectos de justificar ese proceso que en ningún caso podrá celebrarse. También quiero decirle otra cuestión que me parece de especial relevancia: usted en su intervención ha hecho referencia única y exclusivamente al marco competencial –hay un informe jurídico–, destacando la competencia exclusiva de la Generalitat. Y hay dos opciones: o usted no se ha leído el informe jurídico, o lo silencia intencionadamente. Porque ese informe habla de que estamos hablando también de una competencia compartida con el Estado, que, por tanto, exige acuerdo entre la Generalitat y el Estado para cumplir funciones de comercio exterior y, evidentemente, del destino de recursos camerales. Estaría bien que lo hubiera dicho, señor conseller. Más allá de marcar ese perfil, no sé si soberanista o independentista que le exigen probablemente los socios de la CUP, estaría bien que hiciera referencia a que no es una competencia exclusiva, únicamente. Está en el Estatuto de autonomía, pero hay una vertiente, también, de competencia compartida. No lo ha dicho. Convendrá conmigo que hubiera sido bueno que nos lo hubiera recordado. Y esto es importante; esto es importante, porque pone de manifiesto el poco caso, la poca atención que prestan ustedes a los informes jurídicos. Y tiene relevancia. Hemos conocido recientemente el dictamen del Consell de Garanties Estatutàries que alerta sobre el carácter antidemocrático de reformar el Reglamento del Parlamento por la puerta de atrás para aprobar, mediante lectura única, leyes como las del referéndum que ni siquiera quieren someter al debate en la cámara. Y, sin embargo, esto que quieren hacer, que es un auténtico atropello, en este caso no lo hacen. Por tanto, ustedes –y por eso decía lo de los naipes y lo del episodio novelesco– están jugando a dos caras. Y esto la ciudadanía lo tiene que ver. Ustedes, por escrito, se ajustan al ordenamiento jurídico, y enhorabuena por hacerlo. Sin embargo, cuando están en esta tribuna o cuando dan mítines por toda Cataluña dicen que no, que las normas, bueno, en fin, se pueden saltar. De verdad: congruencia, coherencia. Si es que además lo dice el propio Consell de Garanties, es decir, que es, en este caso, este decreto una medida congruente porque se trata de facilitar ese proceso electoral para la renovación de las cámaras. Hagan caso, por tanto, al Consell de Garanties en aquellas cosas que, como digo, se encajan dentro de la normalidad democrática, del sentido común y, sobre todo, del respeto a la convivencia entre todos los ciudadanos catalanes, porque, si no, evidentemente, ustedes lo que están demostrando es que están engañando masivamente a la ciudadanía de Cataluña. Y eso, evidentemente...
Senyor Santamaría, ha exhaurit el temps.
...–acabo; acabo, presidenta– lo vamos a denunciar alto y claro en todo momento y desde toda tribuna. Nada más. Muchísimas gracias.
Gràcies, senyor Santamaría. A continuació té la paraula el senyor Albert Botran, de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent.
Bé, gràcies. Jo estic sorprès de la capacitat que tenim d'omplir cinc minuts [[rialles]] , els diputats. Quan ens van dir que convalidaríem aquest decret, la feina de molts de nosaltres va ser dir: «Hosti, jo, cinc minuts..., me'n sobren. Jo estava per fer la intervenció des de l'escó. Però és que, clar, veig que aquí tothom omple els cinc minuts i fa sortir, al marge de les condolences pel senyor Molins, que ens hi afegim, i la benvinguda al nou conseller..., però, clar, han aparegut, diguem-ne, els tòpics habituals: «las exigencias de la CUP, el referèndum... Encara els ha sobrat temps per posar, doncs, Veneçuela, o la Conferència de Presidents Autonòmics, l'extrema dreta finlandesa... [[Alguns aplaudiments.]] Estem convalidant un decret molt breu, i per això pot haver-hi aquest consens, perquè és una qüestió molt concreta. I el nostre posicionament era breu, perquè, a falta de tenir un debat més aprofundit sobre les cambres, que en aquest debat sí que podrem veure si efectivament hi ha un consens polític al voltant del model de cambres, doncs, el que votem a favor avui és convalidar un decret que permeti celebrar, doncs, eleccions, i en aquests moments hi ha presidents que estaven allargant el seu mandat perquè no hi havia, diguem-ne, aquest decret que modifiqués la llei. I, per tant, això entenem que és una necessitat que demanaven els mateixos presidents, les mateixes... Dic «presidents i no «presidentes. Ja que tothom hi posa també una mica del seu programa, és veritat que és un àmbit, el de les cambres de comerç, extremadament masculinitzat. Però, sí, ho demanaven les cambres, que es poguessin celebrar aquestes eleccions, perquè hi ha gent que allarga el mandat. I, a més, les altres qüestions que es proposen també ens semblen correctes: delimitació de mandats –ja saben que els nostres grups municipals i el grup parlamentari també ho té, encara més estricte; però aquí es passa a limitar a dos mandats la presidència–, i aquesta voluntat d'eixamplar la representativitat, abaixant el pes de les grans empreses del 15 al 10 per cent, i afavorint els representants d'aquelles empreses que tinguin el compromís d'aportació econòmica. I això hauria de permetre més aportacions de les empreses a les cambres i, per tant, contribuir a la sostenibilitat econòmica que des de la crisi i des de la retirada del recurso cameral permanente..., han posat en qüestió la viabilitat de les cambres. Per tant, entenem que unes entitats que vetllen pels interessos empresarials –i, per tant, privats–, allò coherent és la seva independència financera. Si s'amplia, doncs, la representativitat cap a aquelles empreses que aporten, entenem que la viabilitat de les cambres serà suficient amb les mateixes aportacions de les empreses i amb la prestació de serveis, i seran més independents. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, senyor Botran. A continuació té la paraula el senyor Jordi Munell, del Grup Parlamentari Junts pel Sí.
Bon dia. Gràcies, presidenta. Honorable conseller, diputades, diputats, m'afegeixo a les paraules del company Botran, també. En un tema en què estem tots de consens, sembla, doncs, que tothom aprofita per treure-hi algun aspecte, no?, des de mirar si el Govern té prioritat o no, a la conselleria d'Empresa i Coneixement, amb el sector productiu de Catalunya, o si el text..., especular si aquest text de la nova llei de cambres, doncs, si ha quedat al calaix o no ha quedat al calaix, eh?, o recordar-nos una vegada més que l'Estat, el 2014, fa una norma bàsica de cambres que torna a punxar sobre les competències exclusives de l'Estatut del 2010. D'això ens queixem, justament, no?, d'aquest envaïment de competències contínuament sobre allò que Catalunya vol fer. En aquest cas, ens ho ha recordat el company del PP, doncs, amb el tema exterior, sobretot, eh?, que no fos cas –no fos cas– que les cambres fessin acció exterior o que el Govern fes acció exterior econòmica que no passés pel centre de la península. En tot cas, ha anat bé per anar-ho recordant. Bé, sort que estem en un tema en què tots votarem a favor; si no, Déu nos en guard, doncs, el discurs per on hauria anat, no? En qualsevol cas, com a grup que dona suport al Govern, des de Junts pel Sí, doncs, reiterar que la conselleria d'Empresa i Coneixement, com a conselleria responsable de l'activitat productiva del país, és prioritària per a Junts pel Sí i per al Govern. Això no vol dir que el seu pressupost hagi de ser ni el més gran ni el que hagi incrementat més, perquè evidentment el país té moltes necessitats, sobre les persones específicament. Però, en tot cas, penso que els resultats que aquests darrers mesos hem anant coneixent, doncs..., si bé ja ho he dit alguna altra vegada en aquest Parlament: evidentment, qui crea llocs de treball i qui fa inversió no és directament el Govern ni nosaltres, però segurament el clímax favorable, ser friendlys amb les empreses fa que les empreses notin aquest clímax i puguin créixer, reproduir-se i invertir a Catalunya. I, per tant, penso que aquesta és la qüestió fonamental. En el tema de la llei de cambres, que està, doncs, al forn, reiterar també el que ja es va dir la tardor passada. El primer text presentat no era en cap cas una voluntat que fos el text a debatre, era un document per no arribar amb un document en blanc a discutir amb les cambres. Això a algunes cambres especialment, doncs, els va semblar que ja arribava cuinat. I no era així, hi va haver una mala interpretació en aquest sentit. Amb el nou conseller això evidentment ho reconduirem i, per tant, tindrem la nostra pròpia llei de cambres, com ha de tenir un país com el nostre; un país que creu, doncs, en l'economia productiva, que creu en el paper de les cambres de comerç, eh? I, per tant, doncs, a nivell del que avui aprovem ja s'ha reiterat, i, per tant, no hi insistiré més. El senyor Botran també m'ha pres la paraula en el sentit de també posar de rellevància, doncs, que el fet d'introduir les empreses aportadores intentarà substituir el tema del recurs cameral que permetia el finançament de les cambres, eh? I, per tant, des d'aquí, des de Junts pel Sí, celebrar que, malgrat que no arribem encara a l'1 d'octubre, doncs, puguem garantir que el 2 d'octubre les cambres catalanes podran celebrar les seves eleccions i continuar la seva important tasca. I també, des de Junts pel Sí, sumar-nos al condol pel conseller Joaquim Molins i la seva família. Gràcies.
Moltes gràcies, senyor Munell. Un cop acabat el debat, cridem a votació. [[Pausa llarga.]] Passem, doncs, a la votació sobre la validació del Decret llei 3/2017, de mesures urgents per a la celebració d'eleccions a les cambres oficials de comerç, indústria, serveis i navegació de Catalunya i constitució dels seus òrgans de govern. Comença la votació. El decret ha quedat validat per 127 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. D'acord amb l'article 155.4 del Reglament, un cop ha estat validat el decret llei, pregunto a la cambra si algun grup parlamentari vol que es tramiti aquest decret llei com un projecte de llei. [[Pausa.]] Atès que no hi ha cap petició, aquest decret llei no es tramitarà com a projecte de llei. Continuem, doncs, amb el següent punt de l'ordre del dia. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre una escola de qualitat i la igualtat d'oportunitats]] [[302-00168/11]] El dotzè punt de l'ordre del dia és: Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre una escola de qualitat i la igualtat d'oportunitats; presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. [[Remor de veus.]] Si us plau, surtin de pressa i en silenci. Moltes gràcies. Senyora Sierra, quan vulgui.
Moltes gràcies, senyora presidenta. Bon dia, diputats, diputades, consellera i acompanyants que avui ens visiten. Amb aquesta moció volem defensar tres aspectes que considerem fonamentals per tenir una escola que garanteixi la qualitat i la igualtat d'oportunitats: primer, unes instal·lacions dignes; després, llibres de text gratuïts i, finalment, activitats de lleure i menjadors durant l'estiu. En primer lloc, per tenir unes instal·lacions dignes hem d'acabar amb la xacra dels barracons. Sempre sentim a dir el mantra de que l'escola catalana és un model d'èxit, però si després mirem les dades objectives veiem que no som líders en resultats escolars, però sí que som líders en barracons. I som líders en barracons amb més de mil barracons, mentre que hi ha comunitats autònomes, com Madrid, Castella i Lleó, La Rioja, Extremadura i Canàries, que no en tenen cap. Madrid i Castella i Lleó, per exemple, sí que són líders en resultats escolars i estan a la cua en barracons; mentre que nosaltres tenim vint mil alumnes afectats per aquests més de mil barracons. I quan dic que som líders en barracons estem a molta distància de la segona comunitat autònoma, que és Andalusia, que en té 290; però, a més, gràcies a una proposta de Ciutadans, a finals d'any en seran cent setanta. És a dir, comparem-ho: més de mil barracons i cent setanta a la segona comunitat autònoma amb més barracons. Podem veure que no és acceptable el que està passant a Catalunya de cap de les maneres. Cada any de mandat del senyor Puigdemont tenim més barracons i, alhora, tenim més alts càrrecs. I la Generalitat ens diu que no té diners per acabar amb els barracons, però el senyor Puigdemont cobra el doble que el president Rajoy. La Generalitat ens diu que no té diners per acabar amb els barracons, però poden regalar cada any 2 milions d'euros a França, València, Balears... I la Generalitat ens diu que no té diners per acabar amb els barracons, però sí que tenen diners per intentar fer un 9-N bis. Nosaltres volem que aquests diners es destinin al que de veritat importa, que és l'educació, que és acabar amb els barracons, i també –segon aspecte que volem comentar avui– llibres de text gratuïts. Per tenir una igualtat d'oportunitats necessitem que tots els alumnes puguin tenir llibres de text gratis. Passa ja a algunes escoles de Catalunya, perquè les famílies s'autoorganitzen, però és que hi ha comunitats autònomes on tots els alumnes tenen els llibres gratis perquè així ho han acordat; per exemple, a Madrid. A Madrid tots els partits polítics es van posar d'acord, van donar suport a la proposta de Ciutadans, i ara tots els alumnes de Madrid tindran llibres de text gratis. Avui és la quarta vegada que portem una proposta per tenir llibres de text gratuïts a Catalunya. Esperem que a la quarta vagi la vençuda i per fi els alumnes catalans tinguin llibres de text gratis, igual que, per exemple, els de Madrid. I ja per acabar, en tercer lloc, si volem que tots els nens i joves catalans tinguin igualtat d'oportunitats, han de poder gaudir d'aquesta igualtat d'oportunitats també durant l'estiu. I per això necessitem que s'obrin més centres escolars per oferir activitats lúdiques i també menjadors, perquè la precarietat no agafa vacances, la precarietat continua afectant les criatures a partir del 22 de juny. Els alumnes que tenen autisme o que tenen una necessitat educativa especial continuen tenint-la després del 22 de juny, i l'Administració hi ha de donar resposta. Per això necessitem o bé monitors especialitzats en aquestes necessitats educatives especials a les activitats ordinàries, o bé activitats i colònies especials per a aquestes persones. Ja sé que em diran que tenen el programa Respir, però no hi ha places suficients. Ho vam estar mirant, senyor Solé, no hi ha places suficients. Conec casos d'associacions de pares que fan crowdfunding per poder pagar colònies per als nens autistes, perquè no sempre les poden fer amb nens que no tenen aquest trastorn. Tots volem que els nens estiguin com més barrejats millor, però això no sempre és possible, i se'ls ha de donar una sortida. Com poden veure, es tracta de tres aspectes absolutament fonamentals si volem garantir una escola de qualitat i d'igualtat d'oportunitats, i no podem acceptar que ens diguin que no hi ha diners per a les escoles i per pal·liar les necessitats d'aquests alumnes mentre es gasten els diners a altres comunitats autònomes o regalen els diners a altres països o intentant repetir un 9-N bis. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyora Sierra. A continuació, per defensar les esmenes presentades per part del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula la senyora Esther Niubó.
Gràcies, presidenta. Senyores i senyors diputats, agrair a Ciutadans la proposta, especialment per preocupar-se també de les condicions, de l'estat de molts centres educatius, quan hem viscut, fa uns dies, tot just abans d'acabar el curs, doncs, alguns episodis de temperatures a les aules molt per sobre del que estableix el Reial decret 487/1997, sobre disposicions mínimes de seguretat i salut als llocs de treball, que afecta també els nens i nenes, que ho hem conegut, que fa totalment adient la proposta de plantejar un protocol per a aquests casos, com també ho hem proposat els socialistes i ho incorpora també la proposta, després de les esmenes de tots els grups, o l'estudi d'habitabilitat que fan vostès. I això entenem que és molt més pertinent encara per als més de mil barracons que encara hi ha ara a Catalunya. Sobre el fibrociment. Ja hem vist que el Govern no té cap problema en evidenciar que no pensa complir la resolució ja aprovada per aquest Parlament a proposta socialista, i, de fet, dels tres-cents centres de tot Catalunya afectats per amiant, segons el mateix departament, aquest any només tenen previst realitzar-hi actuacions sobre disset, malgrat que hi ha també una normativa europea que ens hi obliga. Desitgem que vostès tinguin més èxit, per bé de tots, i que facin cas del que proposen, que és la retirada de l'amiant de tots els centres en sis anys. És més tard del que nosaltres hauríem volgut, però ho recolzarem igualment. I permetin-me, de tota manera, que expressi els meus dubtes, perquè al ritme que van, doncs... I no sé si ho veurem, però, en tot cas, des del Grup Socialista, com deia, ho recolzarem i continuarem exigint el compliment d'aquests mandats del Parlament. Sobre els mòduls prefabricats, aquests barracons. Ens sembla bé el recordatori que fan novament sobre un incompliment. I de moment no veiem tampoc cap tipus de voluntat política de posar-hi remei. Més aviat el que veiem és el propòsit d'esperar que la demografia baixi i no invertir res en el curt i mitjà termini, o almenys no el que seria necessari. Recordem que avui hi ha nois i noies a la secundària que no saben què és estudiar en una escola o en un institut que no estigui en barracons. I faré una pregunta retòrica, però, sincerament, què seria d'aquest país sense les inversions i les polítiques que va fer en el seu moment el Govern d'entesa? Enyorem, i molt, la política de construcció de centres escolars d'aquell Govern. I, miri, de vegades se'ns titlla de poc seriosos, perquè portem a aquest Parlament, a la Comissió d'Ensenyament, problemes que sembla que tinguin poc a veure amb les competències educatives, no? –ajuts per a llibres, menjadors, parlem de l'estat dels centres–, però si això és així és perquè algú no fa la seva feina, i aquest algú, doncs, és el Govern. Un tema fonamental que apunta la moció, que hem volgut reforçar a través d'una esmena, és el de lleure. Cada vegada més l'educació no és només allò que passa a l'escola en el temps lectiu, sinó que l'educació és també el menjador, són les extraescolars, són les colònies d'estiu. I calen més ajuts per fomentar la no exclusió d'alumnat amb necessitats socioeconòmiques d'un espai no escolar però que és educatiu, fonamental. I per això demanem incrementar la partida per ampliar el nombre de nens, de joves que poden participar d'aquestes activitats de lleure. I pel que fa a la inclusivitat del sistema, estem a juliol de 2017, encara no tenim aprovat el decret d'inclusiva. Realment, no sabem a què esperen, no sé si és a que comenci el curs, per no haver-ho d'aplicar i així «estalviar –entre cometes– un curs més. Sincerament, tampoc no sabem on queda, doncs, la pressió dels grups, o de partits que donen suport al Govern per tirar endavant iniciatives que ja no sabem si se les creuen o no. Voldríem que en això fossin diligents, no? I tant de bo poguéssim començar el curs que ve amb aquest decret d'inclusiva aprovat. Però, en qualsevol cas, doncs, tornem a insistir en reforçar la dotació del personal especialitzat per a una atenció adequada de l'alumnat amb necessitats educatives específiques, per garantir aquesta plena inclusivitat també a les activitats de lleure. I sobre llibres, té raó la senyora Sierra, n'hem parlat molt, segurament també a proposta de Ciutadans. Nosaltres el que voldríem és que es recuperés la partida per a reutilització de llibres de text, de material didàctic, que tenia el Govern d'entesa, per fomentar aquesta reutilització que, de fet, fan molts centres avui a Catalunya. Però recolzem que siguin els centres, en el marc de la seva autonomia, que puguin articular sistemes de reutilització de llibres i també de préstecs. En definitiva, tornem a repicar en molts temes que hem debatut en nombroses ocasions, però que malauradament segueixen pendents. I, per tant, doncs, votarem a favor del conjunt de la moció i hi seguirem insistint. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, senyora Niubó. A continuació, per a defensar les esmenes presentades pel Grup Parlamentari Catalunya Sí que es Pot, té la paraula la senyora Jéssica Albiach.
Sí; gràcies, presidenta. Bon dia, consellera. Bon dia a tothom. Primer de tot, agrair a la diputada Sonia Sierra que torne a posar damunt la taula aspectes que per nosaltres són fonamentals, que estan a bastament debatuts, però que, finalment, no s'han dut a terme. Mirin, fa poc menys d'un mes que fèiem una valoració de com anava la posada en marxa de les mesures que vam aprovar en el Ple d'emergència social. I ho dic perquè ahir també hi havia unes quantes mesures que anaven en favor de la igualtat d'oportunitats als centres educatius. Vam veure que la Generalitat tornava i seguia rentant-se les mans en el finançament de les escoles bressol; que tampoc s'ha creat la borsa de beques menjador per als infants de zero a tres anys que ja havíem aprovat; seguim sense tindre una solució de consens per garantir la suficiència alimentària dels menors durant els períodes no lectius; no s'ha creat una nova línia d'ajuts per a alumnes que estan cursant la formació professional reglada. Pel que fa als plans educatius d'entorn, torna a recaure la gran part del finançament sobre els ajuntaments. I, de fet, ja vam veure, com de moment l'única cosa que s'estava fent era incrementar les beques menjador; això sí, les de primària, perquè a l'ESO, i principalment als centres que tenen la jornada compactada, l'única cosa que trobem és una prova pilot als centres d'alta complexitat de Barcelona. Tot això són mesures pendents en matèria d'igualtat d'oportunitats als centres educatius, i per això volia recordar-les. I centrant-me en la moció, pel que fa a les infraestructures, ja vam parlar arran d'una proposta de resolució del Partit dels Socialistes de Catalunya, com només al Vallès Occidental, a una sola comarca, trobem trenta-vuit centres educatius amb fibrociment, el que coneixem com a uralita. I vam aprovar un pla de substitució progressiu en tots els centres escolars de Catalunya. Com ja s'ha comentat, això no s'està complint. Creiem que sis anys per substituir-ho és massa, preferíem els tres anys del redactat inicial. Però si en un lustre, o gairebé en un lustre ho hem aconseguit, ens podem donar per satisfetes. Pel que fa a la climatització, aquest estiu hi ha hagut escoles, algunes d'elles que estan en barracons i que han arribat als trenta-tres i trenta-quatre graus a les aules, quan per salut laboral no es pot superar els vint-i-set graus. Per tant, s'ha de buscar solucions. Nosaltres hem presentat una esmena a la moció de Ciutadans, i també ho vam registrar com a proposta de resolució, per publicar un pla específic contra l'onada de calor als centres educatius. Pel que fa als barracons, no només no s'està revertint, com es va aprovar, sinó que, a més, més de la meitat de les escoles i dels instituts que s'estan obrint actualment directament ja es fan en mòduls. Per tant, si és cert que ja teníem infants que havien passat la major part de la seua escolarització en barracons, doncs, sembla que encara ne tindrem molts més. Pel que fa a les necessitats de suport educatiu, molt d'acord amb la necessitat de personal especialitzat, no només a les aules, sinó també en casals d'estiu i en colònies. És cert que la immensa majoria d'aquestes activitats tenen competència municipal, estan fetes per part dels ajuntaments i, per tant, seria competència d'ells; però tot i així hi votarem a favor. I pel que fa al préstec dels llibres, ja s'ha comentat, és una de les votacions, és un dels clàssics d'aquesta legislatura. És cert que s'estan fent coses. Tenim, en molts centres educatius, que a iniciativa de les AMPA ja s'està fent intercanvi i préstec de llibres. D'altra banda, el Govern fa tres anys que concedeix ajudes per a llibres de text i material escolar als centres amb alta concentració d'alumnat socioeconòmicament desafavorit. També és cert que el nostre model educatiu no passa pels llibres de text, només, com a eina de consulta. I de tota manera, bé, creiem que el que s'està fent és insuficient, i per això hi votarem a favor. I una última reflexió final: o siga, no pot haver-hi igualtat d'oportunitats exclusivament a l'escola i no trobar-la a fora. És a dir, les escoles poden fer molt, i ho han de fer, però no poden fer-ho tot, no? La igualtat d'oportunitats ha de passar per una estratègia global, no pot quedar reduïda únicament a Ensenyament. Si volem que siga real, cal que el Govern faça un pla interdepartamental per a la igualtat d'oportunitats, que ha de passar per una fiscalitat que siga progressiva i que siga redistributiva, per una lluita contra la pobresa laboral, per uns mitjans de comunicació públics que no obliden la seua funció formativa, per una democratització de la cultura i, en definitiva, per unes polítiques públiques que estiguen a favor de les majories, perquè, si no, no arribarà la igualtat d'oportunitats a les escoles. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, senyora Albiach. A continuació té la paraula el senyor Bernat Solé, del Grup Parlamentari Junts pel Sí.
