Poštovane dame i gospodo narodni poslanici otvaram rad sednice Petog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2002. godini. Radi utvrđivanja kvoruma, molim vas da ubacite svoje identifkacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da imamo kvorum i da, prema tome, možemo nastaviti rad. Obaveštavam vas da su javili da će odsustvovati sledeći narodni poslanici: Zaharije Trnavčević, Jelena Milenković-Orlić, Predrag Stojanović, Zoran Bošković, Slobodan Pavlović i Nikola Kostić - pre podne. Obaveštavam Narodnu skupštinu da su pozvani da sednici prisustvuju predsednik, potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije, kao i sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo. Takođe, saglasno članovima 83. i 84. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, obaveštavam vas da sam na ovu sednicu pozvala predstavnike Centra za slobodne izbore i demokratiju, predstavnike Narodnog pokreta "Otpor", predstavnike Nacionalnog demokratskog instituta, predstavnike Udruženja univerzitetskih profesora i nastavnike Srbije - Sekcija "Kolubara" i predstavnike USAID-a . Pozdravljam prisutne goste. Pošto vam je Zapisnik sednice Četvrtog vanredovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2002. godini, održane 2, 3. i 4. jula 2002. godine, uručen pre početka sednice, usvajanje zapisnika ćemo obaviti naknadno u skladu sa Poslovnikom Narodne skupštine. Poštovane dadme i gospodo narodni poslanici, uz saziv Petog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2002. godini, koje je sazvano na zahtev grupe od 105 narodnih poslanika poslaničke grupe DOS, saglasno članu 79. stav 3. Ustava Republike Srbije i članu 162. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, dostavljen vam je zahtev za održavanje Petog vanrednog zasedanja, sa utvrđenim dnevnim redom sadržanim u tom zahtevu. Shodno članu 80. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvala u roku kraćem od sedam dana zbog obaveze da Narodna skupština što pre donese zakon o radiodifuziji, izmene i dopune zakona iz oblasti pravosuđa i odluke o prestanku funkcija i izboru nosilaca pravosudnih funkcija. Kao što ste mogli da vidite, za Peto vanredno zasedanje Narodne skupštine Republike Srbije u 2002. godini, utvrđen je sledeći D n e v n i r e d: 1. Predlog zakona o radiodifuziji, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 2. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o uređenju sudova, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 3. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o sudijama, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 4. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 5. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Visokom savetu pravosuđa, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 6. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 7. Predlozi odluka o prestanku funkcija i izboru nosilaca pravosudnih funkcija, koje su podneli Odbor za pravosuđe i upravu i Visoki savet pravosuđa, 8. Predlog odluke o imenovanju članova Odbora za obnovu i razvoj Sremskih Karlovaca, koji je podneo narodni poslanik Ivan Andrić, predsednik Odbora za kulturu i informisanje Narodne skupštine Republike Srbije. Izvolite, reč ima predsednik poslaničke grupe DOS, gospodin Čedomir Jovanović.
Gospođo Mićić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, u skladu sa članom 86. stav 3. predlažem da obavimo jedinstven pretres o sledećim tačkama dnevnog reda - 2, 3, 4, 5, 6. i 7. To su tačke dnevnog reda koje su tesno povezane sa zakonima iz oblasti pravosuđa, koji će izmenama i dopunama biti dorađeni, a s obzirom da smo ih usvojili u jedinstvenom pretresu mislim da je zbog celishodnosti rasprave neophodno da se obavi upravo takva vrsta rasprave. Hvala na razumevanju.
Stavljam na glasanje predlog predsednika poslaničke grupe DOS da se obavi zajednički, načelni pretres, po tačkama - 2, 3, 4, 5, 6. i 7. Molim narodne poslanike da se glasanjem izjasne o ovom predlogu. Zaključujem glasanje: Za 111, protiv 21, uzdržan jedan, nije glasalo sedam, od ukupno 140 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština donela odluku kojom je prihvaćen predlog predsednika poslaničke grupe DOS, narodnog poslanika Čedomira Jovanovića, da se obavi zajednički načelni pretres po tačkama 2, 3, 4, 5, 6. i 7. Za predloge akata iz dnevnog reda ove sednice, za koje je predloženo da se razmatraju po hitnom postupku, nadležni odbori, ukoliko to već nisu učinili, podneće svoje izveštaje u toku trajanja sednice. Sa ovim u vezi samo jedno obaveštenje - sednica Zakonodavnog odbora će se održati u 14,00 časova u sali u prizemlju. Prelazimo na rad po dnevnom redu. Prva tačka dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O RADIODIFUZIJI Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: zajedno Petar Petrović, Miloš Lukić i Adam Urošević, Ivan Andrić, Velimir Simonović, Zlata Đerić; zajedno Miloš Nešović, Branko Ružić i Rajko Baralić, zajedno Miloš Nešović, Joca Arsić i Milan Stanković; zajedno Rajko Baralić, Branko Ružić, Joca Arsić i Radojko Petrić, zajedno Živodarka Dacin, Ljubomir Mucić i Rade Bajić; zajedno Dušan Cvetković, Milan Janković i Hranislav Perić, Branislav Kovačević, zajedno Marko Petrović, Zoran Ćirković, Zlata Đerić, Miodrag Stamenković i Radič Jiković; zajedno Toma Bušetić, Joca Arsić, Miloš Nešović i Sreten Mitrović, zajedno Rajko Baralić, Đura Lazić, Jovan Todorović, Dragan Jovanović i Branko Ružić; zajedno Radojko Petrić, Zoran Anđelković, Velimir Živojinović, Miloš Nešović, Rajko Baralić, Nebojša Jović i Dušan Cvetković; zajedno Dušan Cvetković, Bora Stanimirović i Dragan Todorović, Aleksandar Radosavljević, zajedno Rajko Baralić, Toma Bušetić i Bora Stanimirović i Atila Juhas. Amandmani koji, u skladu sa Poslovnikom, budu poneti do otvaranja pretresa Predloga zakona u načelu, biće vam uručeni u toku sednice. Primili ste izveštaje Odbora za kulturu i informisanje i Zakonodavnog odbora. Na sednici Odbora za kulturu i informisanje mišljenje je izdvojio član tog odbora, narodni poslanik Joca Arsić. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da predaju listu sa prijavljenim govornicima po ovoj tački dnevnog reda. Saglasno članu 136. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača, profesor dr Žarko Korać, potpredsednik Vlade, želi reč? Izvolite.
Poštovana gospođo predsednice, poštovani narodni poslanici, zakon koji imate pred sobom, zakon o radiodifuziji je jedan od sistemskih zakona koji nas uvodi u moderno vreme u smislu tehnologije elektronskih medija ali i u smislu demokratizacije načina odlučivanja u ovoj oblasti, i načina kontrole rada u ovoj oblasti. Zakon koji imate pred sobom je rađen vrlo intenzivno poslednjih godinu dana. Veliki broj javnih rasprava je održan i veoma veliki broj ljudi iz medija, a i ostali zainteresovani, je bio u mogućnosti da učestvuje u ovim razgovorima. Zakon koji imate pred sobom je u izvesnom smislu istorijski zakon. Želeo bih da vam ukažem na činjenicu da Srbija nikada u istoriji nije imala ovakav zakon, da je ova oblast elektronskih medija bila regulisana jednim zakonom, osnivačkim aktom RTS-a od 31. jula 1991. godine, u kome se svega oko desetak uvodnih odredbi odnosilo na radiofifuziju u celini. Znači, ovo je prvi ovakav zakon u istoriji Srbije. Ovaj zakon ima za osnovni cilj da depolitizuje ovu oblast, da je demokratski transformiše i da je reguliše u celini. Vi znate da je u ovom trenutku u Srbiji praktično ova oblast nedovoljno jasno zakonski regulisana, ili čak nije uopšte regulisana kako treba, i zahvaljujući tome, veliki broj elektronskih medija danas u Srbiji postoji, koji su izvan bilo kakve zakonske, ali i društvene, ekonomske i bilo koje druge kontrole. Osnovna namera ovog zakona je da se odustane i da se spreči direktni uticaj politike na elektronske medije. To se pre svega odnosi na način kako se dodeljuje dozvola za rad privatnih radio i TV stanica, ali i na autonomno delovanje RTS-a, odnosno RT Novi Sad, koji treba da se transformišu u javni servis. Da bi se to postiglo, ovaj zakon pre svega osniva jednu novu insistituciju, koja se ovde naziva republičkom radiodifuznom agencijom. Moram da kažem da uspostavljenje i ustanovljenje republičke radiodifuzne agencije znači uvođenje u našu praksu jednog potpuno novog tela, koje do sada nikada nije postojalo. Mislim da postoji velika svest o tome da će to telo imati široka i snažna ovlašćenja i zbog toga je, pretpostavljam, u našoj javnosti, posebno kod ljudi koji su vezani za medije, ovako mnogo pažnje posvećeno načinu kako se formira ova agencija, nažalost, nešto manje određenim zakonskim odredbama, koje u velikoj meri takođe određuju sastav i način izbora članova ove agencije. Ova agencija ima svojstvo pravnog lica, što je čini nezavisnim pravnim subjektom, i nadležnosti i ovlašćenja koje daje ovaj zakon, Predlog zakona, sastav, položaj i način izbora izvršenja organa, obezbeđuje da ona deluje funkcionalno, a suštinski da deluje nezavisna od bilo kakvog državnog ili nekog drugog uticaja. Postoji vrlo mnogo u našoj javnosti dilema oko toga da li će ta agencija biti nezavisna, i ja bih želeo samo da ovde podsetim vas narodne poslanike na one odredbe koje određuju ko ne može biti član saveta ove agencije. Dakle, da bismo se osigurali da je ovo nezavisno od politike, ja vas podsećam na član 25. Predloga zakona. Želeo bih pred vama da ponovim ko ne može biti član saveta - 1) savezni poslanici, narodni poslanici, poslanici skupština autonomnih pokrajina, 2) izabrana, imenovana i postavljena lica u Saveznoj vladi, Vladi Republike Srbije, izvršnim organima autonomnih pokrajina, ministri i njihovi zamenici, pomoćnici, kao i rukovodioci posebnih organizacionih celina, pod neposrednom kontrolom Vlade, izvršnih organa i drugi funkcioner, 3) funkcioneri političkih stranaka, predsednici stranaka, članovi predsedniištva, njihovi zamenici, članovi izvršnih i glavnih odbora, kao i drugi stranački funkcioneri, 4) lica koja kao vlasnici udela, akcionari, članovi organa upravljanja, članovi nadzornih organa, zaposleni, lica pod ugovorom i sl, koja imaju interes u pravnim licima koja se bave delatnošću proizvodnje ili emitovanja radio-televizijskog programa (skraćujem), 5) lica koja su pravnosnažno osuđena za kirivična dela protiv službene dužnosti, korupcije, prevare, krađe ili drugog krivičnog dela, koje ih čini nedostojnim za obavljanje funkcije, bez obzira na izrečenu sankciju, ili su pravosudno osuđena za neko drugo krivično delo na kaznu zatvora u trajanjuduže od šest meseci, 6) lice koje bračni drug, roditelj, dete ili pobočni srodnik, zaključno sa drugim stepenom srodstva, lica navedenih u stavu 1. tačka 1. do 4. Znači, ni rođaci političara, ministar, predsednika Vlade, i to je vrlo precizno definisano. Moram da kažem da postoji još jedna odredba 26. koja je veoma važna za razumevanje pozicije članova saveta radiodifuzne agencije. Moram da pročitam, zbog nekih pitanja koja su pokrenuta u javnosti. "Članovi saveta ne predstavljaju u savetu organe ili organizacije koje su ih predložile, već svoju dužnost obavljaju samostalno, po sopstvenom znanju i savesti, u skladu sa ovim zakonom." Dakle, kada Vlada predloži nekoga ko je zadovoljio ove prethodne uslove, on u onom trenutku kada je izabran, ili Skupština kada predloži, ne predstavlja više tu instituciju, potpuno je samostalan. Želo bih da vam kažem da postoji još jedna mera osiguranja, a to je da ove institucije, znači ovih osam, predlažu po dva kandidata, od kojih će Skupština Srbije izabrati jednog, tako da predlagač ne može biti siguran ni u to ko će tačno biti izabran. Znači, Skupština ima mogućnost da izabere svaki put od dva predložena kandidata jednog. Nadam se, poštovani narodni poslanici, da ste svesni koliko je pažnje predlagač zakona poklonio tome da se osigura da ličnosti koje budu članovi saveta radiodifuzne agencije budu nezavisni i da ne postoji nikakva kontrola, politička ili neka druga, već se radi o ljudima koji će samostalno, prema svojoj savesti, a stručnjaci su za ovu oblast o kojoj govorimo, moći samostalno da donose odluke i moći će samostalno i po svojoj savesti, naravno, uz kontrolu javnosti da odlučuje. Moram da kažem da će ova radiodifuzna agencija imati još jednu vrlo važnu funkciju, znači, ne samo dodela dozvola za emitovanje programa, već i nešto što se može nazvati kontrolom emitovanog programa. Mi nikada do sada u našoj javnosti nismo imali situaciju da onaj ko je dobio dozvolu za emitovanje programa može da dovede sebe u situaciju da mu ta dozvola bude suspendovana, ili čak trajno oduzeta. Znači, ovaj zakon predviđa mogućnost da će emiteri, elektronski, znači radio i TV stanice biti novčano kažnjene, privremeno im biti oduzeta dozvola, ili im trajno biti oduzeta dozvola, pod uslovima predviđenim zakonom. Moram da kažem da se prvi put u ovom zakonu pojavljuje nešto što je duh modernih vremena i predstavlja, po mom mišljenju, veliku potrebu našeg društva da se sankcioniše nešto što se zove govor mržnje. To znači uvrede, etničke, verske i druge, zloupotreba prava na javnu reč putem elektronskih medija, a takođe i zloupotreba prava deteta. Znači, prvi put je ovim zakonom predviđeno da se nosiocu dozvole može privremeno ili trajno oduzeti dozvola, zbog toga što konstatno zloupotrebljava pravo na slobodnu reč ili zloupotrebljava neka druga prava, kao što su prava deteta. Znači, postoje ovde vrlo jasne zakonske odredbe, i moram da kažem da će to biti posao ove agencije. Ovaj savet će o tome odlučivati, što znači da će savet praktično morati da ima nešto što isto kod nas nije postojalo u sistematskom smislu, da prati program elektronskih medija. Biće veliki posao ove agencije da nađe način kako će da ostvari tehničku kontrolu nad velikim medijima, ali i nad lokalnim i pokrajinskim medijima, da vidi da li se oni ponašaju u skladu sa zakonom. Vi znate da je osnovni posao ove agencije da daje dozvolu za emitovanje programa. Želim, poštovani poslanici, da vas upozorim da ova agencija nije nadležna da odlučuje o tehničkim pitanjima korišćenja radio frekvence, to će regulisati jedan zakon koji neposredno sledi iza ovoga, a to je zakon o telekomunikacijama. Taj zakon, ako mogu tako da kažem, isto tako jedno nezavisno telo, više će procenjivati tehničke uslove da možete da emitujete program. Ovaj zakon reguliše sadržaj programa i uslove za emitovanje programa. Ovaj zakon predviđa da emiteri moraju da se drže opštih programih standarda i ja bih voleo samo da ih navedem. To je pravo na umrežavanje dva ili više emitera, radi istovremenog emitovanja programa, pravo svih emitera da prisustvuju događajima koji su od interesa za sve građane u Republici, obaveza je emitera koji je otkupio pravo prenosa nekog događaja da ostalim zainteresovanim emiterima omogući sačinjavanje izveštaja tog događaja, obaveza proizvodnje i emitovanja programa na sopstvenom jeziku, obaveza emitovanja određene količine ili mere programa sopstvene produkcije i obaveza ustanova javnog radiodifuznog servisa, emitera lokalnih i regionalnih zajednica, koje su pretežno u državnoj svojini, da određeno vreme emitovanja stave na raspolaganje nezavisnim radio i TV produkcijama.To su takođe obaveze koje su sadržane u ovom zakonu. Druga velika novina ovoga zakona je pretvaranje RTS, a kao što znate, njen osnivač je država Srbija, odnosno Vlada Republike Srbije, u javni servis. Pod tim se podrazumeva proizvodnja i emitovanje programa, koji su od opšteg interesa za sve građane Srbije. Predlaže se, naravno, postojanje dve vrste ovakvih javnih servisa, a to su republički i pokrajinski. Ono što je u ovom slučaju bitna promena, to je da će se javni servis regulisati na drugačiji način nego do sada. Pored ostalog, on u svojoj transformaciji ima predviđeno, po ovom zakonu, uvođenje jedne nove institucije unutar javnog servisa, koja nije do sada postojala. Pored upravnog odbora, predviđa se i uvođenje programskog odbora, odnosno kontrole sadržaja programa, s obzirom da je javni servis u službi i u funkciji svih građana ove zemlje. Da bi on bio nezavisan, on mora da ima i nezavisne načine finansiranja. Uobičajena je praksa u Evropi da javni servis, za razliku od komercijlnih servisa, znači komercijalnihradio i TV stanica, ne može da ostvaruje samo isključivo na komercijalni način da posluje, drugim rečim, on neće moći da živi samo od reklama, sponzorstva, marketinga itd. Bilo je ovde predloga nekih narodnih poslanika da se javnom servisu ukine ovo pravo. Moram reći da samo dve evropske zemlje ne dozvoljavaju svom javnom servisu emitovanje ovakvog programa, a to su možda mnogi od vas primetili pošto ponekad gledaju BBC, sledeći švedsku radio televiziju, odnosno javni servis, ali to su jedine dve evropske zemlje koje ne dozvoljavaju ekonomski deo, smanjen naravno ekonomski deo u odnosu na komercijalne stanice i naše je mišljenje, s obzirom na siromaštvo građana i njihove ekonomske mogućnosti, mi ne možemo prebaciti kompletno građanima Srbije finansiranje javnog radiodifuznog servisa i mi smo smatrali da je potrebno da postoji ovaj dopunski izvor prihoda. Zakon naravno vrlo precizno regulišeda je to u smanjenom obimu. Drugim rečima, javni servis se finansira iz pretplate, ali može nešto i komercijalno da ostvaruje, naravno u smanjenom obimu. Koji su razlozi da se javni radiodifuzni servis finansira iz pretplate, s obzirom da u našoj javnosti naravno je vrlo često i pretpostavljam da će mnogi poslanici ovde pokretati to pitanje, a razlog je politička, odnosno ekonomska i finansijska nezavisnost javnog servisa. Ja bih želeo da kažem zbog čega se u Evropi, odnosno zašto je ovo jedno uopšte prihvaćeno rešenje. Postoje naravno neke zemlje koje to finansiraju iz budžeta, međutim to je neuobičajeno rešenje i ono je protivno preporukama Saveta Evrope i OEBS-a. Razlog je što Vlada jedne zemlje uvek može da kaže - ja ću pojednostaviti da tog meseca u budžetu nema dovoljno sredstava, da se budžet nije punio kako treba, a ako je nezadovoljna javnim radiodifuznim servisom. Jedini način da javni radiodifuzni servis bude potpuno nezavistan od vlasti i politike, jeste da ima nezavisan izvor finansiranja, a taj nezavisan izvor finansiranja, naravno to je televizijska pretplata. Ono što su za nas nepogodne okolnosti, to je sa jedne strane siromaštvo građana, a sa druge strane da je činjenica da je u NATO ratu naša radio-televizijau koju inače tehnički nije ulagano ništa gotovo deset godina, koja je temeljno oštećena, veliki broj televizijskih i radio prijemnika su uništeni bombardovanjem, pogođene su i radio televizije Novi Sad i znate da je zgrada potpuno praktično srušena i gađana je sa, nažalost tragičnim gubitkom ljudskih života i zgrada Radio-televizije Srbije u Aberdarevoj ulici. Drugim rečima, mi polazimo sa gorih pozicija nego onih koji su transformisali svoju državnu radio-televiziju u istočnoj Evropi u podkomunističkim zemljama. Naime, mi imamo još i uništen taj materijalno, odnosno taj radiodifuzni servis i od građana zavisi da pomognu obnovu tog radiodifuznog servisa. Ja bih želeo samo u odbranu ove ideje, o javnom radiodifuznom servisu da kažem sledeće. Ja imam običaj, znači govorim i idealnim uslovima, da taj javni servis zovem najvećim narodnim univerzitetom. Za veliki broj građana ove zemlje iz poznatih razloga, pre svega materijalnih, prvi koncept ozbiljne muzike koji će videti, prvu operu, prenosi i događaje iz kulture, nacionalna kultura, školski program, obrazovni program, to je nešto što je praktično samo obavezan ovaj javni radiodifuzni servis da ima u svom sadržaju. Kao što znate, po pravilu komecijalne televizije i radija, to ne rade. Drugim rečima, mi imamo veliko interesa da podržimo osnivanje ovakvog javnog radiodifuznog servisa i da ga učinimo i programski sadržajno, nezavisno od politike, ali i finansijski. Konačno, poštovani narodni poslanici, želeo bih da se zahvalim radnoj grupi koja je radila na čelu sa Radetom Veljanovskim koja je ovako vredno radila ovaj zakon, na konsultacijama sa radio stručnjacima za radiodifuziju iz Evrope. Vi znate da je Vlada Republike Srbije poverila ovaj posao da uradi, grupi novinara koji su u prethodnom periodu pokazali svoju odanost načelima samostalnog novinarstva i većina njih je i izbačena sa posla zbog toga. To pokazuje naše veliko poverenje u stvari u ljude u medijima, oni su morali, odnosno oni su to poverenje u velikoj meri, najvećoj ako hoćete, mogućoj meri, u stvari opravdali. Oni su napravili jedan vrlo dobar Predlog zakona. Ja sam rekao iostajem pri tome, ovo je dobar dan za Srbiju i imate jedan moderan zakon, jedan zakon koji ne samo da je istorijski prvi u Srbiji, nego prvi put reguliše ovu oblast, jedan zakon koji je izazvao predlog zakona, odnosno koji je izazvao ovako mnogo medijske pažnje i to pokazuje nešto veoma važno. To je da su građani naše zemlje, ne samo ljudi iz medija, nego građani naše zemlje shvatili da tamo gde nema nezavisnih medija, nema ni demokratije. Dakle, građani su sada, ne samo političari i političke stranke i ljudi iz medija, nego obični građani, da tamo gde neme nezavisnih slobodnih medija, nema demokratije. Ja smatram da to pokazuje veliki korak napred našeg društva u shvatanju onoga od čega zavisi demokratija i ja smatram da postoji veoma mnogo razloga da vi kao narodni poslanici podržite Predlog ovog zakona. Želeo bih da se obratim i poslanicima opozicije, s obzirom da opozicija i poslanici opozicije često imaju veoma mnogo primedbi, nekada opravdano, a nekada neopravdano na to kako mediji prenose njihove aktivnosti. Mislim da bi bilo za Srbiju korisno da pažljivo pogledaju Predlog ovog zakona da i sami odgovore na pitanje da li ovaj zakon faktički njima odgovara, koji su da kažem, u ovom trenutku u opoziciji. Dakle, to je zakon koji obezbeđuje veliku samostalnost elektronskih medija. RTS pretvara i Radio televiziju Novi Sad u javni servis, u jednom periodu vremena koji je ovde zakonom određen, dakle, u procesu transformacije, dolazimo do onih medija koji će više biti u službi slobodnog i demokratskog društva, a prethodnih deset godina su pokazale zloupotrebe medija, posebno državnih medija i želim da vas podsetim šta se dogodilo 2000. godine. Dakle, gnev naroda je bio usmeren na RTS i to je jedna opomena svima nama da ovaj zakon, ako hoćete, on je direktna posledica ne samo naše političke odluke da se demokratizujemo, nego i onoga što je narod presudio, tj. nikada više mediji koji su potpuno sluge politike, mediji koji su što je više moguće slobodni i to je jedan proces i niko ne kaže da onog trenutka kada se usvoji zakon, da Srbija dobija potpuno nezavisne medije. Ovaj zakon u suštini daje jako solidne i značajne osnove da Srbija zaista u jednom procesu vremena dobije medije, odnosno elektronske koji su naravno veoma važni, znači televiziju i radio i to nezavisne i osim toga, i to je moja poslednja rečenica, ovaj zakon je urađen u potpunosti i u skladu sa onim što danas Evropa smatra da je potrebno. Moram da vas podsetim da je i sama Austrija kada je ulazila u Evropsku uniju, morala je kompletno da promeni svoje medijske zakone, dakle ima i drugih evropskih zemalja koje su morale ovo da menjaju, a mi smo u nekom smislu korak ispred i većini istočnoevropskim zemaljama je trebalo između tri i pet godina da donesu ovakve zakone. Moram da vam kažem da je Vlada Republike Srbije ovaj zakon, pred vas stavlja za manje nego što su dve godine njenog psolovanja, dakle od trenutka kada je Vlada izabrana i što jeste svojevrstan rekord u istočnoj Evropi. Znači, vrlo brzo i interesovanje javnosti pokazuje da nema nikakve sumnje i da postoji svest o tome da je ovaj zakon veoma važan i da reguliše jednu veoma važnu oblast. Hvala lepo.
Zahvaljujem predstavniku predlagača, potpredsedniku Vlade, gospodinu Žarku Koraću. Pitam da li izvestioci nadležnih odbora žele reč?Predsednik Odbora za kulturu i informisanje, narodni poslanik Ivan Andrić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici samo nekoliko reči o učestvovanju Odbora u procesu stvaranja ovog zakona. Moram reći da je ovaj zakon vrlo važan iz nekoliko razloga. Prvo, nasleđno stanje u oblasti medija koje smo mi zatekli kada smo ušli u ovu zgradu je verovatno najgore stanje koje je moglo biti zatečeno. Dakle, postoji u etru, u ovom trenutku, svoj rad vrši preko 1.200 radio televizijskih stanica u Srbiji. Prema nekim proračunima, u etru ima mesta samo za 200 do 300 radio televizijskih stanica. To je sa jedne strane. Sa druge strane ova tema je vrlo osetljiva iz razloga što su mediji bili jedna od osnovnih poluga vlasti, odnosno moći u prethodnoj vlasti i oni su toliko bili manipulisani, tako da je bilo nezahvalno bilo šta raditi na tu temu. Moram reći da je, s obzirom na sve ovo, ovaj zakon je prošao jednu vrlo specifičnuproceduru i mislim da ima vremena i da postoji mogućnost da svaki zakon prođe ovakvu proceduru kako je prošao ovaj. Dakle, kao što je gospodin Korać rekao, pre godinu i po dana je formirana radna grua za izradu ovog zakona i nju su činili predstavnici medija sa jedne strane, i nezavisni pravni eksperti iz oblasti medija sa druge strane. Oni su na ovom zakonu radili preko godinu dana i za to vreme je izašlo devet verzija ovog zakona. Nakon što je zakon ušao u skupštisnku proceduru, Odbor za kulturu i informisanje je obavio niz konsultacija, pre svega obavljene su konsultacije sa onima kojih se ovaj zakon najvieš tiče, a to su predstavnici medija i predstavnici novina. Na nekoliko sastanaka koji su obavljeni sa predstavnicima medija, mediji su dali čitav niz predloga, da tako kažem, pošto oni nisu ovlašćeni predlagači i moram sa zadovoljstvom da konstatujem danas da su mnogi od tih predloga u vidu amandmana našli svoje mesto u ovom najnovijem Predlogu zakona koji imamo pred sobom. Od tih predloga svakako je najznačajniji predlog ANEM-a koji se tiče privatizacije lokalnih medija. Dakle, u ovom zakonu se predviđa da svi lokalni mediji budu privatizovani u naredne četiri godine. Dakle, postoji još čitav niz odredbi koje se tiču pretplate, načina naplate pretplate, broja frekvencija itd. Posle tih konsultacija obavili smo dalje konsultacije sa predstavnicima Autonomne pokrajine Vojvodine, znači sa Skupštinom Vojvodine. Skupština Vojvodine je imala čitav niz zakona, od kojih su najvažnija tri zakona koja se tiču posebne radiodifuzne agencije za Vojvodinu, koja se tiču Drugog kanala radiodifuzne ustanove Vojvodine ubuduće i koja se tiču pretplate. Odbor je učestvovao u tim razgovorima i na kraju su od ova tri dva njihova predloga postala sastavni deo ovog zakona, deo koji se tiče pretplate, iako postoje još maksimalističkiji zahtevi od ovih, ali ovo je naš maksimum i deo koji se tiče Drugog kanala radiodifuzne ustanove Vojvodine. Posle tog kruga konsultacija, s obzirom na to da se mi kao poslanici DOS-a trudimo da sve zakone koje usvajamo budu u skladu sa evropskim zakonodavstvom, Odbor je imao čitav niz konsultacija sa međunarodni organizacijama koje se bave ovom oblašću. Pre svega želeo bih da istaknem konsultacije sa Savetom Evrope i OEBS-om. Sa njima je saradnja bila vrlo konstruktivna i išla je čak dotle da su nezavisni eksperti Saveta Evrope, njih nekoliko, dolazili nekoliko puta u Skupštinu i na određeni način učestvovali u stručnim diskusijama sa članovima Odbora. Moram reći da je čitav niz njihovih predloga, koji su bili u cilju poboljšanja ovog zakona, takođe postao sastavni deo ovog predloga. Toliko o tome i samo bih na kraju želeo da kažem da je juče Odbor, i pored toga što je postojala velika buka oko ovog zakona, velikom većinom usvojio ovaj predlog zakona, iako su mnogi očekivali više, a mnogi su možda i želeli manje. Jednostavno, ovo je maksimum koji mi u ovom trenutku možemo da pružimo i ja vas pozivam da podržite ovaj zakon u načelu.
Zahvaljujem predsedniku Odbora za kulturu i informisanje. Pitam da li želi reč predsednik Zakonodavnog odbora, narodni poslanik Bojan Pajtić? (Ne želi.) Da li želi reč narodni poslanik koji je na sednici Odbora za kulturu i informisanje izdvojio mišljenje, narodni poslanik Joca Arsić? Izvolite.
Poštovane koleginice i kolege poslanici, kao što je predsednik rekla ja sam izdvojio mišljenje na Odboru za kulturu povodom predloga ovog zakona, iz nekoliko razloga. Pokušaću da vam ih prezentiram i da obrazložim to svoje izdvajanje mišljenja. Prvo, osnovna primedba moja jeste, predlagač zakona, odnosno potpredsednik i uvaženi gospodin Korać je ovde obrazložio da smo u jednoj demokratskoj proceduri ovaj zakon pripremali i ja ne sporim tu demokratsku proceduru u pripremi ovog zakona, jednu široku javnu raspravu, nekoliko sednica Odbora, saradnja sa svim zainteresovanim stranama oko ovoga, ali imam jednu načelnu primedbu da je ovaj zakon na samom svom kraju napravio jedan mali iskorak iz ove demokratske procedure na taj način što je pre nedelju dana povučen iz procedure, vraćen ponovo u proceduru za ovu sednicu po hitno postupku, tako da je napravio jedan mali nesklad vremenski oko mogućnosti podnošenja amandmana na Predlog ovog zakona, jer su raniji amandmani koji su dati na Predlog zakona, koji je bio u ovom prethodnom tekstu, a povučen iz procedure, prestali da važe i morali smo u jednom kratkom roku od jednog dana, jer smo izmenjeni tekst zakona dobili neposredno pred samu sednicu Skupštine i na taj način bili sprečeni da možda na još kvalitetniji način utičemo na izmene, odnosno popravljanje ovog teksta zakona koji, kako je to rečeno, je na jedan demokratski način, na jednoj demokratskoj proceduri pripreman i donošen. To je prva moja načelna primedba. Druga primedba bi bila oko načina izbora saveta. Mislim da predloženo rešenje, koje je bilo ranije, da savet broji 15 članova, da od toga tri člana saveta predlažu nevladine organizacije i to je sada svedeno na ukupno jednog sa 8 članova, koji se predlažu i biraju. Neka naša primedba i moja primedba, poslaničke grupe SPS jeste da je mnogo da dva predstavnika daje Izvršno veće Vojvodine i Skupština Vojvodine. Ovde imamo takođe Skupština Srbije i Vlada Srbije, a da smo zapostavili recimo Srpsku akademiju nauka, koja je ranije figurirala kao jedan od mogućih predlagača članova saveta, koje treba da bira ova skupština i još jedna stvar koja je vrlo značajna, da 8 izabranih članova saveta bira člana saveta sa područuja Kosova i Metohije. Mislim da je to nespretno rešenje, iz razloga što je taj koga izabere savet od 8 članova, odnosno predloži Skupštini, ne bira ga nego predlože jednog sa Kosova i Metohije i kako je tamo rečeno u predlogu da tamo mora da živi i radi. Ovo - i radi, suvišno je, jer čovek može da živi na Kosovu i Metohiji, da nije u radnom odnosu, a da bude ugledan ili akademik ili ugledan građanin ili čovek koji može da potpuno odgovori ovoj funkciji. Znači, taj deo da mora da bude zaposlen u isto vreme ne mora da stoji. Mislim da je to jedno određenje koje je suvišno za ovo, a govorio sam o ovome da je taj koga bira, odnosno predlaže 8 članova saveta u podređenom položaju, jer su praktično njega predložili ovoj skupštini kao jednog člana. Ajde da su dali dva, pa da Skupština bira između ta dva, kao što se biraju svi ostali članovi. Takođe je jedna od osnovnih primedbi ponovno uvođenje taksi, odnosno pretplate za televiziju. Pretplata nije sporna kao pretplata i ona je postojala i ranije. Mi smo objašnjavali ovde na jednoj od ranijih sednica Skupštine da će kad tada Skupština morati da donese propis, odnosno da utvrdi na ovakav način finansiranje radio televizije tadašnje, a sada nezavisnog radiodifuznog sistema, servisa građana, ali ono što je naše neslaganje to je ova tri i po puta veća pretplata nego što je to bilo. Ajde da je ona uvećana sa troškovima života, sa porastom troškova života i porastom u ovoj godini, pa je ona iznosila za vašu informaciju negde oko 60 dinara, a sada se predlaže 210 dinara. Mislimo da je to povećanje poprilično u odnosu koje je važilo dok se ta televizijska pretplata plaćala. Na kraju, mislim da ono što je bitno takođe i stoji kao moja primedba, to je da saglasnost na strategiju razvoja radiodifuzije u Republici Srbiji, koja je po meni skoro pandan prostornom planu, daje saglasnost na strategiju Vlada, a ne Skupština. Naš predlog bi bio da na tu strategiju treba da da saglasnost Skupština. Mislimo da je to celishodnije i bolje, nego da to ovlašćenje ima Vlada. To bi bile moje primedbe.
Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj, predsednik poslaničke grupe Srpske radiklane stranke.
