Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Šesnaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Jedanaestom sazivu. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 85 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je u sali prisutan 91 narodni poslanik i da imamo uslove za dalji rad. Nastavljamo rad. Prelazimo na pretres u pojedinostima o 3. tački dnevnog reda – PREDLOGU ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O PATENTIMA. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman sa ispravkom, podneo je poslanik Aleksandar Šešelj. Da li neko želi reč? Na član 1. amandman sa ispravkom podneo je poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 1. ovoga zakona i iz samog zakona se odmah može da zaključi da je ovo još jedan od zakona koji se donosi po preporuci EU. Doduše, kada je u pitanju EU i kada je u pitanju ova oblast, ne možemo sporiti da su u ovoj oblasti oni iznad nas i da neka njihova rešenja treba da primenjujemo ali ih ne primenjujemo na pravi način. Nije sporno da se ova intelektualna svojina zaštiti. To je sasvim normalno, jer imali smo situacije da je bilo mnogo zloupotreba u tom pogledu, ali ovaj zakon govori i o patentima, recimo unutar jedne firme, jednog preduzeća, jednog poslodavca. Kaže se tamo da se neki ugovori potpisuju o tome ako je neko od ljudi koji je učestvovao u neposrednom procesu proizvodnje unapredio neke stvari, znači on treba da potpiše ugovor prema kojem će zaštiti tu svoju inovaciju, taj svoj pronalazak. Međutim, potpisivanje jednog takvog ugovora ne garantuje da će zaista doći do zaštite odnosno do obezbeđenja intelektualne svojine i zato smatram da je trebalo usvojiti ovaj moj amandman, koji sam tražio da se na drugi, precizniji i bolji način definišu neke stvari. Međutim, Vlada nije usvojila ovaj amandman ali smatram da je ipak to trebala da učini. Hvala.
Hvala. Reč ima Jelena Žarić Kovačević. Izvolite. Molim vas, sledeći put govorite u mikrofon, nisam vas ništa čula.
Hvala vam, uvažena gospođo Gojković. Dakle, član 7. Zakona o patentima propisuje koji su pronalasci pantetibilni, kao i šta se smatra pronalaskom. Dakle, patent je pravo koje se priznaje za pronalazak iz bilo koje oblasti tehnike, koji je nov, ima inventivni nivo i industrijski je primenjiv. Takođe, istim zakonom, propisano je koji predmeti ne mogu biti zaštićeni patentom kao i aktivnosti koje nisu pantetibilne. Prema tome, izvodimo zaključak da patent ne može da bude priznat za predviđene predmete odnosno aktivnosti koji su izuzeti od takve vrste zaštite. Takođe, ako uzmemo u obzir Konvenciju o evropskom patentu, u članu 52. i 53. upravo se regulišu ova pitanja, dakle šta su patentibitlni pronalasci i koji su to izuzeci od patentibilnosti. Analizom ovih odredbi možemo da vidimo zašto je zapravo Vlada dala mišljenje da se ovaj amandman odbije, sa čime se ja slažem. Zahvaljujem.
Hvala. Na član 2. amandman je podneo Marijan Rističević. Da li želite reč?
Dame i gospodo narodni poslanici, član 2. govori o tome kad prestane da postoji onaj koji je patent tražio, recimo to ova Đilasova, Šolakova televizija, N1 i Nova S, šta su oni patentirali kad prestanu da postoje, dugovi će ostati dobavljačima u Srbiji, a profit je davno iznet napolje. To su one lažne prekogranične televizije koje poput tog šor kompanija služe sa ispumpavanje pretplate i novca koji dobiju preko „Cas Medija“ od reklama u Srbiji. To je u regionu oko 500 miliona evra, od toga je preko 60% u Srbiji. Onda se nemojte čuditi odakle Đilasu 619 miliona evra. Postoje čvrsti dokazi da je Šolakova „Junajted medija“ milione i milione evra prebacivala „Dajrekt mediji“ koja se vezuje za Dragana Đilasa, koji je nedavno povodom hapšenja nekih ljudi iz „Dajrekt medija“ pokazao da i te kako stoji iza te forme i dalje. Kakav je to patent kada recimo prenos NovaS televizija reemituje u Srbiji a da ga prethodno nije realizovala ni za tržište Luksemburga, ni za gledaoce u Sloveniji, odakle kako tvrde emituju program. Kako je to reemitovanje bez emitovanja baš bih voleo da mi državni organi utvrde i da mi objasne, s obzirom da tako funkcioniše ovaj Šolak, Đilas, SBB, „Dajrekt“, „United medija“, „Adria njuz“, Jugoslav Ćosić, Vojvoda od Luksemburga, biznis? Hvala.
Reč ima, Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. U sklopu šire rasprave o Predlogu zakona o patentima, nadovezao bih se na ono o čemu je govorio prethodni govornik, uvaženi kolega Rističević koji je predložio ovaj amandman i naveo tom prilikom neke primere u tom smislu, mogao bih da dopunim da je televizija N1 na taj način zapravo patentirala način za izigravanje zakona. Patentirala je način za izvrgavanje zakona ruglu. Patentirala je način za izbegavanje plaćanja poreza Republici Srbiji i zahvaljujući našem kolegi Vladimiru Đukanoviću koji je gostovao pre neki dan na toj famoznoj televiziji N1 imali smo prilike svi da vidimo kako to u praksi izgleda. Pa, se onaj nesrećni voditelj i zbunio tom prilikom, pa nije mogao da objasni da li oni emituju, da li reemituju, kako sve to funkcioniše, što me podsetilo na onaj film i na onu čuvenu repliku – da ja sam muzičar, da, ja nisam muzičar, pa onda opet kaže – da ja sam muzičar. Iz svih ovih razloga želim da podržim amandman prethodnog govornika i da ga podržim u apelu da se nadležni organi pozabave više tom, da kažem, sramnom izvrgavanja ruglu zakona Republike Srbije, tom televizijom N1 koja se pretvorila zapravo u aparat za političku propagandu ove grupacije oko Saveza za Srbiju i prednjači u svim onim napadima na Vladu Srbije, na SNS i Aleksandra Vučića. Zahvaljujem se.
Reč ima Milanka Jevtović Vukojičić.
Zahvaljujem se. Poštovana predsednice, uvaženi ministri, amandman naravno ne treba prihvatiti ali ono što želim da kažem, to je da ovaj zakon sem usaglašavanja sa evropskim zakonodavstvom upravo ovaj član zakona se usaglašava sa Zakonom o opštem upravnom postupku i to sa članom 100. stav 2. Zakona o opštem upravnom postupku koji reguliše prekid postupka u tačno određenim situacijama, između ostalog i onda kada dođe do smrti. Ono što želim da kažem to je da zakon o izmenama i dopunama Zakona o patentima i te kako doprinosi pravnoj sigurnosti onih investitora koji dolaze u Srbiju, investiraju sa modernim mašinama, sa savremenim, sa mašinama koje imaju savremena tehnološka dostignuća. Želim da naglasim da za razliku od žutog tajkunskog preduzeća, koje je potpuno uništilo industriju u Srbiji, ostavilo 400 hiljada radnika bez ranih mesta. Za razliku od njih Vlada Aleksandra Vučića, i sam Aleksandar Vučić, kao predsednik, rade na reindustrijalizaciji Republike Srbije. Kao primer toga, moram da navedem opštinu iz koje ja dolazim, a to je opština Priboj, gde je zahvaljujući, pre svega Aleksandru Vučiću, izgrađena industrijska zona u kojoj posluju devet kompanija. Tu su investitori, sa najsavremenijim mašinama, iz Turske, iz Švedske, iz Holandije, ali i domaći investitor sa najsavremenijom tehnologijom. U januaru mesecu ove godine, došao je domaći investitor, firma „Inmold“ iz Požege, koja treba da zaposli 100 radnika. Inače, to je kompanija sa najsavremenijim, tzv. CNC mašinama i bavi se proizvodnjom robota, kao i alata za brizganje plastike i obojenih metala. Tako radi odgovorna Vlada, tako radi naš predsednik Aleksandar Vučić, ulaže sve napore za sigurnost investitora, ali i za pravnu sigurnost svih onih koji će se u ti firmama baviti pronalascima i patentima. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Ljubiša Stojmirović.
Poštovane koleginice i kolege, ovo je jedan od zakona koji se donosi sa namerom da se poboljša stanje u toj oblasti, u Srbiji. Normalno je da svaka demokratska zemlja, kakva Srbija jeste i na kraju krajeva koja teži prema tome da bude demokratska zemlja, donosi takve zakone. Mi moramo omogućiti našim pronalazačima, našim naučnicima, ljudima koji su inovatori, stvaraoci, da mogu ovde da realizuju sve te svoje pronalaske. Ne smemo dozvoliti da nam se dešava nešto što je u prošlosti bilo da naši najumniji, najvredniji, najznačajniji ljudi odlaze u Ameriku, Nemačku i druge zemlje, i tamo realizuju ono što su stvorili. Najveći pronalasci, u prošlom veku, koji su doneli do preporoda celog ljudskog društva su pronalasci Tesle, Pupina i naših naučnika, a mi smo to izgubili nesvesno i neželjeno. Ima tu jedna druga stvar. Ne smemo mnogo ni podilaziti Evropi i zbog nje, donositi razne zakone, jer to sve ide u neku ruku na našu štetu. Ja koristim priliku što je tu ministar Đorđević, pa ću sada nešto da kažem, za šta verujem da će se i on zainteresovati i da će biti jedan od naših ministara koji će pokušati da stane na put takvim pojavama. U poslednjih mesec dana, meni se obratilo jedno desetoro građana, koji imaju problem ove vrste. Javljaju im se preko telefona neke osobe i pozivaju ih da dođu na besplatne preglede. Javljaju se sa nekoliko adresa. Jedna od adresa je Dragice Pravice, druga je Bulevar Vojvode Mišića, treća je negde na Zvezdari, nisu mi rekli ulicu. Otprilike, to je neka firma „San hil“ ili tako nešto, koja ih poziva da dođu na besplatne preglede. Sada, kada se neko zainteresuje od tih građana i pita kakva je to firma, koja je to firma, dobijaju odgovor da su to strane firme, najveći stručnjaci. Kakve preglede dajete? Koje preglede vršite? Sve, šta god treba, nema nikakvih problema. Da li imate dozvolu za rad ovde? Pa, valjda imamo, nemamo. S druge strane, kada ih pitaju, koji su to lekari, kažu da to nisu lekari, nego su stručnjaci, vrhunski stručnjaci za te oblasti. Pojedinci kažu da, kada su otišli tamo, nisu mogli da vide ko radi, šta radi, kako radi, nego da su to neke organizacije koje se bave nekim stvarima koje nisu u skladu sa zakonom, a koje nisu ni u principu najčistije, odnosno najverovatnije da se iza toga kriju neke sekte ili neke druge organizacije koje imaju loše namere. E, tu moramo da budemo pametni i mudri, da zaštitimo naš narod od takvih pojava i da se oslonimo na naše snage, da pokušamo da održimo Srbiju da bude onakva kakva jeste, čestita, poštena zemlja, u kojoj građani mogu da žive dostojanstveno od svog rada. Hvala.
Hvala. Na član 2. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li želi reč?(Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi smo čuli, od predlagača, da je cilj donošenje ovoga zakona poboljšanje stanja u oblasti patenata i da je cilj, kako kažete, da se spreči odliv mozgova, da se spreči da oni koji su najobrazovaniji, najsposobniji, koji su inovatori, da oni odlaze u inostranstvo, da tamo svoje pronalaske upotrebljavaju, registruju i da neke druge države budu one koje su imale koristi od toga. Ja sam pažljivo pročitao ovaj zakon i pažljivo pročitao i obrazloženje i moram reći da sam bio veoma neprijatno iznenađen i to je nešto što šira javnost sigurno i ne zna, koliko je broj patenata koji se u Srbiji svake godine prijavi, mali. Evo, prema podacima koje smo dobili uz Predlog zakona u 2017. godini, odnosno prva je 2016. godina – 191 prijava patenta, u 2017. godini 173 prijave patenta, još manje, u 2018. godini 162 prijave. Dakle, ionako izuzetno mali broj patenata, odnosno prijava za patente se rapidno smanjuje iz godine u godinu. Ja strahujem da vaš proklamovani cilj i to što vi izražavate neke lepe želje, da to zaista neće biti dovoljno. Vi kažete - sada će biti pravne sigurnosti između onoga ko nešto inovira i njegovog poslodavca, pa se nadate da će u privredi biti veći broj patenata. Pravna sigurnost je postojala i ranije, postojala je jer je postojao Zakon. Vi danas donosite izmene i dopune zakona, menjate pojedine odredbe, nema ni jedne suštinske izmene, nema ni jednog krupnog poboljšanja, to ćete se složiti. Dakle, negde se malo stilski doteruje, menjaju se određene reči. Ja bih molio ministra da mi objasni konkretno koja će od ovih odredaba koje se menjaju doprineti da, kako smo čuli od prethodnog govornika, mladi, obrazovani, intelektualci, da oni ostanu da prijavljuju patente u Srbiji, da od toga imaju koristi i oni i privredni subjekti u kojima rade? Koje je to povećanja broja patenata koju vi očekujete? Dajte da možemo nekako da izmerimo za godinu, dve, tri, u odnosu na zadati cilj šta je to što ste uspeli da uradite. Ovako, znate, jedna apsurdna situacija, vi kažete - biće bolje, pa šta god se desi, ono vaše standardno - to je najbolje moguće rešenje. Dajte da to nekako izmerimo konkretno, da vidimo koji su konkretno i precizno efekti zakona koji očekujete i da onda, za godinu ili dve dana, kada će, siguran sam, ponovo biti ili izmene i dopune ovog zakona ili donošenje nekog novog zakona o ovoj oblasti i da onda možemo i mi konkretnije da govorimo i da znamo šta je efekat, a šta je ono što ste obećali i izostalo je.
Na član 2. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Zoran Despotović. Da li želi reč?(Da.) Reč ima Zoran Despotović. Izvolite.
Hvala, gospođo Gojković. Dame i gospodo narodni poslanici, u Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o patentima, amandman SRS se odnosi na član 2. član 43. stav 1. Osnovnog zakona, tekst „na naslednike ili pravne sledbenike nosioca prava“, zamenjuje se tekst „na naslednike, odnosno pravne sledbenike nosioca prava“, sa obrazloženjem da je amandmansko rešenje u skladu sa prethodnim amandmanom. Kod ovog Predloga zakona akcenat je na građansko pravnoj zaštiti, a sve sa ciljem uspostavljanja efikasnijeg sistema zaštite pronalaska, boljeg sistema korišćenja i intelektualne svojine. Intelektualna svojina uvećava, kao što je uopšte poznato, vrednost kompanija. U tom smislu i poslodavac ima pravo na neophodnu pravnu sigurnost, a interesi zaposlenog se ne narušavaju. Poenta ovih izmena i dopuna je u tome da će poslodavac biti taj na čije ime će patent biti zaštićen, ali će i zaposleni imati pravo da bude priznat za stvaraoca tog pronalaska, što znači da rešenje kojim zakon garantuje zaposlenom zaštitu njegovog moralnog prava da bude priznat kao tvorac pronalaska koji je stvorio. Tim činom bi pronalazaču pripalo imovinsko pravo na nadoknadu, što je sasvim korektno i pošteno. Srpska radikalna stanka smatra da treba zaštititi interese i poslodavaca i zaposlenog kada je došlo do pronalaska patenta u radnom odnosu. Moramo da zaštitimo pronalazače da ne bi odlazili iz naše zemlje i da ih ne bi drugi prisvajali. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Studenka Kovačević. Izvolite.
Zahvaljujem, uvažena predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani, kada govorimo o patentima, izumima i inovacijama, uspešni preduzetnici mogu biti i oni koji nisu izmislili ništa novo, ali svaki preduzetnik na početku razmišlja u dva pravca, da radi nešto prvi ili da to radi mnogo bolje od drugih. Oni koji bivaju u situaciji da nešto rade prvi, to su inovatori. Eventualno može biti da su nečiju ideju iskopirali i doveli je na teritoriju gde ona još uvek nije zastupljena. Oni koji uspeju da nešto rade mnogo bolje od drugih, svoj posao i tržište grade na radu onoga ko je bio preteča, odnosno inovator, pa sve što je inovator zanemario, oni koji ga prate fokusiraju se upravo na to i mogu ga i preteći u poslu. Mislim da je to najizraženije kod tehnoloških kompanija. Ali, između ova dva modela ima prostora za sasvim uspešno poslovanje i bez revolucionarnih dešavanja. Međutim, inovacija može biti i mala promena u procesu proizvodnje, načinu promocije ili uvođenje nekih novih materijala. Internet je pun ideja i svakom može naći nešto što njegovom poslu može doprineti i učiniti poslovanje lakšim, a povećati profit. Stoga, uvek treba težiti novinama i biti otvoren za nove pronalaske koje najčešće kreiraju sami zaposleni. Ovim zakonom urediće se ova oblast i to će biti podsticaj za inovatore da svoje ideje počnu da sprovode u dela, a privreda od toga može imati samo koristi. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Ljiljana Malušić. Izvolite.
Hvala, uvažena predsednice. Gospodine ministre sa saradnicima iz Ministarstva, ovaj amandman se ne prihvata. Treba ga odbiti iz prostog razloga što se jezičkim tumačenjem reči, odnosno dolazi do toga da ta reč znači i ili, što nije cilj navedene odredbe. Ono na šta bih ja obratila pažnju i šta bih ja veličala, i to radim u svakom svom govoru, je da ni manje zemlje, ni više umnih ljudi. Pa, setimo se samo Nikole Tesle. Znači, Nikola Tesla, um nad umovima, moj omiljeni, pa onda Mileva Ajnštajn, pa Mihailo Pupin, pa ovaj veliki klimatolog Milanković. Ali, reče neko koliko patenata? Da li znamo koliko patenata ima? Ma, mnogo patenata ima. Evo par primera. Nikola Cvejin - patentirao pet svojih izuma, Stefan Velja - 22 svoja izuma. O tome sam govorila prošli put. Miloš Radović, mladi naučnik, pronalazač, koji trenutno radi na „pametnoj ruci“, pristupačnom pronalasku osetljivom na dodir, prilagodljivim invalidima. On želi da ostane u Srbiji, da nastavi rad sa svojim projektima. Čak je i odbio prestižnu stipendiju od „Boša“. Bravo za Miloša! Kompanije za studiranje u inostranstvu, cilj je da njegov izum bude finansijski pristupačan za ljude sa Balkana. E, tako rade mladi naučnici u Srbiji. Zanimljiva činjenica. Prošle godine Miloša su pozvali iz fabrike automobila „Fijat“, ta sporna fabrika „Fijat“, koja uopšte nije sporna, da pogleda pokvarenog robota na proizvodnoj traci i on ga je uspešno popravio. Dalje, Ostoja Rajić. Ostoja Rajić jedan od gospode koja se bavi obnovljivim izvorima energije, to mu je pasija. Zamislite, mlad čovek. Jedan je njegov izum čak pretvara morsku vodu u pijaću. Suvi genijalac, a pri tome izvlači so koja se može koristiti u ishrani i tokom celog procesa pravi struju. Trenutno razvija mali protočni bojler koji će pomoći pri uštedi energije. Gospodin Ostoja se bori iz petnih žila za sve pronalazače u Srbiji i traži da se tretiraju kao pametni preduzetnici čiji izumi mogu da otvore mnoga radna mesta u proizvodnji i prodaju, kao i da stave Srbiju na mapu sveta. Tako radi odgovorna vlast, tako rade novi pronalazači u Srbiji. Bravo za njih! Nastaviću dalje po amandmanima, da govorimo o silnim umovima koji nisu spomenuti u Srbiji na žalost. Hvala.
Hvala. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj član govori o zaradama. Zarade i patenti su čudna stvar. Kako je Jugoslav Ćosić, vojvoda od Luksemburga, patentirao zaradu od 4.000 evra, svojim bližnjima od 3.000 evra iz firme koja je u gubitku od šest i po do sedam i po miliona evra? Koji to osnivač po kom patentnu plaća direktora 4.000 evra zato što mu pravi gubitke? Ja ne verujem da je Šolak tako milosrdan čovek. Ja ne verujem da se on lako odriče 4.000. Biće da on plaća direktora da mu pumpa minuse. Prvo ispumpaju sav novac od pretplate i reklama sa teritorije Srbije preko SBB, „United Group“ i „United Media“. Sve to ispumpaju u Luksemburg i na koje kakva ostrva i onda svom portparolu pošalju novac za plate, jer su to debele plate i baš ga boli briga što on pravi minuse od šest i po do sedam i po miliona evra, jer, u krajnjem slučaju, to je patentirano. U krajnjem slučaju za pozajmice kojima se isplaćuje plata N1 televizija će garantovati svojom imovinom – kamerama, montažama, zgradom. Znači, celokupnom svojom imovinom i tako će Šolak naplatiti pozajmicu, a dug od sedam i po miliona evra će ostati dobavljačima koji robu „Adria News“ i N1 televiziji isporučuju. Znači, dugovi će opet ostati Srbiji, profit i zarada izašla iz Srbije. Jedini je srećni dobitnik Jugoslav Ćosić i ekipa zato što kao portparoli brane Šolakove i Đilasove biznise. Koliko u tom patentu učestvuje boškić, žutić, Ljotić ostaje još da utvrdimo, s obzirom da ne verujem da on bilo šta besplatno radi i da besplatno gine za Šolakove i Đilasove biznise, a imam dokaz da je Šolakova firma isplatila Đlasovoj deset i po miliona evra ne znam na konto čega. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Hvala vam, predsednice. Nadovezaću se na kolegu Marijana Rističevića. Dakle, mi smo i u načelnoj raspravi i, evo, danas govorimo o ovom Predlogu zakona u kontekstu značaja za privredu, u kontekstu direktnog uticaja na sve privredne subjekte koji stvaraju inovacije u okviru radnih odnosa. Cilj svakako Vlade Srbije jeste stvaranje boljeg poslovnog okruženja, višeg stepena pravne sigurnosti za domaće privredne subjekte, ali isto tako i za strane investitore. Tako je od 2012. godine kako bi jedan od rezultata bilo prvo mesto za Srbiju u privlačenju direktnih stranih investicija. Šta je bilo sa privredom do 2012. godine? Između ostalog, to možemo da vidimo i na primeru PKB, o kome se ovih dana priča. Borko Stefanović je pričao o PKB-u. Ima neke primedbe. Isti taj Borko Stefanović bio je u vlasti u periodu od 2011. do 22013. godine na visokoj poziciji u Ministarstvu spoljnih poslova. Upravo u tom periodu država je PKB-u otpisala 80 miliona evra duga. To su, dame i gospodo, platili građani Srbije. Đilas je kao gradonačelnik 2011. godine, kao gradonačelnik Beograda, postavio generalnog direktora PKB, koji je za samo dve godine zadužio PKB za 20 miliona evra, a iza njih je na kraju ostao dug veći od 40 miliona evra. To je ona istina koju zaslužuju građani Srbije. Da su oni brinuli o državi bilo bi drugačije. Međutim, izgleda po ovim najnovijim najavljenim istragama njihovih afera, izgleda da su brinuli samo o svojim ličnim budžetima. Inače, danas od prodajne cene PKB namireni su svi poverioci, zaposleni su dobili socijalni program, a firma je dobila novu šansu da posluje. Tako to radi odgovorna vlast na čelu sa SNS za razliku od vlasti koja je postojala do 2012. godine, a čiji sada ostaci uporno pokušavaju da građanima manipulišu iznoseći laži i obmane kako je to zapravo bilo. Zahvaljujem.
Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Kada je reč o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o patentima i da se prisetimo koliko je malo vremena i na koji način je ministar resorni obrazlagao ovaj predlog zakona i nažalost, očigledno i komentari danas narodnih poslanika koji će podržati ovaj zakon, patente vide samo kao neki izvor prihoda, a tako ih reguliše i zakon. Da li se isplati nekom poslodavcu da otkupi, uslovno rečeno, patent svog zaposlenog ili ne, a patent se uopšte ne gleda kao intelektualna svojina, a to je zapravo suština i kroz ovaj zakon je, pre svega, trebalo zaštititi intelektualnu svojinu svakog onog ko je vlasnik nekog patenta, svakog onog ko je izumeo nešto što može biti trenutno od manje ili veće koristi u tom ekonomskom smislu. I, sada ovde se hvale poslanici nekim velikim umovima i naučnicima iz naše prošlosti. Naravno, ništa tu nema sporno, ali, šta se dešava u sadašnjosti? Koliko je mladih ljudi, evo čitamo, maltene dnevno medijima koliko je mladih ljudi koji se bave naukom, koji su izumeli neka nova dostignuća, koji su bili spremni da svoje patente ponude u Srbiji, ali, u Srbiji uglavnom za takve stvari nema razumevanja. Nema razumevanja ni za nauku, ni za intelektualnu svojinu i problem ovoga zakona jeste što se na pravi način ne bavi patentima, što ih zapravo ne doživljava kako intelektualnu svojinu, nego ponavljam samo kao neki izvor prihoda, pa ako neko izumi nešto od čega poslodavac može brzo da zaradi i još mu računa kroz ovaj zakon, da li je to izumeo u radnom vremenu ili van radnog vremena, kao da čovek naukom može da se bavi pet ili sedam sati dnevno, a kada ode kući onda više nije naučnik i ne bavi se tim. Ovim stvarima se ljudi bave 24 časa i zato ovaj zakon nije dobar i zato ovaj amandman i ostali naši amandmani i zaista bi bilo dobro i ovaj i ovaj sledeći zakon da se urade temeljno, potpuno novi predlozi zakona i da se intelektualna svojina u Srbiji postavi na pravo mesto. Hvala.
Hvala, gospođo Radeta. Sada reč po amandmanu ima gospođa Maja Gojković. Izvolite, gospođo Gojković.