Moltes gràcies, presidenta. Consellera Ruiz, diputats i diputades... Realment, senyora Sierra, he de confessar la meva admiració per la capacitat del seu grup parlamentari per refondre en les mocions tot allò que s'ha debatut anteriorment en les comissions corresponents. Avui una més, una moció d'aquestes tipus escombra, en la qual ens parla de temperatura a les aules, de fibrociment, de casals d'estiu per a infants amb discapacitats, de llibres de text. I, a més a més, avui encara hi ha afegit el 9-N bis. Per tant, no deixa de sorprendre'ns. Ho parlarem per parts. En primer lloc, ens demana un estudi i un informe de la situació actual d'habitabilitat dels centres educatius i en especial pel que fa a la climatització i ventilació. I ens el demana per d'aquí a tres mesos. Doncs, li podria dir que sí, que en tres mesos el departament farà aquest estudi. I l'hi podria dir, perquè precisament el departament ja inclou en les seves polítiques un inventari i un pla director de tots els centres educatius. Només faltaria! Només faltaria que ho fes a partir de les calors que hem tingut aquest estiu! Gestionar una xarxa d'equipaments públics va més enllà de fer estudis puntuals en funció de la situació concreta de cada moment. Gestionar una xarxa d'equipaments públics requereix una planificació a curt, mitjà i llarg termini. I precisament això és el que s'està fent. En tot cas, li agraeixo que m'hagi acceptat treure aquests tres mesos, que, com bé comprendrà, docs, són insuficients. I també li trasllado el capteniment del Govern a resoldre no només els problemes de la calor, sinó també els del fred, els de la ventilació i els de tots aquells que puguin afectar el bon funcionament d'un edifici. Parlem de les ombres a les zones d'esbarjo. Acceptem l'esmena de Catalunya Sí que es Pot en la que ens demana que garantim ombres suficients a les zones d'esbarjo per a l'alumnat. No em voldria equivocar, però diré que la majoria de centres educatius disposen d'aquestes zones d'ombreig, precisament perquè darrere de cada centre educatiu, especialment en primària, hi han ajuntaments compromesos que vetllen pel benestar dels seus infants. Per tant, també li acceptem aquest punt; però espero que quan arribi l'hivern no ens demani zones assolellades. I en aquells centres que calgui dur a terme inversions de climatització no dubti que el departament ho farà; ho farà com ho ha fet sempre. També ens demana en aquest punt, en aquest darrer punt, establir un protocol d'actuació davant l'onada de calor. Miri, estem d'acord en que cal saber com actuar en aquestes situacions, que, de fet, cal tenir en compte que són puntuals. Però el que no compartim és la necessitat de que hi hagi d'haver un protocol. Els centres educatius ja han passat per moltes onades de calor. O em dirà que aquesta és la primera onada de calor en tots aquests últims anys? Com sempre, els centres educatius, conjuntament amb les administracions del territori, han anat resolent situacions en cada cas: sigui de calor, de fred, de nevada o de tall de subministrament elèctric. Fibrociment. Altre cop ens posa sobre la taula la necessitat de treure el fibrociment. Hi insisteixo: fibrociment. L'amiant està inclòs a dins del fibrociment. Ho compartim; ho compartim totalment. Precisament per aquest motiu el departament ha dut a terme aquest any més actuacions que les que s'han dut a terme en els últims quinze anys. I ho ha fet amb el convenciment que en els propers anys no ha de quedar ni una sola coberta de fibrociment. Però també amb la responsabilitat de seguir dotant cada centre educatiu de l'espai que fins ara estava cobert amb fibrociment. El que no podem fer és treure el fibrociment i deixar el centre educatiu sense aquell espai que tenia fins ara. Prova d'això és que aquest estiu ja s'estan duent a terme actuacions. Per posar-ne exemples: Badalona, Balaguer, Cassà de la Selva, Cerdanyola del Vallès, Figueres, Fortià, Girona, l'Hospitalet de Llobregat, Mollerussa, Mont-roig del Camp, Sabadell, Sant Quirze del Vallès i Terrassa. Per tant, em toca agrair-li l'ampliació de termini en aquests sis anys i estic segur que així es farà. També ens demana l'inventari. Doncs, aquí el té, l'inventari de centres educatius amb aquestes necessitats. Barracons. En la mateixa línia, també ens demana que retirem tots els barracons en els propers quatre anys. També sap vostè que la voluntat del departament és anar dotant els centres educatius amb més necessitats d'espais, que acabin substituint aquests barracons. Però, com deu poder entendre, gestionar recursos implica prioritzar, i prioritzar vol dir establir prioritats en funció de les necessitats i les possibilitats. I és això el que s'està fent. Perquè vostè ha fet una carta als Reis, vostè ha fet una llarga carta als Reis. Però vol que li digui una cosa? Vostè s'ha oblidat de dir que darrere de la carta als Reis hi han els pares. Vostè pot fer la carta als Reis tan llarga com vulgui. Jo també la faria, i segurament la consellera també la faria, encara més que jo. Però, companys i companyes, som aquí per donar respostes que es puguin dur a terme. Els ciutadans saben perfectament que un govern no disposa mai de tots els recursos que voldria. Facin l'exercici de responsabilitat, que és per a això que ens han votat els nostres conciutadans. En aquest punt, malauradament, nosaltres votarem en contra, no per voluntat, sinó per sentit de responsabilitat. Activitats de lleure a l'estiu –se m'acaba el temps–, dir-los, doncs, que, com s'ha dit en el seu moment, els ajuntaments hi estan col·laborant moltíssim. De fet, la titularitat dels centres educatius de primària és dels ajuntaments i, per tant, és amb ells amb qui s'ha d'arribar a un acord. En els centres de secundària, a aquelles entitats que ho demanen, doncs, també se'ls facilita des del Departament d'Ensenyament. I, per tant, augmentar-ho no té cap mena de sentir plantejar-ho, sinó que, en tot cas, serà en funció de la demanda. Pel que fa al tema de l'autisme en les activitats d'estiu. Doncs, tal com bé ha dit hi ha el programa del Respir Estiu, que va incrementant les places per a les quals, doncs, es dota aquest programa. Pel que fa als llibres, dir-los...
Senyor Solé, ha exhaurit el temps.
Sí, ja acabo, només un petit comentari. Pel que fa als llibres, nosaltres tampoc hi estem d'acord, aquest no és el model. El nostre model és el que ahir es va aprovar en aquest mateix Parlament amb la renda garantida de ciutadania, que dona oportunitats a totes les famílies. Per tant, valorar l'esforç que estan fent...
Em sap greu, però és que ha exhaurit el temps.
No oblidin –no oblidin– els 8,8 milions d'euros que l'Estat espanyol ha deixat de dotar a Catalunya per als llibres. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, senyor Solé. A continuació, per a fixar la seva posició, té la paraula el senyor Fernando Sánchez, del Grup Parlamentari Popular de Catalunya.
Moltes gràcies, honorable presidenta. Jo sí que intentaré ser obedient amb el temps. Avui, consellera, la diputada Sierra ens porta una moció sobre les condicions materials de l'educació. Efectivament, les condicions materials al final no és l'educació, però és una premissa perquè hi pugui haver una bona educació. I desgraciadament aquesta premissa no sempre es compleix a Catalunya i hi ha mancances importants en alguns espais. Perquè és molt difícil situar-se en l'esfera intel·lectual si en el teu estómac, doncs, tens dentegades de gana; és difícil concentrar-se, llavors, en un llibre. I és difícil concentrar-se en un espai que és un forn sense ventilació. O és difícil consolidar un itinerari de formació si a casa teva no tens les condicions ambientals o no tens les condicions materials, per exemple, per comprar llibres, o les condicions ambientals, doncs, per tenir la tranquil·litat d'estudiar. I també és difícil tenir un bon currículum acadèmic si un està lligat a una condició material que és el cànnabis, per exemple; ara, això..., tota la resta ho combatem, això ho normalitzem. Però, en qualsevol cas, nosaltres volem celebrar aquesta moció, que és un text que estava bé, que ha estat també àmpliament pactat, enriquit amb l'aportació de tots els grups; aportacions que també ponderen una mica algun punt una mica maximalista en el seu origen, i al final ha quedat un text, doncs, molt coherent i que empeny la Generalitat a prendre decisions aquests propers mesos. Necessitem un bon clima escolar; per tant, aules ventilades, aules on corri l'aire, aules on, si s'escau, en alguns casos..., i jo no ho normalitzaria de forma general, però, si s'escau, hi pugui haver climatització. Senyora Albiach, no s'oblidi de la petjada ecològica que té el que vostè proposa, la climatització a les aules, però en alguns casos, en diversos casos, és necessari fer-ho; és necessari, perquè, per exemple, en uns barracons, com algú deia, es poden assolir temperatures molt altes. Es proposa també l'ombra, que hi hagi espais d'ombra, que de vegades és l'última salvació, no?, en aquesta canícula constant en què ens anem convertint. I els barracons. Als catalans sempre ens ha agradat dir que som els millors; els millors, i l'avantguarda i models d'èxit en tot. Doncs, també en barracons estem a l'avantguarda i en som referència, perquè som la comunitat autònoma d'Espanya amb més barracons per als estudiants. I és una vergonya col·lectiva. I, clar, què passa? Que segurament també, quan això es vota a comissió..., el Departament d'Ensenyament té un deute històric en els projectes, que també ve de projeccions excessivament optimistes que va fer el tripartit. I, clar, vostès són hereus d'aquella política a vegades excessivament imprudent del tripartit. Però, clar, vostès no poden criticar el tripartit perquè Esquerra Republicana ara està amb vostès. Perquè Esquerra Republicana és com la banca: sempre guanya. Fa vint anys –vint anys– que marca l'agenda política catalana. I no m'estranya que alguns consellers, fins i tot, estiguin una mica cansats..., exconsellers, i ho expressin amb tuits, doncs, força expressius. Sempre guanyen. Però vostès no els poden criticar. Però la realitat és que també per aquella política imprudent del tripartit veiem com moltes escoles ara estan en males condicions. I amb el tema dels mòduls nosaltres pensem que s'ha de passar de les paraules als fets. I per això el Partit Popular ha presentat una proposició de llei, perquè no siguin només declaracions, sinó perquè en quatre anys s'eliminin els barracons a Catalunya. I vull acabar amb un últim tema que a mi em sembla especialment interessant, que té a veure amb cobrir les necessitats alimentàries a l'estiu i de lleure, però que també, en el fons, hi ha una línia que crec que hem de treballar, consellera, que és obrir una mica les escoles a l'entorn. És a dir, les escoles..., i jo crec que ja s'està fent, però habitualment són, doncs, espais acadèmics. Però, escolti'm, les paguem entre tots, són espais que poden ser un nòdul cívic, tant les públiques com les concertades, perquè es puguin practicar també activitats esportives dels veïns, perquè siguin un lloc també de col·laboració amb les entitats del barri, amb les associacions, etcètera. I ja s'està fent. Per això, que és un tema en el que es pot aprofundir. I aquesta visió comunitària de l'escola i oberta al seu entorn, doncs, em sembla que també està reflectida. Nosaltres no compartim el discurs igualitarista, hegemònic en aquest Parlament, perquè al final l'igualitarisme absolut també ens ha de portar a tenallar la llibertat. Però sí que compartim el discurs de la igualtat de les oportunitats. I la igualtat de les oportunitats passa per una educació excel·lent i de qualitat per a tothom. I és veritat que és molt fàcil de dir, però això s'ha de concretar en fets, tots ho hem de fer. I aquesta moció va en aquesta línia i, per tant, hi donarem suport. Moltes gràcies.
Gràcies, senyor Sánchez. A continuació té la paraula el senyor Carles Riera, de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent.
Sí; gràcies, presidenta. Des de l'escó mateix, per tal de posicionar el nostre grup amb relació a aquesta moció, en la que, tot i que no compartim la majoria dels arguments que la diputada de Ciutadans ha fet palesos en la seva intervenció en defensa de la moció, sí que hem de dir que votarem a favor de tots els punts i de les corresponents transaccions. Ja ho hauríem fet amb el text original i òbviament també ho farem amb el text resultant de les transaccions pactades. Gràcies.
Moltes gràcies, senyor Riera. A continuació té la paraula la senyora Sonia Sierra per a pronunciar-se sobre les esmenes.
Gràcies, senyora presidenta. En primer lloc, volia agrair les esmenes que han presentat tant el Partit Socialista, com Junts pel Sí i Catalunya Sí que es Pot, que han servit, com ja s'ha dit des d'altres grups, per enriquir la proposta inicial. I especialment important em sembla haver pogut pactar dos punts amb Junts pel Sí, perquè és el partit que li dona suport al Govern; agraeixo l'esforç negociador del senyor Solé. I també estic molt contenta perquè, al negociar aquests dos punts –i, a més, ell ho ha reconegut quan ha sortit a parlar–, es reconeix que jo tenia raó quan en la meva interpel·lació li vaig dir a la senyora Ruiz que a les aules catalanes de vegades es passa massa fred i de vegades massa calor. La senyora Ruiz ho va negar, però avui s'ha dit que això és així. I com ja vaig dir a la meva interpel·lació, per solucionar el problema el primer pas és reconèixer que existeix aquest problema. Avui Junts pel Sí reconeix que el problema existeix i que començaran a fer les passes perquè es solucioni. Això és una bona notícia per a tots els catalans i ens hem de felicitar entre tots. Després..., justament després de la meva interpel·lació, que la senyora Ruiz va dir que no hi havia problemes, va sortir aquesta notícia de la FAPAC que denunciava que a les aules catalanes hi havia més de trenta-quatre graus, i això va provocar que hi hagués nens marejats, vòmits, deshidratació i episodis d'hipotensió. En tot cas, sembla que es reconeix el problema per fi, amb la qual cosa ha servit d'alguna cosa aquesta moció, que, de vegades, presentem coses que s'aproven i no sabem si serviran per a alguna cosa. Estem tots molt contents de que aquesta sí que servirà i que els alumnes catalans per fi estudiaran en situacions dignes. Moltes gràcies a tothom. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyora Sierra. Un cop acabat el debat, estem cridant a votació. [[Pausa llarga.]] Senyor Solé, per què em demana la paraula?
Sí; és per demanar votació separada dels punts..., al primer bloc, de l'1 al 3, i al següent bloc, per separat, 4, 5, 6, 7, 8 i 9.
Primer bloc, 1, 2, 3, que es pot votar conjuntament, i l'altre, 4, 5, 6, 7, 8 i 9. D'acord. Gràcies. [[Pausa.]] S'ha demanat votació separada dels punts 1, 2, 3, en un bloc. Es poden votar conjuntament els punts 1, 2, 3? [[Pausa.]] I després, també conjuntament, els punts 4, 5, 6, 7, 8 i 9. [[Veus de fons.]] No? [[Pausa.]] [[Veus de fons.]] 1, 2, 3, per separat. I després... [[Veus de fons.]] No?
Els punts 1, 1 bis, 2 i 3 en un sol bloc, i la resta per separat.
D'acord, doncs. Votarem, en primer lloc, els punts 1, 1 bis, 2 i 3. I després votarem la resta de punts. Comença la votació. Els punts han estat aprovats per 129 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. A veure, em sembla que ha entrat... Els diputats que hagin entrat un cop començada la votació no haurien de votar. [[Veus de fons.]] No han votat. Doncs, ja està –ja està–, molt bé. [[Veus de fons.]] Doncs... [[Veus de fons.]] No, no, és que no haurien de votar en tota la moció. Continuem, doncs, amb la votació. A continuació votarem el punt número 4. Comença la votació. El punt número 4 ha estat aprovat per 67 vots a favor, 59 en contra i cap abstenció. A continuació votarem el punt número 5. Comença la votació. El punt número 5 ha estat aprovat per 69 vots a favor, 1 en contra i 59 abstencions. A continuació votarem el punt número 6. Comença la votació. El punt número 6 ha estat aprovat per 69 vots a favor, cap en contra i 60 abstencions. A continuació votarem el punt número 7. Comença la votació. El punt número 7 ha estat aprovat per 69 vots a favor, 60 en contra i cap abstenció. A continuació votarem el punt número 8. Comença la votació. El punt número 8 ha estat aprovat per 69 vots a favor, 60 en contra i cap abstenció. A continuació votarem el punt número 9. Comença la votació. La Moció sobre una escola de qualitat i la igualtat d'oportunitats ha estat aprovada per 69 vots a favor, cap en contra i 60 abstencions. [[Aplaudiments.]] [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la segregació escolar]] [[302-00173/11]] El tretzè punt de l'ordre del dia és: Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la segregació escolar; presentada pel Grup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent. Per a exposar-la, té la paraula el senyor Carles Riera.
Gràcies, presidenta. Bé, amb relació al debat, a la controvèrsia que ha promogut aquesta moció en les hores prèvies a la seva formulació final, per part del nostre grup el que he de manifestar és, per un cantó, preocupació; per un altre, fermesa, i, en tercer lloc, també una certa perplexitat o sorpresa. I m'explicaré. I per fer-ho haurem de recordar molt breument la interpel·lació, el sentit de la interpel·lació que va donar peu a aquesta moció subsegüent. Deuen recordar que, efectivament, es tractava d'una interpel·lació al Govern en matèria d'acció contra la segregació escolar, en tant que un instrument fonamental per tal d'intentar revertir o matisar la segregació social i, per tant, d'influir en els mecanismes de reproducció de les desigualtats socials. Òbviament, influir-hi per tal de minimitzar-los i revertir-los en la mesura del possible. I sobre segregació escolar podem parlar de moltes coses, altres mocions ho han fet, la nostra intenció era fonamentalment incidir en aquells aspectes de la segregació escolar que, corregint-los, més poden influir positivament en la reversió de la segregació social i dels mecanismes de reproducció de les desigualtats en la nostra societat. Bé, la nostra preocupació és perquè tenim la sensació que no ens hem posat d'acord en aquest tema, en l'abordatge d'aquest tema, i nosaltres sincerament pensàvem que el marge d'acord era més ampli. Òbviament la nostra societat està produint desigualtat de forma continuada i sistemàtica i, per tant, per tal de revertir això des del sistema d'ensenyament, des del sistema educatiu, calen polítiques públiques molt contundents, molt rotundes, d'acció contra la segregació escolar, per tal que l'escola pública sigui un instrument bàsic d'incidència en la lluita contra la reproducció de les desigualtats socials. I, bé, veiem que aquí no ens hem posat d'acord, és a dir, constatem en el Govern, i, per tant, també, en la mesura en què el Govern incideix en el posicionament de Junts pel Sí, que vostès –si més no, així ho entenem o ho interpretem– accepten la desigualtat estructural, la seva reproducció, com a inevitable o, fins i tot, necessària per tal que el sistema funcioni. Òbviament, el que vostès plantegen aleshores és que el sistema escolar el que ha de fer és matisar, eh?; matisar, ressituar aquestes desigualtats i aquestes segregacions en termes funcionals. Per tant, ens situem dintre d'un paradigma funcionalista d'assolir nivells tolerables de desigualtat. Bé, fermesa, perquè nosaltres en aquest sentit tenim una posició clara, rotunda i difícilment canviable. Nosaltres volem que totes les polítiques públiques –per tant, també les escolars i de segregació escolar– tinguin un compromís i una incidència clara ineludible en la lluita contra la desigualtat social. És per això que nosaltres, en la defensa d'aquesta moció, hem volgut mantenir fermesa en determinats posicionaments. I sorpresa –i per acabar–, perquè, tanmateix, hem fet un esforç crec que palès, evident, palmari, de pragmatisme, a l'hora de formular els punts de la moció. Ens sembla que són punts consistents tècnicament, viables des del punt de vista de la gestió pública, i que, per tant, suposaven per part nostra un esforç evident d'arribar a acords viables, assumibles i practicables. I el que ens ha sorprès, per part del Govern, i en conseqüència per Junts pel Sí, és que vostès ens han plantejat, d'entrada, pràcticament una esmena a la totalitat; una esmena a la totalitat que evitava assumir uns punts que a nosaltres ens semblaven perfectament assumibles, i viables i aplicables. És cert i, en aquest sentit, hem de reconèixer, doncs, per part de la diputada Anna Simó, que hi ha hagut un esforç de diàleg, que ha donat algun resultat, que veurem després quan parlem de les esmenes. També en aquest sentit he d'agrair per endavant, i després en podrem parlar més en concret, les esmenes, que les hem assumit totes, de la diputada Albiach, de Catalunya Sí que es Pot, que, sens dubte, el que han afegit és encara més concreció a la nostra moció, i el resultat és el que vostès tenen a les mans. Sincerament, pensem que és una moció compromesa en la lluita contra la desigualtat, compromesa en el paper de l'escola en la lluita contra aquesta desigualtat i amb propostes que són pragmàtiques, viables, aplicables i de resultats immediats, i que ben segur que consten i compten amb un ampli consens en la comunitat educativa. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, senyor Riera. A continuació, per a defensar les esmenes presentades, té la paraula la senyora Jéssica Albiach, en representació del Grup Catalunya Sí que es Pot.
Sí; gràcies, presidenta. Bon dia, consellera, novament, i unes gràcies especials al diputat Carles Riera per la moció que ha presentat i perquè, com molt bé deia, la desigualtat no té causes naturals, té causes sistèmiques, i, per tant, el que hem de fer és treballar per un canvi de sistema, que bàsicament es basa en el darwinisme social. Des de Catalunya Sí que es Pot hem presentat algunes esmenes, totes en la línia que ja exposava la moció, però en aspectes que nosaltres creiem que era important matisar. És a dir, no només hi ha frau en la matriculació i en l'escolarització a les escoles concertades, també passa a les públiques, així com no només hi ha cobrament de quotes a les concertades, també passa en els centres de titularitat pública. I, a més, hem de tindre present que la segregació no només es genera per l'establiment de quotes, sinó que també ve per les quotes a l'AMPA, per la necessitat de comprar un determinat material escolar, generalment, que acostuma a ser informàtic, pel preu de sortides o colònies, pels preus de les activitats complementàries. En definitiva, que s'ha de fer, com molt bé demana el punt 1 de la moció, un pla de xoc, que no només contempli el cobrament de les quotes, sinó altres molts aspectes que estan actuant com a frontera de classe. Hi ha dos punts de la moció que m'han resultat especialment interessants. El primer és la realització d'un estudi sobre els efectes de la gentrificació residencial sobre els processos de segregació escolar, i l'altre és l'estudi sobre com es podria dur a terme, i amb quines conseqüències, la inclusió dels centres escolars concertats a la xarxa pública. Pel que fa al primer punt, tot i que encara hi ha algun sectors que són «reacis a reconèixer la gentrificació com un problema real, només recordaré que a Barcelona, per exemple, el preu del lloguer ha augmentat un 22 per cent en un any, i que això multiplica per 8 la pujada a nivell estatal. I això acaba tenint efectes no només sobre el model productiu, sobre l'economia, sinó que això genera problemes també educatius, guetitzant determinades zones de la ciutat. Per tant, mentre comencen a fer efecte totes les mesures que s'estan prenent tant des del Sindicat de Llogaters, com des de la PAH, com des de l'ajuntament, hem de veure com diagnostiquem els efectes que està tenint sobre la segregació escolar i com els revertim en el termini més curt possible. I, en aquest sentit, nosaltres també hem presentat una esmena perquè aquest procés es faci en un termini màxim de cinc anys. Fins ara la segregació escolar era superior a la segregació residencial, i això donava un cert marge per lluitar contra la segregació escolar des de les preinscripcions i des de les matriculacions. Però tot apunta que a llocs com Barcelona, on la pujada de preus d'habitatge està expulsant els veïns i les veïnes dels seus barris, s'estaria complicant encara més tindre una escolarització equilibrada. M'explique. És cert que l'escola acabaria reflectint en alguns llocs la realitat del barri o del districte, però el problema és quan el barri ja s'ha convertit directament en un gueto. I ens podríem trobar amb una segmentació educacional que provindria d'una segmentació residencial o habitacional. És a dir, un fenomen que fins ara ja existia, però estava d'una manera més controlada, i ara estaria agreujant-se. I com a conclusió d'aquest punt estem veient com lluitar pel dret a l'habitatge acaba sent també lluitar per una escola pública de qualitat i cohesionadora. Per dir-ho d'una altra manera: l'especulació amb el dret de l'habitatge és incompatible amb la lluita contra la segregació escolar. I pel que fa al segon punt, sempre hem dit que el percentatge d'escoles concertades a Catalunya era una anomalia a tot Europa, només amb l'excepció de Madrid. Al seu moment és cert que va tindre un cert sentit, una certa justificació per a cobrir tota la demanda d'escolarització que hi havia, però d'això ja fa unes quantes dècades, i encara no s'ha revertit aquesta anomalia. Per tant, cal tindre informació rigorosa per a veure com es podria incloure les escoles concertades dins la xarxa pública, amb quins criteris i quines prioritats. I sobretot en dos aspectes que per nosaltres són importants, que és garantint els llocs de treball del personal que està treballant als centres educatius i, a més, que siga sostenible econòmicament en el temps. I, com podeu intuir, donarem suport a tota la moció. Gràcies.
Moltes gràcies, senyora Albiach. A continuació, per a defensar les esmenes presentades, té la paraula la senyora Sonia Sierra, del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Gràcies, senyora presidenta. Abans de començar a parlar de la moció, m'agradaria explicar que jo tinc la meva plaça definitiva a un institut del Raval, que és el Milà i Fontanals, i que té un 80 per cent d'alumne d'origen estranger. I per què tinc la plaça en aquest institut? Doncs, perquè ho vaig demanar. Jo em podria haver quedat al J. V. Foix de Rubí, on tenia la meva plaça definitiva des del 2007, però vaig decidir concursar i vaig triar aquest institut. Per què? Doncs, perquè, en primer lloc, sempre m'ha agradat molt la diversitat, sempre m'ha agradat treballar amb persones d'origen estranger, he dedicat molt de temps a fer-ho. I, a més, perquè penso que precisament aquest tipus de centres són un repte per a les persones que creiem que l'educació és un ascensor social, i que hem d'anar amb totes les ganes a treballar, però no perquè tot continuï com fins ara, sinó per transformar la situació. Si sortim del Milà i Fontanals i caminem per la mateixa vorera tres-cents metres, ens trobem un altre centre escolar. I resulta que aquest centre escolar no té gairebé alumnes d'origen estranger. Tres-cents metres és, si fa no fa, tres, quatre minuts caminant. Doncs, bé, en tres minuts caminant tenim 80 per cent d'estrangers i gairebé 0 per cent d'estrangers. En aquest cas, tres-cents metres acaben esdevenint tot un món que separa dues realitats molt diferents i que ofereixen també realitats i oportunitats molt diferents als alumnes d'un centre i de l'altre. I és molt fàcil de comprovar el que dic, només hem de veure quants alumnes d'un centre arriben a la universitat i quants alumnes de l'altre arriben a la universitat. Estem parlant, hi insisteixo, de tres minuts caminant per la mateixa vorera. És obvi que a Catalunya hi ha coses que no s'estan fent bé i, en aquest sentit, agraïm la presentació d'aquesta moció per part de la CUP. Jo he explicat un cas molt concret que, si només fos un cas, doncs, no tindria potser més importància, però en aquest exemple crec que es pot..., pot esdevenir..., es pot elevar a nivell de categoria, perquè a Barcelona un alumne de Ciutat Vella té vuit cops més possibilitats de fracàs escolar que un de Sarrià. I, de fet, molts pocs alumnes de Ciutat Vella matriculats a centres públics arriben a la universitat. Per mi aquesta dada és inacceptable, ho he dit ja en altres ocasions, perquè demostra que l'escola catalana no garanteix ni l'equitat ni la igualtat d'oportunitats; és a dir, no garanteix la cohesió social. I aquesta manca de cohesió social no es dona només a Barcelona, sinó a tot Catalunya. A ciutats molt poblades, com ara Terrassa, Sabadell, Cerdanyola, Badalona, Tarragona, Lleida i Girona, ens trobem amb casos molt similars al que acabo d'explicar. Això vol dir que l'ascensor social, que hauria de ser l'educació, a Catalunya s'ha espatllat i aquesta moció dona resposta a un informe del Síndic de Greuges. Estic d'acord amb el que ha dit el proposant, és una proposta en termes molt realistes, molt assumibles, en principi, per tots els partits. Perquè el que ens diu aquest informe és que s'està donant lloc a una triple xarxa en un sistema que suposadament és públic, perquè hi ha diferències entre pública i concertada, però també dins de la pública. Perquè hi ha centres que, tot i ser sostinguts amb diners públics, acaben demanant diners o bé per a unes activitats que són extraescolars però són gairebé obligatòries, o per a auxiliars d'anglès, o fins i tot per a mobiliari i tecnologia. Nosaltres només hem presentat una esmena. Simplement pensàvem que millorava el redactat inicial. No ha estat acceptada; però, malgrat això, donarem suport gairebé a tota la moció, excepte a l'últim punt, perquè –això és una opinió personal– crec que la CUP té una visió molt tancada en aquest sentit. I aquesta idea de la pública..., que estem d'acord que la pública s'ha de defensar, però nosaltres també pensem que s'ha de donar cabuda a iniciatives privades. Si seguíssim aquest model que proposa la CUP, no tindríem centres fantàstics que funcionen molt bé –i que jo els recomano que vagin a visitar– com, per exemple, El Llindar, que és una escola de segona oportunitat, o, per exemple, el Carrilet, que és una escola de nens autistes, o també totes les propostes d'Educació Viva. En tot cas, compartim l'esperit general de la proposta i donarem suport a gran part d'ella. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, senyora Sierra. A continuació té la paraula la senyora Anna Simó, del Grup Parlamentari Junts pel Sí.
