Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Dvanaestom sazivu. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti, konstatujem da sednici prisustvuje 76 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja tačnog broja narodnih poslanika prisutnih u sali molim sve da ubacite kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Zahvaljujem. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da je u sali prisutno u ovom momentu 102 narodna poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika, te postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Josip Broz, Dunja Simonović Bratić i Ana Karadžić. Nastavljamo rad i prelazimo na pretres u pojedinostima o 1. tački dnevnog reda – Predlogu zakona o studentskom organizovanju. Pre nego što nastavimo dalje samo bih vas podsetio da po dogovoru koji smo još ranije saopštili danas bi trebalo da završimo sa radom i u pojedinostima i da danas oko 18 časova bude glasanje, tako da to imate u vidu. Rasprava u pojedinostima mora da bude i po drugim tačkama dnevnog reda, tako da, u prepodnevnom delu zasedanja ćemo se baviti ovom temom, odnosno 1. tačkom dnevnog reda. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju Branko Ružić, prvi potpredsednik Vlade i ministar prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, prof. dr Marijana Dukić Mijatović, državni sekretar u Ministarstvu prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, i prof. dr Bojan Tubić, v.d. pomoćnika ministra prosvete, nauke i tehnološkog razvoja. Prva tačka dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O STUDENTSKOM ORGANIZOVANjU. Primili ste amandmane koje je na Predlog zakona podnela narodni poslanik Sandra Božić. Narodni poslanik Sandra Božić pisanim putem povukla je amandmane na članove 5. i 13. Primili ste Izveštaj Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za obrazovanje, nauku i tehnološki razvoj, informatičko društvo, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 5. amandman sa ispravkom podnela je narodni poslanik Sandra Božić Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo prihvatili su amandman sa ispravkom. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman sa ispravkom u skladu sa Ustavom i pravinim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je amandman sa ispravkom postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Dačiću. Dame i gospodo narodni poslanici, mi poslanici SNS smo i u načelnoj raspravi kada smo govorili o ovom Predlogu zakona istakli da snažno podržavamo sve ono što ovaj zakon predviđa. Naš ovlašćeni predstavnik, ali i svi poslanici SNS su vrlo jasno i taksativno, rekao bih, naglasili koji su to benefiti koje će ovaj zakon proizvesti za naše građane i šta je to što naši građani imaju od donošenja ovoga zakona. Podrška ovom zakonu nije upitna i to je ono što je dobro. Međutim, ono što nije dobro to je što smo u poslednje vreme ponovo izloženi pokušaju stvaranja atmosfere progona i linča koju neki mediji predvode u Srbiji. Kao što rekoh, stvaranjem te atmosfere progona i linča svih političkih neistomišljenika vodeći prvenstveno kampanju protiv predsednika Srbije i svega onoga što predsednik radi, ne ulazeći uopšte i ne uzimajući u obzir da li je to dobro za građane Srbije, da li je to dobro za Srbiju, nego pokušavaju da to nekako uvuku u kontekst dnevne politike i da to pokušaju da iskoriste za napad na Aleksandra Vučića po svakoj temi, na svakom mestu, svakog dana i uopšte ne biraju šta je to što će kritikovati i protiv čega će voditi kampanju. Tako smo ovih dana mogli da vidimo jednu brutalnu negativnu kampanju od strane nekih medija, čak i protiv vojne vežbe koja je održana pre neki dan na Pešteru. Veličanstven vojne vežbe koja je na najbolji mogući način dala pravu sliku trenutnog stanja i moći Vojske Srbije, koja je pokazala koliko je Vojska Srbije danas sposobnija, jača i snažnija, nego u danima kad su ti isti koji kontrolišu te medije, koji danas vode kampanju vodili državu, a uništavali svesno i sistematski Vojsku Srbije, topili naše naoružanje, rasprodavali kao staro gvožđe, i tako dalje i sad su napadali i tu vojnu vežbu. Sad to ne valja, sad im i to smeta. Sad je to bespotrebno, pa vode kampanju kako je to poigravanje sa vojskom, kako je to, ne znam, zloupotreba vojske u političke svrhe, a ne bave se time da na taj način snažeći našu vojsku, snažeći našu odbrambenu poziciju zapravo čuvamo i mir i stabilnosti. Srbija time pokazuje svima u svetu da je upravo garant očuvanja mira i stabilnosti u ovom delu Evrope, u regionu, na Balkanu, zovite kako hoćete. Nije važno što je po prvi put upotrebljeno 11 MIG-ova 29, na toj vojnoj vežbi, u njihovo vreme je to bila misaona imenica. Jedan MIG nije mogao da poleti, a ne 11, da je 25 različitih lovaca bombardera, naše avijacije učestvovalo. Pa, smo videli na delu svu sposobnost i osposobljenost i stručnost našeg kadra i helikoptere MI-35 i MI-17 i svu ostalu tehniku, raketne sisteme, borbene sisteme, sisteme koji su proizvod domaće proizvodnje, domaće industrije, naše namenske industrije. To za njih nije vest. Nije vest da su prisustvovali i brojni ambasadori koji su na licu mesta da se uvere u sposobnost naše vojske, čak i komandant KFOR-a je bio prisutan. Ali, to za njih nije vest, oni će to napasti, oni će reći – ma, ne to se Vučić poigrava, to Vučić koristi u dnevno političke svrhe i tako dalje. Posebno im nije vest što je po prvi put u novijoj istoriji predsednik države na takvu, da kažem, svečanost ili manifestaciju pozvao heroje sa Košara, pozvao naše junake sa Košara, pružio im, da kažem, priznanje za sve ono što su uradili u trenucima kada je bilo teško, možda i najteže za Srbiju, kad su rizikovali i dali mnogi od njih svoje živote, za tu istu Srbiju. Prvi put je jedan predsednik države pozvao ih da prisustvuju, na taj način odavši im priznanje i poslavši im poruku da Srbija ceni njihov gest, njihovu žrtvu. To za njih isto tako nije vest. To nećete pročitati u njihovim medijima. Ono što na najbolji način govori da sam u pravu to je da smo danas svedoci da je u Srbiji izašao novi list, dnevni list, dugo najavljivani od strane tih medija, list, u pitanju je „Nova“, to je novi tabloid koji će se baviti isključivo i jedino, i samo, napadom na Aleksandra Vučića, a da sam ja u pravu, govori naslovnica prvog broja, prvog broja ovog novog lista, na naslovnoj strani je naravno, ko drugi, nego Aleksandar Vučić, u najgorem mogućem kontekstu, i osim te naslovnice predsedavajući, na prve dve strane Aleksandar Vučić je pomenut 28 puta u negativnom kontekstu. Nije me mrzelo da pročitam, nije me mrzelo da napravim analizu, nije me mrzelo da pobrojim. Dvadeset osam puta je predsednik države napadnut u najnegativnijem mogućem kontekstu, samo na prve dve strane, 28 puta. Pa, ako se po jutru dan poznaje, onda je jasno šta možemo očekivati od ovog tabloida, ili ne znam već, kako da ga nazovem. Dakle, ovo sve govori da će se pritisci nastaviti na Srbiju, da će nastaviti negativna kampanja protiv Aleksandra Vučića. A, zašto? Zato što je Aleksandar Vučić zaštitnik srpskih nacionalnih interesa, uvek, svuda, na svakom koraku i svakog dana. To je ono što im smeta, i njima i mnogima iz regiona i mnogima iz sveta, naravno. Ta kampanja će se nastaviti i biće sve snažnija i snažnija, koliko se budemo primicali izborima. Jedino što me raduje što građani Srbije dobro znaju i svaki dan to vide ko je taj koji svakog dana na svakom koraku se bori za njihove interese, koji pokušava od Srbije da napravi uspešnu, uređenu i pristojnu zemlju, a ko je taj, koji onako kibicerski, sa strane, dobacuje i konstantno, podmeće klipove u točkove našoj državi. Zahvaljujem.
Hvala. Milija Miletić. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedniče. Nešto bih rekao o amandmanu koleginice koja je podnela. Mislim da je amandman stvarno na mestu i da ovaj zakon o kome sada govorim ovde, Zakon o studentskom organizovanju, jeste nešto što je veoma bitno za studentske organizacije, jer se ovo prvi put stavlja formalno pravno, gde se pruža velika mogućnost da se studentskim organizacijama obezbede što bolji uslovi, da se zna kako rade. Ovde govorim za te naše studentske organizacije koje funkcionišu na teritoriji Niškog okruga, na teritoriji jugo-istočne Srbije, jer u okviru Niškog univerziteta imamo Poljoprivredni fakultet u Kruševcu, gde ima veoma kvalitetan broj studenata koji su tamo zainteresovani za budući rad u poljoprivrednim organizacijama, da rade sa našim poljoprivrednim proizvođačima, da rade sa našim ljudima koji žive na selu. Ima i visoka poljoprivredna škola u Prokuplju, gde je isto veliki broj studenata koji su zainteresovani da tamo ostanu, jer na ovaj način, naši studenti kroz njihovu organizaciju mogu da se približe našoj poljoprivredi, da se približe našem selu, da u okviru svog napredovanja, učenja, mogu i to praktično da rade, da dođu u naša sela, da li je to u Svrljig, Bela Palanka, da li u Gadžin Han, ili bilo koju drugu opštinu, da zajedno sa svojim profesorima na terenu vide kako se može radi, kako može da sepoboljša proizvodnja, kvalitet proizvodnje, da se teorija praktično primeni na terenu. Mislim da je ovo velika i dobra stvar i pozvao bih i sve studente, studentske organizacije koje imaju smer poljoprivreda, zdravlje, da dođu u naše sredine, da dođu kod naših domaćina, da zajedno sa njima neke stvari praktično primene i da tim ljudima prenesu znanje. Kako je malopre govorio kolega Zukorlić, vezano za poljoprivrednu kulturu na selu, treba promovisati naše selo u najboljem svetlu, da to bude u prvom platu, a ne rijaliti programi. Još jednom, podržaću sve ove predloge amandmana, odnosno predlog zakona.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Ljubiša Stojmirović.
Poštovane koleginice i kolege, šta sada reći posle svega onoga što je rekao kolega Milija, ali kada sam se već javio, hajde da kažem nešto. Ovih dana sam razgovarao sa mnogim kolegama i sa ljudima koji su pratili ove zakone i jedna od glavnih primedbi, vezano za ovo sa studentima je bila ta zašto dozvoljavamo da studenti koji budu u određenim organima, imaju pravo na to da stave u status mirovanja svoje studiranje, kažu, a to je istina, sećam se i ja, toga, u neka prošla vremena uglavnom u tim organima su bili studenti koji su bili najbolji u svojoj generaciji, studenti koji su imali veliki prosek. Na ovaj način, možda im činimo medveđu uslugu, umesto da ih stimulišemo, da kao najbolji studenti budu predstavnici u raznim organima, mi im dozvoljavamo da polako zapostave svoje studiranje, a da se na neki način više uključuju u politiku, nego u nauku, odnosno u obrazovanje. To je jedna stvar. Druga stvar, gospodine ministre, nekako mi je baš posebno drago sa vama da diskutujem, premda ne sluša ministar, baš ga briga. Moj predlog vam je bio prošli put da razmislite malo o maturi i videlo se da sam u pravu, jer opet ima nekih problema u periodu u kome je bilo matura, možda je problem u obaveštavanju studenata, ali mislim da bi bilo dobro, da u budućnosti za vreme vašeg mandata, ili nekog drugog ministra, se dođe do nekog rešenja gde bi se ukinula ta matura, iz najjednostavnijeg razloga, terajmo decu da uče non stop, da imaju određen stepen znanja, a ne da ih mučimo da na kraju svog školovanja ponovo polažu jedan, dva, tri, četiri ili više ispita, i da stvaramo probleme i državi i roditeljima i toj deci. Ja se slažem sa kolegom Markovićem koji je rekao da će nas u narednom periodu očekivati dosta napada, dosta problema i biće tih problema i vezano za Ministarstvo u kome ste vi. Ja sam prošli put ukazao na neke od tih problema, pa hoću i sada da vas zamolim, ovaj će zakon proći, normalno, to je već završeno, ali pogledajte u skorijoj budućnosti šta može da se uradi da sačuvamo i očuvamo naše pismo, ćirilicu, pismo koje je najsavršenije na svetu, pokušavali su neki stručnjaci da naprave nešto slično, ali nisu uspeli. A mi smo čudan narod, mi svoje ne poštujemo, sve ono što dolazi sa zapada, uglavnom nam je to mnogo drago i fino, i pokušavamo da se njima dodvorimo. Čuvajmo pismo naše, čuvajmo naš jezik, jer to je ogledalo srpskog roda. Nadam se da će uskoro pred poslanicima u Skupštini biti zakon o ćiriličnom pismu i biće mi drago da to bude što pre. Hvala lepo.
Hvala. Reč ima Mihailo Jokić.
Poštovani predsedniče, poštovana gospodo, ja bih se direktno obratio ministru. Imali smo juče dugu, dugu raspravu na Odboru, nisam mogao da izdržim fizički, morao sam to da napustim, pa neke stvari hoću da kažem koje tamo nisam mogao da kažem. Ministre, kad pogledate ovaj materijal koji mi kao poslanici dobijamo, nije dobro da jedan stav bude jedna rečenica. Evo recimo, primer ovde, to je član 7. Pogledajte vi taj član 7, prvi stav. To je sve jedna rečenica. Od ove rečenice koju kad počnete da čitate i dođete do kraja zaboravite na početak. Moglo je da se napravi i napiše pet ili šest prostoproširenih rečenica koje će jasno reći ono što je trebalo da se kaže. S druge strane, mora se voditi računa o tome da ovo dolazi iz Ministarstva prosvete, znači, ne dolazi ovo iz Ministarstva poljoprivrede. Znači, vodite računa i o rečima koje se koriste. Vi ovde, recimo, u članu 7. kažete – neformalna grupa studenata koja ima pismenu podršku. Pazite, ministre, pismenu podršku. Ja bih rekao – ne pismenu, nego pisanu podršku. Znači, to su neke nijanse koje kad neko nedobronameran čita, može da posumnja ko stoji, ko ovo piše. To je moja molba za neki budući rad za materijal koji mi dobijamo. I ovo što je rekao uvaženi kolega – ćirilica. Laza Kostić je rekao: „Svaka upotreba latinice je antisrpski čin“ i tu inicijativu da dominira ćirilica mora da povede Ministarstvo prosvete. Šta još Ministarstvo prosvete mora da uradi? Znači, ovo su moje primedbe. To mora da se pregleda, to mora da se uradi. Jeste sopstveni prihod visokoškolskih ustanova. Ovde u ovom zakonu je jasno razgraničeno i rečeno i kako se finansira studentska konferencija. Sva ona ostala udruženja su studentska su nabrojane mogućnosti finansiranja, sve je to maglovito i tu će biti problema. Ali, kad vi kažete – iz sopstvenih prihoda, sopstveni prihod visokoškolskih ustanova je problem koji nije regulisan statusno u Ministarstvu finansija. Dualno obrazovanje koje je sad prisutno u srednjem obrazovanju, realizacijom praktične nastave i dualnim obrazovanjem, učenici i nastavnici stvaraju prihod. To je neminovnost. Jedan deo tog prihoda pripada i toj srednjoj školi, pripada i učenicima koji su to radili, jer oni su teret možda u prvoj godini, možda u prvom polugodištu prve godine. U drugoj, trećoj i četvrtoj godini oni već stvaraju. To što stvaraju i to što rade, jednim delom, bez obzira, odnosno rade kod privatnika, ide srednjoj školi. Kako će se to knjižiti, kako će se to raspodeljivati, to mora da bude regulisano i to je uglavnom u srednjoj školi i regulisano. Ja sam pričao o tome, đačka zadruga je forma kroz koju se to može regulisati, jer članovi đačke zadruge su ne samo đaci, nego i nastavnici koji rade, koji realizuju tu nastavu. Znam da postoji ideja, vi to znate, da dualno obrazovanje bude i u visokom obrazovanju. Tim pre se mora ovo regulisati i sa Ministarstvom finansija raščistiti zakonski, uredbama i tačno odrediti kome to pripada, jer ja sam pobornik da taj sopstveni prihod koji stvaraju obrazovne institucije bude što veći, da bi kvalitet bio što veći, da bi primanja onih koji učestvuju i koji rade bila što veća. Ali kažem, to nije regulisano, pogotovo zbog toga što sve druge studentske organizacije stavljate tamo da će se delom finansirati iz sopstvenih prihoda. Znači, još jednom da ponovim, sopstvene prihode zajedno sa Ministarstvom finansija treba što pre urediti, kada je u pitanju visoko obrazovanje. Kada je u pitanju srednje obrazovanje, to možete prihvatiti, đačko zadrugarstvo je razvijeno dosta dobro i organizovano i zakonski regulisano. Toliko od mene. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Đorđe Milićević.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući gospodine Orliću. Poštovani ministre, prvi potpredsedniče Vlade Republike Srbije, poštovani predstavnici Ministarstva, teško mi je da govorim nakon svog profesora, navikao sam, ali profesore, izvinite, takve su okolnosti. Saglasan sam sa svim sugestijama koje je uputio prof. Jokić, vrlo su dobronamerne i smatram da Ministarstvo treba na pravi način da ih razmotri. Još jednom želim da ponovim zašto će poslanička grupa SPS podržati ovaj zakonski predlog. Dakle, veoma taksativno, smatramo da je važno prisustvo svih učesnika akademskih procesa u predviđenim telima, zatim zakon je rodno ravnopravan, transparentnost u izboru članova radnih tela. Dobro je da recenzenti za projekte, to je bila, između ostalog, i naša sugestija tokom rasprave u načelu, da recenzenti za projekte i radove mogu biti iz inostranstva, jer se time podiže kompetentnost i kompetitivnost i kvalitet, između ostalog, naučno-istraživačkog rada. Važno je da Komisija za akreditaciju može da radi kvalitetno i otvoreno jer je ona garancija za kvalitetno visoko obrazovanje. Dakle, uz sve ove sugestije koje smo maločas čuli, koje su dobronamerne, uz sve ono što smo mogli čuti tokom jučerašnje rasprave na Odboru za obrazovanje, nauku i tehnološki razvoj, mi svakako ćemo u danu za glasanje podržati ovaj zakonski predlog. Nismo mislili danas da govorimo o ovome, javio sam se jer me je podstakao kolega Marković svojom diskusijom. Govorio je o nečemu što je, po našem mišljenju, od velike važnosti i značaja u ovom trenutku, a dolazi od strane onih koji polaze od pretpostavke: „Što gore po Srbiju, to bolje po nas“, i pokušavaju na neki način da minimiziraju i negativno predstave sve ono pozitivno što se dešava u Srbiji. Kolega Marković je naveo jedan jako dobar primer, a to je vojna vežba na Pešteru, munjeviti udar 2021. godine, u kojoj je učestvovalo čak 2.337 pripadnika Vojske Srbije i Ministarstva odbrane, 1.224 pripadnika kopnene vojske. Dakle, snaga Vojske biće drastično uvećana u narednih devet meseci i to je poruka koju je poslao i predsednik Republike i to je od velike važnosti i velikog značaja. Na ovaj način i ovom vežbom Srbija nikome ne preti, Srbija nikada nije govorila ratnohuškačkom retorikom, a to što oprema Vojsku Srbije, to što oprema Ministarstvo odbrane, to samo znači da želimo da budemo spremni da u svakom trenutku možemo da odbranimo naše nacionalne i državne interese i da u svakom trenutku možemo da odbranimo svoj narod. Jaka Vojska Srbije i Ministarstvo odbrane znači jaku državu, a to znači, između ostalog, i jaku finansijsku stabilnost. Naravno, ništa više od toga. To je potpuno pošteno i čestito. Sa druge strane, u pravu je gospodin Marković. Prvi put se na našem nebu moglo videti 11 MiG-ova 29, četiri G-4, čak 25 novih bombardera u proteklih četiri ili pet godina, bilo ih je znatno manje i sa znatno manjim kvalitetom. Dobro je što je prisustvovao komandant KFOR-a, jer mi treba da sarađujemo sa jedinicama KFOR-a. Ali za ponos je to što su prisustvovali junaci sa Košara, jer oni svakako jesu ponos, i da nije njih bilo, ne bi bilo snage Vojske Srbije i Ministarstva odbrane. Njih 240 je prisustvovalo ovoj vežbi, a od njih 240, njih sedam sa prostora teritorije Crne Gore. Ono što, takođe, želim da kažem jeste da smo mi kao poslanici Socijalističke partije Srbije smo, pre svega, bez obzira što smo legitimno izabrani, što smo glas naroda i legitimno izabrani predstavnici građana, ponosni na to što smo, pre svega, građani Srbije, jake i ekonomski stabilne Srbije, Srbije koja misli svojom glavom, koja ima svoje mišljenje, koja ima svoj stav, koja vodi samostalno spoljnu politiku, u najboljem interesu svojih građana, Srbije koja je simbol novih vrednosti u regionu, Srbije koja je ojačala i međunarodni ugled i međunarodni imidž, Srbije koja je prepoznata kao pouzdan, siguran i stabilan partner i to samo zato jer ispunjava svoje međunarodne obaveze, što potvrđuje međunarodni integritet Srbije i Srbije koja ne želi da kvari tradicionalno prijateljske odnose sa tradicionalno prijateljski orjentisanim državama. Znate, vrlo često me podstakne diskusija uvaženog kolege, a nadovezujem se na ono što se dešavalo tokom Vidovdana, 28. juna, i što smo mogli čuti od takozvanih privremenih institucija prištinske vlasti kada je reč o 1389. godini. Vrlo često me podstakne diskusija kolege iz Demokratskog fronta, uvaženog kolege Kneževića. Nekako od trenutka od kada sam naučio da čitam i da pišem, pa i kod uvaženog profesora Jokića u najboljoj srednjoj ekonomskoj školi u Srbiji u tom trenutku bavio se istorijom srpskog naroda i mi smo poslanička grupa koja poštuje istoriju srpskog naroda, nekako mi se čini da je sve bilo navodno usmereno ka nama i ka Srbiji, a da mi navodno nismo krivi, a zapravo smo za sve krivi. Krivi smo i za tu 1389. godinu, jer smo umesto ovozemaljskog života izabrali nebesko carstvo. Krvi smo i za Prvi balkanski rat. Krivi smo i za Prvi svetski rat. Krivi smo i za Drugi svetski rat. Krivi smo i za sva ona dešavanja i poslednji građanski rat na prostoru SFRJ, jer u Hagu nije bilo prava i pravde. Nije bilo međunarodnog prava, jer ne može međunarodno pravo da bude selektivno, pa za nekoga manje, za nekoga više, nego mora da bude za sve podjednako. Krvi smo i za to što je izvršeno etničko čišćenje na prostoru KiM, što je preko 250 hiljada Srba i nealbanskog stanovništva napustilo prostor KiM. Od 437 mesta u kojima su živeli Srbi, etnički je potpuno očišćeno 312 naselja. U Prizrenu, koji je bio srednjovekovna srpska prestonica i u kojoj je 1991. godine živelo 10 hiljada Srba, danas, neka me isprave kolege koje dolaze sa prostora KiM, živi jedva 23. U prištini 1991. godine je živelo 40 hiljada Srba, a danas živi jedva stotinak i za to smo krivi. Krivi smo i za „Oluju“. Krivi smo i za to što je u Hrvatskoj nekada živelo 380 hiljada Srba, a danas živi jedva 160 hiljada. Krivi smo i za to što u Sarajevu je nekada živelo 150 hiljada, a danas živi jedva 10 hiljada Srba. Krvi smo i za „Oluju“ i za „Jasenovac“. Krvi smo i za to što smo uvek govorili da poštujemo istoriju sećanja i da nikada nismo prebrojavali srpske žrtve, počev od balkanskih ratova, pa do poslednjih građanskih ratova na prostoru SFRJ, jer nismo želeli da narušavamo i da produbljujemo sukobe i da narušavamo nacionalna i emotivna osećanja drugih država, a da li su drugi se ponašali tako prema nama? Krivi smo i za to što je 15 tona osiromašenog uranijuma bačeno na Srbiju. Prosto, za sve smo krivi i za sve smo odgovorni. Znamo mi koliko je danas teško braniti nacionalne i državne interese i da to mogu samo hrabri i odlučni borci u odbrani nacionalnih i državnih interesa i naravno da je veoma teško i da su ovo bili možda najteži pregovori u Briselu i da je ovo jedan, u pravu je gospodin Marković, period izazova i iskušenja i da tek slede ogromni pritisci na Srbiju u narednom vremenskom periodu, a da se o svemu tome ćutalo duži niz godina, da se o svemu tome ćutalo čak 20 i više godina unazad i da se od 2000. godine na ovamo vodila politika i EU i Srbija i da su se krili granični prelazi i da su se rezolucije menjale u avionu i da se pitanje Kosova i Metohije iz Njujorka izmestilo u Brisel i da je postavljeno pogrešno pitanje pred Međunarodnim sudom pravde. Mi, naravno, pozdravljamo spremnost i predsednika Srbije i pozdravljamo spremnost i Vlade Republike Srbije da u ovom trenutku pruži odgovore na ona najteža pitanja i da tu odgovornost ne prebacuje na generacije koje dolaze, jer ukoliko budemo zabijali glavu u pesak i ćutali, prolaziće vreme i mi na kraju, nažalost, nećemo imati o čemu da razgovaramo. Ponosni smo na to što je predsednik Srbije, zajedno sa sada predsednikom Narodne skupštine Republike Srbije, a tada ministrom spoljnih poslova Ivicom Dačićem učestvovao i sproveo jedan važan nacionalni i državni projekat u kojem je čak 19 država povuklo priznanje jednostrane proglašene nezavisnosti Kosova i Metohije. Nije ovde reč o broju, reč je o tome da konačno neko shvati da je Srbija deo rešenja, da je Srbija deo kompromisa i da bez Srbije nema rešenja i nema kompromisa i da je došao trenutak da se ne može Srbija samo otimati, već da Srbija konačno može nešto da traži. Nije ovo isti period kao period od 2008. do 2012. godine, kada odete u Belu kuću i možete o pitanju Kosova i Metohije da razgovarate samo o onim tehničkim stvarima i to na nivou Stafera. Došli smo do 2020. godine, kada je upravo zahvaljujući ovom važnom nacionalnom i državnom projektu, koji su vodili predsednik Republike i tada ministar spoljnih poslova, kada smo ojačali međunarodni ugled i imidž i ponosni smo na to što je predsednik države u Beloj kući rekao vrlo jasno i precizno - tačka 10. ostavljamo po strani, a na poslednjim pregovorima na četiri puta postavljeno isto pitanje - kada ćete prihvatiti jednostrano proglašenu nezavisnost Kosova, rekao - nikada. U pravu je kolega Marković, ponavljam, pritisci će svakako biti nastavljeni i to je jedna osmišljena strategija pritisaka koja ide u nekoliko pravaca. Svakako jedan pravac jeste da se izvrši pritisak na države koje nisu priznale Kosovo i Metohije. Drugi pravac jeste da se kriminalizuje porodica predsednika Srbije Aleksandra Vučića, jer on jeste faktor stabilnosti u Srbiji, ali i jeste neko ko je ujedinio region u jednom izuzetno teškom periodu, periodu kovida. Treća vrsta pritiska jeste od država u regionu, nažalost, od onih koji žive pored nas, koji žive nekako zajedno sa nama. Četvrta vrsta pritiska jeste iznutra, poput onih sramnih rezolucija koje su podnete ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Mene ne čudi da će u narednim danima i Aleksandar Vučić biti neko ko će biti sigurno najodgovorniji za sve ono loše što se dešavalo u regionu jer Bi-Bi-Si već nekoliko meseci unazad sa naslovnih strana ne skida nekakav non-pejper se završava sa nezavisnošću Kosova. Prosto, od 1878. godine, od tog Berlinskog kongresa do danas nekome smeta jaka Srbija. S druge strane, nije ni slučajno sve to osmišljeno baš u junu mesecu. Nije ni slučajno sednica Saveta bezbednosti UN zakazana 8. juna, kada je bilo izricanje presude Ratku Mladiću, jer dobro se znalo da će tada neko uložiti žalbu kako Srbija navodno ne sarađuje sa Haškim tribunalom jer ne želi da isporuči predstavnike SRS Haškom tribunalu. Ne, Srbija pokazuje spremnost da sarađuje i Srbija je to potvrdila i pokazala, ali poštuje zakone, jer Viši sud u Beogradu je potpuno jasan. Rekao je da zakonom nisu ispunjeni uslovi da ovo dvoje državljana Srbije, predstavnika SRS, budu isporučeni Haškom tribunalu. Žao mi je, pre svega, što nije prepoznata jedna intencija i volja predsednika Srbije da u periodu kada je bilo najteže, mi smo još suočeni sa tim najvećim zdravstvenim izazovom, kao i čitav svet, ali žao nam je što naši prijatelji, tako da kažem, neću reći ništa loše ni za Hrvatsku, čiji predsednik kaže da je Ratku Mladiću super u Haškom tribunalu i da treba da ostane tamo, a ja se ne sećam da je tako govorio kada je izrečena prvostepena presuda Markaču i Gotovini. Fausto Pokar, inače prvi sudija i predsednik Žalbenog veća u tom postupku, je upotrebio samo jednu reč kojom je opisao srpske žrtve u Haškom tribunalu i ona je sasvim dovoljna, a to je groteskno. Preporučujem i predsedniku države Hrvatske da pogleda taj film. Ne bi bilo loše da pogleda film „Dara u Jasenovcu“. Znam da će mu to biti teško, ali ne bi bilo loše da pogleda film „Dara u Jasenovcu“, umesto što upućuje pozive državama koje nisu prihvatile jednostranu proglašenu nezavisnost Kosova i Metohije da priznaju jednostranu nezavisnost Kosova i Metohije, jer to je mešanje u unutrašnja pitanja drugih država. Što se tiče Crne Gore, ne želim previše o tome da govorim. Mislim da su tu stvari potpuno jasne. Tu je jedna konfuzija i tu se apsolutno više ne zna ni ko je na vlasti, ni da li postoji vladajuća većina, ali jedno je jasno zašto u ovom trenutku… Nama je to potpuno jasno, ali to treba da objasne oni koji danas vode Crnu Goru i koji su zaboravili šta su govorili tokom izborne kampanje. Mi sa crnogorskim narodom želimo dobre odnose. Mi želimo da srpski i crnogorski narod u Crnoj Gori živi u miru i u slozi, a prema onima koji su doneli ovakvu odluku, ubeđen sam da će i predsednik i Vlada znati adekvatno da odgovore. Žao mi je što nisu prepoznali intenciju predsednika Republike tokom perioda kovida, kada je uspeo da ujedini region, jer pitanje vakcina i donacija nije samo pitanje donacija, već pitanje poverenja i obnove poverenja na prostoru regiona i kada je jasno rekao – dajte da pokušamo da ne govorimo loše, mnogo smo mali, da ne govorimo loše jedni o drugima, već jednim glasom da nastupamo zajedno pred Evropskom unijom, pred Briselom, pred svetskim liderima, jer tako ćemo najbolje realizovati one projekte koji jesu od velikog značaja za naš narod. Dajte da gledamo kako žive naši građani. Ne možemo da se složimo oko nekih političkih tema, ali hajde da govorimo o ekonomiji. Možemo mi da govorimo o trgovinskoj razmeni sa Evropskom unijom, ona jeste velika, ali najveća trgovinska razmena je upravo u regionu, 70 do 80%. Umesto da govorimo o značajnim projektima, poput regionalnog samita u Beogradu, recimo, koji je najavljen, poput „Turskog toka“, „mini Šengena“, Vašingtonskog sporazuma, svežeg Briselskog procesa, a to je privreda, mi pokušavamo da stvorimo jednu atmosferu ratno-huškačke retorike koja svakako nije dobra, a cilj Srbije jeste mir i stabilnost na Balkanu. Ja sam ubeđen da će i predsednik i Vlada Republike Srbije, kao što je to rečeno, između ostalog i na sednici, kada smo govorili o Izveštaju Kancelarije o pregovorima po pitanju Kosova i Metohije, uspeti da kroz dijalog dođu do kompromisnog i pravičnog rešenja i da na najbolji mogući način sačuvaju i odbrane nacionalne i državne interese i oni koji danas žive na prostoru Kosova i Metohije, a smatraju Srbiju svojom državom, jer oni svakako jesu najbolji branioci Kosova i Metohije. Izvinite ministre, ja jesam iskočio iz teme, ali kolega Marković me je podstakao da govorim o ovome, a što se tiče zakona koji je na dnevnom redu, mi smo to rekli i tokom rasprave u načelu da smo svakako spremni da podržimo ovaj zakonski predlog. Uz to, naravno, još jednu molbu da uvažite sve ove sugestije i predloge koji su se mogli čuti i koji će se čuti tokom današnje rasprave, ali i koje su se čule i tokom jučerašnje rasprave na resornom Odboru. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Uglješa Mrdić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi gospodine Zukorliću, uvaženi gospodine ministre Ružiću sa svojim saradnicima, uvažene kolege narodni poslanici i dragi građani Republike Srbije, za vreme vladavine DS vlast je terala mlade iz Srbije. Tako je bilo do 2012. godine i imali smo situaciju da su hiljade i hiljade mladih ljudi, da li posle završene srednje škole ili završenih viših i visokih škola i fakulteta, napuštali Srbiju i odlazili trbuhom za kruhom, jer je u Srbiji bila atmosfera kriminala i korupcije, atmosfera gubitka radnih mesta, atmosfera nepotizma i vladavine tajkuna i kriminala. Na sreću, političkim promenama 2012. godine stalo se na putu kriminalu i korupciji i krenuli su ponovo da jačaju i univerziteti, državni i privatni, fakulteti i srednje škole i sve visokoškolske ustanove u Republici Srbiji. Dakle, došlo je ponovo do vremena vladavine prava. Mi danas imamo situaciju da mladi, ne samo da ostaju u Srbiji, ne samo da se otvaraju nova radna mesta, ne samo da imamo možda i nikad veći upis na fakultete, i to ne samo kao što je u jednom trenutku bilo na pet, šest različitih oblasti, nego maltene nema državnog i privatnog fakulteta u Republici Srbiji, a da nemamo veliko interesovanje mladih ljudi da to upišu i da završe i kada to završe da imaju radna mesta, i to ne samo radna mesta čisto da bi imali posao, nego i da bi ostali u Srbiji, kupili stan na kredit, osnovali porodice. Zato što Srbija danas pruža nadu mladim ljudima i, naravno, to ne odgovara pojedinim tajkunim, ne odgovara ni Draganu Đilasu, ni Vuku Jeremiću. Kada je Vuk Jeremić bio ministar spoljnih poslova Republike Srbije, mladi su terani iz Srbije. Kada je Dragan Đilas bio gradonačelnik Beograda i u rukovodstvu DS, mladi su terani iz Beograda, pa smo imali situaciju, ne samo da su mladi terani iz Beograda, nego je vladala u Beogradu i u Srbiji nekakva lažna elita, nekakva lažna elita Dragana Đilasa, Vuka Jeremića, Borisa Tadića i njihovih saboraca koja ne samo da je urušavala fakultete i univerzitete u Srbiji, terala mlade u inostranstvo, nego i delila naš narod. Ta lažna elita iz kruga dvojke Beograda je delila i mlade ljudi, i njihove roditelje, i dede, i babe, i njihovo poreklo, pa je tako Dragan Đilas zajedno sa Vukom Jeremićem delio, ne samo ljude po veri i naciji, nego ovaj je iz Republike Srpske Krajine, šta će u Beogradu, ovaj je došao iz Bosne, ovaj je došao iz Hercegovine, ovaj je došao iz Slavonije, pa su onda krenuli da napadaju – šta će nam ovi poreklom Crnogorci, pa ovaj je sa Metohije, ovaj sa Kosova, šta će nam ovde Vranjanci. Oni su doveli situaciju do ludila, da mladi ljudi u Srbiji nisu znali ni kakva im je perspektiva ni u Beogradu, ni u Srbiji, ni što se tiče školovanja, niti što se tiče radnih mesta i toliko su napadali mlade ljude u Srbiji da su napadali i njihovu veru i naciju i poreklo i rodni kraj i rodnu grudu. Takvu smo mi imali situaciju u Srbiji i na to treba da podsetimo. Zašto ovo govorim? Podstakli su me i moje kolege Marković i Milićević i drugi koji su govorili. Zato što sada ta lažna elita je ponovo probuđena i da kritikuje i fakultete, i univerzitete, i Vladu Srbije, i predsednika Vučića, i predložene zakone, a naročito da kritikuje, pored našeg predsednika i Narodnu skupštinu Republike Srbije i Vladu Srbije. Zato što im smetaju sve ove reforme koje Srbija danas radi. Zato i oni preko Đilasovih medija vrše najgore moguće napade, a kada vi pogledate osnovu tih napada, bio sam novinar, radio sam taj posao 15 godina, kada pogledate tu svrhu – nema je, kada pogledate motiv – jasan je. Zla namera Srbiji, predsedniku Vučiću, da se nanese što veća šteta Srbiji, Vučiću i Vladi Srbije. Osnova napada, činjenice – ne postoje. Podaci – izmišljeni. To danas radi lažna elita. To radi Đilas. To radi Vuk Jeremić koji su izgubili konce, ne mogu više milione da trpaju u svoje džepove, ne mogu više da donose zakone koji odgovaraju tajkunima, ne mogu više da upravljaju ministrima, gradovima i postali su nervozni. Jedino oružje koje imaju su lažni napadi, optužbe da osnivaju medije, da putem portala, društvenih mreža napadaju našu vlast, napadaju našu državu, napadaju na taj način većinsku volju građana, na taj način narod Srbije i onda idu okolo žale se po ambasadama, žale se pojedinim tajkunima, prave dilove i sa onim strankama u regionu drugih država koje su poznate po antisrpskom delovanju. Onda odlaze i u Hrvatsku, odlaze i u Prištinu, odlaze i u Crnu Goru, traže saborce, traže zajedničko ono u mržnji prema Srbiji i predsedniku Vučiću. Ali, na sreću naša država ne reaguje na nikakve provokacije. Mi se zalažemo za mir i stabilnost i u Srbiji i u regionu, i mi se ne zalažemo za podele, nego mi se zalažemo za jedinstvo, za jedinstvo svih građana Srbije, za jedinstvo ne samo kada su u pitanju vere i nacije, nego i poreklo. Mi gledamo da Srbija bude ono što jeste, Srbija i otadžbina, Srbija je majka, ne samo Srbima i pravoslavcima, nego i svim građanima koji žive u Srbiji poštuju Ustav. Naši dragi Bošnjaci i naši dragi Mađari i naši dragi Albanci, Romi, Bugari, Rumuni, svi oni koji žive u Republici Srbiji, a poštuju ovu državu Srbiju, jer ovi danas koji napadaju državu Srbiju i predsednika Vučića, njima nije bitna ni vera ni nacija, nego samo lični interes. Njima ne odgovaraju jaki univerziteti i fakulteti u Srbiji. Njima odgovaraju urušeni univerziteti i fakulteti u Srbiji. Njima odgovara da što veći broj mladih ljudi ode iz Srbije, a da oni koji ostanu budu njihovi istomišljenici i da rade za male plate za njihove kompanije. To danas u Srbiji nije slučaj. Danas imamo jačanje državnog i privatnog sektora i državnih i privatnih fakulteta i univerziteta. Danas imamo iz meseca u mesec nove investitori, otvaranje novih radnih mesta i povećanje plata i penzija. Zato mi iz SNS iz poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu, uvek ćemo da podržimo ovu politiku koju vodi predsednik Aleksandar Vučić, zajedno sa svojim saradnicima, jer ta politika, kao što kaže i slogan je, za našu decu, za našu budućnost, za budućnost sledećih generacija, za budućnost svih mladih ljudi, da ostanu u Srbiji da bi jačali našu Srbiju. Ono što na kraju želim da kažem, videli smo kako su pojedine države, dobro ili loše odreagovale u slučaju korona virusa tokom prošle i ove godine i videli smo da se jedan broj mladih ljudi koji je oteran za vreme DS, na sreću vratio u Srbiju, vratio u svoju otadžbinu gde su dobili radna mesta, gde su nastavili svoje školovanje, vratio se dobar naših mladih naučnika da ovde nastavi master i doktorske studije i specijalističke studije na univerzitetima u Srbiji koji jačaju. To je ono što je dobro. Na kraju imam jedan apel, jednu molbu za sve građane Srbije. Čuli smo ovih dana izjave predsednika, premijerke, resornog ministra zdravlja i članove Kriznog štaba, ja molim građane Srbije i mlade ljude i penzionere, sve generacije, dragi moji građani vakcinišite se ko nije. Nemojmo da dođemo u situaciju da neki novi talas korona virusa koji može da dođe na jesen da poveća broj ljudi na respiratorima, broj ljudi obolelih od korone i nažalost, potencijalno i broj smrtnosti od korone. Ko se nije vakcinisao, ja vas molim da se vakcinišete. Srbija jedina u Evropi ima najbolju strategiju borbe protiv korona virusa i vakcinacije. Građani mogu i da biraju i vakcinu i gde da se vakcinišu. Molim vas građani vakcinišite se, jer na taj način pomažete sebi i svojim porodicama i svima nama, jer mi moramo prvenstveno da čuvamo zdravlje, zdravlje naših građana, zdravlje naših građana da bi mogli da nastavimo s onim što smo započeli, a to je da predvođeni Aleksandrom Vučićem se borimo za budućnost Srbije, za našu decu. Hvala.