Hvala. Inspirisala me je diskusija poslanice Vjerice Radete o ovom amandmanu i u nekim stvarima mogu sa njom da se složim, ali zaista u većini njenog izlaganja ne mogu da se složim da država Srbije i Vlada Republike Srbije ne obraćaju pažnju, dakle, na naučnu zajednicu i da nama nije bitna oblast nauke. To nije istina i rezultati Ministarstva obrazovanja i nauke, kao i ukupni rezultati Vlade Republike Srbije što se tiče ove oblasti nemerljivo su značajnije od prethodnog perioda. Mi imamo jedan period iza nas u kojem je pređašnja vlast pokušavala čak da uništi naučni institut Vinča i o tome postoje mnogobrojni dokazi u kojima država iz razloga nekih posebnih državnih tajni ne može baš toliko da govori, ali dokazi, hvala Bogu, postoje o delovanju ranijih vlasti. Ne mogu sa vama da se složim, sa tom uopšte prihvaćenom floskulom da eto mladi ljudi u ovoj državi sada iznenada počinju da odlaze zato što država, recimo, ne vodi računa o patentima koje, eventualno, oni bi mogli možda da pronađu i da u pravom smislu te reči i patentiraju u našoj državi jer ste upotrebili jednu zaista grubu rečenicu da Republici Srbiji nije stalo do patenata. Odakle vam sada to? To je najlakše izgovoriti, ali teško je dokazati. Koliko ja znam, naša država je, ne sporim veliki problem naše države da stručni ljudi odlaze zbog većih zarada, ali to nije ništa specifično. Samo za Srbiju takva kretanja su očigledna u čitavom našem regionu. Recimo, Republika Hrvatska prednjači u tome, pa onda druge članice EU, gde Poljaci odlaze za Veliku Britaniju ili u Nemačku, gde Rumunija, Bugarska se prazne. Nije to nešto tako pojednostavljeno, eto Srbija ne vodi računa pa se samo iz Srbije odlazi. Uostalom, mi smo oduvek bili migrantska država i onda kako tumačimo činjenicu da u SAD, u Kanadi, u Australiji, u Nemačkoj, Švajcarskoj postoje već treće ili četvrte generacije naših iseljenika, ako je to sada neka specifična pojava u poslednje vreme? Što se tiče takođe dela vaše diskusije da eto ljudi pronalaze patente, a u ovom članu se definiše nešto malo bolje, jer ovo su izmene i dopune, šta to znači pronaći i biti tvorac nekog patenta ako radite u naučnoj nekoj ustanovi u kojoj je i moguće otkriti neki patent? Vi ste zaboravili da to nije samo intelektualna svojina, nego to je nešto što je pronađeno, otkriveno, patentirano u okviru profesije i radnog mesta na kome se oni nalaze. Ne možemo da zaboravimo doprinos države, doprinos tih instituta, naučno-obrazovnih ustanova, mogućnosti koje se naučnicima daju da u okviru svog radnog mesta i u okviru onoga što im se nudi na tom radnom mestu otkrivaju patenti. To je vrlo delikatna materija u kojoj treba dobro odmeriti šta bi to pojedinac uradio da ne radi u toj ustanovi i da nema takve materijalne mogućnosti, šta bi on to kod kuće uradio ili van granica ove države, a šta može da uradi kada radi, na primer, u naučnom institutu kao što je Vinča, koji mu daje svu moguću logistiku da on razvije svoje kapacitete, pa zato i prima platu. Oni nisu tamo volonteri, oni tamo primaju svoju platu, tamo rade i tamo im je omogućeno da u laboratorijama instituta obavljaju svoj posao. Onda oni to patentiraju kao nešto što je isključivo njihovo, a institut kao što je Vinča koji im je pružio sve da bi otkrili taj patent, treba da ostane bez ičega. Ja se ne slažem sa tim, kao što se ne slažem sa tim, eto, sada nam odlazi jako mnogo ljudi, nego naša država treba da razmisli o tome da pooštri uslove odlaska kada mi uložimo u obrazovanje visoko stručnih kadrova. Gde je tu Srbija onda? Znate li koliko košta obrazovanje jednog doktora, lekara, medicinske struke? Niko o tome ne razmišlja, stalno govorimo kako ljudi odlaze i kako mi njima baš ništa ne pružamo. Mi njima pružamo školovanje. Znate li koliko to košta na zapadu u tim zemljama u koje oni odlaze? Znači, o tome mi moramo da razmislimo, koliko Srbija ulaže, koliko ulaže u zdravstvene radnike, koliko ulaže u obrazovanje jednog naučnika koji posle ode zato što, naravno da ima mnogo veću platu, ali i mnogo veći troškove, ako ne živi u Srbiji, ako živi u nekoj razvijenoj državi. To vam je onda tu negde onda. Uzmeš kredit za kola, za kuću, za stan. Svi znamo kako izgleda život u nekim razvijenijim državama nego što je Srbija. Nego, da mi razmislimo o tome da vidimo kako i država može da se zaštiti. Ipak je država uložila nešto u te ljude koji odlaze i sada je to jedna popularna tema i svi govorimo o tome pod kočnicom, jer je popularno da govorimo o tome, pa će neko da glasa za nas. Hajde da govorimo o tome kako i država da se zaštiti, kako da se održe naši kapaciteti, koliko para mi ulažemo u te stručne kadrove, koji onda, kada dobiju papire, dobiju doktorat, verifikuju svoje diplome i odlaze u inostranstvo. Nije to samo jednostrana priča da neko odlazi. Neko koristi i benefite Republike Srbije za dosta jeftinije školovanje nego što bi oni mogli sebi da priušte da žive u SAD, recimo. Neka pitaju roditelje te dece koji čitavog života izdvajaju novac da bi priuštili svojoj deci koledž, pa posle koledža nekakve studije i za mnoge je to zaista nešto apstraktno, skoro nemoguće da školuju svoje dete, da budu doktori, da budu inženjeri, da budu fizičari, da završe fakultet tehničkih nauka, hemiju itd, pa da završe i srednju medicinsku školu. To je tamo mnogo skupo. Mi razmišljamo, naravno, i radimo sve da zadržimo te ljude u svojoj državi, ako žele da ostanu. Od 1945. godine, od trideset i neke, samo se odlazi, odlazi i odlazi. Mi smo takva država i takav narod i zato imamo mnogobrojnu dijasporu, koja nije samo dijaspora od 2000. godine do današnjeg dana, nego je ta dijaspora, zaista, ja kažem, znam generacije, četvrte generacije sada naših ljudi koji se rađaju svuda po inostranstvu. Znači, to nije nova pojava, a patent ne pripada samo onome ko ga je patentirao. To pripada i institutu i naučnoj ustanovi u okviru koje, iz koje je taj patent izašao, jer oni su dobili na tom radnom mestu sve mogućnosti da stvaraju. Prema tome, to mora zaista, da i te naučne ustanove, koje danas vode i sporove protiv svojih zaposlenih, koji tvrde da su oni to uspeli da urade, izmisle neki patent samo zahvaljujući svojoj genijalnosti. Svoju genijalnost onda neka pokušaju da ostvare negde mimo tih naučnih ustanova i instituta, da vide da je to prosto nemoguće. Zato vas molim da ne idemo samo populistički, pa samo navijamo zato što u novinama je moderno sada ko god skoči na Republiku Srbiju, na Vladu Republike Srbije, da ga opozicija podrži, nego da štitimo svoju državu i naše resurse. Mi ih školujemo, mi im dajemo mogućnosti da otkrivaju patente i zato država ima pravo na svoj deo i te naučne ustanove. Zahvaljujem.
Hvala, gospođo Gojković. Pravo na repliku ima Vjerica Radeta. Izvolite.
Popularne teme mogu se pripisati apsolutno svima osim SRS. Nikada nismo koristili popularne i populističke teme i to je zaista opšte poznato. Mnogo toga što je gospođa Gojković sada rekla ja nisam ni pomenula. Niti sam govorila o masovnom iseljavanju, niti sam govorila o tome da Srbiju nešto više sada napuštaju ljudi nego što je to bilo prethodnih godina ili nego što će biti idućih godina. Naravno, gospođa Gojković je malo pomešala kada je govorila o toj dijaspori gde se četvrte generacije sada Srba po belom svetu rađaju, to je dijaspora, to su potomci četnika, koji su morali svojevremeno da napuste ove prostore. To nema nikakve veze sa ovim o čemu smo govorili. Koliko država ulaže u stručnjake, u lekare, mi smo juče govorili o tome i upravo mi iz SRS smo skretali pažnju na koji način bi država mogla i šta bi trebalo da uradi da zadrži te mlade ljude, da zadrži stručnjake. Kažete – koliko košta državu jedan lekar? A, zamislite koliko roditelje u Srbiji košta jedan lekar, pre svega one koji iz unutrašnjosti studiraju u univerzitetskim centrima, a i oni koji žive u gradovima koji su univerzitetski centri? Da li vi znate koliki su troškovi svakog roditelja ili već ko se brine o tome da finansira studenta medicine? To je zaista mnogo. Ali, problem je u tome, i juče smo mi o tome govorili, što je neverovatno da mi danas u Srbiji imamo lekara, i to dosta lekara kod Fonda za zapošljavanje, nezaposlenih. To je taj problem. Problem je što naši mladi lekari i sada sami plaćaju specijalističke studije. Bile su te dve akcije, juče smo to govorili, kada su zaposleni ti najbolji studenti medicine i to je odlično, ali i dalje ima mnogo završenih lekara koji su na tzv. birou rada i koji nemaju šanse zato što nemaju saglasnost ministarstva, zdravstvene ustanove da ih prime, zato što i dalje još uvek se ne pominje da će biti skinuta zabrana sa zapošljavanja u javnom sektoru. To su ti realni problemi u okviru kojih može da se govori i o problemima patenata i onih koji izumeju te patente.
Hvala. Pravo na repliku, gospođa Maja Gojković. Izvolite.
Hvala. Samo kratko. Nisu odlazili samo potomci četnika ili, bolje rečeno, pripadnika kraljevske vojske, odlazili su mnogobrojni koji se nisu slagali sa komunističkim režimom Josipa Broza Tita i Komunističke partije Jugoslavije, odlazili su masovno. Najveći talas migranata i, kako se ono govorilo ranije, gastarbajtera, to je bilo za vreme Titove vladavine i vladavine komunista, koji su prosto pospešivali politiku odlaska i time rešavali neki socijalni mir u našoj državi. To su bile reke i na desetine hiljada ljudi je odlazilo da radi u Nemačkoj, odlazili su da rade u Austriji, pojedini delovi Srbije su gravitirali ka Francuskoj, dosta njih je odlazilo, i Srba i Albanaca, da radi u Švajcarskoj, Hrvati su odlazili ka Švedskoj. Mnogi Srbi su odlazili, recimo, da rade pedesetih, šezdesetih godina u Švajcarsku kao zubari. Prema tome, ne može da se govori o tome da se sada nešto nečuveno dešava. Roditelji su uvek stradali. Roditelji su uvek stradali zato što žele najbolje svom detetu. To, takođe, nije ništa novo. Možete da zamislite kako su stradali roditelji koji su pokušavali da školuju svoju decu takođe u Titovom režimu i za vreme Komunističke partije, posle Drugog svetskog rata, ako su oni bili po zatvorima, a supruge ostajale sa decom da izdržavaju decu i to su sada časni i pošteni ljudi koji su završili fakultete. Takav primer znate i sami u slučaju moje porodice. Zamislite ta vremena, kako je to bilo strašno biti protivnik jednog režima, jedne političke partije i imati želju da školujete svoje dete u Beogradu, a ne može da bude primljen u dom zato što nema političke preporuke koje su se izdavale, odnosno političku podobnost, jer mu je tata bio u zatvoru. Znači, to takođe nije ništa epohalno u ovoj državi, samo što ovde nam komunističkih predrasuda i ovde nema političkog obeležavanja dece ko može, ko ne može da ide u školu i čiji roditelj ima više ili manje para, nego postoji jedno društveno raslojavanje na ljude koji imaju više para, na one koji imaju, hajde, recimo, pošto građanskog sloja od devedesetih ovde više ni nema, tako i nešto ljudi sa nižim primanjima ili siromašnim ljudima. Što se tiče specijalizacija, što se tiče zapošljavanja, da li to mene pamćenje vara, ali, koliko znam, svake godine predsednik države i ministar Lončar na stotine radnih mesta, mlade lekare, omogućavaju i primaju se i dobijaju se specijalizacije. Da vidimo u kojoj je to državi tog zapada gde se toliko masovno u poslednje vreme odlazi, kako vi kažete, a nije baš masovno, juče i prekjuče je izneta tačna brojka, gde im država daje posao. Hajde recite mi, gde to država na stotine i stotine radnih mesta ovako na tacni daje, u Srbiji da. U Srbiji da i, kao što ste čuli biće, nije to samo najava, stvarno će biti povećane plate medicinskim sestrama i doktorima i svake godine se povećava onoliko koliko Srbija može. Ne možemo mi da se takmičimo sa Nemačkom, sa Švedskom, sa Holandijom, sa Švajcarskom, pa niti su oni imali sankcije, niti su bili bombardovani. Ne može od nas da se očekuje da mi budemo Švajcarska, kad Švajcarska od Vilijama Tela nije ispalila nijedan metak. Normalno da idu u razvijenije države, tamo gde je sve uređeno, ali te države nisu imale krvničke sankcije 10 godina i te države nisu bombardovane, gde je uništeno sve. Moj grad, Novi Sad, u kome sam, je bukvalno devastiran. Mi smo neki čudan narod i neka čudna država, kao feniks se opet rađamo i opet smo država u regionu koja je uzor mnogima. Takvi smo, valjda je zato simbol Srbije ona ramonda, onaj cvet kome treba dve kapi vode i on se ponovo rodi. Eto to je Srbija. Mi smo ponovo stali na noge i mladi ljudi će sve manje odlaziti, neće se to zauvek zaustaviti, ne zaustavlja se već desetinama godina. Da ne merimo od pre Prvog svetskog rata, da merimo od Drugog svetskog rata, odlaze u čitavoj Evropi. Ako budemo i kad budemo članica EU, opet ćemo biti u tom krugu gde će neki dolaziti a neki će odlaziti. Nemojte tako, nemojte tako, država zaista vodi računa. Ministar sam ima mnogobrojne podatke. Mi radimo na tome da u ovoj državi bude mnogo bolje. Posle mnogobrojnih muka, pa i sada nam nije lako i mi smo jedina država u Evropi kojoj neko otima deo teritorije. Kada bi nas ostavili na miru, mi bismo se posvetili samo obrazovanju, samo nauci, posvetili bismo se samo povećanju plata, da nemamo još po neki problem, da nam u istom momentu kada jačamo državu ekonomski, kada jačamo državu politički veliki deo zemalja otima deo teritorije. Znači, nije istina da smo za sve krivi. Ja sam slušala i juče vašu diskusiju. Bolji smo od onih prošlih. Ma, mi smo najbolji. Mi smo najbolji. Do sada ovako vredne vlade i ovakvog predsednika države nije bilo u Srbiji, da neko radi danonoćno da bude bolje. Zato očekujemo razumevanje od političkih stranaka bez obzira na kom smo političkom diskursu, da svi radimo na tome da nam bude bolje, pa kad situacija bude bolja u državi onda možemo da se razlikujemo u nekim finesama, da levičari, ne znam, malo više pažnje obraćaju na kulturu, na nauku, na zaštitu životne sredine, obrazovanje itd, a onda oni koji su umereno desno više pažnje obraćaju na neke druge stvari. Tako se dele partije u Evropi, u zemljama u kojima niko nikom spolja ne otima ništa, a mi moramo da radimo zajedno da neke probleme zajednički rešavamo. Tu je razlika između Aleksandra Vučića i razlika između Đilasa, Aleksandra koji radi i Đilasa koji čini sve da nam oteža put da sprečimo mlade ljude da odlaze iz ove države. Hvala.
Hvala, gospođo Gojković. Pravo na repliku ima Vjerica Radeta. Izvolite.
Mi ovu vlast nemamo potrebe da upoređujemo sa onom prethodnom, ali smo rekli juče, a evo ponovićemo to i danas, kada vi insistirate na tome, da su oni pre vas bili mnogo lošiji od vas, ali to ne znači da je ova vlast dobra. Ne možete nas naterati da to kažemo, jer zaista ima puno mesta, uvažavajući i te objektivne razloge o kojima ste govorili, ali ima puno mesta gde može mnogo bolje i efikasnije da se radi. Opet ste rekli – masovno iseljavanje. Nikada niko od nas nije pomenuo masovno iseljavanje. Nadamo se da masovnog iseljavanja ni iz jednog dela Srbije nikada neće biti, i to ne želimo svakako. Da neki ljudi idu tamo gde misle da im je bolje, idu, išli su i ići će, i to uopšte nije tema onoga o čemu sam govorila na samom početku ove rasprave. Jeste nedopustivo da imamo nezaposlene lekare, jer jeste činjenica da sve više lekara odlazi iz Srbije, jeste činjenica da je prosek starosti lekara u Srbiji veoma visok. Istina je, naravno, da ne može neko biti dobar lekar i dobar specijalista ako nema i značajan broj godina. Ne može se postati lekar samo završetkom medicinskog fakulteta i svi to znamo. Mora se omogućiti svakom… Nedopustivo je da i danas lekari, mladi ljudi koji su završili medicinski fakultet volontiraju po godinu ili dve godine dana bez ijednog dinara nadoknade. Mi o tome govorimo. Nije sporno da su napravljene dve akcije zapošljavanja lekara, dve akcije su bile, mislim jednom stotinu, drugi put 70 lekara, i to niko ne spori i niko ne kaže da je to loše. Loše je zašto se nije povelo računa da svi lekari budu zaposleni, jer ljudi iz te oblasti govore da je problem što su nam lekari sve stariji, da treba čekati, jer ovi mladi lekari koji su dobili specijalizacije, treba čekati najmanje pet godina, specijalista se ne postaje za mesec dana. Mi svi to znamo. Nije to nešto… Nemojmo dozvoliti da neko mora sam da se dovija, da ne znam ni ja kako, da roditelji dižu kredite, prodaju nepokretnosti itd. da bi tim mladim lekarima omogućili da upišu specijalističke studije. To se i dalje dešava. Nije samo ono što smo gledali u medijima, onih 170 lekara koji su primljeni, koji su dobili specijalizacije, koji su bili najbolji studenti i to je dobro, ponavljamo, ali mora to malo da se proširi mimo onoga što se vidi na televiziji. Mi smo o tome takođe juče govorili. Postoji život u Srbiji koji se ne vidi na televiziji, koji se vidi u komunikaciji sa ljudima, koji svi mi vidimo u svom okruženju rođaka, prijatelja, komšija, koga god. Početak ove rasprave je krenuo od Zakona o patentima i o pominjanju Vinče. Znate, u Vinči i danas problemi nisu rešeni. Predsednik naš je držao sa naučnicima iz Vinče konferenciju, mislim, negde još 2015. godine i Filip Vukajlović je bio jedan od učesnika konferencije. Problemi koji postoje u Vinči još uvek nisu rešeni. Mislim da i vi to znate. Nećemo da kažemo da se ne pokušava nešto rešiti, ali je još daleko od rešenja. Znate, napravi se pogrešan kadrovski izbor, kao što je bila ona direktorka koja je opljačkala Vinču, koja je svom nevenčanom suprugu dala enormno visoku platu, a mi ovde pričamo da li treba plaćati naučnike u Vinči. Da, naravno da treba. Naravno da oni u Vinči rade sve što je vezano za njihov posao je vezano za nauku i naravno da i što provedu na radnom mestu i radnom vremenu jeste bavljenje naukom. Tamo su ljudi naučnici.
Hvala gospođo Radeta. Pravo na repliku Maja Gojković. Izvolite gospođo Gojković.
Želim da reagujem zato što ste izneli jednu optužbu na račun bivše direktorke Vinče koja je apsolutno neistinita. Vi morate ovde da donesete dokaze i da kažete kako je opljačkala gospođa Marčeta Vinču. To je neistina. Apsolutna neistina. Prvo ona nije zaposlila svog supruga tamo. Taj suprug je radio godinama pre spinovanja u jednom ili u dva dnevna časopisa, odnosno dvoje dnevnih novina i veliki novac je inače izdvojen za tu kampanju protiv bivše direktorke, baš zato što je ona na osnovu izveštaja Državne revizorske komisije htela da napravi red u tom institutu. E, zato je ona stradala. I žena je časno podnela ostavku, jer je htela da pokaže da joj nije stalo do pozicije direktorke. I u Vinči postoji jedan drugi suštinski problem. I videćete i sada je izabrana nova direktorka. Želim joj sve najbolje na tom mestu. Znam da ima dobre namere, v.d. je direktor. Imaće velike probleme ako bude istrajala na tome da napravi red i da stavi stvari na mesto u Institutu Vinča. Imaće velike probleme. Opet će je napasti ista grupa, opet će se spinovati. Nešto će izmisliti protiv nje. A, ovo što ste vi izneli je teška neargumentovana optužba. Prekršajna prijava nije podneta ni protiv supruga njenog ni protiv bivše direktorke Vinče. Jednostavno ta grupa koja je napravila hajku protiv nje je bila zadovoljna što je ona podnela ostavku, pa su prestali. Kao što su digli glavu misleći da će ona ponovo biti postavljena, pa su se iznenadili što je nova direktora. Najavljivali su protiv nje ovo ili ono. Postoji tamo jedno jezgro ljudi koji ne želi dobro Institutu Vinča. Ja vam to garantujem. Dosta stvari znam. Znam šta se tamo dešava, dubinski. I to nije pitanje nauke i nebrige. To je pitanje nečeg drugog. I nemojte samo Vinču da gledate samo kao naučnu ustanovu. Ima tu mnogo delatnosti koje su izgleda problem nekima i boje se za ishod tih njihovih delatnosti. Zato vam kažem treba da damo, opet je žena na čelu Instituta. Zato joj želim mnogo, mnogo uspeha. Jer da je samo Vinča pitanje nauke bilo bi joj lako. Ali pošto je izgleda Institut Vinča pitanje svega i svačega neće joj biti uopšte lako. Ali ja joj želim da ne podlegne hajkama i da istraje na tome, i da ni slučajno ne da ostavku. Slučajno da ne da ostavku. Evo ja ću joj davati svaki put javno podršku, jer prvu su oterali na jedan strašan i neprimeren način. I niko od naučnika nije jednu reč rekao da zaštite tu ženu, koja je otišla i kojoj suprug ništa nije uradio. Pa imao bi valjda za tih šest, sedam meseci valjda prekršajnu prijavu. Kako je dala ostavku niko ga nigde više nije spomenuo, ni nju ni njega. Spomenuli su ih pre jedno deset dana, kada su možda posumnjali, možda se ona vrati. I videćete takve tendencije u nekim pojedinim novinama i sami znate gde to izlazilo, kako misle da će nešto da se desi, i to je vrlo indikativno u kojim novinama izlazi, oni skoče na njih preventivno. Vide da nisu izabrani i povuku se. Ja želim novoj direktorki v.d. direktorki sve najbolje. Mi kao parlament, ako želimo dobro Naučnom institutu Vinča sa kojim država ima zaista ozbiljne planove, žele da ih iskoriste na pravi način, da prave tamo i naučno-tehnološki park, mi svi treba da damo, zaista podršku i njoj i struci, a onim drugima koji se bave politikom ili koji su uplašeni za ono što su radili u Vinči jedno vreme, i za to što će se to uskoro i otkriti neću da dam podršku, niti ću da podlegnem halabuci pojedinih medija, gde čim oni skoče mi svi moramo da budemo na njihovoj strani. Što se mene tiče u ovim godinama ne moram da bude ama baš ni na čijoj strani, nego na strani samo pravde i istine. Hvala.
Hvala gospođo Gojković. Pravo na repliku, Vjerica Radeta.
Samo kratko, možda pre konstatacija. Mislim da je nesporno i gospođi Gojković i meni da u Vinči postoje problemi, kao što je nesporno da te probleme treba rešavati. Samo sam rekla da se za probleme zna od ranije i da smo ih mi isticali još 2015. godine i svakako da svako ko pokuša da reši neki problem, kao što su problemi u Vinči, a manje više znamo kakvi su, svakako da svako ozbiljan u državi će dati podršku za rešavanje takvih problema. Zato je krajnje vreme, znate, mnogo godina je prošlo od kada se zna za probleme za Vinču, od kada se promenila vlast, a problemi i dalje postoje. Dakle, hajde da se požuri sa rešavanjem tih problema pa da podvučemo crtu i da kažemo – problemi su bili ti, ti i ti, zbog toga će odgovarati taj, taj i taj, zbog toga je odgovarao taj, taj i taj, podvukli crtu i nastavljamo dalje da se bavimo naukom u Vinči, što jeste posao tog instituta. Hvala.
Hvala gospođo Radeta. Reč ima prof. dr Aleksandra Tomić. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Po amandmanu, a u svetlu ovoga što je moja koleginica, predsednica Maja Gojković govorila. Znate šta, kada govorimo o patentima, moramo da budemo krajnje realni. Znači, broj patenata na milion stanovnika je u Srbiji 39, u jednoj Nemačkoj 500, a u Južnoj Koreji i Japanu preko 2000. Znači, da biste imali veliki broj patenata kao država, recimo u Hrvatskoj je duplo više nego kod nas, preko 60, znači država mora da stvori ambijent da bi mogli jednostavno mladi istraživači da rade. Da bi oni radili, oni moraju da budu zaposleni kod poslodavaca i da bi prijavili kao patent, kao nešto što je novo, pronalazači moraju da se registruju u Zavodu za zaštitu intelektualne svojine i za njih mora da stoji određeno pravno lice. Prema ovom amandmanu, na ovaj član na koji ste podneli amandman kao predlagač, upravo stoji ono što je jako važno za ovaj zakon, a to je da pravno lice, odnosno poslodavac kod koga radite treba da bude vlasnik tog patenta. Ukoliko to nije, onda zaista postoji tržište plaćanja kupovine patenata, bez obaveze da se isplati, recimo tom pravnom licu kod kojeg se istraživač nalazi i zaposlen je. Zbog toga je, setićete se, još za vreme stare Jugoslavije, bio jako veliki broj kupovine mladih istraživača, bez saglasnosti poslodavaca kod kojih su radili i tako smo došli do toga da razvijene države, članice EU imaju jako veliki broj patenata, jer oni na kraju krajeva imaju razvijenije ekonomije i na osnovu tih razvijenih ekonomija viši standard i plaćaju mlade istraživače i kupuju kao gotov proizvod. Upravo ovo o čemu je gospođa Gojković rekla, jako je važno da mi imamo registraciju poslodavaca i država o tome koliko patenata imamo, jer da to nije radila Južna Koreja i Japan, danas ne bi imali 2000 patenata na milion stanovnika. Zato su razvijeni sistemi uopšte informacionih tehnologija, nova industrijska rešenja, četvrta industrijska revolucija. Upravo pripadaju ovim razvijenim državama koje po broju stanovnika kao što vidite, nisu tako velike. Znači, nisu tipa kao što su Nemačka, Amerika, Rusija, ali Južna Koreja ima 51 miliona stanovnika, pa pomnožite puta 2000 patenata, pa ćete da vidite gde je njihova privreda, a gde je privreda, recimo članica zemalja država EU i gde su stope rasta njihove, a gde su stope rasta upravo ovih država koje imaju patente. Znači, Srbija je krenula putem razvoja upravljanjem znanjem, kada govorimo uopšte o privredi. Zbog toga i jesmo spojili ovo juče što smo pričali, dualno obrazovanje, učenje kroz rad, spojili smo privredu, spojili smo fakultete, ali zato želimo da čuvamo naše pronalazače i pronalaske, upravo zbog toga da bi zadržali mlade ljude u Srbiji. I zadržaćemo ih sigurno sa ovakvim pristupom Vlade Republike Srbije i predsednika Srbije i time suštinski mi zaista aktivno radimo na tome da mladi istraživači ostanu ovde u Srbiji i imaju ambiciju da rade ovde, kod naših poslodavaca. Da li su oni strani ili domaći poslodavci, potpuno je svejedno. Bitno je da su oni u Srbiji i da ti patenti budu vlasništvo Republike Srbije. Zbog toga amandman koji ruši ovakav koncept jednostavno ne treba prihvatiti. Hvala.
Hvala, koleginice Tomić. Po amandmanu, Milorad Mirčić. Izvolite.