Dame i gospodo narodni poslanici, od potpredsednika Vlade Žarka Koraća u uvodnom ekspozeu smo čuli mnogo lepih želja i još više lepih i primamljivih obećanja. Međutim, praksa u ove dve godine vaše vlasti govori sasvim suprotno. Nikada državni mediji nisu bili više blokirani i nikada opozicija nije više iz njihovog programa bila potisnuta nego za ove dve godine. To je činjenica i iz te činjenice izvlačim zaključak da smo mi srpski radikali, a imate vi i neke odabrane opozicionare koje forsirate tendenciozno. Mi srpski radikali smo izvukli zaključak da je to vaš koncept i bez obzira u koju ćete ga zakonsku formu uokviriti ništa dobro na tom planu ne može da se očekuje, dok se ne promeni vlast. Ovim zakonom vi pokušavate da regulišete jednu oblast koja je do sada veoma loše regulisana u Srbiji, ali ovim zakonom niste ponudili nešto bolje, nego nešto još lošije. Reč je o dve ključne stvari koje obrađuje ovaj zakon. On se odnosi na sferu radiodifuzije, dakle na najosetljiviju sferu javnog informisanja, jer u sferi štampe i sličnih glasila vrlo je lako postaviti pravila i pustiti sve da tržište principom konkurencije reguliše. Ovde su prirodni resursi veoma ograničeni. Tim prirodnim resursima mora da raspolaže država, jer je država u ime društva vlasnik svih prirodnih resursa. Ovde se govori i o dodeli frekvencija, čiji je broj ograničen, a zato njihovu strukturu treba precizirati i to je korak napred koji se pravi ovim zakonom. Međutim, ovde je reč i o državnoj televiziji, koju je formirala država svojim kapitalom i kojom je do sada uvek upravljala. Naravno, i po ovom zakonu država će upravljati, samo što vi uvodite novi organ državne uprave, formalno nezavisan od vlade, paralelan vladi, dakle izvršnoj vlasti, a Ustavom takav organ nije predviđen. Naš Ustav striktno poštuje princip podele vlasti na njene tri osnovne grane: zakonodavnu, izvršnu i sudsku. Politička teorija već odavno, decenijama, podrazumeva da su mediji i sfera javnog informisanja toliko značajni u društvenom životu uopšte i političkom posebno, da su se već izdigli do jedne specifične četvrte grane vlasti. Ta grana vlasti moralno deluje. Ona nema upravnu funkciju, ne upravlja državnim ili društvenim procesima, ali toliko snažno utiče na javno mnjenje, a na taj način i na ostale tri grane vlasti, da joj se političko-teorijski priznaje taj status, ali ne i pravno. Ovde je reč o pravnoj sferi regulisanja problematike radiodifuzije. Ta pravna sfera regulisanja ne sme da odskače od elementarnih ustavnih principa. Onda se postavlja jedno konceptuološko pitanje, ko treba da odlučuje o dodeli frekvencija i ko treba da upravlja državnim medijima u okviru postojeće strukture tri grane vlasti? Do sada smo imali praksu da je to bila isključiva nadležnost izvršne vlasti. Nekada je izvršna vlast u organe upravljanja uključivala i predstavnike opozicije, kao na primer 1991. godine, kada su tamo ispred opozicije bili Dragoljub Mićunović, Slobodan Rakitić i ne mogu da se setim ko je bio treći, mislim da su bila tri predstavnika u upravnom odboru državne televizije. Najčešće, ranija vlast samostalno je upravljala i to nije išlo u prilog objektivnosti programa državnih medija, nego u suprotnom pravcu: državni mediji su bili apsolutno instrumentalizovani od strane izvršne vlasti. Tek kada je došlo do pobede opozicionih partija na lokalnim izborima u pojedinim opštinama koje su imale svoje državne medije došlo je do izvesnog pluralizma ideološke i političke orijentacije medija u državnoj svojini. Čak je došlo i do rata među medijima na toj osnovi. U ovom slučaju, mi bismo morali da izbegnemo medijski rat na političkoj i ideološkoj osnovi, da protežiramo slobodnu konkurenciju među medijima i da nađemo koji će to državni organ biti sposoban da principe i korektna pravila sprovede u praksi, ni po babu ni po stričevima, što bi rekao naš narod. To ne može biti izvršna vlast po prirodi stvari. Koja to vlast može biti? To može biti zakonodavna vlast. Po kom principu? Po principu proporcionalne zastupljenosti političkih partija u parlamentu. Vi pokušavate da potpuno odstranite političke partije iz domena odlučivanja o dodeli frekvencija i upravljanja državnim medijima. To je pogrešno. Političke partije nisu nešto čega treba da se stidimo. Vi smatrate da postoje mnogo vredniji intelektualci van političkih partija i to je pogrešno. Oni najvredniji su u političkim partijama, jer je od antike do danas u teoriji i filozofiji opštepoznato da je politika najviši oblike ljudske i društvene delatnosti, više od politike nema. Prema tome, traganje za političkim faktorom van političkog sistema, van višestranačkog sistema je sasvim pogrešno. A da su se oni dokazivali i dokazali onakvim kakvi pretpostavljate da su, oni bi već učestvovali u sferama vlasti u političkim partijama i tako direktno uticali na politički život. Ne bi se negde skrivali, iz prikrajka vukli poneki konac i čekali da ih neko nametne, iznenada na površinu izbaci i nametne ih kao faktor odlučivanja u nekoj veoma važnoj sferi. Dalje, vi ste u članu 23. uveli odredbu koja se duboko suprotstavlja elementarnim demokratskim principima. Vi ste uveli princip korporativizma. To je princip koji je u političku teoriju uneo Musolini svojim fašističkim korporacijama, a u srpskom narodu ta teorija je imala pristalicu i sledbenika u jednoj perifernoj ličnosti, u čoveku koji se zvao Dimitrije Ljotić. Uvek kroz istoriju oni koji nisu smeli na izbore, da se izlože direktno sudu naroda, tražili su varijantu da to zaobiđu, da ih neko negde delegira. Ovde se neki delegiraju. Imali smo koncept pre nekoliko godina, a naročito se taj koncept u javnosti zastupao u Republici Srpskoj; ovde u Beogradu bilo je nekih marginalnih političkih formacija, poput OBRAZ-a i sličnih, koji su se zalagali za taj koncept, da se ukine parlamentarizam, demokratski sistem, da se država formira u okviru jedne korporacije, a gde bi različite profesije, struke i društveni slojevi delegirali svoje predstavnike. Tako da i ovaj parlament u tom smislu ne bi bio višepartijski, nego parlament gde bi uvek neko nekoga delegirao. Napravio bi se u startu ključ, pa bi sindikati delegirali, kako vi kažete, nevladine organizacije, pa crkve, pa poslodavci, pa ovi, pa oni. To je duboko protivno demokratiji. Korporativni sistem nam ne treba. Korporativni sistem zaobilazi volju naroda. U istoriji su svi pokušaji korporativnog sistema propadali. Pred francusku revoluciju imali smo u Francuskoj staleški sistem i skupštinu staleža. Tri staleža, mislim: stalež sveštenika 300 poslanika, stalež feudalaca 300 i stalež građana 600. Parlament uvek blokiran, a kada se god blokira parlament, izvršna vlast ima odrešene ruke. Ovaj parlament se ni u kom smislu ne sme blokirati. Drugo, ovde ste predvideli devet članova saveta koji će imati najviše ingerencije i najviše nadležnosti u sferi dodele frekvencija...
Narodni poslaniče, da li želite da koristite i sledećih 10 minuta?
Da, nastavljam 20 minuta. Kao i upravljanje državnim radijom i televizijom. Od ovih devet nijedan neće biti opozicionar. Tamo gde nema opozicije, u ovako važnoj sferi, postoji samovolja izvršne vlasti; ne, niko od njih nije opozicija. Prvo, Narodna skupština Republike Srbije bira jednog, a to će biti iz vladajuće većine, evo smem odmah da se kladim. Skupština Vojvodine takođe iz vladajuće većine. Vlada, po prirodi stvari, najviši organ izvršne vlasti. Izvršna vlast Vojvodine takođe. Rektori univerziteta u Republici Srbiji putem zajedničkog dogovora. Ko su rektori univerziteta? Organi izvršne vlasti. Gospodin Korać bi trebalo da zna da profesori državnih univerziteta u Kraljevini Jugoslaviji nisu mogli da budu ni narodni poslanici, zato što su, po prirodi stvari, bili državni činovnici i pripadali izvršnoj vlasti. Kada kažete rektori univerziteta, isto je kao kada kažete Vlada Srbije. Nema nikakve razlike, jer ti rektori univerziteta, odnosno univerziteti finansiraju se iz budžeta. Vi ih držite za gušu prilivom novca i oni su pod vašom kontrolom. Mogu oni da glume u javnosti, da vas napadaju i da su protiv vas, mogu da kažu šta god hoće, oni su egzistencijalno pod vašom kontrolom. Dalje, Udruženje radiodifuznih javnih glasila u Republici. Uvodite samoupravljanje. Šta znači udruženje radiodifuznih glasila; pa sad će ono samo sobom upravljati? Među njima treba sprovesti konkurenciju, a ne terati ih da se udružuju i davati im javna ovlašćenja na osnovu tog udruživanja. To je besmisleno. Dalje, kažete - "domaće nevladine organizacije i udruženja građana koja se prevashodno bave zaštitom slobode govora, prava nacionalnih i etničkih manjina, zaštitom prava dece ... putem zajedničkog dogovora". Njih ima više stotina, kažu 700 ili 800, možda i više. Ko će tu biti privilegovan? Možda "Otpor", možda Nataša Kandić, možda Sonja Biserko, možda Borka Pavićević, možda Biljana Kovačević - Vučo. Onaj ko vam je blizak biće privilegovan. Onaj ko vam nije blizak, taj neće moći ni da pristupi procesu odlučivanja. Kažete - crkve i verske zajednice. Da su crkve mogle da se udruže i po jednom pitanju, danas bismo bile samo jedna crkva i religija u svetu. Istorija čovečanstva u proteklih 2000. godina je istorija večitog sukoba između crkvi i religija. Vi sada od njih tražite - još ne kažete od kojih, da li je to onih sedam tradicionalnih koje smo mi priznali po pitanju veronauke ili su to sve registrovane verske zajednice, sve verske sekte koje su se registrovale, pa ih ima više od stotinu - da se dogovore. Po kom će se principu dogovoriti? Prvo, da razmotrimo jesu li one iznutra demokratski ustrojene pa da učestvuju u demokratskom političkom sistemu na ovaj način, imajući javna ovlašćenja. To je osnovni preduslov, kao što je to preduslov kod političkih partija, da su iznutra demokratskog karaktera, da imaju svoje standardne, zakonom regulisane organe, da drže periodične skupštine ili kongrese, da se ide na demokratske izbore unutar njih itd. Taj uslov morate postaviti crkvama i verskim organizacijama prethodno. A, kako ćete ih ubediti da formiraju neko telo koje će ih sve okupiti, pa da glasaju i po kom principu? Hoće li po principu - koja je najveća verska zajednica ili crkva, pa će to redovno biti iz Srpske pravoslavne crkve; ili će to žrebom da se izvlači iz šešira; ili će neki drugi faktor da utiče da će u tom telu, koje će predlagati sve verske zajednice, svako imati, npr, po jedan glas, pa će desetak onih koje sve zajedno nemaju možda 100.000 vernika da nadglasaju versku zajednicu koja ima više miliona vernika. To je čitav niz pitanja, na koja vi niste dali odgovor. Povodom javnih ovlašćenja; nemoguće je da država daje javna ovlašćenja verskim zajednicama dok se ne donese zakon o crkvama i verskim zajednicama. Vi uopšte niste definisali pravni status. Niste vi krivi, nije ni ranije. Bilo je pokušaja u prošlom mandatu. Ministar vera Milovan Radovanović je pripremio nacrt tog zakona. Nije bilo dogovora među koalicionim partnerima, nije moglo da ide na Skupštinu itd. Ali, to pitanje još nije regulisano. Šta su verske zajednice unutar političkog sistema? Kod nas, po Ustavu, postoji zagarantovana sloboda veroispovesti, ali se nekim zakonom mora tačno precizirati šta su to verske zajednice i na kojim se principima zasnivaju. Pre svega, na principu čovečnosti i slobodarstva. Na kraju krajeva, ne moramo im neke političke principe nametati, ali to mora da se reguliše, pa da se reguliše status sveštenika, jer oni su još uvek bez statusa. Delimično su im prava na penzijsko osiguranje regulisana, ali jedino ta prava, ni jedno drugo nije. Podsetiću vas da su u Kraljevini Jugoslaviji imali status državnih činovnika, što podrazumeva platu, pravnu zaštitu, radni staž, penzijsko osiguranje. Primali su platu od države, sveštenici svih konfesija u Kraljevini Jugoslaviji. To ih je obavezivalo da se ne mogu kandidovati na izborima, ni aktivni sveštenici nisu mogli. Pop Korošec je ostavio mantiju, pa se onda kandidovao. Aktivni sveštenici nisu mogli biti poslanici. Oni su bili u strukturi izvršne vlasti. Kralj Aleksandar je imao poslednju reč u izboru patrijarha. Kada je posle Prvog svetskog rata izabran patrijarh Dimitrije od strane Svetog arhijerejskog sabora, kad se definitivno ujedinila Srpska pravoslavna crkva posle skoro dva veka njenog potpunog razbijanja, kralj Aleksandar nije priznao izbor, pa je onda dekretom, zakonom regulisao to pitanje, pa je on sam postavio Dimitrija za prvog srpskog posleratnog patrijarha. Morate imati u vidu tu kompleksnost odnosa crkve i države. Kod nas je proglašen princip sekularizma. Dakle, striktne odvojenosti crkve i države. Ako dosledno sledimo taj princip sekularizma, ne može država da daje javna ovlašćenja verskim zajednicama i crkvama, ovog karaktera. Dalje, vi kažete na jednom mestu da ovlašćenje i dužnost da predlažu članove saveta imaju, pa i crkve i verske zajednice. Vi crkvama i verskim zajednicama ovim zakonom propisujete neke dužnosti koje nisu predviđene ni jednim crkvenim kanonom. Kako vi crkvi da propisujete ovakve dužnosti? Šta ako crkva kaže neću. Nešto što je dužnost mora da se ispuni. Ako se ne ispuni, propisana je odmah i sankcija. Ima li ovde sankcija ako neka od tih crkava ili verskih zajednica kaže - mi nećemo u tome da učestvujemo, a u zakonu stoji da im je to dužnost. Šta je ovde osnovni problem? Osnovni je problem što vaše zakonske projekte uglavnom ne pišu pravnici, nego ljudi koji nemaju nikakve veze sa pravom. Vi mislite da svaka politička želja može da se normira na adekvatan način. Ne može. Postoje političke želje koje je nemoguće normirati u okviru sadašnjeg ustavnog sistema i demokratskog poretka. Drugo, vi mislite da će ovakav princip biti trajan. Neće. On, iako izglasate ovaj zakon, trajaće samo do promene vlasti, dotle dok se ne uspostavi sistem koji će podjednako odgovarati vlasti i opoziciji. Dakle, jedan čist sistem. Vi sada imate 2/3 poslaničkih mesta u parlamentu. To što se iznutra sukobljavate, to mene i ne interesuje. Sada vam je prilika da se uspostavi skupštinsko telo koje će dodeljivati frekvencije i koje će upravljati državnom televizojom, dok imate dvotrećinsku većinu. Ako se taj princip ustanovi, niko se neće posle usuditi da ga krši i da ga gazi. Naš je problem što do sada nikada nije bilo moguće da se uspostavi taj princip, da se zakonom reguliše u ovoj Narodnoj skupštini i onda da ga svi striktno poštuju. Vi ovde izmišljate jedan organ koji je krajnje nakaradan, koji ne može ni elementarno ozbiljnu pravničku kritiku da izdrži, a mislite da će biti trajan; i ovo što mu je mandat šest godina itd, ko da će se neko osvrtati, na to. Podsećate me na Milana Milutinovića, koji se svojevremeno zdušno angažovao da se donese zakon o privilegijama predsednika Republike nakon isteka mandata. Nikako ga nismo mogli odvratiti od toga. On zavro, zavro, gurao to, mislio da će ga taj zakon štititi kad mu istekne mandat. Pa, promeni se zakon. Lakše je promeniti zakon nego dočekati kraj mandata. Kome to predstavlja garanciju i koga to štiti. (Predsednik: Upozoravam vas na prekoračenje vremena.) Dakle, ono što bi trebalo da bude naša zajednička želja i cilj je da se donese zakon o radiodifuziji koji bi podjednako odgovarao i vlasti i opoziciji i koji se ne bi odmah menjao posle sledećih izbora. Ovako, ovaj vam zakon neće trajati ni par meseci.
Za reč se javio narodni poslanik Zoran Anđelković, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Dame i gospodo poslanici, naravno da je oblast radiodifuzije za svaku zemlju izuzetno važan segment koji u svim velikim i, u krajnjem slučaju, u svim zemljama Evrope predstavlja važan segment ekonomske stabilnosti, ali i ekonomskog razvoja zemlje, čak socijalne sigurnosti. Cilj ovog zakona mora da bude, da odvuče napred, ne da vuče nazad, da predstavlja razvoj u ovoj oblasti, a ne korak unazad, da predstavlja vreme koje je prošlo iza nas. Međutim, kada se tako razgovara i kada se na taj način ovaj zakon posmatra onda je neophodno da on stekne odgovarajuće prerogative, tačnije rečeno - da ima neke temelje. Neophodno je da Vlada Srbije uradi strategiju razvoja telekomunikacija i radiodifuzije, pre nego što predloži ovakav zakon, i da tek na osnovu toga može da se pristupi izradi zakona o telekomunikacijama i o radiofifuziji. Ovako, faktički, mi pravimo neke grane na drvetu, a da u stvari nismo ni posadili to drvo, ni rešili pitanje njegovog korenja. Druga stvar koja je važna kada razgovaramo o zakonu o radiodifuziji jeste - da li postoji ustavni osnov za usvajanje ovog zakona, odnosno, tačnije rečeno, da li je u skladu sa saveznim Ustavom. Po svemu onome što danas imamo, on nije u skladu sa saveznim Ustavom, jer savezni Ustav predviđa podelu frekvencija, što je faktički u nadležnosti savezne države. Naravno, tu se može dati odgovor da se radi ustavna povelja i da će to u ustavnoj povelji biti rešeno, da je to već u perspektivi i da će se na taj način vrlo brzo rešiti, ali kada ovaj zakon bude usvojen on faktički neće biti u skladu sa saveznim Ustavom. Mislim da to znaju, sasvim sigurno, i oni koji su predložili ovaj zakon, a i sam zakonopisac. Sledeća stvar zbog koje ovaj zakon nije moguće na pravi način tretirati, kada danas o tome govorimo, bez obzira na potrebu postojanja jednog ovakvog zakona, jeste da je neophodno pre toga usvojiti zakon o telekomunikacijama, a i potpredsednik Korać je na neki način to rekao. Naravno, on je rekao da će se usvojiti taj zakon o telekomunikacijama, ali je nemoguće prvo pričati o programu, o izradi programa, o stvaranju saveta, koji će govoriti o tome kakav ćemo program imati, pa tek onda o podeli frekvencija i o tome ko deli te frekvancije; kako se dodeljuju frekvencije; kakvi su tehnički uslovi, o svemu onome što je vezano za zakon o telekomunikacijama. Naravno, na to se može dati odgovor da je ovim zakonom predviđen automatizam tj. kada neko dobije pravo na emitovanje programa, da se podrazumeva da će dobiti pravo i na korišćenje frekvencija; ali, u suštini, ako nema zakona o telekomunikacijama, ne vidi se na koji način, koji su uslovi, šta će se iz toga izroditi i da li može doći do određenih manipulacija ukoliko se ovaj savet stavi kao nadređeni, a bez postojanja takvog zakona. Zašto ovo govorim? Mislim da ćemo se svi složiti da je uopšte resurs frekvencija ograničen, ali nije ni tako ograničen kao što se danas ovde čuje i kao što se u javnosti poslednjih dana govori. Predsednik Odbora za kulturu je ovde rekao da će od 1.200 emitera, od onih koji emituju radiotelevizijski i radiodifuzni program, ostati 200 onih koji će emitovati taj televizijski program. Da li to danas, u startu, kada usvajamo ovaj zakon znači pretnju za 1.000 ljudi, onih koji trenutno emituju radiodifuzni program, i na osnovu čega. Na osnovu kog zakona? Na osnovu čega smo mi utvrdili da ima 200 ili 300 frekvencija koje mogu da se koriste u radiotelevizijskom programu. Ko je to utvrdio? [[Komentari iz sale se ne čuju.]] Prvo, to nije tačno. To posmatranje nisu radili stručnjaci i o tome upravo i govorim, jer se polazi od toga da se posmatra period 80-tih godina, odnosno tehnička dostignuća 80-tih godina za broj frekvencija koje bi se koristile na prostoru SRJ. Uosalom, uzmimo primer, ako baš hoćete - pre četiri ili pet, ako hoćete i pre dve godine, korišćene su satelitske antene koje su koštale 700 ili 800 evra, a sada koštaju 50 evra, iz prostog razloga - na toj anteni može da se koristi jedan televizijski progrm na jednom kanalu, a danas na istoj toj anteni, samo digitalnoj, koja košta 150 evra, može da se koristi od četiri do osam TV programa i čak do 100 radio-programa. Prema tome, ista stvar je i kada je reč o emiterima i emitovanju programa, kao i kada je reč o dodeli frekvencija. Ako je to tako onda i priča o ograničenim resursima ne stoji, kao i to o 200-300 televizijskih i radio-programa; to onda podrazumeva da se mora napraviti pre toga zakon o telekomunikacijama i iz toga izvući zaključak koliko, na koji način i šta treba podeliti. Naravno, iz ovih razloga govorim o tome da je zakon polazio od vremena 80-tih godina, pošto je ovde neko dobacio da su to stručnjaci ustanovili; e, kad su stručnjaci ustanovljavali koliko na ovim prostorima može biti radio i televizijskih frekvencija. Danas to nije tačno. Danas nije takvo stanje. Da li mi hoćemo da pravimo zakon kojim ćemo da zamažemo oči Evropi, kako smo napravili nekakav demokratski zakon, ili hoćemo da napravimo zakon koji će važiti do 2010. ili 2015. godine. Mi danas pravimo zakon koji strateški pogrešno usmerava radiodifuziju u ovoj zemlji, a kad kažem pogrešno ne mislim politički, govorim tehnički, ka 80-tim godinama, a ne ka 2010. ili 2015. Iz ovoga se vidi da je Rade Valjanovski radio ovaj predlog zakona zato što on predviđa, na primer, tri radio-stanice sa programim na srednjim talasima. Ko još sluša srednji talas u ovoj zemlji? Niko. Naravno, jedan treba da postoji zato što je usmeren prema Evropi i svetu, ali niko više preko radio-prijemnika ne koristi, odnosno ne sluša radio-program na srednjim talasima. Naravno ni Radio "S" se ne emituje na srednjim talasima, to je valjda poznato, nego na kratkim talasima i to je pitanje tehničkih dostignuća, a nije političko pitanje. [[Žagor.]] Da je kratko ne biste vi to pominjali, ali je najslušaniji, i to znate, ali kada govorimo o tome i on nema frekvenciju. Nisam bio podoban u to vreme da dobijem frekvenciju. I on je emitovan bez dozvole za frekvenciju. Drugi su imali privilegiju, ali oni su sada sa vama. Nisu u opoziciji, nažalost. Oni su sada ti koji su i od vas privilegovani, takvi su uvek privilegovani i tako će uvek i proći, uvek će dobijati frekvenciju zato što su privilegovani na drugačiji način, a ne emitovanjem programa i kvalitetom programa. Mi valjda treba da napravimo zakon koji će omogućiti da neko dobije frekvenicju, da dobije pravo na emitovanje programa zato što ima kvalitetan program, a ne zato što je privilegovan od bilo koje vlasti; ponavljam još jednom - oni su uvek privilegovani od te vlasti. Rekao sam da ni Radio "S" naravno, nema dozvolu za frekvenicju jer Dojčilo nije smeo da je odobri, jer verovatno nisam bio podoban. Ovde nije dovoljno tretirana kablovska mreža i postojanje kablovskih mreži. Uzmimo susednu Mađarsku za primer. Preko 50% emitera emituje svoj TV program faktički preko kablovske mreže. U Holandiji je to preko 90%. Faktički taj pravac razvoja radiodifuzije i televizijskog programa uopšte nije obuhvaćen, a mi se moramo ka tome usmeriti. Gde mi hoćemo da usmerimo pravac razvoja određenog projekta i razvoja određene oblasti u ovoj zemlji? Nije dovoljno da samo napravimo neki zakon koji će da bude kratkoročan ili će pokazati Evropi kako mi taj zakon imamo. Ovaj zakon je usmeren samo ka emiterima i tretira samo emitere i na neki način štiti državu, ali nije usmeren ka tome - kakve koristi od toga ima građanin. Kada o tome govorimo možemo govoriti i o pretplati. Uzmimo tu pretplatu i neravnopravnost medija. Jedni imaju pravo na naplatu, da imaju korist od toga što imaju 210 dinara po svakom TV pretplatniku. To je ovaj radiodifuzni sistem Srbije. Drugi ciljni sektor je potpuno povlašćen. Ovaj prvi je najviše povlašćen, a civilni je povlašćen jer nema opterećenje da plaća rashode u smislu korišćenja programa, korišćenja frekvenicje. Ima obavezu da dobije frekvenciju čim konkuriše, a treći je komercijalni, koji bi trebalo da pokaže pravu lepezu političke karte Srbije i u kulturnom i u obrazovnom, ali i u svakom drugom smislu. On ima obavezu da plaća frekvenicju, ima obavezu da konkuriše i da plaća emitovanje programa i on je najneravnopravniji. Prema tome, mi dobijamo faktički tri segmenta neravnopravnosti među medijima koje ćemo imati na osnovu usvajanja ovog zakona. Naravno, kada je reč o pretplati, ovde nije reč samo o visini pretplate, 200 dinara više ili ne. Reč je o moralu, u krajnjem slučaju. Vi ste u izbornu kampanju ušli sa obećanjem građanima Srbije da neće biti pretplate. Vi ste govorili - odmah, čim dođemo, prvi zakon koji će biti ukinut ... [[Žagor, dobacivanje iz klupa.]] Milka, smiri se malo, to pričaj u Požegi. Vi ste govorili o tome da će se odmah ukinuti zakon o pretplati.
Molim vas da ne ometate govornika.
Naravno, zato što je on bio vezan za elektroprivredu. Najmanje je bitno kako je i na šta on vezan, jer će i ovde biti vezan za elektroprivredu jer će oni ponuditi najbolje uslove, što se iz ovoga vidi, ali je reč ne samo o visini, već o tome da onaj u Jajincima, tamo negde na bugarskoj granici, koji ima jedan TV program, ali nikakav, ima obavezu da plati 210 dinara i onaj koji ima 15 programa u Beogradu ima obavezu da plati 210 dinara. Jednostavno, ne postoji sinhronizacija da manje plaća onaj koji ima jedan program; vi ćete reći - mora da ima, jer se kaže da je 90% pokrivenost, toga nema danas. Šta ćemo do toga - mora da ima. Do tada mora da plaća TV pretplatu. Kada je reč o povećanju TV pretplate predviđa se dvostruko povećanje. Realno, s obzirom na cene na malo, i faktički 5% za svaku godinu, to znači da ćemo mi za pet godina imati ne sedam maraka, ne 3,5 evra pretplatu, nego ćemo imati faktički duplo veću pretplatu, kada povećavamo 5% realno, plus cene na malo. Prema tome, da li to građani Srbije mogu da izdrže, sem toga što ste sami obećali da TV pretplate neće biti. Hvala.
Za reč se javio narodni poslanik Čedomir Jovanović, predsednik poslaničke grupe DOS.
Gospođo Mićić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, pokušaću da ipak ovu raspravu vratim u okvire koje je zadao predstavnik predlagača, gospodin Korać, da poslanicima olakšam današnju raspravu i odlučivanje o informacijama koje neizostavno moraju biti saopštene tokom ove debate, kako bi se u potpunosti formirala ispravna slika o načinu na koji je definisan Predlog ovog zakona i svemu onome što je prethodilo našoj skupštinskoj raspravi. Mislim da sam dužan da odgovorim na neke kritike, koje su moji prethodnici ovde istakli, s tim što konačnu reč o tome mora izneti predstavnik predlagača i Vlade, potpredsednik gospodin Korać. Dakle, ono što se neizostavno mora izvršiti tokom ove naše rasprave jeste precizno ukazivanje na suštinske segmente ovog zakona, kroz sve one norme kojima se taj zakon depolitizuje i istovremeno kroz paralelan, neizostavan, takođe veoma važan i nezamenjiv proces izgradnje novog sistema vrednosti. Depolitizacija medijskog prostora se vrši kroz formiranje saveta; o tome možemo razgovarati; zatim, kroz izgradnju javnog servisa, odnosno transformaciju RTS-a; i paralelno, kroz definisanje nove uloge lokalnih radio i TV stanica, koje se nalaze pod ingerencijama lokalne samouprave. Na to vas upućujem pre svega zbog Zakona o lokalnoj samoupravi i izvesne procedure, koja je tim zakonom utvrđena. Videćete da smo mi, kao predstavnici demokratske vlasti, učinili veliki iskorak unapred, iskorak kojim smo u potpunosti uskladili ovaj predlog zakona sa međunarodnim konvencijama, koje smo kao država dužni da poštujemo. Pre svega tu mislim na konvenciju Saveta Evrope i konvenciju o prekograničnoj televiziji. Istovremeno smo tako obezbedili neophodnu podršku međunarodne javnosti, koja se bavi monitoringom u ovom trenutku našeg društva, kako bismo se verifikovali za povratak u one međunarodne institucije u kojima mislimo da nam je mesto, ukoliko želimo da na pažljiv način štitimo interese našeg društva. Tu pre svega mislim na Savet Evrope. Dakle, taj proces depolitizacije tekao je na tri nivoa: kroz formiranje saveta radiodifuzne agencije, odnosno saveta tog regulatornog tela, koje će se baviti veoma važnim i odgovornim poslom; kroz rekonstrukciju RTS-a ka stvaranju javnog servisa, koji bi počivao na dva stuba - radiodifuznoj ustanovi Vojvodine i radiodifuznoj ustanovi Srbije; i kroz transformaciju lokalnih radio stanica. Pitanje saveta je veoma ozbiljno i ono je, naravno, prolongiralo ovu skupštinsku raspravu za nedelju dana, s obzirom da je jasno da je Vlada predlaganjem ovog zakona zapravo želela da izađe korak napred u pravcu svih onih političkih promena, koje mi neizostavno želimo da sprovedemo u procesima u kojima smo dosta brzi i koji, uprkos toj brzini, neizbežno kasne za zemljama u okruženju. Tačno je da smo mi, za razliku od drugih država u tranziciji, predložili ovaj zakon posle godinu i po dana vlasti, ali je isto tako tačno da u međuvremenu kasnimo 10 godina za svima, tako da je to samo po sebi pohvalno za nas, ali mislim da ne ide ni na kakav način u korist onima koji u ovom trenutku kritikuju ovu našu inicijativu: dakle, formiranje saveta, problemi sa kojima smo se suočili tokom tog posla i konačno rešenje. Mislim da je važno o procesu rada na ovom idejnom rešenju, koje se danas nalazi pred vama, reći da smo mi ovim predlogom, koji je drugačijim od onoga što je prethodno ušao u skupštinsku proceduru, uspostavili potpunu ravnotežu u pravima, ali da smo pri tom, kao vlast, preuzeli veliku obavezu na sebe, koja nije ravnomerno preneta i na onaj drugi nevladin, odnosno civilni sektor. Dakle, balansiranjem prava izmenili smo prethodni odnos da među 15 članova saveta, koji upravlja radiodifuzijom u našem društvu, budu samo dva predstavnika države. Mi smo želeli da budemo ravnopravni u tom poslu, pre svega zbog toga što smatramo da ne postoji nijedan razlog kojim bi se takva uloga nama unapred uskratila. Ta ravnopravnost ne podrazumeva nikakvu prednost. Rešenjem do koga smo došli mi smo zapravo tako nešto kroz konkretno delovanje potvrdili. Četiri predstavnika biraju današnje aktuelne vlasti - kroz ingerencije koje su date Izvršnom veću Vojvodine, republičkoj Vladi, parlamentu Pokrajine i Republičkom parlamentu. Peti predstavnik je neizostavan, nama je veoma važna njegova uloga, koja je pre svega politička, s tim što, naravno, mislimo politička u onom reprezentativnom smislu, jer je jasno da se ne može raditi o osobi koja ima bilo kakve političke stavove, već o osobi koja mora poštovati stroge kodekse profesije; utvrđene ovim zakonom. Do devetog člana saveta doći će se konsenzusom, dakle, dogovorom predstavnika, sa jedne strane Vlade, a sa druge civilnog sektora, dogovorom koji će potom biti verifikovan ovde, pred poslanicima Republičkog palramenta. Ne postoji mogućnost presudnog uticaja vlasti u ovom poslu i to je ono čime smo mi veoma zadovoljni; to je ono što su razumeli predstavnici međunarodnih institucija sa kojima smo mi razgovarali tokom priprema ovog zakona i kroz to razumevanje mislim da je u potpunosti demantovana ona vrsta straha koja može biti opravdana, imajući u vidu pre svega loše iskustvo medija u odnosima sa vlastima ovog društva. Ali, istovremeno, ne može to biti ključna stvar, jer mi sebe smatramo drugačijim od svojih prethodnika, između ostalog i zbog načina na koji smo došli do ovog zakona, ostavljajući potpunu slobodu radnoj grupi, koja je kroz devet verzija zapravo imala apsolutno nezavisnu i potpuno slobodno utvrđenu uređivačku i koncepcijsku politiku, koja je na kraju samo tražila verifikaciju do koje smo došli zajednički; dakle, još jedanput ponavljam, kroz saglasnost predstavnika radne grupe, koju su činili ljudi iz medijskog sektora i predstavnici pravnog stručnog servisa koji je bio neophodan da bi se ovako nešto uradilo. Savet treba da ima devet članova, četiri predstavnika će izabrati ova skupština, na predlog nadležnih i utvrđenih organa države, dok će četiri predstavnika izabrati verske zajednice, rektori putem dogovora, nevladine organizacije i predstavnici nacionalnih manjina. Pitanje je dogovora civilnog sektora oko svojih predstavnika. Tačno je da je tu i delegatski princip, ali je on takođe izbalansiran; delom je delegatski, i to u onom smislu u kome je potreban dogovor civilnog sektora, ali je veoma striktno sa druge strane politički definisan kroz one ingerencije koje su date dvema skupštinama i Izvršnom veću, odnosno republičkoj Vladi. Način dogovora nas ne treba previše da opterećuje. Mi unapred ne možemo osporiti mogućnost tog dogovora, jer je jasno da su se, recimo, crkvene zajednice veoma lako dogovorile tokom procesa koji je podrazumevao vraćanje veronauke kao opcijalnog predmeta u naš sistem obrazovanja, i tu nije bilo nikakvih problema. Jasno je da su se veoma lako dogovorile tokom pripreme udžbenika koji će biti osnova za sprovođenje takve nastave. Mi ne sumnjamo da će doći do dogovora oko predstavnika u tom radiodifuznom savetu, pre svega zbog toga što je to funkcija koja podrazumeva rotaciju, i ta reprezentacija i to pravo prvenstva naravno da će biti ostvareni putem dogovora, a nikako putem nekog konflikta. Ne sumnjam da će do tog dogovora doći, jer je suština religija tolerancija i uvažavanje drugačijih mišljenja. Uveren da će na našim prostorima to biti potvrđeno kroz reprezentativni izbor predstavnika crkvenih zajednica u taj savet. Što se tiče predstavnika univerziteta, odnosno funkcije rektora, mislim da nije na Skupštini da osporava mogućnost dogovora. Takvim svojim stavom, a priori, mi bismo u potpunosi devalvirali naučni sistem našeg društva. Ne vidim da ima bilo kakvog osnova za takav negativan odnos prema toj intenciji. Što se tiče predstavnika nevladinih organizacija, to je drugo pitanje. Mi u zemlji imamo preko hiljadu nevladinih organizacija, koje su registrovane bilo na republičkom, bilo na saveznom nivou. Proces dogovaranja oko predstavnika nevladinih organizacija u radiodifuznom savetu je bitno drugačiji od svega onoga što će pratiti proces odlučivanja u onim drugim situacijama. Mislim da će na tom primeru nevladine organizacije moći da dokažu svoju ozbiljnost, razumevanje trenutka i uloge koja im je poverena kroz Predlog zakona o kome raspravljamo. Što se tiče uloge koja je data nacionalnim zajednicama, mislim da je to pohvalno za nas, da nemamo razloga da strahujemo od toga i ne vidim da bi izborom i radom predstavnika nacionalnih zajednica u tom radiodifuznom savetu bilo ko bio uskraćen. Baš naprotiv, i uveren sam da se otvara znatno širi prostor za afirmaciju nacionalnih osobenosti i različitosti, koje su naše bogatstvo, a ne nikako naša mana. Siguran sam da će poslanici to razumeti kada se bude raspravljalo o predlogu kandidata, koji će reprezentovati u savetu nacionalne zajednice. Mislim da smo dužni da odgovorimo na pitanja neizostavno ovde postavljena i koja se tiču redukcije broja članova, sa 15 na 9, i gubitka statusa koji je prethodno bio definisan za pojedine institucije. Tu pre svega mislim da je pomenuta Srpska akademija nauka i umetnosti, ali pored Srpske akademije nauka i umetnosti, svoj status su izgubile i neke druge institucije, kojima je prethodno tako nešto bilo garantovano. To nije učinjeno zbog toga što neko smatra da je Srpska akademija nauka i umetnosti institucija koja nema šta da kaže u oblasti radiodifuzije, već pre svega zbog toga što smo mi želeli da stvorimo funkcionalno, aktivno telo, koje će dinamično doprineti što bržoj primeni ovog zakona i koje će kroz predstavnika univerziteta ispuniti onaj preduslov koji smo mi želeli da bude ispunjen, između ostalog, i kroz prisustvo predstavnika Srpske akademije nauka i umetnosti. Naravno da je na savetu da u potpunosti konsultuje sve nezavisne institucije koje u ovom trenutku egzistiraju i deluju u našem društvu, a između ostalog i Srpsku akademiju nauka i umetnosti. Status predstavnika filmske umetnosti, odnosno kompozitora, koji je bio definisan prethodnim rešenjem, nije i suviše osporen, s obzirom da je ostavljena mogućnost da ukoliko ostvare potrebne dogovore, predstavnici nevladinog sektora, profesionalnih radiodifuznih udruženja i udruženje novinara, zapravo sa ove dvestrukovne organizacije izaberu svog predstavnika koji bi ih reprezentovao u određenom vremenskom periodu u okviru saveta. Kroz princip rotacije naravno da bi se otvorila mogućnost i drugima da u periodu koji je pred nama ostvare to svoje pravo. Dakle, mislim da je način na koji je izabran savet u ovom trenutku, kroz balansiranje prava i preuzimanje mnogo većeg tereta obaveza od strane države, idealan i da u ovom trenutku predstavlja naš maksimum. Imajući u vidu ono što je pratilo ovakvo redefinisanje tog statusa saveta, mislim da se ne može pronaći ništa što bi osporilo tu našu nameru da depolitizujemo oblast medija i da kroz formiranje nezavisnog regulatornog tela u potpunosti iskoračimo u jedan novi segment, društvenog razvoja...