Gràcies, presidenta. He decidit de començar la meva intervenció dient-li al senyor Riera: senyor Riera, no estigui sorprès, ni estigui fora de lloc, ni estigui preocupat, ni estigui perplex, perquè hi ha molt de camí per recórrer contra la segregació escolar; s'està recorrent, el recorrerem plegats i hi ha molta feina per fer i hi ha molt fil a l'agulla posat ja. I m'explicaré. Ahir, a El Diari de l'Escola d'Estiu, de Rosa Sensat, que publica el digital El Diari de l'Educació, hi havia un article signat conjuntament pel Consorci de l'Educació de Barcelona, per la Diputació de Barcelona, per Escola Nova 21 i per Rosa Sensat, que deien una cosa que, de fet, és de calaix, però que volia manllevar-los, que deien: «El repte d'actualitzar el sistema educatiu és tan gran que tan sols a través de la suma d'esforços de tots els agents implicats serà possible. I en el cas de la segregació escolar, de la qual en parlem des de fa quaranta anys, i arreu d'Europa no han trobat tampoc la fórmula màgica per atacar-la ràpid, urgent i d'arrel, hi ha més esperança que mai, per això, poder-ho fer, perquè hi ha la voluntat de treballar-hi de manera intensiva. I crec que la suma és més que la juxtaposició de propostes. I el diàleg és més que no pas una juxtaposició de monòlegs. Per això crec que és bo que des del Síndic de Greuges, com vam poder comprovar també els grups parlamentaris que vam assistir en una reunió a finals de gener, principis de febrer –no sé exactament quan era–..., del Síndic de Greuges, d'acord amb el departament, es vulgui impulsar..., vaig entendre que es volia fer un pacte de país contra la segregació escolar. Em consta que s'hi està treballant. I aquí, evidentment, el paper clau és comunitat educativa sencera, amb tota la seva pluralitat: el món local, clar, les dues associacions municipalistes –que hi eren i van ser molt actives en aquella reunió–; el Departament d'Ensenyament, i la resta de la comunitat educativa. Aquest pacte s'està treballant, s'està gestant; hi ha reunions –una reunió darrere l'altra–, i jo crec que hi haurà un bon acord i un gran acord en aquest sentit, en el que espero que els partits polítics i els grups parlamentaris, en tot cas, puguem també tornar a formar-ne part, com en vam formar part, d'aquella reunió. Per tant, nosaltres, hi ha qüestions, doncs, que podem compartir en el fons, però que la manera com es plantegen, doncs, potser no la compartim, o que entenem que no acaben d'aportar mesures concretes..., com ara un pla de xoc, en un termini de cinc anys; però no hi han mesures concretes. D'acord, les mesures concretes les posarà el pacte que farem entre tots; doncs, donem-nos el temps i el marge del pacte. L'observatori de l'equitat és una gran iniciativa. De fet, a nivell local ja fa anys que molts ajuntaments ja ho estaven plantejant. Alguns van desenvolupar-se; d'altres encara estan només sobre el paper. El Govern ha decidit que això no estigui sobre el paper i ara fa un o dos governs va aprovar la creació de l'observatori de l'equitat a nivell de Catalunya, que hem transaccionat quina haurà de ser la seva funció i el seu estil. No estic controlant gens el temps, però... Ja em disculparan. Hi ha qüestions que ja hem votat prèviament en d'altres mocions sobre segregació escolar, i que avui, doncs, no votarem favorablement, també pel que pugui haver-hi al darrere. Nosaltres hem fet esmenes no pas per fer una esmena a la totalitat, sinó perquè ens agrada més el text redactat de la manera que l'hem redactat nosaltres. És per això que ens abstindrem en alguns punts i votarem en contra d'altres, perquè veiem en alguns casos uns prejudicis injustificats envers l'escola concertada que estan al darrere. I hi ha escoles de tot, i centres de tot, concertats i no concertats. I aquesta és una qüestió que nosaltres també avui volíem deixar dita. Clar que estem d'acord amb les mesures contra el frau en els processos de preinscripció, però no depenen de la titularitat, bàsicament. I aquest curs s'ha treballat molt activament contra això i s'hi ha de continuar treballant. I com que se m'acaba el temps, l'últim punt. Vostè ho va dir en la interpel·lació a la consellera: tenim models diferents, a vegades contraposats. Jo crec que hem de ser capaços de trobar el punt mitjà. Però, pel que fa al vuitè punt, el nostre model és el que fixa la LEC; el nostre model és l'acord del Servei d'Educació de Catalunya i amb totes les mesures contra la segregació escolar i educativa que preveu la mateixa LEC i que les hem de tibar fins al fons. I jo crec que quan emprenguem el debat del procés constituent ja parlarem de què volem cadascú, els que creuen en la LEC i els que no hi creieu, d'acord? Perquè la LEC l'haurem de superar. Però jo crec, i Junts pel Sí hi estem d'acord..., l'haurem de superar perquè fem una llei orgànica, no per una altra llei d'educació autonòmica. Però crec que el model que tenim ara de Servei d'Educació de Catalunya és un bon model, és l'aposta majoritària d'aquest país, però estic convençuda que en parlarem. I, presidenta, li puc demanar votació separada?
Sí.
D'acord. És que no tinc temps, ja. Votació separada, per una banda, dels punts 1, 5 i 8. Per altra banda els punts 2 i 4. I per l'altra banda els punts 3, 6 i 7. Sí?
Sí.
D'acord.
Gràcies. A continuació, per a fixar la seva posició, té la paraula la senyora Esther Niubó, del Grup Parlamentari Socialista.
Bé; gràcies, presidenta. Diputats, consellera –que abans se m'ha oblidat saludar-la–, en primer lloc, agrair a la CUP la moció sobre la segregació. Realment, contràriament al que ens pensàvem, és una proposta poc radical; però no ho dic com a crítica, ho dic en positiu. Jo crec que, efectivament, s'ha fet aquest exercici de pragmatisme. I és una proposta, doncs, que apunta mesures que paral·lelament també a moltes d'altres que apuntava el síndic en el seu informe, que la diputada Simó també en parlava, i sobretot acompanyat dels recursos suficients, podrien, efectivament, contribuir a abordar el problema de la segregació, que és el principal fre a la millora educativa, al progrés econòmic i també a la cohesió social. La mateixa OCDE diu que perquè un sistema educatiu es pugui considerar bo en el seu conjunt ha d'abordar sobretot els rendiments més baixos, i millorar sobretot els resultats dels que van pitjor. I aquesta, per tant, és la missió número u d'un sistema no només equitatiu sinó també eficient. I d'aquesta moció destaquem coses que ara voldré anar dient, no? En primer lloc, aquest pla de xoc per avançar en la desconcentració d'alumnat estranger en determinats centres, sobretot quan aquest percentatge d'alumnat estranger en els centres, per exemple, no es correspon amb el del seu entorn. I a Catalunya el que tenim és que un 82 per cent dels estudiants d'origen estranger ho fa en centres públics. Això ja és prou significatiu. I a això podem sumar que aquest alumnat té sis vegades més probabilitats de repetir curs que la resta. En segon lloc, subratllem també la importància d'actualitzar el mapa escolar, incloent-hi els ensenyaments postobligatoris, i això com aquest instrument, doncs, de planificació a llarg termini, que s'ha de fer amb la participació dels ens locals a la comunitat educativa per evitar precisament situacions com les que estem vivint en aquests moments a la secundària i que no sabem si es deuen a una mala planificació, a una falta de planificació, a una deliberada omissió d'actuació, a un «estalvi –també entre cometes–, des del punt de vista del departament, que acaba sortint car a l'educació i a l'alumnat afectat. Molt important és el paper de les oficines municipals d'escolarització en la seva tasca de distribució de la demanda d'escolarització al territori, d'informació a les famílies. Són un actor molt rellevant que, sens dubte, ha de ser còmplice també d'aquesta lluita contra la segregació. I altres qüestions crucials, com el control dels suposats fraus, irregularitats tant de famílies com de centres, no? –els falsos empadronaments–, però també, efectivament, centres que dissuadeixen famílies d'inscriure alumnat amb necessitats educatives específiques, amb nivells socioeconòmics baixos. I centres, i aquí sí que podem dir públics, i també concertats, que fan pagar quotes que, de vegades, no són voluntàries, sinó que acaben sent obligatòries. I això contradiu aquella gratuïtat real i va en contra de la igualtat d'oportunitats. Per tant, sí que estem d'acord en fer complir la normativa i obrir expedients sancionadors quan calgui. I també posar la innovació i el canvi educatiu al servei de l'equitat. I, per tant, treballar perquè aquesta innovació, aquesta renovació pedagògica, que ens sembla positiva d'entrada, no contribueixi a generar noves desigualtats entre centres. Però, com deia, al marge de moltes mesures que puguem impulsar, seguim sense abordar el principal problema, que seria el del finançament. Sense un finançament adequat difícilment obtindrem els resultats desitjables, igual que amb un finançament que fos mal prioritzat possiblement podríem tampoc arribar-hi. I, per tant, ha de ser una combinació dels dos. I els pressupostos que tenim en aquests moments el cert és que no contribueixen a la millora que segurament una àmplia majoria voldríem i no combaten precisament la segregació quan han reduït partides en programes que fomentaven la igualtat d'oportunitats –ajuts de menjador, transport, llibres de text–, quan han fulminat les partides per a les escoles bressol. I mentre la partida dels centres concertats es recuperen a nivell de 2010 –no estic dient que sigui suficient, però s'ha recuperat–, la pública encara no hi ha arribat. I amb això vull dir que cal seguir millorant i que cal abordar el problema. I com, és invertint més i invertint també de manera diferent, millorant el finançament dels centres públics, sens dubte, i potser podríem parlar de trencar la linealitat –és a dir, no tothom igual, sinó en funció de les necessitats–, i també millorar el finançament dels centres concertats que assumeixen la corresponsabilitat del servei públic, dels centres que estan compromesos socialment, i, per tant, recuperar els contractes programa per garantir una gratuïtat real. I, en canvi, per què no, jo crec que és important, replantejar el concert amb centres que tenen clarament una vocació elitista, que no tenen cap ganes d'assumir un servei públic. I és el cas de moltes escoles que segreguen per sexe i moltes d'altres que tots coneixem. I, finalment, doncs, l'estudi que apunta la CUP en el seu darrer punt em sembla que pot ser útil, que va en aquesta línia, que no ha d'espantar a ningú. I per tot això, doncs, votarem a favor del conjunt. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, senyora Niubó. A continuació té la paraula la senyora María José García, del Grup Parlamentari Popular de Catalunya.
Gracias, presidenta. Consellera, señoras y señores diputados... Y aprovecho, también, para saludar a las personas que nos acompañan. Quede claro que en el Partido Popular estamos por la equidad y contra la segregación, pero para decidir nuestro apoyo a la moción primero hay que contextualizarla con la interpelación previa, para conocer el objetivo último que persigue la CUP. Y la interpelación no deja lugar a dudas del proyecto de ingeniería social laminador de libertades individuales que subyace detrás de esta moción. De hecho, el diputado lo explicita en su réplica, que el sistema educativo es un pilar fundamental para intervenir en la sociedad y transformarla, dice que hacia objetivos más positivos, aunque no estamos seguros de que los objetivos sociales de la CUP sean efectivamente positivos para el interés general; desde luego no para las libertades individuales. Nos dice que por encima del derecho de los padres a escoger modelo educativo para sus hijos, por encima de la autonomía de centro, de la libertad de enseñanza, está el derecho a recibir una educación igualitaria, según la CUP, una educación que nos iguale a todos y necesariamente por abajo, como han demostrado estas teorías uniformizadoras y colectivizadoras de la sociedad allá donde se han implantado, sea con clima caribeño, frío siberiano, cultura milenaria oriental o laminando la vida y la riqueza que tenía la Europa del Este hace un siglo. Estas teorías de que la justicia social acaba siendo que todos seamos iguales por abajo han fracasado sistemáticamente, porque no han aportado progreso ni oportunidades, ni siquiera felicidad a la gente. Además de que todas, sin excepción, han ido de la mano de dictaduras antidemocráticas, cosa lógica cuando los medios para conseguir los objetivos son abiertamente liberticidas. Nosotros no seremos cómplices de facilitar la intervención de la sociedad a través de la educación para que todos seamos como quiere la CUP. No apoyaremos la imposición por encima de la libertad individual. Porque lo vemos exactamente al revés: creemos que una sociedad equitativa necesita más libertad, más oportunidades para acabar con las desigualdades de partida y que cada cual llegue donde su voluntad, su capacidad y su esfuerzo le permitan. Para nosotros, el sistema educativo no es una herramienta intervencionista y homogeneizadora de ingeniería social, represiva con la iniciativa educativa y laminadora de la libertad individual. Para nosotros, el sistema educativo es un servicio público que pagamos entre todos, para que cualquier niño, al margen de sus condiciones de partida, reciba una formación excelente, según el modelo pedagógico elegido por sus padres, recibiendo los apoyos necesarios para desarrollar todo su potencial, en un marco de doble libertad que consolida nuestra legalidad, en línea con las directrices internacionales y con las democracias más avanzadas: libertad de enseñanza y libertad de los padres para elegir el modelo educativo de sus hijos. El objetivo de la educación no es igualar, sino promocionar y dar oportunidades, garantizar que todos puedan desarrollar sus talentos, todos diferentes, según la voluntad y el proyecto vital de cada cual. Y eso es equidad: no que todos seamos iguales, sino que todos tengamos las mismas oportunidades de partida. Pero todos sabemos que garantizar más y mejores oportunidades para todos cuesta mucho dinero que la educación pública catalana no está recibiendo. Y esto nosotros lo venimos reclamando y denunciando hace años: un mínimo de 2.000 millones adicionales para la educación. Porque solo una educación pública excelente puede ser la base para la sociedad solidaria, justa y equitativa para la que pagamos impuestos. Con relación a la obsesiva persecución ideológica de la CUP por la escuela concertada hay que decir tres cosas. Primero, que solo con la escuela concertada se garantiza la libertad de los padres para elegir algo diferente de lo que decida el político de turno al cargo de la educación. Y poder elegir sustenta la libertad, con opciones que deben poder llegar a todas las familias para que no sean elitistas. Y por eso defendemos un esquema de conciertos estable y suficiente. Segundo, que la existencia de la escuela concertada abarata el coste global del sistema educativo porque el concierto apenas cubre la mitad de la escolarización en plaza pública. Por tanto, estas plazas concertadas, cofinanciadas por las familias, liberan recursos para la educación pública. Aplicando las ideas de la CUP, los centros concertados, o bien se transformarían en escuelas elitistas solo asequibles para quién lo pueda pagar, o bien cerrarían, lo que colapsaría el sistema público, que no podría absorber toda la demanda de plazas. O quizá la CUP nacionalizaría los colegios concertados. Pero en ese caso, la Administración no podría asumir su gestión con el actual presupuesto de conciertos. Tercero, que la existencia de distintos modelos pedagógicos en centros de distinta titularidad, todos incorporados a la actual red mixta, lo que refleja es la pluralidad y la riqueza de la sociedad. Y esto –esto– es un valor propio de las democracias más avanzadas, y esto creemos que es nuestra obligación defender y promover. Por tanto, no votaremos una moción que con la coartada de combatir supuestamente la segregación persigue y esconde un objetivo letal para la libertad y la pluralidad de nuestra sociedad. No seremos cómplices de poner en marcha el proyecto social de la CUP. Muchas gracias, presidenta, consellera, señoras y señores diputados.
Gràcies, senyora García. A continuació té la paraula el senyor Carles Riera, per a pronunciar-se sobre les esmenes.
Gràcies, presidenta. Bé, a la diputada del Partit Popular, i per enllestir-ho ràpid, només dir-li que s'equivoca en un adjectiu que ha utilitzat, bé, un atribut que ha utilitzat per a nosaltres. Nosaltres no parlem d'«enginyeria social, nosaltres parlem obertament de lluita de classes i de lluita social. I, evidentment, per nosaltres l'ensenyament públic és un factor clau en aquest procés de lluita social, al servei, òbviament, de generar igualtat, igualtat per a tothom. I, en tot cas, si ha d'haver-hi discriminacions positives, que siguin al servei dels més febles i desafavorits, i no al servei de reproduir les elits i les jerarquies i oligarquies socials preexistents. Per tant, dit això, em sembla que les coses queden clares. Bé, pel que fa a les esmenes, hi insisteixo, hem d'agrair el suport, doncs, rebut a aquesta moció per part del Partit Socialista i per part de Ciutadans; òbviament, les esmenes, com ja hem dit abans, que ha presentat Catalunya Sí que es Pot, que ens sembla que totes elles milloren en concreció i, per tant, en factibilitat aquesta moció. Hem d'agrair també l'esforç de diàleg de la diputada Anna Simó, de Junts pel Sí, per tal d'arribar a acords, cosa que no ha estat possible en gran mesura, només ha estat possible en petita mesura, però també valorem els progressos que hem tingut en aquest sentit. Progressos, i per concretar-ho, que ens sembla que s'expressen en una moció, hi insisteixo altra vegada, pragmàtica, possible, aplicable tècnicament en el context de la LEC. I fixin-s'hi, aquells aspectes que ja sabíem per endavant que suposaven una forta confrontació ideològica, els hem situat en el terreny del «pensem-hi i que en puguem parlar; fem-ne un estudi, estudiem l'efectivitat d'inserir els centres concertats en la xarxa de titularitat pública i dotar-nos, doncs, d'instruments molt més efectius de gestió i planificació de l'ensenyament públic per tal d'evitar la segregació, aconseguir que els centres d'especial complexitat no esdevinguin necessaris, desagregar els centres actualment més segregats i poder-ho fer amb totes les eines i tots els instruments a la mà, i, en definitiva, posar en marxa tots aquells instruments que ens permetin lluitar contra la segregació escolar i contra la segregació social. Gràcies.
Gràcies, senyor Riera. Un cop acabat el debat, cridem a votació. Senyora García, per què em demana la paraula?
Para pedir votación separada, presidenta.
Sí.
Los puntos 1, 6 y 7, si se pueden votar juntos. Gracias.
Senyor Carrizosa, per què em demana la paraula?
Per demanar votació separada...
Sí.
...dels punts 2 i 8.
Em sembla que s'hauran de votar tots separadament, perquè...
Sí?
Sí.
D'acord.
Perquè no lliguen. El bloc que m'han fet... La representant de Junts pel Sí m'ha dit: «1, 5, 8; 2, 4, i 3, 6, 7, en tres blocs diferents. I ara el Partit Popular m'està demanant l'1, 6 i 7. Bé, vull dir..., i Ciutadans, 2 i 8. És a dir, que és complicat. Em sembla que haurem de votar tots els punts separadament. [[Veus de fons.]] Sí, estem cridant a votació. [[Pausa llarga.]] Votarem tots els punts separadament, perquè les peticions de votacions que m'han demanat en grups no s'hi adeien. Per tant, votarem cada punt separadament. Començarem votant el número 1, el punt número 1. Comença la votació. El punt número 1 ha estat rebutjat per 60 vots a favor, 61 en contra i 9 abstencions. A continuació votarem el punt número 2. Comença la votació. El punt número 2 ha estat aprovat per 96 vots a favor, 9 en contra i 25 abstencions. A continuació votarem el punt número 3. Comença la votació. El punt número 3 ha estat aprovat per 60 vots a favor, 9 en contra i 61 abstencions. A continuació votarem el punt número 4. Comença la votació. El punt número 4 ha estat aprovat per 121 vots a favor, 9 en contra i cap abstenció. A continuació votarem el punt número 5. Comença la votació. El punt número 5 ha estat rebutjat per 59 vots a favor, 71 en contra i cap abstenció. A continuació votarem el punt número 6. Comença la votació. El punt número 6 ha estat aprovat per 60 vots a favor, cap en contra i 70 abstencions. A continuació votarem el punt número 7. Comença la votació. El punt número 7 ha estat aprovat per 60 vots a favor, cap en contra i 70 abstencions. A continuació votarem el punt número 8. Comença la votació. El punt número 8 ha estat rebutjat per 36 vots a favor, 94 en contra i cap abstenció. Moltes gràcies a totes i a tots. I se suspèn la sessió fins a un quart de quatre.
Es reprèn la sessió. Molt bona tarda a totes i tots. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la qualitat de l'aire]] [[302-00169/11]] El catorzè punt de l'ordre del dia és: Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la qualitat de l'aire, presentada pel Grup Parlamentari Socialista. Per a exposar-la té la paraula el senyor Jordi Terrades.
Presidenta, conseller, diputades, diputats... Acord, negociació i pacte: això que és tan convenient en política per avançar i que a vegades trobem a faltar en l'actual Govern, ho és també en matèria de qualitat de l'aire. Ho és perquè el problema que tenim al davant, com li deia en la interpel·lació, conseller –jo crec que vostè també n'és absolutament conscient, com ho és tota la cambra, tots els diputats i les diputades–, és un problema molt greu, no ens cansarem de dir-ho: aproximadament 3.500 persones mortes prematurament a l'àrea de Barcelona, justament perquè tenim molts episodis de contaminació atmosfèrica. De fet, el tema és tan greu i afecta tantes persones que, si parléssim en termes quantitatius, aquest és un tema més important que els accidents de trànsit; és a dir, cent vegades més morts que els provocats pels accidents de trànsit a Catalunya. Per tant, ens hem d'agafar aquesta qüestió com un tema de país. Reduir la contaminació –els hi explicava a la interpel·lació– té uns efectes directes sobre la despesa pública, ja no només sobre els temes de salut pública, sinó sobre la despesa pública, perquè implica menors admissions hospitalàries, perquè implica menor atenció o visites al sistema d'atenció primària de salut, perquè implica menor prescripció mèdica –és a dir, menys consum de fàrmacs– i perquè implica també menys absentisme laboral. Per tant, què els proposem en aquesta moció? Acord i pacte; acord i pacte amb una negociació que sabem que s'està fent però que des del nostre punt de vista va molt lenta, eh? –va molt lenta. I, per tant, el que els proposem en aquesta moció és justament que abans de que acabi aquest any, l'any 2017, hi hagi un acord entre el Govern de la Generalitat de Catalunya i les administracions locals perquè s'acordi d'una vegada un pla de millora de la qualitat de l'aire i que es comenci a implementar de manera coordinada i que es treballi també per a la redacció d'una nova llei de la qualitat de l'aire. Conseller Rull, nosaltres creiem que s'ha d'arremangar en aquest tram final d'aquests treballs que ens han de portar a un gran acord de país per aconseguir d'una vegada aquest acord. Tenim la sensació de que hi ha una certa por a enfrontar-se al lobby del motor. Creiem que el Govern de la Generalitat no fa prou i que li falta lideratge, eh? Aquest és el sentit final de la moció. És a dir, no només hem de fer un diagnòstic, sinó que el que cal és concretar mesures i posar-les en el calendari. I comprometre una cosa encara més important: recursos pressupostaris clars i nítids, que puguin ser avaluables pel conjunt de l'opinió pública de Catalunya. I també sensibilització i complicitat ciutadana. I per això és necessari tenir tota la informació i transparència. I un dels altres punts que proposem i que esperem que tingui el suport de la cambra passa perquè hi hagi una automatització de la xarxa de control de les estacions de vigilància, sobretot en l'àrea de protecció especial dels quaranta municipis, i també del Camp de Tarragona. I sabem que els problemes que s'originen a l'àrea o a una part de la regió metropolitana, això té unes conseqüències sobre una altra part del territori, en especial a la zona d'Osona. Per això també els hem inclòs un punt que demana al Govern que tingui una estratègia clara per intentar solucionar el problema d'ozó a la comarca d'Osona. La qualitat de l'aire passa també, diputades i diputats, per treure cotxes dels carrers i de les carreteres del nostre país. Això vol dir una millora del transport públic, activar la llei que vam aprovar el juliol del 2015 desplegant totes les normatives que contenia, i també una nova aplicació d'aparcaments de dissuasió, per tal de fomentar la utilització del transport públic. En la segona part d'aquesta intervenció em referiré a les esmenes que s'han presentat, aquelles que s'han acceptat i les que no. Gràcies.
Gràcies, senyor Terrades. A continuació té la paraula, per a defensar les esmenes presentades, la senyora Mireia Boya, de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent.