Srpska radikalna stranka u svojim amandmanima želi da zaštiti autore patenata. Znači, želi da zaštiti pojedinca. Mi smo svedoci da oni koji su izumitelji, oni koji su tvorci patenata, ovde u ovom sistemu kakav je ustrojen i ovim predlogom zakona mogu da budu oštećeni, mogu da budu na neki način diskriminisani. Zašto? Zato što imamo mi, srpski radikali, uvek dobre primere iz prošlosti. Gospodo, u "Galenici", mnogi naši lekari, farmaceuti, na bazi dobre volje svog naučnog doprinosa radili su na razvoju mnogih lekova, ne malog broja. Nisu u ono vreme razmišljali da može da dođe do transformacija, pa nisu do kraja, na kraju krajeva ni zakon baš nije bio precizan, zaštitili svoje autorstvo, nisu zaštitili patent. Sada imamo situaciju da je "Galenika" privatizovana, oni ljudi koji su tvorci tih medikamenata koji se proizvode i dalje u "Galenici" su ostali uskraćeni, a strani kapital, odnosno kupac "Galenike" protiv svih logika uživa dobrobiti u smislu profita koji ostvaruje proizvodeći i prodajući te lekove koje su naši lekari, naši farmaceuti proizveli. Te priče da su kompanije u kojima radi omogućile uslove, samo su delimično ispravne. Razmišljanje je ispravno. Patent, uopšte inovacije, izumiteljstvo, je stvar pameti, dostignuća i iskustva pojedinca ili grupe pojedinaca, a to što on radi na tom radnom mestu, to samo doprinosi da njegovo znanje dođe do izražaja u poboljšanju svega onoga čime se on bavi i čime se bave drugi. Ovde vlada logika da tamo gde radi, kompaniji sve pripada, a ne pripada onome ko je tvorac tog patenta. A on može da odluči da li će sa kompanijom u kojoj radi da potpiše ugovor i da svoje autorsko pravo na neki način ustupi ili njemu da bude nadoknada isplaćena, a ne da se po automatizmu kaže - kompanija ili država. Čemu to vodi? Gde to ima u svetu? To nigde u svetu nema. Na šta bi to ličilo samo u oblasti medicine da se primenjuje ta logika? Kaže se - specijalizaciju kardiohirurg je obavio zahvaljujući tome što je koristio sredstva, prostorije i sve ono što mu omogućava država ili instituti i ne možete, gospodo, vi, kao kardiohirurzi, ne možete baš tako da zanemarite, vi bi morali to prilikom odlaska ili bilo šta drugo, da nadoknadite državi. Nema te logike, to nije logika razmišljanja. Na ovaj način se stimulišu pojedinci da se bave inovacijama, da što više imaju patenata i da što više tih patenata bude u primeni. Ta logika koju koleginica navodi, Japana, Koreje i ostalih, koleginice, upravo su oni krenuli ovako kako mi srpski radikali vama govorimo - zaštita prava pojedinaca, to je suština, a ne da kompanija kaže - to si uradio zahvaljujući nama. To je samo jedan od preduslova, a nije uslov. Mogao je on to da uradi i u svojoj šupi, u svojoj radionici, koliko ima patenata na kojima radi. Ovde se raspravlja o stvarima koje su vezane za individualne sposobnosti. Ja vam govorim na primeru "Galenike", i to je tragedija. Nije mali broj lekara koji i dan danas žive od neke penzije koja nije baš visoka, a tvorci su i autori mnogih lekova koji se i dalje proizvode u "Hemofarmu", u "Galenici" i u mnogim fabrikama. Oni gotovo da nemaju nikakva prava da bi eventualno zaštitili ono što su oni svojom pameću i svojom sposobnošću stvorili. Tako da moramo voditi računa o tome.
Hvala, gospodine Mirčiću. Reč ima gospođa Maja Gojković. Izvolite.
"Galenika" je inače fabrika koja je osnovana 1945. godine. Sve razumem, i da se političke stranke menjaju, i vremena su takva, ali, ne možemo i neprirodno je da ostanemo isti. Ali, da ću iz stranke kojoj sam nekada pripadala čuti levičarske stavove, komunističke stavove, to je za mene zaista iznenađenje, da je sada Srpska radikalna stranka zagovornik one Titove floskule - fabrike radnicima. To je za mene zaista nešto novo. Oni koji su se zapošljavali ne samo u fabrikama, bilo gde u Srbiji, u državnim firmama, u državnim fabrikama, nisu radili za platu, pa ja ne znam za čega su onda oni radili? Ako se zaposliš u državnoj firmi, ti radiš za platu, plaćen si manje ili više. Prirodno je da su svi ljudi nezadovoljni sa svojim platama, pa i onaj ko ima 200 hiljada, on misli da mu je bolje da ima 250 hiljada, a onaj ko ima jako malo, prirodno je da teži tome da ima više. Ali, tu gde mi radimo, u državnim firmama, mi obavljamo svoj posao za koji smo se zaposlili za platu i ni za šta više. "Galenika" je državna firma. "Galenika" nikada nije bila akcionarsko društvo ili deoničarsko društvo, gde zaposleni imaju prava i na nekakav profit od svog rada uz platu. Vi kažete - mogli su to da otkriju u šupi. Pa, zašto nisu? Znači, recepturu za lek. Nije lek patent, ali receptura jeste. Zašto nisu? Zašto su se zaposlili u "Galenici" kao farmaceuti ili kao doktori? Da bi primali platu, koja je bila mala ili velika, ne znam, nikad se nisam bavila "Galenikom", osim da kupim njihove proizvode u apoteci na recept nekog doktora koji mi to prepisuje. Ali, izvinjavam se, ta "Galenika" kao državna firma je omogućavala tom nekom o kome vi uopšteno govorite i davala resurse. Jer, u šupi to ne može, verujte. U šupi ne može da se otkrije lek. Ko smatra da u šupama može da se otkrije lek, neka ide u šupu i neka proba da otkrije lek. "Galenika" je davala resurse. Prvo, nijedan tamo nije ništa otkrio sam. Radili su sa svojim kolegama. Vi sad kažete - oni su u penziji. Pa, u penziji su i primaju penzije i to je tako normalno. Evo, mnogi od nas neće imati penziju, pa šta sad da radimo? Da teretim državu da imam neka autorska prava na osnovu toga što sam šest-sedam godina ovde predsednik parlamenta pa sam nešto patentirala što nije postojalo ranije? Ja primam platu za ovaj posao. Ovi ljudi tu po hodnicima koje srećete i koji nam omogućavaju da radimo, da imamo sednicu, primaju platu za to. Onaj ko vozi autobus, pa nije vlasnik autobusa, on se zaposlio u Gradsko saobraćajno preduzeće i prima platu za to, zato postoje plate. Tako je i u privatnim firmama. Nisi ti suvlasnik firme ako te neko primi u tu firmu. To je komunistički način razmišljanja – fabrike radnicima. Država je dala plate, država daje penzije, privatnik daje plate. Ako nisi zadovoljan sa platom kod privatnika, ideš i tražiš neko drugo radno mesto. Ništa vas ja ne razumem, osim stvarno da je to jedna vrsta populizma i da sad vičemo – fabrike radnicima, zato što svi imamo tu neku pomalo jugonostalgiju. Ja je nemam, ja nisam komunista i nemam jugonostalgiju i meni se sviđa kako sad izgleda država. Država treba da bude moderna i da liči na sve druge evropske države u koje ti ljudi koji su nezadovoljni što ne mogu nešto da patentiraju, jer su dobijali platu za to što su radili, teže ka tome. Nemojte mi reći da je Nikola Tesla sve to izumeo samo zato što je Nikola Tesla. On je genije, on ništa nije ostvario u Austrougarskoj, jel tako, ali kad je otišao u SAD, on je postao svetski poznati naučnik. Znači, ima nešto i u toj Americi, nije sve u genijalnosti čoveka. Što nije izmislio u Austrougarskoj nešto? Znači, to je povezano. Ali, stvarno, da neko ko radi u državnoj ustanovi na mestu na kome treba da otkriva recepture za lekove, da je to sve njegova svojina, a da ta država nema ništa od toga, i fabrika i institut, ne mogu sa tim da se složim. Zato što stvarno, dajte mi primer otkrivanja dobre recepture, a da nije ovo – kupite parče plastike, biće vam bolje, i glava i leđa i lakat, i ne znam ni ja šta, da je otkriveno u šupi, a ne u ozbiljnoj naučnoj ustanovi ili u fabrici, kao što je bila, i kao što je, pretpostavljam, i sada, „Galenika“, „Hemofarm“, itd.
Hvala, gospođo Gojković. Sada reč ima dr Aleksandra Tomić, to je pravo na repliku, pa onda Milorad Mirčić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Gospodin Tesla je, ako se sećate, vodio sudski spor sa gospodinom Markoneom upravo oko patenata i na kraju izgubio taj sudski spor. Zašto je izgubio sudski spor? Zato što je upravo svoj radni odnos ostvarivao kroz određenu firmu koja je finansirala mogućnosti da on izvodi određena istraživanja u cilju pronalaženja novih pronalazaka za koje kažemo da su patenti. Znači, govorimo o nečemu što se dešavalo skoro pre gotovo dva veka. Kada govorimo o gospodinu Pupinu, reći ću vam da je on bio jako blizak prijatelj tadašnjeg predsednika Amerike i on je državi Americi poklonio svoj patent, ali za uzvrat tome je dobio da se otvori 100 naučno-istraživačkih centara u Srbiji tada. Znači, hoću da vam kažem da su pronalasci pitanje zaista odnosa poslodavca i istraživača. Zašto? Zato što i na osnovu ovog člana 8. vi vidite ovde da istraživač obaveštava svog poslodavca da će se baviti pronalaskom, da se iznađu mogućnosti da naprave određenu vrstu ugovora kakav će odnos imati, znači, nakon njegovog istraživačkog rada i njegovog završenog posla. Ukoliko se oni ne dogovore na početku, on ima pravo da to radi za neko drugo pravno lice. Druga stvar, ukoliko i završi taj posao, a nije zadovoljan sa tim kako je svoj ugovor rešio, on ima pravo preko suda da traži naknadu. Ali, šta je državi važno? Da ga ima u registru patenata. Jedna Kina je sada prijavila 1,3 miliona patenata. Znači, mi kao država nije dobro što imamo samo 39 patenata na milion stanovnika. Bilo bi bolje da imamo 60 kao Hrvatska, ili 100, ili da se nosimo sa razvijenim ekonomijama, članicama država EU, ali ne možemo ukoliko nemamo taj spoj privrede, nauke, obrazovanja i jednostavno podršku države za ovakav posao. Ovaj zakon je podrška za to. Hvala.
Hvala, gospođo Tomić. Pravo na repliku ima gospodin Mirčić. Izvolite.
Pre svega, ne razumem zašto koleginica Gojković uopšte pravi neko poređenje i nama radikalima pripisuje neke levičarske ideje. Ona sama zna da je socijalni program srpskih radikala preuzet od socijalista i to je potpuno jasno. To je preuzeto od Svetozara Markovića i tu SRS uvek s ponosom govori da se borimo za poštovanje prava pojedinaca. Grubo objašnjavajući, razlika između desničara i levičara je što desničari gledaju da kroz interes pojedinca zaštite interes društva, a levičari kroz interes društva da zaštite interes svakog pojedinca. To je u gruboj nekoj podeli, mada nemate toga ko će jasno da izdefiniše šta je levičarska, a šta desničarska ideja, pogotovo trenutno u Srbiji. Ono što je ovde potpuno jasno, da zbog nerazumevanja i nepraćenja onoga o čemu sam govorio došlo je do određenih kolizija. Naime, nijedan od ovih za koje sam govorio koji su izmislili lekove, i to na neki način dali kao svoj doprinos „Galenici“ nije bio zaposlen u „Galenici“. Ja mogu čak i prezimena da govorim. To su ugledni profesori koji su pedijatri, koji su iz oblasti stomatologije, iz različitih oblasti medicine, ali nijedan nije bio zaposlen u „Galenici“. To je bio društveni sistem upravo ovo – fabrike radnicima. Sada je to privatizovano. Oni nemaju nikakva prava, nemaju osnov da se zaštite njihova prava, ne može se zaštititi i ispoštovati pravda prema njihovim potomcima. Jel vi shvatate da je došlo do transformacije iz društvenog u privatno? Samo jedan previd je napravljen. Čujem da je koleginici nejasno kako će raditi to, a da nisu zaposleni u „Galenici“. Oni su radili kao pedijatri, radili su kao stomatolozi, pa su se bavili naučnim radom, a nisu radili u „Galenici“, nisu to radili u „Galenici“, u kompaniji „Galenika“, ako sam jasan. Radili su na pedijatriji u klinici u Beogradu, radili su na stomatologiji u Beogradu, radili su na fakultetu, nisu bili direktno zaposleni u „Galenici“ ni pedijatri, a ni stomatologija nije privatizovana, ali je „Galenika“ privatizovana, gospodo. Oni imaju prava zbog promene vlasništva, imali bi prava da im je zakon omogućavao zbog promene vlasništva da imaju neku nadoknadu ili njihovi potomci, ali se nije vodilo računa o pravima pojedinaca i nije se računalo da je to rezultat njihove pameti, njihovog znanja, a ne zato što su oni imali određene uslove. Nisu svi izumi zato što imate određene uslove. Onda kako bi svrstali Njutnov zakon, kako bi Njutna svrstali? Pa na njega je pala jabuka. Šta bi onda rekao? E, zato što je jabuka vlasništvo Engleske ili ne znam koga, e, zato ti trebaš Engleskoj. Nemojte tako da banalizujete stvari.
Hvala, gospodine Mirčiću. Reč ima Maja Gojković. Izvolite.
Uopšte ne banalizujem. Upravo se borim protiv takvog načina diskusije. Vi banalizujete. Vi banalizujete ovu temu. Čekajte, opet dolazimo na moju diskusiju. Sami ste sada rekli – ljudi nisu radili u „Galenici“. Pa gde su radili? Gde su radili? U bolnicama? Jel tako? Kažete da su to neki doktori koji su radili u državnim bolnicama? Opet su koristili državne resurse. Dobijali su platu za to. Danas ljudi dobijaju platu kada idu negde da rade. Da li imaju pravo da dobijaju naknadu za recepturu leka koji je proizvodila državna fabrika „Galenika“ nekada? To pravo se potražuje na neki drugi način. Moraju da imaju dokaze da su oni to uradili, a ne medicinska ustanova u kojoj su radili, čije su resurse koristili, da li su to uradili samostalno ili sa kolegama, mislim, ne možete Njutna da poredite sa patentima i sa recepturama i tako, jer to je banalizacija diskusije, i onda da to svoje pravo potražuju pred sudom. A naslednici? Naslednici, ako ovo prethodno pitanje nije rešeno i oni nisu dokazali da su oni isključivo samostalno nešto patentirali nemaju pravo sada da naslede nešto što ni oni prvi prethodni njihov predak nije dokazao da je sam stvorio nekakav patent ili intelektualnu svojinu. Sami ste rekli da nisu uradili ništa privatno u nikakvim privatnim laboratorijama, da su radili u zdravstvenim ustanovama kao lekari, pedijatri, farmaceuti, ne znam ni ja šta. Svakog meseca su dobijali svoju platu za to, inače ne znam čime su se bavili onda u tim zdravstvenim ustanovama ako nisu bili zaposleni na tim radnim mestima da otkriju recepture za određene lekove. Nisu radili sami i nisu radili od svog novca. Prema tome, oni kada bih ja bila sudija u tom slučaju, njihovi naslednici, ako je to suština ove diskusije da vas je kontaktirao unuk od nekoga ko je nekada radio u državnoj bolnici pa je nešto uradio za račun „Galenike“ koja je takođe bila državna firma, slobodno recite, nek piše propalo, nek radi od svojih deset prstiju, nek nešto stvara, a neka se ne poziva na dedu, šta je deda nekada stvorio za platu koju je dobijao, recimo, 45 godina u svom radnom veku. Prema tome, sve je jasno, neko ko je radio u državnim firmama, u prethodnom periodu, nema pravo na to da tvrdi da je on nešto uradio samostalno. Dao je nesumnjivi doprinos našem društvu, ali za platu koju je primao. Za platu koju je primao i ništa više i ništa manje. Hvala Bogu i ništa manje. Svi ti ljudi koji su nekada radili imali su, hvala Bogu, i zdravstveno i socijalno osiguranje i ne vidim šta je danas problem što su se pojavili nekakvi unuci koji bi da žive od dedinog patenta. A da li je „Galenika“, da li oni imaju kao neka sporedna lica, sada neka prava u odnosu na privatizovanu „Galeniku“? Nemaju nikakva prava i nikakvih dodirnih tačaka ti unuci nemaju sa delatnošću „Galenike“. Hvala.
Hvala, gospođo Gojković. Sada reč ima ministar Zoran Đorđević. Izvolite.
Dobar dan. Prvo želim da odgovorim, odnosno da postavim par pitanja pošto ni meni nije jasno. Pričamo o patentima koji nastaju iz radnog odnosa i ovde jeste ideja da neke manjkavosti koje postoje do sada kada je su pitanju pronalasci i odnos poslodavca i onog pronalazača da se urede kako bi došlo do, da kažem, stimulacije svih onih koji rade upravo na pronalascima da to rade i da nemaju bojazan da iz radnog odnosa mogu da dobiju manje naknade ili da se neko njihovo pravo njima uskrati. Vi pričate o pronalascima van radnog odnosa. Pretpostavljam, sad ne znam da li imate vi odgovor na to pitanje, ali treba siguran sam da u to vreme i ko nije radio u „Galenici“ imao je neki ugovor sa „Galenikom“ o nekoj obligaciji koja postoji s obzirom da oni rade na nečemu zajednički sa „Galenikom“. Oni su taj svoj odnos uredili nekim ugovorom. Taj ugovor ili postoji ili važi i danas bez obzira na to ko je vlasnik „Galenike“. Ukoliko se promenio vlasnik taj ugovor i dalje važi i isto ono što se obavezala „Galenika“ u to vreme, ona je dužna i danas da ispuni. Tako da samo da preciziramo šta je, da ne pričamo hipotetički, ti podaci nama nedostaju. Hvala vam.
Hvala, ministre Đorđeviću. (Nataša Sp. Jovanović: Povreda Poslovnika.) Reč ima sada, dugo čeka, doktor profesor Marko Atlagić. Izvolite.
Uvaženi potpredsedniče Narodne skupštine, pošto me gospođa Maja Gojković spomenula dozvolite da dam dve rečenice samo. Potpuno je upravu i ona i ministar Đorđević, da je Nikola Tesla ostao u svom rodnom mestu ne bi ostvario ono što je ostvario. Neko ga je spomenuo, dozvolite da kažem dve rečenice da je ono 1. i 2. juna 1892. godine posetio Beograd, kako znate. To za one koji kažu da on nije Srbin, on je beogradskim studentima rekao, citiram – ja sam kao što vidite i čujete ostao Srbin i preko mora gde se ispitivanjima bavim, to isto treba da budete i vi i da svojim znanjem i radom podižete slavu srpstva u svetu. Ovo je odgovor onima koji su ovih dana i u štampi pitali i jutros na jednoj televiziji, šta je Nikola Tesla. Svakako da su uslovi jako bitni. Da, imaju pravo oni čiji su uslovi. To nije uopšte sporno i upravo ovaj zakon ide u tom smislu, da su ostali raniji zakoni, nema šanse ni u uslovima gde sam ja živeo, i gde je živeo Nikola Tesla, nema šanse da bi ostvarili, ovo što je Nikola Tesla ostvario ili ja da bih postao profesor u mom rodnom mestu ili da bih ja ostao profesor u svom rodnom mestu i Nikola Tesla, ne bi ostvario to što je ostvario da je ostao u Lici. Hvala vam.
Hvala vam, profesore Atlagiću. Poštovani narodni poslanici saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18,00 časova zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese zakone iz dnevnog reda ove sednice. Poštovani narodni poslanici, u skladu sa članom 87. Poslovnika Narodne skupštine sada određujem pauzu koja će trajati do 13,00 časova. Dakle, u 13,00 časova nastavljamo sa radom i zapamtio sam, odmah po nastavku, daću vam povredu Poslovnika, gospođo Jovanović. Hvala vam.
Poštovani narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Na član 9. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović.
Hvala, gospodine Milićeviću. Gospodine ministre, drago mi je da ste se vratili u toku ove rasprave zato što i treba da je usmerimo u pravom toku, kako ovaj zakon i ovaj predlog nalaže, a to je Zakon o izmeni i dopuni Zakona o patentima, jer pred ovu pauzu koja je usledila, došlo je do zaista nekih pojmova koji su, da tako kažem, pobrkani i netačnih informacija iz nekog ranijeg perioda, kako su se ljudima priznavali patenti u radnom odnosu. Član na koji smo mi podneli amandman, se upravo na to odnosi. Zbog javnosti, a i zbog vas koji ste čovek, kao i profesor Obradović, koji se školovao u to vreme, eto i neki od vaših saradnika, imam slobodu da kažem kao, na kraju krajeva, i ljudi iz moje generacije, moram da kažem da nije tačno da su ljudi i u vreme sedamdesetih, osamdesetih i devedesetih godina, koji su pronalazili i izumeli određene patente, koji se primenjuju u industrijskoj i drugoj proizvodnji bili samo plaćeni na svom radnom mestu u tim fabrikama, a nisu dobijali naknadu za svoj patent. Drugačiji je bio postupak i drugačije je to bilo pravno regulisano. Ja sam jedno vreme radila kao saradnik na Mašinskom fakultetu u Kragujevcu i mi smo tada kao platformu postavili, u stvari, tadašnji profesor akademik Dušan Simić i grupa naučnika sa tog fakulteta i Instituta „Zastava“ automobili, platformu za novi automobil „Jugoflorida“. On nije baš slavno prošao na tržištu, kasnije se strmoglavila proizvodnja u čitavoj „Zastavi“ zbog sankcija i rata koji je usledio. Pamtim da u tom periodu kada je prvi projekat počeo, ljudi Zastavinog instituta su i te kako bili nagrađivani i od strane Mašinskog fakulteta i od same grupacije „Zastava“ za svaku komponentu koju su oni izumeli, a da to ranije nije postojalo na onim ranijim modelima koje je „Zastava“ proizvodila na tom modelu. Nije bio samo slučaj to, nego već i u drugim velikim firmama širom Srbije, pa i u kragujevačkoj „Zastavi“, fabrici „Filip Kljajić“, pa i u „21. oktobru.“ Jednostavno, ovaj zakon sada i ovo vreme koje je došlo, pre svega zbog tehnološkog razvoja, a naročito zbog razvoja ovog IT sektora, dovodi do toga da ljudi moraju da pronađu način, ako to poslodavac naravno prepoznaje kao nešto što su oni ostvarili da zaštite svoj patent, jer na taj način jedino mogu na tržištu da ga eksploatišu iz radnog odnosa. Mi smo zbog toga reagovali u ovom članu, jer smatramo da nije dovoljno precizno definisan i da se ne štite baš na precizan način prava onih koji treba da zaštite svoj patent iz radnog odnosa, jer poslodavac njemu može da da tu mogućnost, odnosno da mu da poziv da krene u postupak. Znate, to nije ni jednostavno. Da biste vi nešto što ste izumeli kao novo, kao proizvod koji će da se primenjuje u privredi, da od toga dobijate određenu korist, put do toga nije ni jednostavan, ni lak, počev od prijave, počev od toga da Zavod za intelektualnu svojinu i drugi nadležni organi utvrđuju da li je to nešto zaista potpuno novo, pa do toga da vi to plasirate na svom tržištu. Zato smo reagovali da bude precizniji ovaj član. Saglasni smo sa tim, gospodine ministre, da svako bude upoznat u trenutku sklapanja ugovora o radu, da je to nešto što mu daje mogućnost iz radnog odnosa. Opet ponavljam, to je i ranije postojalo u onoj bivšoj Jugoslaviji, ali je bilo regulisano na drugačiji način. Dakle, nije tačno da su ljudi radili samo za platu. Sad, dolazimo do toga da li država dovoljno podstreka daje onima koji se upuste u to? To zaista jeste ozbiljan i veliki posao, da dođe do sertifikata da je ono što su oni izmislili patent, jer svaki čovek koji je uložio određeni intelektualni rad, ako smatra da je to nešto novo i ako je naučnik iz te i te oblasti, ako to nije zaštitio, onda on ima samo određeno autorsko pravo ili intelektualnu svojinu nad tim, a patent je nešto drugo i mi o tome raspravljamo. Mnogi su se usudili u Srbiji da to urade, a nikad ih niko nije ni pominjao sa ove skupštinske govornice. Dozvolite mi zbog toga da i neke ljude koji su to uradili u proteklih 10, 20 i 30 godina, ovde apostrofiramo, koji su sami, najčešće iz nekih svojih malih radionica, iz kućnih radinosti izumeli projekte koji se i te kako primenjuju, ne samo u Srbiji, nego u čitavom svetu. Dobro vam je poznat i gospodin Predrag Pešović koji je one čuvene nautilus baterije patentirao sa ekološkim gumicama koje su zaštićene još u 30 zemalja. Onda, imate gospođu Mirjanu i njenog supruga Stevana Oberkneževa iz Novog Sada. Možda niste znali, to su ljudi koji su izumeli patent kako da se na najbolji mogući način, a naročito je važno kada su ove poplave i sve nadaće izvuče vlaga iz zida koji je prečnika do jedan i više metara, da se ne bi uništilo to. Naravno, moram da pomenem i porodicu Milinković, zbog toga što smatramo, mi srpski radikali, to smo više puta govorili, ali sa ovakvim ministrom kao što je Zorana apsolutno je nemoguće da građevinari razvijaju domaći sektor građevinarstva, porodicu Milinković koji su jedan novi sistem gradnje izumeli i zaštitili svoj patent, a koji, nažalost nije dovoljno, još uvek, primenjen u Srbiji. Pominjao se ovde i srpski genije na kojeg smo svi ponosni, Nikola Tesla. On nije pokušao, pa zbog toga osujećen da štiti svoje patente i zbog toga izgubio na sudu iz radnog odnosa, nego baš, naprotiv, on je pokušao da ono što je uradio u drugim evropskim zemljama zaštiti i u Nemačkoj. Međutim, Nemačka tada nije bila potpisnica Pariske konvencije i zbog toga mu nije dala pravo prvenstva da to uradi pre onih koji su plagirali njegov naučni rad, a bili su neki naučnici iz Amerike. Mi smatramo da, zaista, država više treba podstreka da da ovim ljudima. Znate, gospodine ministre, možda će vam reći, ako pogledamo kratko ovo vreme za raspravu, koliko je registrovanih patenata u Zavodu u Srbiji. Nisu oni svi našli svoju adekvatnu primenu. Imate ljude koji su samo ljudi od nauke i dođu do toga, do tog mukotrpnog puta da zaštite svoje patent, ali nisu možda sposobni, kao gospodin Pešović, kao porodica Milinković ili neki drugi, da to plasiraju na nekim drugim tržištima. Nas su besomučne sankcije zapadnih neprijatelja Srba i otadžbinski ratovi osujetili u nameri da mi dalje neke svoje tehničke i tehnološke procese razvijamo i sada mi moramo da idemo u korak sa onima koji su, dok su nas bombardovali, razvijali svoju ekonomiju i svoju privredu. Ali, zapamtite, ekonomija znanja, a ne stranih investicija, je nešto što je budućnost Srbije.
Zahvaljujem, koleginice Jovanović. Reč ima predstavnik predlagača Mladen Šarčević, ministar prosvete, nauke i tehnološkog razvoja. Izvolite.
Hvala vam puno. Da se izvinem, ja nisam svojom voljom odsustvovao. U poseti Srbiji je generalni direktor UNESKO. Tema je obrazovanje i nauka, tako da zaista je retka prilika i važno je za zemlju. Ovo što ste rekli ste upravu. Međutim, ima drugi mehanizam. Ovaj zakon reguliše prava čoveka na patent. Njegove druge menadžerske sposobnosti mogu da dođu u obzir ili ne, ali mi imamo vrlo uspešan jedan fond koji radi dobro, gore u tehnološkom parku. To je Fond za inovacione delatnosti i mladi direktor Ivan Rakonjac je odličan. Tamo postoje grantovi i povezivanje privrednika i istraživača. Mi smo u poslednje vreme tu vrlo uspešni, tako da su mnogi ljudi sa idejama našli put do ovoga procesa proizvodnje. Princip otvaranja start-ap kompanija, kao što ste i rekli, recimo, na Mašinskom, Kragujevcu ili bilo gde je to, prosto, normalno. Sledeći korak je kada taj projekat negde proizvede dejstvo. Znači, da se ubrza taj proces akceleracije, kako se moderno zove to po svetu, jeste dalji važna korak da bi se to kroz taj tehnološki razvoj našao u proizvodnji. Taj momenat je mnogo bitan. Znači, ne treba samo ulagati u inovacije i tehnološke parkove, nego mu dati taj pravac i ubrzanje da ga priroda prepozna i tada smo završili celu priču. Otuda onaj poslednji naziv u našem Ministarstvu - i tehnološki razvoj, počinje da prvi put ima smisao na način kako mi to radimo. Hvala.