Da li želite da koristite i sledećih deset minuta?
Da, naravno. Znači, koji bi na drugačiji način otklonio sve one anomalije koje su nasleđene i o kojima ne treba previše govoriti jer mislim da je to stvar prošlosti. Javni servis, odnosno transformacija Radio televizije Srbije; mislim da tu moramo govoriti o načinu finansiranja javnog servisa, a naravno da se moramo osvrnuti na ono što su bila naša politička obećanja i stavovi sa kojima smo nastupali kritikujući prethodne oblike finansiranja i da moramo ukazati na one promene u kojima se taj proces depolitizacije prenosi i na Radio televiziju Srbije, odnosno radiodifuzne ustanove Vojvodine i Srbije. Ta podela RTS-a predstavlja, zapravo, povratak na onaj koncept koji je postojao pre konstituisanja RTS-a i podrazumevao postojanje Radio televizije u Novom Sadu i postojanje Radio-televizije ovde, u Beogradu. Mislim da se time omogućava nesmetan i brži razvoj tih televizijskih kuća i da se nikako to ne može smatrati nekim parcelisanjem medijskog prostora; do toga bi zapravo došlo kada bismo uvažili onu vrstu zahteva koja je izrečena između ostalog i kroz amandmane, a tiče se formiranja nezavisnog radiodifuznog saveta Vojvodine. Dakle, RTS se transformiše i formira se nezavisan javni servis. Nema puno primera u ovom trenutku koji bisvojim liberalizmom mogli da prate ono što mi danas radimo. Mislim da je ovde pomenuta politika kao vrhunska norma. Navedeni su primeriantike i sve ono što se u međuvremenu desilo. Tačno je da je politika vrhunska norma u nekim društvima poput Velike Britanije i da je tako nešto nesporno. Tamo ministar kulture svojim dekretom imenuje direktora, odnosno glavnog urednika BBC-a, ali mi nismo na tom nivou, to otvoreno treba reći. Mi ne možemo izdržati takvu vrstu statusne privilegije i slobode i zbog toga želimo da depolitizujemo oblast javnog servisa kroz formiranje nezvasine agencije, koja će potpuno nezavisno od politike izabrati upravni odbor, a on će onda, sprovodeći uobičajenu proceduru javnog konkursa, izabrati direktora i glavnog urednika jedne i druge radiodifuzne ustanove. Način finansiranja - pretplata; ona će se ostvarivati kroz dogovor radiodifuzne ustanove, odnosno Televizija Beograd i Televizije Novi Sad sa javnim preduzećem koje najefikasnije može tako nešto da uradi. U čemu je razlika između pretplate koju mi utvrđujemo kao oblik finansiranja javnog servisa i pretplate koju smo mi tako žestoko krtikovali u prethodnom periodu. Ne u metodologiji kojom se ta pretplata ostvaruje, nego u funkciji te pretplate. Ovo je nezavisan oblik finansiranja javnog servisa, oblik u kome sa jedne strane imate građane koji izdvajaju novčana sredstva za finansiranje javnog servisa i sa druge strane taj javni servis koji ta sredstva troši. Videćete da u tom odnosu ne postoji nikakva međustanica koja bi podrazumevala neku kontrolnu ulogu Vlade, Ministarstva finansija ili ministarstva koje se bavi na izvestan način regulisanjem oblasti informisanja. To je velika razlika. Da se finansira javni servis na način na koji se finansirao od izmena Zakona o Radio-televiziji Srbije, koju smo mi izvršili pre godinu dana, to bi značilo da praktično javni servis nije nezavisan, jer ne možete biti formalno nezavisni ukoliko vas država finansira.To je ta velika razlika. Drugo, mislim da dolazi do velikih promena u uređivačkom konceptu, s obzirom na način definisanja javnog servisa i to u potpunosti otklanja onu vrstu opasnosti i kritika koje smo mi iznosili tokom proteklih deset godina, a koje su sasvim sigurno bile više nego argumentovane. Vraćanje pretplate i distanciranje države su dva procesa koji se ne mogu posmatrati nezavisno, niti se može kritikovati pretplata kao oblik finansiranja, a zanemariti stav države da se ona više ni na kakav način ne upliće u oblast javnog servisa, kroz finansije ili politiku koju je do sada vršila kroz funkciju upravnog odbora, odnosno imenovanje direktora i glavnog urednika. To je ta velika razlika i mislim da će građani tako nešto podržati i razumeti. Nivo, iznos te pretplate je minimalan u ovom trenutku. On nije posledica određene političke volje, odluke; jasno je da bi svakom političaru na vlasti odgovaralo da je taj iznos što niži, ali mi moramo voditi računa i o potrebama javnog servisa, koji mora zadovoljiti obrazovne, informativne i kulturne potrebe našeg društva, a tako nešto je nemoguće bez te minimalne pretplate od 210 dinara. Način na koji će ona biti ostvarivana je, pre svega, pitanje na koje odgovor moraju dati predstavnici televizija, odnosno javnog servisa i javnih preduzeća sa kojima se postigne dogovor. Vlada ili Skupština u tome nemaju nikakvu ulogu, niti mi možemo uticati na taj proces na bilo kakav način. Ono što takođe zaslužuje veliku pažnju i što ne može ostati po strani jeste i status lokalnih radio-televizijskih stanica koje se nalaze u vlasništvu opština, odnosno u lokalnoj samoupravi. Videćete da kroz formiranje saveta i distanciranje od one presudne arbitrarne uloge koju je imala u javnom servisu, u lokalnoj samoupravi, država zapravo diže ruke od medija. To je dobar put za stabilizaciju političkog sistema i sistema vrednosti koji je do sada bitno urušavan upravo zbog političkih potreba koje su bile u konfliktu sa svime što je naša zajednička i opšta potreba. Dakle, lokalne stanice će se privatizovati u periodu od četiri godine. Ta privatizacija je oročena upravo zbog toga što mi želimo da problem, koji može proizvesti lokalna stanica koja je pod ingerencijom lokalne samouprave, ne treba ostaviti bez tog konačng odgovora i uveren sam da će upravo ovakav postupak lokalne samouprave, ovakav iskorak u novo doba dobiti podršku građana i političihstruktura koje deluju na nivou opština i gradova. Broj lokalnih i radio-televizijskih stanica je upravo onakav kakav je ovde, nekoliko puta je ovde pominjan, reč je o 1.300 što radio, što televizijskih stanica i jasno je da, ukoliko želite da zadovoljite profesionalne standarde, ne možete zadržati taj broj radio-televizijskih stanica i to nije isključivo pitanje političke volje, već profesije i struke koja nam je takve podatke dala. Vi ste sasvim sigurno zainteresovani za sudbinu određenih radio, odnosno televizijskih stanica, ali ta sudbina je u rukama nezavisnog tela, saveta radiodifuzne agencije, koje će odlučivati na osnovu profesionalnih kriterijuma utvrđenih ovim zakonom, odnosno kriterijumima o kojima možemo da razgovaramo. Oni nisu, ponavljam, politički i to se ne može osporiti ni jednim članom ili stavom zakona o kome danas raspravljamo. Što se tiče izgradnje sistema vrednosti, po prvi put se uvode jasni kriterijumi. Oni upravo ruše onu vrstu povlašćenog položaja koji je možda do sada RTS imala, jer je pomenuto finansiranje putem pretplate i status drugih komercijalnih stanica koje se finansiraju kroz komercijalne programe. Ako pažljivo pročitate zakon, videćete da je upravo ta statusna privilegija, obavezujuća pretplata, izbalansirana sa komercijalnim televizijama kroz obim komecijalnog programa, koji javni servis može da emituje, odnosno sa kojim raspolaže. To je 10% ukupnog programa za razliku od komercijalnih televizija koje raspolažu sa 20% tog programa. Mislim da kroz tu razliku komercijalne televizije ne treba da strahuju za svoju budućnost jer je to dovoljna razlika za nesmetano funkcionisanje sistema što su ga oni do sada razvili. Uloga ovog zakona, između ostalog, jeste veoma značajna i u onom segmentu gde se ruše karteli, odnosno medijski monopoli koji su do sada postojali. Videćete na kakav se način to čini, da to opet nije politička definicija i da je u potpunosti u skladu sa principima na kojima počiva moderan medijski prostor, čemu mi težimo. Uloga nevladinih organizacija; partije ne mogu da osnivaju televizije i to je konsenzus poslaničke grupe DOS-a; to je nešto iza čega mi stojimo: niti mogu partije, niti mogu pojedinci koji su bliski ili su u članstvu bilo koje partije koja deluje na prostoru Republike Srbije, ali mogu nevladine organizacije. Ta dilema i sam znak jednakosti između partije i nevladine organizacije za nas je neprihvatljiv. Mi želimo da nevladine organizacije, ako u potpunosti afirmišu i zadovoljekriterijume utvrđene ovim zakonom, osnovu svoje lokalne televizije. Vaspitavan sam na jednom od takvih programa. Sećam se da je on bio revolucionaran krajem 80-tih godina; OK kanal je pokrenuo jedan eksperimentalni program koji je trajao nepunih mesec dana, ali je on po svemu srušio barijere koje su utvrđivane gotovo 50 godina. Želimo da afirmišemo tu ulogu nevladinih organizacija,mislim da se toga ne treba bojati i to je jedna sloboda utvrđena ovim zakonom koja zaslužuje naše poštovanje. Problemi sa kojima smo se suočili: zahtev predstavnika vovjođanske političke scene za postojanje radiodifuzne agencije na prostoru Vojvodine, za apsolutnim raspolaganjem pretplate i za dodeljivanje drugog kanala kojim bi raspolagale nacionalne zajednice. Prihvaćen je bez ikakvog spora zahtev koji bi omogućio tu vrstu slobode nacionalnim zajednicama i Televizija Novi Sad će, pored servisa koji je bio utvrđen ovim zakonom, raspolagati i drugim kanalom, koji će servisirati potrebe nacionalnih zajednica. Pitanje pretplate; ne može se uvažiti zahtev da tim sredstvima apsolutno raspolaže radiodifuzna agencija Vojvodine, odnosno Televizija Novi Sad, jer ona koristi programe koji se emituju i iz Beograda;mi smatramo da bi takvo parcelisanje radiodifuznog prostora zaista bilo neprimereno, da ima mnogo više političkog nego profesionalnog konteksta i stoga ne možemo stati iza te odluke, ali možemo da uvažimo specifične potrebe Televizije Novi Sad i to je učinjeno kroz zakonsko rešenje.... (Predsednik: Vreme.) ... koje predviđa podelu sredstava pretplate na 70%, Beogradu i 30% Novom Sadu. Radiodifuzna agencija Vojvodine nije prihvatljiva za nas; ona ne postoji kao idejno rešenje u zemljama koje jesu naši primeri, nije u skladu sa međunarodnim konvencijama, sa preporukom Saveta Evrope broj 23 iz 2000. godine; nije u skladu sa standardima OEBS-a koje mi želimo da poštujemo i mislim da smo kroz dogovor i konsultacije, koje su obavljene, dobili vrstu političke podrške koja garantuje izglasavanje ovog zakona i njegovu sigurnu budućnost. Sve u svemu, u potpunosti podržavamo Predlog; zahvaljujemo se radnoj grupi; onima koji nas kritikuju preporučujemo da pogledaju i uvere se da u tome nisu usamljeni; paradoks: u kritikama, koje nam se upućuju i iz dela nevladinog sektora i od predstavnika opozicije, mi prepoznajemo suštinsku vrednost ovog zakona.
Reč ima narodni poslanik Dragan Rafailović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Demohrišćanske stranke Srbije, a zatim narodni poslanik Biači Anton, predsednik poslaničke grupe Reformista i Saveza vojvođanskih Mađara, pa narodni poslanik Ratimir Svirčević.
Poštovano predsedništvo, gospodine potpredsedniče, poštovani gosti, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj zakon je primer kroz kakvu proceduru treba da prođe zakon koji dolazi pred nas u parlament na usvajanje. Napraviću paralelu sa pet zakona koje smo pre nekoliko meseci doneli; ne slušajući javnu raspravu, ne uvažavajući ono što je rečeno, Predlog zakona iz oblasti pravosuđa koji je trebala da podnese Vlada Republike Srbije, jedna stranka je podnela tih pet zakona bez svega toga i mi ovih dana moramo te zakone ponovo dorađivati da bi bili primenljivi. Dokaz da je ovo dobro rađeno je višemesečna javna rasprava, brojne televizijske emisije, brojni novinski članci,tribine i 10 verzija ovog zakona. Deseta verzija je došla, tako da svi oni koji su zainteresovani, od zaposlenih preko stručnjaka do zainteresovanih za ovu oblast, mogli su da daju primedbe i one su, koliko vidim, uvažene; dobili smo dobru verziju zakona i, što je najvažnije, ovako treba predlagati zakone koje ova skupština usvaja. Povodom ovog zakona izneću nekoliko zapažanja o tome, kako je sve dobro pripremljeno. Recimo, način biranja Odbora saveta radiodifuzije: nema političara, nema direktora i nemanjihove rodbine. Treba li objašnjavati koliko je to dobro? Prisutnost programa na jezicima nacionalnih manjina; to je jedan od koraka koji nas vodi u Evropu i to je jedna od stvari koja upravo kaže da ovaj zakon ide prema 2010. i 2015. godini, a ne prema nekoj 80-toj godini, kako je ovde rečeno. Uređenost količine reklamnog i ukupnog programa, što je veoma važno, i to će dati upravo i konkurenciju, o kojoj je govoreno ovde. Kažu - neće biti konkurencije i neće se moći izdvajati. Sigurno će biti konkurencije i neće niko da plati reklamni spot da se emituje na nekoj televiziji, ako tu televiziju niko ne gleda ili recimo ne sluša radio program. Dakle, druga stvarkoja je veoma važna je to da je zakon u skladu sa evropskim tokovima i to je najvažnije, jer je naš osnovni cilj da udarimo temelje ulaska Srbije u Evropsku zajednicu. Isto tako važna stvar su kazne za glavne urednike i sve one koji budu zloupotrebljavali same radiodifuzne kuće, svoj položaj ili kršili zakon. Zatim, sankcionisanje i samim tim ukidanje piraterije. Ako se setite u prethodnoj deceniji, u poslednjoj deciniji 20. veka radiodifuzni program Srbije je obilovao, bio je krcat piratskim emisijama, spotovima i svim drugim stvarima, što je nanelo veliku sramotu našoj državi. Dakle, ovim će se urediti radiodifuzni prostor i stvoriće se nezavisni i slobodni mediji. Primedbe koje postoje apsolutno će postojati kod donošenja svakog zakona, jer jedan zakon se ne donosi po želji i volji svih. On se donosi zato da bi oni koji rade mogli ovako da obavljaju svoj posao, da bi mogli da odgovaraju za ono što rade i naravno da ostvaruju profit. Naš zadatak je da upravo takve zakone usvajamo. Iz svega napred navedenog Demohrišćanska stranka će sa velikim zadovoljstvom glasati za ovaj zakon.
Reč ima narodni poslanik Anton Biači, predsednik poslaničke grupe DOS-Savez Vojvođanskih Mađara, a posle njega narodni poslanik Ratomir Svirčević.
Gospođo Čomić, gospodine potpredsedniče, uvažene kolege poslanici, Savez vojvođanskih Mađara će podržati usvajanje ovog zakona u načelu. Uradiće to iz ubeđenja da je ovaj zakon prvi korak, početak, naglašavam samo početak, da se pokuša napraviti red u džungli elektronskih medija u Srbiji. Ne bih nastavio sa pohvalama. Pohvale su izrekli do sada i ovaj zakon i njene odredbe će da hvali dalje predlagač. Neću ni da kritikujem pojedinosti ovog zakona, to će da radi opozicija, ali bih želeo na osnovu iskustva i prakse u provinciji, kako obično kažemo, u unutrašnjosti, da kažem nekoliko primedbi generalnih na ovaj zakon, koje su na osnovu pokušaja simulacije pokazale da bi trebalo da predlagač ima mnogo više sluha za amandmane, koji su podneti i čiji je bio cilj da se ovaj zakon poboljša. Kada kažem mnogo, mnogo više sluha i tu sa uvažavanjem molim potpredsednika Vlade da odstupi od dosadašnje prakse i ako mu se nešto čini da je nešto jasno kao suza u amandmanima, da to prihvati i to iz sledećih razloga, jer mi sa tehnologijom rada ni ovaj zakon nećemo poboljšati, uzalud dobrih amandmana, nezavisno da li su oni iz pozicije ili opozicije. Ja bih kratko hteo, telegrafski da ukažem na dve tri stvari, koje smatram da imamo u paketu svih amandmana, mogućnosti da ih poboljšamo. Po mom dubokom ubeđenju ovaj zakon nije savršen, nije bez mana, ali se da poboljšati. Nije savršen jer ako se dobro čita i ako se pokuša na neki način preneti u unutrašnjost, na ovo bogatstvo što imamo u javnom informisanju, onda, ja se izvinjavam zbog ocene ilikvalifikacije, ispada, barem za mene, da je ovaj zakon, u prvom redu zakon o RTS-u ili zakon o nacionalnom servisu. To iz razloga što, ako bude primenjivan po osnovu, a na osnovu njega, javno informisanje putem elektronskih medija na terenu ili opštinama će se osiromašiti. Mislim da nijednog zakonodavca, nijedne vlade, nijednog društva ne može da bude cilj da osiromaši jednu takvu ozbiljnu delatnost, kao što je javno informisanje. Naime, kod nas, lokalno, javno informisanje je razvijeno zahvaljujući baš tome što su opštine u prošlosti mogle da osnuju svoje lokalne medije. Ti lokalni mediji za one koji poznaju javno informisanje, znaju to, da mnogo, mnogo više znače za svoju lokalnu sredinu, za građane lokalne sredine, nego mediji državni ili mediji koji se osnivaju u centrima, u metropolama i baš nemaju svakodnevnu vezu sa lokalnom zajednicom. Na ovo smo želeli inače, kada bude reči o amandmanima, i detaljno da ukažemo. Dalje, smatram da je ovaj zakon ovako go golcat, kako nam je prezentiran, tronožac sa jednom nogom. Istina, ovde je bilo reči i obećanja nakon usvajanja ovog zakona doneti zakon o telekomunikacijama. Sigurno da ovaj zakon dok ne budemo imali kompatibilan zakon o telekomunikacijama i kompatibilan zakon o javnom informisanju, stvarno će biti samo tronožac sa jednom nogom. Ovo pitanje zakona o telekomunikaciji, ne znam da li ćemo i njega toliko dugo čekati kao ovaj zakon, ali verovatno će biti tu nekih komplikacija iz razloga što je zakon o telekomunikacijama do sada bio savezni zakon. A sada dalje da ne pričam, pretpostavljam i tako sam i razumeo gospodina potpredsednika da je obećano da ćemo zakon o telekomunikacijama doneti kao republički zakon. To je sigurno dobro. Još jednu temu, a to je da u nameri da se udovolji svakome, da tako kažem, ili taj pluralistički interes da se udovolji državi i nekim grupama, pa čak i Evropi, po mom čitanju zakona u nekim svojim članovima dovodi do anomalija. Samo to, da zakon bude po meri evropskog zakonodavstva, javlja se i tu ću navesti jedan primer, član 96. a koji je sada naknadno u ovom tekstu koji smo juče, prekjuče dobili dodat je jedan novi pasus koji govori o tome, nova tačka, da radio ili televizijske stanice iz stava 1, 2 i 3. tog člana imaju obavezu da se privatizuju u roku od četiri godine od dana stupanja na snagu ovog zakona. Ako je to tako, zašto se omogućava ili zašto ovaj zakon predviđa i omogućava da radio ili televizijsku stanicu lokalne zajednice osniva skupština opštine. To je prvi stav, drugi stav i treći stav. Potpuna je anomalija, jer ako se mora privatizovati po zakonu, ne može da ostane da lokalna samouprava ili grad može da osnuje regionalnu ili lokalnu radio stanicu. Smatram da te anomalije treba izostaviti. Kada sam govorio da će biti javno informisanje siromašnije, upravo sam na to mislio i verovatno je to za diskusiju, a što ću i reći. Tako da pitanje privatizacije, ako je to po zahtevu Evrope ili zato što Evropa ne poznaje radio stanice kao javnog servisa lokalne zajednice, pa iz tog razloga treba da se privatizuju i ove radio stanice, onda postavljam pitanje da li je privatna radio stanica ili privatni elektronski mediji nezavisniji u političkom smislu, nego mediji koji ima ipak jednu podruštvenu kontrolu, ako je vlasnik skupština opštine, odnosno ako je osnivač skupština opštine preko svojih tela. To je za diskusiju. Po mom dubokom ubeđenju, nijedno privatno glasilo ne može da bude politički nezavisnije ili bez uticaja, spoljnog uticaja, nego ako je to jedan lokalni medij čiji je osnivač lokalna zajednica i koji ima pravu društvenu kontrolu. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Ratimir Svirčević, predsednik poslaničke grupe DOS- Reformisti Vojvodine i Sandžačka demokratska partija.
Poštovano predsedništvo, kolege poslanici, pa da krenem od lepših ili manje lepih stvari, pa hajde da krenemo od ovog da nisam uspeo da uradim amandmane. Imao sam nameru. Negde u pisanju amandmana bio je monitor sa strane i rasprava je počela i gospođa kaže, gotovo je, kaže, žalim. U mom kraju obično kažu kada čovek zakasni, nije krenuo na vreme. U mom slučaju je to tako i bilo. Nisam na vreme krenuo, dočekala me je u poslaničkoj kancelariji ova koverta sa predlogom zakona. Uglavnom, ovo o čemu sam vam govorio nisam uspeo da uradim. Međutim, gospodin Grubački je podneo odgovarajući broj amandmana koji su gotovo identični sa onim što sam mislio da uradim, tako da sa te strane neću biti prikraćen i to ću prihvatiti. Molio bih, dakle, predsednika skupštine ili predsedništvo uopšte, da ubuduće, ako je moguće, ovo bude izraziti presedan ovakva brzina i ovakav način stavljanja zakona u proceduru, pa kako bi ipak koji nismo iz Beograda mogli da stignemo sa malo više ovako komocije da uradimo nešto, predložimo nešto što bi eventualno cela skupština prihvatila. Naravno, u cilju kako bi zakon bio bolji, kako bi možda doprineli da se što bolje primenjuje. Dakle, da pređem na zakonsko rešenje. Mogu da kažem da ispred poslaničkog kluba Reformista i Sandžačke demokratske partije, da ćemo zakon u načelu, svakako, prihvatiti. To nije sporno. Imaćemo određeni broj amandmana koje ćemo podržati. Da li će oni biti usvojeni ili ne, ostaje da se vidi. Mislim da ti amandmani u nekoj značajnijoj meri neće uticati na to da ovim zakonom, u stvari, uređujemo jednu oblast onako kako treba da je uredimo, da dobijemo nešto što smo čekali tolike godine. A da ne spominjem da je ovo deveta verzija. Verovatno je to objektivna okolnost, verovatno je to zbog niza okolnosti. Da ne pričamo o tome. Nešto bih rekao o periodu koji je iza nas, unazad deset i više godina. Mislim da imam prava na to, s obzirom da su neki ovde spominjali vreme još iz vremena antike itd. Vratio bih se nešto u bližu prošlost, koja je slična možda u nečemu, onom periodu od antike i robovlasničkog itd. Pa da ne pravim aluzije tog tipa, samo da kažem, da je nakon jogurt revolucije u Vojvodini jedna od prvih žrtava bila radio televizija, a u našem slučaju RTV Novi Sad. Vi znate da je jogurt revolucijom, prvo pala politička struktura, a to je valjda bilo zakonito i odmah posle toga informisanje. To govori o značaju informisanja i to govori o značaju da vladajuća struktura vlada i informisanjem, kao jednim veoma, veoma, veoma važnim delom. U ovom zakonu imamo čitav niz rešenja koja to onemogućavaju, koja se bar trude da po evropskim standardima urede ovu oblast tako da ona bude nezavisna, da radi na dobrobit svih građana, da ne bude u funkciji jedne političke strukture, pa nakon smena političkih, koje nam predstoje u narednom periodu, 10, 20, 30, 40 godina, niko nije večan, menjamo kadrove, menjamo ljude, menjamo zakone itd. Šta se nama desilo tamo početkom poslednje decenije prošlog veka? Dobili smo nekoliko veoma važnih stvari. To je da je Radio televizija Novi Sad postala Studio Novi Sad. To je tad bio najveći studio u svetu, studio koji je imao nekoliko hiljada zaposlenih, studio koji je imao desetine hiljada kvadratnih metara površine, studio koji je imao desetine reportažnih kolega. Mislim da jedan CNN nije imao ni na primer studio. To je bila jedna ozbiljna radio televizija, u to vreme sigurno jedna od najmodernijih u onoj bivšoj velikoj Jugoslaviji, a nije mnogo zaostajala ni za evropskim televizija u to vreme. Poslednjih 10, 12 godina učinili su svoje. To je televizija koja sada nema svoj prostor, živi i radi u iznajmljenom prostoru. Od one velelepne zgrade, sećate se da je uvek pisalo dole u onom titlu kajronu - Kamenički put bb. Ta je zgrada sravnjena sa televizijom, a 2/3 površine te zgrade nije nikada stavljeno u funkciju. Sva je sreća što je u međuvremenu napredovala tehnika do te mere da sada tolike zgrade, takav aparat, taj broj kvadratnih metara više nije potreban da se obavi funkcija jedne radio televizijske ustanove, kakva je po ovom zakonu Radio televizija Novi Sad. Ovde su gospodin Andrić, predsednik Odbora, a kasnije i gospodin Čeda Jovanović, rekli da su izašli u susret nama vojvođanima. Verovatno postoji puno razloga za to. Jedan od razloga je i to što sam spomenuo šta nam se desilo početkom prošle decenije. Kasnije nam se desilo da smo postali ratna komora, a posle toga čuvari socijalnog mira, što smo u dobroj meri i danas. Naime, oni su rekli - od tri zahteva vojvođanskog korpusa stranaka, uvažena su dva.To je jedan značajan ustupak nama koji smo to tražili. Rekao bih da smo, otprilike, jednu ipo stvar dobili. Ova stvar, vezano za dva kanala, tu nema dileme. Tu smo dobili 100% ono što smo tražili, a to su dva kanala, a sa vrlo jasno obrazloženim zahtevom zašto nam je to potrebno. To je uvaženo i smatram da je to u redu. Ovaj drugi zahtev, gde participiramo u pretplati koja se skuplja na teritoriji Vojvodine, nemamo pretenzije na šire teritorije, predlog Vlade je to da bude odnos 70:30%. Jedan od amandmana koji ja nisam uspeo da predam, a, recimo, gospodin Grubački jeste, je da taj odnos bude više u korist Radio televizije Novi Sad, no videćemo kako će poslanici na to reagovati, kako će to ispasti. Međutim, ono što sam hteo da kažem, u periodu kada je Televizija Novi Sad bila u punom pogonu, to je posle 70-tih godina, kada je bila jedna od najznačajnijih televizijskih centara u tom delu Evrope, tada je pretplata na teritoriji Vojvodine iznosila preko 90%. Beograd je imao oko 70, a kako se išlo južnije, taj procenat naplativosti pretplate je bio manji, da bi završili sa Kosovom koji je imao svega par posto. Šta mi sad dobijamo za 70:30%. Svi koji malo znaju matematiku znaju da ako stepen naplativosti bude onakav kakav je bio pre dvadesetak godina kada se puno bolje živelo, kada su primanja bila, kada je zaposlenost bila veća, kada je takav sistem pretplate davao ove rezultate o kojima sam govorio, šta ćemo mi dobiti ako se to i dalje bude ponavljalo. Mislim da primer elektrodistribucije najbolje govori gde i kako se šta naplaćuje, ne samo elektrodistribucije nego i drugih javnih prihoda, odnosno troškova za građane. Onda to neće biti 70:30 nego će biti daleko lošije na štetu Radio televizije Novi Sad. No, šta je tu je. Želeo bih samo da apeluje na vas poslanike da uvažite amandman koji traži 85%, što je nekakav kompromis između predloženog procenta i onih 100% što je bio prvobitni zahtev, kako bi parirali i toj situaciji da stepen naplativosti, koji je tradicionalno u Vojvodini najveći, bar na ovaj način bude ublažen. U slučaju da takav amandman prođe, nismo sigurni da li će Televizija Novi Sad imati dovoljnu ponudu da razmeni sa Televizijom Beograd, pa da ne doživimo onu kvalifikaciju koja kaže - Vojvodina ipak treba da plaća deo svoje pretplate zato što gleda Radio televiziju Beograd. Mislim da ćemo kroz ovaj sistem imati takvu produkciju da će razmena biti takva da će jako veliki deo Srbije gledati i ono što se produkuje Radio televiziji Novi Sad i da ćemo time imati puno pravo da tražimo u nekom kasnijem periodu i stopostotnu pretplatu sa teritorije Vojvodine.
Da li se još neko od predstavnika ili predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? Prelazimo na raspravu po redosledu prijavljenih govornika. Reč ima predstavnik Vlade Republike Srbije.