Hvala vam kolega. Prelazimo na sledeći amandman. Na član 6. amandman je podnela narodni poslanik Sandra Božić. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, Odbora za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, ja bih nešto o obrazovanju. Ovde je rečeno, u vezi jedne predugačke rečenice, da taj predlog nije došao iz Ministarstva poljoprivrede, već iz Ministarstva obrazovanja. Mi koji se bavimo poljoprivredom retko pravimo te greške. Morate ljude da delite, sem na pismene i nepismene, na obrazovane, ne obrazovane, morate da ih delite i na usmene. Većina naših, posebno starih seljaka je bila usmena. Moji su poreklom iz BiH. Oni su retko kada imali nastavnika i učitelja, a svi su znali da pišu i svi su bili usmeni i svi su bili razboriti. Imali su samo jednog učitelja koji je dolazio da ga obučava Naškrlju Kalaitovića i njega sva ta deca pamte, moji roditelji ga pamte i svi su znali ono što je bilo neophodno da jedan čovek zna. Vojni obveznik da se potpiše, da pročita, itd. (Aleksandar Martivnović: Kako se prezivao učitelj?) Neki učitelj Kalaitović, ali on je bio neslužbeni učitelj, već je išao po livadama, planinama i obučavao te ljude. Tako je nekad i počela pismenost. Sada kada prođete pored Karađorđa vi vidite samo jatagane. On čovek, onako namršten, pita - ljudi, čuvate li vi ovu državu? Ali, vi kod njega ne vidite pismenost. On nije bio pismen čovek, ali je bio usmen. Dimitrija Obradovića za prvog ministra prosvete nije postavio pismen čovek, nego jedan usmen čovek Karađorđe je Dimitrija Obradovića, crkveno Dositeja, stavio za prvog ministra. On je osnivač "Velike škole" koja je prerasla u Beogradski univerzitet. Usmeni ljudi veoma cene pismene ljude, ali iskrene, patriote. Ja vas danas pitam, ja ovu najezdu doktora nauka ne mogu da objasnim. Moderna nauka ne može da objasni neku najezdu doktora nauka. Ne znam da li je onaj Janko Veselinović doktor nauka? Žalim studente kojima on predaje, mora da tamo predaje fatamorganu, kao kod hiljadu ljudi Đilasovih predstaviti sto hiljada. Zamislite Danicu Popović. Ona treba da obučava studente o moralu, a prepisala od pokojnog kolege, to je dokazano, ja sam to tvrdio i student Jakšić, to se dokazalo, da je ona falsifikovala rad pokojnog kolege. Ne samo da je to falsifikat, nego i nemoralno. Idemo dalje, Jovo Bakić. Šta može čovek, on mora da obučava i da uči atletičare, kad kaže - jurićemo ulicama političke protivnike. Čemu onda on uči svoje studente? Verovatno ih uči trčanju kako stići političkog protivnika, kako ga zadaviti, udariti itd, on im obećava neku revoluciju itd. Revolucije, sve revolucije, kažu kada se izvedu, iza njih samo ostane šljam nove birokratije i ništa drugo. Iz revolucije se rađaju siromaštva, a iz siromaštva nove revolucije. Šta će Jovo Bakić da nauči studente? Hajde uzmite Đorđa Vukadinovića. Šta on može da nauči svoje studente? Kako zbog izbornih tehnika, izbornih kvota, izbornih zakona na brzinu promeniti naciju i od Srbina postati Vlah i pokušati promenom nacije da stekneš neki politički ugled, odnosno neku političku funkciju. Sreća Borko Stefanović nije predavač, on bi mogao da bude asistent Đorđu Vukadinoviću i da kaže - kako na brzinu promeniti prebivalište da uđete u Đilasovu kvotu, kako promeniti ime da se danas zovete na jedan način, a sutradan na neki drugi način? Kako mnogi od tih politički aktivnih profesora, šta može da nauči ovaj Dušan Teodorović svoje studente? Kako u nevolji pobeći na agresorsku stranu? On je poznat po tome da kada je bilo bombardovanje Srbije da se na brzinu spakovao i pobegao u Ameriku, time na agresorsku stranu. Šta on može o patriotizmu da nauči studente? Ovu državu su napravili usmeni, polupismeni ili nepismeni, i pismenost preko Dositeja su napravili usmeni, a možemo reći nepismeni ljudi, oni koji nisu završili škole i fakultete. Razlika između zvanja i znanja je ogromna i mi danas imamo najezdu proizvodnje diploma, odnosno zvanja, a iza tih zvanja ne postoji nikakvo znanje i nije primenljivo. Naši preci, polupismeni, pismeni, usmeni, delimično pismeni, su napravili, stvorili ovu državu. Veliko je pitanje da su trebali da naprave pismeni da li bi je bilo kada napravili, a ne tada u teška vremena, veoma teža nego što su danas. Mi danas nemamo problema sa patriotizmom običnih ljudi, nigde, bez obzira koje su nacije i vere, svi vole državu i svi vole da država bude sigurna. Ko proizvodi nesigurnost? Pa ovi navodno pismeni. Oni jesu pismeni, ali koliko su oni dobronamerni, koliko ima morala u toj pismenosti, možemo lepo da diskutujemo. Hajde da vidimo ko propoveda sve te nasilne akcije. Hajde da vidimo u julu prošle godine koliko je tih ljudi podstrekavalo demonstrante, pismenih, sa zvanjem bez znanja, sa diplomama, doktori itd. Koliko je njih podstrekavalo da se ova Skupština uništi, spali, itd, bez obzira što ona nije samo simbol narodnih poslanika koji se u njoj okupljaju, ona je i kulturno dobro. Uništavali su je, bacali su koktele, uništavali kamere, upadali u hol Narodne skupštine, gađali policiju sa kamenjem od tri do četiri kilograma. Kako može pismen čovek, ako je stvarno pismen, kako čovek sa zvanjem može da podrži aktivnost gde demonstranti gađaju policiju sa tri do četiri kilograma teškim kamenom? Za mene je to pokušaj ubistva. Kako mogu pismene sudije da puste da se takvi ljudi nekažnjeno izvuku sa pokušajem ubistva policajaca koji su bili tu samo da očuvaju ovaj objekata, koji je objekat kulture, da zadrže red i mir koliko se to moglo? Da li je sudija koji je završio fakultet, pravosudni ispit itd, mogao to da pusti? Ima Ruzveltova izreka, kad smo već kod korupcije, koja kaže ovako: „Nepismen čovek može da ukrade nešto iz vagona, a ovi sa univerzitetskom diplomom mogu da ukradu i voz i prugu.“ Hvala.
Zahvaljujem. Zamolio bih narodne poslanike da u svojim diskusijama bar jedan mali deo vremena posvete temi amandmana, a ono ostalo neka koriste kako sami hoće. Za reč se javio kolega narodni poslanik Marko Atlagić. Izvolite. (Mihailo Jokić: Replika!) Ne može replika iz iste poslaničke grupe. (Mihailo Jokić: Nismo ista poslanička grupa.) Naravno da jeste, vi ste ista poslanička grupa. Dakle, u skladu sa Poslovnikom, ne možete tražiti repliku za narodnog poslanika iz vaše poslaničke grupe, molim vas. (Mihailo Jokić: Onda ću Miliji, pa neka Milija prenese.) Možete se javiti po Poslovniku ili po nekoj drugoj osnovi. (Mihailo Jokić: Može po Poslovniku.) Izvolite, po Poslovniku. Narodni poslanik Mihailo Jokić. Izvolite.
Napravio sam omašku, priznajem, posle diskusije Marjana. Ja sam hteo da pojačam odgovornost Ministarstva prosvete za pisanu reč i nisam napravio dobro poređenje i nisam trebao da kažem Ministarstvo poljoprivrede itd. Ja se izvinjavam.
Molim vas, na koji član Poslovnika se pozivate, s obzirom da se javljate po Poslovniku? Znate već proceduru, iskusan ste poslanik.
Od 1. do 158.
Jedan član, molim vas, ne možete.
Član 107.
U redu.
Znači, pogrešio sam, nisam trebao da imenujem Ministarstvo poljoprivrede itd, samo sam želeo da istaknem odgovornost za pisanu reč kada je u pitanju Ministarstvo prosvete. Znači, još jednom, izvinjenje gospodinu Marijanu i Ministarstvu poljoprivrede. Hvala vam na razumevanju.
Da li želite da se Narodna skupština izjasni o vašoj reakciji na Poslovnik? (Ne.) Zahvaljujem. Sada reč ima kolega Atlagić. Izvolite.
Poštovani potpredsedniče Narodne skupštine, poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, mi ovih dana raspravljamo o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju i amandmanima podnetim na predlog ovog zakona. Radi se o izuzetno važnim stvarima. Pošto su moji prethodnici dosta toga rekli, dozvolite ipak da kažem da je i vaspitanje i obrazovanje kao deo jednog ukupnog sistema već od 2000. godine doživelo transformaciju u svakom smislu. Mi se ipak moramo, sagledavajući danas ovo što se dešava i ove promene koje imamo danas i amandmane na dnevnom redu, vratiti u 2000. godinu i videti šta smo imali tada, a šta imamo sada. To poređenje je izuzetno bitno da bismo u budućnosti vršili transformaciju ukupnog sistema vaspitanja i obrazovanja. Mi smo 2000. godine prešli i kasnije u reforme, pod navodnike - takozvane reforme, ja ću samo o jednom segmentu da govorim jer je na dnevnom redu, tako što smo izbacili vaspitanje iz ukupnog sistema vaspitanja i obrazovanja, i iz škole i iz društva u celini, da ne nabrajam, kao i iz sredstava masovnih komunikacija, čak i iz Narodne skupštine Republike Srbije, da ne kažem iz društva u celini. To je osnovna pogreška. Dakle, hiljadugodišnjeg sistema vaspitanja i obrazovanja u Evropi i više mi smo se odrekli. Umesto da smo sve pozitivne pedagoške tekovine od starog veka, od Aristotela i Platona do danas prihvatili, izvršili transformaciju u skladu sa višestranačkim sistemom i vaspitanju dali ono mesto koje mu pripada, mi to nismo učinili. Ostavili smo samo obrazovanje. Vi koji ste pedagoške struke vrlo dobro znate da nema obrazovanja bez vaspitanja, to je jedinstveni proces. Čak je nastavnicima u osnovnim i srednjim školama, o fakultetima da i ne govorim, vaspitanje nikada nije ni postojalo tamo u visokoškolskim ustanovama, bilo zabranjivano da se spominje reč vaspitanje. Imam škole, popise škola i direktora škola koji su to provodili 2000. godine. Gospodine ministre prosvete, gospodine Ružiću, vama je danas jako teško vršiti transformaciju, ona se vrši, vidite, više od desetak godina. Dosta toga je urađeno, vaši prethodnici su učinili. Možda smo mi i građani u celini nezadovoljni, ali je teško učiniti kad smo uništili sistem vaspitanja i obrazovanja. To je suština. Izneću konkretne neke stvari. Evo, gospodine potpredsedniče Narodne skupštine, učeničko nasilje i studentsko nasilje, o tome svakodnevno govorimo, to je pogreška. To su zamene 2000. godine, ne govorimo o nasilju nego o vaspitanju. Vaspitanje smo izbacili. Nasilje je rezultat nevaspitanja. Da smo provodili vaspitanje i planove vaspitnog delovanja od predškolskih ustanova do univerziteta, ne bi ni imali nasilje. Jel tačno, vi koji ste učili pedagogiju? Učili ste svi koji ste završavali nastavničke škole. Sada vidite školske tuče primer, ili studentske, ovo što doživljavamo svakodnevno. Školskih tuča je i ranije bilo, ali, gospodo, nikada nisu bile obojene mržnjom, zato što smo provodili vaspitanje kroz škole, kroz društvo u celini, kroz masovne komunikacije, kroz televizije. Jel danas to radimo? Ne radimo. Potpredsedniče, daću predlog šta trebamo učiniti na nivou društva, ali dozvolite, povezaću ovo zaista sa ovom mržnjom i ovim nasiljem u celini. Pogotovo je to dominantno u osnovnoj i srednjoj školi, a i među studentima. Dakle, nisu bile obojene mržnjom i željom da se ozbiljno povredi učenik ili student kao danas od 2000. godine. To je to. Kada neko padne, nismo ga tukli kao đaci, a vi ste bili đaci svi koji ste ovde, jesmo to radili? Dakle, ne tučeš ga, ne tučeš ga više, ne šutiraš ga u glavu, kao što gledamo kod učenika i studenata. Učenici danas potežu noževe u školskim dvorištima. Je li tačno, dame i gospodo? Ne smemo zatvarati oči pred tim, jer ih tim pothranjujemo da još gore u budućnosti bude. Ja ću dati predlog šta treba da učinimo svi, čak i u ovoj Narodnoj skupštini. Potežu noževe u školskim dvorištima. Tuča danas ima više, da se potežu noževi, lanci i satare, videli ste nedavno u jednom školskom dvorištu. E, sad postavljam pitanje sebi, i ja sam deo tog sistema, i svima vama roditeljima i svim profesorima od predškolske ustanove do danas, postavljam pitanje – u kojoj meri su naša deca „ispuštena“ od roditelja i „zapuštena“ od institucija države? Pokazuje nam to najnoviji u nizu društvenih fenomena – zakazivanje tuča među maloletnim vršnjacima, u cilju da isti budu snimljeni mobilnim telefonima i nakače na Jutjub, sajt dostupan svima i prepun nasilja ili vulgarnosti. Jel ja govorim istinu ili ne govorim? Šta mi tu činimo? Ništa. Nisu krivi nastavnici u školi, oni ovo znaju. Od vrha ide. Ja predlažem 12 godina to ovde. Šta predlažem? Da govorimo o vaspitanju, da zadužimo ispred Ministarstva prosvete sve škole, sve vaspitno-obrazovne ustanove da imaju pored programa i plana škole plan vaspitnog delovanja škole, svakog odeljenja i svakog razreda slobodnih aktivnosti, pa će profesor fiskulture ići u grad, vršiti komunikaciju sa vođom sportskih aktivnosti i koordinaciju vaspitnog delovanja i tamo, pa nećemo imati šutiranje fudbalera. Pa to smo izbacili, a to smo radili hiljadu godina. Idemo dalje. Poštovane dame i gospodo, mislim da je tog nasilja puna naša politika. Mi nasilnike promovišemo po medijima, pod kontrolom Dragana Đilasa. Biću direktan. Jeste li gledali prekjuče na jednoj televiziji batinaše u pokušaju? Predsednik političke stranke Vuk Jeremić. Jel to učenici treba da gledaju batinanje predsednika u predsedništvu? Jel to ikad rađeno? To je rezultat nevaspitanja koje smo izbacili 10 godina. Dalje, mi konstantno svakog dana imamo satanizaciju predsednika Republike i države i satanizaciju većine u Narodnoj skupštini. Pa jeste li jutros gledali sat i po vremena film, noćas, koji se obrće, satanizacija ministra Vulina, satanizacija sat i po vremena? Jeste li gledali dva filma snimljena o predsedniku Republike? Satanizacija koja se vrši pod kontrolom televizije Dragana Đilasa non-stop. Satanizacija Milorada Dodika, satanizacija Andrije Mandića. Znate li odakle to dolazi? Pa hajte, mi smo pismeni ljudi, znamo odakle to. Udruženi lešinari ne samo u zemlji, nego i van zemlje, u okruženju i šire, sjatili su se svi sa ciljem da unize rezultate ekonomske i svake druge u ovoj zemlji. E, to je cilj. Sada, poštovane dame i gospodo, idemo na ovaj deo. Nemojmo, gospodo, u škole stavljati temu „Škola bez nasilja“, nego vaspitna funkcija škole, pa ćemo programe, onda neće nasilja biti, valjda to znamo svi iz pedagogije. Zašto je to tako? Tako je. Dvehiljadite je tada greška učinjena, čije posledice ispravljaju svi ministri prosvete, pa i ovaj ministar, državni sekretar i pomoćnik ministra i sledeći će ispravljati. To je suština. Teže je uništiti hiljadugodišnje vaspitanje za jednu godinu ili pet nego graditi sto godina. Vi koji se bavite vaspitanjem i obrazovanjem vrlo dobro znate da je to problem. Dakle, sve moramo zameniti. Ne govoriti o tučama, ne govoriti o nasilju nad ženama. A o čemu ćemo govoriti? Pa o odnosu između muškarca i žene, dečaka i devojčice, učenika i učenice u prvom razredu. Temu na dnevni red. E, to je suština. Dok to ne okrenemo, nećemo imati ekonomski prosperitet zemlje. Da smo to radili deset godina zadnjih, ne bi imali mi ovo – 7%, to je mnogo, imali bi 14%. Zašto? Jer bi dobili obrazovanije ljude u procesu. Sada ćete me pitati – a šta vaspitanje ima veze? Pa ima i kod metala. Pa ćemo videti kako će alat služiti. Šta ću ja, kaže, kod metalaca vaspitnu funkciju? Pa tu i treba u svakom odeljenju. Mi smo to izgubili. Roditelji su postali oni koji nisu vaspitani od 2000. godine. Kako će nevaspitan roditelj vaspitati decu? Kako će nevaspitan profesor vaspitati decu, a ima ih jako mnogo mlađih generacija, a i među starijima, hvala bogu, odmah da budemo otvoreni? Kako će Jovo Bakić, doktor, po treći put, docent, vaspitavati studente, kada on kaže da će nas terati na ulici noževima, krv da će pasti? Pa je li to nasilje? Pa jeste, da, nasilje. Idemo dalje. Kad smo već kod nasilja kod studenata i đaka, dobro je, gospodine potpredsedniče, ovo što smo stavili, ministre, organizovanje studentskih organizacija. Nema van toga delovanja. To, gospodo profesori, moramo mi zajedno sa studentima da razgovaramo. Gospodo profesori, ne možete politikom se baviti ukoliko niste u političkim organizacijama ili preko nauke u naučnim časopisima. Ali neću u politiku, neću ovamo, idem, a to je ono što su pevali nekad za vreme NOB-a: „Neću Titu, neću Draži, idi kući pa im kaži“. E, to radi najveći deo ljudi. Moramo dati aktivizam, definisati određene stvari i mislim da smo u nekim stvarima otišli daleko, na primer, u dualnom obrazovanju. Sada ćete vi meni reći – imali smo. Ali nismo ovaj sistem. Imali smo ga 1980-ih godina, moja ga malenkost provodila, školu, u školi tvornicu. Ali nije ovakav sistem. Nastavićemo to sad dalje. Još ću samo da kažem, kako ćemo provoditi vaspitnu funkciju škole, kada profesor doktor koleginica kaže, evo, ja ću citirati, 19. novembra 2020. godine, jedan dnevni list kaže: „Ako Brnabićka da ostavku, da znate, sprema se doživotni Vučić. E, nema tu bojkota, samo cev u glavu“, završen citat. A to Vesna Pešić, koja vodi političke savete, ne političke stranke. Pa gde im je vaspitno delovanje u njihovom programu i političkim organizacijama? Pitaćete me – jel mi to? Pa imamo, hvala bogu. Dakle, stojimo u jednom zaista raskoraku. Dalje, da ne govorim, jutros ste videli jednog kolegu koji je stotinu puta uvredio predsednika Vučića, evo ga jutros na mediju pod kontrolom Dragana Đilasa. Ja sam prošli put 16 uvreda koje ljudski um ne može, što je on izrekao. Evo ga dalje. Kaže da smo mi ovde glupaci, da nismo poslanici. Zamislite, profesor doktor na univerzitetima. Kaže, citiram, 21. marta 2020. godine, ali evo i jutros je ponovio: „Koga uopšte ima u Vučićevom okruženju da uopšte nije moralna ništarija ili potpuni glupak?“ Je li to profesor? Je li to vaspitno deluje? Kada ste čuli sa ove strane? Kada ste čuli? Evo, građani znaju vrlo dobro. Nikada nikoga nismo uvredili. Jesmo oštro diskutovali, ja hoću takmičenje u oštrini, ali u poštovanju svakog političkog protivnika, ko će pre da dođe, ko će bolje da pripremi, ko će više da radi. E, to mi hoćemo, to narod hoće, to građani hoće, da se takmičimo ko više mostova… Ne, nema auto-puta, a svako ga vidi. Jeste li čuli juče? Kažu da nema nijedan sagrađen auto-put. Pa neće dobiti ni 0,5% na izborima. Da ovo privedem kraju. Jedan narodni poslanik, vidite, koji je ovde bio, čije smo duele stalno izmenjivali, kaže ovako, ima razloga sa patriotskim vaspitanjem, i to smo pustili niz vodu, to je posebna priča, citiram: „Svi znaju da je Kosovo i Metohija definitivno izgubljeno u ratu 1999. godine“, završen citat. To je bivši poslanik Balša Božović. Znate šta on radi? On je osnovao akademiju za demokratiju. Još jednu rečenicu. Evropska komisija je pravila projekat, mapiranje lažnih vesti na Balkanu. I gle čuda, umesto da su najviše lagali mediji. Znate koga su naveli? Balšu Božovića. Ja mu sada tražim da se izvini, gospodine potpredsedniče Skupštine, za sve uvrede koje je rekao u ovom visokom domu i van ovog visokog doma, predsedniku Republike, njegovoj porodici, Aleksandru Martinoviću, Vladimiru Orliću i svim poslanicima u ovom visokom domu, ako bar malo morala. Evo ga juče on govori o pitanju Kosova i Metohije. Šta možemo očekivati od njega? Videli ste jutros film. Ko nas satanizuje ovde poslanike? Bivši ministar odbrane Dragan Šutanovac, koga u narodu zovu „zgrabi novac“. Ovde smo govorili šta je radio na Vračaru. Taj čovek koji je oterao u penziju 28 generala, najškolovanijih. Pokrao pare, formirao udruženje i da se pokrije i misli da može raditi šta hoće. To je i ovaj pedofil za Pravnom fakulteta radio. Ja ga pitam da li je tačno ili ne? Neka ide na poligraf, i svi mi prosvetari. Neka odgovori da li je ono radio ili ne? Ja se izvinjavam što sam spomenuo, potpredsedniče, Pravni fakultet. Tu ima časnih ljudi i časnih profesora, divnih ljudi, ali ima koji nikada ne bi ušli na fakultet, doduše i na drugim fakultetima. Da bi u budućnosti to izbegli moramo vratiti vaspitanje i u školu i u društvo. Nastavnici su spremni za to. Ja predlažem da pri Ministarstvu prosvete se osnuje odeljenje od dva, tri čoveka koji će se samo vaspitnom funkcijom škole i društva baviti. Tu nam je ekonomska dobit. Zamislite samo grafiti u Beogradu, izračunao sam, kada bi ih sada izbrisali, milijardu evra. Malo li je. To su naša deca radila. Nisu to nekada radila. I završetak, gospodine potpredsedniče. Već se ovih dana i vi iz ministarstva izvinite, govori o udžbenicima i pisanje udžbenika. Ja vam predlažem da ne date nikako da autori udžbenika budu oni koji nikada nisu napisali udžbenik, nego oni koji samo pare hoće. Ima, dobrovoljno će ljudi džabe raditi. Hoće, hoće, jer vole ovu zemlju, vole decu ovu. Već preporučuju preko raznih televizija pod kontrolom i Đilasa ali i preko RTS. Kako će mi akademik pisati udžbenik, kada kaže da država Srbija nije jedinstvena, u teritorijalnom smislu. Ili za Kosovo i Metohiju, taj akademik kaže – nije naše. Znate gde je osnovni problem, gospodine potpredsedniče? Mi smo na Kosovu i Metohiji pravo nacionalnih manjina prekomponovali u teritorijalno pitanje. To nigde na svetu nema. To su prethodnici radili i sada moramo vratiti u jednu normalu da možemo razgovarati sa kolegama Albancima, dovesti u jedan red. Sve su pogrešno radili. Ja neću citirati, citirao sam njih 12 političkih lidera koji su se odrekli, oni će sada to spašavati. Njih nije ništa interesovalo, osim džepa. Evo, hvala vam velika, biću gospodine ministre sretan, ako zaista damo ili jedno savetnika ili nekoga na nivou ministarstva, a ima nas dobrovoljno koji ćemo raditi i dati doprinos da probamo vratiti vaspitanje u škole. Obratiću se nastavnicima. Ja znam da im je težak posao. On je kao rudarski u rudniku. Gospodo profesori mi volimo našu decu, volimo vaspitanje i obrazovanje, vaspitamo ih u tom duhu, a izborićemo se za vaše mesto u društvu, učinićemo sve da se izborimo, ne samo u materijalnom smislu, nego u ovom da vaspitavamo našu decu. Ja se izvinjavam, gospodine potpredsedniče, nisam prekršio Poslovnik jer imamo vremena, naša poslanička grupa, ali ću biti sretan ako bar miligram, ono što narod kaže, od ovoga uzmemo, a nadam se da hoćemo jer znam da to hoće i državna sekretarka i ministar i pomoćnik ministra. Hvala lepo.
Zahvaljujem kolega Atlagiću. Prelazimo na sledeći amandman. Na član 7. amandman je podnela narodni poslanik Sandra Božić. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li se neko javlja za reč? (Da.) Narodni poslanik Života Starčević. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici. Mi danas ovde raspravljamo o zakonima o studentskom organizovanju i Zakonu o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju, u pojedinostima. Ono što ja, sa zadovoljstvom mogu da kažem jeste da su svi predloženi amandmani dobronamerni i u cilju popravljanja teksta postojećih zakona i da mi je drago da je na Odboru za obrazovanju usaglašen stav u vezi amandmana posvećenom članu 20. stav 1. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju. Mislim, da time i taj zakon dobija još više na pravičnosti, a svakako će poslanička grupa JS u danu za glasanje podržati ovaj zakon, kako i u pojedinostima, tako i u celini. Ja sam govoreći u načelu o zakonima i o Zakonu o visokom obrazovanju, pre svega, završio to izlaganje rečenicom – da je obrazovanje kao veslanje uzvodno, čim prestanete, počnete da se krećete unazad. Time bih i nastavio iz prostog razloga što smo svedoci da zadnjih 20 godina, da je naš obrazovni sistem u konstantnim reformama obrazovanja. Naravno, da te reforme obrazovanja na svim nivoima kako srednjem, osnovnom i visokom ne mogu se izvršiti preko noći, jer svaka reforma obrazovanja mora da traje najmanje onoliko koliko traje i odgovarajući obrazovni ciklus. Ono što je bitno danas reći jeste da razvoj, civilizacijski razvoj, razvoj naučno-tehnološki razvoj u svetu se kreće toliko munjevitom brzinom, toliko se munjevitom brzinom menja svet da je potreba za reformama i da bi neki obrazovni sistem išao u korak sa tim promenama i tim napretkom, on mora stalno da se menja. Ne samo da prati taj napredak, već mora i da anticipira u kom pravcu se kreću te promene u narednih pet, deset i više godina, jer danas kada upišemo po jednog osnovca on završava svoje školovanje za najmanje 12 ili 16 i više godina. Mi moramo da znamo šta je to što će trebati našoj državi, našoj privredi i društvu od obrazovanja, od obrazovnih profila i tako dalje. To naravno stavlja svaki obrazovni sistem u tzv. stanje permanentnih i konstantnih reformi. Jednostavno obrazovni sistem ne može više biti tako krut, mora biti fleksibilan. Klasični i kruti sistemi formalnog obrazovanja moraju se menjati i mora se ljudima ponuditi mnogo više programa dokvalifikacije, prekvalifikacije i specijalizacije kako bi naši građani imali priliku da se stalno obrazuju za one poslove koji se nude na tržištu rada. Da se ne bi desilo ono što se dešavalo pre 20, 15 godina kada su oni koji danas na sva usta optužuju današnju vlast koji su zatvarali radna mesta, zatvarali fabrike i ostavljali ljude bez posla, a ti ljudi ostajući bez posla nisu imali rešenja za sebe da nađu neko novo zaposlenje i neko novo radno mesto. Naravno danas, za razliku od njih, mi otvaramo nova radna mesta. Stalno postoji potreba za radnom snagom i u tom smislu mi moramo da ponudimo kao obrazovni sistem jedan fleksibilniji sistem sa dosta programa dokvalifikacije, prekvalifikacije i specijalizacije. Zašto ovo pričam? Ovo, naravno, ne važi samo za srednje stručno obrazovanje, već važi i za visoko obrazovanje. Prekjuče sam na televiziji, kada su najavljivali prijemne ispite, gost je bio sa Elektrotehničkog fakulteta i on je rekao jednu rečenicu koja je meni zaista zaparala uši - pošto je veliko interesovanje za Elektrotehnički fakultet, pošto se mnogo kandidata prijavilo, oni su pripremili poseban ispit kako bi što jaču trijažu napravili. Ja mislim da je to fundamentalno pogrešna postavka. Zašto? Nije posao fakulteta da izabere, odnosno krajnje je vreme da fakultet izađe iz tog odela naučne institucije i da uđe konačno u odelo obrazovne institucije, jer nije posao fakulteta samo da izabere one najgenijalnije, najbolje i najsposobnije, koji će se baviti naukom i da pri tom, ako je najveće interesovanje na primer za IT smerove trenutno, da jedan ogroman broj zainteresovanih učenika budućih studenata jednostavno tom njihovom teškom trijažom, kako su oni rekli, da ih jednostavno odstrane i eliminišu taj veliki broj potencijalno dobrih IT stručnjaka, ne tih genijalaca koji će se baviti naukom, ali kvalitetnih, vrednih ljudi koji će želeti da se bave tom strukom, za čijim poslom postoji potreba na tržištu rada. Za takvom radnom snagom postoji potreba na tržištu rada, traže se IT stručnjaci. Onda je, po meni, mnogo logičniji i bolji pristup da takvi fakulteti naprave dogovor sa državom da se i prošire kvote za takva radna mesta za koje tržište rada ima potrebu, gde postoji interesovanje učenika odnosno budućih studenata, nego da ih jednostavno odbacimo od tih smerova. Inače, država Srbija poslednjih 12 godina stalno govori da je ulaganje u obrazovanje investicija i da nije trošak. U tom smislu možda ova preporuka fakultetima i njihovoj upisnoj politici može biti korisna. Na kraju krajeva, ja bih tu jedan citat Brajana Trejsija rekao, koji kaže: "Ako želite da promenite ili poboljšate nešto u svom životu, morate da počnete tako što ćete menjati unutrašnje aspekte svoga uma". Pa, eto i preporuke tim fakultetima, da malo porazmisle o tome da konačno izađu iz tog odela naučne institucije u odelo obrazovne institucije. Treba i jedno i drugo, ali je pitanje mere. Možda treba o tome diskutovati. Što se tiče tih obrazovnih zakona i obrazovanja, ja bih toliko. Međutim, kolege narodni poslanici su me podstakli da malo progovorim i o aktuelnoj situaciji. Naime, kolega Marković je rekao da se u društvu stvara atmosfera linča i nasilja. I naravno da ne samo u ovom domu i ne samo poslanici Jedinstvene Srbije, nego svi mi u poslednje vreme govorimo o nasilju kao modelu ponašanja pojedinih političkih opcija. Naravno da ukazujemo na to da institucije sistema često ne reaguju na dokazane i potvrđene slučajeve nasilja i da to možda jeste ponašanje institucija koje podstiče i podgrejava tu atmosferu linča i nasilja. Naime, pričao sam ovde o jednom nasilniku, znate već o kome, stalno pričamo o njemu, da je vršio nasilje nad porodicom, da postoji o tome službena beleška, da se stalno govori u ovom skupštinskom sazivu o tome, a da institucije do dana današnjeg nisu reagovale. A upravo taj isti čovek, taj isti nasilnik je glavni režiser stvaranja te atmosfere linča i nasilja. Srbiji je danas preko potrebna stabilnost, više nego ikada, jer je Srbija ovih dana izložena velikim pritiscima, a naročito po pitanju Kosova i Metohije. Toj politici stabilnosti moramo dati doprinos svi, pa i te famozne institucije koje smo ovde prozivali i mi narodni poslanici, gde su tokom plenuma i pitanja Vladi i sama premijerka i drugi visoki zvaničnici rekli da čekaju da se oglase te famozne institucije, itd, itd. Mislim da i te famozne institucije moraju dati svoj doprinos neophodnoj i preko potrebnoj političkoj stabilnosti u državi Srbiji. Negde, kada smo već kod tih ljudi i kod te priče, kolega narodni poslanik je malo čas rekao da ljudi koji su visoko obrazovani imaju manjak patriotizma. Ja mislim da, moram da odgovorim na to i da se osvrnem na to, patriotizam nije obrnuto proporcionalan stepenu obrazovanja, odnosno nema direktne veze sa obrazovanjem i stepenom obrazovanja, već pre svega patriotizam, dame i gospodo, ima veze sa čašću, sa obrazom i, pre svega, sa usvojenim i naučenim sistemom vrednosti, prihvaćenim sistemom vrednosti. Pitanje patriotizma zaista nema veze sa nekim stepenom obrazovanja. Oni o kojima je gospodin Rističević, oni nemaju taj dovoljan stepen patriotizma, ne zato što su obrazovani, ne zato što puno toga znaju, već nemaju dovoljan stepen patriotizma jer njihov usvojen sistem vrednosti je pre svega novac i samo novac. Oni za Srbiju i za građane Srbije ne haju. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Mirković. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, poštovane koleginice narodne poslanice i kolege narodni poslanici, na samom početku želim da istaknem da ćemo mi podržati ovaj zakon i sve predložene i usvojene amandmane, ali, isto tako, istakao bih da smo i prošle nedelje, tokom rasprave istakli koliko je ovaj zakon i dobar i kvalitet, ali pre svega bitan za generacije koje dolaze i za one generacije koje će u narednom periodu voditi našu zemlju ili nastaviti sebe da školuju i unapređuju u nekom drugom smeru, kako bi svi zajedno bili ponosni na rezultate koje oni ostvaruju. Svakako smatram da i ovaj zakon jasno pokazuje kakav je stav Vlade Republike Srbije i kako se on bazira na pružanju bolje mogućnosti za školovanje, svakog našeg stanovnika i koliko ovakvi zakoni uopšte doprinose boljem i kvalitetnijem obrazovanju i koliko doprinose tome da svaki đak danas u našoj zemlji želi i vidi perspektivu i zna da može da dobije ovde kvalitetno obrazovanje i da isto tako nakon završenog školovanja, ovde može ostati i ostvariti se poslovno i stvarati porodicu. Na žalost, takva situacija nije bila u periodu do 2012, 2013. godine kada ni srednjoškolci, a pogotovo ni studenti nisu videli bolje sutra u našoj zemlji i kada su svi gledali kako na što lakši mogući način, da se školuju negde u svetu, i po pravilu da tamo ostanu. Poslednji podaci koje dobijam, u proteklih nekoliko meseci, da ne kažem i godinu dana, jasno pokazuju da imamo i veliki priliv visoko obrazovanih ljudi naših ljudi, koji su se školovali negde u Evropi ili širom sveta, a zatim se vratili, jer konačno vide da Srbija danas izgleda mnogo bolje i da Srbija pruža mnogo veće mogućnosti nego što je to bilo u periodu do 2012, 2013. godine. Složićete se svi da je to pre svega rezultat odgovorne politike koju sprovodi predsednik Aleksandar Vučić, a i odgovorne politike Vlade Srbije koja u kontinuitetu radi na poboljšanju uslova života od 2013. godine. Kada govorimo o ovome, podaci koji sve ovo podržavaju i bliže oslikavaju, jeste i činjenica da je nezaposlenost u Srbiji do pre nekih sedam ili osam godina, bila čak na rekordnom nivou od 24%, dok je danas ona ispod 7%. Kada govorimo i o ovome, ja ne mogu da se ne osvrnem na ljude koji su danas najstroži kritičari, naravno bez argumenata ovog zakona kao i mnogi drugih zakona, ali bili su u prilici da nešto urade za našu zemlju i da bilo šta od onoga što danas propagiraju, ispune kao obećanje koje su davali u predizbornim kampanjama, ali na žalost, naravno ništa od toga nisu učinili. Ovde su kolege narodni poslanici govorili o Draganu Đilasu, Vuku Jeremiću i ostalim ljudima predstavnicima režima DS koji su vodili našu zemlju deceniju celu, ali ja ne želim na taj način da se osvrćem na njihove neuspehe. Želim konkretnim primerom da pokažem kolika je razlika u onome što se danas dešava u odnosu na taj period kada su oni bili na vlasti. Svedoci smo da danas Dragan Đilas je najoštriji kritičar svega što se dešava u našoj zemlji, a tiče se donošenja ili zakona ili nekakvih odluka koje su u interesu građana Srbije. Kada ga podsetite da je on bio u prilici da nešto uradi za našu zemlju, najčešće dobije odgovor da jeste bio visoki funkcioner DS, ali da se on bavio lokalnom politikom ili da je on bio na čelu grada Beograda i da nije mnogo toga mogao da učini. Nažalost, kao i mnoge stvari koje on izgovara, i to je jedna krupna neistina, a na primeru ću vam sada pokazati o čemu se zapravo radi. Naime, o nezaposlenosti smo govorili, ali želim da istaknem da je 2014. godine u Beogradu, prema nekakvim podacima koje je on tada iznosio, bilo 108.000 nezaposlenih, dok je danas ta cifra negde oko 60.000, ali ne želim ni o tome da diskutujem, već samo želim građanima i Beograda i Srbije da istaknem podatak da je broj… Pričamo o broju nezaposlenih, ali želim da govorim o broju zaposlenih, gde možete jasno videti koliko je novih radnih mesta otvoreno u Beogradu. Koliko je danas bolja situacija govori vam činjenica da je 2014. godine bilo 559.000. Dakle, ovo su podaci koje je Dragan Đilas iznosio, dok je danas ta cifra i taj brojka negde oko 738.000, što vam je razlika od 179.000. Dakle, imate egzaktan broj i egzaktne podatke koliko je novih ljudi zaposlenih u Beogradu i to vam jasno oslikava politiku kakva je danas politika grada Beograda, ali pre svega Vlade Srbije i kakva je bila u periodu kada je Dragan Đilas mogao nešto da uradi, pa da zaposli i mlade ljude i one ljude kojima danas takav površno i olako nudi nekakvu bolju perspektivu. Što se tiče samog obrazovanja i mladih ljudi, poštovani ministre, vi ste juče bili u „Sava centru“ kada je predstavljen od strane grada jedan projekat koji svakako smatram jednim od egzaktnih pokazatelja koliko se danas otišlo napred u obrazovanju mladih ljudi. Na to ću doći nešto kasnije, ali želim da se građanima Srbije obratim sa jednom porukom. Naime, ovde sam upoznao dosta ljudi koji dolaze iz gradova širom Srbije. Najčešće njihovo osvrtanje je bilo – eto, vi u Beogradu nemate takve probleme kakve mi imamo ili smo imali nekada ranije u našim gradovima. Kada im kažem jedan podatak, oni ostanu fascinirani i nekako im je teško da poveruju. Vi ste ministar prosvete i sigurno znate da, nažalost, jedna gradska opština, a nije jedina, u gradu Beogradu je do prošle godine imala osnovnu školu koja je koristila poljski WC. Radi se o osnovnoj školi u Leštanima, opština Grocka. Dakle, u gradu Beogradu smo, nažalost, imali školu gde se koristio poljski WC, a ta osnovna škola je bila jedna najobičnija baraka. Punih 10 godina su bili na vlasti i pokušavali na bilo koji način da sebe predstave kao velike vizionare, ljude koji Beogradu žele dobro i Srbiji, a nisu bili u stanju da naprave makar normalne toalete u 21. veku. Ovo vam govorim kao činjenicu, jer nije to bila jedina škola koju smo zatekli u uništenom ili razorenom stanju. Da vam ne govorim da su mnoge od tih škola bile i ostale u istom onom obliku kakve su bile kada su napravljene. Dakle, nisu bili sposobni da zakucaju jedan jedni ekser. Table ili golove u školskim dvorištima, na sportskim terenima nisu menjali pa gotovo nikada i to je najveći poraz nas kao društva, jer smo imali vlast kojoj je bilo teško da uradi bilo šta za one najmlađe, za one koji su najbitniji nama, onima koji će naslediti sve nas. Žalosno je što su jednog mog kolegu narodnog poslanika Luku Kebaru danima napadali i satanizovali samo zato što je rekao istinu - nažalost, do 2012. ili 2013. godine negde je pojam bio da deca u osnovnoj školi koriste normalan toalet i evo vam primer iz Beograda, a da ne govorim o tome sa kakvim su se problemima susretale moje kolege iz SNS u nekim drugim opštinama ili u drugim gradovima. Kada govorim o ovome, želim i da istaknem jednu jako bitnu stvar. Krajnje licemerno u poslednje vreme Dragan Đilas igra na neku empatiju i igra na emocije građana, pa se tako najčešće pominju i deca – kako će, kada on dođe na vlast, za decu sve biti besplatno, deliće ne znam ni ja šta besplatno, biće besplatne i škole i vrtići i udžbenici i obroci, ali uvek se nameće to jedno prosto pitanje – zašto nešto od toga nije uradio kad je bio na vlasti eto baš u Beogradu? Da ne širimo priču dalje, jer uvek on tu loptu sa tog terena Srbije prebacuje na teren grada Beograda, jer govori da nije bio u prilici, nije bio u mogućnosti. Da biste znali kako je vodio Beograd i iskoristio ukazano poverenje, reći ću vam samo podatak da je 2013. godine obuhvaćeno vrtićima, dakle za naše najmlađe sugrađane, svega 45.000 dece je bilo u vrtićima. Danas je ta brojka oko 77.000. Lista čekanja, ono što najviše pogađa roditelje, je bila čak 17.000 dece. Na listi čekanja je bilo 17.000 dece. Danas je ta lista negde ispod 1.000 dece. Ono što želim da ohrabrim sve građane i u Beogradu, ali i u Srbiji jeste da imamo strategiju kojom želimo da se ukinu te liste čekanja izgradnjom novih vrtića. Najbolji primer za to vam je grad Beograd gde se trenutno grade ili završavaju čak osam vrtića. Do kraja ove godine je planirano da se raspišu tender i nabavka za još sedam i da u narednim mesecima uđemo u proceduru za još ukupno 10 apsolutno novih vrtića. To je čak 25 vrtića u periodu od možda dve ili tri godine što nikada nije bio slučaj u mom gradu. Izgradnjom ovih vrtića biće apsolutno ukinute sve liste čekanja. Kada vam ovo govorim, govorim vam samo da biste znali kakva je intencija ljudi koji danas vode i Beograd i Srbiju i koliko se ljudi koji su danas na odgovornim funkcijama trude da, sledeći odgovornu politiku predsednika Srbije Aleksandra Vučića, učine svaki segment života našim građanima još lakšim, još lepšim i još boljim. Da se nije samo ovako neodgovorno vodilo računa o našim najmlađima, pokazuje i činjenica da je u periodu dok je Dragan Đilas bio gradonačelnik, 15.000 porodica jer su im duplo naplaćivani vrtići i na ime te odštete Grad Beograd danas isplaćuje te dugove i do sada smo isplatili čak 30 miliona evra odštete porodicama, jer je bez bilo kakvog osnova, protivzakonito su im duplo naplaćivani vrtići. Čisto da biste znali, da bih vam to pretvorio u neku jasniju sliku, 30 miliona evra vam je skoro negde oko 15 novih vrtića. Faktički, što bi jedan čovek meni na ulici rekao – zašto smo morali da bacimo 15 vrtića? Jer je Dragan Đilas bio neodgovoran. Sa ovim ću završiti, a malopre sam pomenuo, poštovani ministre Ružiću, kao što sam i rekao, vi ste juče bili u Sava Centru, gde je predstavljen taj projekat gde je kupljeno 67.000 tablet računara, koji će pomoći našim osnovcima u školovanju. Dakle, svaki taj tablet računar će imati posebnu karticu za internet, nevezano od toga da li roditelji i da li u stanu gde žive imaju taj internet. Takođe će biti kupljeni elektronski udžbenici. Na sve to, predviđena je i kupovina blizu 7.000 laptop računara za učitelje i nastavnike, kako bi svi mogli lakše da uče, da se obrazuju, ali i da prate ono što je moderno svuda u svetu. Imamo tu čast i priliku da se ponosimo. Mnoge zemlje na zapadu nemaju ovakav program. Ovo je samo pokazatelj koliko smo u poslednjih nekoliko godina napredovali kao društvo, kao zemlja, da od situacije da renoviramo škole u kojima nam deca koriste poljske toalete, danas prelazimo na taj nivo da naša deca koriste tablet računare u svom obrazovanju. To je jasan pokazatelj koliko želimo i koliko brzo svoje želje i obećanja sprovodimo u delo. Za sam kraj, poštovani ministre, ja vam želim, kao i celoj Vladi, da pred nas kao narodne poslanike iznesete i predložite još ovako dobrih zakona, koji su u opštem interesu svih naših građana, jer jedino kao veliki tim i svi zajedno, sledeći tu politiku Vlade i sledeći politiku predsednika Aleksandra Vučića možemo da napravimo od Srbije baš onakvo mesto kakvo želimo za sve nas i za sve generacije koje dolaze. Hvala vam. Živela Srbija!