Bona tarde a toti. Gràcies, presidenta. De hèt, non ei era prumèra mocion sus qualitat der aire que se presente en aguest Plen deth Parlament. E aquerò, tà nosati, vò díder dues causes: era prumèra ei qu'ei un tèma que preocupe e era segona causa ei qu'eth Govèrn non està hènt pro, non està desvolopant a un ritme pro adequat tot açò qu'estam aprovant en Parlament, e açò tanben mos preocupe. De hèt, pensam qu'eth Govèrn e es administracions locaus estan dilatant era resolucion deth conflicte ambientau dera contaminacion atmosferica damb plans, taules, cimèrles que pretenen escenificar un compromís, un compromís politic, mès que non prenen cap..., que non an cap d'impacte concrèt ena milhora d'aguesta qualitat der aire. Per dar bèth exemple, non? En çò que portam der an, es estacions de, per exemple, er Eixample o Gràcia ja an superat era mieja de tot er an permesa d'oxids de nitrògen. E açò afècte dirèctament ara salut des persones, coma didie adès eth companh Terrades. Aguesta inaccion politica genère cada an, nomès ena Àrea Metropolitana de Barcelona, 3.500 mòrts prematures, 3.500 persones morissen abantes degut ara qualitat der aire; 5.100 casi de bronquitis cronica en adults, e 31.100 casi de bronquitis aguda en infants; 54.000 casi d'asma. Ei pro grèu, ei pro preocupant entà accelerar totes es mesures qu'estam aprovant en aguest Parlament. Alavetz, çò que demanam ath Govèrn ei qu'aquerò qu'ei aprovat, donques, ac implemente quan abantes milhor. Era solucion as problèmes de contaminacion atmosferica passe per ua accion decidida sus es principaus emissors, e entre aguesti emissors, eth transpòrt terrèstre, per exemple, auem aguesta delimitacion de zònes de baishes emissions qu'an de limitar er accès a tot veïcul contaminant. Açò serie ua mesura qu'afècte per igual a totes es usuàries, que non discriminarie per an o per etiqueta euro deth veïcul, e tanpòc discriminarie pera capacitat economica o era capacitat de renovar es veïculs de toti es ciutadans. Ath madeish temps, ei necessari ua apòsta peth transpòrt public, que passe sonque pera reduccion des tarifes e er increment des freqüéncies. Era mocion recuelh causes importantes, coma aguesta actualizacion des dades d'emissions deth plan qu'ei vigent e que ja son desfasades, que, a mès, presenten biaishs importants. Ei de besonh actualizar es inventaris, incorporar tot eth sistèma portuari; ara ei sonque eth Pòrt de Barcelona, e pensam que s'a d'incorporar eth Pòrt de Tarragona e era rèsta de pòrts dera Generalitat, e açò hè'c en marc d'aguest escenari futur damb er orizon 2020. Dera madeisha manèra, cau ua actualizacion tecnica des estacions de contròl dera qualitat der aire, qu'actuauments ja son obsoletes, e açò tanben son bèri uns des punts que s'an incorporat en aguesta mocion. E açò va a hèr que, ath costat d'incorporar bèra ua des nòstes esmenes, daram supòrt ad aguesta mocion a excepcion de dus punts. Ath punt numèro 1, ja sabetz, ja qu'ac auem dit mès d'un còp, non èm d'acòrd en hèr ua lei dera qualitat der aire. Pensam que ja damb era estrategia, damb es plans, damb era lei qu'auem, que s'aurie, dilhèu, d'actualizar en bères causes..., mès sustot cau aplicar tot çò que ja auem aprovat e non s'està hènt. Per tant, aguesta serie era nòsta postura en çò que tanh ath punt numèro 1. E despús, votaram que non ath punt numèro 8, perque non a arren a veir damb era qualitat der aire. Era vaga des trabalhadors deth mètro de Barcelona ei ua question laborau, non a arren a veir damb era qualitat der aire, e pensam qu'ei un conflicte laborau que cau solucionar damb es trabalhadors. Se voletz, presentatz ua mocion en aguest sentit e en parlam. E çò que cau hèr ei deishar de criminalizar-les, deishar de criminalizar as trabalhadors, qu'an dret ara vaga, qu'estan reivindicant causes de besonh entara sua milhora laborau. E en aguest sentit tornam a demanar era dimission de Mercedes Vidal, peth trist papèr qu'està hènt ena gestion, ena negociacion d'aguest conflicte laborau, que non a arren a veir damb era qualitat der aire. Se bèth un en vò parlar, entrem ua mocion e parlem-ne, mès non parlem sonque des usuaris, perqué es trabalhadors ací son importants e er Ajuntament de Barcelona, era senhora Mercedes Vidal, ac està hènt molt mau. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyora Boya. A continuació té la paraula la senyora Hortènsia Grau, en representació del Grup Parlamentari Catalunya Sí que es Pot.
Gràcies, presidenta. Conseller, diputades, diputats, bé, tornem a tenir una moció sobre la qualitat de l'aire; n'hem tingut moltes, en aquesta legislatura i en legislatures passades. I la veritat és que jo, buscant la documentació, repassava la moció que vam poder aprovar amb el consens de la majoria d'aquesta cambra el 2014, la Moció 72/X, sobre la qualitat de l'aire, en què moltes de les mesures, perquè era una moció llençol... Vaig veure l'acord de compliment i, clar..., que després ens va fer el conseller Vila, a final d'any, ja quan acabàvem la legislatura. Algunes, és cert que en tot el que s'està fent actualment s'han anat incorporant, però en altres desgraciadament, al mirar els punts d'aquesta moció pensava: «Ostres, tornem a demanar el mateix que estàvem demanant llavors, que tots vam aprovar, que tots vam convenir que feia falta i que no s'ha fet, no? En concret ho dic, per exemple, pel punt –i a més és que ho comentàvem amb la diputada Marina Bravo, no?– dels park-and-ride que el PSC ha acceptat. Aquest punt, per exemple, va ser un dels que vam insistir molt que hi havia..., bé, i que, a més, apareixen en el pla de qualitat, apareixen en el pla de qualitat de l'àrea metropolitana, fins i tot amb finançament específic, no?, per veure com a nivell metropolità s'articulen aquests aparcaments a les parades de metro que puguin facilitar aquesta intermodalitat i, sobretot, que a l'entrada de Barcelona es puguin deixar els vehicles i puguis utilitzar... Perquè la xarxa de transport públic al que és Barcelona està funcionant; pot millorar, efectivament, però el problema són les entrades. Una altra qüestió que també em xocava és que..., amb el tema del finançament del transport, que jo entenc, eh?, que el diputat Terrades l'hagi col·locat. Per què? Perquè quan la mateixa directora, no?, quan va venir a comparèixer, la Mercè Rius, ens deia que del problema de la qualitat de l'aire no només a la conurbació de Barcelona, però especialment, el responsable, en un 52 per cent, seria el transport terrestre; després vindria la indústria, amb un 20 per cent. Per tant, és imprescindible desenvolupar totes les mesures que preveia la llei que vam aprovar el 2015 i, sobretot, el tema del reglament del finançament. Sobre això ja em va contestar, conseller, una pregunta que li vaig fer, però, bé, considerem que no anem al ritme que seria desitjable. Hi ha una esmena que nosaltres hem incorporat i en què hem arribat a una transacció, que per nosaltres era important, i té a veure amb això que parlàvem de les emissions de la indústria i té a veure també amb el punt 7, no?, amb actualitzar l'inventari d'emissions no només a les zones d'especial protecció, sinó a tot el territori. Perquè, a més, a cada territori les emissions són..., n'hi han unes que les tenim a tot arreu, evidentment, però després a cada territori hi han particularitats: igual que Osona té la particularitat de que puja l'ozó troposfèric, no?, per les seves condicions geogràfiques, doncs, al Camp de Tarragona, per la nostra..., per la capacitat industrial, per al tipus d'indústria que hi ha, hi ha unes problemàtiques. I en aquest sentit, nosaltres, doncs, hem volgut introduir aquest tema, perquè és un tema que preocupa i ocupa tant els ajuntaments..., l'Ajuntament dels Pallaresos, com la Secuita, com a moviments ecologistes, els veïns i veïnes, per aquests episodis que es donen de contaminació per partícules de pols negra –en concret, als municipis dels Pallaresos i al voltant de l'empresa Silvalac–, i que, a més, en diferents estudis, doncs, bé, sembla que no se'n pugui acabar de determinar l'origen, quan, en canvi, sembla evident, suposadament, perquè s'hauran de fer nous estudis, que provenen de la mateixa empresa, no?, del procés de producció de la mateixa empresa. Clar, això hi han informes de la subdirectora de Salut dient que aquesta pols conté químics perjudicials per a la salut, cancerígens i tal. Per això, creiem que és molt important continuar esbrinant què passa i, llavors, posar totes les mesures de prevenció que hagi de posar l'empresa en els filtres, en els cremadors, etcètera, per deixar d'emetre aquesta pols amb aquests components, no? I, també, com que en aquests moments l'empresa també està cursant un expedient de..., està cursant una sol·licitud de modificació substancial, doncs, home, que fins que no tinguem resolta la petició que nosaltres fem..., nosaltres sabem que això té un procediment administratiu i que, si es compleix tot, no es pot aturar. Però el que ens agradaria és que, abans de donar-li l'autorització, es pugui revisar tota la documentació perquè vingui condicionada també als resultats d'aquests estudis i d'aquestes anàlisis. Perquè això creiem que dona tranquil·litat, i també, bé..., dona tranquil·litat a la població i també crec que és important per al Govern i perquè la ciutadania confiï en el seu Govern. Moltes gràcies.
Gràcies, senyora Grau. A continuació té la paraula la senyora Marina Bravo, del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Gracias, presidenta. Buenas tardes, diputadas, diputados, conseller. Estamos otra vez aquí hablando del tema de la calidad del aire que respiramos, nada menos –de la calidad del aire que respiramos todos nosotros. Ya se ha hablado mucho en otras legislaturas, como decía la compañera Boya, precisamente porque es un problema que nos preocupa a todos, que cada vez estamos más concienciados, pero que no acaba de resolverse. Esta legislatura nosotros fuimos los primeros en traer este tema aquí, con una moción que presentamos en este Pleno, y desde entonces el avance no solo ha sido lento, como ya se ha dicho, sino que además ha sido bastante chapucero y bastante descoordinado. En aquella ocasión les decíamos que teníamos un plan, pero que era poco ambicioso y que además se estaban haciendo trampas al solitario cuando decían que iban bien, que lo estaban siguiendo. Y les pedimos un nuevo informe, uno que hablara, en concreto, de las actuaciones incluidas en el Plan director de movilidad. Nos lo hicieron llegar y seguimos con lo mismo, haciéndonos trampas al solitario. Y ni aun haciéndonos trampas el resultado es bueno, porque, mire, el 42 por ciento de las medidas avanzan a ritmo lento, y el 16 por ciento van con retraso. Pero es que esto no es lo grave, el problema es que las que están incluidas en el quesito verde, en el de las medidas que van bien, ¿saben cuál hay incluida ahí, por ejemplo? La T-Mobilitat. Pues si la T-Mobilitat no avanza a ritmo lento o no va con retraso, ya me dirán ustedes cómo van las que están en el quesito amarillo o las que están en el quesito rojo. Miren, necesitamos un gobierno para el que la calidad del aire sea una prioridad; mejorarla no es fácil, desde luego, pero no por ello tenemos que llegar a las medidas que se están tomando ahora. Por un lado, ayuntamientos que toman algunas medidas improvisadas que ni tienen resultados buenos y que además generan mucho rechazo. Y, por otro lado, un govern de la Generalitat que ni se compromete, ni coordina, ni decide, ni hace nada que tenga buenos resultados. Le traemos aquí algunas sugerencias: «Romeva se ve con la extrema derecha finlandesa para explicar la hoja de ruta, ¿no? Esta es una de las cosas que hacemos. ¿Qué hace este Govern? Enviar a nuestros consellers a viajar por el mundo para explicar un proceso independentista con el que más de la mitad del electorado no estamos de acuerdo. Pues, bien, ¿por qué no va a reunirse, mejor, con los responsables de movilidad de los cambios estructurales que se han hecho ya en muchas ciudades europeas y que sí que están consiguiendo mejorar la calidad del aire de esas ciudades? Porque mejorar la calidad del aire es difícil, pero para quien ha sido prioritario sí que lo está consiguiendo. Mire, otra sugerencia: «L'Estat espanyol no compleix amb Catalunya –45.000 euros parece ser que se han gastado en poner este anuncio en las páginas que más se ven en seis o siete diarios. Y yo no sé cómo este anuncio mejora mi vida, aparte de cabrearme un poco, porque veo alguna mentira. ¿Por qué no gastamos ese dinero mejor en sensibilizar a la población, en concienciarla de que este es un problema real que tenemos, que nuestros hábitos van a tener que cambiar? Y lo van a tener que hacer, tenemos que explicarle por qué, tenemos que concienciarla, tenemos que sensibilizarlos. Son unos cambios estructurales que no vamos a poder hacer si no contamos con la ciudadanía, y necesitamos dedicar a ello todos los recursos. Porque es difícil, sí, pero para quien ha sido prioritario lo ha conseguido. Y nosotros esperamos que el Govern se olvide pronto de este procés y deje paso a gobiernos con otras prioridades, con otras formas de gobierno que prioricen, que dediquen los recursos, no solo materiales y económicos, sino también los recursos humanos, que puedan concentrarse en los problemas que de verdad importen. Este es uno de ellos, y como la mayoría de los puntos van en la línea de resolverlos, vamos a apoyar esta moción. Gracias. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyora Bravo. A continuació té la paraula el senyor Sergio Santamaría, del Grup Parlamentari Popular de Catalunya.
Gracias, presidenta. Diputadas, diputados, conseller, buenas tardes. La moción que nos ocupa y que nos trae el Partido Socialista es una moción sustancialmente oportuna, más allá de que haya sido ya reiterada, porque aborda un fenómeno que tiene dos caras. Uno de ellos es fundamental, porque, en lo que afecta a la calidad del aire, estamos hablando de un problema, de un verdadero problema de salud pública; por tanto, la prioridad debe ser absoluta. Ese sería el anverso, ¿no? El reverso es el derecho a la movilidad. Y no es un derecho que podamos minusvalorar, ni arrinconar, ni relativizar, porque el propio Síndic de Greuges, en sus informes reiterados que presenta en la comisión de la cual yo soy portavoz del Grupo Parlamentario del Partido Popular, siempre nos recuerda lo que dice, por otra parte, el Estatuto de autonomía de Cataluña, ¿no?: el hecho de que los poderes públicos tienen que promover políticas de transporte y de comunicación basadas en criterios de sostenibilidad, que fomente la utilización del transporte público y la mejora de la movilidad. Por tanto, para la sindicatura, y evidentemente para el Grupo Parlamentario del Partido Popular, estamos hablando de un derecho fundamental. Y eso, en este caso, el departamento que gestiona el señor Rull, no lo está ni mucho menos priorizando. Porque ¿sabe qué están haciendo, señor Rull? Se están poniendo de perfil –se están poniendo de perfil. Reconocemos que es una patata caliente. El problema de la calidad del aire en el área metropolitana de Barcelona y en los municipios, lógicamente, colindantes es un problema de primera magnitud, y, por tanto, lo que hay que hacer es abordarlo con valentía, con coraje, porque ustedes tienen la responsabilidad. Y nosotros ejercemos aquí la labor de oposición, pero difícilmente puede hacerse si la conselleria no toma ninguna decisión. Si, como decía, se pone de perfil y no aborda el problema y permite –y permite–, y aquí también se ha dicho, que la descoordinación campe a sus anchas. Ayer publicaba un diario que las restricciones por contaminación comenzarán en el otoño en cinco ciudades. Se refería a Badalona, Sant Boi de Llobregat, Sant Just Desvern, Castelldefels y Sant Cugat. Claro, si los ayuntamientos en esta materia empiezan a ir por libre –y entiendo que lo hagan, porque tendrán que, evidentemente, velar por la salud de sus vecinos–, aquí hay un problema. La Generalitat no está liderando una cuestión de esta naturaleza, que, como digo, es un problema de salud pública, y que requiere pedagogía, información, recursos también. Porque, si a los ciudadanos se les invita a que cambien de vehículo y que dejen, por tanto, un vehículo contaminante por uno que no lo sea, habrá gente que no pueda permitírselo. Y, por tanto, podemos crear diferentes grados del ejercicio de un derecho, el de la movilidad, en función de la capacidad económica de las personas. Y eso, evidentemente, nos pondría frente a un trato desigual a situaciones que deben recibir, lógicamente, un trato igualitario. Por tanto, eso es fundamental de cara al planteamiento del problema. Y también nos parece fundamental –y eso es algo que también le quería reprochar evidentemente de buenas maneras, ¿no?, al conseller– que cuando, ayer, en la sesión de control respondía a la pregunta que nuestro grupo le hizo a usted sobre la huelga de metro en Barcelona, usted no se ajustó a la verdad. Porque usted, de alguna forma, para echar balones fuera, derivó la responsabilidad de la Generalitat en la gestión del conflicto diciendo que el comité de empresa no acepta el arbitraje. Y usted sabe que eso no es cierto. El comité de empresa lo que no acepta es un arbitraje condicionado en el tiempo, que es lo que, si no me equivoco, la Generalitat quiere imponer. Y la Generalitat tiene un papel fundamental en la resolución del conflicto, más allá de las posiciones enfrentadas que afecten al Ayuntamiento de Barcelona, que yo entiendo que eso dificulta también el papel del diputado Terrades, del Grupo Socialista, a pesar de que hemos transaccionado la enmienda que afecta esta cuestión; pero, como decía, el Ayuntamiento de Barcelona tiene que liderar la respuesta, efectivamente. Y la señora Colau tiene que resolver el problema. Señora Colau que no solo acumula esta huelga, sino también la del Bicing, la del..., bueno, las que quiera, porque tiene un montón de huelgas que no está resolviendo. Y, por tanto, hay un problema de falta de liderazgo. Pero la Generalitat tiene una responsabilidad superior. Y esa responsabilidad superior no la está ejerciendo, porque, insisto, de nada valen muchas reuniones si no se resuelve un problema que sí que pone de manifiesto que el derecho a la movilidad en el área metropolitana de Barcelona no existe. Que los lunes –que los lunes– las personas que tienen que ir a sus trabajos se encuentren con la situación que se están encontrando en el transporte metropolitano no es de recibo. No puede prolongarse más allá esta situación. Y, por tanto, es importante que el Parlamento anime a la Generalitat a liderar la resolución de un conflicto que, de proseguir, realmente pone de manifiesto que también la calidad democrática en esta cuestión –porque estamos hablando del derecho a la movilidad– la Generalitat de Catalunya la practica poco y mal. Por tanto, yo le..., en fin, le pido, señor conseller...
Senyor Santamaría ha exhaurit el temps.
...–acabo, presidenta–, que asuma esa responsabilidad y que, en cualquier caso, el Grupo Socialista sepa que apoyaremos el grueso de la moción. Nada más. Muchísimas gracias.
Gràcies, senyor Santamaría. A continuació té la paraula el senyor Carles Prats, del Grup Parlamentari Junts pel Sí.
Moltes gràcies, presidenta. Honorable conseller, diputats, diputades, il·lustre senyor Terrades..., bé, estem d'acord amb tot el que s'ha dit en el sentit de que la qualitat de l'aire que respirem, doncs, a Catalunya no és del tot òptima, i, per tant, el nostre grup parlamentari som conscients que cal fer tot el possible per garantir la salut de les persones i del medi ambient. La qualitat de l'aire malauradament és un problema compartit arreu d'Europa. Les grans ciutats europees pateixen, doncs, els mateixos símptomes que en l'àrea metropolitana i està implicant que hi hagi més de 467.000 morts prematures degudes a malalties cardiovasculars, respiratòries, càncer de pulmó, etcètera. Per tant, l'aire s'ha convertit en un important factor de risc per a la salut. Els efectes són com el del tabac, però ens afecten a tots, i de manera més important a infants, gent gran i persones que pateixen malalties respiratòries. I haig de dir, també, que a l'àrea de Barcelona la principal causa de la mala qualitat de l'aire és deguda al transport terrestre, el 50 per cent de les emissions d'òxid de nitrogen i de partícules en suspensió. Al Camp de Tarragona la problemàtica és diferent, més derivada de l'activitat industrial, i a Osona, com també s'ha dit, doncs, derivada de la problemàtica de l'ozó que es transforma en masses d'aire contaminades que venen d'altres àrees del territori. Per tant, estem d'acord que s'han d'aplicar mesures i en cada cas han de ser diferents. I el conseller ho he explicat en aquesta cambra molts cops, que han de ser mesures, doncs, complexes i que requereixen de la implicació del conjunt de les administracions. A més a més, hem de tenir en compte que el canvi climàtic i l'increment de certes activitats industrials i logístiques van en contra de l'objectiu de la reducció d'emissions. I, per tant, doncs, convindria que..., davant d'aquesta complexitat, davant dels múltiples focus emissors es requereixen aquestes mesures estructurals complexes i amb la implicació de totes les administracions; si no es treballar plegats, doncs, difícilment assolirem els objectius. I, evidentment, doncs, considerem també que anem tard. Però convindria també una mica més d'autocrítica per la resta de grups parlamentaris d'aquesta cambra que també tenen responsabilitats de govern en els seus àmbits de caire municipal. El 6 de març es va presentar un seguit de més de cent accions de propostes de mesura –per tant, aquest Govern no improvisa, hi ha una planificació de fa anys, i molt intensa en aquests darrers mesos– en totes les accions per a la millora de la qualitat de l'aire. I tots vostès van ser-hi convidats i hi van participar; per tant, no poden dir que la política en aquest sentit s'improvisa. I el document recull, doncs, tot el que s'ha dit: foment del transport públic, l'impuls de la T-Mobilitat, reducció de la circulació de vehicles, mesures en favor de vehicles menys contaminants, l'impuls del vehicle elèctric, protocols d'actuació en la declaració d'episodis ambientals –com és el cas del que entrarà en vigor el proper 1 de desembre, que és el primer Govern que implementarà una mesura, doncs, d'aquest tipus, i esperem que tota la resta de grups també la recolzin per fer pedagogia davant de la ciutadania–, foment d'ús de la bicicleta, etcètera. I per tant... I a més a més no es pot dir que el departament no actua, també, dedicant-hi recursos, perquè està dedicant al voltant del 60 per cent de tot el seu pressupost a la mobilitat. Amb relació a les esmenes presentades, agraïm que se'ns hagin acceptat dues esmenes i dues transaccionades. I bàsicament fer èmfasi en que el Govern ha proposat un tema que és molt important, que és la nova llei de qualitat de l'aire –tenim una llei que és de l'any 83–, i el que es pretén és incorporar la resta de vectors, a més a més dels que ja coneixem, i incorporar els vectors, també, de contaminació acústica i lumínica. I ja és l'hora, doncs; després de trenta anys, el Govern vol fer aquest nou pas endavant. I evidentment no podem recolzar el punt 8 de la moció, perquè considerem que el Departament de Treball ha fet una ingent tasca de negociació, amb més de setanta-dues reunions, presentant un laude voluntari. I aquí la consellera, doncs, ha fet una gran feina. I fora de l'àmbit de Barcelona, doncs, en el cas de Tarragona, també estem d'acord en que es posi..., s'analitzi què és el que està passant en els Pallaresos. Bé, els acords per a la millora de la qualitat de l'aire del 6 de març són la base del pla de treball fins al 2025, i cal que tant el Govern de la Generalitat com els quaranta municipis, independentment dels colors polítics, doncs, els segueixin. Des de Junts pel Sí considerem que l'1 d'octubre és també una oportunitat per accelerar l'aplicació de totes aquestes mesures que permetran millorar la qualitat de l'aire que respirem i fer sobretot aquelles polítiques de transport públic que l'Estat espanyol no ha fet ni farà mai; 16.000 milions d'euros d'espoli fiscal donen per fer molta política social, medi ambient i transport públic...
Senyor Prats, ha exhaurit el temps.
Gràcies, presidenta; gràcies, senyores i senyors diputats. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor Prats. Per a pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula el senyor Jordi Terrades.
Senyor Prats, tinc la sensació que el 2 d'octubre seguirem tenint els mateixos problemes de contaminació a l'àrea metropolitana que els que tenim ara. Aquesta, és veritat, no serà la primera moció que hem parlat d'aquest tema, però hi ha una diferència qualitativa que crec que és bo tenir-la present: del maig del 2016 al maig del 2017, en un any, l'augment de les emissions d'òxids de nitrogen i de partícules a l'àrea de..., a municipis de protecció especial, les mitjanes, en totes les estacions, de mesures automàtiques, han pujat entre un 12 i un 18 per cent. En aquest període, s'ha venut més combustibles fòssils..., tres vegades més combustibles fòssils que al maig del 2016; les emissions produïdes per les centrals de generació elèctrica han augmentat –perquè a Catalunya tots som conscients que tenim un problema d'implantació d'energies renovables. Mirin, si el transport públic no és eficient, no traiem vehicles privats dels carrers. De fet, el Govern, en la darrera moció que va presentar aquest grup parlamentari respecte a la contaminació atmosfèrica, es va comprometre a tenir un pla estratègic per retirar vehicles privats dels carrers i carreteres. Encara estem esperant aquest pla estratègic. A altres països –Alemanya, França, Itàlia, Dinamarca–, aquestes estratègies les tenen acordades i les estan implantant. Ja sé que a vegades és difícil, perquè treure vehicles dels carrers en determinats episodis de contaminació, doncs, no tothom ho entén; per això hem de fer pedagogia. I respecte al punt vuitè, nosaltres, senyora Boya, no criminalitzem els representants sindicals, ni molt menys, tampoc la representant de Transports Metropolitans de Barcelona; l'únic que diem és que hem d'instar totes les parts a seguir negociant, a parlar, a arribar a un acord, i demanem al Departament de Treball de la Generalitat –no al senyor Rull, al Departament de Treball– que s'impliqui en una solució efectiva. Gràcies.
Gràcies, senyor Terrades. Un cop acabat el debat, cridem a votació. Senyora Boya, per què em demana la paraula?
Tà demanar votacion separada des punts 1 e 8.
Es poden votar junts?
Non.
Senyor Santamaría, per què em demana la paraula?
Sí, presidenta, para solicitar votación separada de la letra b del punto 9.
Gràcies. Senyor Prats, per què em demana la paraula?
Sí, presidenta, és per demanar votació separada del punt 5.
Cinc. Gràcies. [[Pausa llarga.]] S'ha demanat votació separada dels punts 1, 5, 8 i 9.b. Per tant, votarem aquests punts separadament i després la resta de la moció. Votarem el punt número 1. Comença la votació. El punt número 1 ha estat aprovat per 120 vots a favor, cap en contra i 8 abstencions. A continuació votarem el punt número 5. Comença la votació. El punt número 5 ha estat aprovat per 68 vots a favor, 60 en contra i cap abstenció. A continuació votarem el punt número 8. Comença la votació. El punt número 8 ha estat aprovat per 57 vots a favor, 10 en contra i 60 abstencions. A continuació votarem el punt número 9.b. Comença la votació. El punt 9.b... Haurem de repetir la votació. Tornem a votar el punt 9.b. Comença la votació. El mateix resultat: 60, 60 i 8 abstencions. Cridem a votació. Senyora Grau, per què em demana la paraula?
Per qüestió del Reglament, es podria demanar un recés de cinc minuts entre aquesta votació i la darrera?
Sí.
No, no, però no és perquè vinguin...
Sí, sí que es pot.
Doncs, jo sí que demanaria aquest recés de cinc minuts. [[Veus de fons.]] Cinc minuts. Tres... [[Veus de fons.]]
Tres. [[Remor de veus.]] Senyora Grau, tres minuts. [[Veus de fons.]] Sí. [[Veus de fons.]] Sí, sí, hem cridat a votació, però el Reglament permet que es faci aquesta pausa... [[Veus de fons.]] Permet que es faci aquesta pausa entre votacions. [[Pausa llarga.]] Procedirem a la votació, perquè ja han transcorregut els tres minuts. [[Remor de veus.]] Si us plau, diputades i diputats, ocupin els seus escons, perquè procedirem a la votació. Han passat els tres minuts. [[Remor de veus.]] No, no, no. Va, va... [[Veus de fons.]] Home, a mi em sembla que volar encara no poden. Vinga, doncs. Procedirem..., tornarem a votar el punt 9.b. Comença la votació. El punt 9.b ha quedat rebutjat per 60 vots a favor, 68 en contra i cap abstenció. Senyor Rodríguez, perquè em demana la paraula?