Zahvaljujem, ministre. Po amandmanu reč ima narodni poslanik Branimir Rančić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovani ministre gospodine Šarčeviću, poštovani gosti iz ministarstva, poštovana gospodo narodni poslanici, pauza je bila posle izlaganja profesora Atlagića, pa ću ja iskoristiti to, a i po amandmanu poslanice Nataše Jovanović. Juče je profesor Atlagić govorio o liku i delu, pod znakom navoda, Jove Bakića. Neću ga nazvati gospodinom, jer taj prefiks ne zaslužuje zbog svog primitivnog, prostačkog i agresivnog govora, punog mržnje prema predsedniku Aleksandru Vučiću i prema SNS. Dotični je izjavio da nas iz SNS treba juriti po ulicama motkama. To je čist plagijat, jer je to autorsko delo još jednog profesora sa fakulteta političkih nauka Radeta Veljanovskog, bivši član Pokreta slobodnih građana, a sada člana Samoodbrane, nekog političkog nedonoščeta. U NIN-u, 11. januara 2001. godine, izašao je članak pod nazivom „Linč u televiziji 5. oktobra“. Citiram - Rade Veljanovski je sa letvom stajao u dnu stepeništa između drugog i trećeg sprata. Ja dodajem da su falila još samo dva eksera i da to liči na srpsku kobru. Znate, letva sa dva eksera asocira na zmiju. Nastavljam – Milanović u plavoj košulji i sivo-plavim pantalonama silazio je prva. Lidija Radulović je bila iza. Tako nam je kada nam ulaze demokrate, rekla mu je. Veljanovski nije rekao ništa, već je sa letvom potrčao za njima. Završen citat. Rade Veljanovski je mentor jednog plagijata doktorske disertacije izvesne gospođe Radmile Čokorilo. Ova disertacija je prošla odbranu pred uglednim profesorima fakulteta političkih nauka. Mentor – prof. dr Rade Veljanovski, član – prof. dr Neda Todorović, predsednik – prof. dr Ratko Božović, dugogodišnji šef katedre za novinarstvo i političku sociologiju. Ne ulazeći u elaboriranje pomenutog doktorata, mogu da kažem samo da je Veće Fakulteta političkih nauka usvojilo izveštaj o plagijatu pomenutog doktorata, čiji je mentor prof. Veljanovski. Gle čuda, predsednik prof. Ratko Božović je još jedan mrzitelj predsednika Aleksandra Vučića i SNS. To se može zaključiti po njegovim komentarima na Televiziji N1 po hiper-kinetičkom govoru tela, po govoru u Kreščendu tonalitetu, gde prevazilazi i Dušana Teodorovića, koji kaže i nudi rešenje da se Aleksandar Vučić i SNS povuku sa političke scene i predaju vlast bez izbora. Dušan Teodorović je omalovažio rad Stojana Radenovića, jednog od najboljih matematičara na svetu i najcitiranijih matematičara, što je uticalo na pozicioniranje beogradskog univerziteta na Šangajskoj listi. Na kraju, još jedan profesor sa Fakulteta političkih nauka, Čedomir Čupić, koji izjavljuje da u Skupštini ne sede poslanici, nego nevaspitani ljudi, da svaku vulgarnu reč treba zabraniti, a nije našao za shodno da osudi vulgarni govor Sergeja Trifunovića. Profesor Čedomir Čupić dalje kaže – ako hoćete nekog da slušate, poput Jove Bakića, onda ga pozovite u Skupštinu da kaže šta ima, kao da je Skupština čekaonica na železničkoj stanici, pa u nju može da uđe i da kaže ko šta i kad želi. Na kraju, poručio bih da je mržnja prirodno neprijatno i destruktivno osećanje, koje najviše razara samu osobu koja mrzi. Na kraju, poruka jedna za ove mrzitelje. Mržnja se nikad ne smiruje mržnjom. Kada mrzimo, oduzimamo sebi nešto, a kada volimo, postajemo bogatiji. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem, kolega Rančiću. Po amandmanu reč ima narodna poslanica Ivana Dinić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, kolege narodni poslanici i poslanice, ja sam već u raspravi u načelu govorila o ovom Predlogu zakona i želela bih da pohvalim zakon koji je Vlada Republike Srbije predložila Narodnoj skupštini. Po pitanju ovog amandmana koji je podnesen na član 9, želim da kažem da je vrlo bitan član 9. koji tačno uređuje i one nedovršenosti člana 9. važećeg Zakona o patentnima. Tačno se uređuju odnosi poslodavca i zaposlenog po pitanju pronalaska nastalih u radnom odnosu. Ovim izmenama u članu 9. uređen je ne samo odnos između njih u smislu da je potrebna međusobna komunikacija i obaveštavanje zaposlenog po pitanju novog pronalaska, već takođe i obaveštenje poslodavca da li je podneo patentnu prijavu i da li će podneti, naravno sa obrazloženjem ukoliko ne bude podnesena, jer u tom slučaju zaposleni ima pravo da sam podnese patentnu prijavu. Takođe, ono što je bitno jeste da je zaposleni dužan da obezbedi tehničku pomoć za dobijanje zaštite i primenu pronalaska stvorenog u radnom odnosu. Vrlo je bitno i da ovo novo rešenje precizno upućuje da se način utvrđivanja visine naknade zaposlenog koji je predložio patent, odnosno obezbedio pronalazak u radnom odnosu kao i da pronalazak do kog zaposleni dođe mora da odgovara predmetu patenta sa kojim poslodavac mora da se složi. Hvala.
Zahvaljujem, koleginice Dinić. Reč ima, po amandmanu, narodna poslanica Ljiljana Malušić. Izvolite, koleginice Malušić.
Hvala predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima iz ministarstva, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o patentima upravo štiti pronalazača. Pa to treba da se naglasi. Kako? Poslodavac stavlja na raspolaganje zaposlenom materijalno-tehnička sredstva, znači resurse i informacije. Tako stvara kreativan i stimulativan prostor za inovacije, kako bi inače pronalazač koji radi, a da nema tih sredstava mogao da napreduje? Zatim, kada poslodavac primi izveštaj zaposlenog o pronalasku on procenjuje da li pronalazak pripada kategoriji pronalaska iz radnog odnosa. Zaposleni i poslodavac se dogovaraju u vezi sa visinom i načinom isplate naknade zaposlenog. To treba da znaju mladi pronalazači. Znači, ovo je boljitak. Pa setimo se samo kako je bilo do 2012. godine. Obrazovanje je prema strategiji bilo na zadnjem mestu. Sada Vlada Republike Srbije forsira obrazovanje. Prioritet je obrazovanje. To i jeste budućnost Srbije. Obrazovani ljudi. Pa kako ćemo da imamo punjenje budžeta, ako nisu obrazovani. Upravo smo pričali, nisu svi iste inteligencije. Neko treba da bude u dualnom obrazovanju, neko treba da studira tehničke nauke, neko treba da bude genije, a mi danas pričamo o patentima. Sav boljitak ide pronalazačima. Šta je još vrlo bitno? Kao kriterijum koji ima najveću važnost, predviđen je stepen ekonomske koristi koji iskorišćavanje pronalaska donosi. Iskorišćavanje pronalaska se koristi uz saglasnost zaposlenog, jer u velikoj meri štiti njegove ekonomske interese. I na kraju, pronalasci iz radnog odnosa mogu da nastanu kako u nacionalnim kompanijama, tako i u velikim internacionalnim kompanijama. Ja sam spominjala juče i danas naše velike umove. Počela bih ponovo sa gospodinom Ostojom Rajićem koji se zalaže za ostanak mladih preduzimača i pronalazača u Srbiji. Sve se vrti oko toga. Svaka čast na tome. Takođe i Jova Nikolić, jedan od divnih ljudi pronalazača, inženjer koji je proveo skoro deceniju istraživajući termodinamiku, uštedu energije, otpornost materijala, efikasnosti zakona graditeljstva. Šta je poenta njegovog umovanja? To što želi da napravi izuzetno povoljne, finansijski pristupačne kuće, gde je svaki santimetar termalno izolovani, praktično sve je hermetički zatvoreno. Izgradnjom ovih kuća pet puta bi se smanjilo plaćanje doprinosa, struje i svega u ovim kućama. I ne samo kuće. Avanzovao je i dalje. Hoće da napravi ovakve zgrade u Srbiji i on ostaje u Srbiji. Pričaću i dalje o genijalcima koji žive u Srbiji, a ima ih enormno mnogo prema broju stanovnika. Ja se ponosim što živim u Republici Srbiji. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, koleginice Malušić. Po amandmanu reč ima narodna poslanica Jelena Žarić Kovačević. Izvolite koleginice.
Hvala vam predsedavajući, gospodine Milićeviću. Evo u kontekstu onoga o čemu su moje kolege pre mene govorile i o odnosu zaposlenih i poslodavaca i o tome sa druge strane da li se i kako zakoni primenjuju i da li se zakoni poštuju i ako se ne poštuju na koji način, kako to N1 televizija primenjuje zakone i da li ih poštuje. Mi imamo još nekoliko amandmana na ovaj Predlog zakona, a kasnije prelazimo na Predlog zakona o autorskim i srodnim pravima. Ja sam želela samo da napravim paralelu. Dakle, taj Predlog zakona reguliše emitovanje i reemitovanje autorskog dela. Postavlja se pitanje, da li N1 televizija, koja je registrovana u inostranstvu ima pravo da sadržaj koji emituje stvara u Srbiji, da emitovanje vrši u Srbiji, odnosno da li ima pravo da emitovanje vrši u Sloveniji, a reemitovanje vrši u Srbiji? Postavlja se pitanje da li se na taj način izbegavaju određene obaveze prema Republici Srbiji i da li se na neki način zaobilazi zakon? Sa druge strane, da li oni rade upravo ono zašta optužuju Aleksandra Vučića i SNS? Dakle, ako ste iz opozicije i ako gostujete u nekoj od emisija na televiziji N1, tu naravno mislim na ove razne predstavnike Saveza za Srbiju, „Jedan od pet milion“a i njima slične, a ako ste iz bilo koje struke, a priklonili ste se Savezu za Srbiju pa želite da pljujete po Aleksandru Vučiću, po SNS, po čak i narodnim poslanicima SNS, onda može. Ako ste slučajno poslanik SNS pa gostujete u nekoj od emisija na N1 i još postavite neka nezgodna pitanja, onda se taj deo emisije iseče je zašto bi građani znali kako oni isplaćuju 140 plata zaposlenima, a u minusu su 7,5 miliona evra. Zašto bi građani znali da li su te pozajmice kojima se oni finansiraju u skladu sa zakonom i li nisu u skladu sa zakonom? Upravo takvi svakodnevno hvale Savez za Srbiju. Dakle, ne samo da im daju medijski prostor da bi pljuvali po svima nama, već zajedno sa njima vode politiku. Ono što je strašno, nažalost, i na taj način oni pokazuju kako su neozbiljni jer u Srbiji je danas njihova politika politika bojkota. Ja vas pitam, dame i gospodo, da li ozbiljni političari bojkotuju? Da li se ozbiljni političari kriju iza bojkota plašeći se da izađu na izbore? Aleksandar Vučić i SNS u svakom trenutku su spremni da provere svoju podršku, da provere koliko im narod veruje, odnosno koliko nam narod veruje i to se, dame i gospodo, radi na izborima, a o kakvoj opoziciji se radi imamo i danas jedan primer i to primer iz Narodne skupštine. Naša koleginica Aleksandra Jerkov se potpisala u holu, odnosno na ulazu da bi pored plate koju ne zarađuje ovde u sali dobila i putne troškove. Dakle, to je njihov odnos prema budžetu Republike Srbije – kakav je bio, takav je i ostao. Poštovani građani, mislite o tome u budućnosti kada nam se budu približili parlamentarni izbori pa to i cenite. Zahvaljujem.
Zahvaljujem koleginice Žarić Kovačević. Prelazimo na sledeći amandman. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Filip Stojanović. Izvolite, kolega.
Hvala, gospodine Milićeviću. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre sa saradnicima, podneo sam amandman na član 9. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o patentima . Amandmanom sam tražio da se u pomenutom članu promeni stav koji se odnosi na način obaveštavanja zaposlenog. Smatrao sam da nije dovoljno da se zaposleni obavesti samo pismenim putem. Danas kada je digitalizacija uzela maha u svakoj sferi neophodno je da se zaposleni dodatno obavesti i elektronskim putem. Ovo je najbrži i najefikasniji i najjeftiniji način obaveštavanja. Danas svako poseduje mobilni telefon preko kojeg može otvoriti i pročitati mejl. Sa druge strane, pošiljalac je u situaciji da proveri da li je neko otvorio elektronsku poštu koja mu je poslata. Možda ovaj način obaveštavanja nije relevantan kod eventualnog sudskog spora, ali svakako ubrzava i uprošćava način obaveštavanja. Zato smatram da je ovaj moj amandman trebalo prihvatiti. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, kolega Stojanoviću. Po amandmanu, reč ima narodna poslanica Studenka Kovačević. Izvolite, koleginice Kovačević.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, član 9. je bitan i ja smatram da ga ne treba menjati. Nastaviću da insistiram na onome što sam govorila i s početka ove sednice, a to je da svaki pojedinac može i nekom malom inovacijom doprineti boljem radnom procesu, a sebi da obezbedi dodatni profit. Ovaj zakon uređuje odnos između poslodavca i zaposlenog, a primenjuje se u onom slučaju ukoliko izostane ugovor između njih, koji prema sopstvenom dogovoru kreiraju uslove dogovora. Način komunikacije između zaposlenih i poslodavca je u svakom slučaju određen od strane poslodavca, prema pravilima i praksi kompanije. Danas u Srbiji posluje veliki broj stranih kompanija, koje je doveo predsednik Vučić, i u tim kompanijama zaposleni imaju i te kakve mogućnosti da pokažu svoju kreativnost i svoju inovativnost. Moja generacija, nažalost, nije imala takvu priliku, a verujte, mnogi od nas su je želeli. Danas mladi i posvećeni ljudi, koji su kreativni i sposobni, mogu da dođu do izražaja i svoj talenat pretoče u dela. Srbija je danas daleko razvijenija nego ranije, izdigla se i radi se intenzivno na tome da se taj boljitak oseti u svakom delu i svakoj oblasti, a naravno, ovo možemo postići samo radom. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, koleginice Kovačević. Reč ima narodna poslanica Danica Bukvić, po amandmanu. Izvolite, koleginice Bukvić.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovani ministre sa saradnicima, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, ja se javljam povodom ovog amandmana na član 9. Moja prethodna govornica, koleginica Ivana je detaljno obrazložila značaj ovoga člana, jer on na bolji način reguliše odnos između zaposlenog i poslodavca. Ja bih iskoristila ovu priliku da još jednom iznesem neke pozitivne strane o zakonima iz oblasti prava intelektualne svojine. Kao što je ovlašćeni predstavnik SPS, profesorka Snežana Bošković u svom izlaganju već istakla, ovi zakoni iz oblasti prava intelektualne svojine su izuzetno važni, posebno predlozi koji se odnose na izmene i dopune važećih zakona i srodnih prava i topografije poluprovodničkih proizvoda. Posebno bih istakla značaj intelektualne svojine, odnosno činjenicu da pronalazači, pisci i kompozitori, slikari, dizajneri, moraju imati posebna prava na svoja originalna i kreativna dela, zaštitu uslova njihovog korišćenja u širokoj praksi, kao i adekvatnu nagradu za to. Kao što je rečeno, u Srbiji zaštita intelektualne svojine ima drugu tradiciju i od registrovanog prvog patenta do današnjeg dana, Zavod za intelektualnu svojinu je objavio i zaštitio 56.000 patenata, kako u Srbiji, tako i u našim bivšim državnim zajednicama. Posebno želim da istaknem da se ovim zakonom propisuje pravni okvir za striktno poštovanje prava intelektualne svojine, što istovremeno znači i odlučnu i doslednu borbu protiv krivotvorenja i piraterije. Takođe, novina u zakonu je što će ubuduće osim interpretatora muzike i glumci, čije su interpretacije snimljene na nosačima zvuka ili slike, dobijati naknadu za emitovanje i reemitovanje, čime se stvaraju uslovi za poboljšanje njihovog ekonomskog položaja. Za pohvalu je i produženje trajanja imovinskih prava interpretatora i proizvođača fonograma, CD, DVD, ploča i slično, sa 50 na 70 godina, što praktično znači produženje perioda u kome će oni ostvariti pravo na dobit i ekonomsku sigurnost u starijoj životnoj dobi. Zbog svih ovih pozitivnih stvari koje ovaj zakon donosi, kao što smo već rekli, poslanička grupa SPS će u danu za glasanje podržati ovaj zakon. Hvala.
Zahvaljujem, koleginice Bukvić. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite, kolega Periću.
Dame i gospodo narodni poslanici, pa kao što kolega Mirčić reče, patenti nastaju u malim radionicama, garažama, na naučnim institutima, na visokoškolskim ustanovama i u internacionalnim, domaćim, nacionalnim firmama i na drugim mestima. Naš zadatak je ovde pravno da definišemo određene smernice da bi se to još više razvijalo. Nažalost, u našem društvu komercijalni faktor je nadmašio humani već odavno. Koji problemi postoje prilikom regulisanja ovog prava, to najbolje zna gospođa Totić, koja dugi niz godina rukovodi zavodom i zna s čim se sve susrela. Moram da pomenem da jedan od ljudi koji ima oko 15 patenata u svojoj sajdžijskoj radnji, u Bratuncu, lepo je pomenuti. Za nas je ta Drina jedna lepa reka preko koje se prave mostovi. Znači, on je 15 patenata napravio. Lično mislim da je čovek sa ličnim obrazovanjem četvrtog, možda čak i trećeg stepena. Ovde su neke kolege, mada verovatno ima i ovde ljudi koji su nešto pronašli, nešto patentirali, povezao to sa visoko naučnim ustanovama, što ne mora da bude tako. Mi moramo da damo smernice ljudima koji žele da se bave tim, jer ozbiljna posvećnost pronalascima ubrzaće naučni razvoj u Srbiji, a svi od toga možemo da imamo korist. I patent je skup ekskluzivnih prava koje pojedincu garantuje država ili neki drugi autoritet. To je ono što je patent i mi treba da podstaknemo i neko takmičenje da bi ljudi znali o čemu se tu radi. Vrlo često se, pošto smo podneli nekoliko amandmana poslanici SRS na član 9, odnosno to je član 63. Zakona o patentima, i evo, ovo što sam ja u ime SRS podneo, ovde se ne radi o nekim promenama ovog člana i nečemu što bi onemogućilo napredak i razvoj patentnog prava. Naprotiv, ovaj član reguliše odnose između poslodavca i zaposlenog. Ako mi ne budemo to na dobar način rešili, a mislim da ćemo destimulisati zaposlene, i ako budemo samo tvrdili da on tamo radi za platu, onda kod njega neće se ni pojaviti taj, rekao bih, takmičarski duh i karakter da se na tom polju dokaže. Nauka podrazumeva posvećenost, a nekad i fanatizam. Ne može neko ko se bavi naukom i da sebi odredi neko radno vreme i da kaže – ja ću napraviti uspeh. Baviti se naukom znači raditi neograničeno. To i gospodin ministar zna i mnogi znaju da je to to. Sad se ovde kaže u ovom članu 9. u stavu 6. – ako poslodavac proceni da ovo što je njegov zaposleni okarakterisao kao pronalazak, a predstavlja tajnu za određenu firmu, da je on dužan u roku predviđenom članom 61. zakona da ga obavesti da se radi o tome i da mu to na pismen način saopšti. A, mi smo predložili umesto pismen, jer pismeno, čuli ste vrlo često žargonski, nije pismen ili je pismen. Ali, ako ga obavesti pismeno, onda znači da mu je stavio do znanja da on može nastaviti sa korišćenjem nekih svojih drugih prava koja mu ovaj zakon koji jeste na dnevnom redu ostavlja kao mogućnost. Nepostojanje volje da zajedno rešimo i napravimo dobre preduslove i da podstaknemo što veći broj ljudi da se bave pronalazaštvom, mi onda tu ostavljamo ovu mogućnost ili ovaj teren samo onim koji su zainteresovani da to rade zbog novca. Još jednom kažem, baviti se naukom, pa samim tim i pronalazaštvom, podrazumeva malo i fanatizma. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam taj koji se drznuo da dirne u patente gospođe Danice Popović sa Ekonomskog fakulteta. List „Danas“, meni naklonjen, je posvetio tome gotovo celu stranu. Iskonstruisan slučaj navodnog plagiranja. Ja ne konstruišem ništa. To se desilo. Navodno sam ja vređao. Ja nisam profesor na ekonomskog fakultetu, ne predajem studentima, ne moram da budem baš neki primer, svetao primer, mogu ovde, kao poljoprivrednik, da se izražavam na način da me razume što širi sloj građana i ne moram da izvodim razne finese i da budem nerazumljiv. Gospođa Danica Popović je svojevremeno pisala u NIN, uglednim novinama, veoma loše o meni. Spor koji vodimo, ona je u NIN, ovaj tviter nalog NIN, napisala o mojoj malenkosti – fuj. Dakle, ona je profesorica Ekonomskog fakulteta, ona je elita, ja sam poljoprivrednik i valjda elita ima pravo poljoprivrednicima, radnicima i običnom narodu da kaže fuj. Verovatno je možda gadljiva na poljoprivredu, možda je gadljiva na narodne poslanike, na naše privilegije. Gospođa koja je iskoristila prof. Babića, koji je zajedno sa njom prevodio određeni udžbenik sa italijanskog, 11 poglavlja, ona 10, dakle, on više, krajem 2018, početkom 2019. godine je izbačen, pošto je on pokojnik i njegovo delo je izgleda bilo pokojno i ona je taj udžbenik bacila, prepisala ga, prof. Babića odložila i sebe patentirala i svog asistenta. Čudno je da smo mi narodni poslanici tako omraženi sa privilegijama. Moja plata je 78.000, sve kolege su tu negde. Paušal koji primamo za kontakte i putovanja sa biračima je dvadeset i nešto hiljada. Manje, više svi smo tu. Znate li koliko Danica Popović prima? Oko 300 hiljada. Mi imamo privilegije, gospodo kolege, ona ih nema. Ona iz budžeta prima 300 hiljada, ne mora to da prijavljuje Agenciji, prima iz budžeta kao svi mi. Naš mandat je ograničen, njen nije, nije u mandatu. To je stalni posao, 300 hiljada, 290 i nešto, super. Mi imamo privilegije, ona nema. Ona iz budžeta uzima tri puta više i to je neograničeno. Znate šta je zanimljivo? Ovo autorsko prevođenje se plaća. To je autorsko delo, gospodine ministre, vi ćete to bolje objasniti, a i vi ste ovde među prozvanima. Valjda list „Danas“ ima više novinara, nego čitalaca, pa imamo sreće. Evo, ja pokušavam da im podignem tiraž. Verovatno očekuju ovi žuti nesrećnici da mi nateramo ljude da čitaju „Danas, NIN, „Vreme“, „Nedeljnik“, da čitaju „Blic“, da gledaju N1 i „Novu S“. Verovatno hoće da mi nateramo ljude da sve to gledaju i čitaju, a na kraju izgleda žele da nateramo glasače da glasaju za njih, pošto nikako nisu dovoljno ubedljivi. Toliko medija, a toliko malo glasova. Zanimljivo je da u vreme kada je spor nastao i povodom tog prevoda studenti se pobunili, ne ja, ja samo prenosim to što oni kažu i verujem da je to istina, čak i ne spore ovde, da je pokojnog kolegu iz udžbenika izbacila, ali čudno je da je baš tada, krajem 2018. godine, prihodovala, ministre, ne znam da li vi to možete da proverite, negde oko 12 hiljada evra, milion i 400 hiljada, kao autorski honorar. Hoću da verujem, ali sumnjam, da taj autorski honorar može da pripada baš za prevod tog udžbenika, gde je pokojni profesor Babić uklonjen, da bi njeno veličanstvo, velika moralna gromada, Danica Popović za autorsko delo, za taj patent njen čuveni, izbaci mrtvog profesora, uzela milion i 400 hiljada dinara na platu, kolege poslanici, od skoro 300 hiljada. Još nešto, Agencija za borbu protiv korupcije se ne bavi profesorima, mada ja tvrdim da tamo ima zloupotrebe koje su daleko veće nego što su moguće među kolegama poslanicima, jer ja znam da vi, kao i ja, možete iz Skupštine da ukradete papir, dve fascikle i tri olovke. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Rističeviću. Reč ima ovlašćeni predstavnik SPS prof. dr Snežana Bogosavljević Bošković, po amandmanu. Izvolite.
Poštovani potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS u danu kada smo raspravljali u načelu govorila dosta o ovom zakonu, ali danas podstaknuta pričama na temu amandmana ili u pojedinostima želim da kažem nekoliko stvari koje mislim da su bitne i važne, a nisu do sada istaknute. Pre svega, primedba da mi ove zakone donosimo zato što nam je neko naredio iz EU ne stoji. Mi ove zakone donosimo zato što su oni potrebni nama, našim građanima, našoj industriji i našim boljim ekonomskim i privrednim rezultatima. Zašto? Zato što nam jeste cilj EU, ali pre toga nama je cilj da naši građani žive bolje, da žive kao što žive u EU u smislu standarda, u smislu uslova života, u smislu uređenog sistema. Zapravo, ovi zakoni koji se odnose na zakone o intelektualnoj svojini su pravi primer za to. Reći ću i zbog čega. Mi jesmo ove zakone uskladili sa direktivama EU u ovoj oblasti, ali zašto? Zato što mi želimo da u našoj zemlji velike kompanije, koje već ovde posluju, ovde ulažu i u istraživanja i u razvoj, a prepoznali smo to kao jednu našu, da kažem tako, slabu tačku. Malo imamo patenata iz radnog odnosa, odnosno iz privrednih subjekata, a imamo dosta potencijala. Imamo jako kreativne ljude. Imamo ljude školovane i pismene koji mogu da odgovore zahtevima koji se tiču novih pronalazaka, odnosno patenata. Podsetila bih vas da je ovo samo izmena i dopuna važećeg Zakona o patentima, i to upravo kažem onim patentima koji su rezultat sinergije, materijalno-tehničkih ulaganja poslodavca i intelektualnog rada zaposlenog. Zašto? Zato što zakon koji se tiče priznavanja patenata iz naučno-istraživačkog sektora, sa fakulteta i instituta je na neki način rešen kroz Zakon o nauci i istraživanju i Zakon o inovacionim delatnostima. Dakle, ovaj segment, patenti iz radnog odnosa, nije bio dovoljno dobro uređen i mi ga sada uređujemo. Očekujemo da će, zahvaljujući uređenom sistemu, usaglašenim pravnim regulativama sa najvišim standardima međunarodnim, to u stvari biti i podsticaj velikih industrija, privrednih subjekata iz inostranstva upravo ovde da ulažu. To je jedan od razloga zbog kojih donosimo ove zakone. Drugi razlog, rekla sam da je i taj što je Vlada sama došla do zaključka da ovde imamo dosta prostora za ulaganje i za dobre rezultate, pa je i sama donela neke dobre i pozitivne odluke u ovom pravcu, a u smislu da je smanjila porez na prihod od intelektualne svojine koji se stvara u Srbiji, koji ovde kod nas biva registrovan. To je izuzetno dobra mera Vlade koja se primenjuje od nove godine. Mi već sada možemo da kažemo da ona daje rezultate, jer kažem već imamo oni koji su zainteresovani da u Srbiji otvaraju patentne biroe i da ovde registruju svoja autorska prava i svoju intelektualnu svojinu. Potrebno je da ovaj pozitivan trend u kreiranju pozitivne atmosfere bude i dalje nastavljen. Ja zato pozdravljam Ministarstvo prosvete, nauke i tehnološkog razvoja koje je i pripremilo nama ove zakone. Mislim da bi u narednom periodu uz ove zakone koji će biti doneti, uz mere Vlade kada se radi smanjenju stope oporezivanja, bilo dobro da se više radi na edukaciji, na promociji ovih dobrih mera, da naša javnost i oni građani, ali i oni koji bi mogli da budu potencijalno nosioci ulaganja u cilju proizvodnje patenata, budu bolje obavešteni. Mislim da smo bez prava zapostavili Zavod za intelektualnu svojinu, koji je ovde izuzetno bitan i važan segment. Bez tog zavoda ništa mi ne bismo mogli da uradimo. Zaista želim da pohvalim sve ono što ste vi do sada uradili i da kažem da je na nama i na ministarstvu i na Vladi da vama pomogne da i kadrovski, i materijalno ojačate da bi brže mogli da odgovorite na prijave. Znam da prođe ipak neko vreme, otprilike dve godine, a to za one koji su vama dostavili prijavu i očekuju rezultat, odnosno očekuju odgovor bilo pozitivan ili negativan, dve godine možda bude neki period. Vama je potrebno, znači, više stručnih ljudi, više kadra, više materijalnih resursa da vi brže odgovarate. To će biti još jedan dodatan podsticaj. Mi možemo onda da kažemo sve smo uradili da Srbija zaista napreduje kada se radi o jačanju kreativne industrije, a da nam je potrebno jačanje zaista je potrebno, da ne ponavljam ono što sam već rekla u uvodnom izlaganju. Još jednom vam se zahvaljujem na pažnji. Toliko za sada.