Zahvaljujem, kolega. Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Sandra Božić, dr12 Aleksandar Martinović, Sandra Joković i Mladen Bošković, kao i Odbor za obrazovanje, nauku i tehnološki razvoj i informatičko društvo. Primili ste Izveštaj odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za obrazovanje, nauku i tehnološki razvoj i informatičko društvo, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Sandra Božić. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku i tehnološki razvoj i informatičko društvo prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Tomić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi ministre i potpredsedniče Vlade sa saradnicima, koleginice i kolege narodni poslanici, građani Republike Srbije, pred nama su amandmani na izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju i svakako da sami ovi amandmani doprineće da ove izmene i dopune koje su pre nama, omoguće da efekti zakona budu još bolji. Ono što je bitno da kažemo i o čemu smo diskutovali u ovom plenumu, jeste da kada je u pitanju visokoškolsko obrazovanje da je ono zaista jako kvalitetno i u danu kada smo razgovarali, diskutovali o samim izmenama i dopunama zakona, tada smo inače, imali posetu kod ambasadora Irana, koji je rekao da među građanima njegove zemlje vlada veliko interesovanje kada su u pitanju i studije u Republici Srbiji, jer smatra da zaista znanje koje njihovi studenti konkretno ovde dobijaju, kada je u pitanju Medicinski fakultet i Stomatološki fakultet su izuzetno visoki. Sam je rekao kada bi postojali programi na engleskom jeziku da bi to interesovanje bilo još veće, što je samo još dodatna podrška koliko naš obrazovni sistem kada su u pitanju fakulteti je visoko rangiran u svetu. Naravno, ono što možemo da kažemo da i sami profesori, nastavnici koji rade, koji objavljuju svoje naučne radove, posebno sam ponosan na niške matematičare, s obzirom da sam i sam niški student, koji su pokazali koliko zaista naši ljudi mogu da doprinesu kada je u pitanju dalji razvoj. Tako da, ove izmene i dopune koje su pred nama, kao i amandmani, omogućiće da i dalje unapređujemo samo visokoškolsko obrazovanje. Ono na šta sam jako ponosan jeste da u svom rodnom gradu u Kruševcu imamo Poljoprivredni fakultet pri Niškom univerzitetu, koji je najmlađi državni fakultet, koji je pokazao za ove četiri koliko postoji, inače, sada su završeni prijemni ispiti u prvom krugu za četvrtu generaciju, da vlada veliko interesovanje i da zaista odluka da taj fakultet dođe u Kruševac je bila ispravna. Za razliku od perioda žutog režima i tajkuna koji kada su došli na vlast trudili su se da zatvore sve, ne samo fabrike po čemu su poznati, već su se apsolutno trudili da unište i unize naš obrazovni sistem tako da u njihovo vreme Kruševac koji je imao dva odeljenja niških fakulteta, Ekonomskog i Pravnog, su uspeli da isteraju iz grada, pa čak i jedan privatni fakultet čije je sedište bilo u gradu nisu se postarali da on ostane u Kruševcu već je taj fakultet otišao u drugi grad. Tako da kada gledamo region, sliv Zapadne Morave, nažalost, Kruševac je bio dugo vremena jedini grad koji nije imao ni jedan fakultet sa sedištem u tom gradu zbog čega su mladi ljudi, naravno odlazili. U njihovo vreme ih to apsolutno nije ni interesovalo, kao ni potrebe studenata, kao ni potrebe same privrede ove države, već su oni u tim mladim ljudima gledali verovatno kao jednu od izvoznih šansi jer se nisu trudili da te mlade ljude zadrže u zemlji, a one koji su otišli u inostranstvo da se školuju da vrate u Srbiju i da to znanje koje su stekli ovde ulože, već su se zaista trudili da ljudi masovno napuštaju. Tako da, sve ove statistike koje oni iznose da u vreme od kada je Aleksandar Vučić na vlasti ljudi odlaze su netačne. Zapravo, to je karakteristika njihovog perioda. Kao što sam rekao, fakultet u Kruševcu uspešno radi. Dobio je još dve nove zgrade na upotrebu koje će uskoro biti stavljene u funkciju, gde će se nalaziti univerzitetska biblioteka, čitaonica i dodatni prostor na kome će se izvoditi nastava. Ono što je jako bitno da napomenem, ne samo da su radili na uništavanju fakulteta, već su se zaista trudili da unište i naučne potencijale koje smo imali. Tako da, kad pričamo o poljoprivredi, jer juče smo imali jako bitan zakon o poljoprivredi o kome smo diskutovali, nema instituta koji su se bavili poljoprivredom da nisu se trudili da ih zatvore, da ih unište i među kojima je jedan u Kruševcu, Institut za krvno bilje. U njihovo vreme taj Institut gledali kao kravu muzaru, kao što su gledali bilo koje drugo javno preduzeće, znači jedan od načina kako da izvuku novac odatle, a ne da stvore uslove da mladi naučnici i ljudi imaju perspektivu, da imaju prostora gde da rade, da svoja naučna istraživanja sprovode, da publikuju i da to znanje kasnije može da se unovči kroz određene proizvode koji bi taj Institut kreirao i zatim plasirao na tržište. Danas taj Institut posluje uspešno, i on je, da kažemo naučna baza i važan segment kada je u pitanju razvoj poljoprivrede u Kruševačkom kraju, koji i te kako ima velikog potencijala kada je to u pitanju. Dalje, kada govorimo o razvoju nauke u Srbiji, spomenuću i nsučno- tehnološke parkove. Imamo Naučno-tehnološki park u Nišu, Čačku, Beogradu, biće i u Novom Sadu. To su vam sve centri koji će okupiti mlade mozgove Srbije gde postoje adekvatni uslovi da oni svoja teorijska znanja koja su stekli na fakultetu, pa čak i mladi studenti koji ta znanja stiču, da polako kroz taj sistem, da kažem, dualnog obrazovanja koji će se polako sprovoditi u visoko školskom segmentu unovče, da sebe polako pozicioniraju na tržište i da pokažemo zaista naše ljudske kapacitete koji su zaista veliki. Inače, mi dame i gospodo, živimo u eri ekonomije znanja. Rekao sam da je prošlo vreme na svu sreću kada su Srbi dolazili do investicija koje su tražile radno intenzivni rad, odnosno radnu snagu klasičnu. Danas sve više dolazi investicije koje u sebi uključuju i onaj segment istraživanja i razvoja i zbog toga su ovi naučno-tehnološki parkovi bitni, zbog toga je i važno da danas postoje komunikacije između privrede i obrazovnog sistema da bi se znalo kakav kadar trebamo da školujemo, šta je to što privreda traži i šta je to što mi kao država možemo da ponudimo privredi. Zato su i ovi naučno-tehnološki parkovi važni, Biznis inkubator centri koji postoje, jako sam ponosan da u Kruševcu imamo jedan zaista uspešan Biznis inkubator centar koji je brojne projekte realizovao za mlade, koji je danas u 100% kapacitetu popunjen prostor. Prosto, više nema prostora gde ti ljudi mogu da borave. Drago mi je da za vreme vidovdanskih svečanosti, obeležavanja 650 godina od osnovanja grada Kruševca premijerka je zajedno sa ministrima mogla da se uveri u sve to i da je ona sama rekla da jedan od ključnih projekata koji će se u budućnosti realizovati u Kruševcu to je taj Regionalni industrijsko-tehnološki park koji će se graditi, koji će omogućiti mladim ljudima iz oblasti robotike, informacionih tehnologija, savremenih tehnologija da koriste usluge samog tog centra da bi svoje firme razvijali, da bi svoje ideje pretvorili sa nečega što je samo bilo na papiru ili u glavi u relanost, ali takođe da ponudi usluge industriji, da ponudi usluge privredi, gde će onaj sam taj sektor istraživanja i razvoja moći da realizuju, da uposle naše mlade mozgove i naučnike koji će im pomoći da svoje proizvode dalje razvijaju, da se što bolje pozicioniraju na tržištu i da to budu novi brendovi po kojima će Srbija biti poznata, kao što znamo, a imamo ih zaista puno, počevši od sfere sporta, pa nadalje. Danas vidimo da smo postali i u sferi ekonomije jedan mali brend koji je šampion, koji je uspeo u periodu korona krize da se izbori da privreda ne padne, već da taj točak ekonomije funkcioniše i da stvorimo dobru osnovu da dalje napredujemo. Zbog toga ne treba da nas čudi ocena EBRD-a od juče da će minimalna stopa rasta naše privrede biti 6%, a to je nešto o čemu smo diskutovali kada smo usvajali Zakon o budžetu za ovu godinu, kada je on kreiran sa, da kažemo, percepcijom da će on biti tih 6%. Sećate se onda brojnih tzv. eksperata i stručnjaka iz redova bivših žutih tajkuna koji su govorili kako je to nerealno, kako je to neka naučna fantastika, nešto o čemu možemo samo da sanjamo. Gospodo, kada vama jedan MMF i EBRD da će to biti minimalna stopa, onda možete samo da očekujete da će biti još veća, a onda dolazi vreme da se vaše ekspertize i vaše diplome preispitaju i da vidimo na osnovu čega vi tvrdite, a svi znamo da ove institucije neće dati osnove, odnosno svoje prognoze bez dobro utemeljenih činjenica i osnova i same njihove prognoze su uvek poprilično pesimistične, odnosno oni ne idu sa nekim previše optimističnim prognozama, vrlo su precizni i vode računa. Zaista mi je drago da će i Kruševac, pored fakulteta koji je dobio, koji se uspešno razvija i time sebe uvrstio u red akademskih gradova, dobiti jedan ovakav centar gde ćemo mladim ljudima, ne samo iz Kruševca, on se zato zove i regionalni, iz drugih gradova, iz Jagodine, iz Kragujevca, i Kraljeva, i Niša, i drugih delova Srbije, stvoriti uslove da te svoje ideje razvijaju i da će, kao što sam rekao, to biti još jedan brend po kome ćemo mi biti poznati. Drago mi je da se sve više mladih ljudi po završetku školovanja i stručnog usavršavanja vraća u Srbiju i svoje ideje realizuju. Kao što sam juče rekao, imamo sve veći broj mladih ljudi koji ulaze i u poljoprivredu, kao jednu razvojnu šansu naše privrede, ali ono što je važno je da ne idemo samo sa onom pričom klasične poljoprivrede, već se ulaže dosta i u razvoj i osavremenjavanje poljoprivredne proizvodnje, tako da imate sve veći broj mladih ljudi koji se bave problematikom razvoja poljoprivrede, primene digitalnih i savremenih tehnologija u poljoprivredi, koji se bave daljim razvojem i segmentom osiguranja, odnosno kako da rizike sa kojima se poljoprivrednici suočavaju dalje umanjimo, što je još jedan dokaz koliko Srbi i politika koju vode Aleksandar Vučić i ono sve što urađeno u prethodnom periodu dalo dobre osnove da se naša država razvija, da naši mladi ljudi dobiju šansu. Zaista sam ponosan da i u našoj poslaničkoj grupi imam tako kvalitetne i uspešne mlade kolege koji su upravo, zahvaljujući Aleksandru Vučiću, i dobili šansu da kao mladi parlamentarci se bore za budućnost ovih mladih naraštaja, među kojima sam i ja. Zaista mogu da kažem da radimo dobar posao i da se trudimo da maksimalno budemo u komunikaciji sa našim prijateljima, drugarima i da ono što oni kažu ovde u Skupštini prenese. Za razliku od mrzitelja Srbije, za razliku od ljudi koji su sudskim pečatom osvedočeni lažovi, sudskim presudama osvedočeni lopovi, za razliku od onih koji su sa Koka-kole prešli na pivo, koji se bave politikom revanšizma, mi se bavimo politikom razvoja prosperiteta, stvaranja boljih uslova za mlade ljude. Nas ne interesuje ni politička pripadnost, već ono na šta stavljamo akcenat, a to je kvalitet i davanje šanse da se prednost uvek da kvalitetu. Za razliku od perioda žutih, za razliku od perioda Đilasa i Jeremića koji su gledali svoje burazerske kombinacije, svoje dinastijske kombinacije da realizuju, koji su se trudili da svojim lokalnim samoupravama upravljaju kao kneževinama, zbog čega i danas nose titule obor-knezova, koji se hvale sa obrazovanjem u svetu, a kada su bili ministri na obično novinarsko pitanje da, kao jedan školovani fizičar na Kembridžu, Jeremić objasni šta je to I Njutnov zakon nije znao da kaže, pa toliko o tom stečenom znanju i toliko o toj diplomi koju on nosi. Danas je, eto, kako je prešao sa Koka-kole na pivo, odvažio se da ide, da napada predsednika Aleksandra Vučića, ne samo njega kao ličnost, već on napada instituciju ove države, on napada instituciju predsednika države i još sa sobom vodi trojicu ili četvoricu ljudi, pokušavaju da pokažu da su neke važne baje, ne znam šta su time hteli. Probali su, zapravo, da urade reprizu onoga što su uradili 2017, 2018. godine kada su hteli da okupiraju Predsedništvo. Za ovaj period se jasno vidi koliko je ta podrška opala, pa se svelo na tu malu grupicu ljudi koji, kada je ispred njih izašao Aleksandar Vučić, što naravno nisu očekivali, na jedan dostojanstven način im je odgovorio, su brže bolje otišli pred svoje medije, znate ono - malo dete koje se čika sa drugima, pa ide brže bolje da tuži tog nekog drugog koga je čikao za neke stvari, da kažu kako su oni veliki junaci, kako su velike patriote, a nakon toga, brže bolje, nazad u kafanu, verovatno da pocepaju jednu gajbu piva za srećan rastanak, pošto očigledno ništa drugo i ne znaju. To je oličenje njihove politike. Kada pričamo o lokalu, meni je drago kada pričamo o obrazovanju u Kruševcu, puno toga je urađeno kada su u pitanju škole, što ste vi, gospodine ministre, imali prilike da se uverite kada ste bili naš gost povodom 650 godina grada, da nije Kruševac samo uređena putna infrastruktura, videli ste i veličanstven trg koji će služiti za veliki broj manifestacija, bezbedan saobraćaj sa velikim brojem kružnih tokova. Mi smo radili na podizanju kapaciteta za razvoj naših škola, tako da je urađeno dosta po pitanju energetske efikasnosti, opremanja škola digitalnim učionicama, savremenim tehnikama za rad. Centar za stručno usavršavanje je uradio veliki broj seminara kako bi nastavnici mogli da se osavremene, posebno u periodu korone kada je nastava bila maltene onlajn, da je uspešno sprovedu i da učenici prenesu svoje znanje. Srednja medicinska škola je dobila svoj drugi sprat i na taj način su prošireni kapaciteti i mladi ljudi koji sve više upisuju tu školu mogu da se školuje adekvatno. Ono što mi je bitno da kažem, osnovnu školu u Parunovcu su najviše napadali Đilasovci. Inače, njihov predstavnik je iz te mesne zajednice, napadali su kako postoje problemi sa školom, sa prokišnjavanjem itd, a u periodu dok je DS bila na vlasti, čiji je bio član, a stidi se toga da kaže, prosto uvek kaže – nikakav funkcioner nisam bio, a postoje očigledni dokazi da je bio njihov član i itekako istaknuti funkcioner, je prosto grickao semenke dok je gledao sve ono što u njegovoj mesnoj zajednici nije funkcionisalo, počevši od Doma kulture, pa preko putne infrastrukture, pa do te škole. Ta škola je, dame i gospodo, danas sanirana, đaci će moći da je koriste i dalje će se raditi na njenom razvoju, a sve zahvaljujući naporima koje je lokalna samouprava uložila kako bi se taj problem rešio. Nažalost, znate kako, veliki broj problema se nagomilao od njihovog perioda, iako su vladali svega 12 godina ili kako oni vole da kažu u Kruševcu – svega četiri, pošto se drugih koalicionih partnera sa kojima su došli 2000. godine na vlast odriču. Toliko su problema ostavili da nam još treba vremena da te neke njihove propuste, probleme rešimo. Drago nam je da se akcenat stavlja na srednjoškolsko i na obrazovanje mladih ljudi, jer kao što rekoh, mi danas živimo u eri znanja, ekonomije znanja i danas nisu bitna samo tri faktora – kapital, rad i zemljište. Znanje je jedan od bitnih faktora u koje se ulaže, a Republika Srbija i te kako od 2012. godine značajna sredstva ulaže u obrazovanje mladih, u njihovo zadržavanje i kreiranje podsticajnih sredstava da sve te svoje ideje i vizije koje imaju realizuju. Zbog toga imamo predmet preduzetništvo i zbog toga imamo mlade gimnazijalce iz Kruševca. Važno je da istaknem i ponosan sam što je tu i ćerka naše uvažene poslanice Dragane Barišić. Pokazali su preduzetnički duh i pokazali su želju da se bore da ostanu u ovoj državi i da svoje ideje pretoče, a ne kao u periodu žutih da idu iz ove zemlje i da, što se kaže, imamo troškove školovanja koje smo u njih uložili i da ta sredstva poklanjamo drugim zemljama i da njihovo znanje moramo da kupujemo nazad kako bismo ovde implementirali. Puno toga je urađeno. Ove izmene i dopune Zakona o visokoškolskom obrazovanju obezbediće da se te dalje reforme koje su potrebne sprovedu uspešno i mi, kao narodni poslanici, sa liste Aleksandar Vučić – Za našu decu ćemo i te kako podržati svaku od ovih korisnih reformi i dalje podsticati da se radi na njima, jer se na delu borimo za budućnost naše dece i za njihovo znanje. Ono što želim da kažem i što naš uvaženi Kruševljanin Bratislav Gašić uvek nama mladima govori, a to je – sve mogu da vam uzmu, ali znanje niko ne može da vam uzme. Ulaganje u znanje je osnov da bismo imali dalje ulaganje u našu ekonomiju, našu privredu, a pogledajte samo Kruševac, kažem, 28. juna smo obeležili 650 godina, pogledajte koliko se taj grad promenio od 2012. godine, od grada sivila, od grada pesimizma, od grada gde su mladi odlazili, postajemo novi akademski centar, centar gde će mladi tek dolaziti, razvijati svoje biznise i grad odakle će novi brendovi, po kojima će Republika Srbija biti poznati, nastajati. Hvala vam.
Zahvaljujem. Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik dr Aleksandar Martinović. Reč ima Srbislav Filipović. Izvolite.
Hvala predsedavajući. Uvaženi ministre, sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, tema studenskog organizovanja, tema budućnosti mladih jeste nešto što je posebno važno i nešto o čemu moramo da govorimo možda i češće, zato što Srbija danas ima čime da se pohvali kada je u pitanju podrška mladim ljudima, podrška studentima, podrška onima koji čine budućnost ove zemlje i koji će ovu zemlju, nakon današnje generacije političara, nastaviti ti neki novi mladi ljudi sutra da vode Srbiju, da je vode upravo onim putem kojim ona treba da ide. Taj put je, rekao bih, na jedan dobar, odličan način trasirao upravo predsednik Srbije Aleksandar Vučić od 2012. godine, zatim 2014. godine i posle toga kada je postao predsednik Republike Srbije. Taj put jeste put borbe za budućnost, put stabilnosti, put mira, put odgovornosti i prema mladima i prema starima u Srbiji. Da jedni i drugi u svojoj zemlji imaju jednako sigurnu, jednako mirnu budućnost i rekao bih izvesnu budućnost, izvesno dobru perspektivu, da znaju da u ovoj zemlji vredi ostati, da znaju da vredi u njoj da stvarate porodice, da znaju da vredi da se u Srbiji rađa, da znaju da se u Srbiji vredi boriti da se stekne svoj stan, da se stekne svoje ognjište, izgradi kuća, da se školuju deca, jer će ta deca imati perspektivu koja će biti dobra i biti izgledna u godinama i decenijama koje su pred svima nama. Nije lako bilo to postići. Trebalo je znati izboriti se protiv kriminala, protiv korupcije, protiv svih onih koji su uzurpirali položaje u državi samo da bi sebi omogućili bolji status, veći nekakav po njima društveni ugled, a taj ugled za njih podrazumeva milione u njihovim džepovima. To je sve ono što smo morali da se izborimo na početku 2012. i 2014. godine, da sasečemo u startu, da kažemo da je sada kraj korupciji, sada je kraj kriminalu. Sistemski da pobedimo korupciju i kriminal u sistemu, da bismo mogli dalje da raspetljavamo sve ono što su pripadnici bivšeg režima upropastili u Republici Srbiji u periodu od 2000. godine do 2012. godine. Ova zemlja je u tom periodu bila je potpuno uništena. Cela društvena i državna imovina je srozana načisto, rasprodano je. Sećamo se svi kako su državna preduzeća odlazila za jedan evro, sećamo se kako je prošla „Železara“ u Smederevu, sećamo se mnogih drugih giganata u Srbiji koji su propadali, sistemski uništavani, više od jedne decenije. Uništavani su sistemski samo zato da bi ona klika na vlasti, tajkunsko kriminalna, imala sve više novca, a u međuvremenu da se mladima u Srbiji oduzme što više budućnosti, jer njima nije bilo potrebno da u Srbiji zadržite mlade i pametne ljude. Njima pamet nije bila potrebna, jer pamet je ona koja se ujedinila 2012. godine, na čelu sa predsednikom Srbije, Aleksandrom Vučićem, i rekla - dosta pljačke, dosta otimačine u Srbiji. Pamet je zato trebalo oterati iz Srbije u što većoj meri kako bi tajkuni i kriminalci mogli da nastave doživotno da vladaju Srbijom, do njenog potpunog uništenja. U to vreme je nastala ona izreka, kada su rekli, ti kad budeš izlazio poslednji, ugasi svetlo. Mi smo imali taj zadatak da u Srbiji se svetlo ne ugasi, već da ponovo upalimo svetlo u Srbiji, da pokrenemo fabrike, da pokrenemo proizvodnju, ekonomiju, da oživimo i ozdravimo naše javne finansije kako bismo počeli da gradimo jednu novu Srbiju, kako bi smo na nove temelje, jedne održive i stabilne pristojne i normalne države počeli da gradimo u budućnosti. Uspeli smo to, na svu sreću, pogotovo za mlade ljude, da postignemo do danas. O tome svedoče putevi, o tome svedoče parkovi, o tome svedoče naučno-tehnološki parkovi. Preko 200 fabrika, 400 hiljada novih radnih mesta, sve to označava sigurniju budućnost za mlade. Da kada završite fakultet se ne pitate - šta ću sa tom diplomom da radim. Da li će ona da služi da se okači o zid i da kažemo, kada dođu rođaci, evo završio sam fakultet, imam diplomu, stavio sam je na zid, ali ne znam šta sa njom da radim. Onda su dolazili tajkuni i rekli, ma uzmi diplomu i pali, idi iz Srbije, idi traži sreću u nekom drugom mestu, idi u neku drugu državu zapadne Evrope ili ko zna gde, tamo će ti biti mnogo bolje. Rekli smo – ne, hoćemo da naša deca, sva naša deca ostanu u Srbiji da u njoj imaju budućnost, da mogu da grade ovu zemlju, da mogu da uživaju u svojoj Srbiji. Zato što ni jedna druga država, koliko god bogata bila, neće vas tretirati, poštovati onako kako to može i mora sopstvena država u kojoj živite, u kojoj ste se rodili, u kojoj stvarate. Nismo imali pravo ni prema svojim precima, ni prema onima koji su ginuli za ovu zemlju, koji su je stvarali, gradili vekovima unazad da pristanemo na poraz, da pristanemo na to da Srbije više ne bude. Zato smo i započeli korenite reforme 2014. godine rešeni da u Srbiji sve promenimo, da u Srbiji napokon svane, da ljudi ne stoje u redovima za pasoš, za vizu u stranim ambasadama i da jedva čekaju da napuste granicu Srbije da im onda svane. Ljudima u Srbiji je svanulo dolaskom Aleksandra Vučića na vlast i SNS. Svanulo im je zato što su videli prve fabrike, prve kilometre novih autoputeva. Samo ove godine osam autoputeva se radi u Srbiji, samo ove godine. Uradili smo više puteva nego u vreme Broza. To jeste ona osnova koja nam je dala priliku da u Srbiji imate preko 200 novih fabrika i idemo dalje. Videli ste kako Aleksandar Vučić drži reč i u Rudnoj Glavi gde se vakcinisao prvi put kada je rekao – dovešćemo ovde jedan pogon da ovde otvorimo fabriku za ljude da ostanu u ovom mestu, da ne moraju da idu odavde. To jeste primer kako regionalno ulažemo, kako razvijamo celu Srbiju. Ne samo krug dvojke gde žuti sede u rashlađenim kafićima i uživaju, već po celoj Srbiji. Idemo tamo gde je najteže iz onih mesta iz kojih su ljudi odlazili, koja se gase, gde je ostalo nekoliko stotina stanovnika. U ta mesta da dovedemo fabrike, tu da zaposlimo ljude, a na da vršimo svakodnevno propagandu protiv onih ljudi, preko tajkunsko mafijaških medija napadajući upravo onog čoveka koji je zaslužan za sav prosperitet koji je Srbija ostvarila u prethodnih deset godina. Niko za Srbiju u prethodnih sto godina nije toliko uradio koliko je uradio predsednik Srbije, Aleksandar Vučić. To nije samo politička priča, to konkretni podaci o kojima se svakodnevno govori pokazuju. Kažite mi ko je u Srbiji, ima ovde i starijih, ko je u prethodnih 30 godina zaposlio 400 hiljada ljudi? Ko je to uradio? Ko je otvorio preko 200 novih fabrika? Kada je prosečna plata u Srbiji bila onolika kolika je danas? Kada su ljudi znali da Srbija neće ići u bankrot i da mogu sigurno, stabilno i izvesno da planiraju svoju budućnost, kada? Kada se to u Srbiji moglo osim danas? Kada je na čelu Srbije državnik kakav je Aleksandar Vučić. To u Srbiji nije moglo ni za vreme Jeremića, ni za vreme Tadića, ni za vreme Đilasa i ne znam ni ja koga sve od njih. Mladi u Srbiji vide budućnost kakvu nudi SNS i predsednik Srbije Aleksandar Vučić. Pokazali smo to 2012. godine do danas nedvosmisleno. Sa druge strane, imate ono što smo mislili da je 2012. godine završeno, imate buđenje tajkunsko mafijaške političke grupacije, doduše male trenutno, ali vrlo agresivne, vrlo opasne sa nekakvim performansima gde pokušavaju da dođu u predsedništvo Srbije da se fizički obračunavaju. Onda kada izađe predsednik Srbije pred njih oni se razbeže, mali miševi odoše. Kada pomislim na njih četvoricu koji su došli do predsedništva da kao zaprete predsedniku Republike, mnogo su oni opasni, setim se, ali samo po broju, one predstave u Pozorištancetu „Puž“ – Četiri praseta. Kod njih je sve tako osim sadržaja te predstave, došla četiri praseta i razbežala se na sve strane kada je izašao lav pred njih, pobegli mali miševi. Brže bolje trčimo pred naše medije da kažemo – bili smo mnogo jaki, uplašili smo predsednika. Koga ste vi uplašili? Koga? Zar mislite da bi oni došli samo njih četvorica? Oni bi doveli da su imali još koga da dovedu. Onda oni kažu – došli smo da vidimo, pazite vi koji je to bezobrazluk, koji je to nivo političke nekulture, koja je to bahatost, da kažete – došli smo da vidimo da li je Aleksandar Vučić normalan. Da li ste vi normalni? Vi koji ste upadali u Narodnu skupštinu, palili. Da li ste vi normalni, koji nikada niste osudili pretnje smrću predsedniku Srbije Aleksandru Vučiću? Da li ste vi kao takvi normalni? Da li ste vi normalni koji kažete da je potrebno u svakoj mesnoj zajednici imati jedan snajper? I vi ste pristojni i normalni? Vi ste demokrate? Vi ste ne znam ni ja šta. Neću nikakve teške reči da koristim sada da ne budem opet opomenut, a oni svakodnevno nas nazivaju kako god hoće, kako god požele, šta im padne na pamet, što na um, to na drum, što kaže naš narod. Sinhronizovana lopuža Aleksić i onaj korumpirani Jeremić zajedno vređaju predsednika Republike. Jedan dan jedan daje izjavu, drugi dan drugi daje izjavu da predsednik Srbije nije normalan. Sram vas bilo! Zbog čega to? Zato što je omogućio deci u Srbiji da se školuju? Jel zbog toga nije normalan? Zbog toga što je podigao tolike autoputeve u Srbiji i puteve? Zbog preko 200 novih fabrika, preko 400 hiljada novih radnih mesta? Zbog toga što je danas Beograd i Srbija jedna od najpoželjnijih turističkih destinacija za strane turiste? Jel zbog toga? Zbog toga što smo se u borbi protiv korona virusa tako pokazali da smo bili najbolji u Evropi? Jel zbog toga nije normalan? Jel to problem njima? Kada niko nije mogao do respiratora da dođe, mi smo uspeli zahvaljujući predsedniku Srbije da ih nabavimo. Jel to problem? Jesu im problem nove bolnice, klinički centri? Jesu to problemi sa kojima će tajkunsko mafijaška elita da se obračunava kada bi ne daj bože pobedila u Srbiji na nečemu, a na izborima ne mogu da pobede? Zato je ulica taj put koji oni pokušavaju da iskoriste da bi preko ulice došli do vlasti. Neće moći. Imaćete izbore, izvolite na izbore, ako smete. Ako ne smete, sedite u svojim mišijim rupama. Srbija će nastaviti da se razvija putem programa 2025, biće prosečne plate koliko smo rekli, prosečne penzije. Srbija će ići napred, mladi će imati svoju budućnost u Srbiji zahvaljujući SNS i predsedniku Aleksandru Vučiću. Hvala vam.
Zahvaljujem. Na član 20. amandman je podneo Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo. Predstavnik predlagača je na sednici Odbora za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo prihvatio amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima, u ime predlagača, predsednik Odbora dr Zukorlić.