Gràcies, presidenta. En la mesura en que hem anunciat un posicionament i hem canviat el sentit del vot, voldríem explicar per què hem canviat el sentit del vot.
Endavant.
Gràcies. Aquest punt demana el posicionament del Parlament amb relació a la tramitació d'un expedient administratiu. Nosaltres creiem que el Parlament, i per tant des del punt de vista polític, no ens hem de posicionar políticament amb relació a la tramitació d'expedients administratius, tot i que podem opinar amb relació a aquests, però creiem que no és bo posicionar-se. Per això hem manifestat la nostra voluntat d'abstenir-nos en aquest punt. En la mesura que el nostre posicionament acabava sent determinant o podia acabar sent determinant amb relació a l'aprovació o no d'aquest punt, hem decidit votar-hi en contra, per tal d'evitar que el Parlament es posicionés políticament amb relació a la tramitació d'un expedient administratiu. Gràcies.
Gràcies. A continuació votarem la resta de la moció. Comença la votació. La Moció sobre la qualitat de l'aire ha quedat aprovada per 129 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. [[Aplaudiments.]] [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'Agència Tributària de Catalunya]] [[302-00170/11]] El quinzè punt de l'ordre del dia és: Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'Agència Tributària de Catalunya, presentada pel Grup Parlamentari Socialista. Per a exposar-la té la paraula la senyora Alícia Romero. [[Remor de veus.]] Si us plau, com sempre, ja saben que els demano que surtin de pressa i en silenci, perquè hem de continuar amb la sessió. [[Pausa.]] Senyora Romero, quan vulgui. [[Persisteix la remor de veus.]] Silenci, si us plau.
Gràcies, presidenta. Bona tarda, consellers, diputats, diputades..., miri, dec ser una mica ingènua, segurament que sí que ho dec ser, eh?, però m'acosto a aquest faristol de nou decebuda, senyor Junqueras. Miri... [[Veus de fons.]] Sí, un sempre pensa que les persones rectifiquem quan fem les coses malament, no?, i que intentem fer les coses millor cada dia, i això a vegades succeeix. Però, realment i sincerament, quan parlem del seu departament això acostuma a passar molt i molt poc, per no dir mai. Per tant, doncs, la decepció està acreditada en aquest cas. Miri, ja fa uns mesos –i ara li explicaré per què– ja li vaig fer una interpel·lació sobre l'Agència Tributària de Catalunya, sobre les dades tributàries, sobre tot aquell soroll que va aparèixer arran de les declaracions del senyor Vidal. Jo en aquell moment ja vaig denunciar una falta de respecte d'alguns membres del seu equip amb relació a aquest Parlament, perquè es ve al Parlament, s'expliquen unes coses i després, en conferències, presentacions de llibres i actes d'associacions, expliquem altres coses. Llavors, això és una falta de respecte al Parlament, perquè aquí és on s'ha de venir a explicar el que fa el Govern. I, miri, avui ens ha tornat a passar; i després entraré en la moció, però és el resultat del que passa i del que fan vostès. Miri, ha tornat a passar perquè dimecres passat, a la Comissió d'Economia –per cert, fins a quarts de nou, que vam estar escoltant els seus secretaris–, el senyor Salvadó va comparèixer, perquè li vam demanar els grups parlamentaris que ens expliqués com estava funcionant el programa Gaudí i el programa Espriu; com sempre, ens va respondre a molt poques preguntes, però ell va venir aquí i va explicar algunes coses. Molt bé. Cinc dies més tard, només cinc dies més tard, el senyor Salvadó explica en un mitjà nacional una cosa que no havia explicat en seu parlamentària i que m'imagino que no devia improvisar, perquè, clar, no es poden improvisar alguns aspectes relacionats amb la gestió que després comentaré, no? Per tant, de nou aquesta falta de respecte pel Parlament quan havia tingut l'oportunitat, el dimecres anterior, d'haver explicat a la comissió i als portaveus d'Economia quines eren les seves intencions, quan a més a més nosaltres l'hi havíem preguntat reiteradament. I, miri, em refereixo a aquestes dues coses. El dilluns 10 de juliol surt una notícia que diu que el Govern aparca les crides a la sobirania fiscal. Des del 2012 hi havien hagut unes crides a la sobirania fiscal –els ajuntaments havien d'ingressar els seus impostos a l'agència tributària, que només feia d'intermediària, perquè aquell recurs..., després els passava directament a l'agència espanyola–, alguns ciutadans... És veritat que això s'havia anat apagant, eh?, perquè, de fet, l'any 2017, cap renda –cap renda– presentada a l'agència tributària per part d'un ciutadà, i, per part de corporacions locals, aquest 2017 portem 12 milions d'euros; el 2016, 23. Per tant, massa èxit, no. Bé, el senyor Salvadó diu: «No. Parem això per l'agència no està preparada –diu exactament «no està preparada–, «no fos cas que col·lapsem l'agència. Per 12 o 23 milions d'euros que estaven recaptant...?, bé, no, que ingressaven, i llavors, després, passàvem a l'agència tributària espanyola. Sincerament, em sembla molt poc com per dir que no tenen capacitat. I després, l'endemà, només l'endemà, diu que l'agència tributària gestionarà el pagament dels impostos de l'Estat a partir de l'octubre –pregunta que li vam fer i no ens va respondre. Això què vol dir? Que les empreses públiques –el sector públic i Administració pública– pagaran els seus impostos a l'Agència Tributària de Catalunya, i la de Catalunya la passarà a l'espanyola, perquè no pot fer una altra cosa. I això són 4.500 milions d'euros, bastant més que 23. Si diu que es col·lapsaran 23, a mi m'expliqui com pot recaptar-ne 4.500 per després traspassar-ho sense que es col·lapsi. Jo, sincerament, trobo que a vegades o no llegim, o no ens expliquem bé, o, en fi..., no ho sé, eh? Vull dir, tot plegat és com una espècie de bogeria. Per això moltes vegades nosaltres els diem que ens preocupa... No, és que a l'octubre, diu que en gestionarà 4.500, a l'octubre; no de l'any 2025, com la reforma horària: a l'octubre, escolti'm. Llavors, nosaltres aquí, ja l'hi diem, estem molt preocupats com vostès estan gestionant tot el procés de la gestió dels impostos de l'agència tributària i el seu creixement. Miri, i l'hi dic també perquè tenim una sospita, i com que a vegades les sospites s'acaben confirmant... És que ja els va dir l'Agència de Protecció de Dades que les dades que vostès obtinguin per a uns fins que no són els que els permet la llei són il·legals. És a dir que anem amb compte que aquestes dades que rebem d'aquests impostos estatals que venen de l'Administració pública les utilitzin per fer altres coses. Bé, els hi dic perquè els hi advertia l'Agència de Protecció de Dades. Bé, com que no tenim informació, com que no ens la donen, hem fet una moció, diguéssim, òbvia, absurda, si volen, perquè és que al final demanem coses que haurien vostès d'estar-nos explicant. Hi han dotze punts en què els demanem informació, informes. I al final, de veritat, jo la llegeixo i penso: «Poc..., en fi, podíem estar debatent altres coses. Però com que vostè no ens respon, el seu secretari general no respon, hem de demanar informes, sí, per garantir que tota la informació la tinguem, que estiguem preparats l'1 de setembre per gestionar els impostos cedits que ara gestionen les oficines liquidadores, que garantim el cent per cent de la comprovació dels expedients, que és el que fan avui les oficines liquidadores. I tantes, tantes coses. Senyor Junqueras, és que no ens dona garanties, vostè; em sap greu, no ens dona garanties. I hem de venir aquí a fer mocions en les que demanem informació. És trist –és trist–, però és que més trist és que vostès no expliquen les coses on toca i no donin la informació, perquè...
Senyora Romero...
...els representants...
...ha exhaurit el temps.
...–ja acabo–, perquè els representants del poble tinguin la informació que els hi és un dret. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyora Romero. A continuació, per a defensar les esmenes presentades, té la paraula la senyora Eulàlia Reguant, de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent. Senyora Reguant.
Bé, bona tarda. Gràcies, presidenta. Per sort ara, al final, la diputada del Partit Socialista ho ha dit, no?: és a dir, és una moció que, en el fons, un se la llegeix en la gran majoria, i tampoc... Acaba sent com una mica trist que haguem d'estar discutint d'aquestes coses. Però aquí li dono la raó a la diputada socialista, i seria qüestió que, certament, des del departament –i si escolta el vicepresident serà molt millor– comencessin a adonar-se que no és una qüestió de l'oposició, que no és una qüestió..., o de l'oposició que vostès..., o que s'autoerigeix com a oposició, sinó que molts dels grups parlamentaris, la majoria de grups parlamentaris, acabem queixant-nos de certa opacitat o certa manera de gestionar la informació amb els grups parlamentaris, però també amb la ciutadania. I aquí, però, sí que jo crec que hem de fer alguns matisos. Perquè, malgrat que compartim que és necessari que hi hagi molta més informació i transparència, que s'expliquin millor algunes de les coses que s'han anat dient i que surten als mitjans de comunicació, també és cert que el que no podem fer sistemàticament és posar la por al cos a tothom. Perquè permanentment utilitzar el concepte –ja comença a ser bastant esgotador– de «seguretat jurídica per a tot, i tot és assegurar la seguretat jurídica, parlar de la seguretat jurídica sistemàticament, és també contribuir al que vostès diuen que el sector que estem treballant per construir la república ens dediquem a fer. I, per tant, malgrat que donarem suport a pràcticament tota la moció, els punts 11 i 12 no els votarem, perquè entenem que no contribueixen a allò que volem, sinó que contribueixen a tot el contrari, que és a seguir generant dubte al voltant de moltes coses. De la resta de punts, dues coses només. Una: a mi m'agradaria saber, tot i que intueixo la resposta, per què depèn quan ens interessa que només es parli amb els representants legals del personal i depèn quan hi afegim també les organitzacions sindicals. Ah!, que els representants legals no són sindicats? O és que són les organitzacions sindicals més representatives i es tracta de que a l'Agència Tributària de Catalunya qui va guanyar les eleccions sindicals va ser la CATAC, i no les dues organitzacions sindicals més representatives? [[Alguns aplaudiments.]] Nosaltres en aquest punt ens abstindrem, no perquè no estiguem d'acord amb que calgui negociar amb els treballadors de l'agència tributària, sinó perquè entenem que juguem una mica a barrejar els interessos col·lectius amb els particulars d'algunes organitzacions. I després –i ja acabaré–, el punt 5, sí, està molt bé i és necessari treballar perquè l'Agència Tributària de Catalunya comprovi el cent per cent dels expedients. L'agència tributària espanyola ho fa? O han treballat mai...? A vegades juguem a fer una mica aquí, a forçar a fer, això, que s'ha de fer i s'ha de treballar i s'ha d'impulsar que l'Agència Tributària de Catalunya faci el que fins ara han estat fent les oficines liquidadores, sí, però juguem una mica i treballem perquè estigui a tot arreu? Llavors, per tant, en aquest punt també nosaltres ens abstindrem, entenent que a vegades demanem aquí allò que a l'Estat un ha estat incapaç de fer, ni de treballar, ni de reivindicar, i que, per tant, no es tracta de jugar també amb aquestes coses. Per tant, exceptuant aquests punts que he dit, nosaltres donarem suport a la moció, entenent, però, que alguns dels terminis ja són tard, no?, perquè estaria bé que tinguéssim l'Agència Tributària de Catalunya en ple rendiment a partir del 2 d'octubre, més enllà del que es diu a les entrevistes, sinó que el Parlament pogués tenir la informació per assegurar que això passa. Però independentment d'això, entenent que cal ser transparent a explicar-nos i explicar-se no només als mitjans de comunicació, sinó també aquí al Parlament i a la ciutadania en condicions, donarem suport a la majoria d'informes o de sol·licitud d'informació de cara als propers mesos, per tal de que puguem donar la seguretat necessària de que a partir del 2 d'octubre l'Agència Tributària de Catalunya és capaç de recaptar els impostos que li corresponen. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyora Reguant. A continuació té la paraula el senyor Joan Coscubiela, en representació del Grup Catalunya Sí que es Pot.
El bolígraf, de qui és? [[Veus de fons.]] Gràcies, Alícia. Te'l torno. Gràcies, senyora presidenta. Bé, Catalunya Sí que es Pot donarà suport a la moció presentada pel Grup Socialista, que creiem que ha quedat millorada per les esmenes acceptades. Nosaltres n'hem presentat una que posa de manifest la imprescindible necessitat de que per procedir a tot el desenvolupament del projecte d'agència tributària catalana es tinguin en compte els representants legals dels treballadors, els que elegeixen els treballadors en l'àmbit aquest. Estem davant d'una moció oportuna. I si era oportuna la interpel·lació, avui encara ho és més aquesta moció, perquè, com ha dit la companya Alícia Romero, hem estat víctimes, la Comissió d'Economia, com ho està aquest plenari moltes vegades, del «ninguneig constant a què ens sotmet la conselleria d'Economia. L'altre dia el senyor Lluís Salvadó, seguint l'estela del junquerisme –és a dir, dona amor però mai informació [[rialles]] –, doncs, va plantejar de manera molt clara una sessió informativa en la que ens va negar la informació que després es dona als mitjans de comunicació. Això és un «ninguneig al Parlament que hauria de ser objecte de menys frivolitat. Perdonin vostès, potser fa gràcia, però no en fa ni mica, perquè quan es repeteix no és un error, és una opció política de «ninguneig de la funció de control del legislatiu sobre l'executiu. I això té responsabilitats. Jo entenc que per al senyor Lluís Salvadó, com també per a altres membres del departament, sigui més fàcil comparèixer en plasma davant d'una situació en què ningú fa preguntes, ningú situa re. Però tenim un problema important. Tenim davant un repte que compartim, senyor Junqueras, l'hi hem dit, i nosaltres l'hi hem dit reiteradament: estem al seu costat en el desenvolupament de l'Agència Tributària de Catalunya, entre altres coses perquè és imprescindible, perquè era una vergonya que, durant tant de temps, mentre estàvem exigint més competències per a la Generalitat de Catalunya, no estiguéssim exercint les que teníem. Estàvem dient que no teníem sobirania tributària i teníem la gestió dels impostos propis i cedits donats en un cas als registradors de la propietat, i els altres a l'agència tributària espanyola. Inconcebible. Per això hem donat suport a aquest plantejament que fa vostè. Però li estem plantejant tots els grups que això s'ha de fer bé, perquè el que no pot passar, com a conseqüència del canvi, és que al final l'eficiència de l'agència tributària en la recaptació dels impostos propis i cedits sigui menor. I no tenim per què pensar que sigui menor, però les maneres en què s'estan plantejant i la frivolitat amb la que vostès estan actuant no ens donen cap tipus de garantia. I és això el que li està plantejant, crec, la moció del Grup Socialista i en el que nosaltres insistim i vam insistir l'altre dia al senyor Lluís Salvadó. I vàrem descobrir que és molt important la informàtica, i vàrem saber el que és el back office i el front office, però més enllà del back office i el front office no ens vam assabentar de res, perquè no ens va explicar absolutament res. Això sí, després llegim als diaris que vostès tenen un plantejament de que l'Agència Tributària de Catalunya el que farà serà recaptar també una part dels impostos de l'Estat de les empreses pròpies del Govern de la Generalitat. I aleshores les preguntes que jo li faig, senyor Junqueras, permeti'm, que està vostè aquí, cosa que li agraïm..., és el següent. Quan en un moment com aquest, que tenim serioses dificultats per desplegar l'Agència Tributària de Catalunya, que l'hi estan dient als representants dels treballadors, perquè no és fàcil, perquè és complicat, perquè fan falta professionals que no tenim, perquè inspecció no és una cosa que es pugui improvisar, perquè no es poden fer els concursos tan ràpid, perquè s'han de respectar els professionals que hi han en aquests moments treballant per als registradors de la propietat que han adquirit una professionalitat molt gran i que no la podem perdre en el camí si no volem perdre eficiència, quan estem davant d'aquest repte, tornen vostès a caure en el mateix error, que no és un error, és una opció, és l'opció de fer volar coloms. En comptes de gestionar políticament bé el que vostès tenen ara, no ho garanteixen i aleshores es fiquen en aquesta situació, que deu tenir a veure amb el discurs general, que és dir: «I a partir d'ara nosaltres també entrem a gestionar impostos estatals. Doncs no, no gestionen vostès impostos estatals, faran d'estafeta de correus de l'agència tributària espanyola. I aleshores jo em pregunto: «Té sentit que, amb les dificultats de recursos que té l'Agència Tributària de Catalunya per garantir la funció pròpia que li correspon i l'eficiència pròpia, es fiqui estrictament només a fer d'estafeta de correus de l'agència tributària espanyola? No. Per què ho fan vostès? Bé, per una cosa que estan fent durant tot aquest temps: cal mantenir l'esperança i la fe dels feligresos, que en determinats moments veuen que això no avança, que vostès parlen molt però no fan gaire, no fan molt..., i per mantenir aquesta esperança necessiten anar llançant missatges. Que els missatges són buits? No passa res, és igual. Senyor Junqueras, concentri's, si us plau, en que l'Agència Tributària de Catalunya funcioni amb els impostos propis i cedits i, si li sobren energies i li vol fer la feina a l'agència tributària espanyola, doncs, no ho sé, vegi com l'hi vol fer, però primer concentri's en el que és la seva responsabilitat, perquè, del contrari, ens trobarem amb un fiasco molt gros, i crec que no ens ho mereixem. Sí, tot el suport a l'Agència Tributària de Catalunya en aquest objecte, no a continuar fent volar coloms. I, si us plau, canviï vostè d'estratègia...
Senyor Coscubiela, ha exhaurit el temps.
...canviï vostè d'estratègia, i el seu equip. No ens doni tant amor, doni'ns una mica més d'informació. Gràcies. [[Rialles i alguns aplaudiments.]]
Gràcies. Gràcies, senyor Coscubiela. A continuació té la paraula la senyora Maria Senserrich, del Grup Parlamentari Junts pel Sí.
Gràcies, presidenta. Vicepresident, diputats, diputades, bé, ara semblarà una mica estrany, però jo volia agrair-li a la diputada Alícia, doncs, que hem arribat a molts acords, perquè pràcticament li votarem tota la moció, amb la qual cosa crec que la voluntat no només de Junts pel Sí sinó del Govern de donar la informació es reflectirà en el nostre vot que farem avui, aquí, en aquesta moció que vostès presenten. I segurament no coincidim en tot el plantejament del que ha de ser el desplegament de l'agència tributària, però sí que compartim, primera, que s'ha de fer; segona, que s'ha de fer amb garanties, i tercera, que s'ha de fer amb un alt grau d'exigència. Doncs..., i ho hem de fer amb garanties bàsicament per tres qüestions: garanties per als treballadors, garanties per als ciutadans i garanties també per a la mateixa Administració, perquè som els primers interessats en que això funcioni perquè realment és on s'ingressen els diners que després fan funcionar tota la maquinària per poder fer polítiques per als ciutadans del nostre país. Com li deia, un alt grau d'exigència? Sí. De fet, vostès en un dels punts ens demanen el cent per cent dels expedients. Nosaltres no hi votarem a favor per la senzilla raó de que no funcionen així les coses, bàsicament perquè sempre va per mostres, hi ha uns plans de control, hi ha una manera de saber què s'ha d'analitzar i què no, i per això tenim, doncs, la gran sort de que avançarem informàticament, que ens permetrà tenir més eines per poder fer tot això. I segurament tot això que li diem de fer-ho amb garanties i amb un alt grau d'exigència, no es pot fer com sempre, com vostès hi estan acostumats. Doncs, molt senzill, per què? Doncs, perquè requerim sistemes tecnològics, sistemes digitals. Mirin, l'any 1999-2000 anàvem amb això. Recorden aquest telèfon, vostès? O un de similar. Ni càmera..., WhatsApp ni imaginar-ho, ni molt menys. Això trucava, enviava missatges i poca cosa més. Això és quan es va fer el primer sistema informàtic, el Gaudí, per poder gestionar els impostos al nostre país, a l'agència tributària. Anàvem amb això. Any 2017, què porten vostès a les butxaques? Un smartphone. Tothom que hi ha en aquesta sala. Dubto que algú porti això; si algú porta això, té un problema. Tothom porta això. Vol dir que necessitem un sistema informàtic nou, que és l'Espriu; que és el que ens va venir a explicar el secretari d'Hisenda aquí al Parlament; que és pel que el vam requerir –és pel que el vam requerir–, perquè ens vingués a explicar un sistema informàtic del segle XXI. Per què els dic això? Doncs, perquè si tenim un món que ha canviat molt, tenim instruments que han canviat molt, això ens requereix, doncs, una agència tributària que s'ha d'adaptar a això. I no només tecnològicament, també necessitem el millor capital humà, necessitem les millors persones. Per això hi ha els processos selectius, que també estem d'acord amb el que proposa la moció de que es facin de la millor manera possible. Per això, reforço i li dic que votarem pràcticament tota la seva moció. I perquè volem una agència tributaria, doncs..., no només l'agència, eh?, tots els organismes que configurin l'Administració tributària han de ser propers, accessibles, comprensibles, perquè no és fàcil això de la fiscalitat. I és a dir que han d'estar focalitzats, doncs, per donar millor servei als ciutadans i també per lluitar contra el frau fiscal, que això crec que ho compartim, evidentment, tots els partits polítics que estem aquí. Però no només una administració sinó que necessitem un ordenament jurídic –que aquí em remeto al codi tributari– que també sigui comprensible, que estigui pensat per a les persones i que ens permet tenir, doncs, un millor sistema normatiu de tot el que és la fiscalitat del nostre país. En definitiva, doncs, per què la Generalitat i els seus organismes volen utilitzar i fer ús de l'Agència Tributària de Catalunya? Per tres raons molt senzilles: per guanyar eficiència i eficàcia –qui no voldria això per a la seva empresa o per a la seva Administració?–; per muscular l'agència, evidentment –sí, no ens n'amaguem, d'això, evidentment–, i, tercer, per confiança. Com podem demanar als ciutadans que confiïn en l'Administració si la mateixa Administració no confia en si mateixa? Per això es fa. I, ja els hi dic, compartim la voluntat de construir aquesta Administració per als ciutadans, compartim que es faci ben feta, amb garanties, però, ja l'hi dic, amb instruments del segle XXI, no del segle XX. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyora Senserrich. A continuació té la paraula la senyora María José García, del Grup Parlamentari Popular de Catalunya.
Gracias, presidenta. Vicepresidente, señoras y señores diputados, el despliegue de la ATC no es una cuestión de interés general, ni se hace en beneficio de los ciudadanos catalanes, ni responde a criterios técnicos de eficacia o eficiencia. El despliegue de la ATC responde a una improvisada decisión política al servicio real de un proyecto partidista, rupturista y de invasión competencial. Porque, para recaudar con eficacia y eficiencia los impuestos propios y cedidos –lo que ya se hace–, no necesitamos una agencia tributaria catalana sobredimensionada, cara, duplicada, inexperta, incapaz de asesorar con calidad y cercanía y que perderá recaudación porque no revisará todos los expedientes. Lo que de verdad le importa al vicepresidente es asumir el control político de la gestión de nuestros impuestos, de todos. Por eso no considera organismos catalanes ni a las oficinas liquidadoras ni a las oficinas de la agencia tributaria española, pero sí a las diputaciones y a los ayuntamientos, que son igualmente organización territorial del Estado en Cataluña, pero controladas por políticos, cree él, afines a su proyecto partidista de secesión. El vicepresidente nos impone un plan innecesario, muy arriesgado, con incertidumbres legales, jurídicas, técnicas y con escasas o nulas probabilidades de éxito. Como sabemos, el Govern se empeñó en denunciar el convenio con las oficinas liquidadoras dos meses antes del plazo establecido. Como consecuencia, la Generalitat está demandada ante los tribunales, lo que podría paralizar un proceso puesto en marcha con inseguridad jurídica. El vicepresidente Junqueras pretende ejecutar en seis meses lo que los expertos no harían en menos de dieciocho o veinticuatro meses. Y así, con precipitación, el 31 de agosto se realizará el traspaso informático de 1 millón de expedientes, reasignándolos a las nuevas oficinas. Los responsables actuales perderán el acceso al sistema y deberán destruir toda la información tributaria. El 1 de septiembre tendremos 1.200 millones de euros, correspondientes a estos expedientes en tramitación, en el limbo, dudosamente controlados ni validados. El millón de expedientes en trámite llegará, si llegan todos y completos, a personal o inexperto o diferente al que inicio cada trámite, que tendrá que empezar desde cero con cada expediente además de asumir los nuevos expedientes que sigan entrando. El colapso es más que probable, así como la prescripción de los expedientes más antiguos. Tenemos como ejemplo el traspaso del centro de escaneo y grabación de expedientes de Valldoreix. El convenio venció. El centro, con sus dieciocho trabajadores, deberían incorporarse a la ATC el 1 de enero; se incorporaron en febrero, y acumulando un retraso crónico en el trabajo de cuatro o cinco meses, cuando antes nunca se superaron los cuarenta días. Y es cierto que se está incorporando a la ATC personal experto de oficinas liquidadoras; cuarenta de momento, y se prevén doscientos entre julio y agosto. Ya veremos cómo se consolidan luego estas plazas. En total, el 80 por ciento del personal de las oficinas liquidadoras se incorporará, lo que es una garantía, porque estas personas tienen conocimientos informáticos, jurídicos, tributarios especializados, que no los tienen ni en los ayuntamientos ni en las diputaciones. Aun así, los sindicatos denuncian falta de transparencia en la negociación y en los concursos de los puestos de trabajo creados, modificados o suprimidos en la ATC. Hay dudas en la legalidad del proceso de selección de personal, si se ha respetado el derecho preferente de funcionarios de carrera para estos puestos, no se han publicado notas, no se ha comunicado nada a los seleccionados. CATAC-IAC presentó en abril un contencioso impugnando estas plazas. Ya se verá cómo acaba, pero de momento siembra nuevas dudas e inseguridad jurídica sobre todo el proceso. Y aun contando con el personal de las oficinas liquidadoras, la ATC ofrecerá menos y peor servicio a los ciudadanos: pasaremos de cincuenta y cinco oficinas, capilares, con personal experto, a quince oficinas en grandes poblaciones y con personal nuevo o reubicado. La Cataluña interior quedará desatendida y la atención territorial desestructurada. La presentación telemática no es ninguna garantía. Los impuestos cedidos no son ni fáciles ni intuitivos; no se sustituye el asesoramiento, que se pierde, y existen dudas sobre la capacidad y el diseño del nuevo programa informático, Espriu, para asumir algo diferente –el impuesto de bebidas azucaradas– y sobre todo el pago electrónico. Tampoco la labor de revisión de expedientes, que es lo que garantiza la recaudación completa y la justicia tributaria en el pago de impuestos que las oficinas realizaban al cien por cien, se puede suplir con elementos analíticos predictivos de estos programas, que no dejan de ser un muestreo de expedientes. Hoy las oficinas liquidadoras giran setenta mil liquidaciones complementarias al año, y la ATC, seis mil complementarias. Por tanto, la ATC va a ser menos eficaz en la lucha contra el fraude. Es muy previsible una fuerte caída en la recaudación por liquidaciones complementarias. Y tampoco el argumento económico es convincente. Si hoy la gestión de los tributos cuesta 68 millones entre la ATC y las oficinas liquidadoras, ¿cómo puede ser más barato gastarse 90 millones en la nueva estructura? Si hoy se paga a las oficinas liquidadoras 25 millones por el convenio, ¿cómo puede ser más barato ampliar la ATC con 57 millones adicionales de presupuesto? Lo que esperamos es que luego nadie culpabilice a los trabajadores públicos...