Zahvaljujem koleginice Bošković Bogosavljević. Po amandmanu, reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem se potpredsedniče. Imajući u vidu da je amandman dat na član za koji smatram da po kvalitetu stvarno ima razloga da bude podržan, kao i kompletan zakon, naša ovlašćena predstavnica i uvažena profesorka Snežana Bošković Bogosavljević je to već istakla. Moram da skrenem pažnju ponovo na nešto što sam isticao u načelnoj raspravi. Ovde imamo patenta prava i patentu zaštitu. Shodno tome, automatski se pojavljuje i potreba za ukazivanjem na ono što se inače u praksi veoma često dešava, a to je sudska zaštita, jer uglavnom se zbog spornih okolnosti, kada se radi o povredama patentnih prava, pred sudovima afirmiše ono što je za tužioce jako bitno, a to je da traže sudsku zaštitu patentnog prava. Zbog toga i treba poći od te tzv. zaštitne funkcije pronalaska i to zaštite od upotrebe, odnosno iskorišćavanja ili prodaje od strane lica koja na to nemaju pravo, odnosno rade suprotno interesima onoga ko to pravo u svakom slučaju poseduje, odnosno ko je titular tog prava, a to je onaj koji je patent izumeo. Drago mi je da je uvaženi kolega Perić ovde ukazao na jedan veliki napor gospođe Totić da se urede neka pitanja koja se vezuju za Zavod i registraciju svega onoga čime se Zavod inače bavi. Međutim, ovde se niko nije dotakao jednog pitanja, jednog instituta koji je jako značajan i koji je ovo Ministarstvo prepoznalo prepoznala ga je na kraju krajeva i Vlada Republike Srbije i to je za građane Republike Srbije sigurno dobar znak za prepoznavanje kvaliteta rada Vlade Republike Srbije i svih njenih delova, počev od ministarstava, pa do vašeg zavoda, na kraju krajeva. O čemu želim da kažem nekoliko reči? Želim da kažem o prirodnoj licenci. Ovde se malo govorilo o tome, a prinudna licenca je jedan institut koji je jako značajan. Jako značajan u slučaju da titular prava patenta uskraćuje drugima mogućnost da koriste pronalazak, naročito tamo gde je to korišćenje neophodno potrebno, u proizvodnim procesima, zatim, u raznim tehnološkim procesima, kao i svuda gde je u interesu države, Republike Srbije da se jedan pronalazak iskoristi na najbolji mogući način sa jedne strane. Sa druge strane, da se nosiocu tog prava pruži odgovarajuća naknada. Sada, mislim da ste jako dobro prepoznali i to pitanje, jako dobro normirano, jako dobro regulisano, zbog toga što prinudna licenca u suštini predstavlja jednu vrstu mere, ali ta mera se ne dodeljuje, odnosno ne određuje „eksoficio“, dakle ne po službenoj dužnosti, nego po zahtevu zainteresovanog lica. Ko je zainteresovano lice? Uglavnom preduzeće. Zašto preduzeće? Zbog toga što jedino preduzeće može da se kredibiliše sa svojim proizvodnim resursima, potencijalima, kapacitetima i da na taj način dokaže da taj pronalazak može da bude iskorišćen na najbolji mogući način u tom smislu i da za sve to vreme korišćenja pruži naknadu, ali kada? Samo kada nosilac prava to neće da uradi, neće da zaključi ugovor na dobrovoljnoj bazi, pošto je ugovor inače produkt autonomije volja, ništa drugo i kada je to nužno za proces proizvodnje. Zašto sam ovo naročito istakao? Zbog toga što se u sudskim postupcima često pojavljuju sporovi povodom, upravo prava na patent i uskraćivanja mogućnosti da se taj patent koristi, pa se onda, da budemo potpuno iskreni i otvoreni, dešavaju i određene zloupotrebe. Na te zloupotrebe, nažalost Zavod ne može da reaguje, zbog toga što nema nadležnost da bi mogao da primeni odgovarajuće mere, ali zato se u sudskom postupku te mere mogu primeniti, a kroz sudske odluke na najbolji mogući način ostvariti ta zaštita. Zašto ovo govorim? Ne da bi se vama laskalo, vi radite svoj posao kvalitetno, vi radite svoj posao odgovorno i posvećeno ali ovo govorim zbog toga da bi građani znali da jedna materija koja je jako značajna za državu Republike Srbije, ovde regulisana na dobar način i da je mi trebamo podržati i da trebamo pokušati da damo svoj puni doprinos da se i zakoni o kojima raspravljamo, za koje sam siguran da ćemo ih usvojiti, budu u praktičnom smislu najprimenjiviji. Zbog toga će građani kroz nas prepoznati nekoga ko radi u njihovom interesu, a vama dajemo punu podršku, kako ministru, tako i vama svima zajedno. Hvala.
Zahvaljujem kolega Jovanoviću. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Dubravko Bojić. Reč ima narodni poslanik Dubravko Bojić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsedniče. Dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o patentima treba da uredi oblast zaštite i korišćenja pronalazaka nastalih u radnim odnosima, što je sasvim normalno i u redu i što bih pozdravio, da zatim ne sledi onaj nezaobilazni deo, a to je da je zakon iniciran potrebom harmonizacije nacionalnog zakonodavstva sa evropskim. Ova materija u Evropi je bila uređenja dok smo mi još imali neke svoje specifične probleme ratne i krizne, pa prilično kasnimo sa uređenjem ove materije. Dame i gospodo, još je Arčibald Rajs, čuveni švajcarski profesor, foreznolog koji se istakao i koji se bavio stradanjima Srba u Prvom svetskom ratu rekao – bavio sam se stradanjem jednog bistrog i veoma svestranog naroda, ali to se mora i pokazati kroz pronalaske, kroz inovacije, a naročito kroz njihovu industrijsku primenu. Srpska radikalna stranka smatra da nije dobro rešenje u ovim izmenama, odnosno rok od šest meseci da poslodavac ima obavezu da obavesti zaposlenog da li pronalazak koji je stvorio izvršavajući svoje radne obaveze, spada u kategoriju pronalaska iz radnog odnosa. Taj rok po našem mišljenju mora biti mnogo kraći. U društvu još nema povoljne klime koja bi podsticala inovacije, to mora biti jedna mnogo šira i energičnija politika i akcija. Drugim rečima, najpre dajte nam patente da bi imali šta da zaštitimo. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Bojiću. Po amandmanu, reč ima narodna poslanica Olivera Ognjanović. Izvolite, koleginice Ognjanović.
Zahvaljujem. Koliko ja vidim, ovde piše da ste vi podneli amandman u kojem se kaže da se tekst - da pronalazak ne postane dostupan javnosti, menja tekstom - da se pronalazak ne objavljuje. To se odnosi na propis zaštite poslovne tajne kojim se uređuje pravna zaštita poslovne tajne od svih radnji nelojalne konkurencije. To je obaveza poslodavca i zaposlenog da, kada je reč o pronalasku koji je stvoren u radnom odnosu, zaštiti poslovnu tajnu. Kako je danas na tržištu prisutna ogromna konkurentnost, logično je da postoji interes poslodavca da zaštiti pronalazak od javnosti. Vlada Srbije i predsednik Aleksandar Vučić su obezbedili veliki broj podsticajnih mera i podrške za razvoj naučno-tehnoloških projekata radi bržeg ekonomskog i tehnološkog razvoja Srbije, a ovaj član obezbeđuje sigurnost za poslodavce koji učestvuju u ovim projektima ili su svojim sredstvima dobili nov pronalazak. Prema tome, ovo objašnjava i član 66. u Predlogu zakona. Amandman koji je predložen nema nikakvog uticaja na suštinu predloženog člana. Hvala.
Zahvaljujem, koleginice Ognjanović. Po amandmanu, reč ima narodna poslanica Stefana Miladinović. Izvolite, koleginice Miladinović.
Hvala vam, kolega Milićeviću. Ovo je poslednji amandman na ovaj predlog zakona. Želela bih da se nadovežem na moje prethodne govornike iz poslaničke grupe SPS i podržim ovaj predlog zakona i sve druge predloge zakona o kojima ćemo raspravljati u pojedinostima, a tiču se ovog drugog pretresa. Svi se ovde slažemo da su pronalasci pokretači razvoja civilizacije i da intelektualni napor i kreativnost pojedinca ne mogu samo i ne treba samo da budu pohvaljeni i ne zaslužuju samo čestitke, već i punu pravnu zaštitu, i to zaštitu patentom ili malim patentom, čime se štiti pravo upravo onog ko je napravio pronalazak, na način što se njegovo komercijalno izrađivanje, korišćenje, prodavanje, ne može vršiti bez saglasnosti nosioca prava. Intelektualna svojina, kao i svaka druga svojina, mora biti nepovrediva i zahteva precizno njeno regulisanje. Ove izmene i dopune zakona, o tome je govorila i moja uvažena koleginica Snežana Bogosavljević Bošković, suština ovih izmena i dopuna zapravo imaju u fokusu jednu drugu oblast, a to je zaštita patenata proizvedenih odnosno nastalih u radnom odnosu, što do sada nije bilo detaljno regulisano važećim zakonom. Zaštita patenata jeste rezultat i treba biti rezultat i sinergije, zapravo partnerstva onog ko ulaže, odnosno poslodavca i intelektualnog rada zaposlenih. Ne stoji da se regulativa prilagođava investitorima, čuli smo i to tokom diskusije danas. Ja mislim da se na ovaj način štiti i intelektualna svojina, odnosno intelektualni rad zaposlenih, ali i štiti kapital, odnosno štite ulagači. Na samom kraju bih rekla da jačanje kreativne industrije jeste nešto što je pokretač privrede i nadam se da će ovo doprineti razvoju intelektualne, kreativne industrije u Srbiji. Hvala.
Zahvaljujem, koleginice Miladinović. Po amandmanu, reč ima narodna poslanica Ljiljana Malušić.
Hvala, predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima iz ministarstva, pronalasci treba da doprinesu daljem razvoju neke oblasti na koju se odnose i to je mnogo dobro. Cilj predloženog zakona je prvenstveno da se urede međusobni odnosi poslodavaca i zaposlenog. Zašto ovo govorim? Zato što postoje neke nejasnoće, očito, kod izvesnih poslanika, pa da razjasnimo još jednom. Kada zaposleni stvori pronalazak u radnom odnosu, u oblasti zaštite pronalazaka Zavod za intelektualnu svojinu prati broj podnetih prijava patenata i malih patenata. U 2016. godini podneta je 191 prijava patenata, od čega je 15 prijava podneto od strane privrednih društava i 55 prijava malih patenata, od čega je četiri prijave podneto od strane privrednih društava. U 2018. godini podneto je 162 prijave patenata, od čega je 13 prijava podneto od strane privrednih društava i 68 prijava malih patenata, od čega je tri prijave podneto od strane privrednih društava. Znači, radimo dobre stvari. Tako se radi. Izmene i dopune Zakona o patentima imaće direktan uticaj na sve privredne subjekte koji stvaraju inovacije u okviru radnih odnosa. Poslodavci će biti stimulisani da ulažu u istraživanje i razvoj, a zaposleni će biti motivisani u procesu rada, jer će za to dobijati pravičnu nadoknadu. Da spomenem, između ostalih, još jednog mladog naučnika, inovatora, genijalca, a to je Goran Sajdl, idemo u našu severnu pokrajinu. Goran Sajdl, mladi izumitelj iz Novog Sada je napravio vrlo koristan patent koji je poprilično praktičan u današnje vreme. Naime, Goran je izumeo Cycle Charge generator dinamo, koji koristi kinetičku energiju bicikla i pretvara je u struju, kojom možete puniti vaš telefon ili bilo šta drugo što koristi USB priključak. Postoji mnogo izumitelja u Srbiji čiji izumi nisu ugledali svetlost dana, ali svakako bi trebalo da budu podržani u naporima da promene kako zemlju, tako i čitav svet na bolje. E, zato mi danas govorimo o ovom zakonu, e, zato mi danas imamo amandmane. Što se tiče Arčibalda Rajsa, koga sam čitala i kome se uvek rado vraćam, preporučila bih svima da pročitaju tu divnu knjigu. Hvala.
Zahvaljujem, koleginice Malušić. Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na sledeću tačku dnevnog reda, pretres u pojedinostima, četvrta tačka dnevnog reda - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O AUTORSKIM I SRODNIM PRAVIMA. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Vjerica Radeta, Nataša Sp. Jovanović, Sreto Perić, Milorad Mirčić, Aleksandar Šešelj, Dubravko Bojić, Ružica Nikolić, Nikola Savić, Petar Jojić, Tomislav Ljubenović, Zoran Despotović, Nemanja Šarović, Aleksandra Belačić, Miljan Damjanović, Filip Stojanović, Marina Ristić, Ljiljana Mihajlović, Miroslava Stanković Đuričić, Vesna Nikolić Vukajlović, Božidar Delić, Momo Čolaković, Marijan Rističević i dr Aleksandar Martinović. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Ovaj amandman smo podneli da bismo skrenuli pažnju na ovaj predlog zakona koji prema stavu poslanika SRS nije dobar. Pre svega, ovaj zakon se ne donosi da bi se istinski i suštinski nešto promenilo u oblasti autorskih i srodnih prava zato što se ovaj zakon donosi na osnovu određenih direktiva EU. Kad god tako nešto vidimo, znamo da to ne može biti dobro za Srbiju i za naše ljude, za naš narod. Trebalo je, ministre, da kada ste već krenuli ovaj posao, trebalo je da se donese nov Zakon o autorskim i srodnim pravima, zato što autorska prava u Srbiji nisu dovoljno zaštićena. Intelektualna svojima u Srbiji nije dovoljno zaštićena. Mi smo svakodnevno svedoci raznih pisanja, priča, komentara o koje kakvim zloupotrebama, plagijatima itd, ali dosta toga je posledica upravo lošeg zakona i loše zaštite autora čija se dela plagiraju ili čiji se delovi dela plagiraju. Problem je naravno često i kada se plagira neki autor koji više nije živ, pa je onda pitanje ko će pokrenuti postupak za utvrđivanje plagijata, ko će se uopšte baviti tim, da li su, ako postoje članovi porodice, to u stanju da rade, da li je neko iz reda naučnika, da li mu je to došlo, da kažem, pod ruku pa da li može tim da se bavi. Ali, mora striktno da se naglasi da je plagijat sve ono što se prenese iz dela nekog drugog autora, makar da je u pitanju samo jedna prosto proširena rečenica. Dakle, nije plagijat samo ono delo koje je prepisano od početka do kraja. Plagijat je i delo u kojem se nalazi samo jedna prostoproširena rečenica, ako nije naveden početak i kraj te rečenice, odnosno nije označen, i ako nije navedeno ime i prezime i delo odakle je ta rečenica prepisana. To je veoma važno. Mi često čujemo u javnosti – deo nekog dela je plagiran, ovo je plagirano, ono. Dakle, ne može biti plagijat delimičan. Ako je, ponavljam, jedna prostoproširena rečenica u nečijoj knjizi, recimo, u nečijem udžbeniku, prepisana od drugog autora, a da to nije precizno naznačeno, cela ta knjiga je plagijat. Podsetiću pre svega javnost Srbije na slučaj iz 2000. godine kada je prof. Šešelj ustanovio plagijat knjige udžbenika Stevana Lilića, tada profesora na Pravnom fakultetu, radi se o njegovom udžbeniku Upravno pravo. Nesporno je Vojislav Šešelj utvrdio da je Stevan Lilić u toj navodno svojoj knjizi, u svom udžbeniku, plagirao knjige dr Laze M. Kostića „Administrativno pravo Kraljevine Jugoslavije“ i Šešelj je o tome, naravno, obavestio tada Pravni fakultet, Upravni odbor, Nastavno naučno veće, Katedru za javno pravo gde je taj Lilić radio, dekana itd. Tražio je da se, naravno, provede procedura i da se Stevan Lilić ukloni kao plagijator sa Pravnog fakulteta u Beogradu. Tada je bilo dosta polemike o tome i u medijima i Šešelj je objašnjavao da ceo taj udžbenik Stevana Lilića nije plagijat, ali da postoje delovi iz dela „Administrativno pravo Kraljevine Jugoslavije“ Laze M. Kostića i da nisu označeni da su delovi tog dela. Naravno, to je moralo biti proglašeno plagijatom. Šta se tada desilo? Desilo se da je vođen sudski postupak u ovom slučaju i da je pravosnažnom sudskom presudom utvrđeno da je zaista tada profesor Pravnog fakulteta Stevan Lilić plagijator. Šešelj je tada izdao i knjigu „Prljavi podli plagijator Stevan Lilić“. Ono što je bilo interesantno, nakon pravosnažnosti te presude na Pravnom fakultetu je po odluci suda, zaista, to su morali da urade, na oglasnoj tabli je mesec dana stajala ta presuda i bilo je precizno napisano da je taj udžbenik Stevana Lilaća plagijat. Ali, zamislite, on je i dalje bio profesor, on je kao plagijator nastavio da predaje, zato što ni tada, kao ni sada, ne shvata se dovoljno ozbiljno intelektualna svojina, koja mora biti najzaštićenija svojina koja postoji. Znate, neku fizičku svojinu, neku stvar pokretnu ili nepokretnu svako od vas će braniti i pokušaće da je odbrani, a krađu intelektualne svojine često autor i ne zna da je pokraden. Rekoh malopre, moguće da je umro u međuvremenu, pa je pitanje da li će se i kada će se, kroz koliko godina će se uopšte utvrditi da je pokradena nečija intelektualna svojina. Zato mi insistiramo na kompletnom zakonu, i baš u ovom delu, znate, ima kroz ovaj zakon, govorićemo o tome, nekih drugih stvari koje je pitanje da li jesu, ne znam, nosači zvuka itd, koliko je tu oštećen neki pevač, njemu je valjda u interesu da mu se pesma peva, niko ga nije plagirao, samo jeste država oštećena zato što je neko na crno tamo štampao neki nosač zvuka. Dakle, ova prava, kažem u pravom smislu, intelektualan svojina mora da se zaštiti i mora u zakonu precizno, ponavljam to, da se zna, da mora jedna jedina rečenica, prostoproširena rečenica koja se citira u nekom udžbeniku, u nekoj knjizi, u nekom tekstu, u kolumni, u čemu god hoćete, mora precizno da se označi početak i kraj te rečenice, da se navede ime autora i da se navede naziv dela. Takve stvari na taj način još uvek nisu regulisane u našem zakonodavstvu i to je zaista velika šteta i zato se dešavaju velike krađe intelektualne svojine, zato svakom može da padne na pamet da uzme nečiji udžbenik, neko naučno delo, da prepiše šta god hoće, promeni možda red reči itd. i on je sad kao neki naučnik, on je stekao neku titulu na osnovu toga itd. Mora da se štiti ono što je najvrednije, juče smo pričali o studiranju, o obrazovanju, o potrebi podizanja obrazovanja na najviši mogući akademski nivo, a danas to potvrđujemo i kroz primedbe na ovaj Zakon o autorskim i srodnim pravima, preporučujemo Vladi da Narodnoj skupštini predloži nov zakon koji će ozbiljno štititi najozbiljniju svojinu, a to je intelektualna svojina.
Hvala, koleginice Radeta. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Dubravko Bojić. Izvolite, profesore Bojiću.
Hvala, gospodine Marinkoviću. Dame i gospodo narodni poslanici, u Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o autorskim i srodnim pravima zakonopredlagač je pokušao da pravno uredi jednu veoma osetljivu oblast. Kažem osetljivu, jer se tiče prava nadarenih ljudi, moralnih i imovinskih prava. Osetljiv je to posao, treba jedno delo priznati od strane stručne javnosti, ali i od strane države obezbediti i zaštititi autora. Ipak je najteže stvoriti nešto novo, a sve drugo mora biti lakše od toga, postupak pred državom i verifikacija nauke, struke, esnafa, a ne obrnuto. Ono što je stvoreno mora se čuvati i ne sme se uništavati i nebrigom izgubiti. Ne vodi društvo u boljitak samo proizvodnja, samo ekonomija, samo privreda. Mnoge bitke za privredu najpre se biju u nauci, u primenjenoj nauci, ali i u primenjenoj umetnosti, u industrijskom oblikovanju ili tzv. dizajnu. Društvo nisu samo institucije i norme, čini ga i te kako sloboda stvaralaštva i njeni plodovi, u najrazličitijim formama, književnoj, naučnoj, umetničkoj, kulturnoj, u najširem smislu reči. Društvene vrednosti su stvar pojedinačnog i kolektivnog izbora. Tu postoji veza, međuzavisnost. Napredno društvo ne guši, već naprotiv podstiče individualnost, tako da se oni koji su nadareni i kreativni stvaraoci osećaju lagodnije, čak i povlašćeno, jer je društvo prepoznalo njihovu natprosečnost. Još u jednoj rečenici, autorstvo i pronalazaštvo podrazumeva samostalan izbor, ali i inicijativu i saradnju i sa društvom i sa profesijom.
Hvala, profesore Bojiću. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Belačić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Ružica Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Miljan Damjanović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Izvolite.
Gospodine ministre, potrebno je da se ovaj zakon povuče iz procedure zato što je neprecizan i nejasan, jer u članu 2. pokušali smo amandmanima SRS da ukažemo na to da ste izostavili neka autorska prava. Najpre ljudi da znaju, svako onaj ko ovog trenutka nešto piše i stvar, da trenutkom pisanja i nastajanja autorskog dela, on stiče i autorsko pravo. To je automatsko pravo za razliku od onog malopre gde smo utvrđivali na koji način se štiti patent. To najviše intelektualno i duhovno, kako god hoćete, izražavanje mora u svakom smislu da bude zaštićeno od početka do kraja i svaka rečenica. Ovde ste izostavili i to je ovaj amandman, da u opisu autorskog dela pod knjigama i drugim pisanim stvaralaštvima uključite i priručnike. Zašto je to važno? Malopre je i koleginica govorila, a ja sam u načelnoj raspravi o ovom skandalu plagijatora, prljavog, podlog plagijatora Stevana Lilića, ali ko zna koliko je još, čak je bilo i raznih i novinskih natpisa o tome da je taj broj povećan, takođe na Pravnom fakultetu i u Beogradu i u Kragujevcu i u drugim gradovima gde se stvaraju ti priručnici koji se zapravo sabiraju od raznih autora, ko zna od kada i sa kojih strana, pa na kraju krajeva i prevođeni od stranog autora i onda se kao takvi koriste u nastavi, a da oni ovde nisu označeni kao autorska dela i nemaju, samim tim, automatski pravo. Naravno, svako taj ko bi ušao u sudsku zaštitu, ako bi do toga došlo, dokazao bi da je to njegovo autorsko delo, jer jedna jedina, kako reče koleginica, rečenica koja se stavlja u kontekst nečega što nije napisano od strane tog autora, već preuzeto, jedna prosta, proširena rečenica je plagijat, krađa i najstrožije mora da se sankcioniše. Sada imate onaj deo u zakonu, gde vi kažete šta je to citiranje, kad je to moguće, navođenje od početka do kraja i ime autora? Svako onaj ko pribegne tome, radi ilustracije svog dela, tu ima ljudi koji su stvaraoci, a koji bi koristio nečiji citat, na način na koji bi povredilo ugled autora. Vi se hvalite, je li tako, gospodine Atlagiću juče ceo dan, ja ne sporim to. Zamislite sad neko uzme vaš citat, Bakić i citira vas i on kaže – sada ću ja nešto da napišem, dopalo mi se ovo od njega i ja to stavljam u neki kontekst. Može da bude iskrivljeni kontekst koji će da vređa i vaš intelekt i vaše autorsko pravo. Dakle, niste dobro u Zakonu tu mogućnost citiranja definisali kako treba. Znate, to su vrlo osetljiva pitanja, a onda dolazimo u situaciju da svako onaj ko jednu jedinu svoju rečenicu prepozna mora da ide na sud, ko zna koliko, ja sam govorila o tome i za pojedine knjige i za fotografe. Ti sporovi dugo traju, tako da do toga ne bi došlo, potrebno je da se ovaj zakon povuče iz procedure a mi sve to nismo hteli da brišemo jedan po jedan član, neke smo zaista i brisali, koji su direktno preuzeti iz jedne od osam direktiva EU, već smo išli na to da vam kroz ovu priču i ovu raspravu damo dodatne argumente zašto ovaj zakon nije dobar.
Hvala, gospođo Jovanović. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Despotović. Izvolite, gospodine Despotoviću.
Hvala, gospodine Marinkoviću. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre sa saradnicima, ovim predlogom zakona uređuje se jedna veoma važna oblast u nacionalnom zakonodavstvu, a to je sistem intelektualne svojine i njegove zaštite. U zemlji, odakle potiče Tesla, Pupin, Milanković, kao i mnogi drugi pronalazači, inovatori i autori, ta nadležnost naših ljudi mora da se posebno podstiče od strane države, da se štiti, neguje i omasovljava. S ponosom ističemo medalje naših učenika i studenata na evropskim i svetskim takmičenjima i olimpijadama znanja kao što smo ponosni na naše pronalazače sa Sajma pronalazaštva u Briselu, kao i veliki broj pronalazača i inovatora Srbije. Država muku muči da unapredi i uredi rad sistema intelektualne svojine, tako da ovim predlogom zakona u tom pravcu pravi pomak i kreće bukvalno sa mrtve tačke. To naravno nije iz daleka dovoljno. Intelektualna svojina spada u red urgentnih pitanja jer je u direktnoj vezi sa odlivom mozgova a svedoci smo da nam je to svakodnevnica. Ako stvorimo uslove i budu povoljni i prihvatljivi za mlade ljude i one u najboljim stvaralačkim godinama, onda oni neće odlaziti u svet. Ako još zaštitimo i njihova prava kao sav napredni svet, onda smo njihov um, imaginaciju, odnosno kreativnu sposobnost zadržali za sebe. Hvala vam.
Hvala, gospodine Despotoviću. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Ljiljana Mihajlović. Da li neko želi reč? Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Izvolite, gospodine Stojanoviću.
