Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Četvrtog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 100 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali molim vas da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Izvolite. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da su u sali 94 poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Pre prelaska na dalju raspravu Narodna skupština radi na osnovu člana 235. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, koji glasi da predsednik, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe pravo iz stava 1. člana 235. može ostvariti na sednici Narodne skupštine usmeno u jednom obraćanju u trajanju do pet minuta, utorkom i četvrtkom, i to odmah nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici, a pre prelaska na dalju raspravu. Da li neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 235? (Da.) Narodna poslanica Milica Vojić Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre izvesnog vremena, u momentu kada je ovde bilo nekoliko ministara iz Vlade Srbije, postavila sam jedno pitanje koje se odnosilo na gospodina Dulića, ministra ekologije i zaštite životne sredine, ali s obzirom da su se stvari od tada jako promenile, to pitanje ponovo ću da postavim i malo ću ga izmeniti. Mislim da su svi upoznati s tim da je preduzeće za sakupljanje, preradu i uništavanje otpadaka "Kemis" Valjevo, koje je inače u 100% vlasništvu preduzeća "Gorenje" od 2004. godine i koje ima jednog jedinog zaposlenog, i to direktora, tražilo od Ministarstva zaštite životne sredine izdavanje integralne dozvole za skladištenje opasnog otpada na lokaciji HP 7022/40 Valjevo. To je lokacija koju inače koristi preduzeće "Gorenje", koje u Valjevu ima fabriku bele tehnike. To je lokacija koja se nalazi, otprilike, kilometar i po od centra grada, nalazi se usred naselja, najvećeg gradskog naselja Kolubara, nalazi se na 50 m od vodotoka reke Kolubare, između četiri velika valjevska naselja, praktično u dvorištu jedne srednje škole i odmah pored obdaništa. Na tom prostoru bi preduzeće "Kemis", prema onome što je tražilo, dakle ima jednog zaposlenog i predalo je finansijski izveštaj za 2007. i 2008. godinu, za 2009. godinu nema podataka, i to u hali veličine 120 kvadrata napravilo skladište opasnog otpada. Otpad bi se sakupljao na celoj teritoriji Srbije, tamo bi se pakova u odgovarajuću ambalažu i transportovao do mesta prerade ili do skladišta kompanije u Valjevu. U ovom skladištu otpad bi bio siguran i odložen prema vrsti. Da li je to izvodljivo na kvadraturi od 120 kvadrata ili će se graditi još, a kada se sakupi veća količina prevozio bi se u posebno opremljenim kamionima. Tako objašnjava "Kemis". ''U skladištu bi se taj otpad dodatno proverio, prepakovao, pripremio za skladištenje i prevoz, tečni otpad bi se prebacio za transportnu ambalažu u veće rezervoare za skladištenje (i sve to na tih 120 kvadrata). To će se vršiti ručno ili odgovarajućim pumpama (zamislite kako je to dobra oprema), zavisno od vrste i svojstava otpada.'' Kakva oprema garantuje građanima Valjeva da će biti i te kako ekološki sigurni i bezbedni? To će biti metalni ili plastični rezervoari, zatim, kontejneri od metra kubnog, metalna ili plastična burad. Zašto vas ovo asocira na aferu zvanu "Helios", ne znam. Dakle, u Valjevu bi se istovremeno najviše čuvalo 50 tona otpada. Prema Zakonu o upravljanju otpadom, član 20. stav 1. tačka 5, Ministarstvo bi, na osnovu mišljenja koje bi dobilo od lokalne zajednice, znači od vlasti grada Valjeva, dalo dalje svoje mišljenje i dalo ovu dozvolu. Znam, mišljenje lokalne zajednice je negativno. Ipak, danas u novinama vidim da će ministar Dulić dati ovu dozvolu. Ono što je najinteresantnije, ne radi se o lokaciji o kojoj sam sada čitala i na koju se odnosio zahtev preduzeća "Kemis", radi se o nekoj drugoj tajnoj lokaciji. Ne znam zašto me ovo podseća na onu tajnu lokaciju kod Velike Plane. Kada je ministar Dulić u pitanju, on je poznat ovih dana najviše po onome što je predao kao svoju imovinu i naslovu u jednim novinama, gde se kaje što je to tako predao i kaže "ispao sam glup, jer sam hteo da budem pošten". Inače je poznat kao najbogatiji ministar u Vladi Srbije. Bojim se da to njegovo bogatstvo može delimično da se dovede u vezu i sa ovakvom dozvolom. Pitam i ministra Dulića i predsednika Vlade Srbije gospodina Cvetkovića – da li je moguće da će Vlada Srbije, koja je građane Valjeva potpuno unesrećila, uzela im je region, upropastila grad, upropastila sve što je moglo da se upropasti i sada će da im upropasti i životnu sredinu, dakle, da li je moguće da će ova Vlada nastaviti posao koji je onako dobro započeo NATO? Valjevo je, moram vam reći, strašno postradalo za vreme bombardovanja. Uspelo je da se oporavi ekološki, sada taj posao nastavlja gospodin Dulić. Ono što me, isto tako interesuje, to je izveštaj koji je Ministarstvo napravilo tokom posete lokaciji koju je preduzeće tražilo. Treće pitanje, interesuje me da mi se dostavi koja je nova lokacija na kojoj će se graditi ova deponija i koju će građani Valjeva dalje morati da obilaze u luku od 500 km.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, nažalost, moram da prekršim obećanje vezano da neću više postavljati pitanja kada su u pitanju "Novosti" i Luka "Beograd", ali preko ovoga ne može da se pređe. Ovaj dokument govori o kakvom se kriminalu radi i o kakvim kriminalcima se radi kada je u pitanju privatizacija, odnosno pljačka imovine građana Srbije. Ovde imam rešenje Ministarstva za ekonomsku i vlasničku transformaciju od 29. februara 2000. godine, kojim je poništeno sve vezano za kompaniju "Novosti". Gospodin Novaković, između ostalog, pretpostavljam da to zna, pošto je imao prilike da zastupa male akcionare. Posle ovog rešenja, pošto se nisu žalili Višem trgovinskom sudu, ovo rešenje je normalno postalo pravosnažno i kompanija "Novosti" je brisana iz Privremenog registra. Sve akcije koje su do tada podeljene postale su praktično ništave. Iako je ovo rešenje doneto posle nekoliko godina, odnosno 2002. godine, posle raznoraznih falsifikata, ujdurmi i svega toga, kompanija "Novosti" se pojavljuje u Centralnom registru i sada se postavlja pitanje kako je moguće da se pojavi u Centralnom registru, a iz Privremenog registra je izbrisana? Znači, izvršen je falsifikat. Godine 2006. počinje privatizacija. Ovde imam pismo direktoru berze, Gordani Dostanić, koje je upućeno 24. avgusta i upozorenje da akcije "Novosti" ne mogu biti iznete na berzu zato što postoji ovo rešenje kojim je sve poništeno. Sada vi vidite, odnosno građani Srbije u kakvoj mi to državi živimo. Ko upravlja ovom državom? Ovakva pljačka, ovakav kriminal mislim da ne postoji u istoriji, da iako je potpuno sve jasno, sve čisto, mi dolazimo u situaciju da jedna određena grupa, bez obzira na sve, nemilosrdno pljačka imovinu građana Srbije. Zato imamo danas problem vezano za "Maksi", za "Luku Beograd", a sada vam obećavam da ćemo otvoriti aferu Pekabete ili bilo koju drugu privatizaciju da otvorimo, videćete da je u pitanju kriminal. Očigledno je da se neke stvari menjaju, neki su već pokupili svoj kapital, pa su se preselili u neke druge zemlje, ali ja ih upozoravam i kažem im da to ništa neće vredeti. Sve što su opljačkali od građana Srbije, moraće da vrate građanima Srbije. Između ostalog, postavio sam pitanje da li je izvršen deobni bilans kompanije "Borba", novinskog izdavačkog preduzeća kompanije "Borba"? Nisam dobio taj odgovor i ne treba ni da ga dobijem. Nije nikada izvršen deobni bilans. Onda vam postavljam pitanje kako je uopšte moglo da dođe do privatizacije "Borbe", trgovinske mreže "Borbe", "Novosti" i svih preduzeća koja su bila u okviru Novinsko-izdavačkog preduzeća "Borba"? Moglo je zato što imate u Vladi kriminalce, ministre koji su čisti kriminalci, koji su to dozvolili, ali je problem što iako svi dokazi postoje, vi apsolutno ne reagujete. Ne znam šta je potrebno da vi pokrenete ova pitanja? Šta čekate? Da pokupe imovinu i da pobegnu iz države? Šta je još potrebno da vam se kaže da bi Republičko javno tužilaštvo nešto uradilo? Sada postavljam pitanje da Republičko javno tužilaštvo da odgovor dokle je stiglo u pretkrivičnom postupku, da li su posle svega ovoga našli elemente da se pokrene krivični postupak? Interesuje me, ako jesu, protiv koga je taj krivični postupak pokrenut?
Reč ima narodni poslanik Božidar Delić.
Uvažena predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, izgleda da su u Srbiji ključne reči: pljačka, kriminal i korupcija. Pomenuću jednu veliku firmu jednoga giganta u Srbiji, koji praktično životari svoje poslednje dane. Reč je o privatizaciji holdinga "Komgrap" o kojoj ste mogli ovih dana da čitate i u štampi. Taj holding koji je nekad zapošljavao oko 15.000 radnika danas ima svega 750 radnika. Plate ne prima od početka 2009. godine, od 1. januara 2010. godine radnici nemaju ni zdravstveno osiguranje. Obećanja su bila drugačija kada je 2007. godine u julu ova kompanija privatizovana. Kompanija "Integral inženjering" iz Laktaša kod Banjaluke, čiji je vlasnik Slobodan Stanković, kupila je 50,3% firme za 4,3 miliona evra. U to vreme procena vrednosti koju je uvaženi ekonomista Branko Dragaš izvršio govorila je o vrednosti firme od 130 miliona evra. U sastavu holdinga "Komgrap" bilo je 11 preduzeća. U Makišu je bila proizvodnja stolarije godišnjeg kapaciteta stolarije za 11.000 stanova, ciglana u Obrenovcu, fabrika kioska u naselju Kijevo i još mnogo drugih firmi. U Sokobanji je bio hotel od 1.834 kvadrata, u Obrenovcu 18 hektara zemljišta, u Makišu 8,7, u Kijevu 3,9, tri proizvodne hale u Železniku, Kijevu i Rakovici, ukupne površine 7.200 kvadrata, šest fabrika betona, dva restorana, 635 ležaja za radnike. U prospektu za tendersku prodaju "Komgrapa" prikazana je manja kvadratura najskupljih lokacija. Evo, recimo, na Terazijama, Terazije 4. "Komgrap" je imao 3.243 kvadrata poslovnog prostora, a prikazano je samo 1.439. U Kosovskoj ulici, ovde kod nas u blizini, prikazano je 182 kvadrata, a sakriveno 1.257 kvadrata. U Sokobanji ovaj hotel od 1.834 kvadrata sakriveno je 1.734. kvadrata, a prikazano samo 100 kvadrata. Vlasnik "Integral inženjeringa" Slobodan Stanković i ujedno vlasnik "Komgrapa" preuzeo je poslovni prostor u Kosovskoj ulici za 3,2 miliona, kompenzacijom, bez ikakve uplate, zbog navedenog duga "Komgrapa". Prilikom kupoprodaje većinskog dela "Integral" se obavezao da će za 16 meseci investirati u "Komgrap" 4,3 miliona evra i zaposliti 2.000 radnika. Investicioni plan, međutim, nikada nije realizovan. Godine 2009. 23. oktobra specijalnom tužiocu podneta je krivična prijava broj 468/09 protiv devet odgovornih osoba. Do današnjeg dana po tom pitanju ništa nije učinjeno. Interesantno je da su ključni igrači u ovoj prljavoj raboti većinski vlasnik Slobodan Stanković, generalni direktor "Komgrapa" Darko Pašić i predsednik upravnog odbora Darko Matijašević, inače bivši ministar unutrašnjih poslova u Vladi Republike Srpske. Inače, kaže se da je Stanković samo fiktivni vlasnik ove firme, a da je pravi vlasnik gospodin Dodik. Bez obzira da li je ovo tačno ili ne, Vlada bi ipak trebalo da odgovori na jedno kratko pitanje – da li je državni interes da se Srbija pljačka na ovakav način?
Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč da zatraži objašnjenje? Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Slavica Đukić-Dejanović, Aleksandar Pejčić, Bojan Kostreš, Aleksandra Janković i Elvira Kovač. Obaveštenje o pozvanima na sednicu. Saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, pored predstavnice predlagača, Diane Dragutinović, ministarke finansija, pozvala da sednici prisustvuju i Vuk Đoković, državni sekretar u Ministarstvu finansija i Nataša Kovačević, pomoćnica ministarke finansija. Nastavljamo rad po dnevnom redu. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O PORESKOM POSTUPKU I PORESKOJ ADMINISTRACIJI (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Zoran Krasić, Dragan Stevanović, Vladan Jeremić, Milorad Buha, Lidija Dimitrijević, Edip Šerifov, Slobodan Maraš i grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima, a pisanim putem grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo povukla je amandman na član 15. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pre prelaska na pretres amandmana na član 1, podsećam narodne poslanike da su ovlašćeni predstavnici po ovoj tački dnevnog reda, kao i drugima u kojima su bili u zajedničkom načelnom pretresu, narodni poslanik Slobodan Maraš – poslanička grupa LDP, narodni poslanik Milan J. Nikolić – poslanička grupa SPS-JS, narodni poslanik Vladimir Ilić – poslanička grupa G 17 plus i narodni poslanik Milorad Buha – poslanička grupa SRS. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Maraš. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Da) Narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Dragutinović, obrazloženje za ovaj amandman koji sam podneo na član 3. bilo je isto kao i kod amandmana koji sam podneo na član 21, tako da ću iskoristiti vreme poslaničke grupe i govoriti i o jednom i o drugom. Ovo što ste i kako ste naumili u ovom zakonu – ne može. Jednostavno – ne može. Nemate argumente to da odbranite, jer da ste imali napisali biste ih u obrazloženju kojim ste odbili ovaj amandman. Vi ste se u obrazloženju pozvali na Zakon o lokalnoj samoupravi koji za aspekt kritike ili osporavanja vaše namere meni nije bio polazna osnova. U vašem obrazloženju vi ste napisali da se amandman ne prihvata iz razloga što, saglasno odredbi člana 6. Zakona o finansiranju lokalne samouprave, napravio sam lapsus malopre, jedinici lokalne samouprave pripadaju izvorni prihodi ostvareni na njenoj teritoriji, nezavisno od toga da li su naplaćeni u postupku redovne ili prinudne naplate, odnosno u kom obliku su naplaćeni. Ali, mi to uopšte nismo osporili i naša ideja nije bila da osporimo pravo lokalnim samoupravama da na jedan ili drugi način ostvaruju svoje prihode. Čak smo to u svojim diskusijama pozdravljali i na tome insistirali. Prihodi lokalne samouprave su bitni i bitniji su nego Vladi, koja je kasnila godinama sa izgradnjom mehanizama koji bi olakšali postupak ili proces naplate prihoda na lokalnom nivou. Ali, sad je Vlada došla u jednu situaciju da nema budžetskih sredstava, od lokalnog, pokrajinskog do državnog nivoa, pa ćemo se na različite načine dovijati da te budžetske rupe od lokalnog do državnog krpimo na način koji objektivno nije u skladu sa zakonom. Vi možete sad da se pozovete na Ustav, jer je Ustav 2006. godine definisao oblik javne svojine, ali iz tog Ustava nisu proistekli zakoni kojima biste mogli da nađete uporište za sve ovo što pokušavate da uradite. Ne postoji svojina u vlasništvu lokalne samouprave, a vi ovde to predviđate. To ozbiljno dovodi u pitanje kredibilitet vas koji ste pisali ovaj zakon i primenjivost ovoga zakona. Postoji zakon koji je donet 1995. ili 1996. godine i to je Zakon o sredstvima u svojini Republike Srbije. Status svojine i ko može da raspolaže svojinom, nažalost, u Srbiji i dan-danas reguliše taj zakon. Menjan je 1995, 1996, 1997. i 2005. godine. Ako ste imali argumente da kažete zašto niste doneli do Ustava, od Ustava do danas proteklo je četiri ili pet godina i Vlada Republike Srbije nije našla za shodno da donese zakon koji bi regulisao status svojine. Sad ste vi dovedeni u nezgodnu poziciju. Jednu objektivno dobru i korektnu nameru, ostvarenja prihoda na lokalnom nivou, ne možete da ostvarite zato što nemate zakon koji reguliše do kraja svojinu. Svojinom, nažalost, ili tako je kako jeste, raspolaže isključivo država Srbija, a eventualnim izmenama tog statusa može da se bavi samo Vlada Republike Srbije i može da se bavi Direkcija za imovinu. Ali, čak ni to nije nešto precizno definisano nego je otprilike, pa kako se kad, ili jednima ili drugima svidi, ili kako procene da postoji ili ne postoji politički interes, ta svojina može da promeni svoj status itd. Ali, zakon kao zakon, koji će regulisati, predvideti i definisati mogućnost da neka nepokretnost postane vlasništvo lokalne samouprave ne postoji. Nažalost, u Srbiji to danas ne postoji. O svemu tome je gospoda koja čini deset godina postpetooktobarske vlasti je trebalo da misli na vreme. Vi ste danas zbog situacije da nema novca došli u priliku da jedan dobar mehanizam predvidite i izgradite, ali je neodrživ zato što je suprotan nekim drugim zakonima. Ne znam da li ću se pravilno izraziti, nisam pravnik – lokalne samouprave nemaju status lica u pravu da stiču svojinu i dok im to ne obezbedite, ne možete ovo da primenjujete. Sada pitam – šta će se desiti ako na kontu nekog poreskog prihoda nekome zapleni lokalna samouprava kuću? Ne može da je proda, prelazi u javno vlasništvo i taj se pozove na zakon koji je još uvek važeći i tuži državu, šta će se onda desiti? Država je na osnovu zakona dužna da mu to vrati, jer će objektivno da se pozove na nešto što je još uvek na snazi. Mogli ste prvo da donesete zakon koji će derogirati Zakon iz 1996. godine, pa bi onda ova vaša ideja bila dobra i održiva u praksi. Nažalost, to niste uradili. S jedne strane, republički budžet je šupalj i bio bi dva puta šuplji kada biste u kapitalne troškove ušli ozbiljno. Načini da obezbedite prihode su jalovi. Pre nekoliko dana, slušam priču, prodaju se zapisi, ako su na duži rok od tri meseca ne prodaju se, prihodi ne mogu da se obezbede da se krpe budžetski deficit, pa ste prinuđeni opet da ih oročite na tri meseca, pa tek onda uspete nešto da prodate. Zbog činjenice da u budžetu nema sredstava, transferna sredstva lokalnim samoupravama su manja. Oni grcaju u finansijskim problemima, a tamo i gde mogu da obezbede i ostvare prihode troše ih na ludosti i na budalaštine. Umesto i to da koristite i da kontrolišete mehanizme države, i to, nažalost, i Vladi, i vašem ministarstvu i mnogima prolazi pored ruku i pored prstiju i sve se dalje i dalje, i dublje i dublje pletemo u mrežu iz koje ne možemo da izađemo. Još jednom apelujem na vas – znači, mi nismo osporili vašu ideju da obezbedite mehanizme kojima ćete unaprediti i stabilizovati prihode lokalnoj samoupravi, ali ne možete na ovakav način to da obezbedite. Zato smo vam dali mogućnost da za takve nepokretnosti, lokalna, odnosno Direkcija za imovinu Republike Srbije, to ćete videti u sledećem amandmanu, svojim rešenjem poveri ili ustupi na korišćenje jedinicama lokalne samouprave te nepokretnosti. Ovako ovo i druga legislativa koja je na snazi, nažalost, u suprotnosti je i u koliziji i može da proizvede ozbiljne probleme kroz primenu ovakvog zakona.
Iskorišćeno je 5 minuta i 20 sekundi vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Milorad Buha i Dejan Mirović su prijavljeni. Narodni poslanik Milorad Buha. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, nastaviću ovde gde je kolega Stevanović stao, vezano za javnu svojinu i svojinu lokalne samouprave. Naime, u ovom parlamentu već godinama slušamo vapaje vlasti o tome kako će izvršiti decentralizaciju, regionalizaciju i na taj način omogućiti određene prihode lokalnoj samoupravi ili drugim zajednicama kroz određenu imovinu koja se trenutno nalazi u vlasništvu države. Međutim, od 2000. godine mi nemamo adekvatan sistemski zakon koji bi regulisao sistem imovine, i države, i pokrajine, i lokalne samouprave i javno-komunalnog sistema. Usmeriću svoju diskusiju upravo na lokalnu samoupravu i neophodnost ozbiljnog pristupa ovome problemu u smislu obezbeđenja određenih normativno-pravnih uslova za sticanje imovine, korišćenje imovine od strane lokalne samouprave, a time i kroz naplatu određenih prihoda od imovine lokalna samouprava će moći ostvariti daleko veće programske aktivnosti nego što trenutno ima. Šta je zadatak vlasti, ono što niste učinili do danas? Pod hitno regulisati imovinu jednim generalnim zakonom, koji obećavate već desetak godina. Ako je to akutno, evo, sad ću vam reći, nisam čitao vaše programe stranaka, ali sam ubeđen da je u svakom programu svake stranke koja je na vlasti među prvim prioritetnim zadacima te stranke decentralizacija, regionalizacija i mogućnost pretvaranja državne svojine u neke druge oblike svojine, mislim na prenošenje dela zajedničke imovine i svojine na Pokrajinu i na lokalnu samoupravu. Druga stvar, koja je vrlo bitna i mora se napomenuti, to je da mi ovoga trenutka nemao adekvatan zakon, jer Zakon o privatizaciji nije regulisao privatizaciju javnog sektora, javno-komunalnog sektora. Mi u praksi imamo situacije da se državna imovina otuđuje, prelazi u privatnu svojinu u javno-komunalnom sistemu. Znam nekoliko preduzeća koja su izvršila prodaju dela ili prenošenje određenog dela imovine, koja je državna imovina, u privatnu svojinu u komunalnom sistemu. Znači, ovaj vlast koja to obećava deset godina nije učinila, niti izmene i dopune zakona o svojini, niti adekvatan generalni zakon o svojini, niti je donela zakon o privatizaciji javno-komunalnog sistema. Onda u praksi imamo činjenice da javno-komunalna preduzeća, u nemogućnosti da obezbede određena sredstva i određene uslove za obavljanje pojedinih delatnosti, to ustupaju, te delatnosti ustupaju privatnim preduzećima, koji te poslove preuzimaju i vrše naplatu. S druge strane, ta preduzeća ustupaju deo svojine, prenose taj deo svojine bez prodaje, bez naknade itd. Imamo jedno šarenilo. Aktuelna vlast je kriva za takvo stanje. Govorite stalno o tome, a samo treba jedan mali napor. Gospođo Dragutinović, to je nadležnosti i vašeg ministarstva, vi morate, ako iskreno želite da radite ovaj posao, onda da što pre formirate radnu grupu, ona je verovatno i formirana na nivou Ministarstva, ali interresorski verovatno ćete imati mnogo problema sa drugim ministarstvima i posebno će to biti izraženo na nivou Vlade koju ćete imovinu ubaciti u lokalnu samoupravu, koju u pokrajinu itd. Ali, što pre tim bolje.Bolje nek se tu vode sukobi, ali će se naći neko rešenje. Sada imamo šarenilo u praksi, imamo štetu u praksi i mnogobrojne zloupotrebe od strane lokalne samouprave, a ne mora da bude tako. Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja i Vlada formirale su jednu resorsku komisiju za izradu zakona o privatizaciji javnog komunalnog sistema, koja radi već više od godinu dana, a postoji jedan nacrt o privatizaciji komunalnog sistema. Međutim, nemamo dovoljno sagledanu problematiku u ovoj oblasti. Predloženi nacrt je neadekvatan. Sigurno će imati mnogo problema u praksi, ali je problem što se čeka. Privatizaciju provodimo 20 godina i još je nismo doveli do kraja. To je najsporija i najlošija privatizacija. To je model bez modela. Gospođo Dragutinović, problemi koje ima lokalna samouprava danas proizilaze iz toga što vaše ministarstvo, evo za dve godine, nije ovde ništa napravilo, pratim vaše sajtove i nijednom niste na svome sajtu izneli ijedan problem o tome. Niste učinili napor da formirate komisiju, da stvorite preduslove, zajedno sa opštinama, da napravite jedan nacrt koji će proći javnu raspravu, koji će doći ovde u parlament i Skupština će ga u svakom slučaju usvojiti. Trpi društvo, trpi ta imovina koja se obezvređuje, koja se devastira i uništava, a trpi lokalna samouprava na čijoj teritoriji se nalaze nekretnine ili pokretne stvari, koje mogu biti u upotrebi, koje se mogu unovčiti, koje mogu dati prihod, prinos i taj prihod i prinos će se uneti u lokalne budžete i koristiće se u namene za šta se finansira lokalna samouprava.
Šest minuta i 30 sekundi iskorišćeno vremena ovlašćenog predstavnika. Reč ima narodni poslanik Dejan Mirović.
Dame i gospodo, naša namera pre podnošenja ovog amandmana nije bila da se otežava rad lokalne samouprave, naprotiv. Međutim, s pravne tačke gledišta uvek smo i u drugim zakonima i u ovom takođe zahtevali jednu vrstu preciznosti, usaglašenosti sa drugim zakonima. U tom smislu polazimo od tog principa koji je, kao što smo pričali već u raspravi o načelu, zapisan i u udžbenicima na Ekonomskom fakultetu, na kome ste predavali i predajete, i u knjizi javne finansije, gde se kaže da fiskalna decentralizacija ima vrlo važne implikacije na funkcionisanje javnog sektora, i same usluge tog javnog sektora na lokalnom nivou zavise od toga kako funkcioniše lokalna samouprava i samim tim i poreska administracija na tom nivou. Međutim, kao što smo i izneli, i to ima direktne veze sa ovim amandmanom, u načelnoj raspravi, naravno, ne sporimo da ste imali dobru nameru s ovim zakonom, ali ograničavajući faktor je upravo ta, kako da kažem, senka MMF-a koja vam određuje faktički, i to se priznaje u Pismu o namerama, jednu vrstu tzv. reforme poreske administracije. To je taj eksterni faktor koji se pominje u pismu o namerama. Kada pod pritiskom MMF-a ste prinuđeni, Vlada Republike Srbije da za 160 miliona evra smanji prihode lokalne administracije, onda je jasno da je ovaj zakon nedovoljan i da neće poboljšati položaj lokalne administracije, a samim tim i poreske administracije. U tom smislu se i u Pismu o namerama zahteva, i u ovom iz decembra i u ovom iz juna, smanjivanje lokalne administracije, kao i administracije na republičkom nivou. Zato smatramo da treba vrlo jasno i precizno odrediti sve članove ovog zakona i u tom smislu je podnet ovaj amandman.