Poštovano gospođo potpredsednice, poštovani narodni poslanici, odgovorio bih na jedan broj primedbi u načelu. Veoma sam zadovoljan što i predstavnici opozicije i predstavnici vladajućih stranaka na jedan ozbiljan način razgovarali o ovom zakonu. Dakle, kao što vidite, ovo nije iskorišćeno za isključivo političke razmirice. Ovde je pokrenut jedan broj pitanja. Na neka od njih se može zaista odgovoriti na različite načine, a neka od njih, po mom mišljenju, nisu, u suštini, pokazala razumevanje onoga što je smisao ovog predloga. Rekao bih sledeće: ovde je iznesen predlog gospodina Šešelja, u ime njegove poslaničke grupe. Naime, on je postavio jedno pitanje koje je svakako validno pitanje, a to je ko dodeljuje frekvencije i ko rukovodi javnim servisom. Dakle, kao pitanje, to je ozbiljno pitanje, ali to jeste pitanje na koje ovaj zakon odgovara. Čitav ovaj proces donošenja zakona i konsultacija sa stručnjacima iz Evrope se upravo ticao tog pitanja. Njegov predlog i njegovo rešenje je bilo, koje inače nije prihvaćeno u Evropi, danas se smatra prevaziđenim, da o tome odlučuje Skupština. Šta bi bile prednosti tog rešenja? Prednosti su što je Skupština izraz narodne volje, suverenosti i to niko ne osporava. Skupština, ako mogu tako da kažem, oslikava ono što bi bilo dominantan politički stav većine građana. Govorim o demokratskim izborima, demokratskoj izbornoj proceduri, kako ćemo sigurno mi od sada ubuduće imati stalno. Znači, politička suverenost. Međutim, pokazuje se u praksi da je to onda samo jedna politička volja koja može da se menja. Kao što znate, moguće su vrlo dramatične promene na izborima kada građani menjaju tu politički volju. Praktično, to bi značilo da bi se oblast informisanja ipak svaki put periodski potresala i menjala srazmerno izborima. Samo bi vam skrenuo pažnju na jednu zanimljivu činjenicu. Druga je stvar kod osnivanja saveta agencije. Da ne bi se stalno svi menjali, predloženo je da se žrebom odredi dve, četiri, šest godina, ali načelno na šest godina. Kao što znate, naš Ustav predviđa, siguran sam da je to ustavna odredba koja će trajati, da se izbori u redovnom smislu vrše svake četiri godine. Znači, namerno je ovde ostavljeno njima duže da ne bi zavisili od parlamenta i od volje parlamenta. Drugim rečima, danas se ipak u Evropi smatra da bi to ipak bilo vezano za političku volju, kada bi se na svake četiri godine promenom parlamenta promenila cela agencija i njen savet. Onda bi ta osetljiva oblast ipak zavisila od političkih raspoloženja. Ovde ideja da je oblast medija i oblast dozvola za emitovanje ipak veći interes da tu postoji određena stabilnost i određeni načelni principi, a ne da politički interesi, ako mogu da kažem, čak izraženi na najdemokratskiji način, kroz suverenost parlamenta to neprekidno menjaju. Navešćuvam samo jedan primer, ako nešto znači moje mišljenje, da je u Poljskoj, u kojoj je ovako rešeno to, upravo je Evropa prebacila Poljskoj državi da je njihovo rešenje da parlament bira jedan broj predstavnika u ovakvom sličnom telu koje oni ne zovu agencija, ali postoji. Vi znate da je Poljska kandidat za ulazak u Evropsku uniju 2004. godine i da su im prebacili i rekli da se to rešenje posmatra kao da parlament kontroliše, odnosno da to nije najbolje. Bilo je i drugih primedbi, možda manjeg reda, pominjane su i stvari koje nisam dobro razumeo. Čak je pomenuta i Musolinijeva korporativna država. Tačno je da ideja korporativne države podrazumeva delegatski princip, ali nije svaki delegatski princip korporativna država. Postoji mnogo načina da se ljudi delegiraju. Izvinite, primam predstavnike organizacija hendikepiranih po delegatskom principu. Da li to znači da oni predstavljaju neki Musolinijev koncept. Ne mogu svi hendikepirani doći kod mene, predstavnici slepih, gluvih i nagluvih udruženja. Oni dolaze po nekom principu delegiranja. Znači, ne može se princip delegiranja ovde primeniti. Ali, ono što nije u ovoj primedbi uzeto u obzir - ovo nisu delegati, oni koji su predstavnici tih institucija. U svom izlaganju sam pročitao da su ti ljudi potpuno nezavisni. Dakle, oni su predloženi u tu agenciju od tih institucija, skupština bira jednu od dve predložene osobe, ali oni nisu delegati. Upravo je obrnuto, oni su samo tu izabrani od strane tih institucija, ali su oni samostalni u radu. Još jednom bih, poštovani narodni poslanici, podvukao taj član zakona, u zakonu se specifično kaže da su ti ljudi nezavisni. Oni ne odgovaraju ni Narodnoj skupštini Srbije ni Izvršnom veću Vojvodine, oni su od trenutka kada su izabrani, samostalni. Pogledajte određenu zakonsku odredbu u ovom predlogu. Dalje, jedna od primedbi je bila - da se neće dogovoriti. To ne bih na takav način. To je nova institucija, nova procedura. Mi svakog dana u naše društvo uvodimo neke institucije. Zašto se ljudi ne bi dogovorili? Što se tiče primedbe oko crkava, ovo je bio eksplicitan zahtev crkava, a u ovom slučaju SPC. Ona je preko jednog broja predloga upućenih meni, kao potpredsedniku Vlade, vrlo eksplicitno tražila to i ja sam obavio taj razgovor. U onoj verziji koju su oni predložili činilo mi se da bi došlo do ustavnog narušavanja ravnopravnosti crkava u našoj zemlji. Slobodno mogu preneti da predstavnici SPC smatraju da u dogovoru sa ostalim crkvama i verskim zajednicama oni ovo mogu uspešno da reše, dakle da će se dogovoriti. Ovo je bio zahtev samih crkvenih zajednica, koji smo mi prihvatili. Oni smatraju da u periodu kada je crkva bila diskriminisana i živela u jednoj nelajičkoj državi nego u jednoj politički ateističkoj državi, koja je sprovodila jedan proces ateizacije, kao jedno političko opredeljenje, da je crkva bila toliko hendikepirana da oni smatraju da su i oni na neki način prikraćeni za mnoga prava, uključujući pravo da i oni budu korektno predstavljeni, odnsono njihove aktivnosti u medijima, posebno na RTS-u. Vi ste videli da smo mi usvojili jedno rešenje koje u jednom delu nije uobičajeno u Evropi. Mi smo dozvolili da oni imaju lokalne radio-stanice. SPC ima, recimo, bar dve takve radio-stanice, a mi smo izbrisali onaj deo koji zabranjuje da crkvene zajednice imaju TV kanale, premda, iskreno rečeno, s obzirom na postojeću situaciju, nije mnogo verovatno da će se to brzo desiti, ali načelno je moguće da i oni konkurišu. To je rešenje koje negde imate a negde nemate u Evropi, ali smo smatrali da je zbog specifičnosti to potrebno. Što se tiče primedbe gospodina Anđelkovića tačno je da je zakon o telekomunikacijama neophodan. Primedba je opravdana. Zakon o telekomunikacijama je gotov, samo se poslednji detalji u taj zakon unose. Taj zakon ćete ubrzo imati pred sobom, on je gotov. Imate moje obećanje da je on završen. Tačno je da prvo čovek treba da dobije frekvenciju pa onda pravo na emitovanje. Gospodin Anđelković je to malo obrnuo i pitao da li će oni koji dobiju pravo na emitovanje biti privilegovani, ne. Jednostavno, zakon će početi da se realizuje do one tačke do koje može. Ali on mora da čeka zakon o telekomunikacijama, odnosno tu agenciju, u smislu potpune realizacije. Jer, naravno, prvo dobijate frekvenicju pa onda idete da vidite da li imate pravo na emitovanje. Razlog zbog koga smo ovaj zakon ovakvom brzinom predložili, odnosno zašto ide po hitnom postupku, je zbog ogromnog pritiska javnosti i sveta. U našoj javnosti je ogromna nervoza, ogroman pritisak. Čak i moje obećanje, kada je povučen prvi put iz procedure, da će se najkasnije za osam do devet dana pojaviti u proceduri, mnogi su u javnosti sa skepsom prihvatili. Postoji ogromno interesovanje ljudi iz medija i naše javnosti. Objektivno govoreći ovaj zakon u nekom političkom smislu je važniji iako ne potcenjujem zakon o telekomunikacijama, ali on više govori o tehničkim uslovima. Gospodin Anđelković je takođe postavio i pitanje broja radio i TV stanica. Deo onoga što je on rekao je tačan. Nije u redu što je gospodina Valjanovskog prikazao kao predsednika radne grupe, kao nekog ko ne zna nove tehnologije, što apsolutn nije tačno. Ovde se radi o nečem drugom. U ovom trenutku mi govorimo o postojećem tehnološkom načinu emitovanja, govorimo o analognoj tehnici. Sasvim druga stvar je kada jednog dana pređemo na digitalne tehnike, onda ono što je on rekao važi. Onda će biti ogroman broj mesta u eteru i mi možemo samo težiti tom trenutku. Uzgred, biće i mnogo bolji kvalitet prenosa informacija. Ali, za sada, mi još nismo stigli do te tačke tehnološke evolucije i zakon o telekomunikacijama i agencija telekomunkacijska će prema postojećim tehničkim i drugim uslovima upravo uraditi ovo - radio -rekvencijski plan. Ona će odrediti šta je moguće da putuje od kanala. To će takođe biti pred vama poslanicima Skupštine Srbije. Vi ćete taj zakon kasnije moći da verifikujete, u javnosti - da li smo mi uradili svoj posao kako treba. To će uraditi stručnjaci, odnosno to je tzv. opseg pokrivanja, frekvencijski opseg. To će raditi stručnjaci za telekomunikacije. Nema nikakvog razloga da ti ljudi ne daju maksimalan broj radio i TV frekvencija, mogućih, ili da bi ih uskratili, jer kao što znate postoji veliki interes da se iskoriste svi potencijali koji postoje. Za trenutak ostavljam potpuno otvoreno pitanje i skrećem vam pažnju da praktično u ovom trenutku raspadom Jugoslavije nije regulisano to pitanje i to znaju svi građani Vojvodine. Neko ko živi blizu Hrvatske granice, recimo u Somboru, da postoji jedno TV prekrivanje. Ali, to je jedna sasavim druga tema kojom treba da se bavi savezna država. Mi nemamo jedan dogovor, država nastane na prostoru bivše Jugoslavije, naročito u Vojvodini gde se zbog konfiguracije terena protežu emiteri i mogu više da pokrivaju, i vi znate da dolazi do snažnog pokrivanja tih signala, što pokazuje da se tu mora takođe postići neki dogovor. Takođe je pokrenuto pitanje i kablovske mreže. Naveden je primer Mađarske i Holandije. Upozoravam vas na član 40. zakona. Tu se govori o kablovskoj televiziji. Što se tiče ostalih primedbi odgovorio bih na primedbu narodnog poslanika Svirčevića, kao i na izvesne primedbe poslaničke grupe SVM. Kompromis od 70:30 smo napravili upravo zbog zahteva iz Vojvodine. Većinu TV programa objektivno će emitovati RTS. Da razgovaramo otvoreno i pošteno - koliko procenata programa RTS-a u Vojvodini gledaju građani. Gledaju praktično ceo program. Vi znate da je prema postojećim uslovima proizvodnja programa čak i u našem siromaštvu vrlo skupa. RTS sat proizvodnje programa košta najgrublje 50.000 evra. To je vrlo skupo. Očigledno je da oni koji proizvode program moraju imati neku naknadu. Što se tiče toga kako će se popunjavati i pretplata realizovati da to ostavimo i da vidimo kako će to biti. Tačno je ono što je rečeno da je pretplata išla od Subotice ka jugu sve slabije i slabije, ali mi ulazimo u jedno novo vreme i moguće je da će nivo pretplate biti izjednačen i da će se ona bolje realizovati. Konačno, bilo je i političko pitanje poslaničke grupe SPS - zbog čega se ponovo uvodi pretplata, kada je naše obećanje bilo da je neće biti. Naše obećanje je bilo da ljudi neće plaćati pretplatu za onu televiziju koju smo imali i vi već godinu dana [[žagor]] Dakle, ta televizija koju su građani imali nije imala karakter njihove televizije. Onog trenutka kada je televizija sve više u interesu svih građana Srbije, postavlja se pitanje ... [[žagor]] Otvoreno ću vam reći - vi ovde možete, naravno, iz političkih razloga, otvarati ovo pitanje do mile volje jer je ovo mesto za veliku demagogiju. Ali, ja ću pitati građane Srbije, ovako putem televizije, a oni gledaju ovo na toj televiziji - da li oni žele da njihovo celokupno informisanje zavisi od nekoliko bogatih ljudi koji će biti vlasnici privatnih kanala. Da ili ne? Već su imali prilike da vide kako vlasnik kanala može da iskoristi svoj kanal, često na način koji njemu najviše odgovara, naravno ne uvek ali povremeno. Da li žele da budu u informisanju, preko televizije, u potpunoj zavisnosti od privatnih medija ili žele da imaju jedan javni servis koji će oni finansirati. Već sam rekao i mislim da sam bio fer - idealnu televiziju još nemamo, RTS, niti ćemo je skoro imati. Važno je da ona sve bolje izgleda i da se uvažavaju primedbe svih onih koji su nezadovoljni načinom kako radi informativni program. Dakle, da idemo ka jednom stanju kada će ona izgledati bolje. Što se tiče SVM otvorena su brojna pitanja. Evropa ne poznaje ovoliki broj lokalnih javnih servisa. Vi ste to uostalom i sami rekli. To je posledica velike specifičnosti Srbije., U ovome je Srbija jedinstvena u Evropi. Mnogi su bili zgranuti da mi uopšte predlažemo postojanje javnog difuznog servisa na nivou opštine. Drugim rečima kod nas je ogroman broj opština ušao "grlom u jagode" u svoje televizije i radije koje, otvoreno govoreći, uopšte i ne plaćaju. Ljudi koji tu rade, uglavnom kukaju da su slabo plaćeni i stalno imaju problema sa finansijama, a i pitanje je, načelno, da li je naša zemlja dovoljno bogata da ovo radi? Ovaj zakon gura u privatizaciju, pod uslovom da se dobije frekvencija, naravno, i u stvari, dao je rok od četiri godine, kadaa to treba na drugačiji način da se formira. Molim vas, niko ne sprečava opštinu da kod jednog kasnije privatizovane lokalne radio-televizije zakupljuje vreme, da se čak dogovori sa vlasnikom, ako on ima finansijskog interesa, da se prenose sednice Skupštine. I molim vas, po zakonu, pogledajte član, obaveza lokalnog medija da prenosi ona politička događanja itd. ali u najširem smislu, ali, znate, opština voli takođe da ima, kao što neki vole RTS celoga dana da prenosi sednice jedne stranke, ili saopštenje jedne stranke, i neke opštine bi volele da se celog dana na lokalnom nivou samo prikazuje šta konkretno radi opštinska vlast. Ali, mi treba da izbegavamo takav sistem, treba da idemo u sistem koji će ipak funkcionisati u interesu svih građana, pa i onih koji nisu glasali konkretno za tu vlast. Evo, ja završavam, zahvaljujem se narodnim poslanicima na konstruktivnim primedbama. Molim vas da ove moje sasvim dobronamerne odgovore shvatite isključivo kao izvesno razjašnjenje onoga što ovaj zakon predlaže. Ja nemam, naravno, nikakve iluzije. Iz političkih razloga će uvek neko ovajzakon napadati, ali zaista je moje ljudsko ubeđenje, zaista iskreno ljudsko ubeđenje da predstavnici opozicije u ovoj Skupštini imaju razloga da podrže ovaj zakon, jer on u suštini i jeste u interesu svih građana ove zemlje.
Prelazimo na raspravu po redosledu prijavljenih narodnih poslanika. Prvi na listi je narodni poslanik Anton Biači. Ne želi sada da govori. Sledeći na listi je narodni poslanik Adam Urošević, a posle njega narodni poslanik Pal Šandor.
Poštovano predsedništvo, braćo i sestre Srbi, poštovani predstavnici nacionalnih manjina i narodnosti, razmatrajući predloženi tekst zakona o radiodifuziji poslanici SSJ uočili su niz nedoslednosti, nedorečenosti i kontradiktornosti, na koje ću ja, u ime poslaničke grupe SSJ, ukazati. Zakon o radiodifuziji ne tretira Republiku Srbiju kao celovitu državu, već je vezan samo za deo Republike, bez autonomnih pokrajina, Vojvodine i Kosova i Metohije. Sa aspekta otuđenja radiodifuzije Vojvodine i netretiranja Kosova i Metohije ovaj zakon predstavlja političku osnovu za dalju dezintegraciju Republike Srbije, što je posebno izraženo u članovima 23. i 94. Takođe, davanjem prednosti državnom i nevladinom vlasništvu nad privatnim vlasništvom informativnih glasila, nema ravnopravnog tretmana svih vidova vlasništva, posebno u članovima 67, 95, 96, 119. i 126. Zakon je u mnogim elementima nekonzistentan, sa stavovima koji jedan drugog isključuju. Recimo, sponzorstvo i strani kapital, kao donacija su zabranjeni u nekoliko članova ovog zakona, da bi se članom 95. definisalo da "civilne radio i TV stanice sredstva za rad mogu obezbeđivati iz donacija, priloga građana, sponzorstva i drugih izvora prihoda. Kad su u pitanju lokalna sredstva informisanja, čiji je osnivač skupština opštine, za njih je članom 119. i 126. predviđeno da posle javnog konkurisanja za dodelu frekvencija nastavljaju sa radom, s tim što su dužna da se usklade sa zakonom u narednih godinu dana. Za privatna sredstva informisanja takve odredbe nisu predviđene. Što se tiče žalbi, predstavki i prigovora na odluke agencije, predviđeno je da se one podnose tom telu, bez mogućnosti drugostepene arbitraže o osnovanosti odluke koju agencija donese po žalbi emitera; znači, na odluku agencije nije dozvoljena žalba, već samo upravni spor. U članu 29. jasna je i uočljiva kolizija sa članom 25. zakona s obzirom da je u članu 25. definisano da članstvo u savetu agencije nije spojivo sa političkim funkcijama, a u članu 29. se jasno definiše da član saveta ne može biti razrešen "zbog političkog ili drugog uverenja, odnosno članstva u političkoj organizaciji". Podsećam da članstvo u političkoj organizaciji, bez obzira da li je u pitanju funkcija, podrazumeva i sprovođenje politike te organizacije, što apsolutno negira stav da članovi saveta agencije predstavljaju samo stručnjake iz ove oblasti, koji objektivno primenjuju zakon. Članom 36. predviđeno je da agencija objavljuje godišnji izveštaj o svom radu. Postavljamo pitanje - da li je suština u objavljivanju izveštaja o radu, ili u oceni rezultata tog rada, i ko daje ocenu rada te agencije? U članu 42. stav 2. predloženog zakona navodi se da imalac dozvole za emitovanje programa ne može biti politička stranka, organizacija ili koalicija, kao i pravno lice čiji je osnivač politička stranka, organizacija ili koalicija. Ako je osnivač lokalnih javnih servisa skupština opštine, da li to znači da partija ili koalicija koja je na vlasti u toj skupštini opštine ne predstavlja političku grupaciju kojoj se u smislu ovoga člana zabranjuje da osniva informativno glasilo? Neravnopravni odnos prema oblicima vlasništva dokazuje se i članom 67. ovog zakona. Javni servis Republike Srbije i radio i TV stanice lokalnih i regionalnih zajednica, kao i radio i TV stanice civilnog sektora, plaćaju samo naknadu za dozvolu za radiodifuznu stanicu, a oslobođeni su plaćanja naknade za emitovanje programa. Samo privatne radio i TV stanice i stanice crkava i verskih zajednica, naravno, do okončanja postupka povraćaja imovine, imaju obavezu plaćanja naknade za emitovanje programa. Podsećamo da se finansiranje radio i TV stanice lokalne zajednice vrši iz sredstava građana, a preko osnivača lokalnih samouprava, odnosno vladajuće partije ili koalicije, i direktno su u funkciji interesa grupacije na vlasti. Članom 94. stvoreni su uslovi otcepljenja radiodifuzne ustanove Vojvodine od radiodifuzne ustanove Srbije;na taj način napravljen je korak dalje u separatističkim težnjama političkih lidera nekih partija u Vojvodini, jer će se i organi koji će se formirati u okviru radiodifuzije Vojvodine vezivati za parcijalne interese jednog dela teritorije Republike. Ovo je, po svemu, sudeći kompromis sa separatističkim snagama, koje su još pre par meseci nagovestile raskid RTS sa sistemom informisanja u Vojvodini. Ovim zakonom se predlaže izjednačavanje prava informativnih glasila čiji su osnivači nevladine organizacije ili udruženja građana sa pravima javnog radiodifuznog servisa, jer su oslobođeni plaćanja za korišćenje emitovanja programa. Teza da su to neprofitabilne informativne organizacije je manipulacija, s obzirom da sprovođenje politike sponzora i donatora koji obezbeđuju sredstva za rad donosi značajna ulaganja u te informativne kuće. Članom 96. definiše se da direktor i glavni i odgovorni urednici glasila lokalnih ili regionalnih zajednica ne mogu biti poslanici, odbornici, niti članovi lokalnih organa izvršne vlasti. Međutim, jasno je svima da čelni ljudi tih ustanova moraju sprovoditi politiku osnivača glasila, a to znači većinske partije ili koalicije u skupštini opštine. Time ni u jednom elementu nije otklonjena sumnja da će takva glasila biti produžena ruka, kao i do sada, aktuelne vlasti i da od slobode medija nema ništa. Među 26 tačaka kaznenih odredaba ovog zakona vrlo je lako naći mogućnost da se zaprećenom kaznom direktno utiče na uređivačku politiku informativnih glasila. Posebno je to velika opasnost s obzirom da su članovi nevladinih organizacija i Vlade u funkciji sprovođenja jedne iste vladajuće politike i da nevladinim organizacijama, koje su osnivači glasila iz svojih sredstava, neće odgovarati konkurencija privatnih radio i TV stanica i da će preko svojih članova saveta agencije direktno uticati na kažnjavanje i zatvaranje privatnih sredstava informisanja. Da rezimiram, Zakon o radiodifuziji Srbije je izraz želje vladajuće koalicije DOS-a da ugasi slobodne medije, pre svega u privatnom vlasništvu, a da pospeši stvaranje opštinskih radio i TV stanica i glasila nevladinih organizacija koja bi bila u funkciji promocije vladajuće politike za predstojećeizbore. Ovim zakonom se ne stvaraju uslovi razvoja informativnih glasila, posebno privatnog vlasništva, bez obzira na deklarativno opredeljenje Vlade Srbije za privatizaciju u svim sferama društvenog života. Kada je u pitanju politički interes, odnosno propaganda aktuelne vlasti, onda se generalna opredeljenja zaboravljaju i prioritet postaju one organizacije koje će dati podršku opciji stranke ili koalicije na vlasti. Iz napred navedenih razloga, poslanici SSJ-a neće podržati Predlog zakona o radiodifuziji u načelu, dok će konkretne primedbe definisati po svojim amandmanima koje ćemo uložiti. Hvala na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Pal Šandor, posle njega narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Poštovane kolege, osećam potrebu da kažem nekoliko reči o ovom zakonu koji je menjao svoj izgled iz nedelje u nedelju i dobili smo konačnu verziju o kojoj sada vredi razgovarati. Mislim da je zakon u načelu i generalno prihvatljiv, ali da nekoliko detalja, posebno oni koji se tiču pripadnika nacionalnih manjina, naravno, za mene nisu prihvatljivi jer nema garantovanih mehanizama kako će pripadnici nacionalnih manjina biti zastupljeni u pojedinim telima. Tu pre svega mislim na savet, upravni odbor i programski savet. Ovaj zakon kao i svi zakoni koji su bili do sada, prosto ne konstatuje da su više od jedne trećine stanovnika ove države pripadnici nacionalnih manjina. On ne garantuje mehanizme da oni budu prisutni na bilo koji način, barem u jednom od ovih organa koje zakon utvrđuje. Ovo, da će članove saveta, pod tačkom 7) recimo, birati domaće nevladine organizacije i udruženja građana koja se prevashodno bave zaštitom slobode i prava govora, zaštitom prava nacionalnih i etničkih manjina i zaštitom prava dece, i da će se tri toliko međusobno različite sfere uspeti dogovoriti oko jednog zajedničkog kandidata koji će eventualno biti pripadnik manjine, to je za mene potpuno neverovatno, da će baš biti onaj koji je iz redova pripadnika nacionalnih manjina. Stoga mislim, slušajući jedan deo koji su iznosile moje kolege poslanici, da bi bilo dobro savet proširiti sa još dva mesta; mislim da predstavnici svakidašnje opozicije, a mi ćemo možda sutra biti opozicija teba da imaju svog člana u tom savetu. Znači, da predstavnici svakidašnje opozicije i predstavnici nacionalnih manjina imaju svog člana u ovom savetu. Jer, ako pogledate Narodna skupština Republike Srbije, to je uvek svakidašnja vlast; Skupština Autonomne Pokrajine Vojvodine, to je opet ono što je vlast. Vlada Republike Srbije po prirodi proizilazi iz one parlamentarne većine koju ima Skupština i to je istovetno, to je isti politički predznak, i Izvršno veće AP Vojvodine po prirodi stvari ima isti politički predznak kao i Skupština. Ne može Skupština da izglasa predlog ako nema potrebnu većinu, što će reći da svakidašnja vlast zapravo ima četiri vrlo direktna opozicionirana čoveka. Mislim da bi bilo dobro, ako ovi brojevi ovde nisu suviše kruti, da se kaže da pripadnici manjina koji predstavljaju jednu trećinu ili više od jedne trećine stanovnika imaju tamo jednog svog člana, pa neka se svi pripadnici manjina, a to znači Mađari, Srbi, Rumuni, odnosno Mađari, Hrvati, Rumuni, Rusini, Slovaci, Bošnjaci itd, da se dogovore ko će taj da bude. Ali, pustiti da se taj veliki korpus pripadnika manjina dogovara, u ovoj sedmoj tački, sa onima koji vode računa o zaštiti dece, pa onima koji vode računa o zaštiti slobode govora, mislim da su to toliko različite kategorije da među njima zapravo do nekog dogovora ne može doći. Može, eventualno, neko iz manjina da bude izabran, i to ako bude predložen od neke organizacije koja se bavi zaštitom dece. Mislim da to na taj način ne bi trebalo raditi. Stoga sam za to da pripadnici manjina ipak budu predstavljani u ovom savetu, ako je to ikako moguće, ako Vlada tu može da reaguje. Mislim da ne bi bilo loše da prihvatite neke od ovih amandmana ili da ih Vlada sama predloži. Drugo, mislim, bez obzira na sve ovo što su rekle kolege, uvažavajući i razloge Vlade, da bi 100% pretplate iz Vojvodine trebalo da ostane u Vojvodini, a kazaću zbog čega. Imate potpuno apsurdnu situaciju da na teritoriji Vojvodine nije vođen rat, a da je Televizija Vojvodine, koju su svojedobno građani Vojvodine finansirali iz svog budžeta, znači nezavisno od ovih koji su južno od Save i Dunava, srušena. Na Kosovu televizijska zgrada nije srušena, a tamo gde rata nije bilo i gde primer multinacionalnog življa bio najbolji, tamo je NATO srušio televiziju. Slažem se da programska politika te kuće nije bila dobra, ali je trebalo da se oni smene, urednici, a ne da se sruši sama zgrada, tehnika, cela infrastruktura itd. Ako je mišljenje da se iz ove zajedničke pretplate RTS jedan deo sredstava osim ovih procenata koji su ovde predloženi, vrati za izgradnju te zgrade, eventualno ako bi se dobile neke donacije ili nešto drugo da se uradi, da mi dođemo u situaciju u kojoj smo bili, onda je to prihvatljivo. Ako ćemo sa ovim smanjenim procentom pretplate samo morati od toga da obnavljamo zgradu koja je srušena zbog toga što se to tako dogodilo, mislim da je to vrlo teško i da dolazimo u vrlo nezgodnu situaciju. Vojvodina jeste od svojih para gradila tu zgradu, i sada posle toga u njenom inventaru kada se bude pravio deobni bilans neće biti; a šteta je ogromna, neko je rekao da je to bio najbolji studio, najmodernija oprema, i to je zasigurno bilo tako. Još samo da se osvrnem na ovaj član 96: mislim da bi taj član 96, koji se odnosi na lokalne medije koje osnivaju organi lokalne samouprave, morao da bude u skladu sa članom 25, gde se kaže ko ne može da bude (to govorim da gospodin Korać čuje) znači, ko ne može da bude član saveta i ko ne bi mogao da bude na funkcijama u javnim preduzećima, znači direktor, glavni i odgovorni urednik itd. Gospodine Korać, mislim da ne bi mogli ni bračni drugovi potpredsednika vlada da budu glavni i odgovorni urednici; znači, u lokalnim medijima; supruga gospodina Kase je, koliko znam, glavni i odgovorni urednik opštinskog medija u Subotici, odnosnoRadio Subotice. Prema tome, ne postoji u ovom članu 96. stav isključivosti. Znači, gospodin Biači ne može da bude tamo direktor i predsednik saveta i ne znam šta, ali zato supruga potpredsednika Vlade može da bude glavni i odgovorni urednik. Mislim da ove kriterijume koji isključuju ko šta ne može da bude u medijima, odnosno u savetu, striktno treba primeniti i na ove medije u lokalu;to je još gore tamo. To onda znači da ipak nema smisla da lice koje je bračni drug, roditelj, dete ili pomoćni srodnik, bude glavni i odgovorni urednik ili neko ko odlučuje u lokalnim medijima. Mislim da je to za Vladu prihvatljivo i da ne bi smela da dozvoljava da se ovakve situacije događaju. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj, posle njega narodni poslanik Aleksandar Radosavljević.
Dame i gospodo narodni poslanici, očekivao sam da ćemo od potpredsednika Vlade Koraća dobiti smisleniji odgovor na primedbe koje su iznete na početku ove rasprave. Moram da kažem da sam u priličnoj meri razočaran jer nismo čuli nijedan odgovor koji bi se zasnovao na pravnoj, stručnoj elaboraciji. Opet samo o lepim željama - a biće to lepo, biće to ovako i onako; to su sve lepe želje na osnovu pukih obećanja. Povodom radio-televizijske pretplate, koja se sada ponovo uvodi, Žarko Korać negira da su ranije sve opozicione partije, posebno opozicione partije iz DOS-a, obećale ukidanje radio-televizijske pretplate i on kaže - obećanje je bilo da građani neće plaćati onu televiziju koju su imali. Nije tačno. Obećali ste da neće biti nikakve pretplate. Ona televizija koju su građani imali bila je loša, veoma loša. Od 1990. godine do 2000. godine državnom televizijom su apsolutno dominirali socijalisti, a kasnije JUL. Čak je JUL preuzeo kontrolu u jednom trenutku i od socijalista. Mi radikali smo pokušali tu nešto da promenimo i kada nismo uspeli demonstrativno su Tomislav Nikolić i Aleksandar Vučić, kao naši predstavnici u Upravnom odboru, podneli ostavke; i više puta smo je javno kritikovali. Čak sam dva-tri puta sa svojih konferencija za štampu najurio ekipu državne televizije i nisam dozvolio da prisustvuju zbog neobjektivnog informisanja. Međutim, u vreme socijalističke dominacije bilo je raznih perioda. Bilo je perioda potpune blokade opozicije i perioda delimičnog puštanja opozicije u informativne i političke programe. To bi se tačno po godinama moglo sortirati. Do 1994. godine bilo je relativno podnošljivo, bilo je opozicije u raznim emisijama, u raznim programima, svih opozicionih parlamentarnih stranaka. Pred kraj 1994. godine, 1995. i 1996, to je vreme apsolutne blokade opozicije. Najviše je bila blokirana Srpska radikalna stranka. A 1997. i 1998. godina je već vreme popuštanja te blokade i opozicija je opet bila veoma često u programima državne televizije. Nažalost, 1999. i 2000. godine stanje se opet mnogo pogoršalo. Međutim, u vreme kada su socijalisti i julovci dominirali državnom televizijom i kada je opozicija bila blokirana postojala je alternativa, Studio "B", a ako je blokiran Studio "B", onda Televizija "Politika"; dakle, bilo je mogućnosti da se na isti način preko etra odgovori vlasti, odgovori režimu. Od kada ste vi došli na vlast, a posebno od kada je Bojana Lekić postala glavni i odgovorni urednik informativnog programa državne televizije, opozicija je apsolutno blokirana, Srpska radikalna stranka pogotovo. Nikada nijedan srpski radikal nije učestvovao ni u jednoj emisiji državne televizije od decembarskih izbora 2000. godine. Možda vi smatrate da je to dobro, ali to treba javno ovde da kažete, potpredsedniče Vlade - Srpska radikalna stranka ne treba da bude ni na jednoj televiziji, jer je to u skladu sa vašom ideologijom. Aplaudirajte, očekujete aplauze, vrlo su lepi ti aplauzi, oni potvrđuju ovo što govorim. Međutim, Srpska radikalna stranka nije blokirana samo na državnoj televiziji, nego i na Studiju "B", uglavnom, ponekad nam neku informaciju daju, pa ih iz ovog biroa za komunikacije Vlade Srbije Beba Popović i kompanija zovu telefonom, zaprete, pa informacija ide u sedam i već je u 10 sati nema. Na Televiziji "Politika" takođe nikada nijednog radikala nema. I, što je specifičnost naše situacije u odnosu na civilizovani svet, dve najprljavije televizije u Srbiji su dve privatne televizije, Pink televizija i BK televizija. To su dve daleko najprljavije televizije. Znam kako ste ih kritikovali ranije, međutim oni su danas vaš isključiv instrument. Direktno DOS kreira njihov informativno-politički program. Prvo ste jednome zapretili, drugome ste oteli pola bogatstva, možda vas sada i on sluša do kraja. Sada čak akademik Bogoljub Karić štancuje i magistarske diplome; čak i nekim narodnim poslanicima iz ove skupštine, čuo sam, delite magistarske diplome. O tome ćemo govoriti, obećavam vam.
Narodni poslaniče, molim vas da se držite teme dnevnog reda.
Držim se teme, odgovaram potpredsedniku Vlade na ono što je malopre izjavio odgovarajući narodnim poslanicima koji su ga kritikovali, njega i njegov projekat. Dalje, ovde govorite o izboru ljudi koji će biti članovi saveta agencije, pa za osam članova imate jedan kriterijum, a za devetog člana drugi kriterijum. Osam članova bira Narodna skupština na predlog određenog faktora (još ću jednom raščlaniti te faktore), a devetog tih osam koji su izabrani naknadno predlažu. Predlažu ga, ovih osam. Znači, nije moguće u jednom trenutku izabrati svih osam, nego se vrši izbor u fazama. U kom političkom sistemu postoji takav način izbora? Ja za takav politički sistem ne znam. Ovo je nešto što je novost koju unosite i u političku praksu i u političku teoriju. Zatim, ovde ste predvideli da su dva člana iz Vojvodine. Jednog predlaže vlada Vojvodine, a drugog predlaže Skupština Vojvodine.A za člana sa Kosova predlažete samo jednog. Zašto jednog sa Kosova i Metohije, ako su dvojica iz Vojvodine? Imate li odgovor na to pitanje? Jesu Kosovo i Metohija trenutno pod okupacijom, međutim, vi ste priznali izbore na Kosovu i Metohiji pod okupacijom, vi ste vodili propagandu i na određen način terali kosovske Srbe da učestvuju na tim izborima, vi ste priznali rezultate tih izbora, vi održavate političke odnose sa navodnim srpskim predstavnicima u tom kosovskom parlamentu, pa bi onda normalno bilo ako jednog člana ovog saveta bira Skupština Vojvodine da drugog bira Skupština Kosova. Ako jednog bira Izvršno veće Vojvodine da drugog bira Izvršno veće Kosova ili Vlada, kako se zove. Onda tu može da se ubaci jedno rešenje, da se kaže - sa Kosova i Metohije jedan može biti Albanac a drugi Srbin; iz Vojvodine - jedan Srbin, a drugi pripadnik neke od nacionalnih manjina, možda Mađar, pošto su oni najbrojniji. To bi već nešto racionalnije bilo, ali vi za Vojvodinu predlažete jedno rešenje, a za Kosovo i Metohiju drugo rešenje. S druge strane, zalažete se da se Kosovo i Metohija pomene zajedno sa Vojvodinom u Ustavnoj povelji na kojoj radite, da bi se tako Kosovo i Metohija čvršće vezali za Srbiju, da bi bila manja preteća opasnost od definitivnog otcepljenja. To ste morali da predvidite i u ovom zakonu, ako već polazite od tog principa. Racionalnije je bilo drugo rešenje, ono za koje sam pledirao, da Skupština, proporcionalno snazi svake poslaničke grupe, konstituiše taj savet, da on o tome odlučuje i da njegov sastav odgovara proporcionalno odnosu političkih snaga; a onda po ovom pitanju nije trebalo mešati ni AP Vojvodinu ni AP Kosovo i Metohiju, pogotovo što u Novom Sadu postoji državna televizija, koja je sada sastavni deo Radio-televizije Srbije. Po mom mišljenju, po shvatanju Srpske radikalne stranke, tu televiziju bi trebalo privatizovati, jer nema nikakvog razloga da u Novom Sadu postoji državna televizija ili ispostava državne televizije. Treba da postoji mnogo privatnih televizija, pa jedna, dve ili tri privatne televizije koje bi imale frekvenciju koja pokriva celu teritoriju Vojvodine. Što se tiče televizijske pretplate, još bih po tom pitanju rekao nekoliko reči. Ne po pitanju vaših predizbornih obećanja da ćete to ukinuti, a u vreme kada sam bio član Vlade Srbije jedino za šta ste me napadali u javnosti je televizijska pretplata i ona taksa na mobilni telefon. Taksu ste zadržali i udvostručili, a televizijsku pretplatu prvo ukinuli, a sada je vraćate, deset puta veću unominalnom iznosu. Sada je 210 dinara, a ranije je televizijska pretplata bila 21 dinar. To je bila taksa na železnicu, na rudnike i nešto drugo, a 21 dinar je bila televizija. Kad se to obračuna u vrednosti marke, onda je ta pretplata bila jedna marka, a sada je sedam maraka. Sedam puta po realnoj vrednosti jesada televizijska pretplata skuplja i sada ovde vi ne kažete da će se to naplaćivati uz račun za struju, nego kažete - sklopiće se ugovor sa nekim javnim preduzećem, pa će se preko njega to vršiti. To može biti Elektroprivreda, Vodovod i kanalizacija ili neka druga komunalna služba, nije bitno, način naplate je isti. Šta se tu promenilo? Ništa se bitno nije promenilo, vi ste pogazili predizborno obećanje i sada će pretplata biti sedam puta skuplja nego ranije, a bilo je razloga da se nešto novo desi. Od kada je postojala televizija u Srbiji do 2000. godine postojala je i televizijska pretplata. Sve negde do 1997. godine u Srbiji su postojale državne televizije i veoma mali broj privatnih. Sada u Srbiji ima više stotina privatnih televizija. Čemu sada pretplata? Zašto vi nekog terate naplaćujući mu pretplatu, da gleda državnu televiziju. Pa - kaže čovek - evo sada moram da gledam jer sam platio. Ili da dođe u situaciju da nešto plaća što neće možda nikako gledati. Pogledajmo program sadašnje državne televizije. Ranije je bio loš, a sada je mnogo lošiji,tendenciozniji. Sada je ideološki rigidniji, sada više čujemo govor mržnje. Pokazaću vam na nekoliko primera. Kada na državnu televiziju dođe Nataša Kandić, Sonja Biserko, Biljana Kovačević-Vučo ili Borka Pavićević, govor mržnje koji tada čujemo je neuporedivo teži i nepodnošljiviji nego govor mržnje iz bilo koje faze vladavine socijalista. Apsolutno! Čak i suđenje Miloševiću, direktan prenos, a u pauzi komentari Borke Pavićević koji su neverovatni, neverovatni, ni Tuđmanova televizija ne bi emitovala svojevremeno takve komentare. Kažete da se kod odlučivanja u savetu agencije odlučujevećinom glasova, s tim što mora najmanje jedan glas iz Vojvodine da bude za. Kakvo je to odlučivanje većinom glasova? Da li je to demokratija? To nije demokratija. To je oblik glasanja koji je direktno suprotan demokratiji. Ako su svi ravnopravni članovi saveta agencija, onda svaki glas mora podjednako da važi. Uopšte se ne postavlja pitanje čiji je koji glas. Nekada se mogu članovi dogovoriti da glasaju tajno. Kako ćete tada utvrditi da li je glasao za neko iz Vojvodine, kod tajnog glasanja. Nemoguće je. Niste o tome razmišljali. Zašto? Niste imali dobrog pravnika u timu koji je ovaj zakonski tekst spremao. Tretirate pitanje lokalne samouprave i predviđate da jedinice lokalne samouprave opet mogu imati svoje lokalne radio i televizijske stanice. To je pogrešno, iz više razloga. Mi, srpski radikali, godinama se zalažemo da se zabrani jedinicama lokalnesamouprave da imaju svoje radio i televizijske stanice. To smo pokušali prošli put u Zakon o informisanju da unesemo. U projektu tog zakona, u nacrtu je bilo, a do skupštine je to izbačeno, jer se koalicioni partneri nisumogli dogovoriti. Koji su tu problemi? Prvo, što su u opštinama veoma velike zloupotrebe u lokalnim televizijama, i finansijske i programske; što će za onoga ko ima vlast i moć to biti njegova privatna televizija. Vi ste uveli čak i gradonačelnički sistem, predsednički sistem u opštinama, pa će sada moć predsednika opštine biti neverovatno veća nego što je bila ranije. A i ranije je bila preterana, čak kao neinstitucionalna moć, nije imala podloga u zakonu, ali se predsednik opštine autoritetom veoma često nametao. Sada ima i institucionalnu nesagledivu moć. Drugo, velike pare lokalne samouprave se rasipaju na finansiranje lokalnih radio i televizijskih stanica i lokalnih, pre svega fudbalskih, klubova, a možda i nekih drugih sportskih. Šta najčešće interesuje predsednike opština? Da imaju svoju televiziju i svoj sportski klub. (Imate to i među ministrima u Vladi Srbije. Evo, jedan ministar vam je neposredno ušao u Prvu fudbalsku ligu.) Pogotovo kada je reč o ljudima koji nisu neke razvijene duhovne širine, koji ne čitaju mnogo, nemaju mnogo znanja i koncentrišu se tamo gde imaju neke falinke iz mladosti, neke komplekse da izleče. Onaj koji nije u mladosti mogao da se bavi sportom, e sada bi to da nadoknadi kao vlasnik fudbalskog kluba. Političar u sportu - katastrofa, političar u lokalnim medijima - katastrofa. Trebalo bi zabraniti lokalnim samoupravama da imaju lokalne medije i obavezati ih u periodu od nekoliko godina da sve privatizuju, ove koje imaju da prodaju, da bi postojala konkurencija. Ovde je potpredsednik Vlade govorio o problemu koji se javlja kada veliki bogataši imaju svoju televiziju. To je zaista veliki problem i mi vidimo kako se tu zloupotrebljava moć medija i na BK televiziji i na Pink televiziji. Do krajnjih granica se zloupotrebljava. Zloupotrebljava se na taj način što vlasnici televizija protežiraju svoje interese. Kada vlasnik BK ili Pink televizije polemiše sa nekom javnom ličnošću, on iz sve snage upregne svoju televiziju da pobedi protivnika koji to nema na raspolaganju. Imali smo takvih primera. Ne cenim ja mnogo one sa kojima su se oni sukobljavali. Međutim, princip je loš. Samo polako, jedno je što tu piše, a drugo je kakva je praksa i kakva će praksa biti. [[Žagor]] Polako, polako. Vi tu kažete da neće moći, ali ono što izbacujete na vrata, vratiće vam se na prozor. Pogledajte sada jedan primer. U tački 5) kažete - rektori univerziteta u Republici Srbiji, putem zajedničkog dogovora,predložiće jednog svog kandidata za savet agencije. Niste ovde rekli hoće li to biti državni ili svi univerziteti. Imamo sada i nekoliko privatnih univerziteta, i biće ih sve više. Nismo daleko od pretpostavke da čuveni akademik Bogoljub Karić postane rektor svog univerziteta i po tom osnovu vam dođe u savet agencija za radiodifuziju i kaže - BK televizija je kompanija, sa tim nemam ništa, ali sam ovde rektor univerziteta i delim magistarske titule kome treba, raspišem konkurs među narodnim poslanicima, ko poželi pod određenim uslovima postaje magistar. To je takođe jedan problem koji se u praksi veoma lako može desiti. Dalje, ovde se govori o seksualnoj opredeljenosti i zabrani diskriminacije u tom pogledu. Gospodo, postoji samo jedan oblik seksualnog opredeljenja, da se bavite seksom ili da apstinirate od seksa. Samo je to opredeljenje. Pazite, to je jedan princip opredeljenja i varijanta za koju se opredeljujete. Dve varijante unutar tog principa. To je jedino moguće seksualno opredeljenje. Po izboru pola partnera itd, tu nema opredeljenja, tu je Bog unapred predvideo i zato stvorio muškarca i ženu. Naravno, postoje nastranosti, postoji nešto što je protivno biološkim zakonima, ali to nije seksualno opredeljenje nego bolest. Ta bolest može biti biološke prirode, može biti psihosocijalne prirode; kada je reč o psihosocijalnoj prirodi, lakše se leči, moguća je psihoterapija. Međutim, kada je biološke prirode, onda se takođe može izlečiti, ali hirurškom intervencijom, hirurškom operacijom promene pola...