Zahvaljujem, gospodine Marinkoviću. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre sa saradnicima, podneo sam amandman na član 1. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o autorskim pravima, sa ovim amandmanom sam tražio da se promeni tačka 3. člana 2. postojećeg zakona. U pitanju su dramska koreografska pantomimska kao i dela koja potiču iz folklora i narodnog stvaralaštva. Na prvi pogled nekome se može učiniti da ovo nije neka naročita promena ali dubljom analizom se ipak zaključuje da je amandmansko rešenje bolje. Pošto i sam pripadam jednoj vrsti autora čija dela potpadaju pod zaštitu autorskih prava, zato i smatram da je trebalo usvojiti ovaj moj amandman. Autorski rad je specifičan i mukotrpan rad gde autori pojedinih dela godinama, a ponekad čak i decenijama rade na svojim delima, zato je dobro što se donosi ovaj zakon koji treba da pruži zaštitu i sigurnost svim vrstama autora. Ono što nije dobro u ovom zakonu je činjenica da je zakon svakako morao biti temeljniji i preciznije urađen, zato i ne čudi činjenica da je na ovaj zakon podnet ovoliki broj amandmana. Svako delo, pa makar se ono nekima činilo i beznačajno za autora je od ogromne važnosti. Apelujem na ovde prisutne predstavnike vlasti da još jednom razmotre amandmane koje je podnela SRS. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Stojanoviću. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Izvolite, kolega Šaroviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, i gospodine ministre, evo poštovani građani Srbije, ministar se vratio. Jedno vreme smo tu imali ministra koji nije resorni i koji, kako je i sam rekao, se ne razume previše, u jednom trenutku je čak rekao da mu mnogo toga nije jasno. Ali, dobro, nadamo se da će sada gospodin Šarčević, kada je zauzeo svoje mesto početi u mesto u telefon malo da gleda i u poslanike i što je još bitnije da učestvuje u diskusiji i da odgovara na pitanja poslanika. Vi govorite kako vam je Zakon o autorskim delima, odnosno o autorskim i srodnim pravima izuzetno važan, međutim, izostaju vaši odgovori u diskusiji. To je ono što je karakterisalo i prethodnu diskusiju, kao i diskusiju po svim prethodnim zakonima. To možda jeste i najbolja slika srpskog društva, jer smo mi zemlja u kojoj se stalno otvaraju nekakve afere, ali se nikada nijedna afera, gospodine Šarčeviću ne zatvara. Vi znate koliko je plagijata pominjano tokom prethodnih godina. Mislim da je sa tom inicijativom među prvima, još u onoj staroj Jugoslaviji krenuo Vojislav Šešelj. U poslednje vreme najpoznatija afera bila je svakako, verujem, sada sa već bivšim profesorom Pravnog fakulteta univerziteta u Beogradu, Stevanom Lilićem za koga je pouzdano utvrđeno da je izvršio plagijat, ali na žalost, nikada nije snosio bilo kakve ni krivične ni akademske sankcije i sve ostalo je na tim moralnim kritikama koje su pre svega iznosili srpski radikali. Moje pitanje je - šta ćete vi učiniti kao čovek koji je nadležan za prosvetu, za obrazovanje, za visoko školstvo u Srbiji, da se sa takvom praksom konačno prekine? Dajte da jedanputa vidimo kraj bilo koje afere, ali da taj kraj bude jasan, precizan, čist i da nakon toga ne ostane više bilo kakva sumnja za sve one o kojima se govori da su plagijatori, da li jesu ili nisu.
Hvala, kolega Šareviću. Reč ima ministar, gospodin Mladen Šarčević. Izvolite, ministre.
Samo da ne ostane nedorečeno. Ja sigurno spadam u ministre koji komuniciraju sa poslanicima kada ima smisla i potrebe. Ali, nadležne su uglavnom sudovi, to da znate. Kada je visoko obrazovanje, to profesor Atlagić takođe zna, autonomija, visoko obrazovanje ima svoje procedure. Kada bi se izvršna vlast umešala u njih, onda bi bila optužba da se krši autonomija, visoko obrazovanje. Upravo istražujem sa celim kabinetom i pravnim timom, koliko se puta u novije vreme, bar zadnjih 20 godina to prekršilo i gde je izvršna vlast ušla kao slon u staklenu radnju i davala dekrete. Upravo zbog kritizera sadašnjih događaja režima. Ja zaista pokušavam da se ponašam u skladu sa mojim zakonskim ovlašćenjima koje imam. Nemam ovlašćenja da bi ja to mogao da rešim. Podsetiću ovaj veliki dom kada smo donosili zakone o prosveti, uspeli smo da ubacimo da je ministar vidljiv, pa je bila čitava halabuka. Posle toga, dve i po godine, niko nije rekao – da, minisar je prekršio to što piše u zakonu. Nije, ni jednom, čak ni u prosveti. Kada govorimo o autonomiji visokog obrazovanja, gde god je došlo do drastične povrede zakona, gde sam ja mogao da reagujem sa inspekcijom prosvetnom za visoko, što je jedini alt koji imamo, smo reagovali. U slučaju dva rektora, od šest državnih, smenili silne direktore i nevoljnika koji su to radili u visokom obrazovanju, gde smo imali zakonske osnove. Tako da, Ministarstvo nikada nije prećutalo, ni jedan slučaj, ali ono što je autonomija Univerziteta, i što je malo pre gospodin Marijan govorio. Znači, ljudi su skloni da izađu pre u medije, nego da sednu i da kažu - zašto okrivljujemo studenta, kada sam ja isto plagirao? Zašto ne dozvole da se formira nezavisna komisija etička, neki fakulteti je nemaju, ali imaju zato rektore. Rektori su šefovi dekanima. Zaista je kod nas je vreme da se preispita ta hijerarhija, jer mnoge države su drugačije uredile visoko obrazovanje. Kod nas je od prevelike autonomije otišlo u mnoge druge krajnosti. I, ako vam kažem da mi, evo već godinu i po dana, poštujući upravo autonomiju, radimo na zakonu o finansiranju visokog, jer tu najviše problema ima upravo kroz uredbe koje su do sada godinama bile, a onda nailazite na čitave blokade, saradnje svega toga. Tu mora da se ta priča istera do kraja. Opet kažem za ranije periode, baš zbog tih doktorata, dela i diploma, nadležni su bili univerziteti. Univerziteti su nadležnost imali do uvođenja Bolonje. Ko nije bio zadovoljan odlukom univerziteta, išao je na sud direktno, znači ministarstva nije bilo ni tada, još to govorimo o pre 20 godina. Posle Bolonje, mi smo donekle bili nadležni kroz priznavanje diploma, stečene na stranim univerzitetima, kroz ENIK-NARIK centar. Donošenje zakona o okviru kvalifikacija, postoji nezavisna agencija za kvalifikacije, koja je od 1. aprila, potpuno telo koje to mora da radi. Zato kažem, izvršna funkcija ministarstva, u okviru Vlade, nema sve te ingerencije. Hvala.
Hvala, ministre Šarčeviću. Gospodin Nemanja Šarović, po kom osnovu? (Nemanja Šarović: Replika.) Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović. Replika. Izvolite.
Dakle, gospodine ministre, nažalost, ti pojmovi i autonomiju Univerziteta i samostalnosti u vršenju nekih funkcija se konstantno u našem društvu pogrešno shvataju. Neki su još tokom 1990. godine i početkom 2000. godine, mislili da autonomija Univerziteta znači to da policija ne sme tamo da uđe, kao da je to država u državi, kao da je to Vatikan, pa imaju svoju vojsku i policiju, a ne shvataju da se to radi o autonomiji, pre svega intelektualnoj, dakle, vezano za njihov naučni rad i za neke druge stvari. Vi prepoznajte, gospodine ministre, određene probleme u sistemu i ja bih razumeo to da ste vi ministar od juče, ali niste. Vi ste ministar već duži niz godina, mogu slobodno reći duži niz godina, tri godine, i vi ste imali više nego dovoljno vremena, pogotovo, imajući u vidu da kada smo dobili vašu biografiju, vas su nahvalili kao čoveka sa velikim životnim iskustvom u toj oblasti i vi niste, za razliku od nekih ministara kakvih ima, vi znate veoma puno, u vašoj Vladi koji su jadni tek kad postanu ministri u određenom resoru pokušavali da se upoznaju sa materijom kojom treba da se bavi. Mi smo valjda jedina zemlja na svetu u kojoj postoje ministri opšte prakse, pa si u jednom mandatu ministar energetike, u drugom mandatu si ministar saobraćaja, pa malo turizma, pa potpredsednik Vlade, dakle ljudi genijalci u ozbiljnim zemljama teško je naći dovoljno stručno lice i za jednog ministra, a kod nas vi imate ljude koji su bogom dani da vrše, valjda, posao ministra u svakom resoru. Dakle, ministre, kada ćete krenuti sa izmenama sistema? Ne valja sistem, postoje problemi, vezane su vam ruke, ne možete da utičete, u redu, obezbedite zakonske uslove da ne biste prali ruke tako što kažete - ne mogu ja, drugi je odgovoran.
Hvala, gospodine Šaroviću. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Marina Ristić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine ministre, nekoliko mojih kolega iz SRS vam je reklo da ste trebali da donesete novi zakon o autorskim pravima. Evo, ja ću reći zbog čega to, dodatne argumente. Znači, 72 člana ste predložili da se menjaju. To je jedna trećina od broja ukupnih članova, to je vreme bilo da se pristupi izradi novog zakona. I, sad, ako govorite o Zakonu o visokom obrazovanju, vrlo jasno se tu prepoznaje šta su ključni subjekti. Kad se donosi zakon, onda treba imati u vidu te subjekte na koji se on odnosi i primenjuje. Zakon o zaštiti autorskih srodnih prava ili njegova zloupotreba je teža po nama od krivičnog dela zloupotrebe položaja, trgovina uticajem i slično, od krađe intelektualne svojine. Ovi zakoni treba da budu vrlo praktični i za one na koje se oni ne odnose, odnosno, odnose se, jer oni stvaraju, ali nemaju toliko vremena da se bave procedurama i nekim drugim stvarima koje zaposleni evo malo pre smo rekli o dobrim osobinama zaposlenih u Zavodu za zaštitu patenata, nemaju vremena toliko i treba napraviti efikasne zakone da oni mogu da se snađu, znači žele da imaju autorska prava, da ostvare i onda to da urade. Član 2. ovog Predloga zakona je definisao šta je autorsko delo i dve komponente koje ga karakterišu kao takvo. Mislim da je tu ova definicija koju ima naš zakon dosta dobra u odnosu na neke druge zakone. U nekim drugim zakonima ide i kvalitet autorskog dela, to je nešto što je subjektivno. Kod nas nije prihvaćena ta komponenta, naravno i to je dobro. Zatim, da je objavljeno pod posebnim nekim uslovima, mnoge zemlje su napustile takav način kvalifikovanja tog autorskog dela. Amandman koji je Vlada odbila, mi smo predložili da se u stavu 2. člana 1. Predloga zakona tačka 7.) dela arhitekture, pa da se dopune dela arhitekture, skice, planovi, izgrađeni objekti sa područja arhitekture urbanističkog planiranja i pejzažne arhitekture i slično. Pošto su prethodne oblasti autorskog prava jasno definisane, mi smo i ovde hteli da kažemo šta je to sve arhitektura, jer sigurno i zloupotrebe i krađe, ukoliko ne bude ovako definisano, dešavaće se.
Hvala, kolega Periću. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Vesna Nikolić Vukajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Ovim amandmanom koji poslanička grupa SRS podnela na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o autorskim i srodnim pravima predložena je izmena člana 1. Članom 1. predlagač želi da izmeni član 2. stav 2. tačka 1. postojećeg zakona, a SRS predlaže da se ovim stavom izmeni tačka 8) koja bi glasila: „kartografska dela (geografske, topografske, turističke, auto i tematske karte i slično)“. Srpska radikalna stranka smatra da je amandmansko rešenje preciznije, jer su u postojećem zakonu pojedine vrste karata neopravdano izostavljene. Smatramo da svako autorsko delo mora da uživa pravnu zaštitu i zato je naša poslanička grupa i podnela amandmane sa konkretnim predlozima koje bi, ukoliko budu prihvaćeni, i te kako unapredili tekst ovog zakona. Ono što SRS zamera predstavnicima vlasti prilikom donošenja ovog Predloga zakona jeste to što navode da se izmene i dopune zakona vrše zbog potrebe da se naš zakon uskladi sa evropskim zakonodavstvom. Navedene su direktive sa kojima se vrši usaglašavanje - broj 2011/77 Evropske unije, Evropskog parlamenta i Saveta od 27. septembra 2011. godine, kojom se menja i dopunjuje Direktiva od 2006/ 116 Evropske unije o trajanju zaštite autorskog i određenih srodnih prava. Zatim, broj 2004/48 Evropskog parlamenta i Saveta od 29. aprila 2004. godine o sprovođenju prava intelektualne svojine i druge. Mi iz poslaničke grupe SRS smo u svakoj raspravi do sada savetovali predstavnicima vlasti u Republici Srbiji da zakoni koje usvaja Narodna skupština moraju biti u interesu građana Republike Srbije, da interesi građana Srbije moraju biti zaštićeni kroz poštovanje zakona koji se usvaja u Narodnoj skupštini, a ne zbog toga što postoji potreba za usklađivanje sa tuđim zakonodavstvom. Hvala.
Hvala, gospodine Ljubenoviću. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Miroslava Stanković Đuričić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nikola Savić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, Zakon o autorskim i srodnim pravima koji razmatramo kompatibilan je sa Zakonom o patentima čije smo razmatranje upravo završili. Moram da priznam da je dobro što je Vlada uzela u razmatranje ovakvu jednu problematiku, jer intelektualna svojina je ozbiljna stvar i sa time ne sme da bude igranja. Međutim, ono što nije dobro je činjenica da su mnoge stvari prepisane iz evropskog zakonodavstva koje su neprimenjive u našim okolnostima. S druge strane, imamo i stvari koje se ne primenjuju dovoljno. Sa ovim stvarima u EU, koliko god mi kritikovali nju, nema igranja, ali kod nas je sasvim drugačija situacija. Mi imamo dosta autora, dosta autorstava, dosta autorskih dela, ali imao i slučajeve da ogromna većina autora nije dobila nikakvu satisfakciju za ono što su radili, ni novčanu, ni moralnu, niti bilo koju drugu. Čak, šta više, imamo i situacije da su pojedinci imali i problema na radnim mestima na kojima su zaposleni upravo zbog toga što su se trudili, što su radili ta autorska dela, pa su saplitani od strane kolega, zaposlenih, najčešće rukovodioca i tako dalje. Imamo slučajeva gde su ljudi zbog svog autorskog dela, zbog svog autorskog rada i gubili poslove, gubili posao na onim radnim mestima gde su bili zaposleni ili su degradirani, pa su vraćeni na niže i slabije plaćena radna mesta. To su stvari o kojima je ovaj zakon trebao da vodi računa, ali nisam primetio da se u zakonu o tome razmišljalo, jer kako stimulisati ljude da vrše autorska dela, da rade inovacije i slične stvari ukoliko im se ne garantuje nikakva sigurnost? Hvala.
Hvala, kolega Saviću. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite.
Ono što je nama srpskim radikalima najspornije ne samo kada je u pitanju donošenje Predloga ovog zakona, nego i većina predloga, to je što se usklađuje sa evropskim zakonima i evropskim standardima. Kada su u pitanju autorska prava, intelektualna svojina, generalno gledajući, ako možemo da kažemo da je nešto loše, negativno, onda su to evropski zakoni i evropska praksa. Zašto? Zato što je osim one opasnosti koja preti za ugrožavanje autorskih prava i zloupotreba autorskih prava od pojedinaca, postoji jedna generalna velika opasnost, a to je globalizam. Globalizam je taj sistem koji, jednostavno, ne poznaje to pravo svojine, intelektualne svojine. Ne priznaje autorsko pravo jer globalistima je stalo da to sve bude jedno sivilo u kome će svako moći da krade intelektualnu svoju, da zloupotrebljava, da koristi tuđe patente, tuđa saznanja i to je cilj globalizama. Globalizam se zasniva na tome da u svakoj državi, pa samim tim i u Srbiji, jednostavno unese takve standarde da nije bitno da li je u pitanju doktorski rad, da li je u pitanju diplomski, da li je u pitanju maturski rad, da li se ti radovi zasnivaju na plagijatima. Bitno je da se napravi jedna hiperprodukcija visokointelektualaca, čije će krajnji rezultat njihovog rada biti ravan nuli, jer kada dođete do tog efekta onda možete da manipulišete ne samo sa državom, nego sa čitavom jednom nacijom. Evropa se zasniva upravo na principima globalizma. Vi imate u evropskoj praksi da je sasvim svejedno da li je onaj, primera radi, u Holandiji prepisao onoga iz Engleske ili onaj… Doduše, nije dobar primer Engleske, jer napušta to, ali Nemačka i tako dalje. Srbija ide tim putem i sada je prilika bila, po nama, srpskim radikalima, da se što rigoroznije sankcionišu sve krađe, pogotovo intelektualne. Autorska prava da se zaštite. Ako neko ima tradiciju u toj borbi za zaštitu intelektualne svojine, onda mi, srpski radikali, možemo da kažemo da imamo tu dugogodišnju tradiciju. Predsednik naše stranke zbog napada na jedan plagijat osamdesetih godina osuđen je na kaznu zatvora, jer je prvi u tadašnjem sistemu Jugoslavije, kako se tadašnja država zvala, napao čoveka koji se zvao Brano Miljuš, koji je posegao sa plagijatom, za interes nekog ko je tada bio vrhuška, politička vrhuška, a ovde kao da se vraćamo na taj period, kao da je vreme stalo ili vremeplov da se okrenuo, pa ponovo mi, po ugledu na Evropu, šta nas boli briga, može da prepisuje ko god koga hoće. Vi imate, ministre, vi to dobro znate, čitave univerzitete, doduše privatne, gde je kompletan profesorski kadar ljudi koji su plagirali, ukrali intelektualnu svojinu i niko na to ne obraća pažnju. Pa, šta će biti krajnji rezultat? Pa, oni će proizvoditi takve studente. Njima će potpuno svejedno biti. Kako mogu iz moralnih razloga, što vi kažete, etički sud, kako mogu iz etičkih razloga da ospore nekome, kada su oni stekli tako diplomu? To vi dobro znate, vi vodite tu borbu. Malopre ste kolegi Šaroviću rekli da je nadležan sud, ali ovo je prilika, izmena i dopuna zakona još rigoroznija. Neće Evropa zameriti pitanje da li će Srbija ikada ući u Evropi. Neće zameriti, ali zaštitićemo sebe. Zaštitićemo interese ove države i ove nacije. To je suština, da tu hiper produkciju… (Predsedavajući: Hvala.) Po amandmanu je. (Predsedavajući: Znam, ali isteklo je vreme vaše poslaničke grupe.) Jao, ja sam zahvalan, gospodine Marinkoviću, i ovo što ste dozvolili. Hvala vam puno.
Hvala. Reč ima ministar Mladen Šarčević. Ministre, izvolite.
Složiću se sa vama. Zaista, mnogo čega se nakupilo lošega u više decenija. I složićete se vi sa mnom da se to ne može nekom metlom odjednom počistiti. Bolonju nismo uopšte srazmerno uvodili, nego smo shvatili da je to način da se dođe do brzo hiperprodukcije, ne samo visokoobrazovanih, nego i doktorata i mastera i svega. Ozbiljne zemlje to rade polako, fino, studiozno, postoje neki standardi u kvotama koliko čega. Osnivanje raznih privatnih ustanova treba da se poboljša kvalitet, ali ako bi vi hteli da budete još bogatiji, da pravite više programa, više fakulteta, studijskih grupa, vi onda proizvodite sebi sami profesore. Nemate proces da prođe pet godina u zvanje, pa pet godina, nego za četiri, pet godina vi ste već redovan profesor. Znate, to samo kod nas je verovatno tako kreativno rađeno. Ne možete mehanizmom zabrane inspekcije sada to vratiti unazad. To je sada nešto što se rodilo. Ali, mi radimo na indikatorima kvaliteta. Radimo na jedinstvenom informacionom sistemu u prosveti. Radimo na tome da će se poslodavci pitati o radu i stručnosti tih ljudi, to oni koji su reprezentativni. To je bilo pomena i u Zakonu o dualnom studijama. Tako da, jednostavno, mislim da moramo na taj neki indirektan način, a vrlo brzo ćemo to imati, već za manje od godinu dana, upoznati javnost šta je to dobro, a šta nije dobro, te onda sam taj ekonomski princip, a što bi išao tamo kad to nije dobro i gde ne mogu da se zaposlim, pa još da platim. I mnogo vremena nam fali ovde, verujte mi, da pričamo i o koštanju i o želji da stvarno mladi ljudi još bolje i više studiraju i jeftinije, nije samo do države. Znači, to mora da se uradi sinhronizovano sa našim univerzitetima i verujte mi da dosta se na tome radi. Ne znam da li možete brže. Morali bi da uđemo onda u velike konflikte, ali mislim da smo na dobrom putu. Hvala.
Hvala, ministre Šarčeviću. Pravo na repliku ima Milorad Mirčić.
Malo je čudno kada vi na neki način spominjete brzinu kao otežavajuću okolnost, pa slogan političke partije koja pripadate je brže, jače, bolje. Zar niste u skladu sa tim sloganom za ove tri godine, ukoliko ste ministar, mogli malo rigoroznije te zakone, kada je u pitanju intelektualna svojina? Niste bili prisutni tu, šteta što niste bili prisutni. Mi smo vodili polemiku sa kolegama iz vaše političke partije, gde smo insistirali ne zaštiti prava pojedinaca. Intelektualna prava pojedinaca, prava, doduše, tačka je bila oko patenata, je suština. Kada vi zaštitite nečije pravo, autorsko pravo, onda je pitanje da li će neko autorsku svojinu, da li će neko steći hrabrosti ili smelost da posegne za tuđim znanjem ili intelektualnom svojinom, ili stvaralaštvom da bi ostvario sebi, u krajnjem slučaju, neku korist, da li je to materijalna, da li je to intelektualna ili bilo koja druga korist. Ali, kada je rigorozna kazna, kada je zakonom predviđeno kako i na koji način se utvrđuje da je nešto plagijat, onda je malo tih koji će baš da se drznu da to urade, pa bez obzira koliko oni misle da su zaštićeni samim statusom profesora na univerzitetu, jer godine čine svoje. Nekada je Stevan Lilić, koji je ovde pominjan, mislio sam da je neprikosnoven, da je nedodirljiv, ali vreme čini svoje. Ostaje delo iza njega. Tako da je to suština, da se iskoristi. Potpuno ste u pravu kada je u pitanju Bolonja. Bolonja je bila opšta poplava. Bolonja je bila nešto što je tada, kao i sada u pojedinim delovima tumačena, da je to tekovina EU i da ne možemo u EU ako ne budemo po Bolonji.
Hvala, gospodine Mirčiću. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Delić. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite, kolega Jojiću.
Dame i gospodo, gospodine ministre sa saradnicima, ja bih samo skrenuo pažnju na nastanak autorskog prava i njegovo kretanje do današnjeg dana. Autorskim pravom naziva se skup pravnih normi koje regulišu društvene odnose povodom intelektualnih proizvoda u oblasti književnosti, nauke i umetnosti, tj. u oblasti takozvane duhovne kulture. Objektivno autorsko pravo, autorskim pravom naziva se i pravo koje pripada autoru ili drugom licu, fizičkom ili pravnom, povodom autorskog dela, na osnovu normi objektivnog autorskog prava (subjektivno autorsko pravo). Autorsko pravo javlja se tek krajem 18. veka. Pre toga nije postojalo, niti su intelektualni proizvodi uživali pravnu zaštitu. Pretečom autorskog prava smatraju se privilegije, davanje prava pojedincima, obično izdavačima i knjižarima, da za određeno vreme obavljaju intelektualne tvorevine. Prvi zakonski tekst o autorskom pravu donet je 1709. godine u Engleskoj i smatra se začetkom autorskog prava. Međutim, tek od Francuske revolucije, autorsko pravo se i u Francuskoj nastavlja i unapređuje. Na međunarodnom planu, autorsko pravo se uglavnom javlja u vidu dve multilateralne konvencije Bernske od 1886. godine i Panameričke od 1902. godine. Obe su do sada menjane više puta. Bernska konvencija je poslednji put menjana u Briselu 1913. godine, Panamerička u Vašingtonu 1946. godine. Poslednjih godina teži se unifikaciji međunarodnog autorskog prava.
Hvala. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović.
Ovaj član o kojem sada govorimo treba da zaštiti autorska dela u koja spadaju i zbirke narodnih, književnih i umetničkih dela. Ovo rešenje nije dobro, već je bolje ovo koje je postojeće u zakonu. obrazložiću i zbog čega. Moram da se vratim na taj period kada je još prve sistematizovane zbirke narodne poezije i umotvorina sistematizovao Vuk Stefanović Karadžić i mi svi imamo te, pretpostavljam, zbirke u svojim kućama i ako pažljivo pogledate, kao i druge zbirke pesama i narodnog stvaralaštva koje imate u svojoj kućnoj biblioteci, još lektire iz osnovnih škola, videćete da sve te zbirke i sve te knjige imaju svoje delove, tako da je prihvatljivije bilo ovo što je postojalo u zakonu, da ta zbirka ima svoje delove i kao celokupni takav sistematizovani deo po deo predstavlja jednu knjigu sa zaštićenim autorskim pravima. Ovo što ste vi napisali, pretpostavljam zaista da ste integralno preveli sa engleskog jezika, jer oni to tako kažu, njene sadržine, je prvo neprihvatljivo i gramatički, a drugo, nije ni svrsishodno. Znate, gospodine ministre, u svim tim udžbenicima narodnih pesama imate zbirku koja sadrži pretkosovski ciklus sa pesmama, kosovski ciklus, pokosovski ciklus, hajdučke pesme itd. Sad vi stavljate nešto što postoji u EU i u njihovom zakonodavstvu u kontekst našeg stvaralaštva, koje ima svoje etape i svoje delove. Mi smo tražili brisanje celog ovog člana zato što smatramo da zakon treba da se povuče iz procedure. Ali, verujte, i godinama je bilo ovako, da je bolje ovo rešenje koje je bilo u postojećem zakonu, nego ovo što ste predvideli da se brišu delovi, a da se stavi ovaj izraz njene sadržine.
Hvala. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Kada slušamo ministra Šarčevića, a i ne samo njega, često ministri kada razgovaraju sa narodnim poslanicima nekako u dobrom delu se saglase sa onim što narodni poslanici, govorim sada o poslanicima SRS, kažu, ali uvek ima i objašnjenje zašto to ne može da bude prihvaćeno. Ovaj amandman konkretno nije prihvaćen zato što bi se prihvatanjem tog amandmana, ne daj bože, dirnulo u Direktivu 96/9 Evropske komisije. Dakle, ovo je sačuvaj bože. Nešto drugo bi ovde bilo dobro da se kaže. Pominjao je ministar i bolonju i kaže – to moramo da nastavimo, rodilo se pa moramo da ljuljamo. To jednostavno nije tako. Vi ljuljate bolonju, ljuljate izvršitelje, ljuljate notare, pa što ste onda došli na vlast, kad ljuljate sve što ste zatekli. Suština je da moraju neke stvari da se menjaju, da se menjaju iz temelja. Konkretno kada su u pitanju autorska i srodna prava, pa ne postoji neki autor, naučnik, pre svega, i na samo naučnik, koji se bavi naukom, koji napiše svoje delo da ne želi da to delo bude što je moguće više čitano, citirano, izučavano itd, ali mora biti zaštićen da niko ne sme ni jednu rečenicu da mu ukrade, nego da kaže, tu jednu prosto proširenu rečenicu počinje sa navodnicima, završava sa navodnicima i kaže ovo je citat iz knjige te i te, autora tog i tog. Naravno, zašto se neko bavi tim poslom ako ne želi da to bude što je moguće više u javnosti i sada i onda kada je to delo nastalo i da računa na to da će to delo biti citirano i posle njegove smrti itd. (Predsedavajući: Hvala.) Samo da završim jednim zahtevom ministru, da stvarno jednom posluša, očigledno je prilično saglasan sa nama, da povuče ovaj zakon i da jednom ovde sednemo i raspravljamo o zakonu koji zaista ima smisla.