Dva minuta i 15 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 6. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo može da se kaže da je jedan tehnički amandman, uopšte i ono što se menja u članu 24, odnosno članu 6. Predloga zakona. Dobio sam neko obrazloženje da su te obaveze, što se tiče jedinica lokalne samouprave, već regulisane članom 2a, odnosno novododatim članom 2b Predloga zakona, pa da jednostavno nije potrebno da se u članu 24. nastavi sa obavezama koje imaju jedinice lokalne samouprave. Međutim, gospođo ministre, moram da vam kažem da Zakon o poreskom postupku i poreskoj administraciji može da tumači Ministarstvo finansija kada je Poreska uprava u pitanju, može da tumači Poreska uprava, a mogu i poreske uprave i jedinice lokalne samouprave. Pa smo imali u nekoj našoj prošlosti iskustvo da jedno mišljenje da Ministarstvo finansija da prihodi po izdavanju prostora koji je u vlasništvu Republike Srbije ne podleže porezu na promet roba i usluga, a poreska uprava je sprovodila da podleže i naplaćivala jedinicama lokalnih samouprava i porez i kamatu. Znači, kada čovek uzme može da tumači kad čita član 2a, 2b i 24. može da ga tumači kako god poželi, zato što u članu 2a obaveze koje ima i prava koja ima poreska uprava, bez obzira da li jedinice lokalne samouprave ili Republičke poreske uprave, znači, tiču se utvrđivanja naplate poreza. Član 2b, isto tako, i naravno podnošenje prekršajnih prijava. Znači, to su ta prava i obaveze šta je predviđeno i šta moraju da urade i jedna i druga poreska uprava. U članu 24. su prava građanina, odnosno poreskog obveznika koja može da primeni u odnosu na poreske uprave da li jedinica lokalnih samouprava ili Republike, pa kaže ovako: poreski obveznik u skladu sa ovim zakonom ima pravo da od poreske uprave besplatno dobije informaciju o poreskim propisima iz kojih proizilazi njegova poreska obaveza, onda ima pravo da u pismenom obliku dobije odgovor na pitanje koje u takvom obliku postaviu poreskoj upravi a tiče se njegove poreske situacije, pa ima pravo da zahteva da se poreska uprava i njihovi službenici ophode prema njemu sa poštovanjem i uvažavanjem. Kažete da je to već sve regulisano članom 2a koji kaže: "Ovaj zakon primenjuje se i na porez i sporedna davanja koja na osnovu zakona utvrđuje jedinica lokalne samouprave. Kod utvrđivanja naplate i kontrole poreza i sporednih poreskih davanja iz stava 1. ovog člana, kao i podnošenje zahteva za pokretanje prekršajnog postupka za poreske prekršaje, nadležni organ jedinice lokalne samouprave ima pravo i obaveze koje po ovom zakonu ima poreska uprava". Znači, ne iz člana 24. Vi možete da tumačite, možete da kažete da se to odnosi na član 24, ali jedinica lokalne samouprave kaže – šta nas briga za to, ima da mu naplatimo kada traži neko obaveštenje od nas. Hoće li da pokreće upravni spor? Hoće li da pokreće tužbu? Nije baš to tako jednostavno. Čak i jedan zakon se tumači, jedinice lokalnih samouprava tumače ga svaka na svoj način. Sprovodi ga svaka na svoj način. Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu ne može da izađe na kraj sa raznim načinima zaobilaženja i tumačenja zakona. Vi niste nadležni da tumačite ovo u ime jedinica lokalnih samouprava. Tumačiće oni kako hoće. Zato je potrebno da zakonom bude sasvim jasno definisano i precizno koje su ne samo obaveze, već i prava poreskih obveznika, čak i kada su jedinice lokalnih samouprava u pitanju. Ako ostane kako ste to predložili ovim izmenama i dopunama poreski obveznik kada je u pitanju, jedinica lokalne samouprave biće u nemilosti ili milosti lokalnih samouprava kako se kome svidi.
Iskorišćeno je dva minuta i 45 sekundi vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Slobodan Maraš podneo je amandman kojim predlaže dodavanje novog člana 10a. Da li neko želi reč? (Da) Narodni poslanikKenan Hajdarević:
Poštovana predsedavajuća, poštovana gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, LDP je s pažnjom dočekala Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji i na predlog ovog zakona podnijeli smo dva amandmana. Prvi amandman se odnosio na član 2. Tim amandmanom želeli smo da stvorimo pravni osnov kako bi u okviru jedinica lokalne samouprave mogle da se rešavaju žalbe na rešenja o utvrđivanju lokalnih javnih prihoda. Drugi amandman se odnosi na dodavanje člana 10a, kojim smo želeli da postupak donošenja rešenja u slučajevima kada se utvrđuje obaveza vrši na osnovu podataka o činjenicama koje su relevantne za odlučivanje, bez prisustva lica koje je poreski obveznik. Takođe, LDP izražava zadovoljstvo većinom odredaba ovog zakona, kao što su odredbe člana 12. kojim se menja član 70. osnovnog zakona, a tiče se redosleda uplaćenog iznosa, tj. da se to odnosi na iznos glavne poreske obaveze, zatim kamate, pa tek onda troškove naplate. Ono što LDP nije zadovoljna ovim predlogom zakona odnosi se na to što smo očekivali dublju i sveobuhvatniju izmjenu same poreske politike. Dvije godine LDP pokušava i sve čini da pomogne Vladi Republike Srbije kako bi riješila ekonomske probleme koji su samo dijelom posledica krize finansijskih tržišta u svijetu, a većim dijelom su posledica nedovršenih ili nezapočetih reformi u svim sektorima u kojima se nalazimo. Krajem 2008. godine predložili smo ekonomski program – dogovor za budućnost, gdje smo jasno definisali šta je potrebno da se uradi kako bi Srbija što lakše prebrodila ekonomsku krizu. Neke od tih mjera Vlada Republike Srbije je prihvatila, doduše sa zakašnjenjem, a neke nije. Takođe, mi smo u maju kao poslanička grupa uputili zahtev Vladi Republike Srbije da se održi vanredna sednica Skupštine sa temom: dogovor oko prevazilaženja teške ekonomske i socijalne situacije. Ostali smo bez adekvatnog odgovora, odnosno Vlada Republike Srbije nije želela da o toj temi razgovara ovde u Skupštini Republike Srbije, mada smo mi za taj dogovor kandidovali neka rešenja, između ostalog, i smanjenje poreza na zarade za 20%, omogućavanje poslodavcima da tu uštedu usmjere u proizvodnju, promjene sistema naplate PDV-a, odnosno da se naplata PDV-a vrši tek kada se plate sve obaveze. Kao što sam rekao, Vlada Republike Srbije nije želela da izađe u susret zahtjevu LDP. Mislimo da je topogrešan korak. Ono što smo očekivali od vas, gospođo ministarko, kada je bila rasprava u načelu, a nismo dobili odgovore na pitanja, to su sva pitanja koje je gospodin Slobodan Maraš postavio vama, a ta pitanja, ponoviću, tiču se: šta je sa izmenom poreza na dodatu vrednost, odnosno da se naplata PDV vrši nakon naplate potraživanja; šta je sa vašim predlogom da dođe do smanjenja poreza na primanja, odnosno doprinosa; koje je vaše mišljenje o Dulićevom zakonu o pomoći u građevinskoj industriji, kako će to da utiče na budžet Republike Srbije, odnosno da li će to uopšte da utiče na deficit u budžetu Republike Srbije; kada će početi pripreme budžeta za sledeću godinu. Takođe, svjedoci smo da ekonomisti kod nas predlažu novi model privrednog rasta, a to podrazumijeva smanjenje opterećenja na rad i povećanje poreza na potrošnju, što je donekle u skladu sa izjavama koje ste i vi davali. Koja je intencija Vlade Republike Srbije, da li će da prihvati te predloge ekonomista ili će da prihvati ono što je potpredsednik Vlade, gospodin Dinkić, rekao. Za nas u LDP-u donekle je razumljiv član 14. ovog predloga zakona, koji se odnosi na mogućnost da se onim poreskim obveznicima kod kojih se sprovodi reorganizacija, u skladu sa zakonom kojim se uređuje stečaj, odobri odlaganje plaćanje poreskog duga u jednakim ratama do 60 meseci. Međutim, ono što želim da kažem, da na ovaj način rešavate problem samo jednog dijelapreduzeća. Ovdje imam zahtjev preko 200 vlasnika samostalnih trgovinskih radnji sa teritorije opštine Priboj, a slična situacija je sigurno i u drugim opštinama u Republici Srbiji, koje imaju relativno veliki dug što se tiče poreza i koji traže mogućnost da se taj dug koji imaju plate na odložene rate ili da se učini nešto što je učinjeno sa zdravstvenim osiguranjem, a to je da se krene redovno plaćanje do određenog roka, a posle tog roka ili da im se otpišu kamate ili da se nađe mogućnost nekog kreditiranja. Sve ovo su neki problemi koji moraju da se riješe sistemski i, gospođo ministarko, vi ćete od LDP uvijek imati podršku za sve one mjere koje omogućavaju suštinsku promjenu ekonomskog modela u kojem je Srbija funkcionisala u prethodnim godinama i za tu vašu politiku i za te vaše stavove od nas uvijek ćete imati podršku.
Šest minuta i pet sekundi iskorišćeno je vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, sve ovo što je napisano u izmenama i dopunama i u ovim obrazloženjima kojima ste odbijali amandmane nekako ne liči na praksu koju imamo kad vaši zakoni dolaze u skupštinsku proceduru, odnosno na raspravu. Ne znam ko je sve ovo pisao. Pazite sad ovako, vi u ovom članu predviđate ne mogućnost, ovde definisanu, o odlaganju plaćanja poreskog duga po ispunjenju uslova iz st. 1. i 2. ovog člana odlučuje ministar ili lice koje on ovlasti. Da ne čitam dalje. Znači, ovde nije data mogućnost, ovde ste vi ili neko koga vi ovlastite obavezani da to uradite. Pazite u obrazloženju šta piše. Amandman se ne prihvata iz razloga što davanje ovlašćenja određenom licu da odlučuje po zahtevima za odlaganje plaćanje poreza nije obaveza ministra finansija. A čija je? Znači, u zakonu kažu da ste vi dužni da vi ovlastite, vi ili neko drugi, a ovde kaže da to nije vaše ovlašćenje. Tako da suština cele priče, kad je ovaj amandman u pitanju, to smo pomenuli u načelnoj raspravi, jeste da na osnovu navike i prakse koja je danas u poreskoj politici u državi postoji, mi zaista imamo opravdanu sumnju da će ovde i kroz ovakve mogućnosti dolaziti do zloupotreba, naročito kod onih kojima vi poverite mogućnost da tako nešto urade. Ovde smo i kroz ovaj i kroz sledeći amandman insistirali na poverenju vas, kao ministra, ne vas personalno, ministra, odnosno gradonačelnika. Sad će gradonačelnik, o tome ćete slušati malo kasnije, dati ovlašćenje nekom, a on u principu se stara na osnovu Zakona o izvršenju budžeta itd. Znači, mnogo je razloga, pominjali smo ih u načelnoj raspravi, za jednu dozu nepoverenja. Svašta se dešava. Navešću vam primer koji sam jutros čuo. Na području Vojvodine poreskim obveznicima, ne na teritoriji cele autonomne pokrajine, u nekim gradovima i opštinama, to možete da proverite i treba da proverite, došla su rešenja o naplati poreza, došla su građanima rešenja sa pogrešnim tekućim računom. Oni koji su savesni i odgovorni, da ne bi plaćali kamate državi, izmirili su dug na vreme, a onda im je posle nekoliko dana stiglo novo rešenje sa drugim brojem i obaveštenjem da je tekući račun pogrešan, pa su građani dužni da plate porez, a država će onaj prvi prihod koji je ubrala po osnovu poreza da im vrati. Moje je sad pitanje – da li su građani dužni to da urade, s jedne strane? Sa druge pitam - da li će njihov novac koji su dali i ustupili državi na korišćenje biti okamaćen, kao što bi im sledila kamata na eventualno kašnjenje poreskog prihoda? Hoće, ali sutra malo. Zna gospodin Novaković, isto kao i ja, to dobro. Neće. Zato vam kažem, postoje zaista veliki problemi u funkcionisanju i poreske uprave i poreske administracije, tog poreskog postupka. Ne kažem da ne postoji namera da se to unapređuje i da se menja. Čini mi se da nekako zbog činjenice da država nema novca, da vam novac fali, da ne možete da pokrpite nerazumno stvorene rupe u budžetu, da se opredeljujete i odlučujete na neke mehanizme koji samo u perspektivi mogu mnogo više da vas koštaju nego što će vam suštinski doneti efekte. Da ne govorim o tome šta se dešava na nivou lokalnih samouprava, a ovde takođe otvarate mogućnost da gradonačelnici ovlašćuju pojedina lica da donose tako diskreciono hoće li neko biti oslobođen, odnosno hoće li mu plaćanje poreza biti odloženo na određeno vreme ili neće. Govorio sam i u načelnoj raspravi. Znači, imate primere gde su ljudi radili i funkcionisali u skladu sa zakonom, bili paušalci, kako se to zove, a onda su zbog kolizije jednog i drugog zakona i zbog nesavesnosti onih koji rade u poreskim upravama dovedeni u situaciju da plaćaju neke kazne za koje zaista nisu obavezni. Ne mogu da se izbore ni sa pravosudnim, ni sa državnim organima u ostvarivanju svojih prava. S druge strane, imate ljude koji su otvoreno pljačkali državu, za koje da su pljačkali državu i uskraćivali joj PDV, a i običan laik i neko sa srednjom ekonomskom školom može to da ustanovi i utvrdi. Ne samo da država ima jedan materinski odnos prema njima, nego daje im hrabrost da tuže državu i da zbog navodno neke pretrpljene duhovne boli ili štete ostvare neku svoju naknadu i prihod. To morate da menjati, ali mislimo da zaista nije put kojim pokušavate i kroz ove izmene i dopune to da uradite.
Tri minuta i 45 sekundi iskorišćeno je vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Milan Avramović.