Molim vas da se vratite na temu dnevnog reda, a to je Predlog zakona o radiodifuziji.
To je tema. Reč je o diskriminaciji na osnovu seksualnog opredeljenja. To je tema.
To nije tema.
To, dakle, ne može biti stvar opredeljenja, ali može druga zabrana da postoji. Ako je to jedna vrsta bolesti, to nije zarazna bolest, nije opasna bolest koja bi se prenosila poput kuge, kolere, velikih boginja itd. Ne sme se neko progoniti, šikanirati, maltretirati, fizički ugnjetavati, diskriminisati pred zakonom zato što je bolestan od te bolesti. Ali dovesti ga u situaciju da to propagira na državnoj televiziji kao svoje opredeljenje i da stiče nove pristalice na taj način, to u civilizovanoj zemlji ne može da se dozvoli. Naravno, vi ćete reći - to postoji u Holandiji, postoji u Danskoj. Jeste, ali ako su ta dekadentna društva za nas primer za ugled, onda zaista naša zemlja mora da se brine o svojoj perspektivi. U ovom slučaju, dakle, treba da bude zabranjena mržnja, jer obično ti ljudi koji su podložni seksualnoj nastranosti nisu sami krivi zbog toga. Niko nema pravo da ih zbog toga ugnjetava. Oni ne mogu da se pojave i da kažu - to je naše seksualno opredeljenje. Seksualno opredeljenje može biti apstinencija i to je za poštovanje ili je seksualno opredeljenje hiperaktivnost na tom planu, a to je za još veće poštovanje. Dalje, ovde je još jedno pitanje problematično. Ako je to stvar seksualnog opredeljenja, hoće li dve žene ili dva muškarca da čine protivprirodni blud, kakva je onda razlika kad to čine sa životinjama. Seksualno opredeljenje može da bude - opredeljen čovek za životinju, za kravu, za kozu, ovcu itd. Vidite dokle ovo vodi.
Narodni poslaniče, poslednji put vas upozoravam da se vratite na temu dnevnog reda.
Imate u članu 21. zabranu diskriminacije.
Znam da se pominje, ali to nije tema za analizu i razmatranje. Vama je možda interesantno, ali to nije tema.
To je tema vašeg zakona. Samo hoću da vam stavim do znanja da ste nepromišljeno pitali ovaj zakonski tekst i da niste sve moguće implikacije proučili, a morali ste. Morali ste imati stručnjake koji bi sve to podrobno analizirali, svaku reč, da se posle ne biste hvatali za glavu. Govorite o pitanju javnih ovlašćenja. Mi smo mogućnost davanja javnih ovlašćenja društvenim organizacijama i udruženjima imali i ranije u političkom sistemu. Navešću nekoliko primera. Javno ovlašćenje je dobijao Auto moto savez Srbije, ili Jugoslavije, da izdaje zelene kartone i da obavlja još neke poslove koji se tiču čisto saobraćaja. Javna ovlašćenja su imala udruženja književnika, književnih prevodilaca, dramskih pisaca, dramskih umetnika, likovnih umetnika, kompozitora itd. Čitav niz strukovnih organizacija intelektualnog karaktera imao je javna ovlašćenja da izdaje sertifikate na osnovu kojih je njihov član, iako nigde nije bio zaposlen, mogao da reguliše pitanje svog radnog staža, pa često i redovne mesečne naplate doprinosa za taj radni staž. To su svojevrsna javna ovlašćenja određenih organizacija i udruženja građana, što biste vi rekli nevladinih organizacija, koja se tiču njihove struke, njihove profesije i koja imaju potpuni smisao. Međutim, vi ovde tzv. nevladinim organizacijama, a društvenim organizacijama i udruženjima građana, kako se to kaže u našem jeziku sasvim ispravno, dajete neka javna ovlašćenja koja su uopšte ne tiču prirode njihovog društvenog položaja. Vi im dajete javna ovlašćenja u potpuno drugačijoj sferi. To ne ide. Drugo, vi ste budžetom odredili 500 miliona dinara svake godine na ime finansiranja tzv. nevladinih organizacija. Onog trenutka kad počnu da se finansiraju iz državnog budžeta, to više nisu nevladine, nego vladine organizacije. Dajući pare iz budžeta tim organizacijama, Vlada ih direktno kontroliše. Znam slučajeve da su mnoge nevladine organizacije koje su bliske Vladi Srbije dobijale redovno velike novčane iznose; one koje nisu bliske već od nove godine ne primaju nijednog dinara, poput nekih boračkih udruženja, iako su ranije bile na budžetu finansirane iz budžetskih sredstava. (Glasovi iz sale.) Znam da se ovim novijim boračkim organizacijama iz rata 1991-1999. godine uskraćuju sredstva iz budžeta. Možda to nije potpuno tačno. Takva informacija je do mene došla i zbog toga je pominjem. Dalje, društvena organizacija svojevrsnog karaktera je G-17 i G-17 plus. To je i formirano kao društvena organizacija, nevladina organizacija. Ali, ta nevladina organizacija je članica vaše političke koalicije. Postoji sindikat, Asocijacija slobodnih i nezavisnih sindikata Srbije, koji je član vaše političke koalicije i predsednik tog sindikata je ministar u vašoj vladi. To je srozavanje društvenog statusa i političkog ugleda samog koncepta nevladinih organizacija, odnosno društvenih organizacija i udruženja građana. Ne možete me nikako ubediti da su nevladine organizacije u našem sistemu zaista nevladine, pogotovo ako imamo u vidu da su ranije mnoge od njih intenzivno finansirane od strane zapadnih vlada i nevladinih agencija. Imamo ovde još jedno pitanje koje je veoma važno i sa njim ću završiti ovaj deo izlaganja. Naravno, kad bude rasprava o amandmanima, biće mogućnosti da se podrobno uđe u svaki detalj. To je pitanje političke reklame. Dobro je što ste zabranili reklamiranje političkih partija van predizborne kampanje. To je dobro. Međutim, imamo praksu u kojoj se vešto zaobilazi sama suština te reklame. Na primer, pojavi se politička partija kao finansijer ili naručilac (čak i bez plaćanja) određenih televizijskih reklama, koje su u skladu sa njenim programom, a gde se ona ne istura u prvi plan. To pitanje mora preciznije zakonom da se reguliše. Drugo, i u predizbornoj kampanji treba regulisati pitanje političke reklame. Mi smo to uradili 2000. godine donošenjem još važećeg izbornog zakona, kada se na državnoj televiziji tačno preciziralo koliko koja politička partija ima pravo na minutažu za političke spotove. Ovde bi trebalo izbeći situaciju u kojoj onaj ko ima najviše para najviše spotova emituje, kao što je opasno ono što je govorio potpredsednik Vlade Korać, da ko je najviše bogat ima moć u sferi radiodifuzije; ko je najviše bogat ima mogućnost u predizbornoj kampanji da najviše propagandnih efekata postigne preko najopasnijeg medijskog sredstva. Televizija je najopasnije sredstvo medijske manipulacije. (Predsednik: Upozoravam vas na prekoračenje dozvoljenog vremena.) Još od Orvela naovamo objavljen je veliki broj studija u kojima se televizija prikazala kao najopasnije sredstvo medijske manipulacije, sredstvo ispiranja mozga, sredstvo ideološkog prevaspitanja, indoktrinacije itd. S obzirom da je televizija toliko opasna, mora se na krajnje elegantan i suptilan način njom upravljati kao društvenim dobrom.
Pravo na repliku, narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Gospođo Mićić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, iskoristiću svoje pravo na repliku kao šansu za obrazlaganje nekih otvorenih pitanja koja moraju dobiti svoje odgovore. Pre svega, tu mislim na status predstavnika sa prostora Kosova i Metohije biranog u savet radiodifuzne agencije, na suzbijanje govora mržnje koji je direktno preciziran članom 21. Predloga zakona o kojem razgovaramo. Mislim da sam dužan da još jedanputa obrazložim pitanje pretplate, s obzirom da je tu bilo nekih pogrešnih interpretacija. Dakle, poseban status Kosova i Metohije regulisan je Rezolucijom 1244, koju je prethodni saziv republičkog parlamenta verifikovao i koja je na osnovu te verifikacije, između ostalog, i stupila na snagu. Mi to nismo učinili. Mislim da smo dosta puta ovde razgovarali o svemu onome što se dešava na Kosovu i Metohiji, o uzrocima problema koji postoje na Kosovu i Metohiji, ali je jasno da postoje snažni politički razlozi da se u ovom trenutku predstavnik sa Kosova i Metohije nađe u redu članova saveta radiodifuzne agencije. Zašto jedan, a ne dva? Zato što bi bilo izigravanje stvarnosti uspostavljanje principa jednakosti između Vojvodine i Kosova i Metohije u ovom trenutku. Ova država nema puno nadležnosti na prostoru Kosova i Metohije. Na svu sreću, ima pune nadležnosti na prostoru druge autonomne pokrajine, tu mislim na Vojvodinu. Mi smo, upravo uvažavajući ono načelo o kojem sam govorio - načelo ravnopravnosti u procesu ostvarivanja prava, insistirali na tome da članovi saveta biraju, odnosno predlažu Skupštini izbor jednog predstavnika saveta koji je angažovan na prostoru Kosova i Metohije. Mislim da je to razumno rešenje. Drago mi je što je to rešenje dobilo podršku od onih ljudi koji su se stručno bavili realizacijom ovogpredloga radom na ovom zakonu i onih koji očekuju da će ovaj zakon regulisati oblast radiodifuzije. Mislim da je potrebno politički tako nešto podržati. Bilo bi važno da javnosti bude jasno da mi ovim, zapravo, samo sledimo politiku koju smo sledili prethodnih godinu i po dana, politiku očuvanja Kosova i Metohije u postojećim državnim granicama, kroz uvažavanje realnosti koja je takva kakva je i koja nije posledica našeg delovanja, već nasleđenog stanja. Dakle, poseban status Kosova je utvrđen Rezolucijom 1244 i mi tako nešto moramo prihvatiti kao našu stvarnost. Pitanje pretplate - o tome smo razgovarali, nisu tačne one sume koje su navođene kao primeri, 210 dinara danas nije isto kao 100 dinara pre dve godine, to je minimum koji je neophodan RTS-u za nezavisno funkcionisanje. Taj javni servis neće biti na budžetu i stoga neće zavisiti od volje ministra finansija, Vlade ili Skupštine, već zapravo od mogućnosti građana da tako nešto finansiraju. Velike su potrebe za novčanim sredstvima i te potrebe će biti zadovoljene kako kroz pretplatu, tako i kroz komercijalne programe koje će emitovati javni servis. Nema znaka jednakosti između javnog servisa i komercijalnih televizija, jer nisu iste obaveze. Komercijalne televizije nisu dužne da razvijaju obrazovne, školske programe, kulturne programe koji nisu komercijalni. Za razliku od njih ta obaveza je a priori utvrđena za javni servis i stoga postoji razlika u obliku finansiranja. Komercijalne televizije mogu emitovati 20% dnevnog programa kao komercijalni program, dok je javnom servisu dozvoljeno da svega 10% dnevnog programa bude ...
Upozoravam vas na prekoračenje vremena.
... koji će imati komercijalni karakter. I, konačno, članom 21. se sprečava zloupotreba komercijalne televizije na način na koji je možda to do sada činjeno. Dakle, vlasnici televizija ne mogu zloupotrebiti frekvenciju, niti televiziju kao medij, ili radio-stanicu kao medij, u nekom svom privatnom ratu i obračunu. To je precizirano članom 21. i mi smo o tome striktno vodili računa.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Radosavljević, poslanička grupa DOS.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, oblast radiodifuzije u Srbiji do sada nije rešavana posebnim zakonom. Delimično je bila uređena Zakonom o radio-televiziji, koji je donet 1991. godine i u proteklom periodu taj zakon je pretrpeo male, gotovo kozmetičke promene. Praktično, taj zakon iz 1991. godine je ujedno bio i osnivački akt RTS-a, a oblast radiodifuzije i pravo pravnih i fizičkih lica da se bave proizvodnjom i emitovanjem programa reguliše samo kroz korišćenje radio-frekvencija i dobijanje dozvola od strane Vlade Republike Srbije. Predložena reforma sistema radiodifuzije ima za zadatak da prokrči put onome što relevantne međunarodne i domaće organizacije očekuju, a to je da pre svega proces dodele licenci i frekvencija bude pošten i javan. Takođe, ovaj zakon sobom nosi brojne krupne novine, vezane naročito za regulisanje programskih standarda radiodifuznih ustanova i organizacija u Srbiji, što podrazumeva i sprečavanje haosa i uvođenje reda u ovoj oblasti. Zaista, haosa je bilo mnogo i već je jednom red da se na to stavi tačka. Zakon o radiodifuziji ispunjava međunarodno priznate standarde i principe. Ovim zakonom se u Srbiji prvi put uspostavlja jedno regulativno, nezavisno telo, a to je - agencija za radiodifuziju. Čitava oblast je sada prepuštena agenciji za radiodifuziju, koja će biti nezavisno telo sastavljeno od devet članova (u prvoj verziji od pre petnaestak dana bilo je predviđeno 15), a njih će imenovati Skupština Srbije. Agencija će imati velika ovlašćenja u praćenju radio-televizijskog programa, davanju licenci, kažnjavanju, pa čak i oduzimanju frekvencija. Po Predlogu ovog zakona članovi Vlade Republike Srbije, poslanici, visoki funkcioneri političkih organizacija ne mogu biti članovi agencije. To je do sada bilo gotovo nezamislivo. Čak se u pojedinim članovima predviđa da ni bliski srodnici do drugog stepena srodstva nemogu biti članovi agencije. Član agencije može biti član političke stranke, ali dok je član agencije ne može biti na funkciji političke organizacije. Konačnu reč o izboru članova daje Skupština Srbije. Ona ih imenuje i osim što će pratiti rad medija koji su dobili dozvolu, oduzimati frekvencije, ona će voditi računa i o programu tih kuća zbog kojih su ujedno i dobili dozvolu. Radiodifuzni savet će imenovati članove upravnog odbora RTS-a, koji će od momenta usvajanja ovog zakona krenuti sa svojom transformacijom u javni servis. Znači, stvorićemo jednu medijsku kuću na koju više niko u Srbiji neće polagati prava, niti će moći da kaže da ima presudni uticaj. Tu pre svega mislim na političke strukture i organe vlasti. Za taj budući RTS predviđena su dva televizijska i tri radijska kanala, i finansiranje pretplatom koje bi za sve građane Srbije bilo istovetno, odnosno to bi bio isti iznos. Sada smo došli do tog ključnog trenutka i pitanja - zašto ponovo pretplata i da li se to kosi sa onim što smo mi govorili u predizbornoj kampanji. Pretplata se uvodi zato što se postavlja jedna novanacionalna radio-televizija koja neće imati za cilj da manipuliše građanima, da ih dezinformiše, da ih napaja jezikom mržnje, već će imati za cilj da ih pravovremeno, nepristrasno i tačno informiše o događajima u državi. Ali, program jedne nacionalne televizije nije samo informativni program i nije sastavljen samo od onih emisija koja imaju čisto politički sadržaj. Ona mora da ima i svoju produkciju, svoje programe ili bar da vrati onaj nivo koji smo imali 70-tih i 80-tih godina prošlog veka, što zaposleni u RTS-u nazivaju zlatnim dobom te kuće. Setimo se samo - velika većina u ovoj sali je odrastala uz taj program, i zaista nam je čast a i zadovoljstvo da pokušamo ponovo da vratimo ugled jedne nacionalne kuće kakva je RTS. Znajući moć elektronskih medija prethodna vlast je svesno uništavala nacionalnu kuću, dopuštajući da kriminalci postaju idoli, da kriterijumi vrednosti gotovo preko noći nestanu. Kako nam je država pljačkana, tako nam je i nacionalna TV sve više siromašila. Ako ni zbog čega drugog, ono bar zbog toga pretplata mora da postoji, da se novac prikupljen po tom osnovu usmerava u podizanje kvaliteta rada nacionalne televizije i radija, podizanjem vrednosti onoga što ona proizvodi i emituje. Druga važna stvar vezana za pretplatu je da ona nije, kao što su to naši prethodnici radili, automatski vezana za električno brojilo, pa bez obzira da li imate prijemnik ili ne, vi plaćate TV pretplatu. Zakon jasno predviđa obavezu javne radiodifuzne ustanove da utvrdi evidenciju pretplatnika, a isto tako obaveza je svakog lica koje poseduje prijemnik da ga prijavi, a ako u međuvremenu više nije vlasnik da ga i odjavi. Dakle, oni koji se predstavljaju kao zaštitnici interesa, koji kažu - evo, mi ponovo stavljamo namet građanima, ponovo nešto novo što će da optereti njihove kućne budžete, ako već toliko brinu neka prodaju vile, kuće, placeve, stanove, lokale, sve ono što su od tih građana u proteklih 10 godina uzeli, neka daju tim građanima i time će im sigurno popraviti mogućnost da izmiruju svoje obaveze. Samo ako to budu uradili,verovaćemo u iskrenost onoga što pričaju za skupštinskom govornicom. Iskreni da budemo, srpski etar je danas najveći buvljak u Evropi: od hiperprodukcije turbo-neukusa, šunda, kultivisani i angažovani nacionalni i profesionalni programi ne mogu ni da se šire ni probijaju, a još manje da se izdržavaju na prenatrpanom tržištu, ovakvom kakvo je u Srbiji. Još jednom kažem da nama nije cilj da parama građana stvaramo partijsku televiziju, već nam je cilj da nacionalna radio-televizijapostane javni servis koji će se finansirati od građana, ali i raditi za građane. Taj servis će biti maksimalno odvojen od mogućnostiupliva bilo koje političke organizacije u ovoj državi. Dakle, ovaj zakon, pored tih, donosi još par značajnih novina. On predviđa sprečavanje medijske koncentracije, s obzirom na značaj medija u formiranju javnog mnjenja u Srbiji, pa i u čitavom svetu, predviđa kada ta koncentracija može da ima preovlađujući uticaj, pa u pojedinim slučajevima i zabranjuje. Zakon takođe predviđa i uređivanje pitanja dozvoljenosti reklama, što kroz nuđenje proizvodnje odnosno određenih roba, što kroz samu sadržinu i način reklamiranja. Predviđa se i zabrana reklamiranja političkih organizacija kada im za to vreme nije, odnosno van predizbornih kampanja. Veliko interesovanje je vladalo i vlada za ovaj zakon zato što je oblast elektronskih medija u Srbiji bila potpuno neuređena,zahvaljujući i malopre pomenutom zakonu. Preko 1.000 radijskih i TV kuća u Srbiji postoji, emituje svoje programe. Oni će moći da nastave svoj rad,ali isključivo kada se budu prijavili na konkurs i dobili dozvole. Svi će morati da prođu kroz javni konkurs, bez obzira da li su imali dozvole ilisamo polovične dozvole; pa čak imamo i slučajeve da postoje kuće u Srbiji koje rade, a da dozvole nemaju. Takav slučaj postoji u Vojvodini. Postoje brojne piratske TV i radio-stanice, a da zlo bude veće, apsurd, oni čak imaju i svoju asocijaciju. Zamislite da se oni koji rade mimo zakona udružuju! Pre par dana smo imali priliku da vidimo čak njihove amandmane na Predlog zakona. Za sve njih sada će biti javni konkurs za dodelu frekvencija, koji će predvideti uslove, koje će morati elektronski mediji da ispune da bi dobili dozvolu. Mediji koji konkurišu moraće da napišu tačno kojom će programskom koncepcijom da ispune svoj radijski, odnosno televizijski program, moraće da predaju tehnički i finansijski elaborat. Dakle, mi praktično donosimo zakon koji će biti filter. Iskreni da budemo, ovaj proces neće moći odmah da se realizuje, jer ne može u istom danu da se reši status gotovo preko 1.000 kuća u Srbiji. Pad komunizma u Srbiji krajem 2000. godine je označio i dramatičan kraj tada uobičajenom progonu novinara u našoj državi. Međutim, pravni okvir za rad medija se nije bitnije promenio. Postojeći sistem je i dalje favorizovao veće elektronske medije; decenija maltretiranja, pravnih zloupotreba, novčanih kazni, pa i konfiskacija u vreme prethodnog režima - to je prilično oslabilo medije u Srbiji. Bez podrške Vlade većina nezavisnih medija, elektronskih medija u Srbiji, neće imati dovoljno sredstava da nastavi svoj rad. Usvajanje i primena zakona o radiodifuziji su preko potrebni, kako bi se obezbedilo da čitav niz elektronskih medija u Srbiji preživi, u finansijskom smislu, tokom ovog teškog perioda tranzicije kroz koju mora naša država da prođe. Podrška razvoju i jačanju nezavisnih medija od ključne je važnosti za tekući proces reformi i integracije naše države u panevropske institucije. Usvajanjem zakona o radiodifuziji Srbija će stvoriti efikasan pravni okvir za elektronske medije i time dati ključan doprinos demokratizaciji našeg društva. Pozivam vas da glasate za ovaj zakon. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Miloš Nešović.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, ministra nema. Slušajući gospodina Žarka Koraća, potpredsednika u Vladi Republike Srbije, kada govori o Predlogu zakona o radiodifuziji, rekao bi čovek da je to sve u redu. To me je podsetilo na vrlo česta istupanja gospodina Tadića, saveznog ministra za telekomunikacije, koji je govorio o Zakonu o telekomunikacijama na saveznom nivou - isto tako je upotrebio reči da se taj zakon radi u evropskim zemljama četiri-pet godina, a da ćemo mi u roku od šest meseci, doneti taj zakon koji će biti isto toliko kvalitetan kao i ovi zakoni u našim evropskim zemljama. Međutim, ako se malo bliže pogleda Predlog zakona o radiodifuziji (slušali smo dosta dugo da je urađeno devet verzija, a sada imamo i desetu verziju ovog zakona) i gledajući neke članove mislim da to ne stoji, pa se pitam - kako li su izgledali zakoni prve, druge, treće i ostalih verzija, do desete verzije, kada je i ova deseta verzija, po meni, jako loša. Uostalom, nije ni čudo što je loša, kada su praktično ovaj zakon radile nevladine organizacije koje se finansiraju iz inostranstva, a glavni koordinator na izradi ovog zakona praktično je politikolog Rade Veljanovski, direktor Radio Beograda, naš bivši drug iz Saveza komunista. Neću da kažem da on to ne zna, ali s pravom mogu da kažem da poznajem ljude u Republici Srbiji koji ovu materiju poznaju mnogo bolje. Ovim hoću da kažem da sposobna Vlada za izradu zakona treba da angažuje iz državnih organa pravnike i stručnjake iz oblasti koje pokriva ovaj zakon i ugledne pravnike i stručnjake u Republici Srbiji. Sadašnja aktuelna Vlada traži da se zakon o radiodifuziji donese po hitnom postupku. U obrazloženju za donošenje zakona navedeni su sledeći razlozi - "neuređeno i nekontrolisano korišćenje radiofrekvencijskog spektra na prostoru Republike Srbije omogućava da više stotina radio i TV stanica posluje nelegalno. Do 5. oktobra 2000. godine, pošto mi je to lično poznato, odnosno za osam godina do tada neviđenih sankcija, u Srbiji je proradilo oko 600 radio i TV stanica i najveći broj vlasnika ovih stanica je plaćao naknadu za korišćenje frekvencija, a sada je za samo 18 meseci nove vlasti proradilonovih 500 radio i TV stanica, ali retko ko plaća naknadu za korišćenje frekvencija; mislim da je država izgubila ogroman prihod. Pitam se zašto? Gospodo, poznata je činjenica da Ministarstvo saobraćaja i telekomunikacija vodi obimnu evidenciju za oko 10.000 radio amatera. U evidenciji se nalaze dokumenta o položenim ispitima za odgovarajuću taksu, uverenje o državljanstvu, potvrda da se ne vodi istraga, zatim Ministarstvo izdaje dozvole za nabavku radio-stanica i dozvole za rad radio-stanica i, na kraju, propisano je da se svake godine vrše tehnički pregledi tih stanica. Republičko ministarstvo za saobraćaj i veze nije ništa uradilo da uvede red u rad više stotina radio i TV stanica i da naplati naknadu za korišćenje frekvencija. U Ministarstvu saobraćaja i telekomunikacija nema evidencije o vlasnicima preko 1.000 radio i TV stanica, a iz navedenih podataka o samim stanicama očigledno je da su radio amateri opasniji po DOS-ov režim od preko 1.000 nelegalnih radio i TV stanica. U obrazloženju broj 2. stoji kako delovanje elektronskih medija mora da bude u funkciji ukupnog razvoja demokratije i harmoničnog razvoja društva, odnosno, od bitnog je uticaja na ostvarivanje sloboda i prava građana, a koji su nanavedeninačin dovedeni u pitanje, te bi se donošenjem zakona po hitnom postupku ovakve štetne posledice izbegle. Međutim, u obrazloženju nije naveden ni jedan jedini od razloga zbog kojih su ugrožene slobode i ljudska prava građana. Gospodo, stvarni razlozi za donošenje zakona o radiodifuziji po hitnom postupku su činjeniceda je DOS-ova vlada imala punu podršku velikog broja, preko 1.000 radio i TV stanica; međutim, zbog velikih obećanja i velikih prevara prema njima, ta podrška prestaje. Pošto se bliže izbori na svim nivoima, Vlada usvajanjem zakona po hitnom postupku stavlja do znanja TV stanicama šta ih očekuje, ukoliko ne budu poslušne. To se vidi iz odredbe o postupanju agencije po podnetim prijavama, član 53. stav 1. tačka 5) koja glasi - ako podnosilac prijave i u vreme raspisivanja javnog konkursa emituje radio i ili TV program, savet će prilikom donošenja odluke o izdavanju dozvole za emitovanje programa uzeti u obzir i doprinos tog podnosioca prijave razvoju demokratskih odnosa i pluralizma mišljenja, podizanju opštekulturnog i obrazovnog nivoa i ostvarivanju načela uređenja odnosa u oblasti radiodifuzije u prethodnom periodu emitovanja. Istina je da je u ovoj desetoj verziji ovo objašnjeno samo na jedan drugačiji način. Gospodo, znači hoćete da nagradite vašu demokratiju, videćemo, a dokaz ovoj tvrdnji je i odredba člana 119. koja legalizuje kriminal, a glasi: "Radio i,ili TV stanice, koje u vreme stupanja na snagu ovog zakona emituju program, nastavljaju sa emitovanjem programa do okončanja odgovarajućeg javnog konkursa za izdavanje dozvola za emitovanje programa, koji će se raspisati u skladu sa odredbama ovog zakona". To ne treba da stoji u zakonu. Gospodo, hoćete, odnosno hoćemo da uđemo u Evropu, međutim, ovaj predlog zakona o radiodifuziji neće nam otvoriti taj put, jer nije urađen u skladu sa preporukom Komiteta ministara Saveta Evrope o nezavisnosti i funkcionisanju regulatornih organa u oblasti radiodifuzije, koja je usvojena decembra 2000. godine. Evo, to su te preporuke. Prema preporuci, prvi zadatak regulatornih organa, a ne tela, jeste izdavanje dozvola za emitovanje programa, potpisivanje ugovora na bazi jasnih, zakonom utvrđenih uslova, osnovnih uslova i kriterijuma za izdavanje dozvola za emitovanje programa, a sve u cilju svođenja na najmanju meru mogućnosti za samovoljno donošenje odluka. Vidite kako Evropa misli na nas, a ja vas pitam gde nam se nalaze ti kriterijumi u zakonu? Možemo prema jednom emiteru ovako da postupimo, prema drugom ćemo drugačije, sve zavisi da li je, kako sam rekao, bio u vreme emitovanja lojalan Vladi Republike Srbije. Prema toj istoj preporuci, drugi zadatak regulatornih organa jeste kontrola ispunjavanja uslova utvrđenih zakonom i uslova o dozvolama za emitovanja programa koje se izdaju radiodifuznim organizacijama, a Zakon o radiodifuziji nije urađen ni u skladu sa preporukom Komiteta ministara Saveta Evrope o garantovanju nezavisnosti javnog elektronskog emitovanja, usvojenom još septembra 1996. godine. Postavio bih samo još dva pitanja (i žao mi je što tu nije ministar): da li postoji ustavni osnov za osnivanje radiodifuzne agencije sa ovlašćenjima navedenim u članu 8? Da li postoji ustavni osnov da republička i pokrajinska radiodifuzna ustanova može da bude nosilac javnog radiodifuznog servisa, jer član 65. Ustava Republike Srbije utvrđuje da se zakonom utvrđuju uslovi i način obavljanja delatnosti, odnosno poslova za koje se obrazuju javne službe. Postoji velika suštinska razlika između javnog servisa i javnih službi. Ne postoji pravni osnov za osnivanje republičke radiodifuzne agencije za vršenje javnih ovlašćenja, član 6. i za osnivanje radiodifuznih ustanova javnog servisa, član 76. U članu 8. stav 1. tačka 1) zakona piše - republička radiodifuzna agencija donosi strategiju razvoja radiodifuzije u Republici Srbiji uz saglasnost Vlade, dok u članu 9. piše - agencija u saradnji sa regulatornim telom, nadležnim za telekomunikacije donosi strategiju razvoja radiodifuzije u Republici Srbiji. U članu 8. stav 2. piše - poslove iz stava 1. tačke 1) 2) 3) i 6) ovog člana agencija obavlja kao poverene poslove. Ja tvrdim, proverite, da u svim zemljama Evrope ovo donosi skupština - strategiju razvoj. Može da je priprema i regulatorni organ i regulatorno telo i agencija, ali je skupština donosi. U članu 11. zakona je predviđeno da agencija izdaje dozvolu za emitovanje programa prema kriterijumima koji su utvrđeni ovim zakonom. Ista odredba je data u preporuci Komiteta ministara Evrope o nezavisnosti i funkcionisanju regulatornih organa, o odnosima radiodifuzije. Međutim, u zakonu nisu određeni kriterijumi. Biću kratak. Dozvole za emitovanje programa regulatorni organi izdaju putem javnih oglasa u kojima se daju uslovi, vrste usluga, najmanje trajanje programa, geografsko pokrivanje, način finansiranja, naknada za korišćenje frekvencija i naknada za emitovanje programa, tehnički parametri koji treba da se zadovolje, zatim struktura, vlasnici, kao i kapital firme, kao i sadržaj prijave i dokumentacija koja se podnosi i sadržina i trajanje programa koji se predlaže. Ako neko neće da zloupotrebljava zakon, onda zakon mora da bude jasan; međutim, pošto DOS-ova vlada hoće da vlada preko uredbi tim članom 12. daje pravo agenciji da donosi preporuke i obavezujuća uputstva za radiodifuzne organizacije, radi efikasnijeg sprovođenja radiodifuzne politike u Republici Srbiji. Nisam pogrešio član, ovo je deveta verzija i nisam stigao jutros da pročitam. U članu 19, 20. i 21, kao i u nekim drugim, predviđa se da se agencija stara. Molim vas lepo, mislim da bi Mile Korićanac mogao nešto da nauči (moj načelnik Raškog okruga) iz ovoga što govorim. U članu 19, 20, 21, kao i u nekim drugim, predviđa se da se agencija stara. Pošto agencija ima ovlašćenja države, onda ona mora da kontroliše sprovođenje zakona i drugo, a ne može da se stara. Agencija ne može da vrši kontrolu programa pre emitovanja programa, jer bi to bilo uvođenje cenzure. U članu 5. Predloga zakona je određeno da agencija i regulatorno telo nadležno za oblast telekomunikacijakoordiniraju svoj rad u cilju racionalnog i efikasnog korišćenja radiodifuznog spektra. Kako je onda obezbeđeno racionalno i efikasno korišćenje frekvencija, ako je željena zona po članu 47. stav 3. da bude pokriveno 60%stanovništva, dok je za javni radiodifuzni servis90%. Za radiotelevizijske stanice civilnog spektra i lokalne regionalne stanice nije uopšte određen procenat. Nisam još završio, gospodo; ako hoćete mogu da nastavim posle, ali bolje da me saslušate sada nego posle. Aktuelna vlast, Vlada je već odredila koje će radio i televizijske stanice da dobiju dozvole za emitovanje programa, a dokaz tome je član 56. u kome je određeno da je emiter dužan da počne sa emitovanjem programa najkasnije u roku od 60 dana od dana prijema dozvole za emitovanje programa, s tim što ne može da počne sa emitovanjem programa prenego što ispuni sve uslove za početak rada. Pa, ko može u roku od 60 dana da montira i predajnik i antenu i repetitor, možda negde treba i afirtni repetitor;to ne može niko. Znači, oni koji su radili, oni će dobiti dozvolu. Na kraju, gospodo, Uakon o radiodifuziji nije urađen ni u skladu sa preporukom Komiteta, već sam to dva puta naglasio. Pokažite mi samo jednu jedinu odredbu koja sprovodi preporuku Komiteta ministara Saveta Evrope od garantovanja nezavisnosti javnog elektronskog emitovanja;to je obaveza za sve zemlje koje hoće da uđu u Savet Evrope. Ovo ste morali da pogledate. Da vas pitam, gospodo, gde vam je nadzorni odbor koji je sastavljen od predstavnika parlamentarnih stranaka, da bude postavljen, a što je jedan od važnih delova ove preporuke; gde su vam u zakonu odredbe koje obezbeđuju ravnopravnost u javnim elektronskim medijima, i to parlamentarnim stranaka sa strankama na vlasti, što je takođe jedna od važnih navedenih činjenica; i, na kraju, u članu 113. zakona o radiodifuziji sve kazne su date kao prekršaj i kreću se od 50 do 200.000 dinara i to nije urađeno ni u jednom zakonu. Hvala vam lepo.