Senyora García, ha exhaurit el temps.
...fracaso del señor Junqueras. Gracias, presidenta, vicepresidente, señoras y señores diputados.
A continuació, per a fixar la seva posició, té la paraula el senyor Antonio Espinosa, del Grup Parlamentari Ciutadans.
Gracias, presidenta. Vicepresidente, diputados, muy buenas tardes. Lo primero que quiero decir es que el Grupo de Ciudadanos dará apoyo a todos los puntos de la moción excepto al número 10, porque el informe que se solicita y que el Gobierno nos remitiría sería una fábula, un cuento, sin ningún tipo de valor. Por tanto, mejor nos lo ahorramos, francamente. Miren, el Grupo Parlamentario de Ciudadanos no queremos una agencia tributaria de Cataluña al servicio del independentismo. El Gobierno de la Generalitat está diseñando una agencia tributaria que Cataluña no necesita, en base a nuestras competencias, y la están diseñando para una hipotética independencia que no ha llegado y que no llegará. Esto podríamos discutirlo, pero hay una cosa que es indiscutible, y es que ustedes están poniendo la carreta delante de los bueyes. Y eso tiene una importancia, una importancia fundamental, y es que están despilfarrando 60 millones de euros que no pertenecen solo a los independentistas, sino a todos los catalanes. Nosotros podríamos estar de acuerdo con una agencia tributaria redimensionada para un mejor servicio a los ciudadanos, para una mejor gestión de los tributos propios y cedidos y para combatir más eficazmente el fraude fiscal. Si sus objetivos fueran estos, no les quepa duda, nos tendrían a su lado. Pero ustedes no quieren eso, pretenden suplantar y sustituir la agencia estatal. Y en su ensoñación están ustedes dispuestos a hacerlo incluso perdiendo eficacia recaudatoria. No tenemos más remedio que decirles: despierten, vuelvan a la realidad, colaboren y coordínense con la agencia estatal, y reduzcan el fraude en miles de millones para mejorar la vida de millones de personas de Cataluña. Pero no se trata de sustituir una agencia tributaria por otra, sino de coordinar agencias y esfuerzos para gestionar mejor, recaudar más, para tener agencias tributarias más eficaces y más eficientes. Pero, por el contrario, lo que estamos constatando es que, bajo la dirección de este Gobierno, la Agencia Tributaria de Cataluña va en dirección contraria a ser más eficaz y a ser más eficiente. Por un lado, las prisas y la precipitación en..., como quieren trasladar la gestión de los impuestos cedidos –que hoy descansa, como sabemos, en las oficinas liquidadoras– a la propia Agencia Tributaria de Cataluña..., va a provocar un colapso, va a provocar unos problemas de organización y de gestión; en el fondo, va a provocar que millones de expedientes vivos que hoy existen, muchos acaben prescribiendo con la consiguiente pérdida de recaudación. En definitiva, ustedes lo que van a conseguir, por razones estrictamente políticas, es perjudicar las arcas públicas de todos los catalanes. Por otro lado, nos ha sorprendido que el señor Salvadó, pues, nos diga que, a partir de ahora, van a gestionar el pago de los impuestos estatales de todas las empresas públicas. Mire, a mí me ha sorprendido, pero, francamente, me sorprende que, en lugar de crear o pretender darle un significado de estructura de estado, parece ser que ustedes ahora lo que pretenden es ser un organismo de intermediación. Si me lo permiten, no llegan ustedes ni a ser gestoría administrativa. Porque, claro, pretender coger unos impuestos y decir: «Bueno, nosotros seremos los que lo ingresaremos en la hacienda tributaria, eso hoy en día que precisamente las empresas ya pueden presentar los impuestos estatales de forma directa y telemática a la agencia tributaria estatal, ¿qué valor añadido tiene que la agencia de Cataluña haga de intermediario? Ninguno. No reporta ningún beneficio. Estaríamos ante una duplicidad que lo único que nos va a suponer es un nuevo gasto inútil e innecesario. Miren..., ustedes, en lugar de ajustar la Agencia Tributaria de Cataluña a las necesidades reales que tiene Cataluña y que son la gestión y recaudación de los impuestos propios y cedidos, ¿eh?, ustedes lo que van a hacer con estas pretensiones es gastar más de lo que necesitamos y recaudar menos de lo que podríamos. Miren, estamos ante un claro ejemplo de mala gestión con una única y previsible finalidad: apropiarse de los datos fiscales de los contribuyentes de manera ilegal. Yo creo que eso es lo que en última instancia motiva esa gestión ineficaz que nos proponen. Muy buenas tardes y muchas gracias
Gràcies, senyor Espinosa. A continuació, per a pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula la senyora Alícia Romero. [[Veus de fons.]]
Gràcies, presidenta. Senyor Junqueras, no sé si s'acaba el món, però a finals de novembre, quan vingui vostè amb l'informe, ja l'hi explicarem, si les coses han anat millor o pitjor. És clar, és que al final... [[Veus de fons.]] Miri, això l'hi dic cada vegada... [[Veus de fons.]] Bé, però és que tenim sospites i perquè vostè no em dona garanties a que facin les coses bé.
Si us plau, no facin diàleg.
Escoti'm, jo..., algunes coses. Representants legals són els triats pels treballadors de l'ATC, que ens aquests moments tenen quatre representants de Comissions, quatre d'UGT i cinc de CATAC, per tant..., en fi, pluralitat màxima. Miri, nosaltres el que volem i el que li demanem amb aquests informes, senyor Junqueras, és que quan l'1 de setembre obri les oficines que depenen de l'agència tributària i tanqui les liquidadores puguem garantir que gestionarem bé. I per què tenim dubtes? Doncs, perquè, a dia d'avui, encara no hem contractat les tres-centes persones; estan en processos de selecció. Perquè diuen vostès que entraran a treballar el 17 de juliol i els faran un curs online; un curs online de com es gestiona l'impost de successions. Home, no sé, però, en fi... A mi m'agradaria que els donessin més formació a aquells que han de gestionar l'impost de successions. Per això tinc dubtes. Ara em diuen la senyora Senserrich i la senyora Reguant que el cent per cent..., que per què han de comprovar el cent per cent, que si l'Estat... Miri, escolti, jo no parlo de l'Estat en tota la meva moció. Jo dic que les oficines liquidadores, avui, amb tres-cents treballadors comproven el cent per cent dels expedients. Coi!, doncs, si ara ampliem l'agència tributària amb tres-cents treballadors, per què no podem fer el cent per cent de comprovació als expedients? Perquè tenim altres objectius o altres interessos. Escolti'm, no, el cent per cent. I així es lluita contra el frau –així es lluita contra el frau. Bé, sembla que vostès no volen. Be, doncs, molt bé. I ara m'ha semblat que diu que votaran en contra sobre el punt que parlem de l'eficiència dels recursos. Bé, doncs, escolti'm, si no volen ser eficients ja no sé per què fem les coses. Perquè si no fem les coses per fer-les millor, sincerament, deixem-ho estar – deixem-ho estar–, perquè no tenen vostès unes bones credencials per pensar que les coses aniran a millor. Miri, sobre la voluntat de gestionar els impostos estatals. Ja ho hem dit tots mil vegades, reben els impostos que paguem a l'Estat de les empreses públiques i els donem a l'agència estatal. Escolti'm, per què volen fer això? Per què volen fer això, si no és per obtenir dades que no podran fer servir per als seus interessos perquè és il·legal? Miri, m'han enviat des d'una empresa pública un document que ja els hi fan signar perquè això pugui ser així...
Senyora Romero, ha exhaurit el temps.
...–ja acabo–, o sigui que vostès van ràpid. Escolti'm, vagin ràpid per fer la feina ben feta i no per fer allò que no poden fer i, sobretot, per vendre fum i fer un teatre que no convenç realment...
Ha exhaurit el temps.
...a la gent de bona fe. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyora Romero. Un cop acabat el debat, estem cridant a votació. [[Pausa.]] Senyora Reguant, per què em demana la paraula?
Per demanar votació separada dels punts 1 bis i 5, que es poden votar junts, i dels punts 11 i 12, que es poden votar junts, per nosaltres.
Gràcies. Senyora Senserrich, per què em demana la paraula?
El punt 5 separat del punt 1 bis. Serien tres votacions.
Senyor Carrizosa, per què em demana la paraula?
Per demanar votació separada del punt 10. Gràcies.
D'acord, gràcies. A veure, s'ha demanat votació separada dels punts 1 bis, 5, 10, 11 i 12. D'aquests, l'11 i el 12 es poden votar conjuntament? [[Pausa.]] No? Per tant, votarem el punt 1 bis, el 5, el 10, l'11 i el 12 separadament, i després votarem la resta de la moció. D'acord? [[Pausa.]] Doncs, votem. Comencem votant el punt 1 bis. Comença la votació. El punt 1 bis ha estat aprovat per 120 vots a favor, cap en contra i 10 abstencions. A continuació votarem el punt número 5. Comença la votació. El punt 5 ha estat rebutjat per 59 vots a favor, 61 en contra i 10 abstencions. A continuació votarem el punt número 10. Comença la votació. El punt número 10 ha estat aprovat per 105 vots a favor, 1 en contra i 24 abstencions. A continuació votarem el punt número 11. Comença la votació. El punt número 11 ha estat aprovat per 120 vots a favor, 10 en contra i cap abstenció. A continuació votarem el punt número 12. Comença la votació. El punt número 12 ha estat rebutjat per 59 vots a favor, 71 en contra i cap abstenció. A continuació votarem la resta de la moció. Comença la votació. La Moció sobre l'Agència Tributària de Catalunya ha estat aprovada per 130 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. [[Aplaudiments.]] [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el control de plagues als conreus]] [[302-00171/11]] El setzè punt de l'ordre del dia és: Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el control de plagues als conreus, presentada pel Grup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya. Per a exposar-la té la paraula la senyora Marisa Xandri. [[Remor de veus. Pausa.]] Gràcies per sortir de pressa i en silenci. [[Pausa.]] Gràcies pel silenci. Senyora Xandri, quan vulgui.
Gràcies, presidenta. Consellera, diputats, diputades, bé, la moció que avui presentem, malauradament, és de màxima actualitat. I dic «malauradament perquè justament el mateix dia que interpel·lava la consellera, el passat 28 de juny, es detectava un focus de cargol poma a la comarca de la Ribera d'Ebre, al terme municipal de Miravet. Ens consta, consellera, que des del primer moment el DARP va començar a dur a terme les mesures de prospecció de la zona i que per part de la Confederación Hidrográfica del Ebro, doncs, també es van dur les accions pertinents, immediates, per a la seva erradicació. Es tracta d'un total de cent cinquanta postes que afecta un tram de dos-cents metres del marge esquerre del riu. Coneixem que per part del departament es procedirà a l'ampliació oficial de la zona demarcada i a intensificar la vigilància de la plaga. Aquesta és una mala notícia, que, de ben segur, suposarà modificar el Pla de lluita contra el cargol poma 2017, en el sentit de que el Govern haurà d'ampliar el seu marge d'actuació. I en aquest sentit vull donar les gràcies a la diputada Hortènsia Grau per l'esmena que ha presentat al respecte i que m'ha permès, doncs, arribar a una transacció, perquè quan vam registrar la moció encara no tenia coneixement de la detecció d'aquest focus. I, tal com explicava en la interpel·lació que vaig fer a la consellera, doncs, som conscients de que estem davant una espècie invasora molt difícil de combatre, de tractar; en som plenament conscients, consellera. És una espècie, doncs, que només es troba a Sud-amèrica, a algunes zones d'Àsia i, a la Unió Europea, només a les Terres de l'Ebre; és a dir, les Terres de l'Ebre és l'únic lloc d'Europa on tenim, malauradament, el cargol poma. Des de fa set anys, el Govern esta batallant per fer-hi front, però els canvis de lideratge –també l'hi deia a la interpel·lació–, els canvis a la conselleria al llarg d'aquests anys, no han ajudat precisament, ans al contrari, doncs, a erradicar aquesta plaga, que, com podem veure, s'està estenent. I no és que ho digui jo, sinó que és que ho diuen els afectats de la zona, agricultors i regants. Esperem que aquestes postes trobades a Miravet, doncs, es quedin en una anècdota i no s'estenguin riu amunt. I, entrant en la moció, bé, la moció consta de tres parts, doncs, ben diferents. En el primer punt, doncs, tractem tot allò que fa referència a l'erradicació i contenció de la plaga, als mecanismes, a la coordinació amb la CHE i els diferents agents implicats, com són els pagesos, comunitats de regants, productors de mol·luscos, etcètera. També faig especial menció de la necessitat de que es difongui arreu del territori, doncs, la presència d'aquesta espècie, així com els seus riscos, els riscos que comporta el cargol poma. Especialment en aquest primer punt vull agrair totes les aportacions fetes pels grups parlamentaris, que han millorat el text presentat inicialment a través de les diferents esmenes. Ja he dit que especialment en el punt número 1 hem pogut arribar a transaccions que, com dic, han permès enriquir, doncs, aquesta moció inicial. El segon punt incideix en el finançament de les actuacions necessàries per a l'erradicació de la plaga. I aquí vull incidir en que instem el Govern a que efectuï el pagament, amb caràcter d'urgència, als agricultors que van utilitzar saponines per fer-hi front i que els pertoca, doncs, aquest 25 per cent de la subvenció del seu cost, tal com marca l'ordre aprovada recentment i que marca les pautes per a accedir a aquests ajuts. També demanem que es destini més pressupost del departament, a banda del que ja està previst en el cofinançament, pel que fa referència al cofinançament amb la Unió Europea i els ajuts estatals. En definitiva, doncs, demanem millorar el finançament de cara al pressupost del 2018 per a les actuacions de lluita contra el cargol poma, en el marc del PDR 2014-2020. I el tercer punt, el tercer punt de la moció, fa referència a la transparència en la gestió, una petició que fem com a grup parlamentari però que ve donada per una demanda que es fa des d'una part del sector que està afectada, doncs, per aquesta plaga. Sabem que hi ha un informe elaborat pel grup d'experts que es va crear sobre els efectes dels tractaments de l'aigua de mar, i que ja hi ha unes consideracions al respecte. Demanem que, bé, es donin a conèixer les conclusions al final de la collita. I també demanem, doncs, que s'informi de les valoracions fetes per aquest grup, així com qui ha encarregat aquest estudi, sota quins criteris es van escollir aquests experts, qui l'ha supervisat i el cost d'aquest. Bé, jo acabo. Només donar les gràcies de nou als diputats que han presentat esmenes en aquesta moció, que, com bé dic, doncs, han millorat molt el text inicial. I després, doncs, ja faré referència a les esmenes. Gràcies.
Moltes gràcies, senyora Xandri. A continuació, per a defensar les esmenes presentades, té la paraula el senyor Òscar Ordeig, del Grup Parlamentari Socialista.
Gràcies, presidenta. Consellera d'Agricultura, membres del Govern, diputades, diputats..., diputada Xandri, agraït, des del Grup Socialista, que hagi presentat, primer, la interpel·lació, llavors aquesta moció; també la predisposició a acceptar les transaccions i les esmenes que hem presentat per part del Grup Socialista. I, per tant, ja li anuncio que votarem, a la majoria dels punts..., bé, a tots els punts, votarem a favor de la moció. Són tres blocs. Un, que parla de que cal continuar treballant per erradicar la plaga; control, seguiment, comunicació i coordinació de les diferents administracions públiques que hi tenen competències per tal de millorar i ser més eficients; campanyes de sensibilització; aclarir competències amb Confederació Hidrogràfica de l'Ebre, i també el Govern. Un altre bloc, que seria de finançament, com no pot ser..., de compromisos concrets i de diners per tal de fer efectiva, doncs, la lluita contra el cargol poma; el pagament als ajuts; la compensació als afectats, i pressupost 2018. Al nostre gust, hauríem volgut potser concretar una miqueta més aquests compromisos econòmics, financers; en tot cas, ens sembla correcte, i també hi donarem suport. I, com a últim punt, també la informació: portar al Parlament la informació sobre les accions que s'emprenguin, fer-ne el seguiment i saber quines són les conclusions dels grups d'experts que hi han estat treballant, què és el que estem fent, i si funciona, no funciona. Les esmenes que hem presentat com a Grup Socialista han sigut per intentar complementar aquests punts i que ja s'han dit, sobretot que el tractament i els productes no perjudiquin la producció aqüícola, eh?, com van dir també a la Federació de Productors de Mol·luscs quan van venir a comparèixer a la comissió; de vigilar amb els tractaments perquè tinguin respecte a la biodiversitat, respecte a les persones que s'hi guanyen la vida. I també continuar, com no pot ser d'una altra manera –com ja estem fent–, amb l'IRTA, amb les universitats, continuar amb la recerca, desenvolupament i innovació per tal de trobar el millor dels tractaments possibles per fer front al cargol poma. Per tant, votarem a favor dels diferents punts, perquè se'ns han acceptat. Com he dit, hem trobat a faltar més concreció en el finançament, més concreció en les demandes que fem sobre el pressupost del 2018, més recursos, com també.., se'n surt una miqueta, però també un enfocament global al que passa al delta de l'Ebre, al que passa amb els seus productors, al que passa al territori i al que passa també en el sector; un enfocament més global, perquè aquest problema del cargol poma se suma, s'ajunta a la crisi del sector, a la crisi del territori, en un territori molt castigat per despoblació, per empobriment, per dificultats de serveis públics bàsics, per dificultats d'infraestructures bàsiques, que al final el que fa és que hi hagi menys gent, menys consum, menys activitat econòmica, i que les empreses costi més que s'hi puguin instal·lar. També, evidentment, un tema molt important, que és el problema del tancament de la badia del Fangar, allà als Alfacs, ja ho hem dit, l'augment de la temperatura de l'aigua... Resulta que ens queixem dels problemes del Delta, però continuem tirant i tirant sorra i sorra i sorra de platja a les platges de més amunt, i llavors ens trobem que es tanquen les badies. Per tant, com he dit, també segurament en una altra moció, podríem parlar també de les necessitats de les infraestructures que necessiten les empreses, les productores del territori de l'Ebre que es dediquen..., i que necessiten per ser productives, com també de problemes del sector, com deia, i del territori. En definitiva, cal una reflexió: a part del cargol poma, que sí, a part dels productors, que també –dels productors d'arròs, dels productors de mol·lusc, de la gent que s'hi guanya la vida–, cal fer una reflexió de conjunt de com assegurem la cohesió territorial d'un espai amb tanta riquesa, amb tanta biodiversitat, però també amb tanta gent que vol continuar vivint dignament a casa seva, doncs, com garantim la cohesió territorial a través d'un projecte clar, d'un projecte estratègic. I, dintre aquests sectors estratègics, algun dels que cal protegir és el de l'arròs, és el dels mol·luscs, que en aquests moments, doncs, estan en una situació molt complicada. Per tant, sí que nosaltres demanem per al Delta més atenció del Govern, un projecte clar i definit, amb els recursos necessaris per tirar-ho endavant, i evidentment –i evidentment– tota l'atenció del president fins a l'últim membre del Govern, per intentar que la solució del cargol poma, doncs..., tinguem una bona solució per al cargol poma i tots els sectors productius que intervenen al Delta. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, senyor Ordeig. A continuació, en representació del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula el senyor Francisco Javier Domínguez.
Bona tarda, presidenta. Bona tarda, diputats i consellera. Tornem a parlar del caragol poma, no sé quantes vegades n'hem parlat, i sembla que en continuarem parlant. Aquesta moció s'estructura en tres blocs, com ja s'ha dit: un primer bloc de les mesures de control, un altre de mesures econòmiques i un altre de transparència i d'informar sobre què s'està fent, com se fan les coses i per on van les mesures que s'estan fent. Del que no es parla en aquesta moció és de l'importantíssim que és aquest tema i l'important que és que no es consideri tan sols un problema agrari, que ho és, que és un problema agrari, però no tan sols agrari. És un tema que afecta tot el Delta, tot el sistema socioeconòmic i mediambiental i, per tant, a curt i mitjà termini pot afectar la fauna del parc natural, la biodiversitat de les badies, els productors de mol·luscs i fins i tot el turisme. Si us hi fixeu, juntament amb la producció d'arròs, el medi natural, el marisc i el turisme són els pilars econòmics del Delta. Però tornem a la moció. O sigui, això ho he introduït perquè penseu que no és tan sols una plaga agrària ni un caragol només, sinó que afecta més sectors del que sembla. Durant el primer bloc es parla de diverses mesures, però sobretot el que és important és no perdre l'objectiu d'erradicar aquesta plaga. Si ens hem de conformar amb la convivència, doncs, ja hi aprendrem a conviure, però crec que és aviat per tirar la tovallola, i amb les polítiques a què hem arribat fins ara, una miqueta canviants, no és el moment de dir: «No podem erradicar aquesta plaga, hem de continuar lluitant. Si la salinització és bona o compromet la producció futura de les collites, si les saponines són d'obligat compliment o no, qui percep els ajuts, si la sectorització fins ara s'ha fet bé o malament, si serveix o no serveix, si el dany que es produeix amb la sal als formigons se pot assumir o no..., hi ha un munt de temes que s'han de parlar. Si la plaga no ha de sortir al riu, se parlava fins ara, però ara ja l'hem trobat a Miravet, malauradament. El caragol és molt lent, però arriba lluny. El segon bloc, de finançament. Naturalment, s'han de satisfer els pagaments compromesos per al tractament de saponines, destinar més fons a la recerca, inclosa la lluita biològica, ajuts per a les pèrdues de collita, destinar més fons per a mesures directes contra el caragol, a part de les ja compromeses pel cofinançament dels ajuts europeus. Però entenem que s'han d'incloure altres sectors que també estan sent perjudicats per aquesta plaga, com són los productors de mol·luscs, les comunitats de regants, a més dels productors de l'arròs. Com a tercer bloc, la transparència. Si donem la importància a aquest problema que es mereix, cal donar també la importància al fet de que el Govern de la Generalitat ha de ser el més transparent possible, perquè és un tema molt delicat i que afecta molts de sectors: informar sobre l'efecte d'aigua salada sobre les infraestructures, sobre el sòls de conreu i sobre els efectes del tractament amb aigua de mar; igualment, sobre els efectes de la lluita contra el caragol poma a la producció de mol·luscs, a les condicions ambientals i a la biodiversitat de les badies. I, per acabar, cal presentar un pla, un pla d'erradicació o, si més no, informar sobre el pla que s'estigui portant a terme, encara que sigui un pla pilot. I, naturalment, qualsevol pla ha d'anar acompanyat de mesures pressupostàries necessàries, perquè sense pressupost no es pot fer re. I amb tota l'experiència que portem fins ara, que portem set o vuit anys, podem combinar totes les mesures al nostre abast, ja sigui la sectorització, el guaret, les saponines, la inundació amb aigua salada, la neteja de desguassos... Però tot això –tot això– no serveix si la societat no entén la gravetat d'aquesta plaga, perquè ningú voldrà abocar pressupost si no es creu que això és important. És un problema que afecta tot el Delta i tota la població, tal com la coneixem ara. I el resum del resum és que cal que el Govern lideri aquesta lluita i hi aboqui tots els recursos necessaris. I jo crec que aquest Parlament està donant suport perquè el Govern ho faci. Per tant, el resum és que el Govern ha de liderar aquesta lluita. Gràcies.
Moltes gràcies, senyor Domínguez. A continuació té la paraula la senyora Magda Casamitjana, del Grup Parlamentari Junts pel Sí.