Poštovani potpredsedniče Narodne skupštine, poštovani ministre sa državnim sekretarom i pomoćnikom, dame i gospod narodni poslanici, uvaženi građani, ja bih objedinio vreme i u ime predlagača i kao ovlašćeni, s obzirom da se radi o veoma važnoj temi, a i zbog činjenice da smo juče imali sednicu odbora koja je neuobičajeno dugo trajala, skoro četiri sata. To znači da smo imali jako puno posla. Sednica je bila veoma dinamična. Na trenutke se vodila i veoma žučna rasprava. Neki su to ocenjivali da je nešto što nije dobro, da je bolje da se nije desilo, a ja to tako ne vidim. S obzirom da nam često spočitavaju neku vrstu jednoumlja ovde u Narodnoj skupštini, mislim da se juče pokazala sasvim jedna drugačija atmosfera, dakle kapacitet različitih mišljenja i mogućnosti da se ta mišljenja iznose, a iznosili su narodni poslanici bilo da se radilo o različitim stavovima unutar jedne stranke, odnosno poslaničke grupe, bilo da su u pitanju narodni poslanici članovi odbora različitih stranaka. Tako da, kada generalno posmatramo tu sednicu, ona je po meni bila veoma uspešna. To što je bilo naporno, sve što vredi je naporno. Ja tako ocenjujem tu sednicu. Uvek se kvalitet meri po kraju, onako kako se okonča jedan proces, na taj način se meri kvalitet. Zapravo, mi smo posle tako duge rasprave sa sednice izašli usaglašenih stavova i kao jedan od rezultata te jučerašnje sednice je zapravo i odborski amandman koga smo podneli. Naime, u pitanju je intervencija u članu 20. Član 20. je, kao što znate, bio povodom i amandmana narodnog poslanika Aleksandra Martinovića, što je zapravo bio osnovni povod tako obimne i dinamične rasprave, jer se radilo zapravo o različitim stavovima po pitanju uređenja člana 20. ovog zakona, kojim se reguliše pitanje učešća u organima visokoškolske ustanove onih nastavnika koji su stariji od 65 godina, a kojima je produžen radni odnos. Zapravo, imali smo dva pristupa, jedan gde se smatralo da treba potpuno onemogućiti učešće takvih nastavnika u telima visokoškolske ustanove, bez obzira koja to tela bila, i drugi stav koji se ogledao u amandmanu narodnog poslanika Martinovića, koji je zapravo tražio da se to ograničenje ukloni. Mišljenja koja su iznošena su zapravo bila između ta dva stava, sa vrlo jasnom, uverljivom argumentacijom. Naime, sama intencija predlaganja ovog člana kojim se ograničava učešće nastavnika starijih od 65 godina kojima je produžen radni odnos u telima univerziteta je zapravo bio da se na neki način odredi njihovo učešće isključivo u nastavnom procesu, jer argumentacija za ikakvu mogućnost produženja njihovog radnog odnosa jeste bila da su u pitanju veliki stručnjaci, značajni profesori sa velikim znanjem, te da je šteta da oni ne budu još koju godinu zapravo na raspolaganju visokoškolskim ustanovama, što je i imalo smisla ako su u pitanju ljudi koji su vitalni i koji mogu da nastave doprinositi nastavno-naučnom procesu na univerzitetu, odnosno na fakultetima ili drugim visokoškolskim ustanovama. Međutim, ono što je sa druge strane bila ambicija ovog ograničenja jeste da bi se na neki način stalo u kraj jednoj praksi držanja dominacije na visokoškolskim ustanovama od strane pojedinaca, što nije tema koju prvi put ovde tretiramo i što smo više puta isticali i argumentirali da je jedan od problema daljeg procesa reforme visokog obrazovanja zapravo koncentracija ogromne moći kod određenih pojedinaca koji su na tim pozicijama zaseli još pre mnogo godina i koji i zakonske norme i propuste u zakonskim normama najčešće koriste da prosto menjaju stanja, prelaze iz jednog stanja ili iz jedne forme svoje pozicije u drugu, a zapravo do kraja zadržavaju moć upravljanja i onda na taj način koriste mogućnost produženja radnog odnosa, ne da bi doprinosili nastavno-naučnom procesu, već da bi zapravo produžili trajanje sopstvene moći u upravljanju, odnosno u vladanju na visokoškolskim ustanovama. Takvih primera je bilo jako puno i najčešće se tu radilo o kadrovima i ljudima iz prošlog sistema, iz raznih prošlih struktura koji su koristili te mogućnosti. Naravno, s druge strane se krili iza pojma i kategorija autonomije univerziteta i vi niste mogli prosto do njih da doprete. Onda oni nakon što potroše dva mandata za poziciju rektora i za poziciju dekana, jedna od zloupotreba koju su imali jeste da su njihovi sekretari i pravnici na univerzitetima i fakultetima tumačili i one propise čak i o ograničenju mandata. Vi danas imate ljude koji su bili po pet puta dekani ili rektori više puta na nekim univerzitetima, iz razloga što su njihovi sekretari, njihovi pravnici njima tumačili te propise, pa svaki put kad je došlo do primene zakona oni su resetovali propise, pa su kazali – u redu je, ti si bio tri puta dekan, sada ti zakon ovaj dozvoljava da budeš dva puta, to znači još dva puta. Pošto smo mi jako često pribegavali promeni Zakona o visokom obrazovanju, onda su oni svaki put resetovali sasvim neutemeljenim tumačenjem i produžavali svoje trajanje na tim pozicijama. Kada smo im zapravo stali u kraj u februaru mesecu onim autentičnim tumačenjem, onda tu više nije moglo da se to dešava, pogotovo kada je u pitanju ograničenje u godinama. Onda se pribegava drugim mogućnostima nastavka uticaja i moći. Mi, recimo, u Novom Pazaru na državnom univerzitetu smo imali taj slučaj gde je čovek koji je od samog osnivanja bio rektor, kada to više nije mogao biti, ovim manipulacijama o kojima govorim, on je izmislio poziciju direktora univerziteta, i to još pre nego što su uvedeni menadžeri. To je bio njegov izum – direktor univerziteta, i on je zapravo na ovaj pojam i ovu reč „rektor“ dodao „di“ i postao direktor koji diriguje rektoru i zapravo bio nadrektor i dan-danas je na toj funkciji. On je potrošio već jednog rektora u dva mandata i sada, naravno, pošto smo stali ukraj, uz pomoć Ministarstva i inspekcija koje su tamo poslate, i toj kategoriji. Onda se traži treća mogućnost, a treća je mogućnost da jedan od njih bude predsednik saveta univerziteta, pa opet da bude na poziciji nadrektora i opet da se vlada doživotno i ne znam dokle više sa visokoškolskim ustanovama čiji je osnivač država, čiji je osnivač Vlada. To stalno zaboravljamo. Kategorija osnivača, oni uglavnom te kategorije se sete samo kada treba da uzmu pare i više nikada. Tu je jedina relacija koju oni priznaju sa državom, priznaju sa Vladom, sve ostalo je na relaciji zloupotreba, sve ostalo je na relaciji manipulativnog vladanja u kome su oni jako vični, nažalost, u ranijim strukturama i u Ministarstvu i u nekim drugim telima oni su imali svoje ortake, oni su ih pomagali, oni su jedni drugima loptu dobacivali i to je zapravo trajalo. Sada je Vlada to primetila, odnosno resorno ministarstvo i predložili su ovu odredbu kojom se zapravo time staje ukraj. Ono što je bila argumentacija drugoga mišljenja jeste da ipak nije logično da zapravo jedan profesor koji ima svoj ugled, svoju težinu i spada u eminentne profesore, kojem se produžava mogućnost rada u nastavno-naučnom procesu, ali da ne može biti član nastavno-naučnog veća. To i jeste bilo osnovano i mi smo za to na kraju imali sluha. Nakon sve te rasprave i zapravo na temelju tog razumevanja i te različitosti u stavovima, zapravo se došlo do ovog odborskog amandmana, što znači da smo uvažili argumente koji su nam izloženi, da nije normalno da neko bude predavač, a da ne može biti član nastavno-naučnog veća. Dakle, može biti član, sada prema ovom amandmanu Odbora, može biti član svih naučno-stručnih tela univerziteta. Znači, može biti član nastavničkog veća, može biti član komisija raznih stručnih, za odbrane, bilo kojih naučno-stručnih komisija, što je logično. Šta ne može biti, po ovom amandmanu koji je prihvaćen i koji će, nadam se, dobiti podršku Narodne skupštine? Ne može biti član organa ili organ upravljanja, odnosno poslovođenja. To je suština. Dakle, time se zapravo stavlja tačka na njihova oligarhijska i personalna vladanja koja traju decenijama i to je ono na kraju oko čega smo posle tolike i takve rasprave zapravo postigli konsenzus. Hoću da znate da smo na kraju sve odluke usvojili jednoglasno. Tako da, jučerašnje zasedanje Odbora zasigurno jeste jedno od legendarnih i ni na koji način ne vidim da ono ima u sebi negativnost, već zapravo je jedno drugačije iskustvo, da je moguće i u ovakvoj vladajućoj većini, sa ovolikom većinom jedne stranke i sa ovoliko partnera koji su u toj vladajućoj većini, da je moguće imati atmosferu različitog mišljenja, ali naravno na kraju i kapacitet dogovaranja. Dakle, to je, po meni, novi kvalitet. Ja bih preporučio i drugim odborima da nauče od nas da rade više od 10 minuta, više od 20 minuta. Naravno da nije lako. Mi smo preskočili i ručak i sva osveženja koja smo ranije bili isplanirali, tako da smo morali da se derogiramo i da usklađujemo posle sve to što smo planirali, ali ja sam izašao ponosan sa tog odbora i veoma zadovoljan, i mislim i predstavnici Ministarstva, odnosno Vlade, i zapravo smo došli do rešenja koje nam je trebalo. Mislim da je to ono što nam treba. Dakle, treba nam da imamo punu slobodu iznošenja svog mišljenja, jer mi smo zapravo na ovaj način došli do kvaliteta, jer su i predlagači, Vlada, odnosno Ministarstvo, imali na umu potrebu da ovo ograniče. Nisu u trenutku prosto našli za shodno da nijansiraju taj svoj predlog i stavili su formulaciju restrikcije, odnosno ograničenja učešća u organima univerziteta, odnosno visokoškolske ustanove. To je na prvi pogled bilo u redu. Međutim, kada smo zapravo ušli dublje u raspravu, zaista smo se uverili da to može da se iznijansira i zapravo smo ga iznijansirali. Mislim da je to ono što donosi pravi kvalitet. Znači, sloboda mišljenja, sloboda izražavanja. Doduše, jeste Odbor za obrazovanje, što možda pojedini članovi Odbora za obrazovanje, nauku i tehnološki razvoj zaborave da je to jedan od najelitnijih odbora, nemoj da se naljute ostali odbori, zato što se bavi naukom i obrazovanjem i logično bi bilo da mi tokom i samih rasprava i učešća ne zaboravimo odgovornost koju nosimo kao nosioci odgovornosti u članstvu u tim odborima, ali i to se desi u žaru rasprave, i povišen ton i upadice bez davanja reči, ali je sve to parlamentarizam. Evo, Englezi, koji su mnogo stariji od nas u tradiciji parlamentarizma, pa se i oni zanesu, pa nek smo se i mi malo zaneli, nije strašno. Sve je, na koncu, ostalo u okvirima ljudskosti. Dakle, ništa lično, ništa personalno, niko nije izašao sa zamerkama na nekog drugog. Tako da je, po meni, ovo jedno novo iskustvo našeg parlamentarizma koje ne da ne smatram dobrim, nego čak mislim da se može iskoristiti kao novi kvalitet u ovom sazivu, odnosno sastavu Narodne skupštine. Naravno, i kroz tu raspravu koja je trajala, kako rekoh, skoro četiri sata, mi smo čuli još mnogo ideja. Nisu se sve te ideje mogle ugraditi u ovaj amandman, odnosno čak ni u ovaj zakon. Ali, kao što znate, mislim da je Zakon o visokom obrazovanju jedan od zakona koji je najviše pretrpeo promena i koji se najčešće menja. S jedne strane, to može biti upit zašto to radimo, da li možda ne pripremamo dobar zakon, pa onda moramo za godinu ili godinu i po da ga menjamo, može to pitanje da se postavi. Ja mislim da nije to u pitanju, već da se radi o materiji koja je veoma delikatna. Imamo, istina, mi te povode koji su, da kažem, ne tako veliki, ali još nismo za njih našli rešenje, kao što je pitanje tzv. večitih studenata. I oni su ti koji nam skoro svake godine dođu na sto, pa moramo da se i o tome izjašnjavamo. Ali ono što je važnije od ove teme jeste da zapravo sama potreba promene Zakona o visokom obrazovanju tako često govori da je to još jako živa i nedefinisana materija za naše uslove, naše okolnosti, ne volim tu reč – tranzicije, pogotovo iz razloga što toliko dugo traje, ali dok ne izmislimo novu moraćemo je koristiti. Ali svakako da to znači naš proces nalaženja nas samih u obrazovanju uopšteno, posebno u visokom obrazovanju, nije završen. Problema je jako puno, ali ono što želim istaći jeste da je i ovim zakonskim rešenjima napravljen još jedan veoma važan iskorak. Nismo sve završili, nismo sve okončali, nešto smo kazali i u raspravi u načelu. Posebno ovo etabliranje teoloških nauka je novina na našoj visokoškolskoj pozornici. Do sada su teološke nauke bile uključene nekako sramežljivo i na mala vrata, isključivo preko Bogoslovskog fakulteta Srpske pravoslavne crkve, koji je bio članica i jeste i sada članica Beogradskog univerziteta, i to je bila ta jedina veza, dok mi to nismo u Zakonu imali eksplicitno kazano. Sada smo to sa dva člana regulisali. Postoji još potreba da se to reguliše, i o tome sam prošli put govorio, samo ću ponoviti – da moramo pristupiti rešavanju visokoškolskih ustanova drugih tradicionalnih crkava i verskih zajednica u operativnom smislu, jer oni nisu obuhvaćeni operativno kroz implementaciju ovog zakona, kako bi bili u poziciji jednakih prava i jednakih mogućnosti koje su im garantovane i Ustavom i Zakonom o crkvenim i verskim zajednicama, ali isto tako i ovim zakonom. Dakle, to je ono što nas još čeka. Još nas čeka, dakle, da pronađemo tu meru odnosa državnih i privatnih univerziteta. To još nismo rešili kako treba. To je jedan eksperiment koji traje predugo. Dozvolili smo kada su u pitanju sva druga prava imamo načelno garantovane stavove jednakih mogućnosti. Međutim, svi znamo da to nisu jednake mogućnosti. Dakle, da državni univerziteti i nedržavni univerziteti nemaju jednake mogućnosti. Ideja o postojanju svih tih univerziteta je ideja o slobodnom tržištu znanja. Međutim, slobodno tržište znanja bi trebalo da bude zaštićeno anti-monopolskim zakonima, jer da biste imali slobodno tržište znanja ne možete imati privilegovane na tom tržištu. Mi, danas, kada su u pitanju državni univerziteti pored one objektivne prednosti što su ranije nastali, to ne bismo sada tretirali, ali postoji ono što nije objektivna prednost što je neka vrsta nelojalne konkurencije, a to je pitanje finansiranja. Dakle, imate finansiranje državnih univerziteta, imate na tržištu one koji su subvencionirani i one koji to nisu. Kakvo je to tržište? Onda posle toga se optuže privatni univerziteti da oni nisu kvalitetni, da nisu uspeli da izrastu, itd. Naravno, razdvajam tu privatne univerzitete koji stvarno imaju ambiciju da budu pravi,, profesionalni među kojima su većina tih univerziteta, od onih kojih su zapravo mešetarski, koji su sebe od samog početka definisali kao svojevrsne tezge za razne oblike plasmana diploma. To je jedan problem sa kojim ćemo se morati suočavati pogotovo što imamo i problem, zapravo koji je na neki način i ustavno problematičan, jer vi imate decu koji studiraju na nedržavnim univerzitetima, ona su na neki način diskriminisana zato što su na tim univerzitetima, one nemaju mogućnost da budu budžetski finansirani, da imaju stipendije, a njihovi roditelji jednako plaćaju poreze. Ovo je velika tema, ne možemo je sada tretirati, ali je otvaram, ona nas čeka. Druga tema je isto tako pitanje sukoba interesa. Vi znate stav većine državnih univerziteta prema privatnim univerzitetima, da ne dozvoljavaju da njihovi radnici osim par izuzetaka, rade na privatnim univerzitetima, i to već tako funkcioniše i zato i to dovodi privatne univerzitete u neprijatan položaj. S druge strane, zakon je omogućio da uglavnom u svim recenzentskim komisijama, u članstvu Komisije za akreditaciju sede profesori državnih univerziteta. Profesori državnih univerziteta daju recenzije i donose sudbinske oduke o nedržavnim univerzitetima. To je problematično sa aspekta Ustava, to je problematično sa aspekta sukoba interesa. Ovo su dve velike teme koje ćemo otvoriti, nadam se, nekom drugom prilikom, ali znajte, o njima promišljajte ovo sugerišem ministarstvu, sugerišem i vama narodnim poslanicima, ali sam siguran da kako smo rešavali ova druga otvorena pitanja da ćemo naći načina i da se sa ovim pitanjem nosimo. Zahvaljujem.
Zahvaljujem predsedniku Odbora. Reč ima Đorđe Milićević.
Uvažen predsedavajući gospodine Orliću, poštovani ministre, poštovani predstavnici Ministarstva, veoma kratko, složio bih se sa kolegom Zukorlićem da je jučerašnja sednica Odbora zapravo da predstavlja jedan novi kvalitet i kapacitet različitih mišljenja, da se kvalitet meri na kraju po završetku same sednice Odbora i konsenzusu i dogovoru i kompromisu koji je postignut kada je reč o argumentacijama mogle čuti na samoj sednici Odbora. Nije ni logično da uvek po svim pitanjima imamo ista mišljenja, jer kada bi uvek mislili isto, ne bi mislili dovoljno, to svakako nije doro. Naravno, da Zakon o visokom obrazovanju, i tu je gospodin Zukorlić u pravu, jeste jedan od zakona koji se najčešće menja, ali ne zato što zakon koji trenutno recimo, imamo izmene i dopune zakona nisu dobre, već zato što je reč o jednoj dinamičnoj, živoj i još uvek nedefinisanoj, kako bih rekao materiji, i zato je uvek potrebno pratiti tokove i pokušavati prilagođavati se modernim tokovima i harmonizovati naše zakonodavstvo sa zakonodavstvom EU. Maločas sam permutovao kada sam govorio o zakonu, pa sam mislio da je na dnevnom redu, najpre Zakon o visokom obrazovanju i rekao sam zašto ćemo kao poslanička grupa SPS glasati za ovaj zakonski predlog. Ono što želim, veoma kratko, u nekoliko rečenica da kažem u nastavku, podstakao me je malo čas kolega koji je govorio o svom gradu. Želim pre svega da zahvalim ministru prosvete i prvom potpredsedniku Vlade Republike Srbije, pre svega, kao lokal patriote i kao Valjevac, što je našao vremena da poseti i Valjevo, što je Ministarstvo prosvete izašlo u susret visoko-strukovnoj školi, a verovali ili ne, to je jedina visokoobrazovana institucija na teritoriji grada Valjeva. Mislim jedna od dve ili tri na teritoriji zapadne Srbije, što je kroz projekat Ministarstva prosvete omogućeno da se nastavi rad ove visoko-strukovne škole koja je, ne znam iz kojih razloga, objedinjena sa visoko-strukovnom školom u Užicu. To je za mene nepojmljivo i nezamislivo. Da sam znao trenutak kada se to desilo, verovatno bih se kao poslanik, svim silama, kao Valjevac, borio da se to ne desi. Takođe, želim da zahvalim na opremanju IT učionice osnovne škole u Valjevu. Poseti jednoj od najelitnijih, uz dužno poštovanje, ako ne i najelitnije poljoprivredne škole u Valjevu i obećanoj pomoći poljoprivrednoj školi u Valjevu, kao i razgovoru sa predstavnicima lokalne samouprave oko rešavanja onoga što trenutno jeste goruće pitanje u Valjevu, a to je, pitanje vrtića, izgradnje novog vrtića. Mi imamo preko 470 mališana koji u ovom trenutku nisu našli svoje mesto u gradskom obdaništu ili obdaništu u Valjevu. Što se tiče samo zakona, veoma kratko, dakle, strateški posmatrano, obrazovna politika predstavlja zaista jedan od prioriteta Srbije, jer bez mladih i obrazovnih ljudi, kreativnih, inovativnih ne može biti nikakvog napretka društva u celini. Dalji razvoj obrazovanja Srbije definisan je, kao što smo rekli tokom raspravu u načelu, kroz četiri ključna strateška cilja, a pre svega kvalitet, efikasnost, relevantnost i obuhvat. Novom strategijom naš obrazovni sistem na svim nivoima, naša obrazovna politika usaglašava se sa naučnim, tehnološkim razvojem i savremenim kretanjem u društvu, ali i u ekonomiji. Te tokove treba pratiti i u narednom vremenskom periodu. Vizija projektovana novom strategijom je kvalitetno obrazovanje za postizanje punog potencijala stanovništva, a naročito svakog deteta, mlade osobe, ali podrazumeva se i odraslih. Vizija razvoja podrazumeva dalji rad na izgradnji društva i ekonomije zasnovanih pre svega na znanju društva koje neguje vrednosti kao što su solidarnost, poštovanje, uvažavanje, jačanje inkluzivnog pristupa u obrazovanju, koji omogućava kvalitetno obrazovanje uz sve bez obzira na različitost pre svega. Dakle, bez diskriminacije. Uz sve ono što sam rekao u uvodnom izlaganju tokom prvog javljanja, naravno da će poslanička grupa u danu za glasanje podržati i ovaj amandman Odbora o kojem je maločas bilo reči, ali naravno da će podržati i zakonski predlog u celini. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 22. amandman je podnela narodni poslanik Sandra Joković. Da li neko želi reč? Reč ima gospođa Joković. Izvolite.
Zahvaljujem, potpredsedniče. Ovim amandmanom se dodatno potencira značaj upisa osoba sa invaliditetom i pripadnika Romske nacionalnosti na visokoškolske ustanove u Republici Srbiji. Afirmativne mere se primenjuju od školske 2003, 2004. godine na osnovu člana 4. stava 2. Zakona o zaštiti prava i sloboda nacionalnih manjina. Afirmativnim merama pomažemo pripadnicima nacionalnih manjina i osobama sa invaliditetom da studiraju i steknu visoko obrazovanje. To znači da oni praktično polažu prijemni ispit kao i svi ostali studenti, ali se rangiraju na posebno afirmativnoj listi u skladu sa datim kvotama. To mnogo pomaže onima koji su težeg imovinskog statusa i imaju više potrebe u smislu nege ili finansijske podrške. Školske 2013/2014. godine uvedene su kovite na upis ovih studenata zbog zloupotrebe afirmativnih mera koje su se dešavale. Uvedene su kvote od jednog procenta od broja odobrenih mesta na visokoškolske ustanove. Iniciran da se kvote povećaju barem na dva posto jer su dale rezultat, a sigurno da potrebni kapaciteti i postoje. Iz tog razloga, smatram da je kvota 1 zaista mala kvota, od 2% bi rešila problem i sva romska deca, kao i deca sa invaliditetom koja žele da studiraju imala bi šansu da budu na budžetu samim tim ako bi bili upisani po tim afirmativnim merama. Kako ne bi dolazilo do zloupotrebe kao 2003. i 2004. godine da se 400-500 studenata prijave kao Romi, tj. kao pripadnici ove nacionalne manjine, Nacionalni savet Roma bi vršio proveru i na osnovu te provere izdavao bi potvrde, kao što je radio i protekle dve godine. Školske 2019/2020 Nacionalni savet Roma je izdao 141 potvrdu, od toga je 87 romskih učenika upisano na budžet, 20 na samofinansiranje, dok 33 nije položilo prijemni ispit. Za školsku 2020/2021 izdato je 238 potvrda, od toga je 157 studenata upisano u okviru kvote, 30 je na samofinansiranju dok 51 nije položilo prijemni i nije upisano na fakultet. Ovo sam vam navela kao primer kako bi taj broj od 20-30 učenika koji su na samofinansiranju mogli da ostvare budžet ukoliko bi kvota bila 2%. Time bismo dobili veći broj visokoobrazovanih Roma, što i jeste potreba, kako bi se smanjila stopa siromaštva ovih marginalizovanih grupa, a to je i politika SNS – jednake šanse za život i rad svih. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima Sanja Lakić.
Poštovane kolege, uvaženi ministre, Republika Srbija ne isključuje primenu afirmativnih mera koje preduzima Vlada Republike Srbije za upis lica sa invaliditetom i pripadnika romske nacionalne manjine. Činjenica je da primena afirmativnih mera u praksi funkcioniše, ali se slažem sa koleginicom Joković, koja ovim amandmanom dodatno potencira značaj upisa osoba sa invaliditetom i Roma na visokoškolske ustanove. Primera radi, u poslednjih osam godina od kada se primenjuju afirmativne mere u srednje škole je upisano 12.427 romskih učenika i to je značajan broj, imajući u vidu da smo samo prošle godine upisali 1.894 romska srednjoškolca putem afirmativnih mera. Uz to, njima se pruža pomoć i podrška na različite načine i o tome najbolje svedoče sami Romi koji su korisnici afirmativnih mera, a jedna od njih je i Martina, koju smo koleginica Sandra Joković i ja imale priliku da obiđemo u toku jučerašnjeg dana i koja je rekla da je težak put od diskriminacije do integracije, ali da zahvaljujući različitim programima ona danas ima mogućnost da uči i da napreduje. To je današnja Srbija, zemlja u kojoj svako dete ima jednake šanse.
Zahvaljujem. Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Mladen Bošković. Da li neko želi reč? Vladica Maričić, izvolite.
Hvala vam, potpredsedniče Narodne skupštine, gospodine Orliću. Uvaženi ministre sa saradnicima, kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije, evo već drugi dan raspravljamo o dva važna zakona iz sistema visokog obrazovanja Republike Srbije. Prvi put je to bilo u sredu prošle nedelje kada smo ovim zakonskim predlozima raspravljali u načelu, drugi put danas po amandmanima i ova rasprava pokazuje sav kvalitet našeg zakonodavnog procesa koji uključuje i Vladu Republike Srbije, kao nosioca izvršne vlasti koja je predlagač ovih zakona i Ministarstvo koje je obrađivač, a koje je organ državne uprave i vas ministre, koji ste na čelu tog Ministarstva a ujedno ste i član Vlade ali i ulogu Narodne skupštine, narodnih poslanika, rada u plenumu, rada u odborima, rasprave u načelu, rasprave po amandmanima i samo podnošenje amandmana. Cilj nas narodnih poslanika je da kada podnesmo amandmane poboljšamo zakonski tekst kako bi on bio lakše primenljiv u praksi, kako ne bismo imali slučajeve da u nekom narednom periodu ponovo moramo da menjamo ono što je doneseno a sve u interesu građana Srbije, u ovom slučaju u interesu nastavnika i saradnika visokoškolskih ustanova i u interesu studenata. Studenti na ovaj zakon, zakon o studentskom organizovanju čekaju bezmalo već 20 godina. Zašto je ovaj zakon važan studentima? Pa zato što studenti u procesu visokog obrazovanja imaju određena prava i određene interese. Osnovni interes studenata u sistemu visokog obrazovanja je traženje što kvalitetnijeg obrazovanja, kako bi oni po završetku studija bili što konkurentniji na tržištu rada, odnosno kako bi njihova diploma koja je javna isprava, koja sertifikuje stečeno znanje, imala što veću vrednost. I ti interesi i prava studenata često mogu biti predmet zadiranja, kako uprava visoko školskih ustanova, tako i samih nastavnika i saradnika i onda studenti moraju da se zalažu i da brane svoje interese, i dva su načina na koje oni mogu da brane svoje interese na visoko školskoj ustanovi, prvi je vanistitucionalan, a drugi je institucionalan. Vaninstitucionalan je neki studentski protest, studentske peticije, i vanistitucionalan je dosta manje efikasan. On nastaje tek kada se desi određena povreda određenog prava studenata ili interesa studenata, dok je institucionalni mehanizam ono što je mnogo bolje za studente, zato što studenti koji su uključeni u sistem upravljanja i odlučivanja na visoko školskoj ustanovi mogu preduprediti neke odluke koje su protivne interesima i pravima studenata i time omogućiti što veći kvalitet obrazovanja i kasnije što veći kvalitet njihovog znanja i stečene diplome. Kada sam razmišljao kome nije bilo u interesu da se ovaj zakon donese evo 20 godina, došao sam do zaključka da nije bilo političke volje da se takav zakon donese, jer su političke partije često volele da zloupotrebljavaju tu neregulisanost, odnosno zloupotrebljavaju studente iz nekih famoznih studentskih organizacija, i to je tako bilo rasprostranjeno do 2012. godine. Od kada je SNS na vlasti, nikada nije zloupotrebila studente, nikada ih nije koristila za svoje interese, ali smo imali primere da od 2012. godine na ovamo, opozicija volela da koristi studente za svoje političke, a ne studentske interese o jednom od tih slučajeva u plenumu je govorio moj kolega Đorđe Todorović, i to je bilo septembra 2019. godine, kada su studenti kako su preneli Đilasovi mediji, studenti iz organizacije „ Jedan od 5 miliona“, blokirali rektorat BU, kako bi organi univerziteta doneli onu odluku koja odgovara njihovom političkom mentoru Draganu Đilasu. Tačno je da je blokada bila kako bi se vršio pritisak na organe univerziteta, ali je netačno da su to studenti iz organizacije „jedan od 5 miliona“, zato što organizacija „jedan od 5 miliona“, nikada nije bila studentska organizacija, nikada nije delovala ni na jednoj visoko školskoj ustanovi, u Beogradu, ili u Srbiji. Mi danas uređenjem ove oblasti, studentskog organizovanja sprečavamo bilo koju buduću vlast ili opoziciju da koristi studente za svoje interese i to jasno pokazuje nameru SNS, da studentima da njihov zakon, da naša poslanička većina danas na kraju dana, usvoji mogu tako reći , prvi studentski zakon u Srbiji, zato što želimo da studenti aktivno učestvuju u procesima upravljanja i odlučivanja na visoko školskim ustanovama, želimo da podignemo njihovu odgovornost ili odgovornost za funkcionisanje sistema čiji su i oni deo i naravno da od njih napravimo aktivne građane, a sve zbog toga što želimo da ih zadržimo u Srbiji. Želimo da se oni prijatno osećaju, na njihovim visoko školskim ustanovama i da se prijatno osećaju u njihovoj Srbiji, ne samo da zadržimo postojeće studente u Srbiji, već i one studente ili svršene studente koji su nekada napustili Srbiju, želimo da vratimo u našu zemlju. Bečki institut za međunarodne odnose objavio je studiju koja kaže da se u periodu od 2015. do 2019. godine više mladih obrazovanih ljudi vratilo u Srbiju nego što je iz nje otišlo, a vratili su ih upravo nove investicije, vratili su ih naučno-tehnološki parkovi, vratio ih je rast zarada. Znamo da je u martu mesecu prosečna zarada u Republici Srbiji bila 555 evra, ali mladi obrazovani zarađuju daleko više. Na primer, u IT sektoru u Srbiji radi oko 70.000 ljudi, a tamo je prosečna zarada preko 1.000 evra. Dakle, mlade vraćaju nove investicije, nova radna mesta, novi putevi, jednom rečju mlade u Srbiji vraća politika Aleksandra Vučića. Što se drugog zakona tiče, o kome danas raspravljamo, to su izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju, odnosno amandmani na taj zakon, pozdravio bih to što ovim izmenama i dopunama mi po prvi put prepoznajemo specifičnost onih visokoškolskih ustanova koje ostvaruju nastavu u oblasti teologije, odnosno teoloških nauka. Najbolji primer takvih fakulteta jeste Pravoslavni Bogoslovski fakultet u Beogradu, koji je u sastavu Univerziteta u Beogradu. Znamo da on preko 50 godina nije bio u sastavu Univerziteta u Beogradu, odnosno on je bio izbačen iz sastava Univerziteta. Neki pre nas, početkom dvehiljaditih godina vratili su taj fakultet u sastav beogradskog Univerziteta, ali nisu priznali specifičnosti tog fakulteta. Mi danas ovim izmenama i dopunama zakona priznajemo specifičnost tog fakulteta u tom smislu što Crkvi, odnosno verskoj zajednici za čije potrebe se izvodi nastava na tom fakultetu, ne može biti svejedno ko predaje, odnosno ko studira na tom fakultetu. Dakle, Crkva dobija mehanizam kroz saglasnost za službu učenja da da saglasnost i povuče saglasnost onima koji bi predavali na takvoj visokoškolskoj ustanovi. Takođe, nadležni organ Crkve ili verske zajednice može da daje i saglasnost za upis na osnovne, master i doktorske akademske studije te visokoškolske ustanove. To nije novina u Evropi, iako je Srbija sekularna država, mnoge sekularne države u Evropi, a podsetiću vas da sekularnost ne znači zanemarivanje crkve i zaborav na crkvu i religiju, već odvojeno postojanje države i crkve uz međusobno uvažavanje i priznavanje. Takva praksa poznata je i u mnogim evropskim državama. Takođe, mi ovim izmenama i dopunama zakona omogućavamo i studentima koji su završili osnovne akademske studije u trogodišnjem ili četvorogodišnjem trajanju da svoje studije nastave na dvogodišnjim master strukovnim studijama, čime izlazimo u susret, kako onim studentima koji su se posle završenih akademskih studija našli u privredi i žele da svoje studije nastave tamo gde im se mogu pružiti neka aplikativna primenjiva znanja. S druge strane, izlazimo u susret novoformiranim akademijama strukovnih studija koje imaju značajno manji obuhvat studenata, jer je mnogo manje studenata završilo osnovne strukovne studije, nego osnovne akademske studije, a država je u prethodnom periodu dosta učinila da poboljša kvalitet nastave na akademija strukovnih studija, pre svega kroz uvođenje dualnog modela studiranja u visokom obrazovanju. Tako, na primer, Akademija tehničko-vaspitačkih strukovnih studija iz Niša ima akreditovanih devet master strukovnih programa i ima zaključene ugovore trenutno sa devet kompanija sa juga Srbije u kojima se izvodi dualni model visokog obrazovanja. Takođe, izmena koja treba da omogući punopravno članstvo našeg nacionalnog akreditacionog tela u ENKVI u Evropskoj asocijaciji za obezbeđenje kvaliteta u visokom obrazovanju značajna je, pre svega za one naše studente, mlade naučnike istraživače, nastavnike i saradnike koji žele da se uključe u proces mobilnosti u Evropi. Tako će naše visokoškolske ustanove i njihove studijske programe akreditovati nacionalno telo koje je punopravna članica Evropske asocijacije, čime će značajno povećati atraktivnost naših studijskih programa za studente istraživače i nastavnike iz evropskih zemalja. Naravno, i ovaj put izlazimo u susret studentima koji su svoje studije otpočeli po pravilima koja su važila pre 10. septembra 2005. godine, takozvani stari studenti, to su oni koji su upisali osnovne studije na fakultetima, koji su upisali osnovne studije na višim školama, oni koji su upisali magistarske ili doktorske studije, ili prijavili magistarsku tezu, njima je krajnji rok za završetak studija bio 30. septembar 2021. godine. Ovim i mi sada već u junu mesecu produžavamo rok za još godinu dana kako bi mogli da završe ono što su započeli, steknu diplomu i kasnije valorizuju na tržištu rada. Ja i moje kolege iz poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu, u danu za glasanje danas glasaćemo za ove zakonske predloge. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Sanja Lakić. Izvolite.
Uvažene kolege, podržavam da se studentima pruži prilika bez želje da zadiremo u autonomiju univerziteta i drugih visokoškolskih ustanova i omogući produženje roka za završetak studija do kraja školske 2021/2022 godine i studentima iz člana 148. stav 1. Zakona koji ima rok za završetak studija ističe školske 2020/2021 godine. Mislim da bi usvajanje ovog amandmana, kolege Boškovića dalo dovoljno vremena da se polože zaostali ispiti i završe započete studije. Sigurna sam da bi to potencijalno produženje rokova, posebno značilo srpskim studentima koji kroz odličan program Vlade Republike Srbije „Srbija za Srbe u regionu“ koji vrlo često nisu imali priliku da borave u Srbiji, omogućiće im da postignu sve zaostale obaveze, a nisu mogli da budu prisutni u Srbiji zbog svih zatvaranja granica i vakcinacije PSR testova i takođe, ograničenja slobodnog kretanja i normalnog studiranja. Samo bih još jednom iskoristila vreme koje imam, da podsetim da je za školsku 2020/2021 godinu odobreno 80 stipendija srpskim zajednicama u regionu, te su za realizaciju ovog projekta Vlade Republike Srbije obezbeđena sredstva u iznosu od 73. 900.000 dinara, što predstavlja najveći budžet do sada, uprkos tome što smo se susreli sa korona virusom. Takođe, želim na kratko da se osvrnem na jedan važan činilac visokog obrazovanja, naime, na studentsko organizovanje koje postoji u različitim oblicima, međutim, problem suviše opštih odredbi koje se odnose na studentsko organizovanje kroz Zakon o visokom obrazovanju će ovim zakonom se potpuno rešiti. Smatram da je Radna grupa za izradu predloga zakona uradila veliki posao na čelu sa tada predsednikom SKONUS-a, a danas državnim sekretarom Milanom Savićem i da je naposletku cilj koji su stavili na početku svog rada gospodin Savić i njegove kolege ostvaren, jer su zaista doneli kvalitetna rešenja za decenijske probleme. Jedan od njih je što ćemo uskladiti naše zakonodavstvo sa evropskim, ali ćemo rešiti višedecenijske probleme u ovoj oblasti gde će se dati i okvir i mogućnost punopravnog učestvovanja studenata u organizovanju. Predlogom zakona o studenskom organizovanju rešeno je i ovo važno pitanje i smanjena je mogućnost dvosmislenog tumačenja institucionalnog okvira za studentsko organizovanje i stvoreni su uslovi za nezavisnije funkcionisanje i rad. Hvala.
Hvala. Reč ima Žarko Obradović.