Izlaganje narodnog poslanika Velimira Simonovića čućemo nakon pauze. Kratko obaveštenje: nastavak 40. sednice Zakonodavnog odbora održaće se u pauzi sednice u sali 73 na trećem spratu. Određujem pauzu do 15,10 časova. [[Posle pauze.]] Dame i gospodo narodni poslanici, molim vas da radi utvrđivanja kvoruma ubacite identifikacione kartice u vaše poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da imamo kvorum i možemo nastaviti načelnu raspravu o Predlogu zakona o radiodifuziji prema prijavama za reč narodnih poslanika. Reč ima narodni poslanik Velimir Simonović, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Miloš Todorović.
Dame i gospodo, pošto sam napisao petnaestak amandmana na ovaj zakon, ja neću sada da govorim duže, hoću samo da učinim nekoliko napomena načelne prirode. U odnosu na Savet Evrope i tu konvenciju o televiziji, uopšte o radiodifuziji, ja mislim da smo mi negde dali više nego što se od nas traži, a negde smo možda loše protumačili i nismo dali onoliko koliko se od nas traži. O čemu se radi? Usvajanjem Konvencije o prekograničnoj televiziji Saveta Evrope koje su do sada ratifikovale 23 evropske države, sve zemlje člannice Evropske unije pozvane su da prihvate jedinstven sistem odgovornosti za ponuđene audio vizuelne sadržaje koji će biti lišeni bilo kakvog teritorijalnog ograničavanja emitovanja na čitavom prostoru Evrope. Zato je neophodno poštovanje principa koji su definisani preporukama Komiteta ministara Saveta Evrope u oblasti medija, kulture, i audiovizuelnog stvaralaštva. No s obzirom da nemaju sve zemlje istu veličinu teritorije, isti broj TV pretplatnika, svetski jezik, iste strategije i razvoj radiodifuzije i slično, date su široke mogućnosti svakoj državi da sama donese sopstvenu pravnu regulativu iz ove oblasti, pa zato je dokument dat u formi preporuke, a ne direktive. Kako mi želimo da uđemo, a zatim u Evropsku unijuu Savet Evrope, možda do kraja ove godine, onda su preporuke Saveta Evrope za nas obavezujuće. Međutim, kako su one rastumačene u Predlogu zakona o radiodifuziji koji je sada pred Skupštinom? Kada su u pitanju zadaci i ovlašćnja regulatornog organa u ponuđenom zakonu, treba da ihizvrši Agencija za radiodifuziju odnosno Savet. Savet je nadležan da izdaje dozvole za emitovanje privatnim radio televizijama, ali preporukama Saveta Evrope se isto kaže - izričito, da regultorni organ ne sme imati apriori nikakav uticaj na uređivačku politiku, nijednog medija, već samo nadzor. Državna televizija ne podleže proceduri za dobijanje dozvole, za emitovanje, pa nikakve veze sa regulatornim organom ne mora ni da ima. Predloženi zakon o radiodifuziji međutim predviđa da pomenuti Savet bude i nosilac osnivačkih prava nad državnom radiotelevizijom gde postavlja i upravni odbor direktora i posredno sve urednike, čime indirektno upravo utiče na uređivačku politiku. Međunarodna preporuka ministara Saveta Evrope u obalsti medija odnosi se i na način finansiranja državne televizije. Doduše, mi ovim zakonom ne želimo da imamo državnu televiziju i meni nije jasno zašto se mi uopšte odričemo državne televizije. S obzirom da svako finansiranje delatnosti javnog servisa od strane države smatramo državnom pomoći, vrlo je važno da se korišćenje te pomoći kontroliše od strane organa koji je nezavisan od države zbog čega se i preporučuje formiranje posebnog regulatornog organa za tu svrhu. Tvrdnja kako država ne može da ima svoju radioteleviziju, već se ona moa transformisati u javni servis, upravo ne stoji tako i ne preporučuje se preporukama saveta da to tako mora da bude. Takođe, preporukama Komiteta ministara država članica Evropske unije o garantovanju nezavisnosti javnog medija, a usvojenog 11. septembra 1966. godine države članice slobodne su da same definišu način finansiranja javnog medija, njegovog nadzora i kontrole trošenja sredstava iz državnog budžeta u skladu sa protokolom Amsterdamskog ugovora pri čemu se pre svega imao u vidu informativni program čija uređivačka politika ne sme da bude pod kontrolom vladajućeg režima ili pojedinih političkih stranaka i mora biti jednako dostupan svim političkim opcijama. Preporukama Saveta Evope, ovo je važno, izričito se kaže(tačka 67. Upustva) "Čim Vlada osigura pristup javnim elektronskim glasilima za svoja službena saopštenja, određeni deo programa mora se odmah automatski dodeliti opozicionim grupama. Pravo naodgovor treba da se definiše na takav način da različite političke grupe koje imaju parlamentarne predstavnike mogu da izraze svoja gledišta".Preporuke Saveta Evrope ovde se najbolje očitaju u svojoj suštini koja znači da se funkcionisanje javnog elektronskog glasila svodi na ravnopravno zastupanje svih političkih opcija, a ne na nezavisne i slobodne procene novinara koji treba da odlučuju o ovoj zastupljenosti na osnovu sopstvenog nahođenja. Zanimljivo je da se u Predlogu zakona ovakav stav uopšte ne predviđa. Opozicija se nigde ne pominje, pa ni u članu 78. o posebnim obavezama o proizvodnji informativnog programa, iako bi neko rekao da se tu možda ipak implicite i to spominje. Ja bih još ovde rekao nešto oko govora mržnje. Preporukama se mora "veoma precizno i usko odrediti, kako se ne bi dogodilo da svaki govor koji se odnosi na rasna ili etnička pitanja podlegne autocenzuri medija kojima je stalo da se ne izlože potencijalnim mogućim kaznama". U ponuđenom zakonu preciznih odredaba nema, ali se dosta široko kaže da "program emitera ne sme da sadrži informaciju kojom se podstiče diskriminacija, mržnja ili nasilje prema određenim grupama ljudi koji pripadaju određenoj vrsti, veri itd." Na kraju bih citirao reči izvesnog gospodina Maria Othajmera, savetnika u Odeljenju za medije Saveta Evrope, koji kaže "Naš stav je da mi nismo protiv državnih medija i da u obzir ne uzimamo isključivo nezavisne medije. Ciljevi državnih i nezavisnih medija se ne podudaraju i upravo takva različitost opravdava postojanje ove vrste medija. Naš osnovni stav je da svi mediji moraju biti nezavisni, samo sa jednom ulogom, a to je da nadgledaju rad političara. Podržavamo dvojni sistem medija i nužnost postojanja javnih, ali i privatnih medija kada je konkretno Savezna Republika Jugoslavija u pitanju". Hteo bih još da se osvrnem samo na dva člana, iako ću o njima govoriti kada dođe na red amandmani. Mislim da je jako slabo mesto član 23, a to je izbor Saveta. Ja sam na Odboru govorio da na ovakav način Savet, ćemo moći da izaberemo, jer se tu predviđa da razne društvene institucije odrede po dva kandidata, pa se tu kaže - domaće nevladine organizacije, udruženja građana itd. a mi još nemamo zakon o udruženjima građana. Osim toga vi znate da postoji na desetine i stotine nevladinih organizacija. Ono što je interesantno kod nas te organizacije naopako shvataju svoju ulogu. Misle da ako je organizacija nevladina da mora da bude protiv Vlade. To je nama bilo od koristi kada smo bili u opoziciji, jer su nam nevladine organizacije svakako pomogle da dođemo do pobede. Međutim, neke od njih se i sada ponašaju talp da rade protiv države. Ovde su spomenuta imena, a ja ne želim da imena ponovo spominjem, nego samo to daneke od njih imaju glavni zadatak da šire zlo, otrov protiv srpskog naroda. Sada im ovde dajemo velika ovlašćenja da oni mogu da biraju članove Saveta. Tu su crkve i verske zajednice i razna druga udruženja, to će se da dogovara ..............(Ne razume se šta piše.) Još da se osvrnem na član 67. a, naročito natreći je stav da radio i televizijske stanice crkava i verskih zajednica ne plaćaju naknadu za emitovanje programa do okončanja postupka povraćaja imovine tim crkvama i verskim zajednicama, oduzete posle Drugog svetskog rata u raznim postupcima, nacionalizacija, konfiskacija itd. Koji će to proizvođač programa da da verskim zajednicama i njihovim televizijama besplatno svoje programe da ih emituje, kada izrada programa inače mnogo košta. Zašto se kaže posle Drugog svetskog rata? Kralj Aleksandar je vršio agrarnu reformu, možda je i on oduzeo neku crkvenu zemlju, ali zašto da oslobađamo sve njih. Ima verskih zajednica kojima nikakva imovina nije nikada ni oduzeta. Ima verskih zajednica koje su veoma bogate, a da ne spominjem versku zajednicu koja može da kupi celu Jugoslaviju i da joj još preskoči puno para. Mislim da to ne dolazi u obzir. Toliko od načelnih primedbi, a kada dođu na red amandmani imaću priliku još ponešto da kažem.
Reč ima narodni poslanik Miloš Todorović, poslanička grupa Stranke srpskog jedinstva, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Živorad Raković, poslanička grupa Demohrišćanske stranke Srbije.
Poštovana gospođo predsednik, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, ali nema ga, predlagač zakona o radiodifuziji, Vlada Republike Srbije ovim svojim predlogom u celini je rehabilitovalna prethodni režim. Ondašnja opozicija, a sadašnji DOS, godinama je satanizovala vlast zbog obavezne radio-televizijske pretplate i obećala da će je ukinuti čim stigne na vlast. Obećanja su se držali, kao što vidimo, samo 18 meseci. Sada je vreme i prilika da svi građani Srbije, svi penzioneri, svi poljoprivredni proizvođači koji zaista više ne mogu da žive od svog rada, saznaju da će naredni račun za struju biti uvećan za 210 dinara na ime radio-televizijske pretplate. Valjda zadovoljni svojim novitetom, biroom za komunikacije, koji je kao oko Velikog brata, kako je to odavno predvideo Džordž Orvel, Vlada sada predlaže još jednu sličnu instituciju, a to je Republička radiodifuzna agencija. U članu 6. zakona stoji da se osniva agencija koja će obezbediti uslove za efikasno sprovođenje i unapređivanje utvrđene radiodifuzne politike na način primeren demokratskom društvu. Dalje se obrazlaže da će agencija biti nezavisna od bilo kog državnogorgana, a u stvari ona je izmaknuta od uticaja i kontrole Narodne skupštine i samog naroda. Zavisna je od onih koji postavljaju savet agencije. Kada je Vlada smislila ovu agenciju, po meni je trebalo da ukine biro za komunikacije, jer se svodi na isto i verujte mi da bi sve to bilo mnogo jeftinije. Da bi Vlada prisvojila Republičku radiodifuznu agenciju, kao i celu radiodifuziju u Srbiji, veoma stručno je smislila način izbora saveta agencije. Po pretposlednjoj verziji zakona koji smo dobili prošle nedelje trebalo je da se bira 15 članova saveta agencije,koje predlaže 15 ovlašćenih predlagača. Tu je otvoreno rečeno da svaki ovlašćeni predlagač ima, naglašavam reč - ima, jednog člana saveta. Narodna skupština po toj verziji nije trebalo da ima nijednog člana saveta, niti je bila ovlašćeni predlagač, niti ih je praktično birala. Ona je samo odlučivala ko će od dva predložena kandidata biti član saveta. Pitam da li je to način primeren demokratskom društvu. U najnovijem Predlogu zakona o radiodifuziji, konačna verzija, o kojem smo nažalost mogli samo da čitamo komentare u novinama, jer smo Predlog zakona dobili jutros, savet se sužava na 9 članova, ali su sada predlagači članova saveta Narodna skupština Srbije, Skupština Vojvodine, Vlada Srbije i Izvršno veće Vojvodine, a ostali predlagači su iz civilnog sektora. Imajući u vidu neosporni uticaj Demokratske stranke na sve predlagače, jer su i nevladine organizacije korisnici značajnih sredstava iz vladinog budžeta, sve se svodi na to da će Vlada imenovati savet agencije i u njemu imati presudnu reč preko svojih ovlašćenih saradnika. Da bi se izbegla ovakva neprimerna koncentracija vlasti i uticaja na oblast radiodifuzije, predlažem da poslanički klubovi u Narodnoj skupštini koji imaju više od 10 poslanika budu ovlašćeni predlagači članova saveta agencije, a da se Vladi Srbije, Skupštini Vojvodine i Izvršnom veću Vojvodine uskrati pravo predlagača. Sigurnije je da će narodni predstavnici u Skupštini Srbije adekvatnije izražavati volju birača nego izvršni organi, pa i Skupština Vojvodine koja predstavlja samo manji broj birača i koji su već jednom predstavljeni u Narodnoj skupštini Republike Srbije. U Predlogu zakona u članu 87. predviđeno je da članove upravnog odbora radiodifuzne ustanove imenuje i razrešava agencija. Dakle, nedemokratski imenovani savet agencije imenuje i razrešava članove upravnog odbora radiodifuzne ustanove Srbije. Na taj način bi kompletna radiodifuzija Srbije bila u rukama jednog čoveka,nadam se da svi znate na koga mislim. Da se to ne bi dogodilo, predlažem da članove upravnog odbora radiodifuzne ustanove Srbije imenuje i razrešava Narodna skupština Republike Srbije. Na kraju, u vezi predloženog načina emitovanja reklama u članu 105, mislim da to nije dobro rešenje i da smo svi imali priliku da vidimo kako to izgleda kada se reklame emituju u sklopu nekog programa. Zadnji primer je bilo Svetsko prvenstvo, i ako niste znali možete da pogledate preko satelita. Nigde nisam video u tolikoj meri da se reklame ubacuju u samu srž programa; tako se gubi potpuna koncepcija, ne možete da ispratite događaj na vreme, jer naši urednici to obično ubace onda kada je bitno da se nešto vidi. Zbog svega izloženog poslanička grupa SSJ ne može da prihvati zakonodavnu odgovornost i glasa za ovakav Predlog zakona.
Reč ima narodni poslanik Živorad Raković, poslanička grupa Demohrišćanske stranke Srbije, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Đuro Popović, poslanička grupa Stranke srpskog jedinstva.
Uvažena predsednice, sa članovima predsedništva, poštovane koleginice i kolege, dragi posmatrači, odnosno gosti na balkonu, DHSS ocenjuje ovaj predlog zakona o radiodifuziji veoma pozitivno. Dakle, daje mu veoma pozitivnu ocenu iz više razloga. Znam da dobar broj uvaženih koleginica i kolega su po struci pravnici. Kao čisto društvenjak vrlo dobro znam, kao i ostali uostalom, da svaka država otkako je nastala, donosi pravila kojima će regulisati život građana u toj državi; razume se, imajući u vidu pre svega obaveze i prava svih građana i to u svim oblastima življenja i u svim delatnostima. Slušajući već mesecima govore pojedinih uvaženih kolega, stekao sam utisak da političku delatnost stavljaju iznad svih delatnosti u društvu. Mislim, pre svega, u našem društvu,što je veoma pogrešno. Politička delatnost jeste jedna od društvenih delatnosti koja u okviru, u svom domenu obavlja one poslove i zadatke koji su predviđeni osnovnim zakonom, a to je ustav svakog društva. Zbog toga, često mi smetaju izlaganja nekih, kao konkretno danas pojedinih uvaženih kolega; dakle, da jednostavno poistovećuju političku delatnost sa životom društva. Ovaj predlog zakona, nastoji da na daleko bolji, celishodniji, racionalniji način reguliše prava i obaveze poslenika ili zaposlenih u ovoj delatnosti koja se zove sredstva masovnih komunikacija, mas-mediji, kako hoćete; ima više izraza za sredstva koja nas informišu, obaveštavaju o raznim događanjima, o životu u našem društvu i u ljudskoj zajednici, globalnoj društvenoj zajednici, u celini u ljudskoj zajednici, u savremenom svetu. Ono što je veoma bitno za ovaj predlog da - hajde da kažemo da izuzmemo neke izuzetke, neke slučajeve ili neka izlaganja - primećuje se da se može prihvatiti, uz eventualne manje primedbe; i sigurno je tako. Ako pogledamo tekst, ako pročitamo pažljivo pojedine članove teksta predloga zakona, u to ćemo se uveriti. Molim vas, sasvim jednostavno pitanje - i, razume se, daću i odgovor - kakav mi to sistem informisanja sada imamo? Izvinite, i neka izvine i poslenici koji rade u toj delatnosti, mi imamo otprilike jednu dosta gustu šumu, imamo veoma mnogo audiovizuelnih informacionih sistema, imamo u programima i programskim sadržajima toliko nasilja, toliko toga, toliko pritiska na memoriju, na mentalno zdravlje velikog broja odraslih, a da ne govorim o omladini, a posebno o maloletnicima. Treba li prepustiti da to i dalje tako teče i da se do kraja komercijalizuje svaki taj medij, koji se naziva masovnom komunikacijom. Siguran sam da se slažete sa mnom da je to nedopustivo. Ako pogledamo neke od ovih članova, oni to regulišu upravo na najbolji mogući način, odnosno onemogućavaju. Ovi organi koji su predviđeni, kao što je agencija, kao što je savet - molim vas, to su ljudi, kao što ovde piše, biće sigurno ljudi, a hteo bih jednu primedbicu da dodam, da se samo angažuju visoko stručni; tu ima naučnika koji se bave ovom problematikom i koji znaju to veoma dobro, šta treba i kako treba kontrolisati sredstva masovnih komunikacija, realizaciju njihovih programa, izradu programa. Ne bi trebalo stavljati sada, a možemo, ne znam koliko primedaba na neke detalje vezane za zakon. Imam i ja nekih tako malih primedaba, sugestija i dopustite mi da ih ovde iznesem. Nema predstavnika, ali svejedno; recimo, u glavi IV, član 68. trebalo bi, pod dva, da obezbede slobodno, objektivno potpuno i blagovremeno informisanje. Dalje, kada se radi o javnom radiodifuznom servisu, molim vas, nemojmo se sada terminološki raspravljati oko toga da li ovakav ili onakav naziv. Važan je sadržaj rada tog servisa, te institucije, kao i koja je njegova obaveza. Dakle, ono što je zaista značajno,to je takođe da, ako ogledate malo organe koji kontrolišu rad, odnosno rukovodeći upravni organi,tu nema nikakvih i ne bi trebalo da ima primedaba; jer, možemo svakako nalaziti uvek neku primedbu na neki od organarukovođenja ili upravljanja, način ili metod kako se bira, proceduru. Ali, to je manje važno od onoga što je suština ovog zakona, a to je da se maksimalno, daju isti uslovi rada, svim onima koji se bave ovim poslom i da su, razume se, pod kontrolom kako organa koji su predviđeni ovde, tako i javnosti. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Đuro Popović, poslanička grupa SSJ. Sledeća prijavljena za reč je narodna poslanica Zlata Đerić, poslanička grupa Nova Srbija. Tri minuta ima poslanička grupa SSJ, preostalo vreme. Izvolite.
Dame i gospodo poštovani narodni poslanici, više nema nimalo sumnje u čvrstu rešenost aktuelne vlasti u Srbiji da ovlada svim polugama celokupnog života u našoj republici i time osigura i te kako poljuljani opstanak. Jedan od krunskih dokaza za ovu tvrdnju je i predlog zakonskog akta koji je danas pred nama. U nizu tzv. reformskih zakona Vlada Republike Srbije predlaže ovom visokom domu da usvoji novi biser u obliku zakona o radiodifuziji. Spora nema, i ne može biti, da je zaista vreme da se oblast radiodifuzije najzad uredi odgovarajućim setom zakona. Međutim, vladajući DOS zagovara ovaj posao još od prvih dana nakon svog 5. oktobra. Vreme za prelazak sa reči na delo se odložilo, kao uostalom u mnogo čemu drugom. Time još više pada u oči žurba predlagača da se sad i odmah donese ovaj zakon, kao i zahtev poslaničke grupe DOS našem predsedniku Skupštine da pod tačkom 1. u dnevni red Petog vanrednog zasedanja unese odgovarajući predlog. Takođe, treba imati u vidu da je Vlada Republike Srbije, navodno samo zbog velikog broja prispelih amandmana, zakratko povukla iz procedure svoj predlog. Vladi je bila dovoljna sednica da uglača njen dragulj i sad joj se žuri da novi zakon ugleda svetlost dana. Zar treba pameti pa shvatiti šta za opciju na vlasti i njihove inostrane nalogodavce ovaj njihov zakon znači u susret neminovnim predsedničkim i drugim vanrednim izborima na svim nivoima? Mnogo je licemernija i ciniznija između redova ponuđenog teksta i u njegovom obrazloženju. Ipak je sam vrhunac ovog udara na prava i ljudske slobode građana Srbije u odeljku II - Republička radiodifuzna agencija, odnosno učlanovima koji se tiču njenog svemoćnog saveta. Čuli smo da među njegovih devet članova treba da bude i predstavnik nevladinih organizacija, baš onih istih čiji su mentori i finansijeri nama dobro znani. Valjda je utešno što članovi saveta agencije ne smeju biti nekoliko kolena u srodstvu sa poglavarima DOS-a. Treba li većeg cinizma kada se zna da su i među običnim kriminalcima egzekutori najčešće samo puki izvršioci. U ovoj načelnoj raspravi bih da ukažem i na jedan konkretan detalj. Reč je o članu 78. zakona, u kome se navodi obaveza da se "obezbedi zadovoljavanje potreba građana za programskim sadržajima koji izražavaju kulturni identitet, kako naroda, tako i nacionalnih manjina". Trebalo bi vom članu dodati i obavezu da se obezbedi statusno rešenje položaja nacionalne manjine na jeziku na kome se emituje program u javnom radiodifuznom servisu, odnosno ravnopravnost programa nacionalne manjine, koji se pripremaju u okviru druge redakcije, a ne sopstvene. Posebno želim da ukažem na član 83. stav 1. predloženog zakona, gde je predložena pretplata u iznosu od 210 dinara, kao i u stavu 2. 440 dinara. Hteo bih da postavim pitanje predlagaču - kako će već opljačkani i ojađeni penzioneri (od strane vladajućeg režima) izmiriti svoje pretplatničke obaveze, ako se zna da 100.000 penzionera od svojih primanja ne mogu izmiriti obaveze u pogledu davanja za električnu energiju. Kori Udovički, ministar rudarstva i energetike, zapretila je penzionerima da prodaju svoje stanove kako bi izmirili električnu energiju. Da li to znači da će gospodin potpredsednik Vlade, dr Žarko Korać, uskoro zapretiti penzionerima da prodaju svoj nameštaj i TV prijemnike kako bi izmirili svoju pretplatu?
Upozoravam vas na prekoračenje vremena. Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić, poslanička grupa DOS - Nova Srbija, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Radojko Petrić, poslanička grupa SPS.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani posmatrači, poslanička grupa Nove Srbije smatra da je pred nama projekat izuzetno značajnog zakona, koji svakako mora da postoji. Brzina kojom se on usvaja i kojom je došao na dnevni red i postupak nas ne zadovoljava, pomalo nam daje pravo da budemo skeptični, ali se nadamo da će skupštinska većina imati dovoljno razumevanja da ovaj zakonski projekat amandmanima popravi i učini prihvatljivim za dalju upotrebu. Znajući koji je značaj elektronskih medija koji su nam dostupni, svesni smo da smo svedoci (bili smo čak i objekti u neposrednoj prošlosti) silne manipulacije elektronskim medijima koji su imali veliku moć, veliki uticaj, pre svega na razgradnju naše kulture i, da ne kažemo, na sve segmente društva i sve vitalne funkcije društva u kom smo se kretali i nalazili. Dakle, imamo pred sobom zakon koji treba da reguliše upotrebu i zloupotrebu oružja, tzv. "sedme sile". Prema tome, moramo se krajnje odgovorno odnositi prema svakom amandmanu. Nadam se da će skupštinska većina iskreno promisliti i usvojiti sve one amandmane koji će ga učiniti prihvatljivim, primenljivim i potpuno pozitivnim. Pošto je ovim zakonom predviđena regulativa sadržaja programa i uslova pod kojima će se oni realizovati, smatramo da je važno da se obrati pažnja na vaspitni i edukativni sadržaj koji elektronski mediji danas imaju u životu naše zajednice. Naša poslanička grupa će uz svoje amandmane dati obrazloženja. Ukoliko zakonski projekat bude prihvatio sva ona pozitivna rešenja nadamo se da ćemo moći da ga podržimo.
Reč ima narodni poslanik Radojko Petrić, poslanička grupa SPS, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Zoran Ćirković, poslanička grupa DOS - Nova Srbija.
Poštovano predsedništvo, poštovani poslanici, DOS je u predizbornoj kampanji udarao na sva zvona kako će mu jedan od prvih koraka biti aktivnosti u medijskoj sferi. Od dolaska na vlast, za poslednjih godinu i po dana, stalno to ističe. Međutim, u praksi se vidi da je to samo parolaški marketing. Kako izreći drugu konstataciju kad tek posle godinu i po DOS-ovske vlade od Vlade dobijamo predlog prvog medijskog zakona, zakona o radiodifuziji, i traži se da se donese po hitnom postupku. Moglo bi se ovo pravdati da je zahtev posle mesec dana od dolaska DOS-a na vlast, a ne posle godinu i po dana. Šta je sa ostalim medijskim zakonima? Šta je sa zakonom o telekomunikacijama, zakonom o javnom informisanju, zakonom o javnom oglašavanju? U pitanju su srodni zakoni koji regulišu povezanu oblast, koji se dopunjuju i bilo je potrebno da se donesu istovremeno. Smatram da Vlada teško može naći opravdanje za ovakve propuste. Izneverene su nade o brzoj transformaciji državnih medija i usvajanju novihmedijskih zakona. Već su izlizane i kod građana ne prolaze optužbe na račun bivše vlasti SPS-a u vezi onemogućavanja informisanja. Ne može da se sakrije podatak da je oko 76% sadašnjih medija u Srbiji počelo da radi posle 1991. godine, znači u vreme vladavine SPS-a. U to vreme otvoren je veliki broj lokalnih medija, i to u prvom redu radio i televizijskih stanica. Radi se o impozantnim brojkama. Radi se o oko 300 TV stanica u Srbiji, 504 radio-stanice i 641 publikaciji i izdavačkoj kući. Verovatno je trebalo uvesti više reda, jer određene medijske kuće nisu ispunjavale ni neke minimalne uslove za rad u medijskoj sferi. Međutim, vlada SPS-a je to tolerisala, da ne ispadne da sputava informisanje građana iz više različitih izvora i slobodno iznošenje različitih pogleda i stavova o svim pitanjima u društvu. U toj toleranciji se verovatno preteralo. Za tu tvrdnju može da posluži poređenje sa razvijenim zemljama Evrope, jer kod njih se u dozvoli za rad određuje region koji mediji mogu da pokrivaju, određuje se orijentaciono za koliko hiljada stanovnika i drugo. Zbog ograničenog vremena za raspravu, vraćam se konkretno na pojedina rešenja koja se predlažu ovim zakonom o radiodifuziji. Vraćam se konkretno na pojedina rešenja koja se predlažu ovim zakonom o radiodifuziji. Vraćam se na pitanje radio i televizijske pretplate koje je veoma bitno, kako za radio-televiziju tako i za svakog građanina ponaosob. Poslanici SPS-a su prošle godine ozbiljno upozoravali da je pogrešno što Vlada ukida TV pretplatu jer se i u drugim zemljama javni servis finansira pretplatom. Sadašnja vlada se tada pozivala na DOS-ovska predizborna obećanja, tobož da vodi računa o siromašnom stanovništvu i da TV pretplatu treba ukinuti. Sada se vidi, kao i u drugim slučajevima, koliko DOS-ovska vlast drži do predizbornih obećanja a stanovništvo još teže živi. Nije sporno da treba razvijati nacionalnu televiziju i radio preko radiodifuzne ustanove Srbije, jer komercijalne stanice uglavnom neće pripremati ni emitovati dramski, muzički, dečiji program, školski program, odnosno naučno-obrazovni program. Postavlja se sada pitanje - koliko je predlog Vlade dobar u smislu da će obezbediti samostalnost radiodifuzne ustanove Srbije i to kako u programskom tako i u finansijskom smislu. Datim predlogom Vlade pretplatom se obezbeđuju ogromna sredstva. Zašto u obrazloženju zakona Vlada nigde ne daje bar neke procene koliko će ubirati para od pretplate. Očigledno da to Vlada izbegava a mogla je da da. Statistički se zna koliko ima domaćinstava u Srbiji, zna se da skoro svako domaćinstvo ima bar radio-aparat. Zna se koliko ima registrovanih i približan procenat radio-aparata u vozilima. Teško je oteti se utisku da to Vlada namerno prikriva. Ne želi da da podatak za koliko puta, naglašavam - za koliko puta se vrši povećanje pretplate u odnosu na stanje u prošloj godini, kada se plaćala pretplata. Ipak, podaci se ne mogu sakriti: do ukidanja TV pretplate, zaključno sa februarom 2001. godine, od TV pretplate mesečno se prikupljalo oko 130 miliona dinara. Podsećam da je TV pretplata tada iznosila 61,21 dinar. Sada se predlaže mesečna TV i radio pretplata od 210 dinara po domaćinstvu ili tri i po puta više nego što je to bilo prošle godine. Uvodi se nova pretplata za radio-prijemnike u motornim vozilima u iznosu od 440 dinara godišnje. Prema prvim rezultatima ovogodišnjeg popisa stanovništva u centralnoj Srbiji i Vojvodini registrovano je 2.614.320 domaćinstava. Ako se pođe od činjenice da svako domaćinstvo ima radio i TV prijemnik ili bar radio-prijemnik i da je u bar 50% motornih vozila ugrađen radio prijemnik, onda se vidi da će se mesečno od TV pretplate inkasirati preko četiri puta više sredstava nego prošle godine. Kada se prednjem doda da se uvodi novina da vlasnik plaća radio i TV pretplatu na svakoj adresi, znači u vikendici, kući na selu i slično, onda se taj iznos još dodatno, i to znatno, uvećava. Pa, kako pravdati povećanje za preko četiri puta, 400%, a rast cena na malo u celoj 2001. godini iznosio je 40,7%, mada je trebalo izvršiti uvećanje cena od februara meseca za 10 meseci. Međutim, evo da priznamo i 12 meseci, to je 40,7% i za prvih šest meseci ove godine rast cena na malo iznosi 4,3%. Dalje, kako da se pravda predlog Vlade da se ubuduće pretplata povećava svake godine, pored procenta rasta cena na malo i za dodatnih 5%. Kojih to 5% i čime to Vlada objašnjava? Ako polazimo od toga da su cene stale, da imamo cenovnu stabilnost, u redu je što idemo na povećanje za rast cena na malo, ali čime objasniti da se predlaže svake godine, pored rasta cena na malo, povećanje za 5%. Zaista je to teško objasniti građanima. Ima još niz opravdanih primedaba na Predlog ovog zakona. Pored iznetog u dosadašnjoj raspravi, poslanici SPS-a podneli su i preko 30 amandmana i o tome će govoriti u raspravi u pojedinostima, sa opravdanom nadom da će u dobroj meri biti prihvaćeni ti amandmani i da ćemo dobiti jedan kvalitetniji zakon, koji će zadovoljiti interes svih građana. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoran Ćirković, poslanička grupa DOS - Nova Srbija.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o radiodifuznom sistemu Srbije je zaista odavno najavljivan. Prvi zakonski tekst Vlada nam je prosledila pre tri meseca, 4. aprila, a obnovila ga je tri meseca nakon toga, 4. jula. Sasvim je slučajno što su ta dva datuma značajna u komunističkoj istoriografiji. Naravno, veliki broj amandmana koji su pristigli na ovaj predlog zakona govori zaista da ovaj zakon reguliše jednu veoma osetljivu materiju; Zaista reguliše pitanja mas-medija, odnosno pitanja državnih elektronskih medija. Ono što je izazvalo posebno interesovanje u javnosti jeste član 23. To je član koji govori o načinu izbora saveta agencije za radiodifuziju, odnosno republičke radiodifuzne agencije. Setimo se da je u prvobitnom tekstu, dakle od 4. aprila, bilo predviđeno da u savetu agencije učestvuje 15 članova; odnosno na neki način 15 interesnih grupa našeg društva ili institucija je preko svojih predstavnika bilo zastupljeno u postojećem savetu. I, zaista, taj član je izazvao interesovanje javnosti. Dobrim delom smo videli da su i neki nezavisni mediji reagovali, a recimo, opet saznajemo iz medija, da je ANEM nezadovoljan i novim predlogom sastava tog saveta. Istina je da aritmetički gledano uticaj države, odnosno vlasti nije obezbeđen sastavom saveta, jer on ima devet članova a neposredan uticaj države se može zastupiti samo sa četiri člana. To su oni koje predlažu Vlada i Skupština Srbije, odnosno Autonomna Pokrajina Vojvodina. Međutim, iako je broj članova saveta smanjen sa 15 na devet, to ne znači da je šest interesnih grupa, odnosno šest bivših predlagača, bilo eliminisano u nameri da imaju svog predstavnika. Zapravo, navešću na koje se to odnosi. Ovako, za razliku od prvobitnog članu 23. predstavnike neće imati Privredna komora Srbije, Vrhovni sud Srbije i sindikalne organizacije Srbije i SANU. Zaista, kada su u pitanju ove prve tri zainteresovane institucije, ne sporim da je promena prethodnog teksta dobra iz prostog razloga što nikakva šteta nije proizvedena. Ali, ipak mi se čini da je zakonodavac u naknadnoj izmeni neopravdano lišio prava SANU da ima svog predstavnika u savetu. Kako su neke stvari učinjene kumulativno moglo se i ovde kumulativno reći da jednog predstavnika ima Rektorska konferencija Srbije i Srpska akademija nauka i umetnosti. To je i zbog toga što je naša nacionalna pamet koncentrisana uglavnom u te dve institucije. Naravno, njihovim međusobnim dogovorom bi se ustanovilo ko bi imao svog predstavnika i kako je taj predstavnik rotirajući sigurno bi se mogli zadovoljiti interesi i jednih i drugih. Tom izmenom SANU je lišena prava da ima svog predstavnika. Mislim da je zakonodavac tu pogrešio. Član 21. ovog zakona stvara određeni animozitet u društvu. U tom članu piše da će trpeti sankcije od republičke radiodifuzne agencije onaj emiter koji između ostalog podstiče diskriminaciju lica različite seksualne opredeljenosti. Da li to znači da se emiter koji favorizuje rađanje više dece, što treba da bude viši nacionalni interes,emiter koji se bori protiv bele kuge, implicitezalaže za heteroseksualne odnose, a tim zalaganjem on u stvari objektivno diskriminiše one koji se zalažu za homoseksualne odnose. Da li će takvim načinom on doći pod udar postojećeg zakona, odnosno, postupanjem suprotno zabrani iz stava 1. ovog člana,a to je osnov za izricanje predviđenih mera od strane agencije, nezavisno od drugih pravnih sredstava koja stoje na raspolaganju. Zakon treba da izbegava one stvari koje stvaraju neprijatnosti u društvu i u državi. Poslanička grupa Nove Srbije će u cilju poboljšanja postojećeg zakonskog tekstaučestvovati sa nekoliko amandmana. Mi ćemo podržati ovaj zakon u načelu, a u celosti i u pojedinostima ćemo se opredeliti zavisno od toga kako će se naša parlamentarna većina odnositi prema predviđenim amandmanima. Hvala.