Dame i gospodo narodni poslanici, moj kolega Vladan Jeremić podneo je ovaj amandman u cilju poboljšavanja rada svih lokalnih samouprava. Moram da krenem jednu genezu iz početka da bih vama, gospođo ministre, objasnio šta je jedinica lokalne samouprave. U Zakonu o lokalnim izborima definisana je jedinica lokalne samouprave, definisana je administracija ili vrsta obaveza koju ima u nadležnosti grad. Grad ima obavezu, čak i ovim zakonom glavni grad, da bliže uređuje jedinice lokalne samouprave ili da bliže uređuje rad organizacionih jedinica u svom gradu. Statutom grada Beograda donesena je odluka da se jedinice lokalne samouprave pretvaraju u skupštine gradskih opština. U gradu Beogradu ima 17 skupština gradskih opština i one nemaju status jedinice lokalne samouprave. Ovaj zakon, ovaj predlog i ovaj član se odnose isključivo na gradonačelnike i na predsednika opštine jedinice lokalne samouprave. Dakle, automatski se slažemo svi s tim da se to ne odnosi na skupštinu gradskih opština u gradu Beogradu i da će grad Beograd i predsednici opština u skupštinama gradskih opština biti u nemogućnosti da sprovode ovaj član zakona. Dakle, ako uzmemo u obzir i ovaj naš amandman, koji predlaže da nema mogućnosti da se daju ovlašćenja drugom licu, osim predsedniku opštine, pa makar on bio i predsednik opštine skupštine gradske opštine, nije važno koje od ovih 17 u gradu Beogradu, onda imamo jasnu sliku da ovlašćenje i odgovornost za posao odlaganja duga poreskih obveznika ne može imati niko, osim predsednika opštine. Postoji jedna verzija u kojoj grad Beograd često profitira, a to je donošenje odluka na sednicama Skupštine grada, u kojoj gradonačelnik da jedan predlog, odluka se usvoji i ona se sprovodi po automatizmu po jedinicama skupština opština. Tako je i nastao predlog da se obezbede prostorije za poreske uprave u svim lokalnim jedinicama ili u svim skupštinama opština, pa su skupštine opština bile u obavezi da na osnovu te odluke gradonačelnika obezbede prostoriju za poresko odeljenje u svojim objektima i tačnije u svom poslovnom prostotu. Tako će doći i ovaj primer, da će se doneti odluka u Skupštini grada Beograda, po kojoj će ovlašćeno lice isključivo moći da bude možda načelnik finansija za grad Beograd ili načelnik finansija za jedinicu skupštine gradske opštine, ne jedinicu lokalne samouprave. Onda će gradonačelnik ili predsednik opštine poštovati tu odluku u onoj meri koliko to ide u prilog pojedincu, a u onoj meri ukoliko to ne ide u prilog pojedincu, ako je to u prilog nekom stranačkom kolegi ili nekom ko je napravio poprilično veliki dug, onda će mogućnost odlaganja dati lično gradonačelnik ili predsednik opštine. Tu pravimo selekciju - da li će biti nešto doneto kroz odluku i poštovano na najbolji način i da li će nešto biti doneto kroz odluku i poštovano na selektivan način? Dakle, ovima amandmanom mi predviđamo da ne bude selekcije, da predsednik opštine, da gradonačelnik budu striktno odgovorni za odlaganje duga bilo kog poreskog obveznika. Ukoliko za to bude odgovorno nadležno zaposleno lice ili načelnik odeljenja koji će ostati u službi i lokalne samouprave, i skupštine jedinice i skupštine opštine jedinice lokalne samouprave, on neće imati odgovornost bilo koju drugu, sem povredu rada i zloupotrebu službenog položaja. Kada predsednik opštine ili gradonačelnik napravi zloupotrebu službenog položaja, teško je utvrditi i kazniti tu odgovornost, a kada zaposleno lice kao načelnik odeljenja ili načelnik odeljenja na nivou grada napravi propust bilo koje vrste, onda odgovornost od tog gradonačelnika i predsednika opštine odmah sledi. Dakle, da ne bi bili na udaru zaposleni ni u jedinicama lokalnih samouprava, ni u jedinicama skupština gradskih opština u gradu Beogradu, odgovornost mora snosi lično gradonačelnik i predsednik opštine, da ne bi bilo ono – ajde vi to ispeglajte, ne znam idite kod načelnika pa vidite, pa ako vam on to odobri, ako je dobro doručkovao biće kako treba, ako nije dobro doručkovao neće biti. A onda će neko doći kod predsednika opštine i reći - načelnik nije dobro doručkovao, predsednik opštine će da preinači odluku načelnika i on će da ispadne sjajan i bajan, a načelnik odeljenja rogat i ovakav i onakav zato što nije hteo da izađe u susret poreskom obvezniku čiji je dug poprilično velik. Moram da vam kažem i to da mnogo znači kada odete u elektrodistribuciju i odlože vam na rate da platite dug koji ste napravili. To mnogo znači, ali za to je lično odgovorno lice koje donosi odluku, piše izveštaj zbog čega je to odobrilo. Dakle, ako budemo dali ulogu drugim licima da se bave ovim stvarima oko poreskih obveznika kojih i nema puno, ako uzmemo da su i jedinice lokalnih samouprava uzele da skupljaju pare samo od otkupa stanova, kredita i svega ostalog, poreza na promet, a da sva administracija i sve ostalo što se dešava, barem u gradu Beogradu, ide u budžet grada Beograda, a ne opštine, onda vam je jasno da je ovaj naš amandman potpuno u pravu. Ono što u ovom obrazloženju stoji, predlaže se da organ jedinice lokalne samouprave nadležan za odlučivanje po zahtevu za odlaganje plaćanja poreskog duga po osnovu izvornih prihoda, a ovde izvorne prihode ubira grad, ne jedinica skupštine gradske opštine, lokalne samouprave, a lokalna samouprava je grad Beograd, ne gradska opština, na koji način se daje doprinos fiskalnoj decentralizaciji. Ako u gradu Beogradu, recimo, opština Savski venac je najveća matična kuća na Balkanu, ima tri porodilišta, ima krug bolnica u kojima se vade izvodi iz matične knjige preminulih i iz matične knjige rođenih, ako opština iz svog budžeta plaća ljude da rade te izvode i ljude da vode kompletnu evidenciju o tome ko je rođen u ove tri bolnice, a sav prihod od poreza i taksi na taj njihov rad ide skupštini grada, a ne ide opštini, onda to nije fiskalna decentralizacija. Vi ste ovde naveli, u obrazloženju ovog amandmana, da je to poboljšanje fiskalne decentralizacije. Zemljište je oduzeto opštinama i opštine više nemaju pravo da rukovode ni zemljištem u gradu Beogradu. U gradu Beogradu je najgora moguća centralizacija napravljena, sve se svodi na gradonačelnika i na njegova ovlašćenja, njegove odluke. Tako i ovo. Ako će gradonačelnik da ima ovlašćenja, onda neka ima i odgovornost, a ne gradonačelnik da ima ovlašćenja, a odgovornost da snose neka druga zaposlena lica u jedinicama lokalnih samouprava ili u skupštinama gradskih opština. Dakle, gospođo ministre, mislim da sam pokušao da na najbolji mogući način objasnim koja je paralela, prvo, u Zakonu o lokalnoj samoupravi, između skupština gradskih opština i jedinica lokalnih samouprava, što se navodi u ovom zakonu i, drugo, koje ovlašćenje može da zloupotrebi gradonačelnik ili predsednik opštine, a kakvu odgovornost može da ima. To je primer da se fiskalna decentralizacija rešava ovim problemom više nego nelogično. Dao sam vam čak i navode koje možete slobodno proveriti i videćete da nijedna skupština gradske opštine u Beogradu nema svoje izvore prihoda, jer sve što zaradi odlazi u budžet grada, a budžet grada isključivo ima pravo da koristi gradonačelnik.
Iskorišćeno je osam minuta i pet sekundi vremena poslaničke grupe. Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? Narodna poslanica Nataša Jovanović ima reč.
Gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, delimično ću da nastavim ovu priču koju su započeli o istom članu gospodin Dragan Stevanović i Milan Avramović, s tim što ću ipak da se vratim na period od početka ove godine i na vašu izjavu, gospođo ministar. Dakle, to je bio januar 2010. godine, kada ste vi izjavili: "Važeći poreski sistem u Srbiji je nepravedan, jer štiti najbogatije. Želja nam je da ga menjamo i u tom smislu sačinili smo inovativni zakon o porezu na imovinu". To nije ovaj zakon. Da ste hteli da ga učiniti pravednijim, da se obračunate sa tajkunima i sa onima koji zloupotrebljavaju i time čine veliku štetu fiskalnoj politici ove zemlje, vi biste krenuli od progresivne stope oporezivanja kada je u pitanju porez na imovinu. Ne samo zbog toga što je ovih dana aktuelan obračun u kompaniji "Delta holding" između gospođe Forcan i Miroslava Miškovića, već i zbog naših dugogodišnjih upozorenja, srpskih radikala, da je Miroslav Mišković, uz Milana Beka, Đunića i ostale tajkune u Srbiji, taj koji je privilegovan i koji direktno krši i zakon, i Ustav i zloupotrebljava državnu imovinu i imovinu preduzeća koja su dovedena na ivicu propadanja ili su u stečaju. Pa smo tako i pre nekoliko dana na jednoj televiziji mogli da vidimo vrlo detaljan prilog o tome da, recimo, u centru Beograda, u Knez Mihailovoj ulici i gospodin Mišković, i Beko, gospodin Đunić i ostali koriste poslovni prostor "Srbijateksa" i drugih preduzeća koja su upropašćena, a radnici ostali na ulici, Robnih kuća "Beograd", o tome smo već govorili, kako je došlo do te privatizacije. Taj poslovni prostor oni iznajmljuju za svega 10 evra po kvadratnom metru u samom centru centra grada Beograd, a da u svojim tržnim centrima, koje su po privilegovanom statusu izgradili, kao što je "Delta siti", pa i Poslovni centar "Ušće" gospodina Petra Matića, taj isti prostor košta za najmanje lokale od 55 do 70 evra. Recite, molim vas, gde je onda tu pravičnost. Kao ministar finansija verujem, gospođo Dragutinović, i svi mi srpski radikali verujemo da ste vi možda kao Diana Dragutinović imali nameru da to uradite, ali vam tajkuni ne dozvoljavaju. Jednostavno, vi ne smete da uđete u proces promene poreskog zakona, naročito kada je u pitanju porez na imovinu i takva poreska stopa koja bi se izvršila i gradirala na osnovu imovine tih poreskih obveznika, a za to imate i te kako uporište u Ustavu, koji se krši, a krši i se i Zakon o lokalnoj samoupravi ovim članom 13. Zbog toga je gospodin Jeremić podneo predlog za izmenu. Podsetiću vas kako glasi član 91. stav 2. Ustava Republike Srbije, gde vi možete tačno, što bi naš narod rekao, da rebnete onako kako to zaslužuju i Mišković, i Beko, i Đunić i svi tajkuni i mafijaši koji ne plaćaju penzijsko i socijalno zaposlenima, jer i sami znate da ti njihovi radnici, prodavci u tim radnjama, u ekskluzivnim buticima primaju od 15.000 do 20.000 dinara. Pa i vi kada se pojavite tamo, i svako od nas, to su prve reči koje nam ti zaposleni kažu. Član 91. stav 2. kaže – obaveza plaćanja poreza i drugih dažbina je opšta i zasniva se na ekonomskoj moći obveznika. Da li su to ekonomski moćnici i monopolisti ove zemlje? Jesu. Da li oni raspolažu ogromnim kapitalom i ogromnim prometom? Raspolažu. Kako je onda moguće da vi ne smete njima na osnovu njihove ekonomske moći da naplatite porez i da je porez na imovinu koji je 2,5% na godišnjem nivou isti za Miroslava Miškovića, na imovinu kojom on raspolaže za ceo Delta siti, kao i za nekog penzionera u Kragujevcu koji ne živi čak ni u centru grada, a ista je jednoobrazna stopa poreza, nego u nekom prigradskom naselju, gde nemaju još ni vodovod, ni kanalizaciju itd? Prema tome, ne samo da je nepravičan, nego ovaj zakon, a naročito ovakvi članovi i član 13. koji govori o ovlašćenjima koje može ministar, a to je protivustavno i protiv Zakona o ministarstvima, da prenese na drugo lice, kao i gradonačelnik, odnosno predsednik opštine, i zbog toga je ova intervencija gospodina Jeremića. Ne može po Zakonu o lokalnoj samoupravi da odlaganje izvršenja poreza, odnosno rešenje kojim se to daje kao mogućnost običnom nekom lokalnom tajkunu, sa kojim je on u nekom dilu, dogovoru itd. ili je finansijer te njegove političke stranke, da prenese na drugo lice. Ne može ni na zamenika gradonačelnika, ni na načelnika uprave za budžet i finansije, recimo grada Kragujevca. To je jednostavno nemoguće po Zakonu o lokalnoj samoupravi, a vi im sada dajete tu mogućnost. I da ste naveli koja su to lica, to je bila malo pre neformalna opaska kolege Mome Markovića, koji sedi ispred mene, da ste vi čak i nabrojali i rekli koja su to lica, a vi to čak niste ni uradili. Da li je to pomoćno lice koje radi u jedinici lokalne samouprave? Da li je to neko ko radi u sektoru za kulturu ili bilo gde? Da ste čak i rekli - zamenik gradonačelnika i načelnik uprave, to jednostavno nije moguće. Po Zakonu lokalnoj samoupravi, gospođo Dragutinović, predsednik opštine, odnosno gradonačelnik je direktni nalogodavac za izvršenje budžeta. Budžetski prihodi, porez na imovinu je direktni prihod, i to u celosti od pre dve ili tri godine, jedinica lokalne samouprave i kada odlučuje kako će taj novac da se troši iz budžeta, on je za to odgovoran. Ovako skida sa sebe odgovornost i naravno krši zakon i, što je najgore od svega, vrlo je nejasan u osnovi ovaj član 73. osnovnog zakona, odnosno član 13. izmene i dopune koje se menja. Znate, široko se shvata i vrlo fakultativno u kojim to situacijama predsednik opštine, odnosno gradonačelnik može da izvrši odlaganje izvršenja poreskog rešenja, odnosno plaćanja poreza. Ovo svoje izlaganje ću da završim s jednim pitanjem vama, pa se nadam da ćete na kraju ove rasprave da na njega odgovoriti, ali s tim što moram da vam kažem da sam odgovor na to pitanje u zvaničnoj formi dobili od tadašnjeg potpredsednika DOS-ovske vlade davne 2002. godine Vuka Obradovića, na moje pitanje Vladi Republike Srbije. Hoćete li, molim vas, da mi objasnite po kom zakonu se obračunava zatezna kamata na neplaćeni porez u državi od 0,02% dnevno, što je mnogo veće od eskontne stope NBS ili rasta troškova života na malo na kraju godine? Kada se to kumulativno obračunava na, recimo, neplaćeni porez od 100 dinara, to je daleko više od 24 i 25%, koliko otprilike iznosi, ako ne grešim, da li je tako gospodine Buha, ta eskontna stopa NBS ili se menja, a možda je čak i manja. U svakom slučaju, to je direktna pljačka građana, jer po Zakonu o obligaciji, po onom starom zakonu iz SRJ to nije moguće i to su najveće primedbe građana, jer kada dođe neki penzioner, nezaposleni, neki mladi bračni par, ljudi koji moraju da plate istu stopu poreza kao i Miroslav Mišković i ostali tajkuni, kada dođu u poresku upravu jedinica lokalne samouprave i žali se na rešenje o porezu na imovinu, njemu neće predsednik opštine da da mogućnost odlaganja plaćanja poreza, već će da mu se zaračunava ta kamata, za koju odgovornom tvrdim da je protivustavna i protivzakonita jer nijedan zakon ne poznaje tu stopu od 0,02% dnevno. Jednostavno ovih dana je sve moguće. Ako se daju takvi predlozi kao što stižu od ovog Šojića, Nikolića, ovog nesrećnika pre nekoliko dana ili već juče, da Boris Tadić kao predsednik Republike danas posle odluke Međunarodnog suda pravde, za koju ne znamo kakva će biti, sačekaćemo danas, treba da okuplja predstavnike parlamentarnih stranaka, što nije nikako ustavno ovlašćenje predsednika Republike, jer o tim stvarima i o spoljnoj politici zemlje se govori isključivo u parlamentu i nju utvrđuje Vlada Republike Srbije. Onda je tako normalno i vama da kažete – predsednik opštine i gradonačelnik može na neko tamo treće lice, ko zna koga, sekretaricu, što kaže gospodin Buha, da prenese ovlašćenje da se odlaže izvršenje poreza. Ono što nigde nije normalno u demokratski uređenim državama i u državi u kojoj se poštuje Ustav, ovde očigledno jeste, ali smatram da vi ipak imate odgovornost kao ekonomista i kao žena koja nije valjda tek tako prihvatila neku ulogu marionete u Vladi Republike Srbije i da ćete pokušati da ispunite ovo obećanje dato s početka godine, da se poreski sistem u Srbiji menja, da on bude pravičan za sve građane i da krenete u obračun sa tajkunima u ovoj zemlji. Ako to ne budete uradili građani će vas kazniti na sledećim izborima.