Hvala, gospođo Radeta. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Miljan Damjanović. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Despotović. Izvolite, gospodine Despotoviću.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, Zakon o autorskim i srodnim pravima treba da ojača stvaralaštvo, da kroz razvoj i istraživanje nadareni umovi ostvare svoje vizije, bilo samostalno ili u radnom odnosu. Treba načiniti takav obrt da se naše znanje prizna najpre kod nas, da se potvrdi kroz međunarodno priznanje i da postane svojina sveta i da autori imaju zato i profesionalnu i materijalnu sertifikaciju i satisfakciju. Ovaj predlog zakona u nekoliko izlazi u susret, ne samo da pooštrava, nego pojednostavljuje i precizira uslove za sertifikate. Za licence, drugim rečima, ide na ruku stvaraocima, tj. svima onima za koje stvaralački čin ima prvenstvo nad svemu ostalom. Stvaralaštvo, u krajnjem slučaju, promoviše kako pojedinca tako i državu. Autorska dela tj. pronalasci ne treba da čekaju u redu za priznavanje, izvođenje, licenciranje. Podrazumevam da se određena procedura mora poštovati. Država treba da bude servis, kao i prirodni saveznik, pa i pomoćnik pri ostvarivanju autorskih misija. Za većinu autora njihovo delo nije samo sebi svrha, što se, po meni, u državi ne shvata ozbiljno. To delo ima neku ljudsku pouku, ima poruku, korist, potrebu, duhovno zadovoljstvo, kako za profesije, tako i za korisnike. Hvala.
Hvala, gospodine Despotoviću. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Izvolite, kolega Šaroviću.
Dame i gospodo, gospodine Šarčeviću, pre svega da vam kažem da se slažem u potpunosti sa vama u vezi svih vaših kritika koje ste izneli vezano za bolonju i to što su uradili sa sistemom studiranja u Srbiji. Tu jeste, vi znate, naneta jedna ogromna šteta i šteta koja je nenadoknadiva za ove generacije koje su prošle i upliv velikog broja privatnih fakulteta je bio razlog i da se na državnim fakultetima značajno snizi način na koji se ocene dodeljuju, da kažem da se poveća ta tolerancija i da propusnost bude neuporedivo veća. U vreme kada sam studirao na Pravnom fakultetu Univerziteta u Beogradu, znate, neki studenti su odustajali na trećoj i četvrtoj godini, jer pojedine predmete nisu mogli da polože. Čini se da je sada mnogo bitnija upornost i da ko god dovoljno vremena provede i dovoljno puta prijavi ispit da će ga na kraju i položiti, bez obzira na to o kom ispitu se radi. Drugo jedno pitanje sam hteo da vam postavim. Vi ovde navodite u obrazloženju zakona da je, naravno, cilj usaglašavanje sa evropskim direktivama. Kakav je, gospodine ministre, vaš stav povodom saopštenja zemalja Višegradske grupe, a to su, podsećam, prijateljske zemlje, radi se o Mađarskoj, sa kojom izuzetan odnos imamo, Češka, Poljska, Slovačka, koje su rekle da u idealnoj situaciji Srbija pre 2027. godine neće ući u EU? Do danas je taj neki datum, koji je idealni scenario predviđao, bio 2025. godina. Dakle, potpuno je jasno, i to znate i vi i mi, da idealnog scenarija za Srbiju nema, mada je idealan scenario, i to da kažem, za SRS da nikada ne uđemo u EU, ali da se državno rukovodstvo Republike Srbije što pre opredeli za saradnju sa prijateljskim državama, završavam, u prvom redu Ruskom Federacijom, Kinom i svim drugim zemljama sveta koje od nas ne traže da priznamo nezavisno Kosovo i koje žele saradnju na ravnopravnim osnovama.
Hvala, gospodine Šaroviću. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik dr Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite, kolega Jojiću.
Hvala. Gospodine ministre sa saradnicima, Srbiji je potreban ozbiljan pravni sistem. Stalne izmene zakona ili donošenje novih zakona karakterišu srpsko zakonodavstvo. Opadanje ugleda prava u Republici Srbiji je za poslednjih godina primećeno i vidljivo. Čuvenom kodifikatoru profesoru Mihajlu Konstantinoviću komunisti su rekli – bavite se čime hoćete, osim svojine, to nije vaša tema. Ovde se mislilo i na temu koja je u pitanju na današnjem zasedanju. Ni autorsko pravo u to vreme nije moglo da se primenjuje, jer je tadašnja vlast smatrala da ne mora profesor da se bavi tim pitanjima, pa ni svojinom. Tako je Mihajlo Konstantinović, profesor na Pravnom fakultetu Univerziteta u Beogradu, izradio Zakon o obligacionim odnosima koji je jedini preživeo raspad i primenjuje se u svim zemljama bivše Jugoslavije. Smatram da u oblasti obrazovanja, gde spada i ovaj zakon koji je na dnevnom redu, treba posvetiti posebnu pažnju autorima udžbenika u srednjem, višeg i visokom obrazovanju. Takmiče se pojedini profesori i autori šta će da napišu i koliko stranica da napišu, a ima besmislenih sadržaja da ne treba time opterećivati učenike i studente. (Predsedavajući: Hvala, gospodine Jojiću.) Jednu rečenicu. (Predsedavajući: Naravno, izvolite.) Poznato je na beogradskoj Univerzitetu Pravnog fakulteta da je jedan profesor, inače na četvrtoj godini se polaže njegov predmet, da je po pet puta obarao studente, a imao je sporedno zakonodavstvo, sporedan udžbenik, sporedna grana prava, da su studenti na klinici završavali zbog toga što se iživljavao na tim studentima i digao svoj predmet iznad svih profesora i iznad svih drugih udžbenika i grana prava.
Hvala gospodine Jojiću. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite gospodine Mirčiću.
Pa kao i u svim ovim amandmanima mi insistiramo na određenoj preciznosti. Naime, kada je u pitanju emitovanje i pravo na emitovanje autorskih prava ovde se u Predlogu zakona kaže da to ne može bez dozvole autora. A onda se kaže koja vrsta i na koji način može da se emituje autorsko pravo, odnosno autorsko delo, a mi kažemo da u kategoriju dođe još i satelitsko emitovanje zato što je to tekovina savremene tehnologije i savremenog društva da budemo potpuno precizni kada je u pitanju zaštita autorskog prava. Ima nešto što nismo dotakli ministre, a odnosi se na zaštitu autorskih prava. Mi imamo u stvaralaštvo, pogotovo muzičkom nešto što ne treba biti veliki ekspert ili stručnjak i može odmah da se utvrdi da na muzičkoj sceni muzičkom stvaralaštvu upravo vladaju oni principi koji su poželjni od strane, kako smo rekli globalista. Mi u čitavoj lepezi ili u miljeu u kome se stvara tzv. narodna muzika imamo orijentalnu muziku. Potpuno poremećena kultura. Nemamo više to izvorno narodno srpsko stvaralaštvo već imamo orijentalno, koje je čist plagijat. To je krađa autorskog prava. Tu ne treba čovek mnogo da bude stručan iz te oblasti, dovoljno je samo da pustite određene matrice i videćete da je autorsko pravo ukradeno, uveženo autorsko pravo bez ikakve nadoknade. Mi smo imali tu pokušaj ovih iz DOS da na neki način regulišu to preko neke organizacije koja se zvala, koliko se sećam, Sokol, gde je bio predsednik, zamislite te organizacije, bio je bivši predsednik Vlade Srbije. Odmah je bilo sumnjivo o čemu se radi. Nije im padalo na pamet da zaštite autorska prava. Nije im padalo na pamet da preko emitovanja nadoknade autorsko pravo ili da plate onome ko je stvaralac, nego je bila namera da oni budu merodavni ti koji će bukvalno da preplave Srbiju sa jednim novim stvaralaštvom što vremenom u suštini menja kulturnu osnovu ili kulturnu maticu ovog društva.
Hvala gospodine Mirčiću. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Izvolite gospodine Stojanoviću.
Hvala gospodine Marinkoviću. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre sa saradnicima. Podneo sam amandman na član 6. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o autorskim i srodnim pravima. Pre nego što počnem konkretno da govorim o ovom amandmanu imam pitanje za vas gospodine ministre. Koje ministarstvo je zaduženo da vodi računa o zaštiti kulturne baštine Srba na KiM? Poznato je da tamo postoji veliki broj srpske narodne pesme, srpska narodna kola i folklor, još druge stvari što čini identitet srpskog naroda na KiM. Ovo ne pitam slučajno, već zbog toga što su nam šiptari pokrali mnoge naše srpske pesme, srpska kola i srpska ora. Etnomuzikolozi su ovo sakupljali i notno zapisivali više od 200 do 300 godina. To su elementi državnosti i zbog toga moramo da vodimo računa o ovim stvarima. Srpsko kulturno blago sve više postaje albansko, što je nedopustivo. Pošto država ništa ne preduzima mi smo se samoorganizovali i formirali Zavičajni klub Gnjilane koji čini petnaestak entuzijasta. Zavičajni klub je zaštitio oko 300 izvornih pesama i kola kod Sokoja ovde u Beogradu. Isto smo to uradili i sa narodnom nošnjom gornje i donje Binačke Morave i Novobrdske Krive Reke u Etnografskom muzeju za KiM ovde u Beogradu. Zaštitili smo ukupno oko 380 delova raznih vrsta srpske narodne nošnje i različitog materijala. Sve smo uvrstili u knjige i kataloge koje su svima dostupni. Lično sam mnoge narodne pesme iz tih krajeva otrgao od zaborava, pretočio u nosače zvuka i one su sada sasvim dostupne. I ne samo to. Pod mojim autorstvom nastalo je mnogo novih pesama iz tog kraja, koje danas moji zemljaci danas slušaju sa velikim zadovoljstvom. Na ovu činjenicu sam izuzetno ponosan. Meni lično nisu u prvom redu autorska prava i beneficije koje one donose. Meni je najvažnije da sam uradio nešto za svoju zemlju, a posebno za svoj zavičaj po čemu će me pamtiti svi moji Gnjilanci. Vreme radi za nas. Ja se nadam nećemo dugo čekati da se na KiM ponovo slobodno igraju srpska kola, srpske pesme i naša čuvena „Gnjilanka“. Gospodine ministre evo ovom prilikom hoću da vam poklonim jednu knjigu Zavičajnog kluba „Gnjilanaca“. Nadam se da će ova knjiga vremenom predstavljati značajno kulturnu baštinu Srba iz Kosovskog Pomoravlja i čitavog Kosova. Zahvaljujem.
Reč ima ministar, gospodin Šarčević. Izvolite.
Prvo da se mnogo zahvalim, jer sam ljubitelj knjige, imam svoju veliku i lepu biblioteku koju skupljam ceo život. Ono što je bitno da znate je svakako da je to Ministarstvo kulture. Ono što mi radimo i zajedno, evo danas je bila i juče prilika da je gospođa Odri koja je Marokanka, ali našoj voljom izglasana da bude i direktorka Uneska. To je bilo u onoj prvoj borbi kada je pokušano sa Kosovom i Metohijom da se u Unesko uđe kroz kulturu, da prikažu naša kulturna dobra kao svoja. Malo ljudi zna da je Unesko čak negde možda 60% okrenuto ka obrazovanju i nauci a da je kultura negde možda 20, 30% i informisanje i mediji su još toliko. Tako da sam ja i juče i danas zastupao celu priču i o kulturi i o obrazovanju i nauci, ali ono što je jako važno, mi smo prisutni po Rezoluciji 1244. Ako išta pripada Kosovu i Metohiji, onda je obrazovanje. Po našim programima, platama, zaposlenima, digitalizaciji, obuci ljudi, sve ono što se dešava od predškolskog, zaključno sa univerzitetom i institutima. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 7. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Belačić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Ružica Nikolić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine Arsiću. Dame i gospodo narodni poslanici, iz poslaničke grupe SRS više puta ste kroz raspravu mogli da čujete da mi zahtevamo da se ovaj Predlog zakona povuče iz procedure. U načelnoj raspravi smo istakli da smo razmišljali čak da brišemo sve članove, jer izmenama je nemoguće popraviti ovaj zakon, jer se vrši više od 30% izmena. Amandman na član 8. Predloga zakona interveniše na član 29. osnovnog zakona i mi smo tražili brisanje ovog člana. Odredbe ovog člana u potpunosti ispunjavaju kriterijume koje postavlja direktiva EU i očigledno je, a to je evidentno i kada je ovaj Predlog zakona u pitanju, on predstavlja očigledan primer da se apsolutno sve što EU od nas traži, da mi bezuslovno prihvatamo. Određene zakonske norme ili počinju ili prestaju da se primenjuju ulaskom Srbije u EU. Ne znam šta je još potrebno da se pomirite sa činjenicom da mi nikada nećemo ući u Evropsku uniju, što mi iz Srpske radikalne stranke želimo i za šta se godinama zalažemo i da prestanemo da naše zakonodavstvo usklađujemo sa evropskim? Zakoni moraju biti primenjivi, a to često nije slučaj. Upravo zbog ovog usaglašavanja trebalo bi da predložite nov zakon koji će biti potpuno u interesu građana Srbije i koji će odmah moći da se primenjuje, a ne - ovaj član važi do, ili - ovaj član stupa na snagu, počinje da prestaje da važi pristupom Srbije u Evropsku uniju. To je nešto što nije dobro. (Predsedavajući: Privodite kraju.) U obrazloženju koje ste naveli zašto ne prihvatate ovaj amandman je upravo to što kažete da se ne prihvata jer bi brisanjem ovog člana bilo onemogućeno potpuno usklađivanje nacionalnog propisa sa odredbama direktive o satelitskom emitovanju i kablovskom reemitovanju i to je ono upravo na šta vam mi sve vreme ukazujemo. Zahvaljujem.
Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Dubravko Bojić. Da li neko želi reč? (Da) Kolega Bojiću, izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Ja ću se kroz ovu priču nastaviti na moju prethodnu o ovom predlogu zakona. U Srbiji danas ima šest organizacija koje imaju dozvolu za kolektivno ostvarivanje autorskih i srodnih prava i da ih ne nabrajam, otprilike oko 12 i po hiljada ljudi. Ipak, osnov razvoja društva je pojedinac, sam ili u timu, koji se oslanja na moć vlastitog razuma i stvaralačku imaginaciju. Pred njim se postavljaju visoki zahtevi, a njegov odgovor u obliku autorskog dela ili pronalaska. Kod nas za sada ne postoji još uvek jedna takva povoljna društvena klima koja bi iznedrila ili isfabrikovala veći broj stvaralaca. Stvarni značaj i položaj autora u društvu mora biti mnogo veći nego do sada, a njihov stvarni društveni uticaj takođe. Nije bitno da li se radi o humanističkoj ili tehničkoj inteligenciji, umetnicima ili drugim autorima. Nemam utisak da se na pospešivanje inovatorstva, pronalazaštva i stvaralaštva bilo koje vrste kod nas radi sistematski, planski, organizovano, dubinski i široko, u ime budućnosti. Još uvek je sve to stvar individualnog pregnuća. U javnosti nema dovoljno onih koji su poznati u zemlji. Tek ako nekoga nagrade u svetu, onda se o njemu govori na sva usta. Naša televizija tu nešto radi oko naučnog podmlatka. U ovom kontekstu bih naveo pozitivan primer Ruske Federacije, koja posebno neguje nadarenost u svim oblicima i redovno izveštava i svoju i stranu javnost o novim pronalascima i njihovim autorima. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da) Kolega Periću, izvolite.
Amandman na član 9. se odnosi na član 30. Zakona o autorskim i srodnim pravima i član 30. glasi: "Autor ima isključivo pravo da drugom zabrani ili dozvoli javno saopštenje dela, uključujući načine na koji se to može emitovati". To je bio stav 1. Taj član 30. je imao samo stav 1. Sada se Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o autorskim i srodnim pravima dodaje stav 2, koji glasi: "Pravo iz stava 1. ovog člana se ne iscrpljuje bilo kojom radnjom, javna saopštenja", itd. Znači, autor i dalje zadržava ta prava i meni je ovo nekako bilo suvišno. Kada sam pokušao da vidim šta su to razlozi za neprihvatanje ovog amandmana, onda sam pročitao obrazloženje Vlade gde se kaže da je direktivom 29 iz 2001. godine predviđeno usklađivanje određenih aspekata autorskih prava i da je to razlog zbog kog se ovaj amandman ne prihvata. Gospodine ministre, stalno šaljete toplo-hladno. Rekli ste da ozbiljne zemlje rade postepeno, polako i ja pomislim da vi želite sad na takav način određene reforme u oblasti autorskog prava da radite. Prijemom knjige gospodina Filipa Stojanovića takođe ste to pokazali i lično mislim da vi naginjete više takvom načinu rešavanja problema, ali obrazloženje zbog čega se ne prihvata amandman, pozivanje na direktivu EU, e, to mi nije jasno, gospodine ministre.
Zahvaljujem. Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Da) Koleginice Jovanović, izvolite.
Gospodine ministre, napravljen je veliki propust u ovom članu i izostavljena su neka umetnička dela u popisu likovnog i umetničkog stvaralaštva. Mi smo pokušali amandmanom da reagujemo. I zaista, bio bi ogroman propust kada ne biste i ovo uvrstili u pobrojana dela likovne umetnosti, a to su mozaici i sva ona dela koja su napravljena na kamenu i u grnčariji. Evo zbog čega. Zamislite sada da, to je jedna od intencija pre svega Srpske akademije nauka i, na kraju krajeva, Ministarstva kulture, da se crkva posvećena svetom Đorđu na Oplencu stavi na listu UNESKO. To je najveći mozaik, jedan od najvećih na svetu. Ne samo da je najveći, nego je specifičan po tome što je rađen ne u kamenu, već u muralnom staklu, na 3.750 kvadrata, remek delo našeg proslavljenog umetnika, jednog od najvećih srpskih slikara, Paje Jovanovića, sa 15 hiljada nijansi boja. Zar to za vas nije umetničko delo? I svi drugi koji nastavljaju putem Paje Jovanovića i svih ovih koji su stvaraoci mozaika, po vama, nisu oni koji treba da budu priznati? Isti je slučaj i sa grnčarijom, kako pirotskom tako i zlakuskom. Koliko je meni poznato, one su zaštićeni kao narodno stvaralaštvo iz tog kraja koje postoji vekovima i onda je zaista neočekivano da to ne uvrstite u ovaj član zakona. Da ne govorim o kamenu, koji ste takođe izostavili. Jer, nije dovoljno da se prepiše sve ono što je iz direktive EU. Pa, oni to nemaju. Niti imaju "Belovodsku rozetu" pokraj Kruševca, niti imaju takvu tradicionalnu grnčariju kao što ima Srbija, koja je narodno, vekovno stvaralaštvo i zato je bilo zaista neophodno da se neko malo u ministarstvu posveti ovome i na pažljivi način to da pogleda. Dolazimo i do ovog modernijeg dela. Iako je fotografija kao umetnički izraz prepoznata još pre više od vek i po, ali, u današnje vreme, nešto što će vam reći svi ovi, posebne škole se uče za to, na fakultetima, i pravci, u fotografiji nije isto sada i pre sto godina. Ono što vi ne biste možda nazvali fotografijom, a to su razni fotografski pravci ili neko da dođe do sudske zaštite, kaže - aha, dođe sudija i kaže: "ovo meni nije fotografija, ovo je nešto što liči na to, ali to ipak nije". A to je umetnički izraz nekoga ko se za to školovao. Na kraju krajeva, ne mora ni da bude školovan, već da ima božji dar za tako nešto i to je njegovo autorsko delo koje se smatra zaista priznatom umetnošću. Prema tome, bilo je potrebno da uvrstite i ova nabrojana dela i da prihvatite ovaj amandman.
Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite, kolega Saviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, član 10. na koji sam podneo amandman govori o kopiji odnosno reprodukciji dela likovne umetnosti. Upravo zbog toga je ovaj član zakona i te kako važan, jer se jasno i precizno, na najjasniji mogući način, mora znati šta je kopija a šta je original. Ja sam svojim amandmanom taksativno naveo šta treba da se smatra kopijom, odnosno originalom. Recimo, ja sam tražio da se kopijom smatraju i dela originalnog umetnika koja su urađena u odnosu na delo o kojem se radi, u određenom broju primeraka, s tim da se ta dela numerišu i da svoj potpis stavi autor, odnosno umetnik koji je radio delo o kojem se radi. Takođe, smatram da kopijom treba smatrati i originalna dela koja je uradio neki drugi umetnik, po ovlašćenju originalnog autora, s tim što takođe mora da se stavi potpis i da se numerišu ta dela. Mislim da nije potrebno još obrazlagati zbog čega je ovo važno, ako znamo i imamo u vidu činjenicu da, recimo, danas dela nekih poznatih autora koji više nisu živi dostižu basnoslovno velike cene na aukcijama i zbog toga imamo pojavu da se negde javljaju i kopije, odnosno reprodukcije i da bi se razlikovalo jedno od drugog i da ne bi dolazili u pravne situacije da se tumači šta je original, šta je kopija, odnosno reprodukcija, zato se mora taksativno navesti ovde o čemu se radi. Hvala.
Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? Izvolite, kolega Ljubenoviću.
Hvala, predsedavajući. Članom 10. predlagač želi da izmeni član 35. u stavu 2. osnovnog zakona, inače, član 35. važećeg zakona uređuje pravo sleđenja. Srpska radikalna stranka predlaže da se u članu 35. izmeni stav 6, koji kaže: „Naknada na osnovu prava sleđenja plaća se procentu od prodajne cene originala bez poreza“. Mi smo amandmanom predložili izmenu ovog stava, tako da glasi: „Ako se original likovnog dela preprodaje, autor ima pravo na odgovarajući deo od prodajne cene ostvarene svakom preprodajom tog originala koja sledi posle njegovog prvog otuđenja od strane autora. Naknada na osnovu prava sleđenja plaća se u procentu od prodajne cene originala bez poreza“. Smatramo da ovako precizno formulisan tekst sa amandmanom nije preobiman i suvišan, naprotiv, jasno je definisano i eventualne nedoumice bile bi unapred otklonjene, jer će zakonom biti zaštićeniji autori originalnog umetničkog dela prilikom preprodaje. U obrazloženju za izmenu ovog člana osnovnog zakona navedeno je da se izmenom precizira šta se smatra originalnim delom likovne umetnosti, a radi usklađivanja sa članom 2. prve direktive o pravu preprodaje. Dalje je navedeno, a odnosi se na izmene zakona u celini, da je nakon analize komentara koje je Evropska komisija dala u odnosu na dostavljene tabele o usklađenosti utvrđeno da je pojedine odredbe važećeg zakona potrebno izmeniti ili dopuniti, kako bi se važeći zakon uskladio sa evropskim zakonodavstvom. U tekstu izmene i dopune uključene su i sve sugestije dobijene od Kancelarije za evropske integracije, uključujući i mišljenja dobijena u toku bilateralnih skrininga za Poglavlje 7 – prava intelektualne svojine, koji je održan 12. i 13. novembra 2014. godine. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Belačić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? Izvolite, kolega Šaroviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, čini mi se da je i kod vas malo opalo interesovanje da ulazite u diskusiju sa poslanicima, a svakako i kod poslanika je opalo interesovanje, pogotovo kod poslanika vladajuće koalicije. Trenutno je u sali 10 poslanika SRS i devet poslanika SNS. Ne znam zašto je došlo do toga da se više ne javljaju za reč, jutros su bili veoma aktivni i ne bih želeo da neko pomisli od građana Srbije koji gledaju današnju sednicu da…
Po amandmanu, kolega Šaroviću.
Budite strpljivi, gospodine Arsiću, vi ste uvek tako nestrpljivi kada ja govorim, prosto ću pomisliti da je to zbog mene.
Pokušavam da vas naučim poslu narodnog poslanika, ali za sada neuspešno.
Učite vi nekog drugog, gospodine Arsiću, a dok ja govorim vi se pridržavajte Poslovnika i nemojte da me prekidate.
Takođe i vi.
I opominjite ove što sam ih razbudio sad kad sam rekao da ih je samo devetoro, pa su počeli da dobacuju. Mislim da bi to bilo mnogo bolje sa vaše strane. Amandman koji sam podneo na član 14. Predloga zakona o izmenama i dopunama ovog zakona odnosi se na originalni član 47. i mojim amandmanom sam tražio da se briše taj kompletan član, jer mi iz SRS smatramo da nije dobro da se na ovaj način zakon menja, da treba doneti nov kompletan zakon i da ne sme, kao što je kod vas, nažalost, uobičajeno, možda ne i jedini, ali osnovni razlog za donošenje ovog zakona biti to što želite da što pre ispoštujete direktive EU. Hvala vam, gospodine Arsiću, što ste me samo dva puta prekinuli, obično ste mnogo gori po tom pitanju.
Samo poštujem Poslovnik, kolega Šaroviću. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Amandman kojim se posle člana 16. predlaže dodavanje člana 16a podneo je narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman, sa ispravkom, podnela je narodni poslanik Aleksandra Belačić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Filip Stojanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Zoran Despotović. Kolega Despotoviću, izvolite.
Hvala. Amandman SRS se odnosi na član 19. postojećem članu 116. stav 1. tačka 4) menja se i glasi: „emitovanje uživo njegove interpretacije“, uz obrazloženje da ovaj zakon mora precizno da definiše prava interpretatora. Predlogom zakona o autorskim i srodnim pravima, koji je prilično obiman, reguliše se i uređuje pravna zaštita ekonomskih interesa autora, interpretatora, proizvođača fonograma, znači CD-ova, organizacije za kolektivno ostvarivanje autorskih i srodnih prava. Rekoh da je zakon prilično obiman, tačnije ili preciznije, 226 članova koji tretiraju četiri oblasti – književnu, naučnu, stručnu i umetničku. Predlog zakona nameće potrebu da se i sadržinski i metodološki pretrese i uredi ova oblast, a ona je veoma raznorodna, jer obuhvata pisana, govorna, dramska, filmska, muzička dela, kao i arhitekturu, pozorište, kartografiju i fotografiju. Predlagač je procenio da su autorska prava bolje regulisana od srodnih prava, pa je datim predlogom to i potencirao, tako što se poboljšava pravni položaj nosioca srodnih prava, a naročito imovinska prava. U pitanju su interpretatori, proizvođači fonograma, proizvođači baze podataka i računarskih programa, kao i organizacije za kolektivno ostvarivanje autorskih i srodnih prava. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 19. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Dubravko Bojić. Da li neko želi reč? Kolega Bojiću, izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, u ovom Predlogu zakona posebno je potencirano pravo autora baze podataka, proizvođača baza podataka, kao i autora računarskih programa. Ostaje, međutim, otvoreno pitanje kakve efekte će dati praksa, tj. primena ovog zakona. Najosetljivije su organizacije za kolektivno ostvarivanje prava, njihove tarife i dogovor oko naknada, jer kada se svi osećaju velikanima u svom esnafu, teško je postići dogovor. Država je sebi natovarila još jednu obaveznu kontrolu i od toga kako je bude obavljala članovi esnafskih udruženja biće manje ili više zadovoljni. U važećem zakonu, u delu o srodnim pravima, prava proizvođača baze podataka data su u svega pet članova, posve nedovoljno. Sada se to ovim predlogom ispravlja. U obrazloženju ovog predloga zakona pominje se i 2013. i 2014. godina, kao da je zakon negde bio u bunkeru ali kako se moja diskusija o svim ovim zakonskim predlozima završava, slobodan sam da predlagaču i resornom ministru ponudim jednu nedovoljno obrazloženu alternativnu. Sagledaj te mogućnost da se od delova prava autora baze podataka, proizvođača baze podataka, kao i autora računarskih programa i patuljastog Zakona o zaštiti topografija, poluprovodničkih proizvoda, o kome ću kasnije nešto reći, sačini integralni tekst, nacionalnog propisa zakona, koji bi pokrivao oblast zaštite informacionih tehnologija. Hvala vam.