Izvinjavam se narodnom poslaniku Petru Petroviću, koga sam prozvala, SSJ je iskoristila dozvoljeno vreme. Reč ima narodni poslanik Đura Lazić, poslanička grupa SPS.
Poštovano predsedništvo, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, gospodine potpredsedniče, ovaj zakon je zaista vrlo značajan i razumem vaše napore da u kolikoj-tolikoj meri regulišete oblast funkcionisanja radiodifuzije. I, uopšte ne sumnjam u vaše namere da zaista to regulišete na jedan valjani način. Međutim, i dosadašnja rasprava i veliki broj podnetih amandmana ukazuju na to da ovaj predlog zakona ima dosta manjkavosti. Ne bih ponavljao mnoge stvari koje su rečene, samo bih se osvrnuo na nekoliko članova zakona iz ovog predloga, u sklopu načelnih primedaba sa aspekta mog sagledavanja. Prvo bih se složio sa kolegama koji su imali primedbe na član 21. koji govori o suzbijanju govora mržnje u medijima;u celini ovaj član apsolutno bih podržao, izuzimajući sintagmu "seksualnoj opredeljenosti". Zato predlažem da iz člana 21. i 79. ovu sintagmu brišemo, jer mislim da je suvišno dodavati argumente u odnosu na ono što je gospodin Vojislav Šešelj danas govorio. Takođe imam primedbe na član 27. koji reguliše trajanje mandata članova saveta agencije. Pitam se - po kom modelu je ovo utvrđeno i zašto se neki članovi biraju na dve, neki članovi na četiri, a neki na šest godina? Nije li ovo jedan vid diskriminacije članova saveta? Ako su članovi saveta, po mom mišljenju treba da budu svi sa istim godinama mandata. To su neke moje načelne primedbe, vezane za ovaj član zakona. Posebno bih se osvrnuo na član 23. Predloga zakona i ne bih se osvrtao na dužnost predlagača članova saveta, ali bih se osvrnuo na deo koji glasi: "Devetog člana saveta predlažu prethodno izabrani članovi saveta, s tim što predloženi kandidat mora ispunjavati kriterijume za članstvo u savetu, utvrđene ovim zakonom, i mora biti lice koje živi i radi na području AP Kosovo i Metohija". U potpunosti prihvatam ovaj predlog; međutim, zašto devetog člana ovog saveta da predlažu izabrani članovi saveta koje drugi predlažu - predlaže Skupština Srbije, Vlada Srbije, Skupština Vojvodine, Izvršno veće Vojvodine, i da ne nabrajam ostale predlagače. Zašto se ne nađe neki drugi modus, odnosno neka asocijacija, organizacija na Kosovu i Metohiji i da građani sa Kosova i Metohije, predlože tog člana? Mislim da nije u redu taj način predlaganja člana sa Kosova i Metohije. I, što je po meni još važnije, zašto se ovde uvažava potreba predlaganja ili imenovanja člana saveta agencije, a nije prihvaćen predlog kolege Momčila Trajkovića, koji je tražio da se u komisiji za sačinjavanje i izradu Ustavne povelje o budućoj državi imenuje čovek sa Kosova i Metohije? Zašto posežemo za Kosovom i Metohijom onda kad nam treba, kada smatramo da treba, a nekada ne? Zašto smo napravili propuste svesno kršeći Rezoluciju najvišeg doma Republike Srbije, ovog doma, o Kosovu i Metohiji, kojom nismo prihvatili ustavne okvire Hansa Hakerupa, vezano za Kosovo i Metohiju, jer u tim ustavnim okvirima uopšte se ne pominje Metohija, nema ni "s" od Srbije, nema ni "j" od Jugoslavije. Mimo te rezolucije i Deklaracije, koje su u ovom domu jednoglasno donete, Vlada, predsednik države, pa i patrijarh, pozvali su srpski narod da izađe na izbore na Kosovu i Metohiji, po tim okvirima gde ne stojini Metohija, ni Srbija, ni Jugoslavija;na taj način prevaren je narod, verifikovana je šiptarska vlast na Kosovu i Metohiji.Sada nam zabranjuju da naši poslanici iz Koalicije "Povratak" pominju termin Metohija u svojim nastupima u Skupštini Kosova. Mislim da ima nekih nelogičnosti, zaista, kada razgovaramo o tim pitanjima. Moramo biti svesni i propusta koje smo načinili, jer ako donesemo jedan akt u ovom visokom domu, onda zaista treba svi organi to da poštuju. Što se tiče pretplate, znam da je na početku i u predizbornoj kampanji bilo dosta govora da je to teret građanima, da to treba ukinuti, i ukinuto je. Sada se ponovo poseže za uvođenjem pretplate. I tada je bila neminovnost da postoji ta pretplata, a i sada je neminovnost, pa me čudi zašto ste tada propagirali da je to namet na građane, a sada tvrdite da to treba. To zaista treba, moraju mediji da se finansiraju od nečega, a ko će da ih finansira, nego oni koji koriste te medije. Mislim da postoji kontradiktornost u vašim nastupima tada,i sada. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Branislav Grubački, poslanička grupa DOS, Liga socijaldemokrata Vojvodine i Liga za Šumadiju.
Poštovano predsedništvo, kolege poslanici, potpredsednik Vlade nije tu i njega bih pozdravio, poštovani gosti, ja bih već na početku samo rekao da imam hendikep kod mog izlaganja. Naime, Skupština Vojvodine, gde sam ja nominalni predlagač, nije bila u mogućnosti da predloži većinu amandmana zbog toga što je zakon po hitnom postupku donet ovde na odlučivanje poslanicima Skupštine, tako da nismo bili u mogućnosti da na pravi način predstavimo sve predloge, amandmane i moguće izmene koje se tiču interesa građana Vojvodine koje predstavljaju organi Skupštine Vojvodine. Takođe, skratiću svoje izlaganje zato što je u toku Odbor za kulturu i informisanje koji odlučuje o silnim amandmanima koji su podneti na Predlog zakona, tako da ću se na najznačajnije stvari tek osvrnuti. Znači, danas je na Petom vanrednom zasedanju Narodne skupštine Republike Srbije, posle dužih prepravki i izmena predloga, konačno na red došla i rasprava o predlogu jednog od najvažnijeg zakona u jednoj demokratskoj ustavnoj zemlji, Predlog zakona o radiodifuziji. Ovaj predlog koji trenutno imamo pred sobom, znači deseta verzija, specifičan je po tome što u radiodifuzni sistem uvodi neke nove institucije koje nisu u klasičnoj funkciji i službi države. Umesto klasičnog državnog medija uvodi se radiodifuzna agencija, odnosno regulatorno telo i javni servis i mi taj čin generalno pozdravljamo. Istovremeno, želeli bismo da skrenemo pažnju na to da je po našem mišljenju, Predlog zakona o radiodifuziji ipak centralistički i da ne zalazi do kraja u decentralizaciju i deregulaciju elektronskih medija. U republičkoj radiodifuznoj agenciji, kako je ovim predlogom zakona predviđeno, koncentrisana je izuzetno velika moć u oblasti elektronskih medija. Ovo regulatorno telo donosi strategiju razvoja radiodifuzije Republici Srbiji, deli frekvencije za emitovanje programa, izdaje dozvole za emitovanje programa, propisuje tehnički i organizacioni programski uslov za proizvodnju i emitovanje programa, naplaćuje taksu za korišćenje predajnika, bira i imenuje upravne odbore, direktore i odgovorne urednike i to kako republičkog radiodifuznog servisa RTS-a tako i pokrajinskog, odnosno za Radio-televiziju Novi Sad. Kada bi se radilo na krajnjoj decentralizaciji i deregulaciji elektronskih medija, pored republičke radiodifuzne agencije postojala bi pokrajinska radiodifuzna agencija koja bi radila u koordinaciji sa republičkom i na teritoriji pokrajine davala dozvolu za emitovanje, dodeljivanje frekvencija, naplaćivala takse za korišćenje predajnika u Vojvodini, koji su inače i ovako izgrađeni sredstvima svih građana Vojvodine. Osnivanje pokrajinske radiodifuzne agencije bilo bi u skladu sa evropskim standardima zakona o radiodifuziji, jer u Evropi već postoji tradicija, postojanja regulatornih tela na nivou regija, kao što je slučaj u Belgiji, Švajcarskoj i Nemačkoj. Međutim, pošto se priključujemo štednji vremena za izradu ovog zakona, shvatajući značaj koji on ima za opšti ugled naše države u raznim evropskim telima, mi u ovom trenutku postupamo na uštrb interesa građana AP Vojvodina i podnosimo amandmane kojim bismo zahtevali da se pored republičke formira i pokrajinska radiodifuzna agencija. Jednim od amandmana koji smo podneli na ovaj predlog zakona o radiodifuziji predlažemo da se sredstva naplaćena u Vojvodini, direktno, u utvrđenom iznosu, prebacuju na žiro-račun pokrajinske ustanove, a protivni smo predlogu da se sva sredstva od pretplate građana uplaćuju na beogradski žiro-račun, pa tek onda nakon tri dana vraćaju u određenom iznosu u Novi Sad. Ne vidimo nikakvu potrebu da novac iz Vojvodine putuje u Beograd, pa da se nakon nekoliko dana vraća onima kojima je u stvari prvobitno i namenjen. S tim u vezi, smatramo daza teritoriju AP Vojvodine, osnov evidentiranja pretplatnika sa svim ličnim i drugim potrebnim podacima, da treba da obavlja pokrajinska ustanova radiodifuznog servisa. Ovo smatramo za logičnu posledicu činjenice da postoje dva javna radiodifuzna servisa. Takođe smatramo da bar 85% pretplate naplaćene na teritoriji Vojvodine treba da stepenu bude namenje podmirivanju potreba pokrajinske televizije i radija, a ne samo70%, kako je predlagač zakona predvideo. Naime, ne znam koliko je poznato poslanicima Skupštine Srbije i uopšte javnosti Srbije, Skupština Vojvodine je većinskom odlukom donela Odluku i podržala predlog svog Odbora za informisanje kojim se tražilo da sva sredstva koja se prikupe na teritoriji Vojvodine ostanu u Vojvodini, iz vrlo prostog razloga što se ne plaća televizijska gledanost, kao što je u nekoliko navrata ovde rečeno, nego se plaća proizvodnja programa. Smatramo da smo mi krajnje kompetentni za tako nešto. Znači, s tim u vezi, smatramo da teritorija AP Vojvodina posle evidentiranja, trebalo bi da radimo mi, odnosno želim da napomenem da nije gledanost ta koja se plaća već proizvodnja programa. Kada bi slušaoci i gledaoci bili u mogućnosti da iz čitave lepeze radio-televizijskih programa koji se emituju na teritoriji Republike Srbije, kao i AP Vojvodine, biraju program gde bi plaćali pretplatu, nisam siguran da bi se opredelili za program beogradskog RTS-a. Dakle, novac sakupljen od pretplate građana koristi se za unapređenje emisionog, studijskog i celokupnog tehničkog sistema, a pre svega za proizvodnju programa. S tim u vezi, javni servis ima obavezu da, sem informativnog, proizvodi i druge programe, kao što su dokumentarni, obrazovni, naučni, kulturni, dečiji, sportski, feljtonski, kao i programe drugih sadržaja. Takođe, važno je naglasiti da se takvi programi moraju proizvoditi na svim zvaničnim jezicima nacionalnih zajednica jer je neophodno poštovati jedno od osnovnih načela ljudskih prava, tj. uvažavanje kolektivnih prava nacionalnih manjina. U Vojvodini postoji značajni programski potencijal i to ne treba zaboraviti. Tu su Novosadski univerzitet sa Akademijom, Srpsko narodno pozorište u Novom Sadu, brojna pozorišta na mađarskom i drugim jezicima nacionalnih zajednica nastanjenih u Vojvodini, pozorišta po unutrašnjosti Vojvodine, a tu su i mnogobrojni naučni radnici, glumci, reditelji, muzičari, književnici, sportisti, čiji potencijali u programskom smislu nisu dovoljno iskorišćeni, pre svega zbog nedostatka materijalnih sredstava. Pravi primer potencijala koje ima Vojvodina može biti i trenutno aktivan festival EHIT, gde se može videti šta sve Novi Sad i Vojvodina mogu; mada se, u duhu koji trenutno preovladava Srbijom, mogu čuti komentari kako bi tek taj festival bio značajan i veliki da je organizovan na kalemegdanskoj, odnosno na petrovaradinskoj tvrđavi. U članu 47. stav 2. ovog predloga stoji da javni radiodifuzni servis mora da obezbedi kvalitetan prijem radijskog, odnosno televizijskog signala za najmanje 90% stanovništva u željenoj zoni servisa. Mi smo na ovaj stav ovog člana uložili amandman s ciljem da se cifra od 90 smanji na 80, pošto ne bi smeli da zaboravimo i da zanemarimo činjenicu da smo pre tri godine bili izloženi bombardovanju od strane NATO alijanse i da je to prilikom uništen znatan deo radiodifuznog sistema u Republici Srbiji i AP Vojvodini, a da se od tada izuzetno malo, ako se uopšte išta uradilo po pitanju obnavljanja objekta i tehničke opreme koja je uništena tom prilikom. Konkretno, zgrada Televizije Novi Sad je objekat u sistemu RTS-a koji je stradao prilikom bombardovanja SRJ u proleće 1999. godine, a po pitanju njenog obnavljanja nije učinjeno ništa. To je jedan od razloga; s obzirom na situaciju u kojoj se trenutno nalazimo, gotovo je neizvodljivo postići radio-prijemradiodifuznog programa kod 90% stanovništva. U prilog gore navedenom ne treba zanemariti ni činjenicu da se Radio Novi Sad ne čuje na celoj teritoriji Vojvodine iz razloga što se predajnikna Orlovatu kod Zrenjanina koristi za pokrivanje Radio Beograda. S obzirom na činjenicu da je Zakonom o radio-televiziji iz 1991. godine, iz one poznate takozvane aneksije Televizije Novi Sad, sva imovina radiodifuznog sistema u Republici Srbiji ušla u imovinu Radio-televizije Srbije, podneli smo amandman na član 120. ovog predloga gde predlažemo da se uz postojeći, dodaju još dva stava koji će preciznije urediti položaj radiodifuzne ustanove u budućem deobnom bilansu zgrade Televizije Novi Sad. Konačno da zaključim, molim vas da uzmete u obzir gore navedene činjenice, dobro razmislite o amandmanima koje smo podneli i da glasate za njihovo usvajanje kada dođe vreme za to, jer su oni napisani u najboljem interesu svih nas i ujedno održavaju stav Skupštine Vojvodine, Izvršnog veća Skupštine Vojvodine, Odbora za informisanje Skupštine Vojvodine, a kako navode brojne agencije za istraživanje javnog mnjenja i većinski stav građana Vojvodine. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić, poslanička grupa SPS, a sledeći prijavljeni za reč je Ivan Andrić, poslanička grupa DOS.
Uvažene kolege narodni poslanici, i pored velikih najava da je ovo sistemski zakon, da je ovo reformski zakon, ovaj predlog zakona je samo predlog za jednokratnu upotrebu, za upotrebu u vremenu ove vlasti i vlasti DOS-a. Naše primedbe su brojne; principijelne i počeću upravo od člana 23, gde se govori o tome kako se formira savet agencije. Faktički to je organ koji će imati najvažnije i najznačajnije prerogative u ovoj oblasti. Ovo uopšte nije nezavisni organ. To je organ koji je paralelan sa Vladom Srbije ili, bolje reći, organ koji će biti u funkciji Vlade Srbije, jer kako drugačije tumačiti da će najveći broj članova biti biran upravo od strane vladajuće većine, znači Skupštine Srbije, a znamo ko je u Skupštini Srbije. Skupština bira, ali ko je ovlašćen da predlaže i na to mislim - u pitanju je Skupština Srbije, Skupština Vojvodine, Vlada Srbije, Izvršno veće Vojvodine. Kada govorimo o rektorima, jasno je da i rektore bira sadašnja vlast i ova udruženja su apsolutno pod uticajem vladajuće strukture. Kada govorimo o domaćim nevladinim organizacijama, mi smo apsolutno protiv učešća nevladinih organizacija, jer one ništa dobro ovoj Srbiji nisu donele. Ili bi bar ovde trebalo napraviti neku formulaciju kojom bi se konstatovalo da one nevladine organizacije koje su na izrazito antisrpskom programu ne mogu da učestvuju u radu ove agencije, a govorili smo svi o kojim jenevladinim organizacijama reč. To su organizacije na čijem čelu su Sonja Biserko, Kandićka, Liht, Biljana Kovačević-Vučo. Prema tome, da je u pitanju možda Beogradski forum, ja bih se složio sa jednom takvom nevladinim organizacijom, ali sa ovim nevladnim organizacijama nikako. Ovde je izbačena Srpska akademija nauka i umetnosti, što mislim da je veoma loše rešenje. Na kraju, kada je reč o crkvi i o verskim zajednicama, sa pravom reče malopre jedan poslanik - ko će to crkvi da naloži da predloži kandidate za članove saveta. Možda bi ova vlast najlakše ovo pitanje rešila ako bi uzela predstavnike katoličke crkve, Papa voli da dođe u Beograd, Evropa to podržava, Vatikan će svesrdno podržati i na taj način bi rešili taj problem, a sa druge strane i pravoslavna crkva bi videla kuda vodi ova vlast. Mnogi poslanici su govorili sa pravom o članu 21, gde je reč o odrednici seksualna opredeljenost. Svaka zdrava nacija mora da bude protiv homoseksualaca i protiv lezbejki. Jednostavno na ovaj način, preko ovog člana, dolazimo do afirmacije ovih nastranosti ili, kako to neko reče, ovih bolesti. Naše primedbe su vezane i za neke druge članove, kao što je član 25, gde se govori o tome ko ne može biti član saveta, pa se govori o funkcionerima političkih stranaka. To nije dobra definicija i trebalo bi je precizirati, jer se ne zna na kom nivou je ova odredba data. Ili, kada je reč o Zakonu o telekomunikacijama, koji je morao da bude donet prethodno i (naravno, on se donosi u Saveznoj skupštini), pa da se onda ide sa ovim zakonom. Ili, pak, član 53. Ja ću to baš pročitati, kaže se - savet će prilikom donošenja odluke o izdavanju dozvole za emitovanje programa uzeti u obzir i doprinos tog podnosioca prijave razvoju demokratskih odnosa. Očigledno da se ponovo ovde uvodi kategorija moralno-političke podobnosti, a imajući u vidu da je i potpredsednik Vlade, (žao mi je što nije tu), Žarko Korać bio jedan od visokih funkcionera u Savezu komunista, to sve potvrđuje ono što smo govorili da su ipak sada u najvećoj meri na vlasti poražene snage sa Osme sednice. Mi smo protivove promene radiodifuzne ustanove Srbije. Mi smo za RTS, da to ostane. Protiv smo toga da se obrazuje i radiodifuzna ustanova Vojvodine, jer, znate, svaki separatizam započinje pre svega u sportu,kulturi imedijima, a onda se kreće nadalje. I čemu treba da služi - pre svega nekoj afirmaciji politike Čanka, Isakova i ovih separatista u Vojvodini. Na kraju, u vezi saovim što je govorio potpredsednik Vlade Žarko Korać, evo jedne kratke analize. Ovaj sistemski zakon nije sistemski i trajaće veoma kratko, znači samo dok traje DOS. Da se ovim zakonom dolazi do demokratizacije medija, ne dolazi se. Mediji su apsolutno blokirani za sve prave opozicione stranke. Doduše, neke se pojavljuju, ali to nisu opozicione stranke. Depolitizacija ove oblasti - čak i jedan "Pink" u naše vreme nije imao informativni program, a sada je apsolutno u funkciji DOS-a i ima informativni program, jer mora. Uvodi se pretplata i o tome se govori kao da je nešto pozitivno i dobro. Daleko od toga da je pozitivno i dobro. Obećavali ste da je neće biti i najavljivali ste kao veliki dan kada će se ukinuti TV pretplata, a evo posle dve godine se vraća. Žarko Korać kaže da je ovo dobar dan za Srbiju. Ne znam po čemu dobar. Po jednom novom nametu od 200 i nekoliko dinara. Znači, nije dobar dan. Da je sve usklađeno sa zahtevima Evrope, ni to nije tačno. Čuli smo par poslanika koji su eksperti za ovu oblast i koji kažu da sve ovo nije usaglašeno sa Komitetom saveta ministara Evrope. I na kraju, znate i sami da je Drnovšek pre nekoliko nedelja bio u Srbiji i rekao - mislite malo svojom glavom, nemojte se oslanjati na strane eksperte, jer ničemu dobrom ne dovode. Prema tome, ovaj zakon je za nas neprihvatljiv i ništa napredno i ništa dobro neće doneti.
Pravo na repliku narodni poslanik Čedomir Jovanović, u ime poslaničke grupe DOS.
Gospođo Mićić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, nekoliko odgovora na pitanja koja su ovde otvorena. Istina, to smo do sada učinili više puta, ali nikada nije na odmet dodatno argumentima negirati neke ozbiljne kritike koje su pomenute. Dakle, član 21. i pitanje seksualnog opredeljenja. Mislim da nijedna skupština ne može afirmisati, niti tražiti bilo šta afirmativno u pojmovima nasilja, mržnje i diskriminacije. Moramo se složiti oko toga da su ti pojmovi neprihvatljivi za demokratsko društvo, a potom možemo razgovarati o pitanju sloboda i prava koja se ugrožavaju. Ovaj zakon nema nikakve veze sa karikiranjima koja se ovde pominju i najodlučnije osuđujemo takvu vrstu interpretacije. Onaj koji kritikuje član 21. Zakona o radiodifuziji podržava jezik mržnje, jezik diskriminacije i nasilje. Kada takve pojmove uvedete u politički rečnik, nagovestili ste ih kao politička dela u bližoj ili daljoj budućnosti, a nasilje ne priznaje granice, bilo da je reč o seksualnom opredeljenju ili o bilo kojoj drugoj vrsti slobode. Dakle, možemo razgovarati o zakonima kojima će se zaštititi svi segmenti našeg društva, ali u zakonu o radiodifuziji u članu 21. ne postoji ništa što bi moglo biti tretirano na način na koji su to učinili predstavnici opozicije. Što se tiče pozivanja na Savet Evrope i preporuka ministara Saveta Evrope, raspolažem ovde kompletnom preporukom broj 23 iz 2000. godine i nijednom rečju nije pomenuto ono što je ovde isticano kao kritika našeg zakonskog rešenja, baš naprotiv. Savet Evrope insistira na nezavisnom regulatornom telu, na proceduri kojom će se birati članovi tog tela koji nemaju nikakve direktne veze sa strukturama vlasti, niti sa političkim strukturama, jer se podrazumeva da se politika može podeliti na onaj segment koji čini i predstavlja vlast i na onaj segment koji čini i predstavlja opozicione partije. Ali, nigde Savet Evrope ne oduzima pravo predlaganja kandidata, ukoliko su ispoštovani kriterijumi koji su utvrđeni ovom preporukom, a oni su apsolutno ispoštovani Predlogom zakona o radiodifuziji. Konačno, to nije naša procena. To je predstavnika Saveta Evrope i procena predstavnika OEBS-a. Mogućnost dogovora između predstavnika verskih zajednica - mi ne sumnjamo u tu mogućnost. Vera je i suviše zloupotrebljavana u poslednjoj deceniji, ali smo čak i u toj poslednjoj deceniji imali drugačiju vrstu primera koje su nam davali predstavnici verskih zajednica. Podsetiću vas na međukonfesionalne susrete do kojih je dolazilo i u kojima su aktivno učestvovali predstavnici Srpske pravoslavne crkve, Vatikana i Islamske zajednice. Jedan od tih susreta je tokom rata organizovan u Ženevi, a bilo ih je i u Zagrebu, i u Sarajevu i u Beogradu. Mislim da bi sasvim sigurno bilo mnogo manje nesreće da su sleđeni principi vere, u meri u kojoj su svojim primerom na to ukazivali crkveni velikodostojnici. Ne sumnjamo da će se oni dogovoriti. Što se tiče njihove reprezentacije, podrazumeva se rotacija ili neka druga vrsta dogovora među njima. Nisam siguran da bitrebalo uvažiti one argumente koji su, pre svega, tretirali materijalni status verskih zajednica. To je pitanje odnosa države prema religiji, a ne države prema materijalnim postulatima na kojima počiva određena verska zajednica. Ono što je, kao poslednje, ponovo pomenuto ovde,to je pitanje Kosova i Metohije i pitanje Srpske akademije nauka i umetnosti. Mi ničim nismo doveli u pitanje pravo Srpske akademije nauka i umetnosti da ona svojim kritičkim stavovima na izvestan način koriguje primenu zakona... (Predsednik: Upozoravam vas na prekoračenje vremena.) izvinjavam se ... zakona o radiodifuziji, ali smatramo da nema razloga da se u ovom savetu nađu predstavnici Srpske akademije nauka i umetnosti. To je naš jasan stav. On nije nikakva degradacija, već naprosto uvažavanje realnosti i odnosa te institucije prema onome što je naša svakodnevica. Što se tiče Kosova i Metohije,poseban status je zbog toga što je sve ono što se tiče Kosova i Metohije utvrđeno Rezolucijom 1244. Na nju ste pristali vi, gospodo iz opozicije. Mi smo dužni da to uvažimo kao činjenicu, da pokušamo to da promenimo u budućnosti. Ne odričemo se Kosova i Metohije. Smatramo ga prosto integralnim delom naše države, ali postoje realne prepreke i one moraju biti uvažene,između ostalog i kroz poseban tretman predstavnika sa Kosova i Metohije u ovom savetu. Još jedanput ponavljam - razgovaraćemo o amandmanima, ali su ovo neprihvatljive teze i moraju biti prokomentarisane na ovakav način.
Narodni poslanici Ivan Andrić i Boško Ničić, koji su prijavljeni za reč, odsutni su, jer su članovi Odbora za kulturu i informisanje koji upravo zaseda. Reč ima narodni poslanik Milan Stanković, a ostala su još tri prijavljena govornika poslaničke grupe SPS i vreme od dva minuta. Znači, da li želi reč narodni poslanik Milan Stanković? Da. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, na dnevnom redu je Predlog zakona o radiodifuziji, koji je Vlada najzad predložila Skupštini posle više odlaganja. Vlada koja je predložila ovaj zakon govori da je on u potpunom skladu sa svim preporukama svih zemalja Evropske unije i ministara Evropske unije. Međutim, da to nije baš tako, govori nam i jedan najdrastičniji primer u ovom zakonu, tačnije u prošlonedeljnom predlogu zakona. To je član 53. stav 5. Predloga zakona, gde se eksplicitno navodi da će prioritet pri davanju dozvola potrebnih određenim emiterima imati oni koji su se naročito zalagali u prethodnom periodu za razvoj demokratije itd. U ovom današnjem predlogu zakona, ovako eksplicitnih navoda nema. Međutim, to je praktično stavljeno u oblande i u članu 53. Predloga zakona se kaže, ako podnosilac prijave i u vreme raspisivanja javnog konkursa emituje radio ili televizijski program, savet će prilikom donošenja odluke o izdavanju dozvole za emitovanje programa uzeti u obzir i doprinos tog podnosioca prijaveostvarivanjunačela uređenja odnosa u oblasti radiodifuzije. To praktično isto znači kao i ono što je u prošlonedeljnom predlogu zakona i stajalo. Pored ovih primedbi na ovaj predlog zakona, poslanička grupa SPS ima primedbe i u vezi drugih članova koji takođe nisu usklađeni sa predlogom ministara Saveta Evrope. Na primer, u član 5. koji govori o saradnji sa regulatornim telom nadležnim za oblast telekomunikacija. Po preporukama ministara Saveta Evrope se kaže da ne treba da postoji nikakvo regulatorno telo, već to treba da bude državni organ koji će da obavlja pomenute poslove. Naravno da su moje prethodne kolege iz poslaničke grupe SPS govorile o drugim članovima zakona. Nažalost, nema dovoljno vremena da ih ponovim i da kažem svoje lične primedbe. Jedno je sigurno, Vlada je ovaj zakon, kao i sve ostale, stavila u svoju ličnu... (Predsednik: Upozoravam vas na prekoračenje vremena.) ... službu. Zahvaljujem.
Pošto na listi prijavljenih više nema prijavljenih za reč, jer su poslaničke grupe iskoristile to pravo, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa koji nisu iskoristili svoje pravo iz člana 89. Poslovnika? (Da.) Izvolite. Narodni poslanik Anton Biači, predsednik poslaničke grupe Savez vojvođanskih Mađara - poslanička grupa DOS.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo, par reči bih hteo da uputim u stvari gospodinu Koraću, iz razloga što njegove odgovore, koji su mi jasni, u celini ne mogu da prihvatim i smatram, ako smo već dobili takve odgovore, onda će biti malo želje da se eventualno prihvataju određeni amandmani koji su namenjeni da se ovaj zakon poboljša. Mislim da ću opštu stvar reći kada kažem da je loš svaki član zakona koji osiromašuje i dobar je svaki član zakona koji otvara perspektivu da jedno društvo bude bogatije i u materijalnom, a pogotovo u duhovnom smislu. Opštine su za mene države u malom i osnovne ćelije decentralizovane države. Slično kao što je porodica osnovna ćelija društva i po hrišćanskom učenju i po marksističkom. Istina da Evropa ne zna za opštine i Evropa, shodno tome, možda ne zna ni za lokalne radio- stanice osnovane od strane opština, sa funkcijom javnog servisa za lokalnu zajednicu kao javnih preduzeća. Kada ovo kažem, onda već možete pretpostaviti na osnovu prethodnog mog izlaganja, da u stvari govorim, na neki način, protiv vulgarne privatizacije koja je data, na primer, u članu 96. Evropa ne zna ni za zavičajne muzeje čiji je osnivač opština; Evropa ne zna za lokalne časopise, za lokalnu štampu, za lokalne izdavačke organizacije i ne zna ni za kulturno-umetnička društva, osnovana od strane skupština opština. Istina da se ove ustanove pretežno izdržavaju, funkcionišu i žive od sredstava koja obezbeđuje u svom budžetu lokalna samouprava, odnosno opština. Da li je to 10% ili 90%, to zavisi od programa i od niza ostalih okolnosti koje su potrebne da, na primer, jedan lokalni list izađe u većem tiražu na teritoriji opštine i bude više prodat nego centralni listovi. Podsetio bih vas da su se sremske, somborske, subotičke novine, novine iz Zrenjanina ili Kikinde, prodavale u mnogo većem broju i bile su uvek tiražnije nego što se prodavala, "Borba", "Politika", ili neki drugi centralni list. Shodno tome, lokalne radio - stanice imaju mnogo veći broj slušalaca na teritoriji opštine, nego tzv. državni javni servisi. Iz tih razloga smatram da lokalne stanice ne smemo vulgarno privatizovati, jer onda će lokalna samouprava da se osiromaši i veza između stanovništva i građana, zbog kojih u stvari donosimo ovaj zakon, biće prekinuta. Moramo da shvatimo da mi ovaj zakon donosimo ovde i sada za građane Srbije. Što se tiče ljubavi prema Evropi, to je druga stvar.
Da li želi reč još neko od predsednika, odnosno predsednika poslaničkih grupa? Reč ima narodni poslanik Zoran Ćirković, zamenik predsednika poslaničke grupe DOS - Nova Srbija.
Da otklonimo neke nedoumice. Maločas sam shvatio iz izlaganja jednog poslanika, gde su kritikovani oni što kritikuju član 21, da stvar nije objašnjena. Ceo član 21. nije za osudu, ali jedna njegova odredba nažalost stvara neprijatne asocijacije i iz tog razloga jeste za osudu. Ako se mi zaista zalažemo za populacionu politiku, odnosno ako se zalažemo za veće rađanje, onda je to moguće raditi samo heteroseksualnim vezama. Ukoliko oni koji zagovaraju to drugo dokažu, onda nema diskriminacije. Znači, tu je stvar jasna. Druga stvar, ovo je prigovor autorima ovog zakonskog predloga. Prigovor se odnosi na pitanje pretplate. Koncepcijski, pretplata se plaća kao pravo korisnika programa, a ne kao sankcija što ima prijemnik za to što ima jedan ili više prijemnika, on je platio porez na promet. Prema tome, zaista pretplatu treba tretirati kao obavezu korisnika radio i TV programa, jer je u situaciji da dođe do nekih informacija do kojih nema drugog načina. Onog momenta kada se u našoj radiodifuziji stvari urede tako da će postojati ekskluzivno pravo ljudi koji će da emituju određene vesti, onda pirati nemaju mesta. Znači, oni koji koriste te informacije, ako nisu to regularno učinili, ne mogu ih više koristiti. Dakle, još jednom, naša državna televizija ima ne samo informativni program, nego ima i edukativni, taj igrani, dokumentarni, filmski program itd. Sve to proizvođaču programa neko mora da plati. Ako je pretplata mera koja je morala biti uvedena, jer neko mora da plati onome koji proizvodi program, onda se ona odnosi kao pravo na korišćenje programa, a ne kao obaveza zbog toga što ima više prijemnika. Da stvari ovako posmatramo: ako neko ima kućicu na selu i zbog toga što stanuje na dve adrese, zapravo, stanuje na jednoj, a jednu koristi samo za odmor, onda bi bio prinuđen da plaća dve pretplate zbog toga što na selu ima neki televizorčić kome je možda i istekao rok upotrebe. Naravno da nema potrebe da plaća to. Da li to znači, da bi izbegao tu neprijatnost da plaća dva puta, da mora svaki put kada ide na selo da ponese svoj televizor? Ne. Dakle, još jednom, pretplata se odnosi samo na pravo na korišćenje programa, a ne kao obaveza koja proističe iz korišćenja više radio i TV prijemnika.
Da li se još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa prijavljuje za reč? (Ne.) Zaključujem načelni pretres. Saglasno članu 136. stav 3. Poslovnika Narodne Skupštine, otvaram pretres Predloga zakonau pojedinostima. Pre nego što pređemo na raspravu u pojedinostima, u skladu sa članom 135. stav 6 - ukoliko nadležni odbori i Vlada ne dostave izveštaj, odnosno mišljenje, Narodna skupština može odlučiti da se predlog zakona razmatra i bez njih, ili utvrditi novi rok u kome su dužni da to učine - predlažem da počnemo razmatranje u pojedinostima bez izveštaja odbora, koji upravo zaseda, da radimo još sat vremena, do kraja radnog vremena. Izveštaj će nam biti dostavljen sutra. Znači, predlažem da radimo bez izveštaja odbora i izveštaja Vlade. Za 81, protiv 13, uzdržana dva, nije glasalo 52, ukupno 148 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština donela odluku darazmatranje Predloga zakona o radiodifuziji u pojedinostima počne bez izveštaja odbora i Vlade.