Uvažene koleginice i kolege, poštovani predsedavajući, uvaženi ministre i članovi vašeg tima, želeo bih u ime SPS i poslaničke grupe da izrazim zadovoljstvo što Narodna skupština Republike Srbije danas razgovara o amandmanima na ova dva zakona, generalno što razgovara o zakonima koji su vezani za prostor visokog obrazovanja. Namerno koristim reč "prostor" visokog obrazovanja jer 2021. godine ni jedna država u Evropi ne može reći da je potpuno autonomna, vezano za sistem visokog obrazovanja, nego svako od njih želi da bude deo evropskog prostora visokog obrazovanja i da svim mladim ljudima koji studiraju stvori uslove da mogu, završivši fakultet ili visoku školu strukovnih studija, u svojoj zemlji dobiti i mogućnost da prošire svoje znanje, da unaprede svoje sposobnosti i da postanu građani Evrope na jedan drugačiji način. Kad kažem - građani Evrope, ne mislim samo na EU. Naime, 47 zemalja članica Evrope čini evropski prostor visokog obrazovanja i važno je to znati zato što nismo sami u uređenju tih pitanja. Ministarstvu prosvete, nauke i tehnološkog razvoja bih želeo da čestitam na svemu onome što su uradili do sada, kako organizacijom rada visokoškolskih ustanova i ostalih obrazovnih institucija u vreme pandemije Kovida - 19, jer su uspeli da postignu izvanredan rezultat da se sačuva zdravlje i đaka i studenata, a da se nastava održi. Verujte mi, ja sam bio ponosan na svoju zemlju i način organizacije, učinjen na svim nivoima obrazovanja, kada sam pre nekoliko dana kao član delegacije Narodne skupštine Republike Srbije bio u Parlamentarnoj skupštini SE i bio u prilici da čujem svoje kolege iz nekih drugih zemalja, pa sam se iznenadio koliko smo mi uspešno i kvalitetno organizovali nastavu u vreme pandemije u odnosu na druge. O tome se možda malo zna, a još manje se govori, ali to nije razlog da ako znamo da i ne kažemo. Ministarstvo prosvete, nauke i tehnološkog razvoja stvarno zaslužuje apsolutno pozitivne ocene vezano za organizaciju tog rada. U vezi ova dva zakona, potrebno je pomenuti još jednu osobenost. Sad sam se podsetio, Zakon o studentskom obrazovanju stoji na čekanju, ako tako mogu reći, već više od decenije. U vreme kada sam ja vodio obrazovni sistem Republike Srbije bilo je reči da ćemo napraviti zakon o studentskom organizovanju i to je tada zapisano kao jedna od stvari koju nismo uradili, ali je jako dobro da je ovo ministarstvo, posle deceniju pa možda i više, jer od početka primene Bolonjske deklaracije i stvaranja evropskog prostora visokog obrazovanja trebalo je stvoriti normativne uslove za učešće studenata u procesu visokog obrazovanja, i jako mi je drago što je ovo ministarstvo uspelo da postigne i taj zacrtani cilj, kasnije nego što je trebalo, ali, kako kaže naš narod - bolje ikad nego nikad. Treba da se zna i uloga studenata u procesu visokog obrazovanja. Oni su deo visokog obrazovanja i bez njih ne može biti kvalitetnog visokog obrazovanja. Mora da se zna njihovo mesto i uloga u oblikovanju visokog obrazovanja. Jednostavno, drago mi je što je Ministarstvo prosvete, nauke i tehnološkog razvoja uspelo da posle više od deceniju da donese i taj zakon i da jasno precizira kakva je uloga i studentske konferencije i studentskog parlamenta, kakva je uloga studenata u procesu oblikovanja visokog obrazovanja, da se vidi njihov doprinos u tome, da se vidi da su studenti na svaki način deo prostora visokog obrazovanja i u Republici Srbiji i da mogu svojim aktivnim učešćem u procesu visokog obrazovanja unaprediti kvalitet visokog obrazovanja. Kada je reč o ovom drugom zakonu, on se menja pa menja, nije ni prvi ni poslednji put. Zakon o visokom obrazovanju se već deceniju i više menja, što je opet izraz želje svakog predlagača da uradi što bolji zakon, ali i izraz potrebe da se neka rešenja stalno proveravaju u praksi i da se unapređuje kvalitet tih rešenja. Ono što mene raduje, mislim da se može izreći jedna opšta ocena vezano za izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju, da je ovaj zakon učinio transparentnijim proces visokog obrazovanja i, ako mogu reći, ponovo vratio Narodnu skupštinu na jedno važno mesto u procesu oblikovanja visokog obrazovanja sa mestom Narodne skupštine u izboru članova tela koji su važni za visoko obrazovanje i taj proces učinio transparentnijim. Mislim da je to korak napred u procesu visokog obrazovanja i da je Narodna skupština Republike Srbije ovim izmenama i dopunama Zakona dobila mogućnost da utiče na izbor Nacionalnog saveta visokog obrazovanja između više kandidata, naravno, u utvrđenom postupku, gde se daje mogućnost svakom telu da predloži one kandidate za koje smatra da su relevantni. Mislim da će to jednostavno pomoći visokom obrazovanju da bude što kvalitetnije, jer ta transparentnost pomaže da se vidi ko sve učestvuje u visokom obrazovanju, kakve su kompetencije onih ljudi koji struktuiraju visoko obrazovanje, koji učestvuju u visokom obrazovanju i mislim da je to važno kako izbor za Nacionalni savet za visoko obrazovanje kao i izbor upravnog odbora Nacionalnog akreditacionog tela. Jako je važno što ste stavili u zakonsko rešenje da se objavljuje javni poziv, da svi mogu konkurisati i javiti se. To je i logično, ali treba i da postoji ta transparentnost na svakom koraku, u svakom delu procesa visokog obrazovanja, da bi svi elementi procesa visokog obrazovanja bili dostupni javnosti i da ne postoji bilo kakva vrsta sumnje da ne postoji dobra volja da se unapredi kvalitet visokog obrazovanja. Visoko obrazovanje, kao i obrazovanje uopšte, je fantastično važan resurs koji mi posedujemo. Mislim da je u odnosu na našu veličinu, broj stanovnika, broj đaka i studenata, strašno je važno da imamo kvalitetno visoko obrazovanje. Izmene i dopune zakona kao što je ovaj ili izmene nekih drugih zakona su važne, jer time unapređujemo kvalitet i obrazovnog sistema i visokog obrazovanja. Da ne zaboravim, moram da pomenem još jednu važnu stvar koju je ovo ministarstvo uradilo, i to takođe treba pozdraviti i javnosti saopštiti, Ministarstvo je usvojilo Strategiju razvoja do 2030. godine. To je izuzetno važno jer, znate, sećam se nekih svojih prvih razgovora 2008. godine u Evropskoj komisiji za obrazovanje i nauku tadašnjeg komesara za obrazovanje, koji me je pitao - da li imate strategiju, a ako nemate strategiju, bez uvrede, vi ne znate šta hoćete. Možete pojedinačno da imate dobru volju i najbolja rešenja, ali kroz strategiju se tačno vidi opredeljenje i države i ministarstva koje se bavi procesom obrazovanja, šta vi želite da uradite sa visokim obrazovanjem. Mislim da je to strašno važno što je ovo ministarstvo uspelo da donese Strategiju obrazovanja do 2030. godine, jer će jednostavno sada biti u situaciji i ministar Ružić i njegovi saradnici, zajedno sa svim ljudima koji učestvuju u procesu obrazovanja, da jednostavno i primenjuju i implementiraju delove strategije, ali i da provere u praksi da li eventualno neka od rešenja nisu adekvatna. Naravno, takvo obrazovanje ne može biti kvalitetno ukoliko se ne vodi računa i o potrebama zemlje. Uvek će se voditi računa i o onome šta je interese Republike Srbije, jer ne sme se prenebreći činjenica da obrazovni sistem nije samo izraz potreba tržišta rada. Obrazovni sistem je izraz potreba država, jer se u obrazovnom sistemu spremaju, uče i obrazuju ljudi za sve ono što državi treba. Sutra nam treba i novi Ivo Andrić i novi akademski slikari. Iako to možda nekom može izgledati da nema veze sa procesom obrazovanja, sve ima veze sa procesom obrazovanja. Trebaju nam i kvalitetni ljudi u administraciji. Jednostavno, trebaju nam ljudi za svaku oblast života, za sve ono što država jeste, ali i da odgovorimo na potrebe tržišta. Drago mi je što i u sastavu tela koja vode računa o visokom obrazovanju, u skladu sa nekim ranijim rešenjima, imamo ljude koji su vezani za privredu i drago mi je da postoji ta veza privrede i visokog obrazovanja. Ono što je važno, mislim da su rešenja koja su sada visoko obrazovanje učinili transparentnijim nego ranije i svako će imati mogućnost da iskaže svoj stav i da se upozna sa onim što ministarstvo radi vezano za visoko obrazovanje i sa namerama države. Naravno, sve ovo se radi a da se ne dovodi ni na koji način autonomija visokoškolskih ustanova i mislim da je to dobro, jer mnogi kod nas i ne razumeju sadržaj pojma autonomije visokog obrazovanja. Autonomija je u procesu organizovanja nastave, autonomija je u izradi udžbenika, autonomija je u ocenjivanju studenata, ali država apsolutno ima pravo da bude partner u procesu visokog obrazovanja. Namerno koristim reč partner da ne bih bio drugačije shvaćen. Dakle, kao partner učestvuje u procesu visokog obrazovanja i obrazovnom sistemu, da jednostavno zajedno sa organima upravljanja visokoškolskih ustanova, sa svim ljudima koji učestvuju u visokom obrazovanju, uključujući i profesore i studente, unapređuje kvalitet visokog obrazovanja. Mislim da vam je dobro rešenje formiranje posebne komisije koja će odlučivati po žalbama, jer proces akreditacije je nešto što je sastavni deo sistema visokog obrazovanja i tu imamo generalno uvek pitanja. Od samog početka procesa akreditacije uvek ima onih koji su zadovoljni, nezadovoljni. To je deo života koji zajedno živimo, ali je važno da je Ministarstvo našlo pravi način da formira jednu posebnu komisiju koja će se baviti onim predmetima za koje se smatra… Naravno, pošto je u pitanju žalba, uvek će svako ko podnosi žalbu smatrati da nije njegova vrednost procenjena na pravi način. Dobro je što će kompetentni ljudi ocenjivati, davati ocenu o tome. Drago mi je što je Ministarstvo juče rešilo na Odboru za prosvetu i ovo pitanje učešća profesora koji imaju znanje i iskustvo u nastavnom procesu. Mislim da je ovo odlično rešenje koje smo juče prihvatili na Odboru i taj amandman u kome se kaže da nastavnik kome je produžen radni odnosu, u skladu sa stavom 2. izmena i dopuna ovog zakona, može biti biran u organe poslovođenja i upravljanja visokoškolskih ustanova i njenih organizacionih jedinica. To je dobra stvar zato što će profesorima sa znanjem i sa zvanjem dati mogućnost da prenesu svoje znanje i iskustvo na mlađe kolege, da učestvuju u svim onim poslovima koji su vezani za rad visokoškolske ustanove, a jednostavno neće biti deo onog procesa rukovođenja, jer objektivno postoje neke druge zakonske odredbe koje sprečavaju takav način. Na kraju krajeva, iskazuje se i namera da li je stvarno produženo vreme njegovog angažovanja u visokoškolskoj ustanovi da prenese svoja iskustva na drugog, pa da stvorimo neke mlade kadrove koji će sutra nastaviti da se bave razvojem visokog obrazovanja u toj visokoškolskoj ustanovi ili je ambicija da se bude rukovodeći organ u toj visokoškolskoj ustanovi. U svakom slučaju, mogu reći da su i jedan i drugi zakon doneli dosta novog i kvalitetnog i mislim da to treba pozdraviti. Ponoviću još jedanput, drago mi je, jer se ovim zakonom o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju unosi jedna transparentnost, još veća transparentnost nego što je bila, rešavaju se neka vrlo konkretna pitanja. Ne pominjem druga pitanja koja su sadržana u zakonu oko teološkog obrazovanja, pitanja vezana za obrazovanje u oblasti bezbednosti itd, neke druge odbrane. Koncentrisao sam se na ovih par pitanja. Mislim da je važno što ste ovo uradili i što je Narodna skupština dobila ponovo priliku da bude deo procesa visokog obrazovanja. Preko Narodne skupštine, s obzirom da se ove sednice prenose javno, svako je u prilici da iskaže svoj stav o bilo kom delu zakona ili o rešenjima o kojima će Skupština odlučivati. To će biti prilika da se razgovara i o visokom obrazovanju. Mislim da je to jako važno, jer svaki razgovor o obrazovanju uopšte i o visokom obrazovanju je nešto što će pomoći ljudima, Ministarstvu prosvete, nauke i tehnološkog razvoja da preduzmu, da donesu bolja rešenja, a javnosti Srbije da se upozna sa kvalitetom koji imamo. Mi često potcenjujemo naše visoko obrazovanje, potpuno neopravdano. Naravno da ima stvari na kojima mi apsolutno treba da radimo. Potpuno sam ubeđen da će i sa ovako unapređenom ekonomskom situacijom koja postoji, praktično sa radom ove Vlade, i država biti u mogućnosti da izdvoji veća sredstva za obrazovni proces i za visoko obrazovanje u nekim parametrima koji postoje u zemljama EU ili zemljama evropskog prostora visokog obrazovanja, pa da i sa te strane imamo mogućnost da i taj materijalni deo ili materijalni element obrazovnog sistema bude kao kod drugih. Mislim da je dobro sve ovo što Ministarstvo radi. Naravno, apsolutno podržavamo sve izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju, zato što jednostavno smatramo da ćemo unaprediti sistem. Još jedanput da ponovim – jako mi je drago što konačno dobijamo zakon o studentskom organizovanju posle više od decenije čekanja. Mislim da Ministarstvo može biti ponosno na donošenje ovog zakona i naravno zajedno sa studentima i svima ostalima koji rade i u visokom obrazovanju i u obrazovnom sistemu da unapredimo obrazovni sistem, jer je to najvažniji resurs koji Srbija poseduje i kojem se praktično ne znaju granice. Mislim da će nam to jako pomoći u budućem razvoju Republike Srbije. Hvala vam.
Hvala, profesore Obradoviću. Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik dr Aleksandar Martinović. Reč ima narodni poslanik Viktor Jevtović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, svi znamo da je obrazovanje moć. Njime postižemo uspehe na svim nivoima, bez njega ne bi mogli ništa. Isto kao i u sportu podižemo nivo svesti, jačamo svoju ličnost, stvaramo čvrstinu, gradimo karakter za naše telo, ali duh, da budu jači, pogotovo u turbulentnom vremenu u kome živimo, a gde budućnost zavisi od informacije. On nas čini da uvek budemo najbolji za sebe, a odlični među drugima. Kao zemlja šampiona, danas nismo samo šampioni u sportu, u ekonomiji, vakcinaciji u doba pandemije, u borbi protiv nezaposlenosti, nezaustavljivi u izgradnji fabrika, puteva, infrastrukture za koju se bore u svim arenama predsednik Srbije Aleksandar Vučić i Vlada Republike Srbije. Taj furiozan napredak pokrenuo je Aleksandar Vučić i Vlada Republike Srbije i on smeta žutom tajkunskom preduzeću, jer je njima borba, sem za lični interes, strana, pogotovo na nivou obrazovanja. U političkom ringu Srbija konstantno napreduje virtuoznom politikom Aleksandra Vučića, dok svakodnevno padaju niski udarci selektora tajkuna Dragana Đilasa, Marinike Tepić i propalog takmičara koji prednjači u beskrupuloznim izjavama, nemoćnog, Vuk Patrik Ho Jeremića, koji je sinonim za suplement bitange i vicešampion u disciplini pustošenja novca naroda Srbije i vicešampion u korupciji, šampion je, zna se, ipak onaj sa 57 tajnih računa širom sveta. To možemo videti i iz lekcije koju je pre neki dan mogao da dobije i časa koji je propustio na čuvenom Kembridžu diplomirani fizičar sa Kembridža. Konačno je naučio taj I Njutnov zakon. Predavanje koje je propustio održao mu je predsednik Srbije Aleksandar Vučić, i to ni manje ni više nego u predsedništvu Srbije, nakon što je Vuk u inercijalnom referentnom sistemu kafanskog objekta bio u stanju mirovanja i pod dejstvom pivskih isparenja sa svojim bitangama, a odatle je nastavio kretanje ka predsedništvu konstantnom brzinom, cik-cak trajektorijom, gde je na njega delovao Aleksandar Vučić i zaustavio ga silom pravde i istine i sam je uputio u suprotnom smeru, ali ovoga puta sa ubrzanjem. U holu je ovekovečene bitange, politikante, lopove, izdajnike vratio na fabrička podešavanja, pa su se glavom bez obzira vratili u istu birtiju iz koje je ova lekcija iz fizike započela, da žale za vremenima kada su mogli da pljačkaju narod Srbije, ali ne više. Vrativši se u tu kafanu ostali su da ponavljaju jednačinu – krivina puta brzina jednako magla, magla koju prodaju narodu Srbije. Sada u ovom turbulentnom vremenu, kada su došle na red nove discipline, koje najbolje možemo videti u obrazovanju, kroz obrazovane, pametne, mlade ljude, moje kolege i na mnogim drugim univerzitetima, akademijama… Sada, kada Srbiju poštuju kao suverenu državu, kada su red, poštenje i borba za budućnost Republike Srbije i njene dece, koji su tajkunima nepoznate, pa prete svima onima koji su bolji od njih, oni koji su prodali Kosovo i Metohiju i stotine hiljada radnih mesta, fabrika koje su uništili sa svojim klupskim drugarima uspeli su da razore sve, jer je to disciplina u kojoj su najbolji, kao što je i jahanje omiljeni sport Dragana Đilasa, koji je kao džokej grada Beograda uzjahao grbaču građana i postigao fantastične rezultate. Ne, u obrazovnom sistemu, ne u pomoći Grada Beograda i građanima Srbije, nego u punjenju svojih bisaga u poreskim rajevima. U tom istom žutom tajkunskim komitetu, koji sa olimpijskim nema ništa, žele da sruše sve ono što je uredio predsednik Aleksandar Vučić, postavivši Srbiju na tron u ekonomiji, vakcinaciji, kroz nove investicije, puteve, bolnice, smanjenje nezaposlenosti. Umesto da vide pobedu Srbije, oni vide poraz. Njihove devastirajuće politike koje su godinama vodili i na koje žele opet da nas vrate, ali ta politika lopovluka, devastacije u kojoj su oni najbolji, jesu davna prošlost. Njih je narod Srbije ostavio iza sebe, a tajkunske štetočine bacio na klupu političkog zaborava. Možda ne u Švajcarskoj, Hongkongu, Mauricijusu, tamo gde ih ne poznaju, možda tamo mogu da probaju, u Srbiji više ne. Ovde ih pamtimo po zlu. Ovda im je klupa trajno mesto, margina sudbina, a prezir naroda zaslužena kazna. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Ljubiša Stojmirović.
Imamo jednu interesantnu diskusiju, koja se uglavnom svodi na odobravanje svega onoga što je predloženo u zakonu, tako da bih ja dao samo par napomena. Slažem se da nema razlike, odnosno da ne treba da bude razlike između privatnih i državnih fakulteta. To je nešto sasvim normalno, svaki fakultet koji ispunjava zakonske uslove dobija akreditaciju, potpuno ravnopravno može da učestvuje na tržištu i tako treba da bude. Sada, šta treba da pomogne studentima da se opredele da li će na privatni ili državni fakultet? Kvalitet nastave i ono što će dobiti tokom svog studiranja, a svaki od tih fakulteta mora da omogući studentima svo moguće dostupno obrazovanje. Mislim da je krajnji trenutak da svi ti fakulteti zaborave na onaj finansijski deo, nego da stave akcenat na kvalitet znanja koje će poneti studenti sa tog fakulteta. Sad, još jedan deo je tu dosta interesantan vezan za omogućavanje Romima i hendikepiranim osobama da se upisuju na budžet po nekim kvotama itd. Morate da budete svesni toga da mi imamo jedan veliki problem koji ne znam kako ćemo rešiti. Svakog dana imamo sve više akademija, visokih strukovnih škola, fakulteta, a imamo sve manje rođene dece, odnosno sve manje kandidata za studije. To je nešto na čemu moramo mi kao država da insistiramo da popravimo. Imali smo mi sada u toku ove sednice još jedan zakon koji se bavi mogućnosti povećanja stanovništva, odnosno stimulisanjem rađanja dece. Dok ne rešimo taj problem nećemo uspeti da napravimo ni dobro obrazovanje. Ali, uz obrazovanje, milion puta smo govorili ovde, ide i vaspitanje. Od malih nogu moramo naraštaje, tu našu decu da vaspitavamo, da učimo, da svojim primerom njima pokažemo da smo mi kao poslanici, kao profesori, nastavnici, roditelji vaspitani i da oni mogu da se ugledaju na nas. Mi smo uglavnom nacija koja se teško slaže. Zato u grbu imamo četiri ona slova „s“, pa kažu - jedno drugom okrenulo leđa. Ali, da li se nešto dešava na tom polju? Dešava se i ja ću vam reći jedan pozitivan primer od pre neki dan. U nedelju je u Busijama bila proslava naših sugrađana Krajišnika, koji su imali jednu kosidbu i neki kulturno-umetnički program. Ti Krajišnici imaju nekoliko tih svojih udruženja. Ja sam stalno njima govorio i ubeđivao ih da se ujedine, neka bude jedno udruženje da svi budete zajedno, a ne jedni na jednu stranu, drugi na drugu stranu. Tog dana sam bio oduševljen, jer je ovoj manifestaciji prisustvovao i naš kolega Linta koji je predsednik jednog drugog udruženja. Najzad da bude neka sloga, da se makar u nečemu mi složimo. Nadam se da će Srbija ubuduće ići takvim putem gde ćemo svi biti jedinstveni i gde će nam ciljevi biti zajednički. Svi su se redom skupili protiv nas i pokušavaju na sve moguće načine da nam polome noge. Ne smemo to da dozvolimo, samo jedinstveni možemo da ih pobedimo. Što se tiče starih studenata ne mogu, a da ne kažem nešto vezano i za stare studente. Ja sam to rekao kada je bila rasprava u načelu i ostajem pri tome i sada kažem ministru i svim budućim ministrima i svim poslanicima koji će ponovo za godinu dana produžavati tim našim dragim studentima još godinu dana, još godinu. Ljudi, nemojte da se igramo i da pravimo papazjaniju od toga. Mi smo ozbiljni ljudi, mi predstavljamo sedam miliona građana Srbije. Dajte jedanput neka se nađe neko ko će da lupi rukom od sto i da kaže – mogu da studiraju dokle god hoće i onda nećemo imati taj problem svake druge ili svake godine da im produžavamo. Pedeset posto njih nikada neće završiti, ali ovako dovodimo i njih i sebe u jednu muku gde kako dođe juni mesec počinje njihovo kukanje, moljakanje itd. Mi se ovde natežemo, neki su za to da im se produži, neki su da im se ne produži. Po mom mišljenju, oni imaju pravo da studiraju do kraja života i to im treba omogućiti. Nije krivica ni ovog ministarstva, ni prethodnog, ni naša, ni prethodnog saziva što smo uleteli u tu bolonju nepripremljeni i što smo mnogo toga sebi natovarili na vrat. Moramo da napravimo takav obrazovni sistem gde ćemo stvarati vrhunske inženjere, pravnike, biologe, lekare onako kako uspevamo u pojedinim oblastima sporta da napravimo vrhunske sportiste, pa se ponosimo sa Đokovićem, pa se ponosima sa ovim devojkama koje su sada osvojile zlato, pa se ponosimo sa vaterpolistima i svima redom. Tako moramo i u obrazovnom sistemu, od osnovne škole, od predškolskog i dalje da forsiramo te dobre, pametne, vredne i inteligentne. Možda čak treba ukinuti onu „Vukovu“ nagradu koja im pravi veliki problem, jer svi se pobiše da budu vukovci. Treba videti, pronaći način kako ćemo od te dece izabrati najbolje i forsirati te najbolje, jer Srbija je zemlja koja je zemlja čestitih, poštenih i vrednih građana. Nama niko ništa nije poklonio, niko nam ništa nije dao. Sve što smo stvorili, sve što imamo to je zaslugom, to je stvoreno krvlju i znojem naših predaka. Mi to moramo da sačuvamo, da uvećamo i da prenesemo na pokoljenja koja dolaze. Hvala lepo.
Zahvaljujem, prof. Stojmiroviću. Ovim smo iscrpeli listu prijavljenih za diskusiju. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da ćemo danas raditi i posle 18.00 časova zbog potrebe da Narodna skupštine što pre donese zakone iz dnevnog reda ove sednice. Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Sada u skladu sa članom 87. određujem pauzu. Nastavljamo sa sledećom raspravom u 15.00 časova.
Dame i gospodo, nastavljamo sa radom. Sada je na redu pretres u pojedinostima, 5. tačka dnevnog reda – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika, obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju: Radomir Dmitrović, ministar za brigu o porodici i demografiju, Aleksandra Čamagić, vršilac dužnosti pomoćnika ministra za brigu o porodici i demografiju, Mirjana Radanović, vršilac dužnosti sekretara za brigu o porodici i demografiju i Milena Antić Janić, rukovodilac Grupe za poslove populacione politike i finansijske podrške porodici sa decom u Ministarstvu za brigu o porodici i demografiju. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Milanka Jevtović Vukojičić, Đorđe Komlenski, Marijan Rističević, Bojan Torbica i Ana Karadžić, kao i Vlada Republike Srbije. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za rad, socijalna pitanja, društvenu uključenost i smanjenja siromaštva, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Đorđe Komlenski, Marijan Rističević, Bojan Torbica i Ana Karadžić. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za rad, socijalna pitanja, društvenu uključenost i smanjenja siromaštva, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nebojša Bakarec. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre sa saradnicom, poštovani građani, ovi amandmani, pre svega amandman na koji ćemo kasnije doći, ali neću se ponovo javljati, su sjajni, a pre svega mislim na amandman 26. koji je potpisala Ana Brnabić. Inače, treba podsetiti da se ovim izmenama zakona do detalja definiše i proširuje krug lica koja imaju pravo na dečiji dodatak, ovim amandmanima, jednim od ovih amandmana. Znači, ovim izmenama Zakona o finansijskoj podršci porodicama sa decom se dalje poboljšava položaj zaposlenih žena, preduzetnica, poljoprivrednica i ovim zakonom i onim osnovnim zakonom koji je usvojen 2018. godine se podstiče rađanje, uvode se nova prava, širi se krug korisnika prava. Mislim da je veoma značajno to što su i onaj osnovni zakon i ovaj predlog zakona donele vlade na čijem je čelu Ana Brnabić i o tome bih nešto rekao, jer mislim da je to od velike važnosti. Dakle, prvo bih podsetio na jednu samo od plemenitih odredbi porodičnog zakona jer je vezano za ovo što sam rekao. „Porodica uživa posebnu zaštitu države, majka i dete uživaju posebnu zaštitu države, a država ima obavezu da preduzima sve potrebne mere za zaštitu deteta od emocionalnog zlostavljanja.“ Ana Brnabić koja je potpisala ovaj predlog zakona i jedan od ovih amandmana je roditelj dvogodišnjeg dečaka. To detence ne zaslužuje sasvim sigurno da mu ekstremisti svakodnevno vređaju majku, ne zaslužuje da joj prete vešanjem i silovanjem. Oni koji godinama vređaju i prete Ani Brnabić emocionalno zlostavljaju, to je ova veza, i nju i njenu suprugu i njeno malo dete. To u poslednjem slučaju rade Jeremić i Vladimir Gajić. Koliko su ova dvojica psihički popustili svedoči činjenica da oni vređaju Anu Brnabić nazivajući je glupačom. Ana Branbić je deset puta obrazovanija od ove dvojice i pametnija, poslovno uspešnija. Imala je sjajnu poslovnu karijeru i politika njoj uopšte nije potrebna. Znači, Ana Brnabić je potrebna Srbiji. Za ove tri godine ili četiri godine, koliko je na čelu Vlade Srbije, Ana Brnabić je pokazala da je sposobna, dorasla, dostojna, vredna, pristojna i skromna osoba. Pored toga što nikada nije krila svoje opredeljenje, ona ga nije posebno ni isticala. Ana Brnabić je za sve građane Srbije učinila više dobrog nego bilo koja druga žena u istoriji Srbije. Ana Brnabić je kao Vučićevo otkrovenje doprinela poboljšanju odnosa u našem društvu, toleranciji i razumevanju, a o tome svedoči i ovaj predlog izmena ovog zakona. Sa čime se ona inače suočava od kada je postala, već četiri godine? Suočava se sa pretnjama i uvredama. Setimo se pretnji Đilasovaca koje su njoj upućene preko Veselinovića silovanjem i vešanjem. Setimo se uvreda Sergeja Trifunovića od pre dve godine koji je vređao tek rođeno dete Ane Brnabić. Upravo ovim izmenama Zakona o finansijskoj podršci porodicama sa decom Ana Brnabić pruža značajnu podršku plemenitim vrednostima, porodici, roditeljstvu i potomstvu. Zašto Gajić, Jeremić i drugi vređaju Anu Brnabić? Zbog toga što su prikriveni homofobi i svojevrsni rasisti koji mrze članove i birače SNS. Reći ću nešto o četiri osobe koje su inače dodeljivale finansijsku pomoć porodicama sa decom i to isključivo svojim porodicama. Ko su ta četiri jahača pljačkokalipse koji bi da linčuju Vučića, koji su nasilnički upali u predsedništvo, koji nazivaju premijerku glupačom? Zajednička im je jedna stvar svoj četvorici – lopovluk, kao i to da ni jedan od njih nije imao uspešnu poslovnu karijeru nezavisno od politike. Politikom se sva četvorica bave isključivo da bi se obogatili i da bi pljačkali. Počnimo od advokata Vladimira Gajića, on se najduže bavi politikom od sve četvorice. On je bio, nećete verovati, član Srpske narodne obnove, SPO-a, NSP-a, DS-a, PSG-a, DJB-a i Narodne stranke sada. Kao generalni sekretar SPO od 1992. do 1994. godine bio je član Izvršnog odbora opštine Stari Grad i tada je direktno dodelio finansijsku pomoć, što vi mislite da je možda dobro, jednom detetu, pod znacima navoda, a to dete je bilo njegov rođeni brat star 22 godine, student. Ta finansijska pomoć Vladimira Gajića koju je nesebično dodelio svom bratu, detetu od 22 godine, bila je u obliku novog stana od 50 kvadrata u ulici Tadeuša Košćuška 54 do 56. Taj stan vredi po današnjim cenama 150 hiljada evra i za toliko je oštećena opština Stari Grad jer je stan dodeljen nezakonito. Dakle, to je doprinos Vladimira Gajića, to su njegovi rani radovi. Njegovi srednji radovi 2006. godine su obuhvatali činjenicu da ga je Vlada Srbije 2006. godine imenovala za direktora jedne od Geneksovih ćerki firmi „International CG“, a već 2007. godine, početkom oktobra, svi mediji su objavili da je pohapšena „Geneks“ mafija kada je uhapšen i direktor Vladimir Gajić, a „Geneks“ mafija je bila optužena da je oštetila budžet Srbije za svega 22 miliona evra. U tom slučaju, samo u tom slučaju, Vladimir Gajić je opet svojoj porodici sa decom, sada svojoj, dodelio finansijsku pomoć od oko milion evra. I konačno u kasnijim svojim radovima advokat Gajić se lažno predstavljao pre tri godine kao predsednik Advokatske komore Beograda, a to nije bio. Inače, on je predsednik, zamislite, pravnog saveta Jeremićeve stranke. Drugi jahač pljačkokalipse Borislav Novaković je bio jedan od aktera svojevremeno afere „Solun“ i kriminalnog glasanja o Zakonu o radu 2001. godine. Inače, taj genije Jeremićev, svojevremeno DS-ov, Bora Novaković, je hapšen zbog osnovne sumnje da je od 2007. do 2010. godine oštetio budžet Novog Sada za svega 1,3 miliona evra. Tog Novakovića Jeremićevog 2017. godine Viši sud je osudio na tri godine zatvora, zbog upravo ovih malverzacija koje sam naveo, u Novom Sadu. Dakle, ovaj Jeremićev Novaković je dodelio finansijsku pomoć svojoj porodici sa decom, tešku svega 1,3 miliona evra. Danas je ovaj genije predsednik pokrajinskog odbora Jeremićeve stranke. Treći jahač pljačkokalipse Miroslav Aleksić je takođe svojoj porodici dodeljivao finansijsku pomoć, i to obilno. Dok je bio predsednik opštine Trstenik, osumnjičen je da je opljačkao silne pare. Tako su mediji 11. februara 2021. godine objavili vest: „Jeremićev potpredsednik opljačkao Trstenik, izvlačio milione preko tasta i tašte“. Aleksić je optužen da je kao direktor Direkcije za planiranje i izgradnju Trstenika i kao predsednik opštine Trstenik pljačkao i opštinsku kasu i kase opštinskih preduzeća, tako što je radio sa taštom i tastom i njima dodeljivao pomoć. Samo tokom dve godine Aleksićeve vlasti potpisano je pet ugovora, a bilo ih je mnogo više, sa taštom i tastom, ukupne vrednosti 24 miliona. Inače, Aleksić je bio član G17, URS, a svoju stranku NPS je preprodao Jeremiću. Dakle, i on je dodelio finansijsku pomoć svojoj porodici sa decom, tešku 24 miliona evra. On je potpredsednik Jeremićeve stranke. Četvrti jahač pljačkokalipse Vuk Jeremić, poznatiji kao Jeremija Vuk Branković, jedan od očeva lažne države Kosovo, i setimo se katastrofalnih, samo kratko, rezultata tog bivšeg ministra Jeremića. On je jedan od najzaslužnijih osoba na planeti za proglašenje lažne države Kosovo, više i od Tadića i Borka Stefanovića, a inače Albanci sa Kosova svu trojicu slave kao božanstva. Nezavisnost Kosova je u vreme mandata Jeremića priznala 91 država, Jeremić je pregovore o Kosovu i Metohiji preneo iz nadležnih UN, u nenadležnu EU. Konačno, Jeremić je pred Skupštinom UN, uništio suverenitet Srbije, štetočinskim zahtevom Međunarodnim sudu pravde o legalnosti jednostrano proglašene nezavisnosti Kosova. Jeremić je, inače, dok je bio ministar pet godina, na svoja luksuzna ministarska putovanja, o čemu postoje dokazi, potrošio, nećete verovati, 3,6 miliona evra, a sebi je tokom tih pet godina dodelio 55.000 evra dnevnica, čime je duplirao, inače, iznos svoje zvanične plate. Državni revizori su utvrdili nezakonito poslovanje Jeremićevog ministarstva, pazite, pri razmeni deviza i, opet pazite, preko menjačnice koja se zvala „Trange frange“, umesto preko Narodne banke Srbije, i pri plaćanju aero-klubu, i to su sve zajedno oštetili državu za 360.000 evra. Štetnim ugovorom koji je 2012. godine potpisao Jeremić sa „Energoprojektom“, država je, sumnja se, oštećena za svega 5,2 miliona evra. Jeremić je, inače, taj prepošteni čovek, povezan i sa domaćim i sa međunarodnim kriminalcima. Inače, najbliži saradnik Jeremića, ali nije u njegovoj stranci, pošto se radi o Kinezu iz Hong Konga, Patrik Ho, bivši ministar unutrašnjih poslova Hong Konga, bivši finansijer Jeremićeve NVO, 2019. godine je pravosnažno osuđen u SAD na tri godine zatvora. Pored Hoa, hapšeni su i Jeremićevi donatori, sve kriminalci, mega tajkun Ji Đijan Ming u Kini, koji je inače šef Patrika Hoa, Šeik Tidijan Gađio, bivši šef diplomatije Senegala, i meksički biznismen Emilio Lozoja, veliki prijatelj Jeremićev. Inače, Ho i Gađio su bili članovi borda upravnog odbora Jeremićeve NVO. Sva četvorica kriminalaca su do 2017. godine Jeremiću donirali neverovatnih 7,5 miliona dolara. O imovini bivšeg ministra Jeremića i njegove porodice, medijska mreža „Antidot“ je 2017. godine, između ostalog, objavila podatke koji kažu da su Jeremić i porodica teški i da imaju carstvo nekretnina od 1.100 kvadrata i najmanje 11 hektara zemljišta. U međuvremenu, od 2017. godine do danas, Jeremić je pazario ogroman stan u centru Njujorka. Inače, dakle to znate, da zaključim ovaj deo sa tim, Vuk Jeremić je, kao i ona prethodna trojica, svojoj porodici dodelio finansijsku pomoć, svojoj porodici sa detetom, od oko 10 miliona dolara. Jeremić je inače više puta uhvaćen da govori neistinu u medijima. Prošle godine je, odgovarajući na pitanje u medijima o poreklu svog bogatstva, obmanuo javnost izjavom da je zaposlen kao član borda jedne međunarodne kompanije, a kompanija je to demantovala. Jeremić je 2. januara 2019. godine izjavio, i to je svuda bilo objavljeno, da Putin, navodno, prezire Vučića. Četiri dana posle te Jeremićeve izjave Putin je odlikovao Vučića najvišim ruskim ordenom. Dana 17. marta 2019. godine Jeremić je slagao da Vučić pada do Vaskrsa 2019. godine. Prošle su dve godine, Vučić ne da nije pao, nego je ojačao, a SNS je od tada skočila sa 50 na 60%. Pre neki dan je, i to je važno i za ovaj zakon, lagao Jeremić. Iz snimka koji su Jeremićevi ljudi pustili i snimili u haustoru Predsedništva se jasno vidi da je ono što je Jeremić pričao u petak 25. juna ispred Predsedništva čista laž. Na Jeremićevom snimku se vide petorica besposličara – Jeremić, Aleksić, Gajić, Novaković i peti koji snima, koji vređaju predsednika Republike. Jeremić je predsedniku Vučiću lično tamo rekao: „Lopove, izdajniče i kukavice“, a iz snimka se jasno vidi da predsednik koji im je izašao na crtu mirno govori, da ne viče, da ne psuje, da ne preti nikome. Predsednik Srbije je u tom slučaju pokazao da se nikoga ne plaši, čak ni petorice kabadahija. Pokazao je koliko su kukavičke i prazne njihove pretnje revanšizmom, osvetom, promenom vlasti u krvi, vešanjem i silovanjem. A najveća opasnost u ovom slučaju nije pretila samom gospodinu Vučiću, pretila je zgradi Predsedništva, i to od pljačke, jer se u zgradi nalaze vredne umetnine, a ova četvorica i verovatno ovaj peti su poznati pljačkaši. Predsednik Vučić ih je dočekao sam. Njih je bilo petorica, već sam rekao. Predsednik Vučić je malo zavrnuo rukave, a oni su odmah počeli da cvile, da kevću, podvili su repove i štuknuli odmah i nestadoše u vidu lastinog repa. Predsednik Vučić se našao u čudu gde se denuše, hteo je da im da vode, elektrolite i sredstva za smirenje, a oni utekli. Mislim, skiknuli su očigledno od vrućine, nisu pili lekove prepisane, nisu pili tečnost, osim rakijica koje su popili, pa ne znaju da se na 40 stepeni ne piju rakijice, dehidrirali načisto, a onda kada su izašli, oneredili se, obeznanili, unezverili, promucali, kuku. Pazite, da su pokušali takav upad kod Bajdena, kod Merkelove ili kod Borisa Džonsona, bili bi oboreni na pod sigurno, vezani, možda pretučeni, ukoliko bi pružali otpor, i procesuirani. I šta ovde vidimo? Predsednik Vučić i naši nadležni organi su blagi i tolerantni i mislim da je to ispravno. I predsednik Vučić je pokazao da su njegova vrata otvorena svima, pa čak i ovakvim kabadahijama, da je pomirljiv, tolerantan, ali i da se ne plaši primitivaca i nasilnika poput ove petorice. Da je sve to što kažem tačno ustanovila je i novinarka televizije N1 Minja Miletić kada je uhvatila Jeremića pre neki dan u laži, pre dva dana, i postavila mu niz neugodnih pitanja koja su razobličila i razmontirala Jeremića. Na kraju tog intervjua novinarka Miletić je pitala Jeremića da li zaista misli da će takvom ekstremnom retorikom doći na vlast, a Jeremić je odgovorio: „Pa vi ako vam se to ne sviđa, nemojte da glasate za nas“, čime je potvrdio to. A zbog čega je Jeremić upao u Predsedništvo? Prvo, on je očajan zbog svog rejtinga i to je priznao u ovoj emisiji na televiziji N1, kada je rekao da je to učinio da skrene pažnju na sebe. A zašto? Pa Jeremićeva stranka, po najnovijem istraživanju „Ipsosa“ od pre neki dan, ima 1,2% podrške građana, što znači da je na nivou statističke greške. O plemenitosti predsednika Vučića, svedoči i priznanje koje je danas dobio za najplemenitiji podvig koje mu je dodeljeno u Skupštini grada Beograda, zbog toga što je upravo predsednik doneo odluku o doniranju, to je do danas ili do pre neki dan, 230 hiljada vakcina državama u okruženju, Češkoj, ali i stranim građanima koji su vakcinisani u Srbiji. Ovo nije uradio niko u svetu, tek sada države donose odluke o doniranju vakcina i idu putem koji je utro predsednik Vučić. I za kraj, jedan vrlo pristojan, postoji jedan vic o Jeremiću koji opisuje sve ove događaje. Sedi Jeremić u fontani na Andrićevom vencu i pere noge, priđe mu portir i pita ga, šta to radi? Jeremić kaže – došao sam da bijem Vučića. Posle izvesnog vremena priđe mu policajac i pita ga, šta to radi? Jeremić kaže - došao sam da bijem Vučića. Posle nekog vremena priđe mu i Vučić i pita ga šta to radi? Jeremić pokunjeno kaže – ladim noge i jedem ono što se ne jede. Veliki Dušan Radović je rekao, i kao da je mislio baš na ljude poput Jeremića – za izdajice, tužibabe i cinkaroše u beogradskim školama uvodi se novo priznanje „vukovac“, po imenu onog Vuka koji je prema narodnoj pesmi izdao na Kosovu. Hvala vam. Živela Srbija.