Iskorišćeno je 10 minuta i 35 sekundi vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Milorad Buha.
Ovim amandmanom SRS predlaže da se jedan poseban vid stečaja koji se zove reorganizacija, a to je poseban oblik stečaja u kome privredni subjekti iz kome ulaze u život, a izlazeći iz kome i stvarajući preduslove za novi život tom privrednom subjektu treba puno vazduha, puno energije da živi, pa između ostalog obaveza je državnih organa da pomognu takvom subjektu. S obzirom da mi znamo da u praksi godišnje iz stečaja kroz reorganizaciju izađe nekoliko desetina, čini mi se da je u 2009. godini 30 i nešto, prošle godine 38 reorganizacija smo imali, znači, radi se o malom broju reorganizacija ovog vida izlaska iz stečaja i zadatak republičkih organa bio bi da pomognu, posebno Republike Srbije, da mu se kroz odlaganje poreskih obaveza omogući da istrpi sav taj teret koji ima u tržišnim uslovima privređivanja, pa smo pomerili taj rok odlaganja sa 60 na 120 dana. Nažalost, niste udovoljili ovom našem amandmanu. Nijedan amandman nije prihvaćen. Mi smo navikli na to, ali pokušavamo ne samo kroz normativno-pravnu dogradnju određenih rešenja, nego i kroz ekonomsko-finansijske pozicije da pomognemo privrednim subjektima jer žive u vrlo otežanim uslovima. Ono što je bitno naglasiti, to je da aktuelna Vlada koja je došla nešto pre dve godine, obećala je, a gospođo Dragutinović vi ste bili jedan od ministara u toj Vladi, i sada ste, sveobuhvatnu poresku reformu. Dve godine su prošle, a mi nismo dobili nijedan reformski zakon iz ove oblasti. Obećali ste izmenu sistema oporezivanja i prelazak na progresivno oporezivanje. Obećavali ste smanjenje izdvajanja za zaposlene. Obećavali ste određene korekcije u PDV itd. To su samo gola obećanja, mi objektivno do sada ništa u ovom domu nismo razmotrili iz te oblasti. To je tragično jer imamo ogromne probleme u oblasti privrede. Naša privreda je prezadužena. Spominjao sam ovde prošli put i ponovo ću još jednom apelovati na vaše ministarstvo i Vladu da izvrši korekciju u oblasti PDV-a, posebno kod onih privrednih subjekata koji uvoze, koji moraju prilikom uvoza repromaterijala plaćati carinu, plaćati PDV na onaj deo vrednosti koji se utvrdi od strane poreskog organa. Pored toga, prilikom proizvodnje, prilikom realizacije naplate određenih svojih prodatih proizvoda, samim fakturisanjem robe ili usluge privredni subjekt plaća PDV. Znači, imali smo jednu naplatu, drugi put ponovo država uzima PDV. Pored toga, privredni subjekt uvek mora da izmire svi materijalni i nematerijalni troškovi, sve obaveze koje proizilaze iz drugih zakonskih propisa i tu dolazi do raskoraka. Taj raskorak je problematičan sa aspekta poslovanja privrednog subjekta zato što on mora to premostiti kroz određena zaduživanja. Zaduživanja kod poslovnih banaka su ogromna. Kamate su ogromne i to stvara kod privrednog subjekta nemogućnost da on normalno posluje i da ostvari dobitak. To je anomalija od uvođenja PDV-a. Privredni subjekti, privredna komora, svi vam se obraćaju. Vi ste državu zaštitili. Privredni subjekt ima da plati, ako ne plati, onda su vrlo stroge kazne – od 800.000 dinara pa naviše, i za odgovornu osobu u tome privrednom subjektu ili privredniku. Država je zaštićena. Država dobija svoj prihod. Kako će biti to na tržišnoj utakmici, na koji način će se snaći privredni subjekt? On je ostavljen sam da se bori sa svim alama ovoga sveta. Otvorili smo tržište, smanjili smo carine, izgradili ovakav zakonski sistem u kome te jednostavno država oguli ukoliko ne platiš sve ono što je ona propisala zakonskim propisima i onda danas imamo oko 60.000 blokiranih preduzeća. Samo ove godine je u stečaj otišlo 8.000 itd. Radi se o stvarno tako teškoj poziciji naše privrede da se iz nesvesti morate osvestiti, jer ovo privreda ne može više da trpi. Iduću godinu ćemo dočekati sa daleko većom nezaposlenošću, daleko većim brojem privrednih subjekata koji će biti u blokadi i imaćemo blokadu celokupnog poreskog sistema. Zašto? Zato što privredni subjekti koji su blokirani ne mogu izmirivati svoje obaveze. Sada ću vam izneti neke podatke, a vi to jako dobro znate. Poreska uprava je blokirala, ovoga trenutka ima oko 58.000 ne samo privrednih nego i drugih subjekata, ukupna zbirna stopa svih blokiranih obaveza tih subjekata je bila krajem godine oko 250 ili 260 milijarde. Do danas je to preko 300 milijardi. To je blokirano. Kako da država aktivira tih 300 milijardi? Nikako. Ko razmišlja o tome – hajde da vidimo da im odložimo određeno davanje, da ih ponovo oživimo, da ih reorganizujemo, da im omogućimo da žive, rade, privređuju i isplaćuju zarade, poreze i doprinose i da pomognemo državi? Imate apele Privredne komore, i regionalnih privrednih komora, i Republičke privredne komore, i Unije poslodavaca i sindikata itd, a vi o tome ćutite. Ne možete više ćutati. Privreda to ne dozvoljava. Privreda više ne može to da trpi. Ministarstvo ne može da iz svega ovoga izađe i da kaže mi gledamo sebe, a vi ostali – snađite se. To ne može tako. Gledajte, ceo svet je izašao sa određenim programima mera. U Americi su uložili u banke, u Engleskoj su uložili itd. Ulaže se u privredu. Kupuju se akcije, ono što je bilo nezamislivo pre 20 i 30 godina. Danas celokupan sistem je promenjen. Promenimo i mi jednom razmišljanje o našoj privredi, o uslovima privređivanja, o problemima koje ima ta privreda jer ćemo izgubiti. Predsednik Republike je pre mesec dana rekao na jednom sastanku da imamo mnogo neprimereno bogatih. To treba da bude alarm za Vladu, za Ministarstvo finansija i za Poresku upravu. Međutim, vi predsednika ne slušate. Ako je on konstatovao to što je izgovorio, verovatno je istina. Ako nije istina, onda treba da izađete i da kažete – ne, naši podaci, dokumenti i činjenice govore da nemamo nepristojno bogatih, svi su pristojno bogati odnosno svi su svoj kapital stekli na zakonit način i nisu to situacije u kojima treba preduzimati zakonske mere. Međutim, ako smem da tumačim, a tako je i celokupna javnost protumačila, da je više dogorelo i predsedniku Republike i on je morao izgovoriti tu rečenicu, to treba da zapali sve državne službe i da kažu sada nešto moramo preduzeti. Prvi ko treba da stupi u akciju je Ministarstvo finansija, Poreska uprava i celokupna inspekcijska struktura države. Šta ste vi sada tu napravili? Ništa. Kao i kod mnogih drugih izjava viših državnih činovnika, nižih državnih činovnika itd. Ali, ne možete gurati dugo ovaj sistem. To jednostavno pada. To se ruši. Zaduživanje na ovaj način, kao što se sad čini, nema izlaza. Nadalje, svi se borite za pomoć izvozu itd. Sad ću vam pročitati izvozne rezultate za 2009. godinu, gde se mi to nalazimo. Srbija je u toku 2009. godine na izvozu robe u vrednosti od devet milijardi dolara, gledajte, naš komšija, Bugarska 16 milijardi, Hrvatska 37 milijardi, Slovačka 45 milijardi, Češka 106 milijardi itd. Sada da vidimo gde se nalazimo po izvozu po glavi stanovnika: Srbija 1.100 dolara, Makedonija 1.500, čak i Makedonija, Bugarska 2.100, Hrvatska 8.300 itd., do Slovenije 11.500. Gledajte, pukim političkim ne pragmatskim rečnikom govoreći, zalažemo se za, zalažemo se itd. Iza svega toga mora stajati aktivnost države da obezbedi sredstva, finansije i preduslove administrativne, neadministrativne i sve druge preduslove za pomoć izvoznoj privredi. Takvih aktivnosti nema. Postoji jedna asocijacija, jedna agencija koja pomaže izvoznike, ali su sredstva te agencije tako mala da od nje nećemo imati koristi. Gospođo Dragutinović, zadatak vašeg ministarstva je sveobuhvatna poreska reforma što pre, progresivno oporezivanje, morate smanjiti poreze i doprinose na zarade, PDV ne smete dirati, jer je to atak na postojeće uslove privređivanja privrede i to će biti atak na džep svakog građanina Republike Srbije. Niti građani imaju mogućnosti da plaćaju više nego što plaćaju danas, niti privreda može istrpeti taj teret, jer će morati ugraditi u svoj proizvod dva, tri ili pet posto koliko ćete povećati PDV. Doći će do kolapsa. Upozoravali smo i ranije i sad upozoravamo, a na vama je da radite ono što treba da radite.
Iskorišćeno je ukupno vreme za ovlašćenog predstavnika i minut i 45 sekundi vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Dejan Mirović ima reč.
U sklopu ovog što je predložio gospodin Buha, mi takođe u SRS imamo predlog da pogledate analizu gospodina prof. Raičevića, koji je ekspert za javne finansije sa Ekonomskog fakulteta u Beogradu, od 30. 5. 2010. godine, i on upravo insistira na smanjivanju PDV-a, posebno na osnovne prehrambene i komunalne potrebe. Takođe, smatra da se preteralo sa akcizama i pre svega, njegov fokus i fokus u ovoj analizi je konstruktivna dividenda vlasnika kapitala. Zbog građana Srbije ćemo reći da je to upravo pojava da ljudi o kojima su moji prethodnici govorili žive u kućama koji su vlasništvo firme, voze kola koja su vlasništvo firme, plaćaju karticom firme i gospodin prof. Raičević upravo kaže da bi država, tačnije Ministarstvo finansija moralo da učini udar na konstruktivnu dividendu ili na pojavu kad se lični troškovi prikazuju kao troškovi firme. Da nema te anomalije ili jedne vrste prevare, da tako upotrebom malo slobodniji izraz, ne bi se desilo da u Srbiji prvi po veličini mesečnih prihoda je izvesni kontrolor leta sa Voždovca, a ne gospodin Mišković, o kome je prethodno bilo reči. Takođe, postoji još jedan veoma aktuelan primer, mada za njega još više treba i političke i druge hrabrosti, da se ugledate na primer Mađarske i na primer mađarske Vlade, koja je pre nekoliko dana prekinula pregovore sa MMF-om, zato što ona smatra da su dovoljno oporezivani građani, da su dovoljno oporezivana mađarska preduzeća i da je sada na redu upravo finansijski strani sektor tj. banke u Mađarskoj. Razmislite i o toj mogućnosti.
Iskorišćeno je dva minuta vremena poslaničke grupe. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podnela narodna poslanica Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Dragan Stevanović.