U skladu sa članom 137. Poslovnika o radu Narodne skupštine, predlažem da rasprava u pojedinostima traje tri minuta po amandmanu. Znači, malo kraće, obzirom na ogroman broj amandmana koji je pristigao na zakon o radiodifuziji.
Stavljam na glasanje predlog narodnog poslanika da, u skladu sa članom 137, rasprava po amandmanima traje tri minuta. Za 96, protiv 24, uzdržanih nema, nije glasalo 29, ukupno 149 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština donela odluku da rasprava u pojedinostima traje tri minuta. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Toma Bušetić, Joca Arsić, Miloš Nešović i Sreten Mitrović. Da li predstavnik podnosilaca amandmana želi reč? Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić.
Uvažene kolege narodni poslanici, sa grupom poslanika SPS-a predložio sam amandman na član 3. Radi se o sledećem. U članu 3. se kaže: "Regulisanje odnosa u oblasti radiodifuzije zasniva se na načelima: 1) slobode, profesionalizma i nezavisnosti radiodifuznih javnih glasila, kao garancije ukupnog razvoja demokratije i društvene harmonije". Umesto reči: "društvene harmonije", predložio sam: "socijalno pravedenog društva". Zašto? Kategorija socijalne pravde skoro da je izbrisana od kad je DOS na vlasti. Sva društva u tranziciji na neki način prihvataju ovu kategoriju društvene harmonije, što samo po sebi ništa ne znači. Ta društva su danas, posle deset godina, u velikom ćorsokaku. To su društva dvoslojna, sa 5% prebogatih i sa 70% ljudi koji nemaju šta da jedu, koji su gladni, bez posla i bez ikakve perspektive. Zato se i zalažemo da na neki način ponovo uvedemo ovaj termin socijalne pravde. Kada je reč o tački 3) gde se govori o zabrani svakog oblika cenzure ili uticaja na rad radiodifuznih javnih glasila, predložili smo brisanje reči "ili uticaja", jer smatramo da ako već imamo zabranu cenzure onda se podrazumeva i zabrana uticaja na rad. Ali, sasvim je jasno, bez obzira na naše amandmane i na sve, da će sa DOS-om sve ostati isto, sve će ostati na snazi, i cenzura i uticaj, i ništa se tu neće promeniti.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj, predsednik poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, i sam sam podneo amandman na ovu tačku člana 3. s obzirom da ovaj termin - društvena harmonija nije srećno izabran. Prvo, zato što savremena društva nisu harmonična društva. Savremena, moderna društva su konfliktna društva i diferenciraju se po jednom osnovu - da li su ti konflikti artikulisani, da li se odvijaju kroz parlamentarni sistem, višepartijski sistem, političke sukobe među partijama, unutar parlamenta, u medijima, van parlamenta na civilizovan način, tamo gde postoji pravni poredak; tamo gde nema pravnog poretka jer se ruši pravni poredak npr. izbacivanjem celih poslaničkih grupa iz Skupštine, privremeno, trajno, oduzimanjem poslaničkih mandata itd, tamo je već na delu neartikulisan pravni poredak, neartikulisan društveni konflikt. To je ono što je opasno. Ali, ne bih mogao da prihvatim ni predlog podnosioca amandmana da se izraz - društvena harmonija zameni izrazom "socijalno pravednije društvo". Socijalno pravedno društvo ili društvo socijalne pravde - to je lep politički izraz i taj izraz je pogodan za političke teorijske i praktične rasprave, sociološke, psihološke, istorijske itd; ali se taj izraz ne da ukalupiti u pravnu normu. Kada ga unesete u pravnu normu on ništa ne znači iz jednostavnog razloga što svako ko tu pravnu normu čita može da ga tumači na drugačiji način.Pravna norma mora tako da izgleda da je tumačenje svakog pojedinca koji iole ima malo pravničkog predznanja identično. Zbog toga nisam za to da se unese u pravnu normu izrazkoji bi zahtevao sociološku ili politikološku teorijsku elaboraciju. Ali, da treba izbrisati izraz - društvena harmonija, više je nego celishodno, pošto taj izraz niti zna neko iz Vlade da objasni, niti mi imamo harmoničnu vladu. Vlada koja se neprekidno međusobno svađa, unutar nje se svađaju ministri, Vlada koja je u sukobu sa društvom, Vlada koja je u sukobu sa raznim društvenim faktorima, uključujući političke partije, sindikate, radnike , pravosudni sistem, parlament itd, ne može biti vlada koja se zalaže za društvenu harmoniju. Ona je svesna konflikata, s tim što ona te konflikte podstiče i na jedan iracionalan i protivpravan način. Ali, zašto bi onda ovde govorila o društvenoj harmoniji. Gde postoji društvena harmonija? U apsolutizmu, u despotizmu, u punoj diktaturi itd. Svaki diktator teži društvenoj harmoniji. On uspostavi jedan poredak stvari i zahteva od svakoga da se prilagodi tom poretku za ljubav te harmonije, preteći oštrim sankcijama ako se poremeti harmonija. (Predsedavajuća: Tri minuta i 30 sekundi.) Završavam odmah. Demokratija ne trpi harmoniju te vrste. Demokratija insistira na stalnim artikulisanim političkim konfliktima.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? (Ne.) Prelazimo na amandman na član 3, koji je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite. Da li ćete koristiti vreme i za predsednika poslaničke grupe?
Da, pošto ste skratili vreme trajanja izlaganja u raspravi o amandmanima, obavezali ste me na taj način da govorim i o tuđim amandmanima, a ne samo o svojim. Prema tome, ništa niste uštedeli, samo ste malo ovu raspravu komplikovali, a možda ste joj dali malo duha, malo više interesantnosti na taj način, videćemo. Tražim, pored toga što insistiram da se izbriše izraz društvena harmonija, jer ništa ne znači, teško ga je pravnički protumačiti, da se tačka 3) menja i glasi: "zabrane svakog oblika cenzure radiodifuznih javnih glasila". To je jednostavnija formulacija u odnosu na postojeću u kojoj stoji: "Regulisanje odnosa u oblasti radiodifuzije zasniva se na načelima zabrane svakog oblika cenzure" - u redu je - "i/ili"... Šta znači ovo - i/ili uticaja na rad radiodifuznih javnih glasila? Ne možete vi zabraniti uticaj. Na radiodifuzna javna glasila utiču građani pre svega. Postoji kritika građana. Građani se nekada javljaju u program, nekad pišu pisma, nekada javno protestuju u drugim medijima zbog određenih sadržaja. Njihov uticaj ne možete nikako sprečiti. On je realan. On se izražava i kroz gledanost određenih emisija. Zatim postoji uticaj vlasnika. Ne možete kod privatnog medija isključiti uticaj vlasnika. Ako vlasnik ima jednu ideološku orijentaciju, ona je legalna, ona je i legitimna. Ne možete vi njega naterati da toleriše neko drugačije usmerenje njegove televizije ili radio - stanice. Na primer, ako vlasnik želi da je njegov, ne mora biti politički nego kulturni, umetnički program orijentisan u pravcu afirmacije narodne muzike, bilo tradicionalne, izvorne, bilo novokomponovane, ne možete vi sprečiti da on na taj način utiče na svoje urednike. Njemu se isprsi neki urednik pa kaže da hoće rok muziku. A vlasnik odgovara - tamo gde su rok koncerti mnogo je droge, tamo se droga ne može isključiti, i sprečiti, a tamo gde je narodna muzika možda se neko napije ali droge uglavnom nema, retki su slučajevi gde se pojavi. To je njegovo opredeljenje. On je finansirao taj medij i on zahteva da se medij usmerava u tom pravcu. Drugo, ako vi na ovaj način ograničite vlasnika privatne radio ili televizijske stanice da ne može da nametne svoj idejni ili politički stav, on će urednika koji mu nije po volji, po osnovu Zakona o radu, da otpusti. Bolje je da se ovo izbaci iz zakona o radiodifuziji i kada on zapošljava urednika, kada ga dovodi na radno mesto da mu kaže - koncepcija ove radio ili televizijske stanice, koja je privatna svojina, jeste takva i takva; ako se u to uklapaš počni da radiš, a ako se ne uklapaš traži neku drugu; a ne da on mora o tome da ćuti, da glumi da mu se ne meša, pa ga onda zaprepasti kada urednik jednog dana dođe na posao i zatekne ga otkaz. Šta je u ovom slučaju moralnije? Igrati otvorenih karata, pa reći - ja to plaćam, ja to finansiram i imam pravo da određujem uređivačku politiku, i staviti do znanja odmah u startu pod kakvim se uslovima sklapa radni odnos. Ili, iz bojazni od ovakve kategoričke odredbe zakona, ćutati o svom intimnom opredeljenju, o svom političkom stavu, o svom idejnom usmerenju, pa onome ko se ne drži takve politike, a ne mora je ni poznavati, koji je doveden u situaciju da prepozna idejno usmerenje i programsku politiku vlasnika, jednostavno uručiti otkaz, a da on jadan i ne zna zbog čega mu je uručen otkaz, da se izmišlja bilo koji razlog koji podrazumeva Zakon o radu - tehnološki višak, ovakav, onakav, a da se pravi razlog ne pominje. A da je došlo do usklađivanja te vrste stavova, ne bi došlo do razloga da se daje otkaz uopšte. Čime se garantuje njihova nezavisnost, što stoji u ovoj tački 3? Šta znači ta nezavisnost? Nezavisnost od koga? Nezavisnost - ako je reč o privatnom glasilu - u odnosu na režim, u odnosu na vlast, posebno izvršnu vlast, nezavisnost od Vlade. Ali, ne može biti medij nezavisan od svog vlasnika. Zamislite, može li se igde na svetu naći toliko glup vlasnik da svoje pare upotrebi da bi kupio radio ili TV stanicu i da ta radio ili TV stanica nezavisno od njegove volje emituje program. Ne mogu da pretpostavim da tako glup a bogat čovek može da postoji. Ako je sam došao do svog bogatstva, sigurno nije tako glup, aako je od nekoga nasledio, a suviše je glup da tim upravlja, neće mu to bogatstvo dugo trajati. Dakle, takvi slučajevi u praksi ne postoje, ili su veoma retki. Ovde se govori o nezavisnosti njihovih redakcija i novinara. Zamislite, čovek ima privatnu radio ili TV stanicu i redakcija nekog njegovog programa je potpuno nezavisna. On kaže - ima da koncipirate emisije ovako i ovako, a redakcija se sastane i kaže - nećemo tako, nego kako mi odlučimo. Pa ovo je gore od samoupravljanja! Ni u samoupravljanju nije tako moglo. Ili, da se insistira na nezavisnosti novinara u tom pogledu. Ta nezavisnost je u privatnim medijima nemoguća, nemoguća je i u državnim medijima. Pokušajte preko ovih stranih radio i TV stanica "Dojče vele", "Glas Amerike", "Slobodna Evropa" itd. da protežirate neki politički stav koji je protivan političkom stavu njihovih vlada - videćete da je to nemoguće.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? (Ne.) Na član 3. amandman su u istovetnom tekstu podneli narodni poslanici Juhas Atila i Branislav Grubački. Da li podnosioci amandmana žele reč? (Ne.) (Glasovi iz sale: A šta je bilo na Odboru?) Oba poslanika su članovi Odbora za kulturu i informisanje. Da li neko drugi od ovlašćenih učesnika želi reč? Ima reč narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Reč je o članu 3. tačka 4) u kojoj se insistira na načelu pune afirmacije građanskih prava i sloboda, a posebno slobode izražavanja i pluralizma mišljenja. Podnosilac amandmana Atila Juhas traži da se to dopuni i da se dodaju reči: "uključujući i kolektivna prava nacionalnih manjina". Kolektivna prava nacionalnih manjina regulisana su saveznim Zakonom o nacionalnim manjinama; to je jedan od retkih zakona koji je izglasan glasovima svih poslanika, jednoglasno, u Saveznoj skupštini. Međutim, nije mesto ovoj odredbi u tački 4) jer kad se kaže - puna afirmacija građanskih prava i sloboda, pre svega se misli na individualna građanska prava i slobode. To je demokratija. Misli se na slobodu izražavanja i pluralizam mišljenja. Ne postoji kolektivno mišljenje u demokratskom smislu, a kada se insistira na slobodi izražavanja, onda je reč o slobodi individualnog izražavanja. Ne postoji sloboda kolektivnog izražavanja. To je zapravo koncept kolektivizma, koji je suprotan i demokratiji i slobodi. Postoje kolektivna nacionalna prava u određenom smislu, ona su veoma dobro definisana saveznim Zakonom o nacionalnim manjinama, ali ona se ne ispoljavaju na ovaj način. Bilo bi pogrešno insistirati na tom kolektivizmu u svakom slučaju, jer možemo doći do opasnosti da se insistiranjem na kolektivnim pravima i kolektivizmu uopšte ugrožavaju individualna građanska prava i ljudske slobode, koja predstavljaju osnovnu vrednost i bez kojih nema demokratije. Demokratiju je zamisliti bez kolektivnih prava bilo kog kolektiviteta, pa i nacionalnih kolektiviteta. I, osnovni koncepti demokratije su se razvijali bez tih kolektivnih prava. Ta kolektivna prava nacionalnih manjina ne postoje, recimo, u Francuskoj, ne postoje u mnogim drugim zemljama i ne možete tim argumentom osporavati da u toj zemlji postoji demokratija. Kakva je takva je, ona je u osnovi demokratija. U ovom slučaju, dakle, nije umesno menjanje tačke 4) člana 3. u smislu kako to predlagač insistira.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Nešović, Branko Ružić i Rajko Baralić. Da li u ime podnosilaca amandmana neko želi reč? Ima reč narodni poslanik Rajko Baralić.
Poštovana gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, ovde se radi o nameri da se preciznije definiše tačka 5) u članu 4. U Predlogu zakona piše: "Željena zona servisa: geografska oblast ili administrativno područje kome je namenjen radiodifuzni servis. Željena zona servisa (opsluživanja) u zavisnosti od potreba jeste pojedinačna servisna zona ili zbir servisnih zona". Mi se zalažemo da se ovaj termin "zbir" zameni novim koji glasi "unija", zato što smo konsultovali ljude koji su u tehničkoj struci i koji smatraju da je ovo uobičajeni termin, koji postoji svuda u svetu. Zbog toga, a ne zbog nekih drugih razloga, smatrali smo da treba uvažiti one ljude koji se ovim poslom bave. Dakle, predlažemo da se u članu 4. u tački 5) ovo reši na način kao što stoji u našem obrazloženju. Hvala lepo.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Velimir Simonović. Da li podnosilac amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Velimir Simonović.
Dame i gospodo, ispravka amandmana je tehničke prirode: treba da stoji - u članu 4. tačka 8) a ne - u članu 4. stav 8. Ono što je bitno u toj tački 8), iza teksta "radiodifuzna organizacija (u daljem tekstu: emiter) je fizičko ili pravno lice registrovano za delatnost...", pa onda predlažem da se briše reč "proizvodnja i". Jer, pošto stoji reč emiter, emiter je po svim standardima onaj ko emituje program, a ne mora da ga proizvodi. A inače, dalje stoji "i emitovanja radio ili TV programa kome je, u skladu sa ovim zakonom, izdata dozvola za emitovanje programa". Prema tome, ovde reči "proizvodnja" zaista nema mesta. Ja sam obrazloženje napisao malo opširnije; razume se, neću da ga čitam, to pogledajte, ali stvarno reč "proizvodnja" ovde ne može da stoji, jer se radi o emiteru. Inače, pošto je to definicija, kao i ove prethodne gore, definicija mora da bude vrlo precizna, da ne bi došlo do nakaradnog tumačenja zakona. Hvala.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Ako ne, nastavljamo raspravu u pojedinostima. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Miloš Lukić i Adam Urošević. Da li u ime podnosilaca amandmana neko želi reč? Ima reč narodni poslanik Petar Petrović.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, nalazim se u dilemi da li da objašnjavam podneti amandman, jer nemam stav Vlade; možda ga je prihvatila, pa nepotrebno objašnjavam. Ali, izgleda da ovde neki poslanici znaju kako Vlada razmišlja i da nije prihvatila amandman, pa ubuduće, pošto znaju, predlažem u svoje ime i u ime SSJ da skrate vreme za obrazlaganje amandmana na 15 sekundi, samo da pročitamo broj amandmana i da onda bar ne diskutujemo, da ne gubimo vreme. No, i pored toga poslanički klub SSJ se trudio da svojim amandmanima pokuša da poboljša loš tekst Predloga zakona o radiodifuziji. Jedan od tih amandmana je i amandman na član 4. tačka 10)predloženog zakona o radiodifuziji, koja glasi: "Nezavisna produkcija; radio i televizijski programi namenjeni isključivo radiodifuziji koje proizvode fizička ili pravna lica registrovana za tu delatnost, a koja nisu emiter programa koji proizvode;" predlažemo da se zameni tekstom: Samostalna produkcija; proizvodnja (produkcija) radio i televizijskih programa, ustanova, organizacija i preduzeća koja ne emituju program". Takođe u istom članu u tački 15) predlažemo da se reč "pretežno" zameni rečju "isključivo". Zašto smo ovo predložili? Smatramo da je rešenje predloženo u našem amandmanu primerenije i preciznije za definisanje navedenih pojmova -samostalne produkcije televizijskih programa bez prava emitovanja istih i definisanje kablovsko - distributivnog sistema kao isključivo kablovske telekomunikacione mreže namenjene distribuciji radio i televizijskog programa. Nadam se, ako neko od predstavnika Vlade sluša ovo obrazloženje, da će prihvatiti, jer sigurnoje da je tekst koji je predložila poslanička grupa SSJ mnogo bolji i precizniji, kao i pismeniji.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj, predsednik poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman kojim se insistira pre svega da se termin "nezavisna produkcija", zameni terminom "samostalna produkcija", zadire u jednu načelnu oblast o kojoj nije bilo reči dok je trajala načelna rasprava. Mislim da je insistiranje sasvim umesno jer, kada neko kaže, kada čujete kolokvijalno, nezavisna produkcija, a i kada pogledate kako su to tvorci ovog zakonskog teksta ovde odredili, videćete da je reč o ljudima koji ne znaju šta znači nezavisna produkcija. Mi smo imali do sada u praksi slučaj produkcione proizvodnje, odnosno produkcije televizijskog programa, Mreže, ANEM-a, VIN-a i verovatno još nekih. Oni su insistirali na tome da je reč o nezavisnoj produkciji, što nije tačno - finansirani su iz inostranstva i sami su priznavali da dobijaju novac za svoju produkciju iz inostranstva; onaj ko od nekoga dobija novac za obavljanje svoje profesije, za svoje javno delovanje, ne može da tvrdi da je nezavisan, bez obzira od koga prima novac, apsolutno je nebitno od koga se novac prima. Taj nije nezavisan. Međutim, taj može biti samostalan u odnosu na državne medije i tu postoji visok stepen samostalnosti. On samostalno proizvodi program, što znači da se program ne proizvodi u okviru postojeće radio ili televizijske stanice koja raspolaže frekvencijom, nego program samostalno proizvodi neko ko nema frekvenciju, ali taj svoj program plasira na tržištu, pa mu pojedine radio ili televizijske stanice kupuju emisije, ili pod nekim drugim uslovima emituju i zato je ovaj termin - "samostalna produkcija" - mnogo adekvatniji, a - nezavisna produkcija kao termin ne znači ništa, besmislen je i ne odgovara stvarnom stanju stvari u praksi. Nezavisna produkcija kod nas nikada nije postojala, uvek je neko finansirao, kao što nikada nije postojala ni nezavisna produkcija igranih filmova, uvek je neko finansirao te igrane filmove. Nekada je to bila Vlada, su spolja finansirani, nekada javna preduzeća, privatnici, ali uvek je neko finansirao na osnovu toga što je podržavao odgovarajuću programsku orijentaciju, odnosno koncepciju; nezavisnosti tu niti ima, niti je nezavisnost u toj sferi moguća.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Nešović, Branko Ružić i Rajko Baralić. Da li predstavnik podnosilaca amandmana želi reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Šešelj. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.)
Dame i gospodo, ispred SRS tražim da se izvrši promena u članu 6. stavu 1, koji kaže: "Radi obezbeđivanja uslova za efikasno sprovođenje i unapređivanje radiodifuzne politike u Republici Srbiji na način primeren demokratskom društvu, osniva se Republička radiodifuzna Agencija (u daljem tekstu: Agencija) kao samostalna, odnosno nezavisna organizacija koja vrši javna ovlašćenja u skladu sa ovim zakonom i propisima donetim na osnovu ovog zakona." Tražim da se u stavu 1. brišu reči "kao samostalna, odnosno nezavisna organizacija", a u stavu 2, da se brišu reči: "od bilo kog državnog organa", tamo gde se govori da je agencija kao samostalni pravni subjekt i funkcionalno nezavisna od bilo kog državnog organa. Ne može agencija biti samostalna i nezavisna od bilo kog državnog organa. Prvo, agencija je tako koncipirana ovim zakonom, kao državni organ i to organ državne uprave, ona nije zakonodavni, ni sudski organ, nego organ državne uprave. Formalno, agencija je koncipirana kao telo samostalno u odnosu na najviši organ državne uprave, ali je zapravo paralelan organ organu državne uprave. U načelnoj debati ja sam već dokazivao kako će preko ljudi koji će biti članovi Saveta Agencije,izvršna vlast veoma efikasno sprovoditi svoju volju, s obzirom da nije moguća takva nezavisna ni samostalna organizacija; ona se kosi sa osnovnim principima pravnog poretka, strano je telo u tom pravnom poretku ukoliko je zaista nezavisna i samostalna i nema realne, materijalne nezavisnosti i samostalnosti onda je besmisleno da se tako formuliše. Ako bi ta Agencija bila vezana za parlament, parlament bira njene članove, onda bi parlament morao da ima ovlašćenje da je poziva na odgovornost. Ovim zakonom nije predviđeno da neka poslanička grupa može podneti zahtev da se ispita odgovornost Saveta Agencije zbog nekog njegovog poteza; zbog nekog njegovog kršenja zakonskih normi, Ustava, osnovnih demokratskih principa. Nije predviđeno da parlament može da preispituje rad ove agencije. Ovde je predviđeno da je Agencija trajno telo i samo pod određenim uslovima biće posle reči o tim uslovima, mogu se razrešiti članovi te Agencije - ukoliko ne učestvuju u radu, ukoliko se pojave neke okolnosti koje nisu bile prisutne u vreme kada su birani za članove Saveta Agencije, ukoliko postoje neke okolnosti o kojima se nije vodilo računa ili su ih sami kandidati za članove Saveta Agencije, prikrivali u vreme kada su birani. Međutim, suštinski razlog da Parlament raspravlja o programu radasaveta agencije, o koncipiranju njegove politike, ovde nisu predviđeni, a to je ono što je najvažnije. Ako Savet Agencije kaže - SRS ni ubuduće ne može da se pojavljuje ni u jednom programu državnih medija u Beogradu, ne postoji mogućnost da o tome raspravlja Parlament. Nije predviiđena ta mogućnost. Nije predviđeno da savet agencije zbog takvog stava odgovara Parlamentu i mogu da kažu - znamo kakve ste ljude predvideli za taj savet agencije, da po njihovom mišljenju srpski radikali ne treba ni da postoje, ni da žive i oni jednostavno sprovode ... tačno, znam da biste vi to želeli, znam da vi to tako koncipirate. Ne morate tako otvoreno da mi potvrđujete, ali mi je drago da mi to tako otvoreno potvrđujete. Vi ste to tako koncpirali. Vi ste koncipirali ovaj savet agencije da preko njega, umesto parlamenta ili Vlade, Vilijam Montgomeri upravlja radiodifuznom mrežom u Srbiji kao što su to Amerikanci uspešno radili u Rumuniji, Bugarskoj, kao što to rade u Bosni i Hercegovini, u Hrvatskoj itd. Onaj koji im se ne uklapa u koncept jednostavno ne postoji. Moguća je kritika preko javnih medija, ali ne iz usta onoga ko je nosilac političke alternative i ko ne pristaje na koncept globalizma i mondijalizma. Moguća je kritika bilo koga: radnika u preduzeću; u javnoj ustanovi; neke opozicione partije koja to samo glumi itd, ali neko ko je nosilac drugačijeg koncepta, ko ne prihvata američki sistem vrednosti, ko nije pristalica globalizma, ko nije pristalica mondijalizma, jednostavno nema mogućnosti da učestvuje u javnom životu i Savet ove agencije upravo ima takvu funkciju. Preko Saveta ove agencije sprovode svoju volju spoljni faktori, strane sile, a vaša Vlada u svakom trenutku može da kaže da se ne meša u rad Saveta te Agencije i da nema nikakve veze sa nipodaštavanjem ili onemogućavanjem političke konkurencije da se pojavljuje u medijima.
Za reč se javio narodni poslanik Čedomir Jovanović, predsednik poslaničke grupe DOS.
Gospođo Mićić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, kada neko stvori tako suptilan i tolerantan zakon poput Zakona o javnom informisanju, koji smo ukinuli pre godinu dana, onda ne možete očekivati od njega validne argumente tokom ove rasprave u pojedinostima. Dakle, raspravlja se o članu 6. ovog zakona kojim se zapravo utvrđuje proces konstitucije Republičke radiodifuzne Agencije. U tom članu, naravno, ne mogu se naći odgovori na sva ona pitanja koja je predlagač ovog amandmana otvorio tokom svoje diskusije, ali sam dužan da ga upoznam sa činjenicom da pored člana 6. postoje još neki članovi Zakona o radiodifuziji, između ostalog, član 8. u kome se precizno utvrđuje obaveza Agencije da donese strategiju razvoja radiodifuzije u Republici, uz saglasnost Vlade Republike Srbije. Tu se ne pominju strane sile, strane obaveštajne službe, ambasade i ambasadori, pominje se Vlada Republike Srbije. Što se tiče uticaja koji Skupština i mi kao izabrani predstavnici interesa građana Republike Srbije možemo ostvariti u okviru nadležnosti i angažmana Republičke radiodifuzne Agencije, upućujem vas na član 29. U tom članu se veoma precizno utvrđuje situacija i procedura na osnovu koje mi kao narodni poslanici možemo intervenisati ukoliko smo nezadovoljni radom, ne neke fiktivne agencije, već članova Saveta te agencije, kojih će biti, na naš zahtev, devet; koji će imati svoje ime i prezime, svoje obaveze i prava. Ne može se isključivo karikirati njihovo pravo, a zaobilaziti velika obaveza i odgovornost koja prati njihov angažman. Dakle, znači Skupština može na predlog najmanje 20 narodnih poslanika razrešiti člana Saveta u slučajevima koji su u članu 29. precizno navedeni, a između ostalog i kroz pozivanje na član 25 Zakona, u kome se kaže koje sve osobe ne mogu biti članovi Saveta. Dakle, političke zloupotrebe nisu moguće u ovom slučaju i one su precizno onemogućene kroz član 29, odnosno član 25. ovog zakona. Strategiju razvoja radiodifuzije ne utvrđuje niko do upravo članovi Saveta koje biramo mi, i Republičke Vlade, koju takođe biramo mi. Nema tu prostora za fantaziranje, veoma precizno ovaj zakon, od člana do člana, omogućava razvoj radiodifuzije, a nikako njeno urušavanje. Mi smo izabrani da bismo zaveli red u Srbiji i slažemo se svi da je, manje ili više, neregularno stanje u oblasti radiodifuzije i ovim zakonom se tako nešto upravo i čini. Ali, ukoliko u raspravi karikiramo zakon kroz citiranje samo jednog njegovog člana i nepriznavanje postojanja bilo kog drugog člana, nećemo daleko stići. Dakle, Zakon o radiodifuziji je jedan obiman Zakon sa 150 amandmana i predlažem da to bude način našeg rada.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Nešović, Branko Ružić i Rajko Baralić. Da li predstavnik podnosilaca amandmana želi reč? Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Mićić, sa kolegama Brankom Ružićem i Milošem Nešovićem podneo sam na član 6. amandman, koji se odnosi na drugi stav. Zakonodavac, predlagač zakona je predložio, - "Agencija je samostalni pravni subjekt i funkcionalno je nezavisna od bilo kog državnog organa, kao i od svih organizacija ilica koja se bave delatnošću proizvodnje i emitovanja radio i televizijskih programa i/ili sa njom povezanim delatnostima". Mi predlažemo: "Agencija je samostalni pravni subjekt. Izveštaj o radu podnosi Narodnoj skupštini Republike Srbije jednom godišnje". ... ne daj bože da me ti voliš. Budite ljubazni i uozbiljite se. Već je ovde prethodni narodni poslanik koji je imao amandman na član 6. govorio nešto od onoga što želim da kažem - smatramo da je celishodnije da Agencija podnosi izveštaj Skupštini naše Republike, zato što ne postoji niko ko bi na taj način mogao da bude samostalan. Jedan narodni poslanik je to danas definisao kao uspostavljanje četvrte grane vlasti. Agencija je samostalni pravni subjekt i funkcionalno nezavisna od bilo kog državnog organa. Ko je garant da će članovi Agencije funkcionisati savesno, ukoliko nikome ne odgovaraju za ono što čine? Koga može da boli glava od toga da Agencija Narodnoj skupštini jednom godišnje podnosi izveštaj o radu? Postoje još neki amandmani koji su povezani sa ovim, a na koje ćemo doći kasnije. Smatramo da su, na ovakav način, jednoj agenciji data ovlašćenja koja nema niko u ovoj zemlji i ne samo da ih nema niko, nego ne može apsolutno niko, bez obzira što je sada ovde govorio šef poslaničke grupe DOS, ne postoji način kako se vrši razrešenje člana ove agencije. Naravno da bi to bilo ravno skandalu i mislim da ovaj amandman, što je podnela Socijalistička partija Srbije i onaj koji je podnela Srpska radikalna stranka, bolje i preciznije ovo regulišu i daju pravo građanima Srbije. Podsećam da će televizijsku pretplatu plaćati praktično svako domaćinstvo u Srbiji, makar jednom: za jednu kuću ili vikendicu, ili ne znam za šta sve još, zato da ima puno smisla da sve u vezi sa tim, a što jeste u ravni odgovornosti treba da, se nađe ovde pred narodnim poslanicima i da se narodnim poslanicima podnosi izveštaj.
Reč ima predsednik poslaničke grupe DOS, narodni poslanik Čedomir Jovanović. Izvolite.
Gospođo Mićić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, isti savet i za gospodina Baralića važi kao i za gospodina Šešelja. Dakle, predlažem vam da pročitate ipak još jedanput zakon i da onda konsekventno tom zakonu argumentovano ovde nastupite. Što se tiče saradnje Republičke radiodifuzne Agencije, odnosno njenog saveta sa Republičkim parlamentom, odnosno drugim državnim organima, dužan sam da vas upoznam sa članom 16. Predloga zakona o kome raspravljamo. Naime, tim članom su utvrđeni principi te saradnje i to nije sporno. Što se tiče vašeg amandmana koji bi obavezivao Republičku radiodifuznu Agenciju da jedanput godišnje upoznaje sa svojim izveštajem Republički parlament, uputiću vas na član 36. ovog zakona, kojim se obezbeđuje javnost rada Agencije i sudska kontrola: "Agencija objavljuje godišnje izveštaj o svom radu na način utvrđen statutom Agencije". Tom prilikom dužan sam da vas upoznam i sa članom 33. u kome se kaže: "Statut Agencije, poslovnik o radu Saveta, akt kojim se uređuje organizacija stručnih službi Agencije, broj i status zaposlenih u stručnim službama i druge opšte akte Agencije doneti Savet". Ti akti će se doneti dvotrećinskom većinom glasova ukupnog broja članova Saveta, a potom će Skupština, dakle mi kao poslanici, dati saglasnost ili tu saglasnost uskratiti. To je prilika u kojoj možemo da usvojimo tu vrstu norme koju ste vi predvideli. Nikako ne može postati sastavni deo Zakona, jer bi onda tim putem, zapravo, morali u ovaj zakon uneti i sve druge odredbe definisane statutom Agencije. Zbog toga je taj amandman za nas neprihvatljiv, a nikako zbog navodne naše želje da agencija radi mimo javnosti ili mimo znanja nas kao predstavnika građana. Znači, to će biti, to pitanje biće regulisano kroz precizan odgovor dat kroz statut Agencije. Mi smo ti koji će dati saglasnost na taj statut. Bez toga nije moguće usvojiti statut. Mislim da je ova argumentacija bila neophodna, jer ne želim da se stekne utisak da mi bilo koga pokušavamo da prevarimo ili da želimo da donesemo neki zakon koji bi bio drugačiji od onog zakona koji ovde javno predstavljamo. (Poslanik Šešelj, sa mesta: Replika.)
Pravo na repliku narodni poslanik Rajko Baralić, prvi se javio.
Hvala, gospođo predsednice. Uopšte nisam tvrdio da ste želeli da delatnost Agencije sakrijete od lica javnosti. Nemojte mi imputirati ono što nisam rekao! Nemojte me upozoravati da pročitam Zakon, veoma sam ga dobro proučio! Predlažem rešenje koje je prihvatljivije za građane Srbije od onoga koje predlažete vi. Ne može niko imati problem zbog toga što neko podnosi direktno izveštaj Narodnoj skupštini Republike Srbije, a ne kao što ste vi ovde rekli da će narodni poslanici biti upoznati sa onim što je predmet rada ili šta se dešavalo. To ste sada rekli. (Narodni poslanik Čedomir Jovanović, sa mesta: To se reguliše statutom, a ne Zakonom.) Budite ljubazni, ja sam vas vrlo pažljivo saslušao. Nisam nijednom trepnuo, verujte mi na reč. Dakle, nemate razloga da nam imputirate neobaveštenost, zlonamernost. Predložili smo jedan amandman, a vi ga možete ili ne morate prihvatiti, ali nemojte nam govoriti o stvarima koje nismo tražili ili ih makar nismo tražili na način kako vi to ovde interpretirate. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Postoji sudska zaštita pojedinačnih prava učesnika na konkursu za dodelu frekvencija. Međutim, ne postoji mogućnost kolektivnog pozivanja na odgovornost celog Aaveta Agencije, da Parlament kaže - Agencija u celini ne obavlja posao kao treba, ne valja joj strategija. Ko će preispitivati strategiju Agencije? To je problem! Ne postoji taj član Zakona, a reč je o članu 6, vi ste ovde govorili da Savet Agencije utvrđuje strategiju razvoja radiodifuzije. Sada ste ovde to rekli. Drugo, spočitavali ste mi prošli Zakon o informisanju. Taj zakon je bio dobar, a vi ste ga osporavali samo iz dva razloga, što zabranjuje reemitovanje stranih špijunskih propagandnih političkih programa na srpskom jeziku, kao što su programi Glas Amerike, BBS, Dojče vele, Slobodna Evropa itd. Taj zakon je zabranjivao klevetu! Kakvu klevetu? Nekoliko puta sam potezao za zakonskom zaštitom koja je proisticala iz njegovih normi. U predizbornoj kampanji, dan pred izbore, u vreme izbornog ćutanja, Ćuruvija mi objavi u "Dnevnom telegrafu" objavi na pola strane da sam zaklao ženu Slobodana Jovića; zatim, list "Danas" objavi da sam pretio ako se Crna Gora otcepi, da će Crnogorci nositi žute značke; ili, možda ovo što ste vi objavljivali da sam ukrao 50 miliona maraka itd. Možda su kazne po tom zakonu nominalno bile previsoke, možda bi se to moglo kritikovati, a vi, koji ste uveli retroaktivne poreske zakone i koji ste oporezovali ono što nikada ranije nije bilo oporezivano retroaktivno, nemate moralno pravo ni o tim iznosima da govorite. Mogu li ja sada, ova tri minuta, kao šef poslaničke grupe?
To ćete sutra, naravno.
Dobro.
Ovim završavamo današnji rad i nastavljamo sutra u 10,00 časova. Prijatno.