Hvala. Reč ima Zagorka Aleksić.
Zahvaljujem. Poštovani potpredsedniče, uvaženi ministre, kao što je već u više navrata rečeno poslanička grupa Jedinstvene Srbije će dati podršku izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj podršci porodicama sa decom. Amandman koji će bliže urediti pitanje dečijeg dodatka smatramo vrlo važnim, pre svega, zato što će više korisničkih grupa biti obuhvaćeno ovim amandmanom. Na ove važne izmene čeka se nekoliko, preciznije tri godine i očekujemo da se zakon koji garantuje finansijsku podršku porodicama sa decom još više unapredi u nekom budućem periodu. Sve ove intervencije u socijalnom sektoru, koje država radi su nužne u cilju zaštite dece i porodice, posebno ugroženih kategorija i naravno podrške pri nekim operativnim troškovima života. Novčana pomoć nije jedini, ali smatramo da je vrlo bitan instrument socijalne zaštite. Po stupanju na snagu ovih izmena i dopuna u skladu sa novim zakonskim rešenjem, naknada zarada porodilja ne može biti manja od minimalca. Takođe, vrlo važna izmena se odnosi na majke dece sa invaliditetom, menjaju se to jest brišu se one odredbe koje su uslovljavale da te iste majke biraju između zarade i naknade koje su po difoltu dobijale jer su rodile decu sa invaliditetom. Možemo slobodno reći da su te odredbe imale jedan diskriminatorski karakter i da to nije bila dobra praksa i da je vrlo važno što će se to ovim rešenjem prevazići. Takođe, zakon poznaje i poljoprivrednice, zatim od 1. januara samostalne preduzetnice će moći da ostvare naknadu zarade u visini od pet prosečnih zarada. Takođe, pitanje je da li ove izmene zakona mogu pozitivno odraziti na populacionu politiku. Odgovor je – da. Da li se ove izmene i dopune zakona mogu pozitivno odraziti na sveukupnu socijalnu politiku i odgovor je takođe – da. Međutim, ako postavimo pitanje da li su ove mere dovoljne, ja verujem da ćemo se složiti da još uvek nisu i da je potrebno raditi na unapređenju ove oblasti, postavljati prioritete i dalje se suočavati sa problemima. Mislim da je svima poznato da je JS stalno ukazuje na problem tzv. bele kuge u Srbiji, na nisku stopu nataliteta. Od osnivanja naše stranke 2004. godine, a što se tiče našeg predsednika, još ranije, jer je on bio osnivač jednog jedinstvenog fonda tada u Jugoslaviji, Fonda treće dete. Dakle, od 2004. godine do danas mi nalazimo načine, mere, stimulans, nazovimo to kako god, za jednu aktivnu borbu protiv bele kuge, jer to vidimo kao jedan od najistaknutijih društvenih problema. Sam predsednik Srbije je u ovom visokom domu, pre otprilike nedelju dana, govorio o problemu bele kuge. Mi i dalje imamo aktivan Savet za populacionu politiku, Strategiju za podsticanje rađanja, opredeljena sredstva iz budžeta, od formiranja nove Vlade i vaše specijalizovano ministarstvo koje se time bavi. Niko nikome nema prava da zadire u privatnost i utiče na tako lične odluke, kao što je odluka imati dete ili nemati. Međutim, ono što država može da radi, je da stvara ambijent u kojem će ljudi poželeti da imaju decu, tu nije po sredi samo novac, mislim da ste baš vi, gospodine ministre pričali o tome kada smo u načelu raspravljali o ovom zakonu. Pomenula bih tu jedan od faktora, tu je faktor sigurnosti. Sada smo imali na Odboru za prava deteta jednu vrlo kvalitetnu diskusiju o tome. Dakle, ne mislim samo o tome na ekonomsku sigurnost, već onu bazičnu, ljudsku sigurnost. Da li smo mi danas društvo koje je sigurno. Mi ne možemo da ignorišemo sve prisutno nasilje, pogotovo ovo vršnjačko nasilje u školama i da se zapitamo ko vaspitava nasilnike, ko ih prave, da li ih prave roditelji ili mi snosimo jednu kolektivnu krivicu kao društvo. Iako je već mnogo toga urađeno na ekonomskim uslovima se zaista radi. Smatramo da nije na odmet revidirati postojeće strategije, artikulisati ih, unaprediti i na kraju krajeva modernizovati. Strategijom iz 2018. godine pomenuću, predviđeno je više uključivanje lokalnih samouprava u samu tematiku jer je postojala pretpostavka da oni mogu pomoći konkretne na terenu. Jako je važno da i u budućnosti, za neke buduće izmene i dopune, saslušamo udruženja građana, kao i sada i još više uvažiti njihove sugestije. Još jednom želim da naglasim da je za JS briga o porodici i traženje načina za njen opstanak trajno opredeljenje. Hvala vam.
Zahvaljujem. Na član 6. amandman su zajedno podneli, narodni poslanici, Đorđe Komlenski, Marijan Rističević, Bojan Torbica i Ana Karadžić. Reč ima, Stefan Srbljanović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicom, kada god je u ovom visokom domu reč o nekom predlogu zakona vezano za demografiju ili porodicu ili ako je konkretno kao danas reč o nekim finansijskim davanjima i podršci, to kod mene izaziva posebno interesovanje i pažnju iz jednog prostog razloga, a to je što sam jedna od onih koji veruju da je problem nataliteta i biološkog opstanka ovog naroda i ove države glavni problem sa kojim se Srbija suočava. Svakako da Srbija nije ista država danas ili u zadnjih pet, deset ili 15 godina i da smo uspeli da ostvarimo određene napretke u nekim oblastima. Nezaposlenost je na istorijskom minimumu. Trudimo se da u svakoj lokalnoj samoupravi, u svakom gradu stvorim tržište rada i da na taj način uspostavimo i podignemo standard koji će omogućiti mladim ljudima da planiraju budućnost u našoj zemlji i eventualni povratak onih koji su za boljim životom nekada u prošlosti napustili našu zemlju. S tim u vezi i jako je bitno što gradimo i škole i vrtiće i puteve, ali nam je sve to džaba ukoliko ne budemo imali one koji će pohađati te škole i vrtiće. Svakako smatram da je ova država učinila mnogo u prethodnom periodu ali ovaj problem, problem nataliteta nije problem koji je problem samo ove Vlade i ove vlasti, to je nešto što traje već nekoliko desetina godina. Vi od 50-ih godina prošlog veka imamo problem sa negativnim prirodnim priraštajem i ako uzmemo u obzir i gubitke koje naš narod ima u prva dva svetska rata, svakako shvatamo svi u kakvom se problemu nalazimo. Ono što mi se čini da ova vlada i ova vlast rade, jeste da se o tome govori više nego ikad. Predsednik je pre para dana kada je govorio o izveštaju Kosova i Metohije, govori o tome. Izdvajamo mi određena sredstva, ona nisu garant toga da ćete doći do nekog rezultata. Imamo rezultate u nekim siromašnijim delovima naše zemlje, ali sa tim problemom sa kojom se suočavaju mnoge evropske države i ako krenemo od toga da su neki od nas i pametniji i bogatiji, svakako da tim većim finansijskim izdvajanjima ni oni sami nisu rešili, nisu uspeli da reše taj problem priraštaja. Kada je reč o ovom zakonu svakako da je jako dobar ovaj deo koji se tiče i ovaj član koji se tiče pomoći primanjima koje imaju zaposlene porodilje koje nisu imale 18 meseci radnog iskustva pre započinjanja porodiljskog bolovanja, već su imale makar jedan dan radnog staža, jer će one u prva tri meseca tog bolovanja imati zagarantovana primanja koje ne sme biti ispod minimalne zarade definisane u Republici Srbiji. To je jako važno za buduće roditelje, verujte kao neko ko će u narednih mesec ili mesec i po dana postati otac svakako da je to jako važno. Znate, često čujem od svojih prijatelja, koji su se ostvarili kao roditelji – e, tek ćeš ti da vidiš koliko je sve to skupo. Ja smatram da su samo dve stvari nemaju cenu. Prva je zdravlje, a druga je potomstvo. Vrednost zdravlja uočimo tek, kada ga na žalost izgubimo ne shvatajući koje bogatstvo imamo dok smo zdravi, a potomstvo? Šta reći o potomstvu, deca su jedina garancija da jednog dana, kada nas više ne bude, naše ime neće biti zaboravljeno, jer sve bude i prođe i karijera i posao i pare, sve bude i prođe, ali potomstvo i deca su ono što ostaje definitivno za nama. Ja sam čitao, i zakoni i mislim da u njemu postoji jedna stvar koja mene muči već nekoliko godina što vidim da se ponavlja, možda čak i dve, tri decenije, a to je kod gospodine ministre, kada je reč o ostvarenju prava na dečiji dodatak i između ostalog je potrebno dostaviti katastarski izveštaj, odnosno da li ste vlasnik i koliki ste vlasnik određenog dela zemlje ukoliko je posedujete. Ja sam neko ko nije imao pravo na dečiji dodatak jer je moj otac posedovao određeni deo zemlje, koji prevazilazi te granice, ali ta zemlja se nalazi u selu 40 kilometara od Priboja, na kojoj ni on nije otišao godinama, ni ja tamo ne idem, to me je sprečilo da imam dečiji dodatak. Moje neko zapažanje je, da bi to možda negde u budućnosti moglo da se reši na neki drugi način da li neko ima neko poljoprivredno gazdinstvo, pa da se na osnovu toga to vidi, jer ako neko poseduje neku zemlju, naročito na selima, pa zašto bi to sprečavalo njegovo dete da ostvari prava na dečiji dodatak. Na samom kraju, želim da uputim podršku samohranim majkama i da ukažem na problem koje imaju samohrane majke i da ukažem na problem koje imaju samohrane majke. Naime, pre izvesnog vremena sam razgovarao sa jednom svojom prijateljicom, koja je samohrana majka i pored svih problema koje mi je iznela, i zbog kojih mi se požalila jedna stvar mi je ostala onako urezana u pamćenje, to je jedna konstatacija i više pitanje koje je ona meni uputila. Rekla mi je da li je moguće da u Srbiji muškarac kada se razvede od žene razvede se i od dece. Ja u prvi mah nisam znao šta da joj odgovorim, ali sam joj rekao da to nikako ne može biti problem države i ne može biti problem vlasti koja je u tom trenutku na čelu države, to je ipak problem moralni i etički problem tog muškarca, ali svakako da država mora da bude ta koja će stati u svakom smislu i u svakom pogledu iza samohranih majki, koja će uputiti podršku više nego ikad na svaki mogući način. Zbog toga želim vam mnogo sreće i uspeha u daljem radu i zaista vam želim od srca da budete prvi ministar koji će se pohvaliti sa nekim konkretnim i pozitivnim rezultatima kada je ova problematika u pitanju. Hvala na pažnji. Živela Srbija!
Hvala. Reč ima Dejan Kesar.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, cenjeni ministre, poštovani građani Srbije, pred nama su danas amandmani na predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o finanskijskoj podršci porodici sa decom. Predlog zakona koji ima za cilj da određene zakonske odredbe unapredi, a pojedine zakonske odredbe uredi, ukoliko uzmemo u obzir odluke Ustavnog suda iz 2017. i 2018. godine. Kada govorimo o tekstu zakona, moram pre svega da kažem da danas razgovaramo o jednom od najmlađih zakonskih propisa, iako je njegova primena otpočela još 1. januara 2018. godine, ovaj zakonski tekst je dao poseban podsticaj kako zadovoljenju osnovnih potreba dece, tako i zadovoljenju osnovnih potreba koje se odnose na rađanje dece. Upravo ovakvim i sličnim zakonima, Vlada Srbije je kao ovlašćeni predlagač izrazila jasnu nameru i Vlade i svih relevantnih institucija, da nam je briga o demografiji budućnost generacija na visokom mestu osnovnih prioriteta. Srpska napredna stranka na čelu sa Aleksandrom Vučićem od 2012. godine, pokušava da od Srbije napravi bolje mesto za život, za sve građane Srbije i da to radimo veoma uspešno i odgovorno, pokazuje i iskazana podrška građana Republike Srbije na izborima u junu mesecu 2020. godine, kada je lista Aleksandar Vučić – Za našu decu, osvojila preko 60% glasova, odnosno u apsolutnim brojevima preko 2 miliona glasova. Ta podrška jeste jasan vetar u leđa i predsedniku Aleksandru Vučiću i SNS, da svi zajedno nastavimo sa politikom ekonomskog prosperiteta i da nastavimo sa politikom izgradnje auto puteva, bolnica, kliničkih centara, što mi radimo vrlo savesno i odgovorno. Ali ono što nas izdvaja u odnosu na sve političke stranke na današnjoj političkoj sceni jeste što mi radimo vrlo savesno i odgovorno za budućnost naših generacija, a budućnost su deca, budućnost su naši naraštaji i budućnost su porodice. Srpska napredna stranka je na izborima 2020. godine, izašla sa listom – Za našu decu. A naša deca su naša Srbija i tu nema mesta razlikama i nema mesta za političke floskule. Da su nam deca i budućnost generacija na visokom mestu osnovni prioriteti, pokazuju upravo i osnovni tekst zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom. Jedno od osnovnih prava i dužnosti svakog roditelja jeste da vaspitava i podiže svoju decu, a jedno od osnovnih prava svakog deteta jeste da mu budu obezbeđeni uslovi za pravilan razvoj i zato je upravo velika odgovornost na državi da ulaže u dobrobit samih porodica, jer ukoliko ulažemo u dobrobit samih porodica, istovremeno ulažemo u budućnost naših novih generacija. Zaista, mi smo od 2012. godine, uradili mnogo kada govorimo o izgradnji zdravih temelja, za buduće generacija, ali isto tako moramo da nastavimo da radimo vrlo savesno, odgovorno i marljivo, kako ne bismo dozvolili da se ikad više vratimo u period do 2012. godine. Ovim zakonom su obuhvaćene sve kategorije i to pokazuje jednu društvenu brigu u kojoj nema mesta za razlike. Kada govorimo o samom tekstu zakona, predložene izmene i dopune i predloženi amandmani će ovaj zakon sigurno učiniti boljim, jasnijim i stvoriće jasnije mogućnosti za ostvarivanje prava koja proizilaze iz zakona. Kada govorimo o izmenama i dopunama, tu bih želeo samo da istaknem dve stvari, a to su izmene i dopune u odnosu na član 14. u kome se kaže da pun iznos naknade, odnosno pun iznos naknade plate za vreme porodiljskog odsustva, ne može biti niži od iznosa minimalne zarade, na dan početka ostvarivanja prava. Zaista smatram da će ovakve izmene doprineti boljem statusu budućih majki koje se nalaze na porodiljskom odsustvu, imajući u vidu prethodno zakonsko rešenje koje je propisivalo da postoji obaveza evidentiranja najmanje 6 najnižih osnovica, za koje nisu plaćeni doprinosi. Kada govorimo o iznosu minimalne zarade, takođe bih tu želeo da podsetim građane Republike Srbije da je minimalna zarada 2012. godine bila 15.000 dinara, a da ona danas iznosi 32.000 dinara. Kada govorimo o članu 28. izmenama i dopunama je predviđeno, odnosno uvođenje instituta jednoroditeljske porodice, odnosno porodice u kojoj jedan roditelj vrši samostalno roditeljsko pravo, pod uslovom da je drugi roditelj nepoznat, da je na žalost preminuo, a da nije ostvario pravo na porodičnu penziju. Smatram da je ovakvo rešenje izuzetno dobro, jer se ovakvom odredbom daje mogućnost ostvarivanja šireg spektra prava, u odnosu na jednog roditelja bez intervencije suda. Mislim da predloženim izmenama i dopunama Zakona država jasno pokazuje da porodice sa decom mogu da imaju puno poverenje u kapacitete države sa jednim ciljem, a to je poboljšanje demografske slike u našoj zemlji. Ali kreiranje boljih uslova za decu i kreiranje boljih uslova za porodice i nove naraštaje nije bila praksa za vreme vladavine bivšeg režima. Da biste stvorili uslove za veći natalitet i da biste stvorili uslove za nove generacije istovremeno morate ozbiljno i odgovorno da radite na kreiranju obrazovnih kapaciteta za nove generacije. Navešću vam dva primera. Jedan dobar primer jeste Opština Savski Venac, sa koje ja dolazim, da su u periodu od 2016. godine potpuno rekonstruisane učionice i kabineti u svim osnovnim školama, gde su renovirane četiri fiskulturne sale i gde je rešen višedecenijski problem priključenja jedne osnovne škole na sistem daljinskog grejanja. To je sve ostvareno zahvaljujući ekspeditivnosti tadašnjeg opštinskog rukovodstva i ažurnosti grada Beograda. Upravo kada govorim o ažurnosti grada Beograda dolazim do onog drugog, negativnog primera. Svi smo mi bili svedoci da je grad Beograd od 2008. do 2012. godine bio svojevrsna prćija Dragana Đilasa i ljudi koji su bili u tadašnjem rukovodstvu grada Beograda i koji su bili u tadašnjem rukovodstvu Demokratske stranke. Za samo četiri godine, grad Beograd, kao najveća lokalna samouprava na teritoriji Republike Srbije je zadužena za 1,2 milijarde evra. Dragan Đilas u tom trenutku nije brinuo zato što je zaduživao svakog pojedinačnog stanovnika Beograda, već je brinuo o tome kako će njegova Multikom grupa na najbezbolniji način po njega, zakonski, da zaključuje štetne ugovore sa gradskim preduzećima i gradskim ustanovama, na osnovu kojih je on prihodovao 619 miliona evra. Vi se u tom trenutku suočavate sa direktnim sukobom interesa. Ne samo da je Beograd ostao zadužen za 1,2 milijarde, nego za vreme vladavine DS roditelji dece koja su pohađala vrtiće na teritoriji grada Beograda njima su protivzakonito uvećavane cene vrtića. I, kada je došlo novo rukovodstvo na čelu sa Srpskom naprednom strankom ka gradu je bilo upućeno 15.000 tužbi ukupne vrednosti 3,3 milijarde evra. Moj kolega Mirković je o tome pričao da to kada vidimo u protivvrednosti iznosi 30 miliona evra ali to u to vreme Dragana Đilasa i DS u potpunosti nije zanimalo. Takođe, nije ih ni zanimalo što je porodiljama tadašnje rukovodstvo grada ostalo dužno 400.000 evra, ali ih je mnogo manje brinulo što su se tada Beograđani zaduživali po komercijalnim kreditima, kako bi Dragan Đilas mogao da dalje nastavi sa pljačkanjem gradskih preduzeća i gradskih ustanova, a za svoj džep. Svi mi smo bili svedoci da je grad Beograd bio zaduživan komercijalnim kreditima sa kamatnim stopama od 7%, 8%, 9% i više posto samo za jedan isključivi cilj, a to je da Multikum grupa nastavi da sarađuje sa gradskim preduzećima i da se profit odnese na Mauricijus, Delaver i druge zemlje. Takođe, danas svi ti ljudi koji su činili nekada DS se danas nalaze na čelu tzv. opozicionih stranaka, a imate istraživanje IPSOS-a od pre nekoliko dana u kome se kaže da SNS ima podršku 59,8% građana, dok njihove stranke ne mogu da pređu cenzus od 3%. Vidite, vi kada nemate plan i program, kada nemate osnovni cilj, jedino šta možete da uradite jeste da sprovodite nasilje, da pozivate na nasilje, čega smo mi bili svedoci pre nekoliko dana kada su četiri predstavnika opozicionih stranaka pokušali da napadnu legitimno izabranog predsednika Republike. Znate da je u svakoj zemlji moguće da vi određeno političko nezadovoljstvo izražavate na različite načine, ali ne može da bude u 2021. godini način da ostvarite određeni politički poen tako što ćete da napadnete legitimno izabranog predsednika Republike, i to urade četiri čoveka koji bi pre trebalo da se pokriju ušima nego da odlaze u instituciju kao što je Predsedništvo Republike Srbije. Vi imate Mikija Aleksića, bivšeg predsednika Opštine Trstenik koji je tu opštinu u potpunosti zavio u crno, a zatim je odlukom Prekršajnog suda osuđen na kaznu samo od 10.000 dinara, koliko danas jedan prosečan građanin Republike Srbije plati zato što nije vezao pojas u saobraćaju. Vi imate gospodina Vladimira Gajića, advokata koji se lažno predstavljao da je predsednik Advokatske komore, a istovremeno je hapšen u aferi „Geneks“. Vi imate Boru Novakovića, nekadašnjeg funkcionera DS iz Vojvodine, koji je zbog svojih pronevera osuđen na tri godine, a onda volšebno oslobođen. Znate, nije on oslobođen zato što nije bilo dokaza, nego je to ono o čemu ja konstantno pričam u ovom parlamentu, zato što je 2010. godine sprovedena reforma pravosuđa i što su oni direktno postavili sudije i tužioce, odnosno one sudije i tužioce koji su njima odgovarali, kako ne bi u narednim godinama odgovarali za ove pronevere. Na kraju, vi imate Vuka Jeremića, čoveka koji je opljačkanim parama osnovao svoju stranku, koji je pitanje Kosova stavio u potpuno nepovoljan položaj, čije mi posledice i danas pokušavamo da ispravimo, 10 godina kasnije. Imate, očigledno, jednu skupinu ljudi koja više ne zna šta da uradi, jer vide na ulici da ih narod ne želi i onda idu ka tome da na neki, meni nepoznat način, zarade neki politički poen tako što će da napadnu Aleksandra Vučića. Da ne bih dužio i da bih ostavio mojim kolegama dovoljno vremena za diskusiju, ja želim da kažem da sve ovo što je SNS prethodnih godina radila kada govorimo o demografiji i budućnosti naših generacija jasno pokazuje da tema budućnosti Srbije i njene generacije nije nešto sa čime smemo i možemo da baratamo olako. Budućnost naših generacija za nas je izuzetno važna i zato želimo da konstantno ulažemo u tu oblast. U danu za glasanje ću podržati predložene amandmane. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, unazad nekoliko godina kad god je reč o demografiji, to jeste jedna jako opšta i osetljiva tema u našem društvu obzirom da imamo određene tokove koji nisu baš za pohvalu kada je u pitanju naša demografija. Činjenica jeste da u poslednjih nekoliko godina se primećuje jedan određen boljitak i svakako da donošenje ovog zakona treba da da podsticaj da se ti tokovi koji su unazad prisutni nekoliko decenija preokrenu i da Srbija po ovom pitanju postane daleko stabilnija zemlja. O tome nam je i o demografiji i tome što planira kao predsednik Republike Srbije govorio i Aleksandar Vučić na sednici koja je bila posvećena Kosovu, pa je čak tada rekao da će da se založi da se finansijska podrška porodicama sa decom povećati, koliko god je to moguće u skladu sa našim mogućnostima, da bismo na taj način postavili Srbiju na daleko bolje mesto nego što je u ovom trenutku. To što je rekao predsednik jeste za svaku pohvalu, ali ono što je bila reakcija jednog dela političke scene u Srbiji ne mogu nazvati nikako pohvalnom, a čini mi se da je bilo i dosta zamene teza u nekim određenim reakcijama, pa čak i određenih auto projekcija, mogu da kažem, gospodine ministre. Naravno, prva se oglasila stranka Dragana Đilasa, po meni jednim sramotnim, u najmanju ruku vrhunski bezobraznim saopštenjem na izjavu predsednika Republike Srbije i verovatno će nekim sličnim saopštenjem da se obrati građanima Srbije i kada budemo usvojili ovaj zakon. Znači, po održanoj sednici predsednik Srbije je to naveo ne zbog brige o tome kako teško žive ljudi u Srbiji zbog čega 60.000 godišnje pobegne u jednom pravcu, a više od 450 od kada je on na vlasti, nego zbog panike da će on ostati kratkih rukava u svojim kombinacijama sa investitorima. To je izjavio Dragan Đilas, da li on, da li njegova stranka, meni je potpuno svejedno. Ne znam samo na kojih je to 60.000 ljudi mislio godišnje, na kojih to 450.000 ljudi? Mislim da je ovaj tekst koji je Dragan Đilas objavio zakasnio barem jedno desetak godina i o tome kakav je naš natalitet i o tome koliko su građani Srbije napuštali Srbiju, bežeći od neke vlasti. Ne znam, gospodine ministre, šta je tačno mislio. Možda ćete vi moći da mi odgovorite, ali ja ću neke podatke da vam iznesem. Ja dolazim, pre svega, iz Požarevca i znam da je za vreme Dragana Đilasa požarevačka privreda bukvalno skoro prestala da postoji. Za vreme vlasti Dragana Đilasa zatvorene su sledeće fabrike: „Rekord protektiranje“, Auto kuća „Šumadija“, Fabrika poljoprivrednih mašina „Morava“, Mlekara „Požarevac“, „Voćeprodukt“ Požarevac, MIP Požarevac, Fabrika šećera Požarevac, „Žitostig“ Požarevac, „Morava tekstil“ Požarevac, Građevinsko preduzeće „Stig“ Požarevac, „Požarevac promet“ i „Nova trgovina“. Da li u tih 450.000 ljudi koji su napustili Srbiju ima 4.500 ljudi koji su ostali bez posla za vreme vlasti Dragana Đilasa? Da li je on na te moje sugrađane mislio kada je to saopštenje pisao i objavljivao? U Požarevcu je ostao da radi samo „Bambi“, ali ne zato što je ta privatizacija sprovedena po njihovim zakonima, nego po ranijem zakonu koji je tada predložilo Ministarstvo za privatizaciju, kada je ministar za privatizaciju bila današnji guverner gospođa Jorgovanka Tabaković. Od cele požarevačke privrede ostao je samo „Bambi“ i onda će stranka Dragana Đilasa da mi govori o tome ko je isterao Požarevljane iz Požarevca i iz Srbije. Pa, to je vrhunski bezobrazluk. To ne može da se opiše. Dalje se navodi - takva vrsta uma, zabrinuta samo nad sobom, ceni ljude tako što propagira da se svi koji imaju ili žele decu u Srbiji odluče na roditeljstvo zbog „Zi Đina“, „Jure“, „Ling Longa“ i maštaju kako će im deca uživati u pelenama čak i kada kao odrasli ljudi na radnom mestu za privremenu mizernu platu nose te pelene u rangu socijalnog slučaja. To je saopštila stranka Dragana Đilasa. Znate, mi se borimo, predsednik Srbije pre svega, Aleksandar Vučić, da se fabrike otvaraju u Srbiji, da naši građani ostanu u Srbiji, da naša deca ostanu u Srbiji, da tu zasnivaju svoje porodice. Ja ne znam da li je to sramota ili loše, ali znam da oni koji odu iz Srbije, a odlazili su prethodnih decenija, bežali su pre svega od toga da je Srbija pretila da postane dolina tuge i dolina plača, dok su oni koji su vršili vlast tada bili sve bogatiji i bogatiji i pljačkali su Srbiju nemilice i uništavali i sada ti isti koji su… Pa izračunajte koliko je to puta, 74.000 evra je imao kada je došao na vlast u džepu, a kada je odlazio sa vlasti 600 miliona, koliko je to puta neko bogatiji. Pa im je i to malo što jedno ovakvo saopštenje daju kao jedan vrhunski bezobrazluk, nego uvek nađu nekog, izvesnu gospođu Aleksandru Ćurčić, koja je sve samo ne to za šta se predstavlja, politički neutralna, jako veliki aktivista i ljubitelj lika i dela Dragana Đilasa, koja sve ovo što je Stranka slobode i pravde Dragana Đilasa saopštila nastavlja u sledećem maniru: „Sada si se dublje spustio u mulj svojih kompleksa i beščašća u cirkuskoj šatri koja se nekada, pre nego što si je napunio svojim klovnovima, gutačima vatre i mačeva, krotiteljima pacova i smrdibuba, bizonima i magarcima…“. Gospođa Aleksandra Ćurčić, i njoj i njenoj porodici želim sve najbolje i pored toga što je ove prideve dala za narodne poslanike. Postoji autoprojekcija, početak njenog obraćanja, odnosno nastavak ovog saopštenja: „nije ti dosta što nas svaki dan pljačkaš, što se ljudi više boje novog dana nego smrti, nije ti dosta što si obezbedio praunuke i čukununuke, otimajući svakome ko diše sve što se može oteti, nije ti dosta što si nam prodao zemlju, vazduh i vodu, što će generacije skapavati u otrovima“, samo je zaboravila da kaže da je za to odgovoran Dragan Đilas i bivši režim. Kako to može matematički, ekonomski, bilo kako da neko ko dođe u Srbiju sa 74.000 evra za pet godina zaradi 600 miliona evra? Koliko košta obraz te gospođe da ovako napiše nešto i koliko je dobila od tih 600 miliona evra, jer ovo što piše je čista mržnja? Mržnja je, po pravilu, jeftina i ja sam uvek zabrinut za zdravlje ljudi koji mrze. Možete nekog da ne volite, možete nekog da volite, ali osećaj mržnje, koji je jako dubok, je ili odraz neke velike nepravde ili bolesti, ali o tome neka ona razmišlja i to je njen problem. Imali smo prilike da vidimo kako je bivši režim brinuo o porodicama sa decom. Treba li da spominjem tužbe koje su građani Beograda pokretali protiv naknada za predškolske ustanove i cenovnika koji je donosio upravo Dragan Đilas dok je bio gradonačelnik Beograda? Pazite, nezakonito je povećavao tu naknadu. Koliko je to od te povećane naknade završilo u njegovom džepu i koliko se nalazi u tih 600 miliona evra koje ima kada je izgubio vlast? Pa, ne brine se o našoj budućnosti tako što ćete da postajete bogatiji. Da li je otvorena neka državna predškolska ustanova za vreme njihove vlasti? Ja se ne sećam. Da li je otvorena neka škola? Ne sećam se. Da li je otvorena neka bolnica? Ne sećam se. Da li je otvoreno neko porodilište? Ne sećam se. Dvanaest godina su harali Srbijom i postajali sve bogatiji. Šta motiviše prvorotku da rodi drugo ili treće dete? Ne samo onaj finansijski momenat, jedan od motiva jeste i to pod kakvim uslovima će da rodi to dete, u kakvoj zdravstvenoj ustanovi, kako će zdravstveni radnici da se brinu o njoj, kakve će uslove da ima, kakve ćemo predškolske ustanove da imamo, kakve ćemo škole da imamo, kakve ćemo fakultete da imamo. Hoće li deca da nam završavaju fakultet da bi imala diplomu, a ne mogu nigde da rade ili će da beže iz Srbije, kao što su bežali ranijih godina i decenija? Šta je urađeno za vreme bivše vlasti, bivšeg režima Dragana Đilasa u vezi svega ovoga? Podsmevali su se predsedniku Srbije, tada predsedniku Vlade, kada je obilazio škole i govorio da mora da se srede, na primer, i sanitarni čvorovi, pa su ga zvali premijer za toalete. Njima je to bilo smešno. Njima je bilo smešno pod kakvim uslovima se naša deca školuju, kakve su nam školske ustanove, kakve su nam predškolske ustanove. Bilo je samo važno da se dođe do novca. Ja mislim da je i ovolika mržnja rezultat želje da se ponovo dođe na vlast u Srbiju samo da bi se ponovo pljačkala Srbija, zato što u njoj sada ima više novca nego što je to bilo pre 12, 13 ili 14 godina. Povlađuju kada su naši ljudi bežali iz Srbije. Rekao sam da sam iz Požarevca. Požarevac je u Braničevskom okrugu, istočna Srbija. Imate sela koja više ne postoje. Za vreme njihove vlasti su prestala da postoje. Nemate u tom selu ni kuče da zalaje na vas. Takvu su nam Srbiju ostavili. I onda oni pričaju kako mi treba da vodimo Srbiju. I onda oni imaju toliko morala da kažu da smo mi lopovi, da smo bizoni, bubašvabe, magarci, gutači vatre. Lopuže i lopine najobičnije. Ništa za Srbiju nisu uradili, samo za sebe i za svoj džep. I napašće i ovaj zakon. I kakav god dobar zakon da donesete, napašće. I što ga više napadaju, da znate gospodine ministre, zakon je sve bolji. Jer njih najviše ljuti to što će novac koji država ima na određen način da vrati građanima, neće moći da završi u njihovom džepu kao što je to bilo dok su vršili vlast. I zbog tih rezultata i zakona koje donosimo, Dragan Đilas neprestano napada i predsednika i njegovu porodicu i SNS i Vladu i sve pokušava da izvgne ruglu i da predstavi kako Srbijom ne vlada prava Srbija, nego krezuba, nepismena i ono što sam već rekao kakvi su nam narodni poslanici - magarci, bubašvabe, bizoni, itd. Dragan Đilas još nije naučio da količina uvreda ne znači i količinu argumenata i da količina uvreda ne znači rezultat na izborima. Čak, štaviše, narod sigurno neće da glasa za takve ljude koji posle četiri ili pet godina postanu ni manje ni više nego deset hiljada puta bogatiji. Sa tom pričom su građani Srbije završili. Gospodine ministre, nadam se da ćemo u skupštinskoj proceduri imati još zakona koji će ovaj problem koji zaista opterećuje Republiku Srbiju da počnemo da rešavamo na pravi način i što je god moguće brže.