Evo, ovo je nešto u vezi sa onim što sam govorio još na početku na članu 3. i, gospođo ministar, bilo bi korektno bar nešto da kažete, da nisam u pravu, odnosno da Srpska radikalna stranka nije u pravu kada insistira na činjenici da lokalne samouprave nemaju mogućnost vršenja svojinskih prava i ne možete da ovlastite nadležni organ lokalne samouprave da donese rešenje da određena nepokretnost ide u svojinu lokalne samouprave. Ponavljam, Srpska radikalna stranka bi volela da to može, i to bi zaista pomoglo funkcionisanje lokalnih samouprava, ali zaista nije moguće, jer ne postoje drugi zakonski preduslovi koji bi svojinu, koja je od Ustava 2006. javna svojina Republike Srbije, podelili na svojinu lokalnih samouprava, autonomnih pokrajina i Republike Srbije. Na kraju krajeva, da smo u pravu, vaše kolege iz G17 takav zakon ne bi podneli u skupštinsku proceduru. S druge strane, na početku ove godine i neposredno posle onog Statuta Autonomne Pokrajine Vojvodine i ti autonomaški glasovi su stigli iz Vojvodine da će se tražiti svojina, odnosno da će se doneti ili predložiće se administracija, odnosno zakoni kojima će se regulisati status svojine Autonomne Pokrajine Vojvodine, jer na osnovu aktuelnih zakona to ne može, tako da nam ne ostaje nam ništa drugo nego da, posle usvajanjaeventualno jednog ovakvog zakona kakvog ste vi predvideli, pokrenemo postupak za ispitivanje ustavnosti zakona. Prinuđeni smo to da uradimo i uradićemo to ukoliko ne prihvatite ono što smo ili kroz amandmane tražili ili ne nađete neko drugo, da li proceduralno rešenje ili ne znam kako da se ovo promeni. Vi ovde u zakonu predlažete da nadležni organ jedinice lokalne samouprave donosi rešenje koje nepokretnost prenosi u svojinu jedinice lokalne samouprave. Mi smo amandmanom tražili da nadležni državni organ, u ovom slučaju je to Direkcija za imovinu Republike Srbije, donese rešenje kojim će ustupiti na korišćenje nepokretnost jedinici lokalne samouprave. Ta je jedino moguće. Znači, mi uopšte ne osporavamo pravo i obavezu lokalnim samoupravama da ostvaruju prihode. Na kraju krajeva, lokalne samouprave, osnovni prihod im je porez na imovinu. Ako izanalizirate od 1. januara do današnjeg dana najstabilniji u strukturi prihoda da su prihodi na imovinu. Gospodin Buha je malopre spomenuo, ili gospodin Mirović, izvinjavam se, akcize su velike i prihodi su loši sa akcizama. To pretpostavljam da i vi znate. Prema tome, ovo nije loša namera, nije maliciozno nešto i nije nešto utemeljeno na aktuelnim zakonima koji postoje i koji, nažalost, kroz vreme nisu promenjeni, ali ovo morate da rešite. Ponavljam još jednom ono što sam rekao, to što ste prinuđeni da se dovijate na različite načine, da tražite mehanizme kojima ćete povećati prihode, jednostavno, ovo nije dobar put, ali sam rekao da su prihodi od imovine koliko-toliko i stabilni. Vi u Vladi, gospođo Dragutinović, imate problem ne toliko s prihodima, koliko imate sa rashodima i dok u strukturi rashoda dominantni ili u nepovoljnom odnosu budu tekući i kapitalni rashodi, ne postoji teorija, ne postoji praksa koja je prepoznala mehanizme kojima ćete pokriti budžetski deficit, odnosno rupe u budžetu. Vi to kao čovek koji razume javne finansije vrlo dobro znate, ali ovo nije put i sebe ćete dovesti u jedan pravni nonsens u trenutku ili u postupcima primene ovog zakona, što će proizvesti možda neke dublje, veće, opširnije i ne znam kakve probleme. Ne kažemo da ne treba da se menja poreski postupak i poreska administracija. Mnogo bi više efekta bilo ovde da smo govorili o fiskalnoj odgovornosti ili nekim drugim zakonima, koji bi možda mogli da pomognu u smislu ostvarenja tog budžetskog balansa. Ovako nešto jeste potrebno, ali radite ga na pogrešan način. Zaista očekujem od vas, ako ni zbog čega drugog, onda bar zbog stenograma, da mi kažete da nisam u pravu, da SRS ima pogrešan stav o ovome i da mi objasnite i nađete argumente koji predstavljaju osnovu za ovakvu izmenu i dopunu.
Tri minuta i 15 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Dobrislav Prelić.
Dame i gospodo narodni poslanici, moj uvaženi kolega Krasić je podneo amandman na član 21, a više je nego očigledno, gospodine ministre, da s obzirom da niste odgovorili gospodinu Stevanoviću, da ne znate šta da odgovorite i ovo je protivustavno i protivzakonito. SRS će pokrenuti određene korake, jer bez vašeg obrazloženja stvarno je besmisleno i učestvovati dalje u raspravi. Gospodin Stevanović je rekao da su osnovni prihodi lokalne samouprave porez na imovinu. Mogu da vam kažem, dolazim iz opštine koja je jedna od prvih u svojoj opštini uvela lokalnu poresku inspekciju. To smo uradili još pre tri godine i mogu vam reći da su prihodi znatno povećani i da je na neki način bio omogućen sam rad lokalne samouprave. Šta želite ovim zakonom? Želite, s obzirom da ste ukinuli transfere lokalnim samoupravama, da ih naterate da sami sebi obezbeđuju prihode, pa makar to bilo i protivzakonito. Svojevremeno smo vas upozoravali šta će se sve desiti, pre svega u AP Vojvodini, kada je usvojen separatistički statut, a posebno šta će se desiti primenom zakona o prenosu nadležnosti. Čuli ste da su stigli računi za porez sa pogrešnim žiro računom, ali jednostavno, poreski obveznici, koji su bili korektni, odgovorni, koji su hteli da plate, u obrazloženju su dobili da mora da plate ponovo, a da će im taj deo biti vraćen, a kažem vam da im neće biti vraćen, već da će oni pokušati da preknjiže na neku drugu obavezu koju imaju, ako imaju, ako ne, to će ostati tako, pa će im kasnije verovatno umanjiti za taj iznos koji su preplatili. Ali ono što je svakako sigurno je da im neće obračunati kamatu na taj novac što su bili u preplati, kako državni organi rade i obračunavaju kamate poreskim obveznicima koji na vreme ne stižu da plaćaju svoje obaveze. Lično sam bio u Poreskoj upravi u Odžacima i gledao sam mnoge stavke, a pre svega za socijalno i zdravstveno osiguranje kada su naši profesionalni poljoprivrednici u pitanju. Verujte da, recimo, glavnica iznosi 40-50 hiljada dinara, a da su kamate čak i do 100.000 dinara. Kako se to država ponaša prema našim građanima i prema našim poreskim obveznicima? Ovo ne da su zelenaške kamate, ovo su veće kamate i od ovih zelenaških banaka koje ste doveli u Srbiju. Mi iz SRS smo ubeđeni da bi svi poreski obveznici, odnosno građani Srbije, svoje obaveze izmirivali da mogu, da im je obezbeđeno da rade, da žive od svog rada, da žive normalno, pa, normalno, i da plate dažbine, poreze i sve ostalo što treba da plate. Vidite, ovde smo imali na dnevnom redu Zakon o trgovini, imali smo Predlog zakona izmenama i dopunama Zakona o bezbednosti saobraćaja, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije i ovaj Zakon o poreskom postupku i poreskoj administraciji. Svi ovi problemi o kojima sam vam sada pričao, kada je Statut Vojvodine u pitanju, kulminirali su i ovim izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije. Mi smo vas na vreme upozoravali šta će se desiti, međutim, vi ste bili prinuđeni da sada na dnevni red stavite to. Jasno je, pre svega, da niste mogli da se izborite sa pokrajinskom administracijom i da niste mogli da utičete na pokrajinske poslanike da ispune svoju obavezu i da se do 1. aprila odluče koju će funkciju da zadrže. Mislim da na ovaj način ne treba pre svega da se bavi država. Gospođo Dragutinović, ne vi lično, ali ova vlada ponaša kao da ne živi u Srbiji. Zamolio bih vas da siđete malo u narod, da vidite kako građani žive, a ne da samo po nalogu koji imate iz EU i Evropske komisije, usvajate zakone koji ali bukvalno ništa neće doneti našim građanima, već vi ispunjavate neke uslove ne bi li navodno bili bliži EU, a sve je jasnije, a budite sigurni da je i našim građanima jasnije, da od toga nema ništa. Naši građani žele samo da žive od svoga rada i ništa drugo.
Pet minuta i 20 sekundi iskorišćeno je vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Milan Avramović.
Dame i gospodo narodni poslanici, kolega Krasić je tražio ubrzanje nekog postupka, u kome se sa 30 dana rok skraćuje na osam, u cilju bržeg, efikasnijeg i stabilnijeg prevođenja imovine poreskog obveznika u državinu. U ovom obrazloženju u kome ste vi naveli neke parafraze, mogu tako slobodno da se izrazim, ne vidimo odgovor ozbiljan zašto ovaj amandman nije prihvaćen. Suštinski donošenje ovog zakona o izmenama odnosi se na ulogu novih zakona koji su usvojeni, posebno za Zakon o prekršaju, Zakon o uređenju sudova u kome se kaže da nadležnost za vođenje poresko-prekršajnog postupka preneta je na poreske uprave, na Prekršajni sud u prvom, odnosno Viši prekršajni u drugom stepenu. Onda dajete predlog za nepokretnosti i pokretne stvari koje su pravosnažnim rešenjem prenete u svojinu Republike, da ih Republička direkcija za imovinu Republike Srbije, kao organ nadležan za evidenciju, preuzme u državinu. Taj rok je određen 30 dana. Sad da bi se nepokretnosti pokretnih i nepokretnih stvari u državnoj svojini preuzele u državinu, dakle, sami uzimaju za sebe, imali ste u vidu postupak učestvovanja predstavnika više resornih ministarstava i predlažete da se taj način i postupak u stvarima uredi posebnim aktom Vlade. Posebni akt Vlade nije definisan, nema vremenski rok kad će biti donesen, ali ima ovde jedna napomena: "Ujedno se uređuje slučaj kada je rešenje Poreske uprave, kojim se u svojinu Republike prenose nepokretnosti, odnosno pokretne stvari, postalo pravosnažno do dana stupanja na snagu ovog zakona, odnosno do dana početka primene navedenih podzakonskih akata koje će Vlada doneti". Šta to u prevodu znači? Da ćemo mi danas raspravljati o ovom zakonu, da će se ovaj zakon izglasati, ali da će podzakonski akt Vlade tek naknadno biti donesen i da će tada primena ovog zakona biti na snazi. Pošto nema vremenskog ograničenja kada će biti podzakonski akt Vlade donesen, jer u tome učestvuje više ministarstava za prenos imovine, onda se postavlja pitanje čemu ova rasprava. Da nastavimo dalje. Kaže se – ''...tako da je organ nadležan za evidenciju nepokretnosti i pokretnih stvari u državnoj svojini dužan da, u skladu sa navedenim podzakonskih aktima (kojih nema), u roku od 30 dana do dana početka njihove primene, te nepokretnosti i pokretne stvari preuzme u državinu''. Zašto je gospodin Krasić tražio da to bude osam dana? Prvo, da ne bi imali vremensko ograničenje podzakonskih akata, koji ovde nemaju vremensku obavezu. Drugo, da bi se brže znalo šta je državna svojina, šta je oduzeto. Treće, ako je preneta nadležnostpo Zakonu o prekršajima na sudove, kako smo rekli, poresko-prekršajnog postupka sa Poreske uprave na prekršajni sud u prvom, odnosno na Viši prekršajni sud u drugom stepenu. Hoćete dakažete da ova dva stepena, prvi i drugi, nisu u stanju da u roku od osam dana izvrše neku registraciju nove imovinu ili hoćete da kažete da nisu u stanju da uroku od osam dana donesu rešenje po bilo kom osnovu? Ako su već preuzete nadležnosti po osnovu ovog zakona, u zakonu piše kakve su obaveze ovih sudova i šta preuzimaju na sebe, vi tvrdite da nisu sposobni da u roku od 30 dana, odbijanje ovog amandmana, donesu bilo kakvo rešenja. Možda sam ovo pogrešno shvatio, možda ću dobiti odgovor koji će ovo obrazložiti, ali ako ste preneli nadležnosti sa poreskih uprava po Zakonu o prekršajima i po Zakon o uređenju sudova u sudove, onda ste vi degradirali sudove u ovom slučaju. Rekli ste vama nije dovoljno osam dana, vama treba 30 dana, mesec dana da bi doneli jedno rešenje. Podsetiću vas da je u nekim zakonima sud obavezan da reaguje u roku od 24 časa. U nekim zakonima, recimo u Zakonu o lokalnim izborima sud je obavezan da reaguje u roku od 48 sati i da ti rokovi, takođe zakonski koji su uokvireni, nisu poštovani kada je u pitanju član 47. Zakona o lokalnim izborima i da sud nije reagovao onako kako je trebalo da reaguje u skladu sa zakonom. Postavljamo pitanje da li će sud reagovati u skladu za podzakonskim aktom Vladom, ako nije reagovao u skladu sa zakonom? Namerno sam napravio jednu paralelu zato što su u pitanju vremenska ograničenja. Gospodin Krasić misli, i mi se svi slažemo sa tim, da nije potrebno više od osam dana za bilo kakvo rešenje bilo kom sudu da bi sud imao ulogu ozbiljnog suda. Ako mislite da je rok 30 dana dovoljan da to što treba da se tek donese podzakonski akt Vlade ili svih određenih ministarstava, koji to tek treba bliže da urede kako će se prenositi imovina i kako će se usvajati imovina i pretvarati u državnu, e onda postavljamo pitanje da li je ovaj zakon trebao da bude danas u proceduri? Predlažem da usvojite ovaj amandman zato što on obavezuje prvo sud, a drugo poresku upravu da efikasnije rade i da efikasnije stiču imovinu od poreskih obveznika koji nisu bili u stanju da svoje obaveze izvrše. U slučaju da imate jedan prost zaključak u kome svima stavljate do znanja da vas nije baš briga za imovinu ili da vam se ne žuri da napunite budžet, a onda imamo zakone koji se kose sa vašim mišljenjem, u kome se radi sve samo da se budžet napuni. Napravite neku paralelu između tih zakona, pošto sve ide iz Vlade, iz istog kabineta premijera, pa vidite da li vam je cilj svima da punite budžet, da otežavate administraciju ili da je olakšavate, a onda da kroz ove primere pojednostavimo stvari i da za osam dana rešavamo probleme koji mogu da budu rešeni i za šest meseci.