Moltes gràcies, presidenta. Consellera, diputats i diputades, diputada Xandri, moltes gràcies per la feina feta i per la facilitat d'arribar a acords que considerem molt importants. Les esmenes de Junts pel Sí han estat totes incorporades al text final, i aquest era el nostre objectiu: col·laborar perquè tots els punts de la moció fossin, amb les aportacions de tots, molt més precisos i més efectius en la mesura que es pugui. També agrair aquesta moció, feta amb aquesta singularitat. A nivell de política agrària és la primera, o una de les primeres vegades que no es presenta un llençol de peticions, sinó que encara una qüestió molt concreta, cosa que facilita la focalització del problema i les possibles solucions i millores. Estem d'acord que la moció presenta un tema molt preocupant i molt complicat. No hi ha solució fàcil ni única en tots els espais infectats. En som, com vostès, molt conscients, que és una plaga nova i de les més agressives, i, per tant, els acords d'avui són per nosaltres tan rellevants. No hi ha cap lloc en el món que hagi trobat una solució ni estratègia clara i definida que sigui eficient i eficaç per erradicar aquesta plaga, tinguem-ho clar. Hi ha molts professionals en aquest moment, i molts experts preparats que hi estan treballant. S'està fent recerca i investigació, estudiant dia a dia l'evolució del problema, les seves causes i els seus efectes. No abdiquem, com han dit la senyora Xandri i el diputat de Ciutadans. Volem –i no pararem de treballar, de cercar, d'estudiar– donar una resposta i solució al gran repte que tenim davant. Tot el que es fa avui a Catalunya s'explica i s'observa a nivell d'Europa. En aquest moment, com sap la consellera, som referents a Europa per aquest tema. Mai ha estat desatès el problema, mai. Des del primer moment s'ha parlat amb tothom. Es busca en tot moment l'eficiència dels tractaments. Les experiències i pràctiques assolides ens han estat molt útils quan la plaga es va despertar a Pals, i ho hem demostrat. Demostra que hem après i que amb el control i les mesures adequades és possible erradicar..., amb el control i les eines adequades. Esperem i desitgem que en el tema de Miravet es vegin els resultats similars. Volem posar en valor la feina feta en el marc de la Comissió de Seguiment, presidida per la Direcció General d'Agricultura i Ramaderia, i que està formada, recordem-ho tots, per tècnics del DARP, però no només, de la Forestal Catalana, del Departament de Territori i Sostenibilitat, les comunitats de regants, les cooperatives, les entitats ambientalistes, el parc natural, l'IRTA i les OPA, amb Unió de Pagesos dins, més la JARC, Asaja, AEALL i IACSI. És una comissió que incorpora i representa tot el sector productor i tot el sector afectat..., el que està decidint avui en dia el que s'ha de fer i el que no. Les funcions que té atribuïdes son les que us acabo de dir, no només de fer seguiment, sinó d'emprendre, intensificar, abandonar o prioritzar de forma col·legiada el que s'ha de fer. Ja ens coordinem amb la CHE, però cal clarificar ja, i a veure si ens ajuden, quines són les competències de cadascú al riu. La proposta d'instar l'Estat a assumir les competències que li són pròpies és pel simple fet que en el seu moment i en reiterades ocasions s'ha reclamat a Madrid en el sentit que, atès que hi ha actuacions que ningú assumeix al riu, calia que l'Abogacía del Estado determinés a qui corresponien les competències en els diferents dominis hidràulics. No consta encara en el DARP que s'hagin fet ni les consultes a l'Advocacia ni que aquesta hagi dictaminat res. Per tant, demanem, si us plau, ajut en aquest tema. La mesura de conservació de la biodiversitat i lluita contra el cargol poma té una durada de cinc anys. Escolteu-me, hi ha un pressupost de 5 milions d'euros, s'està invertint 1 milió d'euros cada any. Des del departament creiem que no només és suficient i just, sinó que, quan en algun moment donat esclati alguna cosa amb urgència, també en farem cas. Per aquest cas vull dir que actualment ja s'estan compensant totes les pèrdues. I en aquest moment no s'està abandonant cap activitat. Per tant, el que creiem des del Grup Parlamentari de Junts pel Sí i des del departament i el Govern, és que cal invertir i cal donar incentius en les mesures per frenar l'expansió de la plaga i erradicar-la, i no fer que cada vegada més hi hagin activitats que no es facin. Pel que fa a la transparència, per descomptat que el grup d'experts sobre els efectes del tractament amb aigua de mar per a l'erradicació del cargol poma al delta de l'Ebre ha fet i està fent estudis i que, per tant, per descomptat, el Govern i el departament tenen clar que explicarà tot a les conclusions a què hem arribat. Cal prevenir, com ha dit també el diputat de Ciutadans, tota la biodiversitat del Delta, no només un tros, sinó tota, així com la producció agrícola, ramadera i aqüícola amb el bon fer de la comissió de seguiment i aconseguir –i aquest és el compromís del Govern i del Parlament– l'erradicació total d'aquesta plaga. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyora Casamitjana. A continuació té la paraula la senyora Hortènsia Grau, del Grup Parlamentari Catalunya Sí que es Pot.
Gràcies, presidenta. Consellera, diputades, diputats, jo no repetiré temes, perquè, a més del caragol poma n'hem parlat a bastament aquí, a la Comissió d'Agricultura des de l'any 2010. L'altre dia va comparèixer la directora, el director... [[veus de fons]] , sí, la directora, ens ho va estar explicant. Jo..., el que m'agradaria és fer-los una reflexió a totes i a tots, que com és que des del 2009 que es detecta la plaga i es marquen els primers..., no?, comencen les primeres actuacions, hi ha una actuació supereficaç, reconeguda per Unió de Pagesos, que..., mireu si és eficaç que va fer que el Govern d'aquell moment, que era el meu, es relaxés i, per exemple, el març del 2010 va dir: «Estem lliures, estem nets de caragol poma, traiem les brigades. Però mireu què ha passat des del 2010 fins avui, 2017 –vostè, consellera, fa dos anys que té responsabilitats, però hi ha hagut un partit que sí que ha tingut responsabilitats de govern durant tots aquests anys–, són els anys en què la plaga s'ha estès. Però s'ha estès de manera que a l'hemidelta del marge esquerre, per exemple, està infectat. Ara hi han moltes hectàrees a l'hemidelta dret i ara ja ha pujat sud amunt, està pujant sud amunt, i bé, ja se n'han trobat exemplars a Miravet. Per tant, hem de fer una reflexió de què està passant perquè hi ha quelcom que no està funcionant. Tenim el grup ad hoc, tenim molt de coneixement acumulat. Jo no crec... A veure, divergeixo d'alguns punts de la moció. Clar, ho aprovaré, perquè, bé, tot el que diu, doncs, d'acord, aprovem-ho. Però jo divergeixo, senyora Xandri, que sigui a vegades qüestió de posar en concret més diners, i també li dic una cosa: cal posar diners, però cal que el MAPAMA, el ministerio, també posi més diners. Potser ara, quan vagi riu amunt i afecti a altres territoris, potser veurà la incidència i hi posarà més diners. Però no és una qüestió de diners, és..., hem d'analitzar molt bé què estem fent bé i què estem fent malament. Clar, aquí demanem que es coordinin amb la CHE. No, no..., és que amb la CHE ja s'han..., ja hi ha intents de coordinació. I això ens costa de gent d'Unió de Pagesos que ens ho diu. I ha costat molt realment tenir aquesta col·laboració amb la CHE, tret d'actuacions puntuals que van fer amb la canoa traient postes. Tot el bloc 2 –tot el bloc 2–, tot el tema de les ajudes? Doncs, molt bé, però les ajudes, vostè ho sap, ho sabem tots els membres, que hi va haver un problema per la compra de saponines. Al final el DARP ho ha hagut de justificar com una ajuda. Per tant, jo crec que aquestes ajudes, quan estigui resolt –l'ordre va sortir fa poc–, es cobraran. Però a mi el que m'interessa més enllà de les ajudes directes, és que també hi hagi una part important de les ajudes que vagin a recerca, a lluita biològica i a tot el tema de recerca per veure i, sobretot..., i aquí enllaçaré amb l'últim punt que no m'han acceptat, tampoc me'l van acceptar amb la meva moció, però jo continuaré insistint-hi, perquè crec que és la clau, que és el d'un pla a cinc anys i la sectorització. A vegades la consellera em diu: «Ja ho estem fent. Però la sectorització ben feta no s'ha fet, perquè és molt dur fer la sectorització bé i dir: «En aquest tros tanquem i aquí no es pot fer res, i netegem aquell amb uns controls exhaustius molt bèsties i fem complir les normes de sanitat vegetal i els tractors, i revisem la maquinària i utilitzem maquinària específica només per a aquesta zona. Per què? Perquè sabeu què passa? Que potser ens estem gastant molts diners netejant les cisternes i cuidant un lloc, però, per l'altre costat, potser als desguassos, un altre sector o maquinària que treballa en un camp, s'emporta part de les postes a un altre camp. Per tant, jo crec que aquí el tema aquest és clau: hem de mirar, analitzar tots aquelles mecanismes que han funcionat, per exemple, l'aigua salada que està en el punt 3. Bé, doncs, també hi donarem suport, senyora Xandri. Però vostè sap que tot el tema de la salinització i d'inundar els camps amb aigua salada aquí hi ha l'Institut Català Sant Isidre, que ens va fer arribar a tots un document, que estava molt en contra d'això, i que els preocupava molt. Bé. Ho haurem de valorar i mirar com ho combinem amb les altres mesures, amb els guarets, amb la sembra en sec, per exemple, que ha funcionat en altres llocs. La sembra en sec o, per exemple..., hem de mirar també, quan vam dir: «Ostres, l'ibis negre egipci és un bon depredador perquè es menja les postes. Però, clar, es menja les postes, però després, a través de l'excrement i del vòmit també les escampa. Per tant, jo penso que és un tema molt complex, que requereix molt de coneixement, molta investigació, molta investigació aplicada. I aquí penso que el grup ad hoc ho està fent. Nosaltres, evidentment, hi donarem suport. Ens sap greu que no hagin admès més de les nostres esmenes, perquè, per exemple, crec que podrien haver transaccionat perfectament les que presentava Junts pel Sí. Per exemple, nosaltres diem: «Escolta, que expliqui el departament l'experiència que està fent a la zona pilot de l'Illa de Mar, no?, durant els anys dos mil..., tota l'experiència. Però, bé, hi donarem suport excepte en un punt, que és el d'augmentar ajudes i tal, perquè, bé, creiem que no es pot fer així ni dir així. El tema de les ajudes va via PDR, va via grup ad hoc, i jo crec que no és tan senzill mirar com resolem aquesta qüestió. Moltes gràcies.
Gràcies, senyora Grau. A continuació, per a fixar la seva posició, té la paraula el senyor Sergi Saladié, de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent.
Molt bé. Gràcies, presidenta. Mos trobem davant d'una moció que podríem dir que és una moció confusa, d'entrada, o bé una moció trampa, segons com es miri. M'explicaré. Bàsicament per dues qüestions. La primera, té un títol molt pompós. Llegeixes lo títol i diu: «Control de les plagues als conreus. I dius: «Hòstia, ara aquests del PP mos arreglaran tots los problemes que tenim al camp. Quan entres dins de la moció... –tu no saps a on, tampoc, perquè no diu a on, no saps si és per a tot Catalunya, si és per a un sector concret, etcètera–, entres dins a llegir la moció, i dius: «Bé, parlen del caragol poma. Dius: «Molt bé. I llavors dius: «Bé, i per què es fixen en aquest? Com a mínim hauríeu pogut també consultar la memòria de la reserva de la biosfera de Terres de l'Ebre, on s'esmenten totes les espècies invasores o «molestes, podríem dir, i en fa un llistat aproximat, perquè tampoc és exhaustiu, de fins a deu plagues, que es poden considerar plagues, no?, d'espècies que poden ser invasores o, tot i ser autòctones, són molestes, i aquí, dins de l'espai agrari, doncs, trobaríem afectacions, també, doncs, de la mosca de l'olivera, la mosca del cítric, i dius: «Bé, només aborden aquesta qüestió. Dius: «Bé, molt bé. Un cop anem a mirar què conté aquesta moció, veus que és una barreja de propostes diferents, una mena, doncs, de pim-pam-pum, on se barregen qüestions... [[veus de fons]] –sí, sí, l'original sí, al final ha quedat mínimament endreçada–; diu coses que ja s'estan fent, no? –diu coses que ja s'estan fent–, per exemple, doncs, totes les campanyes de sensibilització. Parla de coses que depenen d'altres; és a dir, i a més a més, se tiren pedres a la seua teulada, perquè parlen de que la CHE, no?, s'ha d'implicar, la Confederació Hidrogràfica de l'Ebre, quan, diguéssim, una de les queixes que es fa des de les diferents comissions de seguiment és la no participació o l'actuació, diguéssim, una miqueta al seu aire. Van fer una actuació fa no massa temps que va ser un fracàs, perquè no la van parlar amb ningú, la van fer fora de la temporada que tocava, per tant, diguéssim, posin-se les piles vostès abans de vindre a reivindicar coses que hem de millorar aquí, que segurament hi ha coses a millorar. També tenen..., o almenys la moció original tenia qüestions inconcretes. Parlaven en algun punt, doncs, d'establir mecanismes de control. Però, quins mecanismes de control? Perquè, després, més endavant de la moció, sí que parlava de l'avaluació, no?, de passar comptes d'alguns d'aquests mecanismes de control que s'han fet, i reclamaven, o reclamen, amb aquestos punts, que s'expliquin aquests resultats dels diferents mecanismes que s'han implementat, però tenien un punt que deia que s'han d'impulsar encara més mecanismes de control. Per tant, era una moció, com dèiem, doncs, d'una barreja de coses que ja s'estan fent, de coses que depenen d'altres, de coses inconcretes. Clar, al final alguna l'encerten, no? Diuen: «Que paguin los ajuts als pagesos i als afectats. Dius: «D'acord, eh?, molt bé. Vull dir que al final de tant tocar tants temes, algun està bé, està ben plantejat. També és veritat que amb les esmenes que han acceptat, doncs, ha quedat una moció una mica més presentable, podríem dir. Això, per una banda. I podríem dir que, fins i tot, és... –en un segon bloc d'intervenció–, és una moció que podríem dir que és una moció demagoga –és una moció demagoga–, perquè vostès, que són uns ebrecides, eh?, no uns herbicides, que potser també, però són uns ebrecides, són uns assassins del riu Ebre i del seu Delta, amb totes les campanyes transvasis..., sou uns transvasistes declarats, amb retenció de sediments als diferents embassaments, amb transvasaments i propostes de més transvasaments, la setmana passada a la Comissió de Medi Ambient vostès se van abstindre a la proposta de resolució que vam presentar diversos grups parlamentaris sobre l'alliberament de sediments, eh? Per tant, venen aquí amb lo caragol poma, que està molt bé, però després vostès s'abstenen en una moció que de lo que parla és de com mantenim lo Delta. Perquè és que potser d'aquí a uns anys no tindrem ni caragol poma, no tindrem ni arròs, no tindrem delta en si, no tindrem pobles, no tindrem gent, perquè el Delta s'afona, lo nivell del mar puja i vostès encara volen continuar transvasant i transvasant més aigua. Per tant, no vinguin aquí a donar-mos ara lliçons de salvadors de la pàtria del Delta actuant sobre la qüestió del caragol poma, quan vostès, ja ho he dit, són uns autèntics ebrecides. I, en tot cas, i per tancar, la solució als problemes que té el Delta –que no només té aquest, sinó que en té un de molt important, que és la mateixa existència física d'aquest delta– no vindrà mai per actuacions parcials com la que presenteu amb aquesta proposta. És a dir, lo Delta el que necessita és un pla integral de gestió i de protecció, ja no només dels seus valors naturals, sinó dels seus valors culturals, dels seus valors humans, dels seus valors d'existència física del mateix delta. I això no s'aconseguix ni amb una moció ni s'aconseguix només amb la intervenció d'un departament; necessita una actuació, en podríem dir, de país. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyor Saladié. A continuació té la paraula la senyora Xandri per a pronunciar-se sobre les esmenes.
Gràcies, presidenta. Consellera, diputats, diputades, bé, començaré pel final, pel diputat de la CUP, el senyor Saladié. Dir-li que els únics assassins del riu Ebre i del Delta són el cargol poma, eh?, no el Partit Popular. Primera consideració. I segona, vostè ha criticat molt la meva moció, i jo li pregunto: «És que vostè no m'ha fet ni una sola esmena; l'hauria pogut millorar, eh? [[Alguns aplaudiments.]] Vull dir que..., no ho sé, li agrairia la seva col·laboració per intentar millorar el text que vostè tant ha criticat. A la senyora Grau també li volia fer una breu referència, no? Quan parlava del tema de l'aigua marina, no? Jo crec que sí que hi ha un parell de punts, doncs, que fan referència a això, no?, per tal de que s'esbrini exactament quin tipus d'afectació té l'aigua marina als canals, als canals de reg, perquè és una preocupació del sector, d'una part del sector. Bé, agrair de nou, no?, als diferents grups les diferents aportacions que han fet. Evidentment que han enriquit el text, i en això coincideixo amb el senyor Saladié. Hi ha hagut, crec, un esforç important de diàleg, de consens, de voluntat d'arribar, doncs, a una moció que ha quedat força bé. I al final amb l'objectiu que tots tenim, no?, que és poder fer front o lluitar, erradicar, doncs, aquesta plaga que, com he dit ja, ja es troba a Miravet. Per tant, aquí tots els grups parlamentaris anem a l'una, i espero, doncs, que aquesta moció pugui ser aprovada per unanimitat. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, senyora Xandri. Un cop acabat el debat, cridem a votació. Senyora Grau, per què em demana la paraula?
[[L'oradora comença a parlar sense fer ús del micròfon, motiu pel qual no n'han quedat enregistrats els primers mots.]] ...del punt 2.c.
D'acord. Gràcies. Senyor Espinosa, per què em demana la paraula?
Per demanar votació separada del punt 1.e.
Senyor Saladié, per què em demana la paraula?
Sí, per demanar votació separada. Han demanat lo 2.c, no, ja?
2.c.
Sí. Doncs també de l'1.b.
1.e?
Be.
Be. [[Pausa llarga.]] S'ha demanat votació separada dels punts 1.b, 1.e i 2.c. Començarem votant aquests punts i després votarem la resta de la moció. Primer votarem el punt 1.b. Comença la votació. El punt 1.b ha estat aprovat per 120 vots a favor, cap en contra i 8 abstencions. A continuació votarem el punt 1.e. Comença la votació. El punt 1.e ha estat aprovat per 104 vots a favor, cap en contra i 24 abstencions. A continuació votarem el punt 2.c. Comença la votació. El punt 2.c ha estat rebutjat per 53 vots a favor, 59 en contra i 16 abstencions. A continuació votarem la resta de la moció. Comença la votació. La Moció sobre el control de plagues als conreus ha estat aprovada per 128 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. [[Aplaudiments.]] [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la situació de les residències de gent gran]] [[302-00172/11]] El dissetè punt de l'ordre del dia és: Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la situació de les residències de gent gran, presentada pel Grup Parlamentari de Catalunya Sí que es Pot. Per a exposar-la té la paraula la senyora Marta Ribas. [[Remor de veus.]] I, si us plau, com sempre, surtin de pressa i en silenci perquè puguem continuar amb el debat. [[Pausa.]] Senyora Ribas, quan vulgui.
Molt bé. Gràcies, presidenta. Com saben, vam centrar aquesta interpel·lació a partir del cas de les cinc residències de Barcelona, cinc residències públiques adjudicades a gestió externa amb plecs mal fets, casos d'adjudicació amb ofertes de baixes temeràries, mala praxi per part de l'empresa –volem dir explotació laboral, males condicions del servei...– i problemes evidents en la inspecció perquè no s'havien detectat tots aquests problemes abans –per tant, algun problema evident hi ha, en la inspecció–; no s'havien detectat fins que famílies de residents ho van denunciar via la plataforma SOS Gent Gran Barcelona, que avui ens tornen a acompanyar en el Ple. Sobre aquestes cinc residències de Barcelona són, de fet, els dos primers punts de la moció que avui posem a votació; dos punts molt concrets, dos punts que intenten que el compromís que avui surti d'aquesta moció sigui que aquest mes de juliol hi haurà els plecs i convocatòria d'un nou concurs perquè l'any 2018, l'any vinent, s'adjudiquin de nou aquestes cinc residències; que els plecs incloguin les ràtios correctes de personal d'atenció, dels gericultors, i que mentrestant –o sigui, fins que no arribem al 2018 amb aquesta nova adjudicació– s'obligui l'empresa que gestiona ara mateix aquestes cinc residències a garantir nivells adequats de neteja, alimentació, atenció mèdica, i a recuperar el nombre de personal d'atenció previ a la retallada que van fer. Dos punts molt concrets són els que fan referència a aquests cinc casos de les residències de Barcelona; són compromisos anunciats per part de la consellera, però que avui posem negre sobre blanc i, per tant, avui ens comprometem, com a Parlament de Catalunya, i li demanem al Govern de la Generalitat que ho compleixi. I, per tant, que no només es parli, sinó que es faci, i que quedi clar què es farà i quan es farà. Però a partir del cas d'aquestes cinc residències de Barcelona –legítimament, crec– s'ha generat un dubte sobre com estan funcionant la resta de residències a tot el país. I, en aquest sentit, la resta dels punts de la moció que plantegem avui; punts que fan referència a tres elements essencials que creiem que no estan funcionant bé en aquest sector: la part laboral –o sigui, ràtios de personal d'atenció, condicions laborals–, el sistema d'adjudicació de la gestió d'aquests serveis i els controls de funcionament d'aquests serveis. Per això, en la moció, per exemple, demanem avaluació de la qualitat i l'eficiència del servei de totes les residències de Catalunya durant aquest any; incrementar les inspeccions; millorar els mecanismes democràtics de participació de cada centre; demanem que els plecs de contractació pública incloguin priorització per a les empreses del tercer sector social sense afany de lucre, que es pot fer ja; mecanismes per evitar baixes temeràries; indicadors més clars sobre les ràtios i la qualitat del servei, i penalitzacions i sancions adequades. I en l'aspecte laboral demanem, per exemple, que es millorin les ràtios i les condicions laborals, fent una revisió en l'actualització de la Cartera de serveis socials; que es suspengui l'acord de flexibilització de ràtios que es va signar l'any 2012 amb les patronals, que ni tan sols volien fer i que continua vigent –per tant, que se suspengui aquest acord–; però –i deixin-me aturar en aquest punt– que es millori també les tarifes públiques als serveis d'atenció a les persones grans, condicionant que aquest increment vagi bàsicament a la millora dels salaris, però també a la millora dels serveis. I és que estem parlant d'un sector que és generador de pobresa laboral, un sector molt feminitzat, amb un personal explotat i amb uns sous massa poc dignes; ahir en parlàvem en el debat de la renda garantida de ciutadania. Per tant, consellera, Govern, Junts pel Sí –que són els que avui voten–, no té cap sentit que el Departament de Treball i Afers Socials generi precarietat i pobresa laboral, i, per altra banda, hagi d'estar fent mesures, com la renda garantida de ciutadania, per lluitar contra la pobresa laboral. Potser que lluitem contra la pobresa laboral directament, fent que hi hagi condicions dignes en els sectors en què podem incidir; per exemple, en el sector de la dependència; per exemple, en el cas que avui parlem en aquesta moció, en les residències per a la gent gran. Per tant, permetin-me aturar, com els deia, en aquest punt, perquè és important, perquè no només ho demanen els sindicats, sinó la mateixa patronal. Si no es milloren les tarifes públiques que se'ls paguen, no es poden millorar les condicions laborals del personal que treballa en les residències. I això és essencial. I això ho votem avui en aquesta moció. Per tant, estem parlant de mesures per prendre compromisos per revertir el problema de fons –la insuficiència de recursos, l'efecte de les retallades– al més aviat possible; també per posar les bases per capgirar aquest planteig per dignificar l'atenció a la nostra gent gran, però, a més, que ho comencem a fer pel cas d'aquestes cinc residències de la capital del país, de Barcelona, en què no valen titubejos ni valen esperes. S'han de fer mesures, ja, d'urgència; mesures, totes les d'aquesta moció, per garantir una atenció digna per a la nostra gent gran. I esperem que puguin tenir el suport de l'àmplia majoria d'aquesta cambra, com segurament tindran. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyora Ribas. Per a defensar les esmenes presentades per la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent, té la paraula la senyora Gabriela Serra.
Gràcies, presidenta. Diputats, diputades, bona tarda. Ja acabem; ras i curt, eh?, serà això. Primer de tot, saludar els companys i les companyes de SOS Gent Gran. Esteu aquí i ens oferiu una situació que no sol succeir mai: que voldrem discutir i votarem una proposta de resolució de la qual una part importantíssima ja l'heu aconseguit. I això és importantíssim, vull dir. El primer punt i el segon punt ja els heu aconseguit. I vull aprofitar per demanar-vos una mica de disculpes, perquè l'última vegada que em vaig trobar amb vosaltres i que vam estar tractant el tema jo no era tan optimista, si us en recordeu. Jo vaig dir: «Això costarà. I el company, un dels tres, el tercer del qual lamentablement no en recordo el nom, em va preguntar: «Creus que això ho tindrem abans de juliol? I jo vaig contestar: «Ho veig molt difícil. No ho crec. Doncs, m'he equivocat. Vosaltres, amb la vostra lluita, la vostra vehemència, la vostra persistència i la vostra decisió, ja ho heu aconseguit. Per tant, m'heu guanyat, encara que jo tenia raó [[veus de fons]] i la consellera..., per això... –vostè, després–, teníeu raó en una cosa, que també us vaig dir, que només lluitant i lluitant i lluitant ho podríeu aconseguir. Consellera, ho ha fet bé, això ho ha fet bé. De totes maneres, els ho he dit als companys i a les companyes, i també l'hi dic a vostè: «”Al tanto”, tenim una paraula, ho tenim publicat, ho tenim editat, però això no pot quedar aquí. Seguiu-lo, ella us seguirà, la consellera us seguirà, la consellera..., però vosaltres seguiu-lo per si un cas. Venen les vacances i hem de fer que això estigui solucionat. Punt i a part. Gràcies, Marta Ribas, per la proposta que ens has posat sobre la taula. El moment no podia ser més oportú, que no oportunista –oportú–; oportú, precisament, pel que hem dit abans: per la lluita de totes aquests persones, de totes aquestes famílies, de tots aquests fills i filles que volen el benestar dels seus pares i les seves mares. Fora dels dos primers punts, que no hem fet..., que ja hi he fet al·lusió, voldria agrair la incorporació de totes les esmenes quasi que hem plantejat. Em sembla que una simplement perquè podia ser una mica reiterativa. Però m'agradaria ràpidament fer un recorregut. És cert que tant el Bertran Oriola, com el Bon Pastor, com el Mossèn Vidal i Aunós, l'Alchemika i el Molí, tots tenen unes condicions més o menys iguals, amb les seves deficiències i que poden ser molt recorregudes. Ara bé, la nostra preocupació anava sobretot, a partir del punt 3, amb el que ja ha parlat..., i la Marta, la companya Ribas, de Catalunya Sí que es Pot, ja n'ha fet esment, de la millora de les tarifes públiques per als serveis d'atenció. Aquí nosaltres hem tingut molt d'interès, en aquest punt de la moció, precisament, perquè, «al tanto, quan diem que les empreses també demanen que es millorin les tarifes públiques, hem de tenir molt en compte, tot i que estem fermament convençuts de que cal augmentar-les i que aquest 60 per cent sobretot ha d'anar destinat a la millora dels salaris, precisament, per què? Perquè el conveni del sector és superbaix, perquè, sobretot –ho veurem més endavant–, aquest punt el que vol i el que planteja és exigir que als plecs es fixin uns salaris mínims obligatoris, precisament per les empreses que volen licitar, no? Per què? Perquè és fàcil, podria ser fàcil per a nosaltres, demanar aquests augments i seria molt fàcil, més fàcil encara per a les empreses no dedicar-los precisament al que s'ha de dedicar: a augmentar les condicions, les bones condicions, les justes condicions de treball de la gent, i a millorar les condicions materials, tècniques i de subministres que han de tenir. [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] Vaig ràpid. Tenia molt d'interès també –i aniré rapidíssim– que les visites no fossin anunciades i que es poguessin tenir visites... –i ens estranya molt que Junts pel Sí no ho hagi vist–, que les visites es puguin tenir fora... –i les converses– fora de la presència dels directors o directores dels centres. Precisament, si una cosa han constatat els familiars i alguna cosa constatem és el domini de la por i de l'amenaça en molts centres de treball, no només amb els treballadors i les treballadores, sinó, fins i tot, amb els avis i les àvies que estan als centres, que els esporugueixen, els atemoreixen, perquè no expliquin, perquè no diguin, perquè no recontin tot allò que els passa. Per tant, ens sembla que això és superimprescindible. Com és imprescindible –és imprescindible– perquè, si tot és cert, que el poder adjudicador ja té possibilitats, garanties per excloure, que no prohibir, les baixes temeràries, cal fixar criteris. I aquí agraïm moltíssim que ens hàgiu aprovat l'esmena que plantejàvem, perquè aquests criteris han de ser concrets, precisos, mesurables i, per tant, sancionables. Això és importantíssim. Dir també, i ens sembla molt important –per acabar, perquè ja estic fora–, que anem...