Hvala. Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Đorđe Komlenski, Marijan Rističević, Bojan Torbica i Ana Karadžić. Reč ima Adam Šukalo.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi ministre Dmitroviću, uvaženi narodni poslanici, dugo vremena već čekam da se javim za diskusiju, s obzirom da smo imali prošle sedmice važnu sednicu i važne zakone i da nismo imali svi prostora da prošle sedmice govorimo o samim izmenama i dopunama zakona u načelu, pa evo danas o amandmanima da se nekako ta diskusija objedini. Što se tiče amandmana, samo kratko da kažem, svi su izuzetno važni, o kojima treba da glasamo, a čini mi se da je najvažniji onaj da ove izmene i dopune u smislu širih prava koje će imati građani Srbije, roditelji, što je najvažnije, u svemu ovome da istaknemo, a samim tim i deca, da što pre stupi na snagu. To je ključna stvar današnje rasprave o ovim amandmanima. Šta god mi ovde rekli, najvažnije je da mi sada proširujemo mogućnosti, da podržimo svaku porodicu i svako dete, svaku majku u Srbiji. Ono što je ključno u samom Zakonu o finansijskoj podršci porodicama sa decom je ono što smo na samom početku u samom članu 1. definisali, a to su četiri stava koji kažu ovako: pod jedan - poboljšavanje uslova za zadovoljavanje osnovnih potreba dece; pod dva - usklađivanje rada i roditeljstva; pod tri - posebno podsticaje podrške roditeljima da ostvare željeni broj dece i četiri - poboljšanje materijalnog položaja porodica sa decom. Kada je ovaj zakon usvajan još 2017. godine, ja sam živeo tada u Republici Srpskoj i zaista sam pratio od prvog dana usvajanje ovog zakona i njegovu primenu od 2018. godine. Izuzetno sam bio i tada zadovoljan što je Republika Srbija ušla u ovako jedan sistemski važan zakon koji treba da upravo uradi nešto što je u nazivu vašeg ministarstva, poštovani ministre, a vi ste ministar za brigu o porodici i demografiji. Ja ne znam da li postoji teži i složeniji zadatak od naziva vašeg ministarstva, a samim tim i nadležnosti koju vi imate. I naravno da to nije u nadležnosti samo vašeg ministarstva, to je sublimacija praktično ukupnog rada svih ministarstava Vlade Srbije, politike Srbije, evo i predsednika Vučića, koji je primarno opredeljen i govorio je prošle sedmice, kada smo govorili o KiM, o problemu koji dole imamo, koliko je to važno pitanje. Ono je zaista i u ekspozeu Vlade Republike Srbije bilo jedno od najvažnijih pitanja. Kao što se sada vidi, mi idemo sa proširivanjem tih prava i u svakom slučaju da su to stvari koje će obradovati mnoge roditelje i mnogu decu u Srbiji. Ne postoji komparacija u regionu sa ovakvim sistemskim zakonom. Apsolutno niko u regionu nema ovakav zakon. Ima drugi zakon, a ovako objedinjen sistemski zakon koji podržava porodicu koja ima decu, ohrabruje porodicu i podržava decu, što je najvažnije, ne postoji. Ja ću vam reći, mislim da sam i pozvan i privilegovan, s obzirom da sam otac četvoro dece, da su mi se dva sina rodila u Banja Luci, jedan sin i jedna ćerka u Beogradu i da sam privilegovan i sa te strane što sam korisnik i ovih prava iz ovog zakona, jer mi se treći sin rodio ovde početkom 2019. godine i ćerka skoro pre dva meseca, pa, evo, upao sam i ja. S obzirom da je ovo sistemski zakon, da on podržava sve, nebitno na imovinski cenzus jer mi u svakom slučaju kao narodni poslanici jesmo privilegovani u odnosu na ostale građane Republike Srbije, ali smo posebno privilegovani u toj vrsti priče da možemo ovakve zakone danas da razmatramo, a ja sam privilegovan kao otac da mogu da i kroz ovu vrstu priče svojoj deci, kao i svaki drugi otac i svaka druga majka, da dodatnu podršku. To jeste i finansijska podrška u smislu svega ovoga kako smo to definisali, u smislu roditeljskog dodatka koji se definiše članom 23. Zaista niko u regionu, sa punom odgovornošću i komparacijom koju sam napravio u smislu zakonske regulative, nema takvu podršku, ni ovu jednokratnu, za prvo dete, ni ovu za drugo dete, koja se ostvaruje za dve godine u iznosu od 10 hiljada dinara, za treće dete gde je iznos preko 100 evra i za četvrto dete, 18 hiljada dinara. Naravno da bi trebalo početi razmišljati u kontekstu i za druge porodice, mnogi govore "višečlane", a ja mislim da je pravi izraz "mnogočlane" porodice, zato što je više i dvoje kad imate, a mnogočlana opet definiše da je tu malo više od dvoje dece u jednoj porodici. Kad govorimo o tome, hoću nekoliko stvari da kažem. Iako je ovaj zakon uspeo u mnogome da postigne svoj cilj iz člana 1, gde smo definisali to u četiri stava, a to je da malo sada nakon svih reforme koje su sprovedene u Srbiji i koje su omogućile prvo da mi usvojimo ovakav zakon, a s druge strane na finansijskim stavkama, u budžetu Republike Srbije, sprečavajući razne zloupotrebe koje smo danas maltene od svih kolega mogli da čujemo kako je to bivša vlast radila, ja moram da kažem, kad slušam uopšte o tome, loše se osećam. Bar ću ovu diskusiju da pokušam da preskočim, da im ne spominjem imena na bilo koji način, jer očigledno da se mi i dan danas bavimo posledicama svega onoga što su oni radili. Što se tiče ove teme, oni se ovom temom demografije, podrške porodica, nisu uopšte bavili, i to ne zato, ja to sad ne govorim ne zato što su oni naši politički protivnici, ne daj bože neprijatelji, politički protivnici je pravi izraz, već zaista kad pogledate podršku države, sistemsko zakonodavstvo koje je trebalo da bude podrška porodicama, deci, ne postoji takva regulativa. Prema tome, oni se tom temom nisu bavili, a sada iskaču sa strane. Ne znam ni ja, neko je ovde i spominjao bubašvabe. Kod nas, u mom kraju to zovu žohari, kad one crne, velike bube iz mraka izlaze kada se upali svetlo. Sada se u Srbiji upalilo svetlo. Mi smo doneli odluku da dižemo Republiku Srbiju, njen nacionalni ponos, sve njene simbole, da dižemo porodicu i sistemski podržavamo usvajanje ovakvih zakona, proširivanje mogućnosti koje nam opet daju nove finansijske stavke. Upravo zbog reformi mi imamo mogućnost da možemo usvojiti ovakve zakone. Možemo mi usvojiti ovde deset puta veće finansijske iznose, ali ako nema u budžetu… Znači, mi smo ušli u tu fazu da kao Boris Tadić nekad ide sa demagoškim floskulama, izgovara u Republici Srbiji, njenim građanima ono što sedativno utiče, u tom smislu reči da ih smiruje, a ne postoji ni jedna stavka koja može to opravdati, u smislu toga da možemo nešto da isplatimo, bilo to penzija juče ili bilo šta drugo. Znate ono – biće dobro. Biće dobro kad majka koja danas u „Narodnom frontu“ ili bilo kojem porodilištu u Srbiji rodi dete, pa sutradan kad malo dođe sebi popuni jedan formular i ništa više od toga ne uradi. Za mesec dana kad dođe kući, na bazi razvoja elektronske uprave, Kancelarije za IT Vlade Republike Srbije, portala „e-beba“, dođe na kućnu adresu rešenje, a na njen tekući račun koji je možda prvi put ostvarila neko primanje, recimo, neka žena u Negotinu, u Kragujevcu, u ruralnim područjima, i na njen račun legne 10.000, 12.000 dinara mesečno ili 18.000 ili 30.000 dinara, itd. To je konkretna stvar, to je konkretno poboljšanje i to je konkretna podrška, ali bih želeo nekoliko stvari malo šire da kažem. Daću nekoliko primera na koji način smo mi to radili i radimo i dalje. Evo, daću primer Beograda, Novog Sada, Niša, u smislu podrške i u drugim segmentima koji nisu finansijski, a i oni koji jesu finansijski u smislu, evo da kažem, predškolskih ustanova. Kolega Arsić je malopre govorio kako je bilo ranije, ajde sada da kažemo ovde u gradu Beogradu kako grad Beograd podržava sve one roditelje koji nisu dobili mogućnost da se upišu u javni vrtić, gradski vrtić i koliko grad Beograd finansira boravak svakog deteta koje ide u privatnu predškolsku ustanovu. Pa, da kažemo da za svako to dete grad Beograd plaća tu razliku između 5.500 dinara i da 22.500 dinara mesečno donira za svako dete u kontekstu priče njegovog boravka u privatnom vrtiću i da to svakom roditelju, imao jedno, dvoje, troje ili više dece, Bogu hvala, stigne na njihov račun. Dajte mi primer gde se to dešava još? To je prvi Novi Sad počeo, Beograd. Vidim da i Niš primenjuje i još mnoge lokalne samouprave da počinju sa tom pričom. Dajte mi primer grada u regionu koji daje takvu podršku. Nemojte mi reći da to nije podrška kada roditelji znaju da je njihovo dete zbrinuto, a finansijski grad stane iza vas na taj način da vi možete to finansijski da izgurate na mesečnom nivou. Znate, svaki roditelj koji ujutru ustane on brine, naravno, o svojoj deci, a mora da brine i o tome kako će neke stvari finansijski da iznese, kolike god bilo te potrebe. Jedan aspekt o kojem bih želeo ministru da kažem, koji je izuzetno važan, koji nažalost nije normiran, nije samo u nadležnosti vašeg ministarstva, sigurno je u nadležnosti i Ministarstva za socijalna pitanja i Ministarstva za obrazovanje, a to je delatnost čuvanja dece, dadiljska delatnost koja nije normirana nažalost u Srbiji, praktično nije nigde ni u regionu normirana. Izuzetno je važna ta podršku u smislu toga, ako već pričamo o usklađivanju, u ovom slučaju posla, obaveza, radnih aktivnosti, karijera i svega ostalog, pogotovo u urbanim sredinama, ko će vašu decu kad baš morate, a ne kao neku pošast da sebi stičete tu naviku, jer najvažnije je da budete uz svoju decu stalno, ko će vam pričuvati tu decu? Ko je u Srbiji uopšte ovlašćen da može da bude dadilja, da čuva, recimo, četiri sata nečije dete? Nažalost, mi nemamo sertifikovane dadilje, bebisiterke, itd, to rade različite organizacije. Reklamiraju se na društvenim mrežama, itd. Osnovni princip je preporuka. Zamislite, nažalost smo imali jako ružnih situacija koje su posledica svega onoga što su uzroci, možda i normativni u ovom smislu reči, koji podrazumeva… Vidite, vi poverite dete nekome, nemate pojma ko je to. Ili, da se nadovežem na tu vrstu priče. Podrška, ako pričamo o ovom zakonu koji nosi naziv „Zakon o finansijskoj podršci porodicama sa decom“, primarni fokus i tog cilja i ovog zakona nije samo roditelj, već primarni cilj je podrška detetu. Dete je u fokusu. Šta detetu danas osim ovih osnovnih stvari koje sam nabrojao za koje moraju svi teško da se izbore, ali, evo, ima i značajnu podršku države. Srbija sad brine o porodicama. Konkretno brine, gradovi brinu i ostaje sada vreme koje treba da se popuni u nekom drugom segmentu koje treba da bude kvalitetno u smislu podrške svakom detetu, pa makar to bio i aspekt čuvanja. Podrška izuzetnosti u razvoju dece je nešto čemu takođe trebamo da posvetimo pažnju. Deca idu na različite sekcije, na različite edukacije. Mnogo ljudi pruža na tržištu te usluge, niko nije proverio, sertifikovao različite trenere, različite edukatore, nastavnike, profesore kod kojih deca odlaze, mnoga i ostale. Važno je izuzetno pitanje i trebalo bi ga sistemski rešavati u smislu podrške deci, ali primarno brinuti o njihovoj i sigurnosti i svemu ostalom. Na kraju da kaže, od svega ovoga kada smo pričali o različitim podsticajnim merama kako i na koji način podsticati mlade bračne parove, da prvo, hajde da krenem od toga, iako je to jedan kružni tok, jer da uđu u brak, što bi trebalo izuzetno, kao bračna zajednica, da bude neki prvi korak, pa nakon toga da formiraju porodicu, odnosno da imaju decu, nakon toga da u svojoj karijeri, u svom životu radeći stvaraju preduslove da reše stambeno pitanje koje je izuzetno važno za stabilnost svake porodice, vaspitanje, podizanje dece, školovanje te dece, podrška. Sutra oni treba da se zaposle, da uđu u brak, da oni imaju porodicu. Jedan kružni tok koji nema vremensku razliku iako vreme između dve generacije se broji u decenijama. Ono što je važno u ovoj vrsti priče istaknuti je da sada nakon ovih osnovnih stvari bazični, koji su finansijska podrška, država Srbija je ušla u poziciju da može da razmišlja o tome na koji način još u perspektivi da podrži svaku porodicu, odnosno da ohrabri pogotovo mlade bračne parove, pogotovo u urbanim sredinama da ne kalkulišu, već da ulaze u bračne zajednice i da stvaraju i rađaju decu. Naravno, država Srbija je podržala sve one koji imaju problem u smislu dobijanja potomstva, u smislu vantelesne oplodnje, podrške u svemu tome i to je izuzetno važna stvar. Sve to čini jedan, da kažem, spektar sistemskih mera koje danas znače da je Srbija otišla mnogo, mada izazovi, brojke o kojima govorimo često, govore da moramo još, nažalost, mnogo više i više. Iz tog razloga ministre, želim da podržim sve vaše napore da inicijative koje će dolaziti ovde iz ovog visokog doma budu u pravcu podrške svake porodice, svakog deteta. Jer, od svega čini mi se danas što nam nedostaje, svakoj normalnoj porodici, mislim da je najveći deficit vreme. Imate danas, Bogu hvala, u Srbiji koja se podigla sa kolena, uspravila se, mogućnost da radite, da zaradite, da stvarate, ali radno vreme, radni životni vek se produžio, radni dan traje mnogo duže, ostaje sve manje vremena za decu. To je ono što je izuzetno važno i važno je da u tom ostatku od možda dva do tri sata tokom jednog dana kada roditelj dođe sa posla uzmu svoju decu, to vreme upotpunimo što bolje, a da država sistemskim merama opet podrži roditelje koji imaju decu, u smislu podrške što kvalitetnijeg vremena, koje će provesti, obrazovanja i sve druge podrške koja ide u tom pravcu. Iz tog razloga daću podršku, u svakom slučaju, za ove amandmane, za ovaj zakon i jako mi je važno da smo doneli odluku da Srbija ide napred i da je Srbija donela odluku da se njena deca rađaju i da im daje podršku u svakom smislu. U to ime, živela Srbija, živela sva njena deca.
Zahvaljujem gospodinu Šukalu. Reč ima Đorđe Dabić.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, uvaženi ministre, pred nama su izmene Zakona o finansijskoj podršci porodicama sa decom, kao i prateći amandmani, a mi ovim izmenama samo ispravljamo određene propuste kojih je ranije bilo, a tiču se naknada majkama za vreme porodiljskog odsustva, kao i pravima poljoprivrednih osiguranica, za koje članove zakona je Ustavni sud utvrdio da su neustavni. Mi na taj način pokazujemo da danas institucije slobodno mogu da rade svoj posao i da, bez obzira što Ustavni sud odredi da neke stvari koje mi ovde usvajamo nisu u skladu sa zakonom, mi postupamo upravo po svim tim instrukcijama iz Ustavnog suda, menjamo ove članove zakona koji nisu bili u skladu sa našim Ustavom. Mi to, naravno, radimo, ne samo zbog toga što je Ustavni sud tako rekao, već zato što nam je interes majki na prvom mestu. Drago nam je da su udruženja koja su i kod Ustavnog suda inicirala ovakvu presudu, kao što je „Mame su zakon“, čini mi se da je reč o tom udruženju, koja su pozdravile upravo ovaj naš današnji dan kada ćemo izglasati sve ove izmene koje su oni tražili, zato što zaista jesu majke danas zakon za sve nas. Potrebno je da one imaju još bolji status u društvu, zato što je problem sa natalitetom boljka sa kojom se mi suočavamo već 30, 40 godina. To nije problem koji smo mi nasledili, to je problem koji postoji već nekoliko decenija ovde. To je svakako danas kada imamo odgovornu vlast jedan od prioriteta i ove Vlade i prethodne Vlade, kada je predsednik Aleksandar Vučić 2018. godine inicirao upravo donošenje onog jednog velikog paketa mera podrške našim majkama i roditeljima sa decom. To, kažem još jednom, nije problem samo finansijske prirode, kao se često u medijima zna čuti. Da je to tako, imali biste situaciju da su najbogatije evropske države države sa najviše dece, a one najsiromašnije, afričke države i države Bliskog istoka, države sa najmanje dece. Upravo je, znamo i sami, situacija obrnuta, baš u najbogatijim evropskim državama imate najmanji broj dece. Taj slučaj možemo pogledati, ne moramo da idemo tako daleko, možemo da pogledamo i ovde kod nas. Dakle, u beogradskim opštinama Vračar, Stari Grad, Savski venac situacija je najgora, a u nekim manjim mestima imamo bolji natalitet. Posebno je lepa vest čuti da je u srpskim sredinama na KiM baš najveći natalitet u našoj državi. Dakle, to je ono što nas posebno zanima i to jeste pokazatelj da to nema toliko veze sa finansijama, već sa nekim drugim aspektima. Što se tiče tih nekih prognoza koje nisu tako dobre, danas je stopa deteta po majci 1,49, a to uopšte nije ni blizu one stope od 2,1 koja je potrebna za prostu reprodukciju. Znamo da godišnje nestane jedan grad veličine Vršca. Ali, ova Vlada i prethodna, kao što smo malopre i čuli, nije samo prosto konstatovala tu činjenicu kao što su radili mnogi pre nas, već se uhvatila u koštac sa rešavanjem ovog problema. Na takav način da smo doneli onaj jedan ozbiljan paket mera podrške roditeljima koji žele da se ostvare u ulozi roditelja. Adam Šukalo, moj kolega, upravo je o tome i govorio, da se sada ne ponavljamo. Dakle, 100.000 dinara dajemo za prvo dete. Nadam se da će taj iznos biti povećan, čuli smo najave ranije da će biti na 350.000 dinara i iskreno se nadam da je to nešto o čemu se može razmatrati. Dajemo jedan veliki iznos i za drugo dete, 10.000 naredne dve godine, za treće dete imate 12.000 dinara, za četvrto 18.000 dinara. To je prosto jedan dobar okvir koji treba da bude motiv za sve one koji nemaju dovoljno sredstava da se opredele da se ostvare u ulozi roditelja. Predsednik Aleksandar Vučić je baš pre neki dan ovde u Narodnoj skupštini podsetio da je ta mera dala dobre rezultate po najvišim opštinama na jugu Srbije, Toplici i tim južnim našim opštinama, jer se pokazalo da zaista ljudima ta mera znači. Kažem opet, i ovde u Beogradu gde je bolji standard ni ta mera ne daje toliko mnogo rezultata kao što se to vidi na primeru manjih mesta. Mi ćemo i dalje, nadam se, sprovoditi sve ove mere i truditi se da povećamo ove iznose. Iskreno se nadam da će do toga doći. Međutim, ključ za rešavanje problema nataliteta mislim da je i u popravljanju položaja mladih ljudi u Srbiji. Treba podsetiti da danas Vlada Republike Srbije i onim planom Srbija 2025 opredelila ogroman iznos sredstava za mlade, 600 miliona evra je opredeljeno upravo za rešavanje problema zapošljavanja kod mladih ljudi. To je ono što zapravo pokreće mladog čoveka, kada ima stabilan posao, kada ima finansije, da se ostvari u ulozi roditelja. Zaista mislim da je naša Vlada, ova sadašnja vlast i prethodna Vlada dosta toga uradila po tom pitanju. Mislim da se o tome mnogo i ne govori u javnosti, trebalo bi više da se govori koliko danas dajemo preko Fonda za razvoj, za ostvarivanje, za pokretanje različitih vrsta samozapošljavanja, za pokretanje biznisa, koliko danas Ministarstvo poljoprivrede finansira mladih poljoprivrednika. Zaista, imate situaciju da danas država mnogo više izdvaja novca i posvećuje pažnju mladima, ali negde mi se čini da oni nisu ni toliko dovoljno upućeni u sve te programe podrške koje danas država daje. Mislim da bi Ministarstvo na čijem ste čelu moglo da se posveti upravo tome da se mladima predoči šta je sve to što država danas njima daje. Imate i povoljne kredite, uskoro planiramo za mlade bračne parove, kada je reč o kupovini stana. Znamo da će biti kvadrat veoma pristupačan, po ceni od 500 evra po kvadratu. Znamo da i Ministarstvo za selo daje danas ogromna sredstva za kupovinu napuštenih seoskih kuća, 10.000 po bračnom paru. Imate i preko Fonda za razvoj mnogo projekata da se mladi zaposle. Opet, čini mi se da je negde glavna stvar mladim ljudima i čini mi se da to nije baš najbolji put da se negde traži veza za javni sektor, jer znamo dobro da su u privatnom sektoru mnogo veće mogućnosti i obično najveći problem je taj početni kapital. Država danas ima novca da vam da početni kapital, tako da zaista smatram da treba više promovisati tu ideju o preduzetništvu kod mladih da bi se oni zaista osmelili da uđu u neke poduhvate i da na taj način obezbede sigurnost. Danas država ima novca i želi da pomaže sve te dobre ideje, projekte, da prosto start-ap projektima daje veliki impuls svima da krenu da se bore za sebe i za svoje porodice, zato što je to način da kada hoćete nešto da radite zaista država može da vam da veliki impuls i da krenete da se ostvarujete i kao preduzetnik i u nekim drugim idejama. Nadam se da će sve ove mere o kojima govorimo dati jedan pozitivan ishod, zato što ova borba nije borba koju mi možemo i imamo luksuz da izgubimo, borba je upravo usmerena ka tome da opstane naša država, da opstane naš narod na ovim prostorima. Mi ovu bitku ne smemo izgubiti, jer ukoliko bismo se predali ne bi nas bilo na ovim prostorima, a to se svakako neće dogoditi zato što je naš narod znao da izađe iz mnogo većih problema kao pobednik. Kada ponekad tako i razmišljamo da je sve gotovo, da nema dovoljno mogućnosti da se popravi demografska slika, setimo se samo da je za vreme ustaničke Srbije, odnosno u vreme ustanka vožda Karađorđa svega u Srbiji bilo 300.000 ljudi. To neka nam bude na umu. Srbija je uspela da se oporavi u mnogo gorim situacijama, da ne pominjem Prvi i Drugi svetski rat kada nas je stradalo skoro tri miliona, pa smo opet uspeli da se oporavimo. I ova sadašnja trenutno loša, može se reći, situacija kada je reč o demografiji sigurno se može popraviti ako mi budemo dovoljno radili predano i ako se budemo zaista ovom problemu posvetili na pravi način, kako se danas i radi. Još jednom, mi ćemo podržati u danu za glasanje i predloženi zakon i sve amandmane. Hvala.
Hvala. Reč ima Đorđe Milićević.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući, gospodine Orliću. Poštovani ministre, poštovana predstavnice Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, kao što smo rekli u načelnoj raspravi, Poslanička grupa SPS, naravno, podržaće ovaj zakonski predlog, posebno amandman koji obuhvata više kritičnih grupa. Neko je tokom rasprave o amandmanima jako dobro rekao da kada su deca u pitanju nema mesta razlikama i nema tu mesta za politizaciju i nema tu mesta za političke floskule. Naravno da podržavamo, ministre, sve vaše napore, naravno da podržavamo sve vaše inicijative. Demografija svakako jeste jedan od prioriteta Vlade Republike Srbije. To je jasno definisano i ekspozeom premijerke Vlade Republike Srbije Ane Brnabić i tako je od 2012. godine, ali ne treba zaboraviti to. Naprotiv, smatramo, bar mi iz Poslaničke grupe SPS, da na to uvek treba podsećati, upravo zarad onih koji su u tom trenutku bili protiv tih mera, a to je period 2014. godine, jer mi danas ne bi mogli da govorimo o finansijskoj podršci, konkretno finansijskoj podršci porodice sa decom, ne bi mogli od marta meseca do danas da imamo jedan sistem koji funkcione, i ne samo da funkcioniše, već ostvaruje veoma dobre rezultate, ne bi mogli da izdvojimo tri veoma značajna paketa mera, najpre dva paketa od 800 milijardi dinara, pa onda poslednji paket od 257,1 milijardi dinara, što je ukupno 17,2% BDP-a, dakle, ne bi mogli ovoliki teret krize kao država da prihvatimo na sebe i da izbegnemo onaj najcrnji scenario koji je nažalost bio u nekim državama, ne želim da pominjem kojim, da nije bilo te 2014. godine i da te 2014. godine nisu postavljeni temelji jednog reformskog kursa Vlade Republike Srbije. To jeste bio hrabar, odlučan potez politički nepopularan u datom trenutku, ali nešto što je bilo nužnost, što je bilo neminovnost, jer Srbija je u tom trenutku bila na raskrsnici. Da li će odabrati put koji predstavlja u neku ruku spisak lepih želja, ono što bi građani želeli da čuju, ono što lepo zvuči, a ako bi se realno finansijski realizovalo došli bi do finansijskog kraha i finansijskog bankrota. Finansijski stručnjaci kažu negde do 2016. godine otprilike, a drugi put je ovaj put koji jeste bio težak i trnovit, ali smo došli do toga da imamo zdrav sistem koji je zasnovan na zdravim osnovama, koji nije zasnovan na politici i na politikanstvu, već je zasnovan na životu i na ekonomiji. Kada je reč konkretno o zakonu, još jednom želim da navedem najpre razloge zbog kojih ćemo kao poslanička grupa SPS podržati ovaj zakonski predlog. Pre svega, minimalna naknada zarade za vreme porodiljskog odsustva više ne može biti manja od minimalne zarade u Republici utvrđene na dan početka korišćenja prava. Mi smatramo da je to veoma važno. Zatim, utvrđen je gornji limit naknade zarade za vreme porodiljskog odsustva, odsustva sa rada radi nege deteta i odsustva sa rada radi posebne nege deteta. Tako će umesto dosadašnje tri prosečne zarade od 1. januara 2022. godine osnovica biti u visini do pet prosečnih zarada u Republici Srbiji. To je takođe još važnije, ne zna se šta je od čega važnije. Zatim, majkama koje su bile poljoprivrednici do 18 meseci pre rođenja deteta mogu da koriste zakonom predviđene ostale naknade po osnovu rođenja nege ili posebne nege deteta. Verujemo da će ova mera kojom se izjednačava majčinstvo svih majki gde god da rade biti još stimulativnija. Koliko je ovo važno za naše ruralne sredine koje su decenijama čuvale natalitet ne treba posebno naglašavati. Predlogom zakona se preciznije definišu uslovi za definisanje pojma jednoroditeljske porodice što je veoma važno sa aspekta ostvarivanja prava roditelja i dece iz jednoroditeljskih porodica. Zatim, sagledati mogućnost boljeg zakonskog rešenja naplate alimentacije kako bi se upravo zaštitila deca. Više se posvetiti pitanju prevenciju i sprečavanju nasilja u porodici što nažalost postaje sve izraženiji problem to je naš apel posebno u vreme kovida, nažalost. Naš zadatak je kako da donosimo zakone kojima ćemo svakoj porodici koja se odluči da ima potomstvo, a to su mladi ljudi da obezbedimo afirmativne uslove tako i da ukazujemo na propust u sprovođenju propisa ovoga puta propisi koji se odnose na društvenu i finansijsku podršku svim porodicama sa decom u potpunosti imaju našu podršku. E, sad to su razlozi zbog kojih će poslanička grupa SPS svakako u danu za glasanje podržati amandman koji je podržala Vlada Republike Srbije, jer smatramo da je potpuno opravdan, ali zakon u celini. Sa druge strane, gospodin Bakarec mislim da je danas govorio o jednom političkom aspektu i političkom delu i želim veoma kratko da napravim jedan osvrt i na taj deo. Znate, iz svega onoga o čemu je govorio gospodin Bakarec a imao sam prilike da pročitam i njegovu kolumnu nedavno na sličnu temu može se zaključiti samo jedno. Manjak političke moći i manjak političkog uticaja dovodi nažalost do onog najprimitivnijeg ponašanja. To više nije ni, rekao bih, najprimitivnije ponašanje, to je nasilničko i siledžijsko ponašanje. To nije politika niti je to suština politike i to nikada ne sme i ne može da postane norma društvenog ponašanja u Srbiji. To je nešto protiv čega moramo svi zajedno da se izborimo. Ono što ste govorili, a pomenuli ste brojne pretnje koje mi svakako osuđujemo, ali želim da vas podsetim, tu matricu pominjanja porodica, pretnje, je upravo osmislio jedan deo kvazi opozicije. Onda kada građani prođu ispod prozora jednog lidera kvazi opozicije, nazovite lidera kvazi opozicije, i nazovu ga tamo nekim imenom, onda imamo onu montiranu režiju i onu montiranu scenu, ako se sećate i one krokodilske suze, verovatno im je trebalo mnogo dugo da to izmontiraju. Ja bih mu lično poverovao, znate, poverovao bih mu da je možda mnogo ranije pozvao svoje drugare, svoje pajtose i rekao im lepo – hej otiđite kod gospodina Martinovića i izvinite se za to što ste uradili na sednici Administrativnog odbora. Otiđite kod nekadašnje predsednice Narodne skupštine Republike Srbije i izvinite se za ono što ste upali u kabinet, nasilnički i fizički upali u kabinet predsednice Narodne skupštine Republike Srbije. To se nikada od uvođenja višestranačkog sistema u Srbiji nije desilo. Da je pozvao svoje političke pristalice i rekao – hej, sramno je to što ste uradili i što ste sa srpskom zastavom pokušali da probijete bez razloga i da uđete u Narodnu skupštinu, jer mi smo u tom trenutku poslanici. Mogli smo i bez toga, bilo kada i u bilo kojem trenutku da uđemo u prostorije i hol Narodne skupštine Republike Srbije, ali verovatno su na taj način njih desetak, petnaest, koliko ih je bilo, želeli da simbolizuju neku snagu i neku moć. Simbolizovali su samo primitivizam i to je jedino što su uspeli. Znate, ne očekuju građani od političara sažaljenje, kako je to mislio taj lider kvazi opozicije, već očekuju rešenje. Pošto rešenja nema, ja ne mogu da mu verujem, kao što mu ne veruju ni građani Srbije. Onda je to samo politička magla. A u političku maglu građani Srbije su odavno prestali da veruju. Građani su veoma pragmatični kao birači i veruju samo u jedno, a to su rezultati. Rezultati su svakako na strani ove vladajuće koalicije od 2012. godine do danas. Ubeđen sam da će ti rezultati, znate, ma koliko oni govorili da je ova Skupština nelegalna i nelegitimna, pa ne vređaju oni nas, oni vređaju građane Srbije, degradiraju i vređaju građane Srbije koji su i u periodu kovida izašli na izbore i dali poverenje nekoj od političkih stranka. Želim da vas podsetim da je 2020. godine izlaznost bila negde oko 50% ili iznad 50%, ispravite me ako grešim, a 2016. godine je bilo 56%. E, sad obzirom da je bio period kovida, pa čekajte, bar neka se saberu, pa taj strah od izlaska na izbore i kovid je daleko jači od njihove političke moći. Pa, to je prosto i jednostavno. Ako iole imaju političke zrelosti i ako iole imaju političke mudrosti, ali izgleda da nemaju. Dakle, takva vrsta političke magle više u Srbiji ne može proći. O kakvoj hrabrosti, gospodine Bakarec oni govore? Pa, oni imaju hrabrosti taman toliko da zakažu konferenciju za novinare i da ne odgovore na pitanja novinara, već da prete novinarima, ili da pobegnu sa konferencije za novinare ili da se fizički i verbalno sukobljavaju sa novinarima. To je ta savremena demokratija i to je ta sloboda mišljenja, sloboda govora, sloboda izražavanja kako oni zamišljaju u Srbiji. Da su imali hrabrosti, mogli su bar jedno, da izađu te 2020. godine na izbore pa da konačno vide koliko vrede, odnosno koliko ne vrede. Ali, ja se nadam da ćemo to videti već u aprilu 2022. godine ili krajem marta 2022. godine. Ima ona kampanja koju vodi taj deo opozicije, oni kažu – dan posle. A, onda dan posle imate ovu njihovu družinu koja kaže – revanšizam i lustracija. E, to je jedini program. I nema drugog programa. Dakle, jedini program za koji se zalažu i koji su uspeli da osmisle su pretnje, revanšizam, lustracija. Što se tiče revanšizma, nismo ih se mi plašili ni od 2016. do 2020. godine, kada su bili ovde u sali. Nismo ih se mi plašili ni 5. oktobra 2000. godine, svi zajedno. Mnogo vas je bilo ovde 5. oktobra 2000. godine. Pa zar misle da ih se plašimo od 21 godinu nakon toga. Kada postavljaju to pitanje, uvek treba sami sebi da postave pitanje – gde su danas oni, a gde smo mi? Mi smo u Narodnoj skupštini Republike Srbije, mi smo glas naroda, mi smo predstavnici građana, ne zato što smo to mi želeli, nego zato su to građani rekli na izborima, demokratskim izborima koji su održani 2020. godine i ja sam potpuno ubeđen da će to ogromno poverenje i podrška biti potvrđena i krajem marta ili početkom aprila 2022. godine. A, što se tiče lustracije, ja nikako ne uspevam, pokušavao sam par puta, tim njihovim partijskim drugovima u nekim televizijskim duelima da objasnim da oni uopšte ne razumeju šta znači reč lustracija. A, da je do lustracije, oni treba da shvate da su odavno lustrirani. Najbolje lustraciju sprovode građani i to na izborima. Građani vam kažu na izborima da li ste za lustraciju ili ne. Nekima čak nije mogao da pomogne ni onaj Brus Li, iz Hong Konga sa nekoliko miliona dolara, pa je lustriran i tako će biti, ubeđen sam i 2022. godine. Da se ne bavimo previše njima, želeo sam samo da napravim kratak osvrt na ovo izlaganje gospodina Bakareca, nadam se da mi ne zamerate. Gospodine ministre, još jednom podržaćemo svaki vaš napor, svaku vašu inicijativu, jer zaista smatramo da je pitanje demografije u ovom trenutku prioritet u Srbiji. Zahvaljujem.
Hvala gospodine Milićeviću. Na član 14. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Odbor za rad, socijalna pitanja, društvenu uključenost i smanjenje siromaštva, prihvatio je amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima Marko Atlagić.