Iskorišćeno je šest minuta i 35 sekundi vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman se odnosi na zastarelost prava na naplatu poreza i u obrazloženju ovog zakona faktički i nemate nikakve razloge za povećanje ovog roka koji je predložen zakonom. Dosad je zastarelost podrazumevala tri godine. Vi ovim predlogom zakona predlažete da to bude pet godina. Smatramo, mi iz SNS, da ako tri godine nisu bile dovoljne poreskoj upravi da naplati neki porez, jako teško će uspeti i za pet godina, jer već posle tri godine, uz ove kamate koje su zelenaške, taj dug je bitno porastao i očigledno je da oni koji nisu dosad mogli da plate zaostatak poreza neće to moći ni u narednom periodu. Osim toga, stvarno kad god je država u teškoj situaciji, kad god je privreda u teškoj situaciji, nekako uvek se stvar prebacuje na preduzetnike, na privredu. Kada je u pitanju odgovornost Vlade, ćuti se i traži se obrazloženje u svetskoj ekonomskoj krizi. Zar nije baš ta svetska ekonomska kriza, pre svega, pogodila preduzetnike, pogodila privatni sektor? Zar nije zbog toga nekih 150 hiljada radnih mesta izgubljeno u prethodnoj godini i uglavnom su to STR-i, znači, preduzetnici, male firmice, ljudi koji jako često počinju taj posao iz nemoći da sebi obezbede bilo kakvo radno mesto? Znači, primorani su da uđu u privatno preduzetništvo. Dobar deo njih ne bi ni ušao. Zar nije danas činjenica da mi nemamo proizvodnju, da nam je sektor proizvodnje izuzetno tanak, da nam je većina privrede faktički u uslugama i da konkurencija, pad tražnje, pad kupovne moći građana pre svega utiče na stanje u preduzetništvu i na efekte rada tog sitnog i malog preduzetništva? Za to ne snose odgovornost oni. Za to pre svega snosi odgovornost ova vlada, zato što nije krenula sa poreskim reformama, zato što su rashodi ove države, ovog društva, preveliki u odnosu na mogućnosti privrede, odnosno na mogućnosti građana. Pa i sam ovaj predlog je u suprotnosti sa nekim, gospođo ministre, vašim nekim ličnim zalaganjem, znači, da se ne oporezuje rad, već da se oporezuje, pre svega, potrošnja. Zar nije ovo odstupanje od tih principa? Zar nije ovo pokušaj da se faktički iz suve drenovine iscedi bilo koji dinar u državnu kasu, od onih ljudi koji su već u jako teškoj situaciji, samom činjenicom da su morali da zatvore svoju radnju. Skoro sigurno ogromna većina njih radi zato što ne može da opstane na tržištu, a ne zato što to radi iz obesti, jer su često taj posao i započeli zato što nisu imali alternativu, znači, da se ovde ide preko njih, preko leđa te sirotinje, tih ljudi koji su izopšteni na neki način iz društva i osuđeni, samim tim što nisu uspeli u privatnom preduzetništvu. Nažalost, mi nemamo tu preduzetničku kulturu i nemamo državu i društvo koje podržava preduzetništvo, jer u Evropi je svaki uspešan privrednik to uspeo da postane uglavnom iz trećeg puta, bar tako kaže statistika. U ime svih njih mi smo podneli ovaj amandman. U ime na stotine mojih Jagodinaca koji su u toku prethodne godine, zbog ove ekonomske krize, isto tako morali da zatvore svoja mala, sitna preduzeća, da otpuste na desetine, na stotine radnika, mi smo podneli ovaj amandman i smatramo da ste ovim predlogom stvarno preterali.
Dva minuta i 10 sekundi je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, država pronalazi načina da štiti svoje interese tako što izlazimo pomalo iz jednog pravnog sistema koji već dugo postoji u Republici Srbiji. Poresko potraživanje je potraživanje kao i svako drugo, jedino što je titular tog potraživanja država Srbija. Ovim Zakonom o poreskom postupku i poreskoj administraciji mi želimo malo neka druga zakonska rešenja da izbegnemo, odnosno da ono što nam ne odgovara u drugim zakonima koji regulišu sličnu materiju, samo za poreze prebacimo u ovaj zakon. Da se razumemo, postoji Zakon o obligacionim odnosima koji kaže da potraživanja između privrednih subjekata zastarevaju za tri godine. Ima tamo više, pa za građane 10 godina, iako je opšti rok zastarelosti 10 godina. Tako da je sadašnji važeći zakon usklađen sa Zakonom o obligacionim odnosima. Mi sad hoćemo taj rok da produžimo. Razumem želju predlagača. Kaže da samim tim kad rok za naplatu zastari da mora da se otpiše, ali ne mogu da razumem šta je sve dosad uradio predlagač da za ove tri godine ne dođemo u tu situaciju da neko poresko potraživanje otpišemo. Gospođo ministre, poreski inspektori su izopšteni iz sistema zaposlenih u organima državne uprave kada su njihove plate u pitanju. Znači, van tog zakona su, imaju veće plate nego što imaju ostali koji su zaposleni u organima državne uprave. Sada vam postavljam pitanje – ako je opravdanje za te plate to da rade brže, efikasnije, da brže i lakše naplaćuju poreska potraživanja koja imaju poreski obveznici prema njima, zašto onda menjamo zakon i produžavamo te rokove? Sa produžavanjem tih rokova, mi na određeni način dajemo poruku poreskim inspektorima da ne moraju da žure na svom poslu. Dajemo poruku poreskim obveznicima da za pet godina može svašta da se desi, može pravni subjekt i da nestane sa lica zemlje, veoma je lako ugasiti privredno društvo, ako ne može i zakonski dovoljno da se umrtvi tekući račun i tu se priča završava. Otvara se drugo preduzeće, pa ćemo raditi, opet stvarati neke obaveze itd, a sve zato što su poreski inspektori ubeđeni da imaju pet godina rok da naplate neko poresko potraživanje. Vi se često pozivate kada odbijate amandmane da su neka rešenja koja se predlažu u amandmanu u suprotnosti sa nekim drugim zakonima. Ako hoćemo da regulišemo srpsko zakonodavstvo na jednom opštem nivou, onda ni poreska uprava, ni poreski postupak ne mogu da izlaze iz tih okvira. Na ovaj način, kao što vi kažete kada odbijate amandmane, stvara se pravna nesigurnost. Pa, vi je stvarate. Nemam ništa protiv, neka bude i pet, ali onda hajde iz Zakona o obligacionim odnosima za privredne subjekte da kažemo – pet je godina i da onda uskladimo čitav jedan sistem zakonodavstva, a ne od slučaja do slučaja usklađujemo, i to samo kada je to u interesu države. Pitanje je da li su ovakva rešenja stvarno u interesu države, jer onda ne možete da opravdate visoke plate koje imaju poreski inspektori i izvršitelji? Dajete im za pravo da ne rade brzo i efikasno, a dali smo im veće plate.
Dva minuta i 15 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 25. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 40. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo, evo sada jedan primer situacije o kojoj sam govorio u svom prethodnom izlaganju. Amandman se ne prihvata zato što se vrši usaglašavanje minimalnih iznosa novčanih kazni za poreske prekršaje pravnih lica i preduzetnike sa Zakonom o prekršajima. Znači, primenjujete druga zakonska rešenja samo onda kada to vama odgovara. U obrazloženju na član 27. pozivate se da rokovi zastarelosti koji se primenjuju u Zakonu za prekršaje ne važe za Zakon za prekršaje koji su u Zakonu o poreskom postupku i za poresku administraciju. Slažem se, postoji jedna odredba u Zakonu o prekršajima da poreski propisi i prekršajna dela mogu biti regulisana drugim zakonom. Sada postavljamo pitanje zašto jednom ne zaokružimo naš pravni sistem u jednu pravnu celinu. Ono što najviše bode oči nisu samo visoke kazne, nego jedan izuzetno pogrešan odnos države prema privrednim subjektima, pogotovo kada su u pitanju pravna lica i preduzetnici. Raspon kazni između pravnih lica i preduzetnika je veliki. Postavio sam pitanje, još nisam dobio odgovor, neka mi neko kaže u čemu je razlika, osim u statusu, znači, osim onoga što piše u registraciji između jednog preduzetnika i pravnog lica po pitanju njegove odgovornosti za poreski prekršaj? Nema je. Potpuno su isti. Često i preduzetnik finansijski mnogo bolje stoji nego mala i srednja preduzeća. Zašto onda određivati samo za pravna lica, bez obzira da li su mala, srednja ili velika, ogromne kazne? Vi bi, kao ministar finansija trebalo već jednom da to, barem u ovom Zakonu o poreskom postupku i poreskoj administraciji, kao ministar u Vladi pokrenete i razdvojite kaznenu politiku između malih preduzeća, srednjih i velikih preduzeća i preduzetnika. Tako možemo da kažemo da su pravila za sve ista. Jer, naravno, i težina dela koje učini veliko preduzeće, odnosno veliko pravno lice sigurno je mnogostruko veća nego što to može da uradi jedan preduzetnik ili malo pravno lice, ali plaćaju istu kaznu. Sasvim je dovoljna različitost u plaćanju kazne zato što preduzetnik plaća samo jednu kaznu, a pravno lice plaća kaznu i odgovorno lice u pravnom licu. Tu treba da se stane. To je jedino što treba da razdvaja malo pravno lice i preduzetnika. Sve ovo ostalo je da ćemo najveći broj preduzeća na teritoriji Republike, a mala pravna lica su najveći broj preduzeća, drakonski da kažnjavamo, često da ih sa visokim kaznama dovodimo u situaciju da prestanu da obavljaju svoju delatnost. Neka mi neko kaže koliko ovde ljudi zna kako izgleda zaraditi na tržištu danas 100 hiljada dinara, da nije na državnoj plati? Neka mi to neko kaže. Neka mi kaže koliko će morati da radi da zaradi 100 hiljada dinara, kolika je minimalna kazna? A to malo pravno lice ili malo preduzeće najčešće ima dva ili tri zaposlena i ceo platni fond za jedan mesec mu iznosi 100 hiljada dinara. Sve zbog toga što moramo nešto da usklađujemo sa Zakonom o prekršajima. Čini mi se da, ako hoćemo stvarno da se u državi nešto uradi nabolje, da država ima siguran i stabilan izvor prihoda kroz davanja poreskih obveznika, na prvom mestu moramo da zaštitimo poreske obveznike od ovakvih kazni. Zamislite samo da neko prijavi porez, da treba da ga plati 10.000 dinara i nema novca na svom tekućem računu da tu poresku obavezu izvrši, platiće kaznu 100.000 dinara. Toliko o tome. Tako to izgleda kada se jedna ovako osetljiva materija vodi iz kancelarija, a ne sa terena, da se vidi prava jedna muka svih onih koji učestvuju u privredi i da se sazna za sve njihove probleme. Kada bi Vlada imala malo više sluha za sve to, siguran sam da bi naša zakonska rešenja bila mnogo bolja, a da bi finansijska situacija u državi bila stabilnija.
Tri minuta i 25 sekundi je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Milan Škrbić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, slušamo te probleme koje imamo, a vezani su za izmene i dopune ovog zakona. Mislim da niko nije izneo neke veoma važne stvari, a tiču se baš tih poreskih uprava i upoznao nas, pre svega građane, sa stanjem u poreskoj upravi, kako u pogledu organizacije i funkcionisanja, nekompetentnosti koja se graniči sa nedobronamernošću. Ovaj proces traje godinama unazad, počeo je 2004. godine intenzivno. Kada su sistematski i na razne načine oterani iz poreske uprave ili su sami otišli sposobni i stručni kadrovi, to moramo priznati, a došli su kadrovi koji nemaju porezničko iskustvo. Rezultat svega toga je da trenutno poreska uprava nije u stanju da odgovori izazovima teške ekonomske krize, a posledice su u suštini loša naplata i zahvat poreskih oblika. Posle te permanentne ''kadrovske obnove'', da bi se sve uradilo lako usledile su takođe ''reformske mere'', kao na primer, formiranje centra za velike poreske obveznike u Beogradu, CVPO, gde su sklonjeni na jedno mesto najveći poreski obveznici, za šta nije bilo nijednog razloga, ni potrebe, jer se tobože lakše kontroliše naplata. Čemu to, ako svi radimo po istom zakonu i po jedinstvenim procedurama? Nameće se samo pitanje. U stvari, to je centar za zaštitu najvećih krupnih kapitalista, jer oni ne trpe kontrolu i nedodirljivi su, a verovatno je to bio i njihov zahtev prilikom privatizacije istih. Postoje indicije da se oni uopšte ne kontrolišu ili retko, a to je posebno interesantno kada govorimo o njihovoj ostvarenoj dobiti. Novi sistem oporezivanja, uvođenje PDV-a je u startu podelio sve filijale na PDV i na ne-PDV u pogledu administriranja kontrole i naplate i time bez razloga otežao komunikaciju s poreskim obveznicima, uz lakšu kontrolu i naplatu. Čemu sve to kada su svi naši inspektori, oni koji su zatečeni tada, promenom zakona, znači inspektori terenske kontrole poreske uprave obučeni za ove poslove i rade po istom zakonu? Zatim, prenos nadležnosti, tj. formiranje lokalne poreske administracije je greška. Navešću vam primer iz opštine iz koje dolazim, gde je u vreme pre donošenja ovog zakona naplata poreza, to sam i pričao u više navrata u Skupštini, u opštini bila blizu 75%, a prosek Vojvodine je bio nepunih 35%. Znači, postojala je jedna stručna i osposobljena uprava koja je vrlo dobro radila taj posao kao republički organ. Sada imamo velikih problema, jer su te izmene rađene na brzinu i došli su neki ljudi koji nisu vični tom poslu. Znači, prenos tih nadležnosti je, u stvari, slabljenje funkcija poreske uprave, jer umesto da se poreska uprava sama i bolje organizuje da utvrđuje i naplaćuje lokalne javne prihode, ona ih prenosi opštinama i tako, umesto decentralizacije prihoda, imamo decentralizaciju poslova, kvazilokalne poreske uprave, zbunjujemo građane, otežavamo sebi rad i kontrolu, buduće elektronsko povezivanje bez podataka i razni programi, Lira itd, mnoge opštine su zbunjene, a pre svega građani Srbije, jer im sada ništa nije jasno. Formiranjem nove mreže sudova u Srbiji, mislimo da su bez potrebe poreske uprave izmeštene i izmešteni poresko-prekršajni poslovi. Da li su prekršajni sudovi osposobljeni i spremni da vode takve postupke, kada smo već imali nešto što je uhodano? Sektor za razvoj i računarsku podršku je bez stručnih ljudi i ne funkcioniše na pravi način koji im proizvodi krivične problem u radu poreske uprave. Naime, sve je počelo uvođenjem programa DIS 2003, softverske podrške za evidentiranje baze podataka poreske uprave, uz paralelno funkcionisanje Pupinovog programa, a koji nisu završeni zbog odluka stručnih ljudi. Rezultat svega toga je kašnjenje poreskih završnih računa, netačna stanja na analitičkim karticama, neblagovremeni razrezi poreskih obaveza, bespotrebna centralizacija, uvođenje nekih poreskih obaveza, kao što su porez na poljoprivredu i doprinosi zemljoradnika itd. Pored toga, prisutna je loša strategija rada i planiranja u oblasti kontrole poreskih obveznika, koja je stručno neosposobljena i malobrojna, što za rezultat ima relativno retke kontrole, ponavljam, retke kontrole poreskih obveznika, koji sigurno mogu da iz toga izvlače modele svog ponašanja koji vode poreskim utajama. Umesto toga akcenat treba staviti na redovne, tj. češće kontrole raznim metodama koje su opšte poznate a koje mi preskačemo i izbegavamo. U domenu naplate istih, umesto da se iscrpljujemo jureći naplatu starih dugova koje bi uzgred rečeno trebalo rešiti nekim zakonskim odredbama, sve snage treba angažovati u naplati tekućih dugova za budžetsku godinu, a mi to ne radimo. Izmenama zakona, tj. delokruga rada Agencije za privredne registre mogli smo onemogućiti izbegavanje plaćanja obaveza onim obveznicima tj, osnivačima i s njima povezanim licima koja konstantnim otvaranjem novih radnji i preduzeća nastavljaju da rade kao i uvođenjem novog depozita, ili zalaganjem imovine za namirenje eventualnog poreskog duga. Svi ovde prisutni, a i mnogi koji se ne bave ovim poslom znaju da su to poznate metode kako se izbegavaju naplate poreza, otvaranjem drugih preduzeća itd, ali to nekom odgovara i to je vrlo lako sprečiti samo ako se hoće, ako ima dobre volje. Puno toga bi se još moglo reći, ne znam koliko imam vremena, još će se neko verovatno javiti. Sve ovo treba preispitati na kraju i promeniti i to bi bila prava reforma poreske uprave i daleko bolje punjenje budžeta na svim nivoima.