Sí, senyora Serra, se li ha exhaurit el temps.
...–sí–, que anem cap a la llei d'autonomia personal. Voldria acabar amb dues coses. Si podem –si podem– revertir el procés, tenim setze centres públics i tenim quaranta-set centres públics de gestió privada; només fent públics i fent pública la gestió de la responsabilitat que té la conselleria podrem avançar.
Senyora Serra, em sap molt greu, però ha exhaurit molt el temps.
Consellera, aquest deute està pendent. Gràcies. Gràcies per la vostra lluita i per la vostra vehemència. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyora Serra. A continuació té la paraula el senyor Raúl Moreno, del Grup Parlamentari Socialista.
Gràcies, presidenta. Diputats, diputades, consellera Bassa, saludar també les persones de SOS Gent Gran Barcelona, que aglutina també la Coordinadora de familiars de les residències de gent gran –Mossèn Vidal i Aunós, Alchemika, Bon Pastor, Bertran Oriola i Molí. Gràcies per estar aquí i gràcies per la lluita i per les reunions que hem tingut i per la capacitat que hem tingut, també, entre tots, de transformar el que eren desitjos en realitat. Abans ho ha dit la diputada de Catalunya Sí que es Pot, la Marta Ribas: aquesta proposta de resolució té dues parts molt diferenciades, la primera, concreta, que feia referència a aquestes cinc residències de Barcelona on, efectivament, vostès ens han posat a sobre la taula les deficiències continuades, algunes inexplicables, del que estava succeint en aquestes residències, que estaven gestionades, a més a més, o que estan gestionades, algunes d'elles, per la mateixa empresa. Jo crec que, aquí –i mira que soc crític, normalment, amb la consellera en aquest faristol–, vostè ho va fer molt bé quan va retirar..., va suspendre la gestió del Molí, però ho va fer molt bé, va ser ràpid, i la felicito. I ho ha fet molt bé..., entenem que es compromet a fer aquests plecs de condicions que ens permetin canviar la gestió. Això s'ha fet bé. A això s'ha fet una reacció bona, i el que hem de procurar és que això sigui extensible a la major part o a la majoria de les residències a Catalunya. Vostès han posat a sobre la taula un problema que no només afecta Barcelona. Jo, quan aquests dies parlava amb altres SOS Gent Gran que tenim arreu del territori, no només a Barcelona, ens deien: «A nosaltres ens passa el mateix. Nosaltres tenim dificultats també per dir-li a la direcció que aquest servei no funciona, o que la meva mare o el meu pare no està ben atès, o que no els canvien la roba, o que no els dutxen perquè no tenen gent suficient, o que no hi han professionals a les plantes a la nit i que no donem l'abast perquè no es pot fer una bona atenció. Això és una cosa que habitualment, els que anem a visitar –i molts diputats ho fan– residències, passa. I això ens porta, també, a pensar que aquesta iniciativa que portem a Barcelona ha de poder estendre's al conjunt de la ciutadania i al conjunt del país. Té a veure amb la contractació pública, és clar que sí. Té a veure amb que en aquests moments les baixes temeràries o, fins i tot, l'oferta econòmica prima per sobre de la qualitat del servei. Això ja no ens ho podem permetre. I, des del punt de vista de la contractació pública, hem de fer moviments perquè primi la qualitat del servei quan estem parlant de persones grans que estan vivint els seus darrers anys de vida, segurament, en una residència, i que han d'estar cuidades. I hem de tractar la gent de la mateixa manera que voldríem que fossin tractats els nostres pares i les nostres mares: amb cura i amb qualitat. Per tant, en aquests serveis no es pot primar –no es pot primar– l'oferta econòmica. Celebrem, també, l'esmena que ha presentat la CUP, que en aquest sentit deixa molt clar que en els plecs de condicions també s'ha de dir quants treballadors, durant quant de temps, durant tota la contractació, ha d'haver-hi prestant aquests serveis. I també posa sobre la taula un tema que jo crec que és important, que és la inspecció. Mireu, la inspecció... –i això no és culpa, diguem-ne, ni de la consellera, ni és culpa d'aquesta legislatura, sinó que és un tema que potser arrosseguem des de fa molts anys. Si a algú de nosaltres hisenda ens diu: «Li faré una revisió de la seva declaració de renda o dels seus béns d'aquí a tres mesos, aquell, doncs, que no compleix segurament tindrà temps suficient per canviar. A les residències se'ls avisa abans de fer una inspecció... [[veus de fons]] , perquè es fan inspeccions periòdiques, se'ls avisa. [[Veus de fons.]] Sí, sí, i tant que se'ls avisa! Es diu: «Tal dia anirem a fer una inspecció. [[Veus de fons.]] Sí, clar que sí, consellera. Només no s'avisa quan existeix una denúncia. I, per tant, aquesta es fa sense avisar. [[Veus de fons.]] Bé..., bé..., jo crec que sí. [[Veus de fons.]] Jo crec que sí. Hi han residències que saben quin dia vindrà l'inspector. [[Veus de fons.]] Consellera, si us plau...
Si us plau, no fem diàleg.
Hi ha residències... [[Veus de fons.]]
Si us plau...
...que saben quin dia vindrà la inspecció.
...no fem diàleg.
I nosaltres, el que diem és: estaria bé que, tot i que hi haguessin dies en els quals les residències saben que rebran una inspecció, haurien d'haver-hi inspeccions que es facin sense avisar. I s'haurien d'intercalar, perquè, si no, doncs, tenim un problema encara més gran, perquè si es fan inspeccions sense avisar i resulta que tenim aquí totes les famílies dient que hi han problemes greus que no es detecten, tenim doble problema... [[aplaudiments]] –tenim doble problema. O sigui, les fem avisant i no trobem els problemes i les fem sense avisar i tampoc els trobem. Per tant, és lògic i és normal que tinguem un problema greu amb la inspecció. Per tant, jo, el que demanaria, en tot cas, és que vigilem quins serveis estem lliurant a la gent gran, arreu del país, perquè el nostre sistema d'inspecció no està funcionant. I acabo amb les dues esmenes que hem incorporat. Nosaltres, les famílies moltes vegades es troben amb problemes, i abans ho dèiem, la por: la por al tracte del meu familiar, la por a parlar directament amb la direcció, la por dels treballadors a parlar amb la direcció que es poden quedar sense feina. I per això proposem aquí un punt d'atenció presencial per a famílies i usuaris a les residències, per tal que es puguin comunicar les queixes directament al departament i es puguin fer amb un mecanisme molt més ràpid que no una denúncia, perquè moltes persones no tenen, alguns, la capacitat, altres, el temps, i alguns tampoc els diners com per interposar segons quines denúncies. I acabo. Caldria complir les mocions, esperem que aquesta s'acompleixi, però també demanem en aquesta moció...
Senyor Moreno, ha exhaurit el temps.
...que s'acompleixin –acabo, presidenta–, mocions anteriors que parlaven de la llei de la gent gran, que no s'ha presentat, de les llistes d'espera, de dependència, que encara no s'han complert. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor Moreno. A continuació té la paraula la senyora Elisabeth Valencia, del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Gracias, presidenta. Consellera, vicepresidente, diputados, diputadas, queremos saludar a los familiares de usuarios de residencias que hoy nos acompañan: gracias por venir y gracias por vuestra lucha diaria para pedir un derecho que debería perteneceros, que es que se atienda bien a vuestras familias. Bien, empezamos nuestra intervención con una afirmación categórica, y es que en Cataluña no pensamos que se esté atendiendo bien a las personas mayores o no con la dignidad que se merecen. Y me explico. Yo voy a hablar de la lista de espera: cuatro años de lista de espera, según las entidades, para hacer una residencia, veinticuatro mil personas esperando y problemas de gestión en algunas residencias públicas, como se ha manifestado en la ciudad de Barcelona, que parece ser que van a tener solución, pero esperamos que se solucionen todos los problemas que hay en las residencias en toda Cataluña. Esta moción, como he indicado, centra sus puntos en... –dos puntos–, en cinco residencias de Barcelona, pero este hecho no es aislado. En este caso, las familias se han organizado para llegar a las instituciones a pedir sus derechos, pero sufrimos un problema que es estructural, un problema que debemos afrontar conjuntamente porque afecta a muchas personas y que nos acabará afectando a todos en alguna fase de nuestra vida. Desde Ciutadans este hecho nos entristece y pensamos que se debe hacer una reflexión profunda, un cambio de planteamiento, un cambio de modelo, pero para ello necesitamos una cosa fundamental, que es voluntad política; voluntad política del Govern, que es el encargado de gestionar el presupuesto. Y lo hemos dicho muchas veces: prioridades, consellera –prioridades. Nuestros mayores no pueden estar tanto tiempo para que se les realice una valoración, no podemos tener una lista de espera como la que tenemos en Cataluña, y tenemos unas necesidades urgentes en muchos municipios de residencias, tenemos necesidades de residencias en muchos municipios de Cataluña. Ciudades como Sabadell, Terrassa y Santa Coloma necesitan residencia urgentemente y no estamos sabiendo cumplir estas necesidades. ¿Y qué hace Junts pel Sí en cada comisión? Miren, en la pasada comisión presentaron una iniciativa para pedir residencias y se volvieron a abstener, y se justificaron en la planificación de los recursos. Y nosotros estamos de acuerdo en que se planifiquen los recursos, pero los recursos deben ir donde realmente se necesitan. Tenemos a veinticuatro mil personas esperando, como he indicado, y la gente sufre, las familias sufren y las más castigadas son las familias con pocos recursos. Los profesionales que trabajan en las residencias, con buena voluntad están realizando la atención directa como pueden, con ratios de personal muy a la baja, con unos sueldos bajos para el trabajo que realizan y el compromiso que requiere este trabajo que se realiza en las residencias. Falta de higiene, problemas con la medicación, falta de personal médico: estos son algunos de los problemas que nos han expresado los familiares y que queremos trasladar aquí. Consellera, yo misma le pregunté sobre la inspección que se realiza en las residencias y usted me contestó, hace ya ocho meses, y nosotros lo hicimos desde la voluntad de querer controlar el servicio que se está dando a los familiares de las residencias. Atender a los más vulnerables debería ser una prioridad absoluta del Gobierno –lo diremos las veces que haga falta. No podemos dejar a nuestros mayores sin atender en casa esperando valoración o esperando por la lista de espera; no puede ser que cuando lleguen a ocupar la plaza, y en unas condiciones en muchos casos cognitivas deterioradas, no se les atienda bien. Por tanto, le pedimos que prioricen y que tomen medidas inmediatas para solucionar los problemas urgentes que existen en las residencias de toda Cataluña. Hemos presentado enmiendas al texto con voluntad de enriquecerlo, concretamente en relación con el cumplimiento de las condiciones laborales de los trabajadores en las residencias. Queremos destacar que la Generalitat tiene competencias en inspección de trabajo y debe vigilar que las condiciones laborales de los trabajadores se cumplan y que no haya excesos en turnos de trabajo ni en el desempeño de funciones que no les corresponden por categoría profesional. También hemos presentado enmiendas para que se mejoren las tarifas públicas y no solo para beneficiar a las empresas, sino para beneficiar las condiciones laborales de los trabajadores y para beneficiar el servicio y la calidad en el servicio. Apoyamos esta moción prácticamente en su totalidad, esperando que se tomen medidas inmediatamente. Gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyora Valencia. A continuació té la paraula el senyor Josep Maria Forné, del Grup Parlamentari Junts pel Sí.
Gràcies, presidenta. Vicepresident, conselleres, diputades i diputats, ha sortit..., i també, si us plau, em deixava els familiars d'usuaris de residències de gent gran i la plataforma SOS Gent Gran de Barcelona; benvinguts a casa vostra, que és el Parlament, que és la casa de tots. Ha sortit diverses vegades la paraula «dignitat, i aquí, en el fons, en aquesta moció el que es barreja al darrere és el tema de la dignitat. La dignitat pot ser un concepte molt abstracte, però segur que la millor manera de definir la dignitat és a través d'una manera de viure, i la manera de viure digna és aquella que dignifica la vida dels altres, i dignificant la vida dels altres es dignifica el qui la practica. Dic això perquè aquesta manera de dignificar i aquesta manera de viure és a través de maneres de comportar-nos. Una d'aquesta és tenir cura d'aquelles persones que més necessitat tenen. La gent gran és una que pot tenir-ne, sobretot quan la dependència es va afegint no només a l'edat, sinó també a les seves circumstàncies vitals. Per això felicitem la iniciativa d'aquesta moció, la veritat. Estem totalment allunyats del catastrofisme d'algunes de les intervencions que ens han precedit, que semblava com si aquí a Catalunya, bé, fos un desastre. Al contrari, no creiem que ho sigui. Ara, també és veritat que tot es pot millorar, i aquesta moció el que busca és millorar aquestes condicions de dignitat. La felicitem, aquesta moció; felicitem la iniciativa i felicitem també la voluntat d'acord, perquè crec que cal destacar-la i especialment de la diputada Marta Ribas, així com d'alguns dels diputats amb els quals hem negociat, malgrat que, al final, doncs, potser no arribem en algun punt a l'acord, però, en aquest cas, tant del diputat Raúl Moreno com del Fernando Sánchez, doncs..., hi ha hagut una voluntat de trobar acords. Gràcies per això. La moció consta de dues parts, ja s'ha repetit. I una és la que fa referència a la intervenció del departament en les cinc residències que se'ls ha de renovar les condicions de plec, i crec que aquest és un acord que hi ha unànime, i felicitem la conselleria pel compromís ferm que s'ha fet. I després té un altre conjunt de propostes, aquesta moció, que el que busquen és millorar la gestió de les residències, i en aquest sentit cal dir que hem arribat a transaccionar acords amb les esmenes i amb punts de tots els grups en tots els punts menys en un, i en aquest és en el que especialment m'hi aturaré un segon per a explicar per què la nostra posició és contrària al punt 3.2. Se n'ha fet esment, i és el punt que parla de la millora de tarifes públiques. Nosaltres hi estem d'acord, fins al punt que hem proposat un text alternatiu que començava literalment com comença aquest punt: «Millora de les tarifes públiques. No estem d'acord en l'aplicació que es fa d'aquesta millora de les tarifes públiques, exactament en el redactat que se'n fa, que diu que aquesta millora s'ha de traduir en un 60 per cent en les condicions laborals dels treballadors i la resta en la millora d'atenció del servei dels usuaris. Creiem que aquesta determinació del tant per cent és un error que a més a més perjudica, perjudica els usuaris, i a més a més no és just amb aquelles empreses, aquelles entitats –perquè hi ha de tot– que treballen en el món de la residències molt bé i respecten els sous i miren la qualitat dels treballadors. El que farà aquesta proposta, si és que s'arriba a aprovar, és amplificar una injustícia que es produeix en desigualtats salarials, perquè el que estàs fent és, aquestes desigualtats, reproduir-les en un 60 per cent en la seva aplicació. Creiem nosaltres –creiem nosaltres– que aquestes millores hi haurien de ser, però amb la llibertat i la possibilitat de que els convenis es puguin regular. Creiem en l'eina del conveni –de fet, és el punt següent–, el qual nosaltres valorem i potenciem. I és per això que aquest punt 3.2, el votarem en contra, per donar mèrit a aquelles empreses i aquelles entitats que ho fan bé, que n'hi han i que n'hi han moltes i que si algú, segons com, hagués escoltat les intervencions anteriors, semblava que exclusivament el que fan aquestes empreses és mirar només pel seu benefici i perjudicar els usuaris. I això no és veritat, ni és correcte. I, per acabar, donar les gràcies per la iniciativa aquesta. Dir que avui sentia, en un altre context, que el conflicte Catalunya - Estat espanyol es resoldrà a favor d'aquell que aconsegueixi identificar majoritàriament el seus ciutadans amb la seva dignificació. En aquest sentit creiem, doncs, que aquesta moció és un pas més en una identificació cap a les nostres raons. I per això ens felicitem per aquesta moció. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyor Forné. A continuació, per a fixar la seva posició té la paraula el senyor Fernando Sánchez, del Grup Parlamentari Popular de Catalunya.
Gràcies, presidenta. També, familiars d'afectats i de persones a les residències que avui ens acompanyeu. Mirin, jo no oblidaré mai quan als catorze anys els meus pares em van dir: «Durant aquests propers mesos tindrem l'àvia a casa, que és molt gran i ara estarà a casa amb nosaltres i tu t'encarregaràs d'estar amb ella i vetllar cada nit per ella. Per mi va ser un xoc molt important, perquè jo tenia l'acceleració i la immediatesa de l'adolescència i aquella cultura, diguéssim, vital xocava amb l'experiència, amb una vida com a càmera lenta. I, llavors, aquest xoc per mi va ser interessantíssim per comprendre també la dignitat de les persones grans. I sempre, després, amb el temps, penso podries haver fet més, no? Allò que sempre penses quan algú se'n va. I penso que, com a societat, també pensarem que hauríem d'haver fet molt més per les nostres persones grans. En aquesta societat adolescent –que tots som una mica adolescents– de la imatge, de la immediatesa, de les presses, de l'acció frenètica, del culte al cos..., clar, on queden les persones grans? Fins i tot en la política, eh? On queden les persones grans? I la tenim aquí, i l'hem d'abordar a fons, aquesta qüestió. Tenim una població de la tercera edat cada cop més nombrosa, i no hi estem preparats i no estem fent les coses bé. Parlaré d'alguns casos concrets que ens acompanyen, després; però, més en general, tenim un sector que ha passat uns anys duríssims. I no amago la responsabilitat de tots, eh? Doncs..., també de les decisions del Govern central, de tots. Però el sector ha passat uns anys duríssims, amb impagaments, amb retallades, amb dificultats financeres enormes. Tenim uns treballadors molt mal pagats i amb un altíssim valor social –i conec el tema de primera mà– i després em referiré a aquest punt. Tenim unes llistes d'espera inacabables. Tenim a Barcelona 350.000 persones de més de seixanta-cinc anys i cinc mil places de residència. És a dir, un decalatge absolut. I, per tant, jo penso, consellera, que quan hagi passat la tempesta, quan hagi passat la tempesta de tardor –si és que queda algú aquí–, ens hauríem de posar amb aquest tema, que és un tema molt important: quin model volem d'atenció a la tercera edat i com ens el plantegem i què fem. Perquè no estem a l'alçada, i tenim un problema molt important. Ens hem trobat després, ja apropant el focus a Barcelona, un problema inacceptable que..., com deia ara el diputat Forné, al qual agraeixo sempre la seva voluntat de transacció i el seu tarannà, doncs, hem tingut un problema molt seriós, que ha afectat la dignitat de moltes persones. I, per tant, demanem a la Generalitat –ja ho ha fet–, que actuï, que convoqui un nou concurs l'any vinent, que supervisi immediatament aquests centres perquè es compleixin..., i es supleixin les mancances. Nosaltres som..., i ho deia el diputat socialista –nosaltres també–, ho hem parlat, eh?, però som partidaris, en un tema tan delicat, de les inspeccions sense avisar. És a dir, amb la gent gran no s'hi juga. Però igual que dic això, també dic que hem d'ajudar molt més al sector; el sector està sobrepassat, el sector no pot. Hem de revisar les ràtios, hem d'incrementar també el suport econòmic i les tarifes; és a dir, es veu absolutament superat. I també, des d'un punt de vista econòmic, que aquí es planteja, a la moció, nosaltres donarem suport a que el criteri econòmic no sigui el decisiu. S'han de tenir en compte diversos paràmetres. Al final, l'important és que sigui una atenció digna, professional, personal, per a les persones grans. Però una cosa és que el criteri econòmic no sigui el principal, amb la qual cosa estem molt d'acord, i una altra cosa és dir que es prioritzen les empreses del tercer sector, a les quals jo tinc una gran estimació i hi tenim relació habitual, però també tenen els seus interessos, les empreses del tercer sector –aquí tothom té els seus interessos. I estem en una societat en la qual no es prejutgen les intencions –o volem abolir la llibertat de consciència aquí? És a dir, les intencions són lliures. A cadascú, a la seva vida pública, privada, el que se li valoren són els resultats, i el que es valora és com s'atenen les persones. I si s'atén bé una persona, el que és important és això i no tant quina és la intenció de les persones que impulsen el projecte. És a dir, no hi ha un equivalència entre bona intenció i bon servei; molts cops, sí; però altres cops, no. I, per últim –ja acabo–, a mi m'estranya molt –m'estranya molt– que el PDECAT avui voti [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] i es carregui el seu model de donar prioritat i preferència al tercer sector. Perquè jo el que vull és llibertat i que tots puguin competir, cadascú amb les seves intencions. I sobre el tema de l'augment salarial, hi hem pensat molt, no és la redacció que ens hauria agradat. Pensem que és una redacció excessivament intervencionista i que el Parlament no és un comitè d'empresa...
Senyor Sánchez...
...–acabo–, però...
...ha exhaurit el temps.
...–acabo, presidenta–, però, amb els sindicats i amb la patronal, nosaltres estem d'acord en que s'ha d'augmentar la tarifa i s'han d'augmentar també, vinculat a això, els salaris d'aquestes persones que tenen un paper tan important i socialment tan decisiu. I, per tant, votarem a favor d'aquest punt...
Senyor Sánchez...
...com a impuls, perquè la Generalitat...
...ha exhaurit el temps.
...actuï a favor d'un augment salarial i de les tarifes. Gràcies, presidenta. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, senyor Sánchez. Per a pronunciar-se sobre les esmenes té la paraula la senyora Marta Ribas.
Gràcies, presidenta. Bé, agraïm molt les esmenes dels diversos grups parlamentaris. La veritat és que n'hem incorporat força; hi ha hagut, crec, molta voluntat d'intentar posar-nos d'acord en molts dels punts i amb moltes especificacions, que s'han incorporat. Gràcies a tots i pels nous punts. Crec que és important que deixem clares les coses, de què estem parlant. Estem parlant de mesures per garantir una atenció digna per a la nostra ciutadania, la gent gran, que és part de la nostra ciutadania. Però també estem parlant de deixar de permetre que els serveis públics bàsics siguin usats com a un nínxol de negoci. Perquè les empreses, sí, tenen evidentment tot el dret a fer beneficis. Les intencions són lliures, senyor Sánchez, exacte, però el serveis públics no han de ser allà on es vagi a fer el negoci. I d'això és del que estem parlant a la majoria de les mesures que estem plantejant en aquesta moció; moció en què intentem resoldre aquest problema d'una atenció no prou digna en les nostres residències. I per a resoldre aquest problema cal dignitat dels treballadors i treballadores. I saludo la gent de Comissions Obreres d'aquest sector que estan avui acompanyant-nos. [[Aplaudiments.]] Sense dignitat en les condicions laborals, de què estem parlant en un servei d'atenció a les persones, sinó del personal que atén les persones? No es pot garantir un bon servei. Per tant, sí, ens cal que aquest sector, que hauria de ser un sector de generació d'ocupació estable i correcte i digne, deixi de ser un sector de generació de pobresa laboral. Per a fer això cal el conveni català, sí. Però per a fer el conveni català calen més recursos. I això no només ho diuen els sindicats, ho diuen les mateixes empreses: o es milloren les tarifes públiques, o es milloren els diners, s'incrementen els diners que es donen a les empreses i, a més, es condiciona, tal com plantegem en aquesta moció, que bona part d'aquests diners –la major part d'aquests diners– vagi a millores laborals, o ni hi haurà millores de les condicions laborals ni hi haurà nou conveni –conveni català– del sector, ni es millorarà, per tant, tampoc el servei d'atenció a la nostra gent gran. Volem resoldre la deficient atenció de la nostra gent gran? Resolguem les condicions laborals del personal d'aquests serveis. I això comporta millora de les tarifes. Avui el Parlament els donarà aquest mandant, consellera. Espero que ho compleixin. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyora Ribas. Un cop acabat el debat, estem cridant a votació. [[Pausa llarga.]] Senyor Fernández, per què em demana la paraula?
Gràcies, presidenta. Per demanar votació separada dels punts 5.4 i 5.7.
5.4 i 5.7. Es poden votar conjuntament?
Per nosaltres, sí.
Senyor Forné, per què em demana la paraula?
Per demanar votació separada del punt 3.2.
3.2 –3.2.
I per nosaltres es poden votar també conjuntament el 5.4...
Els dos?
Sí.
Senyor Carrizosa, per què em demana la paraula?
Per demanar votació separada.
Digui, de quins punts.
Del punt 5.7.
Per tant, el 5.4 i el 5.7 no es poden votar conjuntament.
No.
D'acord. [[Pausa llarga.]] S'ha demanat votació separada dels punts 3.2, 5.4 i 5.7, que no es poden votar conjuntament. Per tant, votarem primer aquests tres punts i després la resta de la moció. Votarem el punt 3.2. Comença la votació. El punt 3.2 ha estat aprovat per 66 vots a favor, 60 en contra i cap abstenció. A continuació votarem el punt 5.4. Comença la votació. El punt 5.4 ha estat aprovat per 116 vots a favor, cap en contra i 10 abstencions. A continuació votarem el punt 5.7. Comença la votació. El punt 5.7 ha estat aprovat per 92 vots a favor, cap en contra i 34 abstencions. A continuació votarem la resta de la moció. Comença la votació. La Moció sobre la situació de les residències de la gent gran ha estat aprovada per 126 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. [[Aplaudiments forts i perllongats.]] Moltes gràcies a totes i a tots. S'aixeca la sessió.