Zahvaljujem. Na član 20. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj, informatičko društvo prihvatili su amandman sa ispravkom. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman, sa ispravkom, u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? Izvolite.
Tražili smo brisanje ovog člana, gospodine ministre, jer je on potpuno besmislen, evo složiće se i kolega Rističević, dok se ne uredi poslovanje RTS i njihova pljačka građana Srbije, a samim tim i svih nosioca autorskih prava, pre svega interpretatora. Brojne afere, milionske zloupotrebe i pljačke, po receptu Dragana Đilasa, koji je izvršio Upravni odbor i direktor RTS, će verovatno epilog imati u nekom sudskom sporu. Međutim, dok se to ne desi, naša obaveza je, kao predstavnika naroda da podsetimo na neke od tih afera i na ne plaćanje autorskih prava interpretatorima, od strane RTS u više milionskim iznosima. Naravno, pošto je organizacija koja treba da štiti prava interpretatora u Srbiji, u jednom potpunom rasulu i umesto da se bavi time, oni se bave nekim svojim drugim pitanjima, a kasnije smo amandmanima i pokušali i to da vam označimo, kao problem i oko raspodele prihoda, podnošenje izveštaja, sprečavanje malverzacija, onda je besmisleno da postoji samo na papiru jedan ovakav član, jer moraju, pre svega da se rasvetle svi ti i po građane Srbije, nepovoljni ugovori. Ako građani Srbije, iz budžeta dakle, koji pune budžet, a mi iz budžeta plaćamo RTS, pa onda pretplatom koja je određena za svako električno brojilo, onda dozvolite da moraju, pre svega da se apsolutno rasvetle sve te zloupotrebe, raspodele prihoda i ne plaćenih autorskih prava. Koje je to onda licemerstvo, gospodine ministre, da mi donosimo zakon o autorskom i srodnim pravima, a javni servis RTS prva je kršila ta prava. Da li treba da vas podsećam na onaj čuveni ugovor, sa nekim Bugarskim provajderom, od pre nekoliko godina? Da li je tako gospodine Rističeviću i onih postavljanja video klipova na njihov YuTube kanal, potpuno neovlašćeno? Onda, su oni, zamislite oni kažu, ma ne taj ugovor nije morao da se pokazuje javnosti, jer to je jednostavno nešto što ne podleže, ni Zakonu o javnim nabavkama, davali toj kompaniji jednom 20%, pa onda 30% za te njihove usluge. Pa, naravno da je neko od toga uzeo procenat. Sve tačno po Đilasovoj šemi i školi, pljačkanje i građana Srbije i nosioca autorskih prava. Zbog toga smo tražili da se amandmanom ovaj član briše.
Zahvaljujem se. Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj, informatičko društvo prihvatili su amandman sa ispravkom. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman, sa ispravkom, u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? Kolega Saviću, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ovaj član 24. ovoga zakona govori o tome na koji način video program treba da se stavi na uvid javnosti. U mom amandmanu smatrao sam da to kako će se videti program stavljati na uvid javnosti treba da bude isključiva stvar autora. Svi znamo, a valjda je i logično da je svakom autoru najvažnije to da njegova produkcija, znači, njegovo delo, njegovo stvaralaštvo ugleda svetlost dana. Kako će se to desiti i na koji način, da ne ulazimo sada u tehniku, tehničke detalje, ali te stvari treba prepustiti samom autoru. Autori video programa su ti koji su najviše zainteresovani za svoja dela i oni sigurno znaju ili pretpostavljaju, možda nekada i pogreše, ali pretpostavljaju s obzirom na ono što su stvarali kako će to najefikasnije doći do ušiju, odnosno očiju ovih gledalaca i šire publike. Znamo da je reklamiranje, reklama autorskih dela video programa danas najjači i najveći finansijski izdatak kod samih tih stvaralaštva, ne ulazimo u one, hajde da kažem, duhovne elemente gde su ljudi mnogo toga dali sebe, potrošili sebe da bi stvorili neko delo i zbog toga ne treba zakon da se meša, odnosno zakonodavac ne treba da se meša u to kako će se dela stavljati na uvid javnosti, nego to treba da bude isključiva stvar autora, jer je to stvar koja se njega najviše tiče.
Zahvaljujem se. Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Ružica Nikolić. Da li neko želi reč? Izvolite, koleginice Nikolić.
Zahvaljujem, gospodine Arsiću. Dame i gospodo narodni poslanici, Predlogom zakona vršene su izmene i kada je reč o odredbama koje uređuju kolektivno ostvarivanje autorskog ili srodnih prava i predviđa se obaveza podnosioca zahteva za izdavanje dozvole za kolektivno ostvarivanje autorskog ili srodnih prava. Pored liste članova organizacije koja se osniva da se dostave i dokazi da se zaista radi o autorima ili nosiocima srodnih prava. Član 32. koji menja član 157. važećeg zakona je sa namerom unapređenja i sprečavanja zloupotreba u radu organa koji organizacijama izdaje dozvole za ostvarivanje autorskog ili srodnih prava. Mi smo u važećem zakonu stav 1. promenili i amandmanom tražimo da on glasi da osnivači organizacije su dužni da od nadležnog organa pribave dozvolu za obavljanje delatnosti organizacije u skladu sa ovim zakonom i dozvola za obavljanje delatnosti da se izdaje rešenjem na period od pet godina. Ovakvom formulacijom osim što je preciziran ovaj član zakona sprečavaju se i eventualne zloupotrebe i ako su ispunjeni svi uslovi rok za obavljanje ove delatnosti treba da se odredi rešenjem i na taj način mogu da se spreče sve eventualne zloupotrebe u ovoj oblasti. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem se. Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 37. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? Izvolite, kolega Periću.
Podnošenjem amandmana na Zakon o autorskim i srodnim pravima, poslanici SRS su pokazali jednu doslednost kada je u pitanju zaštita nosioca autorskih prava i onih koji imaju pronalaske, znači koji se bave tim delatnostima. Član 37. je dopunjen sa jednim stavom koji kaže da će odredbe plana raspodele moraju biti jasne, nedvosmislene, primenjive i tako formulisane da isključuju svaku arbitrarnost prilikom raspodele autorskih prava. Misli se na njihova udruženja, na one koji ih predstavljaju. Predložili smo da se godišnji plan za raspodelu tih sredstava pravi za svaku godinu i da bude usvojen do 31. decembra tekuće godine, a raspodela se odnosi za narednu godinu. Ovo je najbolji način da se sagleda situacija, naravno, ponekad uplate po osnovu autorskih i srodnih prava ne stižu blagovremeno, neki ne ispunjavaju svoje obaveze i onda se može desiti da na računu korisnika autorskih prava ima više ili manje mogućnost za tu realizaciju i zbog toga najbolji uvid se ima ako se sačeka iste godine, odnosno pred kraj same godine, da se vidi tačno koliko postoji sredstava i da se na osnovu jasnih kriterijuma izvrši raspored tih sredstava. U obrazloženju za neprihvatanje amandmana, rekli ste da ne treba ići sa tako čvrstim pravilima i da nije dozvoljeno, a predviđeno je da to treba da bude jasno, nedvosmisleno. To se, zapravo i podrazumeva. Način na koji će se utvrditi raspodela tih autorskih prava treba da bude na objektivan, stručan i nedvosmislen način. Samo tako ćemo u potpunosti zaštiti nosioce autorskih i srodnih prava.
Zahvaljujem. Na član 38. amandman je podneo narodni poslanik Miljan Damjanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 39. amandman je podneo narodni poslanik Momo Čolaković. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Momo Čolaković. Kolega Čolakoviću, izvolite.
Poštovani potpredsedniče, poštovani ministre sa saradnicima, pre svega bih želeo da zahvalim ministru Šarčeviću na odgovoru koji sam dobio u vezi sa amandmanom koji sam podneo vrlo efikasno i brzo i o tome sam obavestio pokretače inicijative za promenu ovog člana zakona. U vezi sa amandmanom želim samo da naglasim da je to bilo planirano da se pokuša pomoći udruženjima građana, posebno udruženjima korisnika penzija u vezi sa korišćenjem prostora, da ne plaćaju dažbine. U vezi sa tim prihvatam obrazloženje koje je dato, i u vezi sa tim naša poslanička grupa će podržati ovaj zakon i druge zakone koji su na dnevnom redu ove sednice. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Na član 43. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 46. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 47. amandman je podneo narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 47. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 48. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović. Izvolite, kolega Šaroviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, koliko vidim, poslednji amandman koji sam podneo na ovaj član i to je i prilika da se napravi mali zaključak vezano za ovaj zakon. Srpska radikalna stranka neće, gospodine Šarčeviću, glasati za ovaj zakon. Čujem za neke, to nije iznenađenje. Naravno da nije. Nećemo glasati iz mnogo razloga. Mi smo ih naveli i tokom rasprave. A za mene mislim, ipak onaj koji ostaje najbitniji je taj što je i dalje osnovni razlog za donošenje ovakvih zakona i to vidimo od zakona do zakona. Takav je slučaj bio i za prethodne zakone u ovoj objedinjenoj raspravi, ta želja Vlade da se što pre približi EU i da što pre zakonodavstvo u Srbiji uskladi sa evropskom regulativom i njihovim direktivama. Što se pre srpski narod i Vlada Republike Srbije oslobode, da kažem, te zablude zvane EU, i što pre prestanete da obmanjujete građane Srbije da će živeti bolje kada budemo članovi EU, utoliko bolje i za nas i za vas. Potpuno je jasno da Srbija neće, makar narednih 10 godina ući u EU, a čini mi se da se ta, kako koja godina prođe, da se tako ta granica pomera. Vi ste, gospodine Šarčeviću, kao i ostale vaše kolege u Vladi dužni, pre svega, da vodite računa o interesima građana Srbije, i vi veoma dobro znate da se interesi EU tome suprotstavljaju. Oni u Srbiji vide tržište za svoje proizvode i vide izvor jeftine, a izuzetno kvalifikovane radne snage u čije obrazovanje i usavršavanje nisu uložili apsolutno ništa. Zbog toga mene ne raduje to vaše približavanje, ne raduju me ti vaši navodni uspesi, jer što vas više tapšu po ramenu, što je uspešnija, po njihovim kriterijumima, Vlada Republike Srbije, to je manje stručnjaka u Srbiji i to se ovde teže živi.
Na član 51. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 55. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite, kolega Periću.
Kad se sagleda Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o autorskim i srodnim pravima, onda bi morali da kažemo da mi nismo, uopšte, naslednici Tesle, Pupina, Milankovića i mnogih drugih koji su poznati u svetskim okvirima. Neki naučni časopisi i naravno, ozbiljne svetske institucije kažu da kad je pitanju pronalazaštvo i ono što je jedan čovek mogao da učini za svetski poredak, da je naš Nikola Tesla odmah iza Arhimeda. Ali, gledajući danas ove zakone, mi moramo gledati stvari integralno, posmatrati. Ovo sad kao da je urađeno za neku naciju koja tek treba da se formira. Nije tako moguće u ljudskoj istoriji, ali kao da treba da se formira, pa onda, eto da im obećamo da će nešto biti urađeno za njih, a da to u suštini nema neki veliki značaj. Ovaj amandman koji smo podneli na član 55. Predloga ovog zakona se odnosi uglavnom na zloupotrebu autorskih prava. I, onda su predviđene tu neke naknade i prosto se objašnjava kako bi sudije trebale da postupaju prilikom dosuđivanja, naknade za odštete, pa se razrađivalo u neke sitne detalje, kao da sudski postupak, kad je u pitanju i zaštita autorskih i srodnih prava ne postoje od ranije, kao da mi nemamo razvijen taj sudski postupak. U ovom stavu 2. ste vi rekli da treba da sud proceni izgubljenu dobit vlasnika autorskog prava, pa onda na taj način da može da mu nadoknadi štetu, odnosno da ona bude u onom iznosu koju bi on ostvario da nije bilo te zloupotrebe. Ponavljamo, za SRS, krađa autorskih, srodnih i intelektualnih prava je ravna skoro najtežim krivičnim delima. I, ako imamo to u vidu, to ne bi trebalo da bude samo stav SRS, nego da bude opšte prihvaćeno pravilo. Ako imamo to u vidu, onda i raspodela vlasnicima autorskih prava i naknada prilikom zloupotrebe njihovih autorskih prava nije na dobar način regulisana, i mislim da je ovaj posao dosta pogrešno urađen, imali ste loš pristup ovom poslu.
Zahvaljujem. Na član 58. amandman je podneo narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Nataša Sp. Jovanović. Izvolite.
Evo, došli smo do kraja rasprave o Zakonu o autorskim i srodnim pravima. Gospodine ministre, mi smo smatrali da pojedinim odredbama, takođe, nije mesto u ovom zakonu, a tiče se postupaka sudova, jer mi imamo druge zakone koji su na snazi u Srbiji, koji tretiraju kako građanske parnice, tako i upravne sporove, a evo kolega Sreto Perić me je dobro podsetio i Krivični zakonik koji, takođe, tretira i oblast autorskog prava sa određenim zaprećenim zatvorskim kaznama. Prema tome, videlo se iz svih ovih naših obrazloženja da smo mi veoma ozbiljno hteli da vam ovim ilustracijama i ovim primerima ukažemo na to da autorsko pravo kao posebna grana prava koja striktno treba da se tretira i da se uređuje samo nacionalnim zakonodavstvom, a ne po modelu EU, u koju Srbija nikada neće da uđe. Treba da bude onako kako bi se primenilo na sve one koji hoće da zaštite svoje autorsko delo. Autorsko delo, dakle, i jedna jedina rečenica koja bih se plagirala i koja bi bila zloupotrebljena mora da se zaštiti na najbolji mogući način. Smatramo da kroz Predlog ovakve izmene i dopune zakona, koji je napravljen po osam od deset direktiva EU, autorska i srodna prava neće biti zaštićena na pravi način. Verujte da ćete sigurno, ako ne do kraja ove godine, onda možda početkom sledeće ili u onom sledećem skupštinskom sazivu, po nalogu EU opet doći u Narodnu skupštinu sa izmenama i dopunama zakona, kako vam oni kažu. Ovaj ste zakon predložili, ušao je u skupštinsku proceduru, evo, sada o njemu raspravljamo, dakle, pre nepunih nekoliko meseci, a posle toga, čini mi se u aprilu mesecu, Evropski parlament doneo je novi Zakon o autorskim pravima koji treba da štiti prava, pre svega, izvorne fotografije i spora koji se vodi oko tog člana i on je sa tesnom većinom izglasan u Evropskom parlamentu. To nas ne treba uopšte da zanima. Ponavljam, autorsko pravo treba da bude isključivo pravo koje se uređuje nacionalnim zakonodavstvom Republike Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 59. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? ( Ne.) Na član 62. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite.
Hvala. O značaju i ulozi zaštite autorskih prava ja bih želeo samo da ukažem istorijski kako je to nastajalo. Nastavio bih ono o čemu sam malopre govorio. Dakle, pod okriljem UN izrađena je Konvencija 1952. godine, koju je Jugoslavija ratifikovala 1966. godine, a Mirovnim ugovorom, posle Prvog svetskog rata, Jugoslavija je bila obavezna na donošenje propisa o autorskom pravu i ona je to učinila Zakonom o zaštiti autorskog prava 1929. godine. Taj zakon se smatrao u to vreme kao jedan od najboljih i zato je bio i u primeni određeno vreme. Zakon o autorskom pravu Jugoslavija je donela 1946. godine, a kasnije je Zakonom o autorskom pravu iz 1957. godine, takođe, regulisano da, prema ovom zakonu, autorsko pravo traje za života 50 godina i posle smrti 50 godina. Moralno pravo autora traje i posle isteka preko 50 godina. Ovo sam želeo samo da ukažem da je i stara Jugoslavija vodila računa i prilagođavala ove propise kao nacionalne propise i donosila zakone u interesu zaštite autorskih prava. Narodni poslanik SRS, gospođa Nataša Jovanović je podsetila malopre da je i Krivični zakonik Republike Srbije regulisao ovu oblast i kažnjava se svaka zloupotreba u pogledu kršenja prava kada je u pitanju autorsko pravo. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 63. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 64. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku i tehnološki razvoj i informatičko društvo prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 67. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 70. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Da li neko želi reč? (Ne.) Amandman kojim se posle člana 70. predlaže dodavanje člana 70.a, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 71. amandman je podnela narodni poslanik Ružica Nikolić. Da li neko želi reč? (Da.) Koleginice Nikolić, izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Arsiću. Dame i gospodo narodni poslanici, član 71. Predloga zakona odnosi se na član 71. važećeg Zakona i propisuje se odredba kojom se zanatske radnje oslobađaju naknade za javno saopštavanje muzičkih dela, interpretacija i fonograma. Pravo autora, interpretatora i proizvođača fonograma na ovu naknadu je privatno pravo priznato različitim međunarodnim ugovorima, među kojima je i Sporazum STO i određene direktive EU. U obrazloženju koje ste dali, izmena člana 171.a Zakona, navodite da je izmena u cilju podrške zanatskog sektora i da će, između ostalog, zanatlije biti oslobođeni plaćanja ove naknade. Imajući u vidu da je član 171.a suprotan odredbama prethodno navedenih međunarodnih sporazuma i da njihovo ukidanje predstavlja jedan od uslova pristupanja Republike Srbije STO i EU, prelaznim odredbama povlastica za zanatske radnje prestaje da se primenjuje danom pristupanja. Mi smo predložili brisanje ovog člana 71. jer smatramo da je postojeće rešenje bolje i da zbog različitih direktiva EU i pogubnog evropskog puta, građani Srbije ne treba da ispaštaju. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima koleginica Jovanović. Izvolite.
Evo, došli smo i do tog ključnog pitanja, pored vaše želje da uđete u EU koja je u raspadanju i koja nas uslovljava. Najpre, većina zemalja članica EU je priznala lažnu šiptarsku državu Kosovo. Rezolucije koje se donose u Evropskom parlamentu su sa ciljem da se stalno zateže svileni gajtan Srbiji oko vrata i mi, jednostavno, ne možemo ni da razumemo takvu politiku, a verujemo i da građani Srbije to u najvećem broju ne mogu ni da prihvate. Obećanja, obećanja, pa sada na klackalici i uslovljavanje Srbije vezano za STO, a ovaj član je uslovljen upravo pristupanjem Srbiji toj organizaciji takođe je nešto što treba da ima jednu širu raspravu, a tiče se pre svega zaštite naše poljoprivredne proizvodnje. Mi ne možemo da budemo eksperiment velikih korporacija EU za GMO. Sećate se afere, i vi ste takođe, kolega Arsiću, bili jedan od kritičara takve politike one nesrećne Ivane Dulić i njenih zakonskih projekata koji su Srbiju upravo trebali da uvedu u to vrzino kolo i kako bismo i buduće generacije zaštitili od toga mi moramo da odbijemo sve te vrste pritisaka i ucena, jer ono što je naša zemlja, što je naša proizvodnja i što je, na kraju krajeva, i potencijal celokupne privrede Srbije, je ta prerada i prerađivačka industrija, prerada naših sirovina kako bismo mogli da iskoristimo potencijal koji vi ne koristite, a to je da sve to što proizvedemo u Srbiji, izvezemo na veliko rusko tržište, jer sa Ruskom Federacijom imamo ugovor o slobodnoj trgovini.
Zahvaljujem. Na član 72. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne) Pošto smo završili pretres o amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, u pojedinostima i celini. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O ZAŠTITI TOPOGRAFIJA POLUPROVODNIČKIH PROIZVODA Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stavu 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? Izvolite.
I ovde smo došli do nečega što je neka nova vrsta pravne zaštite u Srbiji, i naravno, sve opet po direktivni EU. Da bi građani Srbije znali šta je to, jer zakon je o zaštiti topografija poluprovodničkih proizvoda. To su proizvodi koji se, pre svega, kao novi izum i nešto što se proizvodi u računarskoj industriji, štiti od moguće zloupotrebe. Sada, prihvatanjem od strane dosmanlijske vlasti nečega što je istrgnuto iz intelektualne svojine, i vi ste ušli u taj sistem vrednovanja, kao što to od vas traži EU, pa posebnim zakonom ovo uređujete, jer bila je široka rasprava i tada kada je prvi put ovako nešto došlo u Narodnu skupštinu, da li ovo može da se podvede pod autorsko pravo ili pod patent. Ali, mi imamo Zakon o zaštiti industrijske i intelektualne svojine i zato ste trebali to da stavite u okvir tog zakona, a ne kao jednu posebnu oblast, kako to zahteva od Srbije EU.
Zahvaljujem. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Kolega Saviću, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, član 6. ovoga Zakona o topografijama poluprovodničkih proizvoda govori o eventualnim sporovima koji mogu nastati prilikom zloupotrebe kod ovih topografija. Ovde se kaže, recimo, u ovom članu da se prijava zbog ove zloupotrebe ne može podneti nakon proteka 15 godina od nastanka topografija. Znači, prijava, misli se na prijavu koja se podnosi nadležnom organu. E, sad, tu i jeste problem. Ovde se pominje ovaj vremenski period, rok od 15 godina, ali iz zakona nigde se ne može jasno utvrditi tačan datum nastanka pomenute topografije. Tako da, to može stvarati velike zabune kod eventualnih sporova, jer u pitanju je jedna procesno-pravna materija gde ti vremenski rokovi moraju biti tačno definisani. Ja sam zato svojim amandmanom tražio da se tačno, taksativno utvrdi nastanak, datum nastanka pomenute topografije, kako ne bi imali problema na eventualnim sporovima. Ovo tim pre što se radi o jednoj materiji, o topografijama, jer znamo da se tehnika ubrzano razvija i neki period od 15 godina, obično te topografije zastare, ali da ne dođemo u situaciju da vodimo spor o nečemu što je već zastarelo i čija komercijalna upotreba više nije isplativa i nešto što se gotovo ne koristi. Dakle, o tome se radi u ovom mom amandmanu.
Zahvaljujem. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Despotović. Kolega Despotoviću, izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti topografije poluprovodničkih proizvoda SRS je podnela amandman na član 7. menja se i glasi: "U Zakonu o zaštiti topografija poluprovodničkih proizvoda "Službeni glasnik RS" broj 55/13, član 21. stav 1. tačka 7) menja se i glasi - validnu i dokumentovanu izjavu gde i kada je topografija prvi put komercijalno upotrebljena, ako je datum prve komercijalne upotrebe raniji od datuma podnošenja prijave.“ Materija zaštite topografije poluprovodničkih proizvoda uređena je još 25. jula 2013. godine. Ovim predlogom izmena i dopuna vrši se dodatno usklađivanje sa direktivom saveta, kojom se uređuje slobodan pristup informacijama od javnog značaja i zakonom kojim se uređuje zaštita podataka o ličnosti. Topografija poluprovodničkih proizvoda se najviše primenjuje u oblasti informatičkih tehnologija, koje su od strane države prepoznate kao strateški segment za razvoj društva i ekonomije, tako da će predloženo zakonsko rešenje uticati na privredne subjekte koji se bave proizvodnjom poluprovodničkih proizvoda, modelovanjem električnih kola, kao i dizajnom i izradom gotovih štampanih ploča i slično, kao i na sva fizička i pravna lica koja ostvaruju zaštitu ovog vida prava industrijske svojine. I kod ovog predloga zakona imamo sličnu situaciju kao i kod prethodnih zakona iz ove oblasti, da nam Evropa, koja je veoma zahtevna i stalno nam nešto nameće, uz obećanje da tim ispunjenjem zahteva skraćujemo put u EU. Razumno je da prihvatimo nešto što nije naše, ali nije razumno da prihvatimo nešto što je gore, a uz to nije u duhu našeg srpskog jezika. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Dubravko Bojić. Kolega Bojiću, izvolite.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, šta reći nakon iščitavanja ovog minijaturnog zakonskog predloga? Mali zakon, a dilema više. Doduše, one se ne odnose samo na današnji predlog teksta, već na celinu materije uopšte. Sadašnji tekst zakona nije doneo ovaj skupštinski saziv, već onaj iz 2013. godine. Taj zakon je zamenio nešto što se zvalo Zakon o zaštiti integrisanih kola, naziv opšte priznat i poznat. Sada štitimo to isto, samo što se po direktivi zove zaštita topografija. Ta vremešna stara dama po imenu Evropa vrlo je zahtevna, hoće da nas odnarodi, da nam oduzme jezik, da nam nametne svoje smislene i besmislene standarde, kao što je upaljeno svetlo na automobilu u po bela dana. To možda može na severu Evrope, ali na jugu ili jugoistoku ne. Zatim, evropsko računanje vremena, parada, pod navodnicima, ponosa, nevladine organizacije i slične gluposti. Uvid u velike rečnike, vikipedije, kao i ostala jezička pomagala kako bi objasnili tumačenje ove reči samo može da zbuni. Kao geonauka, topografija je od koristi geodeziji, prostornom uređenju, arhitekturi, hidrologiji, arheologiji, agrokulturi, saobraćaju, a ponajviše vojsci. Sada se neko u Evropi dosetio da ovaj termin veže za moderne informacione tehnologije. Nešto što je stvar modelovanja elektronskih kola, dizajna i izrade gotovih štampanih ploča neko je podveo pod proizvodnju i zaštitu poluprovodnih proizvoda. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? Kolega Perić, izvolite.
Tri ključna problema koja su okupirala i aktivnosti i razmišljanja Vlade Republike Srbije, predsednika države i svakog građanina pojedinačno u Srbiji su svakako pokušaj rešavanja problema KiM, popravljanje životnog standarda, samim tim i razvoja ekonomskih odnosa u Srbiji i pristupanja EU. Kad kažem tri ključna problema, naravno, ovaj treći za pripadnike SRS, a bogami i za veći broj građana ne predstavlja nikakav problem. Ova dva jesu suštinski problemi i njima treba posvetiti vrlo ozbiljnu pažnju da bi se oni rešili ili rešavali. Pitanje pristupanja naše države EU za nas je, moram da vam kažem, besmisleno. Bezbroj puta, samo što vi to nećete da priznate, ste se i vi, gospodine ministre, uverili da je to tako i sada mi nismo naivni da ne znamo da nauka, tehnologija, autorska prava, topografija nije nešto što može da se zatvori u granice jedne države. Ono je šire, ono nadilazi granice jedne države i svakako jesmo za to da se to rešava na način od kojeg će građani Srbije imati najviše koristi. Vi se niste opredelili za to, nego pokušavate da igrate neku dvostruku utakmicu, a znate, ako se čovek ne skoncentriše samo na jedan problem, onda oni oko njega mogu da mu prođu, da ih je mogao rešiti, ali nije bilo koncentracije ili nije bilo želje da se to uradi i reši. U ovom članu 16. ste rekli kada će se pojedine odredbe ovog zakona primenjivati, odnosno rekli ste da će to biti kada Srbija postane članica EU. Zašto dozvoljavate, zašto ste prihvatili jednu pogubnu politiku koju je dosovski režim pre vas, od 2000. godine pa nadalje, vodio? Videli ste da to nije dalo ni jedan rezultat. Videli ste da su oni obmanjivali taj režim. Mislim da i sada to radi. Nešto sredstava što se dobije iz IPA fondova ili na drugi način, što podržavaju evropske organizacije, skoro sam siguran da će to nas skupo koštati. Skupo će nas koštati, jer znamo kako je pokojni kolega Zoran Krasić govorio – besplatan je samo sir na mišolovci, sve ostalo ima cenu. Građani Srbije nisu spremni da plate cenu kojom ste vi krenuli, a to je put ka EU, ne zato što je ne voli, nego zato što smo se bezbroj puta do sada uverili da mi od njih nemamo nikakvog dobra, niti ga možemo očekivati. Hvala vam.
Zahvaljujem. Pošto smo završili pretres o amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, određujem utorak, 17. septembar 2019. godine, sa početkom u 09.45 časova, kao dan za glasanje o tačkama dnevnog reda Šesnaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Jedanaestom sazivu.