Sedam minuta iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Milorad Buha ima reč.
Upravo ovo što je rekao kolega Škrbić nastaviću, a to je da problemi u poreskoj upravi su akutni, oni se odnose i na motivisanje radnika, jer su zarade tih radnika vrlo male. Srednja stručna sprema dvadesetak hiljada, visoka stručna sprema oko trideset, viša oko trideset i pet itd. Zbog toga smo izgubili visoku, kvalitetnu i stručnu radnu snagu koja je otišla u neke druge institucije, ostali oni koji su morali ostati, koji nemaju motiv da rade, nemaju motiv da izlaze i da rade one poslove za koje imaju rešenje i zbog kojih dobijaju zarade ovakve kakve jesu. Poreska uprava u svom izveštaju za 2009. godinu kaže da je neposrednom kontrolom utvrđeno da na crnom tržištu ima jako mnogo robe, ima jako mnogo usluga i poreska utaja koju su oni utvrdili neposrednom kontrolom se kreće nešto preko 42 milijarde dinara. Ako uzmemo ovu cifru i uporedimo sa podacima o naplati po prekršajnim kaznama koje su izrečene, onda vidimo da je samo delić od toga što je utvrđeno poreskom utajom na kraju i naplaćeno. Znamo da je naš poreski sistem složen, znamo da je naš poreski sistem birokratiziran, mnogo je administriranja, mnogo je nemogućnosti da inspektori na licu mjesta utvrde prekršaj i da ga kao takvog evidentiraju u zapisniku, i da se to onda kasnije u sudskom postupku i naplati, i što se tiče robe koja se zatekla nezakonito na mestima gde to nije dozvoljeno, i sistema novčanih kazni koje su do sada bile jako male. Ovo jesu novčane kazne koje su znatno veće, mislim da ovog trenutka neće se moći naplatiti ovo. Mislim da ćemo dobiti na crnom tržištu daleko više roba i usluga nego što je trenutno. Ono što aktuelna vlast ne želi da vidi, ono što sakriva, ono što je evidentno, to je da je crno tržište iz godine u godinu sve veće. Učešće u bruto društvenom proizvodu je od 2008. godine, kada je bilo negde 12%, danas poraslo na oko 30%. Desetak milijardi se očekuje roba i usluga, proizvoda na crnom tržištu, što predstavlja 30% bruto društvenog proizvoda i to je alarmantno stanje, ako to uporedimo sa EU, gde je 5 do 6% roba i usluga na crnim tržištima. Za visoko razvijene zemlje ovaj postotak od 5 do 6% je alarmantan, za nas 30% nije alarmantno. Moguće da je ovaj zakon usledio baš zbog toga da se obračunamo sa tim ljudima koji se bave ovim, ali sigurno ti ljudi nemaju sredstava da plate ove novčane iznose i sigurno neće država imati velike koristi od toga. Prema podacima poreske uprave u 2009. godini podneto je 15.144 prekršajne prijave i 1.992 krivične prijave za počinioce prekršaja iz raznih oblasti od strane poreske inspekcije. Sreća bi bila da ovaj poreski postupak završi što pre, da se to naplati, da to uđe u kasu i da na taj način poboljšamo dostatnost nedostajućih poreza i doprinosa u budžetu, da smanjimo ovaj deficit koji imamo u budžetu. Ako stoji činjenica da mi na crnom tržištu imamo roba i usluga u vrednosti 30% BDP, ako bi po nekoj prosečnoj stopi, ne ni po 18, ni po 8%, nego po 13% to umnožili, tačno pokrivamo deficit budžeta. Evo, gospođo Dragutinović, vi kao ministar finansija, kao i dobar teoretičar i dobar praktičar, imate mogućnost da kroz korekcije, sveobuhvatnu poresku reformu, da kroz smanjenje, kroz stvaranje uslova da te ljude koji danas trguju na crnom tržištu uvedete u fabričku halu da rade, da ih uvedemo u normalne trgovinske tokove i da normalno plaćaju svoje poreze i doprinose. Mora da vas zabrine ovaj podatak da mi na crnom tržištu imamo toliko roba koje su bez poreza. Nažalost, ima tu jako mnogo roba prehrambenog karaktera, gde su zdravstveni i higijenski uslovi vrlo strogi i te robe se prodaju po raznim pijacama, po raznim trgovima, ulicama itd. To se sakriva. To je razlog da se zabrinete. Te proizvode koriste naša deca, stari i nemoćni i često dolazi do raznih negativnih pojava. To je sve rezultat nepreduzimanja mera. Ono što je stav SRS, ova vlada ako želi da kaže da je socijalno odgovorna vlada, onda mora uravnotežiti obaveze, jer ne može u našem sistemu gde su…
Narodni poslaniče, vreme koje je na raspolaganju vašoj poslaničkoj grupi je iskorišćeno. Na član 41. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 42. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 47. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 52. amandman je podneo narodni poslanik Edip Šerifov. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Edip Šerifov.
Poštovana potpredsednice, poštovane kolege, poštovana ministarka, trudiću se da budem kratak. Ovaj amandman je jako jednostavan, a ima višestruki značaj i za Republiku Srbiju i lokalne samouprave, pogotovo grad Beograd koji jeste najveća lokalna samouprava u Republici Srbiji. Reč je jednostavno o saniranju duga koji poreski obveznici imaju prema budžetu Republike Srbije, kao i najsvrsishodnijem načinu da se u ovoj godini taj dug eliminiše i da se preko 300 hiljada poreskih obveznika koji duguju nešto Republici Srbiji uvedu u normalan sistem. Prema evidenciji koju grad Beograd i poreska uprava grada Beograda ima, oko 300 hiljada poreskih obveznika je u prethodne tri godine došlo do toga da duguje preko 23 milijarde dinara budžetu Republike Srbije. Od toga je glavni dug negde oko 14 milijardi dinara, a kamata je već dostigla devet milijardi dinara. Ono što je struktura duga, jako je bitno da oko 200 hiljada ljudi duguje porez na imovinu fizičkih i pravnih lica. Takođe, postoji dug za naknadu za korišćenje građevinskog zemljišta i lokalne komunalne takse koju naplaćuje grad Beograd. Ono što je zabrinjavajuće, od celog duga koji iznosi oko 24 milijarde dinara, struktura duga je takva da 55% ovog duga čini glavnica, a 45% su kamate koje su u prethodnom periodu narasle. Imajući u vidu ovu tešku situaciju u kojoj se nalazi zemlja pogođena svetskom ekonomskom krizom, grad Beograd i lokalna samouprava naša misli da većina ovih ljudi nije u mogućnosti da ovaj dug izmiri u celosti zbog toga što je kamata u nekim slučajevima čak i prerasla ovu glavnicu. Mi ovim amandmanom od poštovane ministarke Dragutinović i Vlade Republike Srbije tražimo da ona jedinicama lokalne samouprave omogući da se ovim zakonom stvori pravni osnov da jedinice lokalne samouprave mogu da otpisuju kamatu koju su ovi ljudi u prethodne tri godine napravili na ovaj osnovni dug. Time će se stvoriti pravni osnov da se u ovoj godini izmiri glavnica tog dugovanja, čime bi se stekli uslovi da ovih 300 hiljada poreskih obveznika urednije izmiruje tekuće obaveze. Šta je poenta cele priče? Ako se kamata bude otpisala, mi smatramo da će skoro 90% ovih dužnika, a napomenuo sam da ih ima oko 300.000, izmiriti obaveze koje ima prema budžetu Republike Srbije i da će time u kasu Republike Srbije da se slije između 10 i 13 milijardi dinara, što je, imajte na umu krizu i sve ostalo, oko 130 miliona evra, a da će tih 250 do 270 hiljada poreskih obveznika od ove godine redovno da plaća svoje obaveze, tj. da bude ponovo uvedeno u sistem. Pored tog efekta, smatramo da će da postoji efekat i kod pravnih lica i kod preduzetnika, jer će se stvoriti jedno fiskalno rasterećenje koje će omogućiti razvoj privrede i preduzetništva u lokalnoj samoupravi. Smatramo da je to od višestrukog značaja i za Vladu Republike Srbije i za lokalne samouprave, ne samo za grad Beograd, da se omogući jedna ovakva stvar u ovom zakonu i nadam se da, iako je Vlada odbila ovaj amandman, da će ministarka da uvaži argumente koje sam izneo danas ovde i da će ipak amandman postati sastavni deo zakona i tako ipak omogućimo priliv, složićete se, velikih sredstava u budžet Republike Srbije.
Iskorišćeno je minut i 40 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima ministarka Diana Dragutinović.
Dame i gospodo, poštovani narodni poslanici, pokušaću da spojim prihvatanje poslednjeg amandmana sa svojom završnom rečju. Moji saradnici su bili veoma protiv prihvatanja ovog amandmana, a ja sam se stvarno dugo dvoumila. Mislim da se negde lično sa njim ne slažem, ali na ovom amandmanu insistira veliki broj predstavnika lokalnih samouprava. Do ovoga trenutka u Ministarstvo finansija je stiglo 40-ak sličnih zahteva. Dakle, već 40-ak zahteva iste sadržine, različitih opština, bez obzira ko je predsednik opštine ili gradonačelnik. Alternativa je blokada i verovatno još veći problemi lokalne samouprave. Da je normalna situacija, svakako bih rekla ne i poslušala svoje saradnike. U sadašnjim uslovima, kada lično takođe smatram da, osim investicija u infrastrukturu, jedino što treba sačuvati i jedini fiskalni podsticaji koji zaista imaju smisla jesu oni koji će očuvati radna mesta, odlučila sam da prihvatim ovaj amandman. Neko je rekao, i može da kaže nakon prihvatanja ovog amandmana, da u isti koš stavljam redovne platiše i one koji to ne rade, ali zaista mislim da je i poreska uprava neko ko treba da balansira između prinude i servisa, da kombinuje štap i šargarepu, pa neka ovo bude šargarepa, a sve zbog bolje naplate javnih prihoda i bolje poreske uprave. Na ovaj način bih završila svoje izlaganje. Osvrnula bih se još veoma kratko na ono što je na mene ostavilo najviše utisak tokom vaše diskusije. Dakle, kao i obično, bilo je dosta kritika, ali ono što me je definitivno iznenadilo, bilo je i nekih pohvala, čak i od poslanika opozicije, naročito kad su u pitanju dva člana, odnosno dve promene, ne u ovom broju i ne baš od svih poslaničkih grupa. Oko toga kakav će biti redosled isplata odnosno kakva će buduća kaznena kamatna stopa biti gotovo svi su imali jedinstven stav. U nadi da će zakoni koje planiram za prvo jesenje zasedanje naići na još veće prihvatanje i opozicije, a naravno i pozicije, svima se vama zahvaljujem na otvorenoj, fer i često veoma prijateljskoj diskusiji. Na kraju, rekla bih da je bilo i dosta postavljenih pitanja koja nisu imala direktne veze sa temom o kojoj je reč. Nažalost, poslanika koji takva pitanja postavljaju, više ih nema u ovoj sali, ali, ja sam veoma spremna da i u ovom mesecu, sutra, do kraja sledeće nedelje, odgovorim na sva pitanja, sa i bez kamere, svim poslanicima. Hvala još jednom na saradnji.
Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnica predlagača želi još jednom završnu reč, s obzirom da je to već učinila? (Ne) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Poštovani narodni poslanici, pošto je Narodna skupština završila raspravu o svim tačkama dnevnog reda ove sednice, a saglasno članu 85. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, određujem sredu, 28. jul 2010. godine, sa početkom u 12.00 časova, kao Dan za glasanje o svim tačkama dnevnog reda sednice Četvrtog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Istovremeno, koristim priliku da ćete danas, u toku dana, u poslaničkim klubovima ili redovnom poštom, ili usmenom informacijom, dobiti informaciju o zakazivanju sednice za utorak, 27. juli, u 10.00 časova, znači sednica Petog vanrednog zasedanja, čiji je sadržaj odluke o izborima, odluke o izborima sudija za one sudije koji se prvi put biraju, odluke o izborima predsednika Saveta guvernera Narodne banke i odluke o imenovanju zamenika generalnog sekretara Narodne skupštine. Zahvaljujem.