Poštovani potpredsedniče doktore Orliću, poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, samo nekoliko rečenica pošto su moje koleginice i kolege dosta toga rekli da kažem da podržavam ovaj Predlog za izmenu i dopunu Zakona o porodici, i ovaj amandman koji je Vlada Republike Srbije prihvatila i da kažem da porodica nije samo osnovna ćelija društva. Ona jeste, ali ona je osnovna istorijska, osnovna ekonomska, osnovna duhovna ćelija društva. Ja ću govoriti o porodici sa jednog drugog aspekta, kojeg vi danas ovde niste spomenuli iz razloga, poštovane dame i gospodo, zato što gospodin ministar Ratko Dmitrović se bavio pre nego što je bio ministar u Vladi Republike Srbije, baš sa ovog aspekta kojeg ću ja da kažem, a to je da je porodica i duhovna i nacionalna kategorija. Da porodica nije ugrožena, samo u ekonomskom mislu, nego i nacionalnom smislu. Ugrožena nam je srpska porodica u Crnoj Gori, srpska porodica u Hrvatskoj, srpska porodica u Severnoj Makedoniji. Ja ću malo više danas o tom aspektu da kažem, a hvala vam gospodine Dmitrović i vama i Vladi Republike Srbije i predsedniku Republike što ste i na ovaj aspekt ukazali i što radite, a bivša vlast nije imala ni sluha, već je radila upravo sa onim koji su to činili na zatiranju naše porodice i u nacionalnom i u duhovnom smislu. Poštovani narodni poslanici, u srpskoj, istorijskoj, ljudskoj i moralnoj vertikali u Crnoj Gori, bilo je više ljudskih moralnih nakaza i ništavila ili ti kako bi rekli braća Srbi u Crnoj Gori, ili „jada“. Milo Đukanović spada u sami vrh te vertikale. Bivši Srbi, Milo Đukanović, u narodu zvani „milogorac“ prekraja srpsku istoriju u Crnoj Gori. Verovali ili ne, ali verujem da znate, ali zbog građana predlaže formiranje Pravoslavne crkve nacionalnih Crnogoraca. Gle čuda. To niko nije radio od srpskih državnika u prošlosti. On kaže, citiram – mislim da je bolje da imamo Pravoslavnu crkvu koja će imati i svoje vernike. Dakle, ne Srpsku pravoslavnu, nego Pravoslavnu crkvu. Za bivšeg Srbina Milu Đukanovića je važno da taj epitet se izbaci. Znate čija je to teza poštovani građani? Ante Pavelića. Pa i on je tu tezu izneo i tražio, da se iz autokefalne Srpske pravoslavne crkve u Crnog Gori izbaci epitet srpski, a da ostane samo Pravoslavna, kako on kaže – „crna nacionalnih Crnogoraca“. Ovo podvlačim pa da vidite šta ovaj nakaza, od bivšeg Srbina radi. Svesno ide i na formiranje nove nacionalnosti u Crnoj Gori i to crnogorske. Poštovani građani Republike Srbije, uvaženi narodni poslanici, takva nacionalnost nikada u Crnoj Gori nije postojala. Od 10. veka do danas, i posebno to znaju istoričari. Samo usput da kažem, u svim udžbenicima u 19. veku stoji u Crnoj Gori žive Srbi. Nigde ne stoji – Crnogorci. I to bivši Srbi, Milo Đukanović, dobro zna. Ali, niko normalan neće dovoditi u pitanje državnost Crne Gore, još od 10. veka i to naši studenti vrlo dobro znaju. I dozvolite još nekoliko reči kada smo, da vidite kako se porodica naša u Crnoj Gori uništava. Milo Đukanović uništava, ne samo državni identitet, nego i nacionalni identitet Crnogoraca. Dakle, kada se radi o državnom identitetu, pa Crna Gora je država. Kaže on obnavlja, pa bila je od 10. veka, nema šta on da obnavlja. Nacionalni narodni identitet, stariji vekovi, ajmo od 10. veka, pa to braća Crnogorci i Srbi znaju svaki ovako razmišlja i ne sme da kaže od njega. To je suština, e sada vidite, kako je nacionalni narodni identitet stvoren u Crnoj Gori i šta čini, a šta Milo Đukanović uništava i kako naše porodice u Crnoj Gori, preko SPC. Zatirao je korene, i to srpskog jezika, srpskog ćiriličnog pisma, srpske kulture i srpskih običaja, srpske ćirilice. Staroslovenskim jezikom su govorili i Srbi, Hrvati, Crnogorci i sve do 10. veka, do 1925. godine, odnosno do 1928. godine, kada su napustili staroslovenski i Hrvati i ostali i uzeli za svoj tuđi jezik. Koji je to tuđi jezik, rimski, latinski i nije tačno ono što smo danas ovde čuli. Srpska ćirilica je srpsko nacionalno pismo i molim vas da čujemo to u ovom parlamentu. Ne mešajmo. Latinica nije srpsko nacionalno pismo Hrvata. Ona je srpska koliko i hrvatska, jer su Hrvati u X veku posudili latinsko pismo od Latina Rimljana i latinskim pisali u Saboru sve do 1835. godine, ja sam pratio dosta od 1837. službeno na zapisnicima. Vi ako vam je dosadno, ne morate da slušate, ali bilo bi ipak dobro da čujete neke stvari koje možda i niste čuli. Kako Đukanović misli da obezbedi vernike za Pravoslavnu crkvu nacionalnih Crnogoraca, evo ja ga pitam? Kako i gde su ti vernici? Samo da vas podsetim, ima jedna televizija pod kontrolom Dragana Đilasa koja kaže ima ko da pamti, ali 24 časa lažima. Kako vidite ja ovde nikada napamet ne pričam uvek citiram i činjenice iznosim i voleo bih i da me on demantuje i Đilas i Jeremić. Pa, evo Đilas na 30 pitanja još ni na jedno nije odgovorio, ponavljam i stalnu ću mu ponavljati. Evo, da vas podsetim 2006. godine Đukanović je izdvojio Crnu Goru iz državne zajednice sa Srbijom. Suprotno većini Crne Gore referendumom, pa to svedoči Jovan Markuš tzv. belom knjigom na 290. strana svi dokumenti, pa to Amerikanci svedoče da ih ne nabrajam, njihovi autori. Bilo bi dobro da mi kao poslanici malo uđemo u te stvari, pa da vidimo šta se radilo, pa bi drugačije mogli odgovarati Draganu Šutanovcu jutros kad iznosi da smo upravo mi koji ovde sedimo danas da smo mi ratni huškači, a čuće me na kraju ko je ratni huškač. Idemo dalje, 12. maja 2020. godine uhapsio je Milo Đukanović u narodnu zvani kao Milo milogorac bivši Srbin, nakon Svetovasilijske litije u Nikšiću, verovali ili ne, Vladiku Joanikija, sada mitropolita, i dobro zapamtite vi koji često komuniste kritikujete. Komunisti za vreme 45 godina vladavine nikada, nikada nisu uhapsili ni jednog vladiku, nek mi neko kaže. Juče je moj uvaženi kolega rekao da je Milo Đukanović – pa, on nije komunista, on je bio. Pa, bio je i Stipe Mesić nekad, pa mu je i stric Marko učlanio se 1945. godine, itd, a bio ustaša. Dakle, ni jednoga vladiku i nisu se mešali u crkvene odnose. Mi koji smo iz tog perioda vrlo dobro znamo. Da ja ovo skratim. Poštovani građani, poštovana slobodna Crna Goro, slobodna od kad je Đukanović izgubio većinu, mladi i stari su u Crnoj Gori konačno shvatili, mladi i stari ponavljam, da je Srpska pravoslavna crkva u Crnoj Gori poslednja i najveća brana onoga što nas čini ljudima, to je poslednja brana verskog identiteta i kad to jednom narodu, u ovom slučaju srpskom, bilo kome gazite, onda se kosmička energija digne i ruši sve pred sobom. To vrlo dobro znaju oni koji se bave identitetom. Idemo dalje. Ne uništavaju nam se porodice samo u Crnoj Gori, nego i u Hrvatskoj. Ali, dozvolite sada da kažem o Crnoj Gori jednu rečenicu i Srbima u Crnoj Gori. Emitovanje pesme hrvatskog pevača i deklarisanog ustaše Marka Perkovića Tompsona na Dan pobede, pazite na Dan pobede nad fašizmom, na crnogorskoj državnoj televiziji je reafirmacija aveti fašizma, koji Srbi u Crnoj Gori nikada nisu baštinili. Nikada. Idemo dalje. Severna Makedonija štampala je Marku znak zahvalnosti Hrvatskoj u granicama bivše NDH. Kako nam se porodice osećaju u Makedoniji vrlo dobro znamo. I tamo su nam preverili Crkvu, još 1963. godine, tada još nisu ni priznali. Predsednik Severne Makedonije Stevo Pandarovski, pored toga je izjavio da podržava državu kosovo. Zamislite čuda. Gospodine Pandarovski, kako bi bilo da ja sad ovde kažem da ne prihvatam Severnu Makedoniju u sadašnjim granicama? Vidite, mi ćutimo ovde. Ko se to meša u čije unutrašnje odnose? Da li smo se mi mešali u odnose sa Crnom Gorom? Da li smo se mešali u Makedoniji? Nismo. Nikada nismo. Znate šta, nije fer da se mešaju u naše unutrašnje odnose. „Kosovo je sastavni deo Republike Srpske.“ Gospodine, Pandarovski, gospodine Milo Đukanoviću, vi ste upravo komšije. Problem ljudskih prava na Kosovu sa Zapadom i vašom štampom preorijentisali ljudska prava na teritorijalna prava. To nema nigde na svetu. Nađite mi primer na svetu, zajedno sa bivšom vlasti. Danas to izvlači Aleksandar Vučić kojeg satanizujete ovde u punih 24 časova, i ne samo njega, nego i njegove saradnike i narodne poslanike. Idemo dalje, da vidite u okruženju šta se radi i šta se sprema u budućnosti. U Sarajevu je održana, u isto vreme mi sa ustaškim zločincima. Da li je tačno? Tačno je, gospodo. Gde su naši novinari? Da li su oni pisali o tome? Nisu. Većina tome daje podršku. Mi se ne mešamo u unutrašnje stvari Bosne i Hercegovine, ali imamo jedan deo iz opozicije koji kaže da se mi mešamo. Mi nikada nismo govorili u ovom visokom Domu o tome. Među njima jeste i Milan Antonijević vodio nevladinu organizaciju i dao ostavku. Video je da ga je sramota, i gle čuda, otišao je u leglo svoje da doktorira na Filozofskom fakultetu, a ne pravo, etnologiju. Doktorant. Znate šta je on rekao? Citiram: „Srbija se na destruktivan način meša u probleme Bosne i Hercegovine.“ Neka kaže jednu rečenicu, citat, kad smo to učinili. Ima ko da pamti. Odgovaram onoj televiziji pod kontrolom Dragana Đilasa, u ovom Domu ima ko da pamti. Idemo dalje, poznati lingvista Milo Đukanović odgovaram ti, Dalibor Brozović, inače poznati hrvatski lingvista i jedan od osnivača Hrvatske demografske zajednice i nekadašnji zamenik predsednika Hrvatske Franje Tuđmana, svojevremeno je na pitanja… Inače, da kažem, profesor na mom fakultetu, imao sam priliku da sam vodio Republičku zajednicu za nauku, bio mi je član predsedništva Republičke zajednice u Hrvatskoj za nauku, dakle, on je na pitanje – zašto prosečni iz Crne gore dobijaju priliku da brane doktorate u Zagrebu, odgovorio, citiram: „Da, sve je to istina. U pitanju su diletanti, ali su nam potrebni kao naša ekspozitura u Crnoj Gori, jer treba da rade na dokazivanju različitosti crnogorskog identiteta u odnosu na srpsko i približavanje Crne Gore Hrvatskoj, pa su im potrebna naučna zvanja kako bi njihove teze dobile privid naučnog istraživanja i … koja bi njihova reč imala bolji odjek i težinu crnogorskoj javnosti.“ Završen citat. Da li ima nešto sporno? Da li vam je jasno sada šta rade to? Sekula Drljević čije je ideje prihvatio sadašnji crnogorski Milo Đukanović završio je studije u Zagrebu, a tokom saradnje sa Pavelićem lansirao je tezu, citiram – agresivna srpska politika je kriva za sve probleme na Balkanu. Završen citat. Čije su ovo teze, poštovani građani? Da li vi prepoznajete? Čije su to teze u Hrvatskoj danas? Čije su to teze u Makedoniji? Čije su to teze u Srbiji ovde? Opozicije naše, ne sve, ali jednog dela opozicije. Da ja dalje ne širim, ali da ipak neke stvari još kažem. Vidite, ovde ste spomenuli Vuka Jeremića, tog vođu međunarodne bande lopova i prevaranata, a gle čuda i ne samo to, dobio je od prekjuče novi epitet – batinaš, vođa batinaša u pokušaju, jer je došao izvršiti tuču u Predsedništvu. Ja ga sada pitam po ko zna koji put, on vodi Centar za međunarodnu saradnju i održivi razvoj, evo, pitam - gospodine Vuče Jeremiću, izađite na TV pod kontrolom vašeg Đilasa i odgovorite mi na pitanje da li je tačno da ste dobili 200.000 dolara iz Mongolije za svoj Centar za međunarodnu politiku i održivi razvoj, a do danas niste objasnili, stalno pitamo, na osnovu kojih usluga ste to, Vuče, dobili? Evo, samo još jedno pitanje ponavljam - da li je tačno da je u vremenu od 2013. do 2017. godine dobio čak 7,9 miliona dolara iz različitih sumnjivih izvora? Zato mu smeta Aleksandar Vučić, što ne može više da to radi. Prošlo vreme. Džabe ste krečili, gospodine Vuče. Kada bi doživeo ono što ste doživeli od novinarke Miletić, pa ne bi i izlazio nikad među narod, sramio bi se sam sebe, ali ti nemaš obraz, jer ti je deblji od mog đona. E, to je suština. Dalje, 4,5 miliona dolara uplatile su mu fantomske energetske kompanije koje posluju u Šangaju i Hong Kongu, je li tačno ili ne, gde su operisali njegovi bliski prijatelji i saradnici uhapšeni u SAD i osuđeni zbog korupcije i pranja novca, Patrik Ho i Šejk Tidijan Gadio. Spomenuli ste Lozoju. To mu je brat sa Harvarda. Znate šta je Vuk na Harvardu, ja sam svojevremeno govorio, nije to taj fakultet sa Hardvarda, a o tome ćemo drugom prilikom, ali još samo jednu rečenicu. Vuk Jeremić je dobio 120.000 dolara od Katara, ambasade u Berlinu 200.000 dolara. Evo, pozivam te, Vuče Jeremiću, da građanima Srbije objasniš na ime čega si dobio silan novac iz inostranstva, a ja znam i imam hrabrosti da ti kažem - prodao si Kosovo sa onim postavljenim pitanjem i slave te u tzv. državi Kosovo bolje nego Hašima Tačija. Je li tačno Vuče Jeremiću? Evo i kad si prodao. Neću ništa napamet da pričam. Vuče Jeremiću, vi ste kao član balkanske i međunarodne bande lopova i prevaranata u razgovoru sa američkim kongresmenom Tedom Doom, decembra 2008. godine, izjavili: „Ulazak Kosova i Metohije u UN najbolje je čemu Srbija treba da dr nada.“ Time ste, Vuče Jeremiću, zabili nož u leđa sopstvenoj zemlji i svrstali se na čelo tima izdajnika i bitangi naše zemlje. Ja dalje o Vuku Jeremiću neću da govorim, ali moram da kažem da je sramota ono što nam rade mediji pod kontrolom Dragana Đilasa. Znate šta rade? Snimaju filmove po sat, sat i po vremena, sve u svrhu satanizacije Aleksandra Vučića, kako bi ga zbacili sa vlasti i doveli Srbiju ponovo na ivicu bankrota. To rade u dosluhu sa ovima iz susednih zemalja o kojim sam govorio. Pa, gle čuda ko se pojavio, ko kritikuje - Dragan Šutanovac, zvani zgrabi novac. Pa, taj je pokrao za onaj softver, više platio na VMA kad je ministar bio za opravku, nego što tri softvera su onda nova koštala. A na Vračaru? Paša sa Vračara. I ima prst obraza, uništio vojsku, kaže da nije penzionisao, a 28 generala najboljih je penzionisao. Ima ko da pamti u ovom domu. Idemo dalje. Što se tiče porodice u Hrvatskoj, gospodine ministre, vi to vrlo dobro znate, jer ste se i pre nego što ste ministar bavili, tamo su uništene srpske porodice, preverene, kao i u Crnoj Gori. Ja ću samo jedan citat zbog vremena. Edo Murtić, koga vi sigurno znate kao slikara, 2003. godine, objavljeno u časopisu „Identitet“, broj 61 na stranici 8. do 11. kaže ovako, molim vas da vidite kako je Hrvatska uništavala srpske porodice duhovno. Bilo mi je strašno. Mučilo me je to što sam od Tuđmana čuo nekoliko meseci pre izbora 1990. godine. Došao je u moj atelijer, misleći da će od mene napraviti svog Augustinčića i oduševljeno počeo pričati o tome da Hrvatski narod mora krvlju dobiti svoju državu, da će mu on sa HDZ-om napraviti ono što Pavelić nije uspeo 1941. godine, da će 50% Srba morati spakovati kofere i odseliti. Tako su nam porodice, gospodine Marinkoviću, uništavali, a 50% ostalih ili postati Hrvati ili nestati. Tako su nam preveravali ne samo 1941. godine 320 hiljada Srba preveli u katoličku crkvu, nego u ovom ratu 34 hiljade, a od toga 12 hiljada srpske dece. Da li hoćete da vam imena govorim, Dragane Đilas, Vuče Jeremiću i Dragane Šutanovac? Pa, neka vam naš patrijarh kaže. On je bio mitropolit i vršio popis. Samo u području bivše Mačvanske eparhije čitave porodice su preverene. Tako su duhovno ubijali našu porodicu u dosluhu sa ovim ovde unutra. Kada smo već kod tog dela, još jednu rečenicu. Nikada vi, gospodo iz bivšeg režima, to radite sada sve jače i jače, da vas nisam čuo da ste rekli da smo mi krivi za rat devedesetih godina. Ja ću samo jednog Hrvata da citiram, a to je Boljkovac, koji je rekao – Hrvati su napali protivtenkovskim oružjem Srbe u Borovu Selu da bi isprovocirali rat i iz tog razloga su srušili i most u Osijeku, 12.02.2009. godine. Isto Boljkovac, citiram, tako 1991. godine prvi su napadnuti Srbi i Jugoslavija, a ne Hrvatski. Gojsko Sušak, Branimir Glavaš, Vice Vukojević, protivtenkovskim oružjem su napali Borovo Selo da bi isprovocirali rat, završen citat, „Slobodna Dalmacija“, Split, 13.02.2009. godine. Pa, kako vas, bre, nije sramota, Šutanovac, reći da smo mi ratni huškači? Najlepše u našim biografijama jeste što smo bili na strani svog naroda i države. Nikakvi doktorati, nikakve knjige koje pišemo, nikakvi naučni radovi. To niko više ne tvrdi. Čejs Beker sasvim drugačije kaže. Pa, on, državni sekretar SAD, 1992. godine kaže – Hrvati su poveli rat. Uveravao sam Tuđmana da da Srbima autonomiju, kaže – ne, neće nam dati Srbi državu, vodićemo taj rat. Završen citat. Da ja privedem ovo kraju. Na kraju ipak moram, nemojte se ljutite, nekoliko rečenica još da kažem, da upitam ove iz opozicije, a vi odgovorite isto, poslanici i građani Srbije. Ja ću pitati, a neka građani odgovaraju. Ko je prvi u Srbiji obeležio NATO agresiju na našu zemlju? Pa, Aleksandar Vučić. Pa, ovi nisu smeli da kažu „agresija“ nego „intervencija humanitarna“. Ko je prvi rekao neću u NATO? Pa, Aleksandar Vučić. Ko je prvi zapadu rekao – nećete me sprečiti da sarađujem sa Kinom? Pa, Aleksandar Vučić. Ko je prvi rekao – neću uvesti sankcije Rusiji? Sprdali se sa tim. Pa, Aleksandar Vučić nije uveo. Ko je prvi podigao Vojsku Srbije na zavidan nivo? Pa, Aleksandar Vućić. Tadić je rekao – šta će mi vojska 2008. godine, a juče sasvim drugačije kaže. Ima ko da pamti. Ko je prvi posle 175 godina vratio 166. list Miroslavljevog jevanđelja iz Sankt Peterzburga u Srbiju? Pa, Aleksandar Vučić. Ko je danas jedini i poslednji slobodni vladar u Evropi? Pa, Aleksandar Vučić. Navedite mi i jednog. Nema nijedan drugi. Ko je prvi podigao spomenik ocu srpske srednjovekovne države posle 800 godina? Aleksandar Vučić. Predstavnici bivšeg režima sprdnju prave od toga. Ko je prvi posle 30 godina sproveo sveobuhvatne reforme u Srbiji? Aleksandar Vučić. Ko je prvi u poslednjih 30 godina najviše sagradio bolnica, domova zdravlja i kliničkih centara? Aleksandar Vučić. Ko je prvi u svom mandatu i ko je najviše sagradio auto puteva, ulica i mostova? Aleksandar Vučić. Evo ja ih pozivam da to demantuju. Ko je najzaslužniji od srpskih vladara da se sagradi hram Svetog Save na Vračaru, najlepše pravoslavno crkveno zdanje na svetu? Aleksandar Vučić. Nikada ga oni ne bi sagradili. Ima toga dosta. Da dalje ne nabrajam. Da završim ovo rečenicom. Dok naš predsednik Vučić svakodnevno vraća međunarodni ugled naše zemlje, sprovodeći politiku mira, politiku bezbednosti, politiku solidarnosti, ne samo naših građana, nego i regiona, politiku prosperiteta ekonomskog i modernizacije Srbije, dotle Dragan Đilas, Vuk Jeremić i Boris Tadić pune svoje džepove po raznim destinacijama i ne samo to, nego blate svaki uspeh Srbije. Živela Srbija u to ime.
Hvala, profesore Atlagiću. Reč ima Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Orliću. Uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ja ću biti vrlo kratak i unapred se izvinjavam, gospodine Orliću, ako ću se u nekom trenutku na kratko udaljiti od same teme amandmana, koji svakako podržavam. Naime, Haški tribunal je pre nešto više od sat vremena u prvostepenoj presudi, dakle u ponovljenom postupku, nakon 18 godina trajanja procesa, osudio na po 12 godina Jovicu Stanišića, nekadašnjeg načelnika Službe državne bezbednosti Srbije, Franka Simatovića, komandanta specijalnih jedinica Službe državne bezbednosti. Ovo je ko zna koji po redu dokaz da je Haški tribunal isključivo politička institucija i da se u svom radu isključivo rukovodi politikom, da je intencija da se Srbija i srpski narod proglase kao jedini krivi za sve zločine koji su se dešavali 90-ih, da je Srbija jedinica kriva za sve ratove i za svo zlo koje se desilo 90-ih godina. Kako drugačije protumačiti činjenicu da su Srbi ukupno dobili sedam doživotnih i 967,5 godina plus ove kazne danas, plus broj godina Srba koji su osuđeni pred pravosuđem BiH u procesima koji su transferisani od strane Haškog tribunala, a da s druge strane pripadnici drugih naroda gotovo da i nisu osuđeni ili ako su i osuđeni to bi bile, slobodno možemo reći, simbolične kazne. To sve govori da smo bili u pravu kada smo upozoravali, kada smo navodili da će se pritisci na Srbiju nastaviti u narednom periodu i da će se pojačavati u danima koji dolaze. Nije ni malo slučajno da se ti pritisci upravo danas intenziviraju, upravo u vreme kada je Srbija, slobodno možemo reći, postala apsolutni lider na Balkanu u ekonomskom smislu, kada je Srbija apsolutni lider na Balkanu u vojnom smislu, kada se Srbija uspravila, kada se više ne saginje i ne izvinjava i onima kojima treba i onima kojima ne treba, na svakom koraku, na svakom mestu i kada je kriva i kada nije kriva, kada je Srbija postala ponosna konačno, kada je Srbija u stanju da gradi auto puteve, puteve, infrastrukturu, pruge, mostove, bolnice, škole, vrtiće i sve ostalo, kada je u stanju da pomogne svom narodu koji je ostao da živi van granica Srbije. Naravno da smo zbog toga krivi i naravno da smo im krivi i mi koji podržavamo politiku Aleksandra Vučića i sam Aleksandar Vučić koji im je svakodnevni krivac za sve i svašta i naravno da smo krivi zato što je Srbija prestala da bude nemoćna, krivi smo zato što Srbija više nije bespomoćna, zato što Srbija više nije ponižena i kao što bi naš kolega i prijatelj, poslanik u crnogorskom parlamentu Milan Knežević, rekao – krivi smo zato što smo Srbi. Zahvaljujem.
Hvala. Na član 21. amandman je podnela narodni poslanik Milanka Jevtović Vukojičić. Vlada i Odbor za rad, socijalna pitanja, društvenu uključenost i smanjenje siromaštva prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima Milanka Jevtović Vukojičić.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovani ministre sa saradnicom, poštovane kolege narodni poslanici i poslanice, poštovani građani Republike Srbije, zakon o izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj podršci porodici i deci i te kako je značajan, jer pokazuje da država na odgovoran način podržava dobrobit porodice, dobrobit dece i dobrobit budućih generacija. Zahvaljujem se, naravno, i na usvojenom amandmanu. On se odnosi na stupanje na snagu zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj podršci porodici i deci, a to je od dana objavljivanja u „Službenom glasniku RS“, s obzirom da se njegova primena očekuje od 1. jula 2021. godine. Ono što želim da istaknem jeste da je Srbija danas ekonomski jača, da Srbija pokazuje pozitivne rezultate i krupnim koracima korača napred u mnogim društvenim sferama. Zahvaljujući ekonomskom napretku, zahvaljujući stabilnoj državi, ona može da pomogne i onom delu koji se odnosi na socijalno-zaštitnu funkciju države, a socijalno-zaštitna funkcija države upravo je jedan od elemenata izmena i dopuna Zakona o finansijskoj podršci porodicama sa decom. Moram da istaknem, po ne znam koji put, da od 50-ih godina prošlog veka Srbija se suočava sa negativnim prirodnim priraštajem, ali niko o ovome nije vodio računa do predsednika Republike Aleksandra Vučića. Prvi koji je problem nataliteta izvukao duboko zatrpanog negde od strane prethodnih vlasti pod tepih upravo je Aleksandar Vučić koji je pitanju demografije i populacione politike dao i te kako značajan doprinos, a što pokazuje da Vlada Republike Srbije 2020. godine dobila i posebno ministarstvo, a to je Ministarstvo za porodicu i demografiju koje treba da ima značajan doprinos i da ostvare vrlo značajne rezultate na polju podrške populacionoj politici, jer jedan od elemenata populacione politike svakako jeste i ovaj zakon. Ono što takođe želim da istaknem jeste da ovaj zakon, sem što utvrđuje minimalnu naknadu zarade za vreme porodiljskog odsustva zaposlenoj ženi, a to je da ta zarada ne može biti manja od minimalne zarade u Republici Srbiji, ona u potpunosti izjednačava i žene koje su osigurane po osnovu poljoprivrede sa drugim zaposlenim ženama, a koji se odnosi na osnovicu, odnosno i kod njih se osnovica uzima 18 meseci za isplatu naknade radi nege deteta. Moram da kažem da zahvaljujući ekonomskom napretku, ekonomskom jačanju Srbije, ali zahvaljujući i prepoznavanju vašeg ministarstva i ranijeg Ministarstva za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja, ali i Ministarstva za finansije i udruženja, odnosno nevladinih organizacija koje u fokusu svog rada imaju porodicu i decu, ovaj zakon se bavi i jednom, odnosno stavlja u fokus zaštite i jednu posebno osetljivu kategoriju majku, a to su majke koje su na tržištu rada i koje primaju novčanu naknadu po osnovu nezaposlenosti. Naime, ove majke mogu da produže pravo na primanje novčane naknade radi posebne nege deteta ukoliko nadležna komisija Fonda penzijskog i invalidskog osiguranja utvrdi da kod deteta postoje smetnje u mentalnom razvoju i uopšte ukoliko postoje neke poteškoće u razvoju deteta. Moram da istaknem da ovaj zakon i te kako prepoznaje jednoroditeljske porodice i da je i te kako značajan sa aspekta zaštite i samohranih roditelja, ali takođe da je značajan i sa aspekta dodatne podrške koja se daje roditeljima i deci sa invaliditetom. Kod jednoroditeljskih porodica davanja koja proizilaze iz ovog zakona a tiču se, na primer, dečijeg dodatka, uvećava se za 30%, a kod roditelja koji imaju decu sa posebnim potrebama, to uvećanje može da ide i do 80%. Ovaj zakon u stvari pokazuje da se na njemu radilo u si-energiji, odnosno da se multidisciplinarno radilo i da se radilo i na socijalnom aspektu, i na zdravstvenom aspektu, i na obrazovnom aspektu. Da li su ikada deca koja pohađaju srednju školu mogla da koriste pravo na 13. dečiji dodatak? Nikada, do Aleksandra Vučića i zakona iz 2018. godine. Zašto je značajno da deca koja pohađaju srednju školu dobiju taj 13. dečiji dodatak? Zato što se na taj način želelo da se poveća obuhvat dece koja pohađaju srednju školu, jer se u stvari pokazalo da je obrazovanje u direktnoj uzročno-posledičnoj vezi sa siromaštvom. Znači, deca koja ne završavaju osnovne škole, srednje škole, imaju mnogo manju mogućnost za zaposlenje, a naravno, i ako se zaposle, njihove naknade za rad mnogo su manje. Ova Vlada je učinila, kao i politika Aleksandra Vučića, puno za povratak mladih u našu zemlju, ali zato da mladi ljudi ostanu u našoj zemlji, da se zapošljavaju, da stvaraju svoje porodice i potomstvo, da čuvaju svoju zemlju za sebe, za svoje generacije i generacije koje dolaze. Prema istraživanju jednog bečkog instituta za međunarodne ekonomske odnose, Srbija je od 2015. do 2019. godine bila zemlja sa prilivom mozgova, a ne odlivom mozgova. U Srbiju se vratilo 90 hiljada mladih ljudi, uglavnom onih koji su završili fakultetsko obrazovanje i koji žele da svoj doprinos daju u svojoj zemlji, da svoje snove i svoju porodicu stvaraju ovde u Srbiji. Takođe želim da istaknem da je u vreme tajkuna i pljačkaša narodnih para, Dragana Đilasa, Vuka Jeremića, nezaposlenost mladih u ukupnoj populaciji nezaposlenih iznosila 50%. Rekordnih 50%. A onda se pitaju zašto su mladi u njihovo vreme odlazili? Pa, zato što nisu mogli da se zaposle u svojoj zemlji, zato što su odlazili trbuhom za kruhom. Danas se mladi ljudi vraćaju u zemlju, jer ovde vide perspektivu za svoje usavršavanje, za svoj opstanak, za svoje plate koje će zadovoljavati njihove egzistencijalne potrebe i, naravno, davati osnov da stvaraju svoje porodice. U skladu sa planom "Srbija 2025", predviđeno je 14 milijardi evra za novo lice Srbije, od toga 700 miliona evra za mlade, kako bi mladi ostajali u ovoj zemlji, kako bi zemlja dalje krupnim koracima koračala napred, u skladu sa politikom koju je trasirao Aleksandar Vučić i kako Srbija nikada više ne bi bila na strani gubitnika, već uvek na strani pobednika. To građani Srbije prepoznaju. Građani Srbije prepoznaju laž, građani Srbije prepoznaju obmanu, građani Srbije prepoznaju pljačku, građani Srbije prepoznaju nasilništvo Dragana Đilasa, Vuka Jeremića i drugih pljačkaša narodnih para, ali takođe prepoznaju i patriotizam, rad, odgovornost i rezultat Aleksandra Vučića i zato će žuti tajkuni otići na smetlište istorije, da se koprcaju u sopstvenoj mržnji i blatu. Zahvaljujem.
Pošto sam morao da obrišem listu, samo bih pozvao one koji su bili prijavljeni, a žele i dalje da govore, da se ponovo prijave. Reč ima Snežana Paunović.
Zahvaljujem, potpredsedniče Orliću. Uvaženi ministre sa saradnicom, poštovane kolege, građani Srbije, već smo pričali o ovom, rekla bih, izuzetno važnom zakonu. Međutim, svesno sam se javila bukvalno po amandmanu koleginice Milanke, zato što i on govori kolika je rešenost ovog saziva parlamenta i ove Vlade da se ozbiljno bavi ovim pitanjem, pa je intervenisala na činjenicu da zakon ne stupa na snagu osmog dana, kako je bilo predviđeno, nego danom donošenja. Praktično će biti primenjiv od sutra. Govorili smo, ministre, u danu kada smo razgovarali u načelu o zakonu, o svim prednostima ovog zakona, o svemu onome što je dobrobit ovog zakona, ali u jednom razgovoru koji je bio posle plenuma ste rekli jednu veliku istinu - važno je finansijski pomoći porodicu sa decom, važno je razumeti probleme pre svega majki, tu prosto nemam šta novo reći u odnosu na ono što smo čuli tog dana u plenumu, ali je važno prepoznati još jedan momenat na koji ste ukazali i cenim da ste apsolutno u pravu, a to je da finansijski momenat nije jedini. Možda jeste važan, ali ne i presudan da bi se opredelili za roditeljstvo, naročito ne kada je u pitanju drugo rođeno i treće rođeno dete. Zato mislim da je važno i da će sva buduća zakonska rešenja o unapređenju ovog zakona koji sada imamo spoznati zapravo problematiku koja se događa na terenu. Ne slučajno, sigurna sam, u prvom delu sednice, pre pauze, govorilo se o Zakonu o visokom obrazovanju i nekako kada govorimo o tim zakonima koji se tiču dece, oni su svi apriori usko vezani za porodicu. Šta mislim, na šta treba obratiti pažnju? Treba posebno obratiti pažnju, osim što smo stavili akcenat i čini mi se da je moja koleginica Nataša o tome govorili, treba staviti akcenat na roditelje dece sa posebnim potrebama, na roditelje dece koji su ovim zakonom, da, omogućeno im je da po oba osnova primaju pomoć i ja mislim da je to jako važno, ali je važno probuditi i svest, pre svega kod nas koji smo narodni poslanici i predstavnici naroda, a onda i u svakoj ruralnoj sredini, šta je to što treba unaprediti da se ne tiče mnogo ovog finansijskog momenta, možda i neke edukacije dodatne hrabrosti, perspektive koja zaista obećava sa ove distance ako je pogledamo. Napraviću blag otklon od onoga što je ovaj zakon, ali prosto imam moralnu obavezu pod okolnostima da govorimo to u današnjem danu, pa ću se osvrnuti i na našeg sugrađanina. U pitanju je Srbin iz Crne Gore, koji je na Vidovdan brutalno uhapšen na KiM samo zato što je branio monahinju, odnosno molio da ne pretresaju jednog predstavnika crkve, jednu monahinju koja sa sobom zaista nije nosila nikakvu opasnost. Zbog usmene i verbalne intervencije brutalno je priveden i zatvoren. Zašto se držim ove priče? Zato što sam danas pročitala apel njegove supruge, roditelji su male bebe, koja moli da se prosto postane svesno koliko je taj čovek, koji je nedavno operisan, koliko sam razumela iz tog teksta, pusti na slobodu, jer zaista nije uradio ništa što bi se moglo smatrati bilo kakvim krivičnim delom. Ja znam da će čak i ovo što na ovaj način vraćamo ovu temu u parlament Srbije neko zloupotrebiti, ali sve ovo kažem zato što je porodica jako važna, a ovo je jedna porodica iz koje je otrgnut muški član samo zato što je imao ambiciju da u skladu sa svojom tradicijom na Vidovdan bude na Gazimestanu. Shvatam da je kolegama potpuno nevažan ovaj deo o kome ja pričam, jer ja stvarno malo teže sebe čujem, možda me čuju građani u direktnom prenosu koji manje čuju njih, ali je žagor toliko veliki, kao da sam na utakmici. Pretpostavljam da je manje važno da li je uhapšen Srbin ako taj Srbin nije neko koga poznajemo. Moj apel odavde ide, pre svega, međunarodnoj zajednici. Ovaj čovek je Srbin iz Crne Gore, državljanin Crne Gore koja je, na našu veliku žalost, priznala ovu tvorevine od tzv. Kosova, tim pre bi morali da imaju svest da jako brzo intervenišu i ovog nedužnog čoveka puste na slobodu. Ne možemo mi biti borci za porodicu u sopstvenoj zemlji ako ne budemo imali empatiju za sve ono što je u okruženju, tim pre što se ovde radi o Srbinu koji samo sticajem okolnosti živi u Crnoj Gori. Da se vratim na ovaj zakon koji je dobar. Neposredno pre nego ću se vratiti u salu, a posle Odbora za prava deteta, ako se ne varam, svratila nam je profesorka Slavica Đukić Dejanović koja je pre vas počela da se bavi ovim poslom i imala zaista beskrajno težak zadatak. Rekla sam to i u plenumu, nije vama lak zadatak i nije pred vama lak zadatak, ali je njoj, čini mi se, za nijansu bilo teže zato što je imala Ministarstvo bez portfelja i nekako tek krenula u tu akciju buđenja svesti kod svih nas koliko je važno da nas bude sve više. Slažem se, užasno je važan ekonomski prosperitet Srbije, sve ostale grane koje moraju da se razvijaju, ali sve što budemo u životu radili radimo badava ako ne bude imao ko da nas nasledi. Zato je bitno čuti i vas i možda u tom smislu dodatno obratiti pažnju šta je ono što ste videli na terenu, a sigurna sam da ste sve obišli. Ponovo ću vas vratiti na onu inicijativu i molim vas da o njoj razmislite najozbiljnije što možete, a to je kako se odužiti porodiljama u vreme korone. Stvarno, ja mislim da im kao društvo dugujemo jedno veliko hvala. Da li će to hvala biti kroz produženje porodiljskog odsustva ili ćemo ići korak dalje, pa ćemo im dati par meseci beneficije na radni staž, što bi bilo idealno, ostavljam da se dogovorite u Vladi u skladu sa mogućnostima. Još jednom, insistiram – biti majka je težak zadatak. Odlučiti se da budete majka u vreme svetske pandemije, u vreme kada je stao ceo svet više je nego hrabro. Tu hrabrost treba nagraditi zato što je ta hrabrost nekako pokazala da se ta tradicija hrabrih srpskih majki genetski nastavlja. Verujem da će sve buduće generacije imati iste takve žene kakve imamo danas i kakve smo imali juče i u nekoj dalekoj istoriji, pošto tradicija Srba ne traje baš tako kratko. Nema nikakve dileme da će i ovaj amandman koji je prihvaćen, rekoh već, činjenicom da dovodi do toga da zakon stupa na snagu odmah pomoći. Na raspolaganju smo vam kao poslanici SPS u svemu onome što budete planirali da dalje preduzmete kao korak u cilju unapređenja poboljšanja pre svega našeg nataliteta, ali iz poznavanja onoga što je problem porodice, a dozvolićete da i sa pozicije poslanika ukažemo na iste onog momenta kada ih budemo prepoznali u svojim sredinama odakle dolazimo, među svojim prijateljima ili možda kao Ženska parlamentarna mreža, pošto se sa koleginicom Božić, Natašom Vacić i svim predstavnicama Ženske parlamentarne mreže spremamo da odemo u sve čak ruralne sredine da čujemo šta su tamo problemi iz ženskog ugla. Siguran sam da će za vas biti dodatnog posla kada se odande vratimo. Hvala vam još jednom.
Reč ima Biljana Jakovljević. Preostalo vreme oko 10 minuta. Izvolite.
Zahvaljujem, potpredsedniče, gospodine Orliću. Uvaženi ministre sa saradnicom, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, amandman koji se odnosi na Zakon o finansijskom podršci porodicama sa decom na član 26. ima za cilj definisanje i proširivanje liste lica koja ostvaruju pravo na dečiji dodatak. Svakako i nacionalnim projektom „Srbija 2025“ predviđen je rad iz oblasti demografije i populacione politike, kao i izmena u oblasti ovog zakona. Finansijska podrška države porodicama sa decom i za novorođenu decu svakako nisu od presudnog značaja kada se mladi parovi uopšte odlučuju za zasnivanje svoje porodice, ali nisu mala i nisu beznačajna. Podsetiću građane na ono što su već i kolege pre mene govorili, da je prethodna Vlada na inicijativu predsednika države Aleksandra Vučića omogućila veliku finansijsku podršku za novorođenu decu u iznosu od 100.000 dinara za prvo rođeno dete, koja se isplaćuje jednokratno, za drugo rođeno dete 10.000 dinara koji se isplaćuju mesečno u periodu od dve godine, za treće dete 12.000 dinara u periodu od 10 godina, koja se takođe isplaćuje jednom mesečno, i za četvrto dete 18.000 dinara mesečno u periodu od 10 godina. Sva ta finansijska izdvajanja nisu mala i nisu beznačajna i to je upravo pokazatelj da naša država vodi odgovornu, stratešku politiku kada je u pitanju stopa nataliteta u našoj državi. Takođe, i ministarka, odnosno predsednica Vlade Ana Brnabić je u svom ekspozeu istakla da će jedan od prioriteta Vlade biti upravo pitanja demografije i populacione politike, upravo i izmene zakona koje se danas nalaze pred nama. Sve ove izmene koje se danas nalaze pred nama i amandmani su, naravno, pozitivni i odnose se na pozitivne promene u oblasti prava porodilja. To se odnosi na dva perioda, na period za vreme porodiljskog odsustva i na period nakon porođaja, odnosno za vreme nege deteta. Samo ću pročitati neke od najznačajnijih izmena koje su jako bitne i značajne. Prva izmena se odnosi na to da svaka zaposlena žena za vreme porodiljskog odsustva koje traje od dana njegovog počinjanja obavezno 28 dana, izuzetno po nalogu lekara 45 dana pre termina za porođaj do tri meseca života deteta ostvariće naknadu zarade za vreme porodiljskog koja ne može biti manja od minimalne zarade, a to iznosi oko 37.000 dinara. Za ovu izmenu potrebno je čak 300 miliona na godišnjem nivou. Ova izmena će započeti odmah nakon usvajanja ovog zakona, dakle od 1. jula. Druga bitna izmena odnosi se na kumulativne isplate, majke koje imaju decu sa invaliditetom nisu ostvarivale pravo po ovom zakonu i pravo na tuđu negu i pomoć, sada će to pravo moći da ostvare i te isplate će se vršiti do pet godina starosti deteta ukoliko za tim ima potrebe i isplata počinje retroaktivno od 8. maja. Takođe, žene poljoprivredni osiguranici su sada u istom položaju kao i sve ostale žene, ranije je njihov obračunski period bio 24 meseca, sada će biti 18 meseci, što takođe je slučaj kod drugih žena. Još jedna veoma velika i važna izmena jeste, koja zahteva zapravo ogromna sredstva jeste izmena maksimalni iznos naknade, do sada je bilo tri prosečne zarade, sada će biti pet prosečnih zarada, što jeste pravedno, obzirom da se plaća doprinos na pet zarada i majke koje su imala visoka primanja po ovom su bile oštećene. Ovaj deo će započeti od 1. januara 2022. godine. Meni je jako drago što su i predsednica Vlade i predsednik države i Ministarstvo finansija i Ministarstvo za brigu o porodici i demografiji prepoznali sve ove probleme i što su izdvojili ogromna sredstva za sve ove izmene u iznosu od 65 milijardi na godišnjem nivou, što je jako pohvalno s obzirom da se mi nalazimo u godini korona virusa, odnosno jako kriznoj godini. Zapravo u okviru daljih prioriteta delovanja i unapređenja u ovoj oblasti predviđen je rad rešavanja stambenih pitanja za mlade bračne parove kao i subvencionisanje vrtića, izdvajanje daljih sredstava za biomedicijsku potpomognutu oplodnju. Ovim sektorom se u Vladi bavi jedna čitav resor i zaista dosta vremena, dosta truda, dosta energije je uloženo da se u našoj državi stopa nataliteta poveća. Iskoristiću priliku da predložim svim lokalnim samoupravama da u okviru svojih centara za socijalni rad, kancelarija za mlade osnuje neke kancelarije, odnosno savetovališta za bračne parove koji se odlučuju za biomedicinski potpomognutu oplodnju u vidu stimulacije, odnosno pomoći, kao i za davanje svih relevantnih informacija koje su im neophodne za ovaj potez. Na samom kraju, ja ću podržati ovaj amandman kao i sve predložene izmene. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima Milija Miletić, tri minuta.
Zahvaljujem se, dr Orliću. Uvaženi ministre, kolege poslanici, mislim da je Predlog ovog zakona donet baš sada kad je najteže, kada je potrebno da se pomogne našim majkama, odnosno našoj deci. Mislim da ovaj zakon zaslužuje veliku pažnju i mi ćemo ga ovde sigurno izglasati, jer od ovog trenutka kada je situacija u celom svetu teška, naša država ima mogućnost da pomaže i majkama i deci, što je odlično. Rekao bih nekoliko konkretnih stvari ministre, pošto ste vi rekli da ćete obići opštine u kojima je stvarno veliki problem oko nataliteta, jedna od takvih opština je i Svrljig, odakle i ja dolazim, a najveći broj je takvih opština na jugoistoku Srbije, gde je stvarno veliki problem, gde treba veća pažnja. Ovo je sada dobar potez, dobar zakon, s tim što mislim da bi trebalo u narednom periodu da iznađemo mogućnost da u okviru finansijskih mogućnosti da se obezbedi više sredstava za opštine u kojima je velika stopa mortaliteta, gde se malo dece rađa, gde su sela u veoma teškoj situaciji. U nekim selima nema mladih ljudi, tako da nema ni dece. Tim selima i tim područjima moramo dati veću pažnju, tj. da moramo da izdvojimo više za područja sa težim uslovima života, brdsko-planinska područja, odnosno gde je natalitet veoma mali. Treba dati veća izdvajanja, makar 50% više za takva područja, i za majke, i za novorođenu decu i onim ženama koje žive na selu. Tu treba još jednom podvlačim, dati veću finansijsku pažnju, jer će to sigurno dati rezultate. Ujedno vas još jednom ministre pozivam da dođete u Svrljig, da obiđete taj deo jugoistočne Srbije da vidite i da razgovaramo lice u lice, jer mi kao opština smo već od 2012. godine pomažemo svakoj porodici, svakom detetu koje se rodi na teritoriji opštine, 50% više izdvajamo za one majke i za onu decu koja se rađaju u seoskim područjima. Hvala još jednom. Podržaću predlog zakona i još jednom hvala što ste predložili ovaj zakon u Skupštini.
Hvala, gospodine Miletiću. Poslednja prijava za reč Nataša Mihailović Vacić, tri minuta.
Zahvaljujem predsedavajući i potpredsedniče Narodne skupštine. Želela bih samo još jednom da podvučem ono o čemu sam govorila i u načelnoj raspravi, da je izuzetno važno što ispravljamo određene greške i manjkavosti koje ovaj zakon imao, o čemu je naravno, i Ustavni sud doneo odluku, ali ga i unapređujemo i poboljšavamo, bez sumnje, i obuhvat majki, žena i porodica ovim zakonom je mnogo veći nego što je bio ranije. Čak i onaj momenat o pandemiji koja je usporila u dobroj meri donošenje ovih izmena i zakona je nadoknadio kroz jednokratnu pomoć građanima Srbije, naročito porodicama sa decom, majkama itd, je na neki način dopunio ono što nismo mogli da uradimo u tom vremenu pandemije. Ono na šta želim posebno da skrenem pažnju, o čemu smo takođe, govorili, o čemu je bilo reči i premijerke i nadležnih ministarstava sa udruženjima koja se bave ovom temom, jeste da ćemo mi nakon usvajanja ovog zakona, početi jednu novu borbu, inicijativu da se i ovaj postojeći koji ćemo danas usvojiti, dodatno unapredi, i da u nekom budućem periodu kada se za to budu stekli uslovi u budžetu, unapredili i obuhvatili i žene sa, odnosno porodice sa više od četvoro dece, preduzetnice. Naravno, kada govorimo o preduzetnicama, njima je takođe neophodno omogućiti dve godine porodiljskog odsustva, naravno da su za to neophodne i izmene zakona o radu, i još je mnogo posla pred nama. Ono što je važno, da se osnovica za obračun naknade za porodiljsko odsustvo smanji sa 18 na 12 meseci i to je takođe bio predmet razgovora premijerke sa udruženjima, i udruženje sa kojim smo razgovarali, udruženje „ Mame su zakon“, sa čijim predstavnicima smo razgovarali pre ove sednice, uputili su amandmane koji se tiču i te izmene , ali realnost je takva da nema smisla podnositi u ovom trenutku amandmane za koje znamo da ne mogu biti prihvaćeni, jer je za njihovo usvajanje neophodan novac iz budžeta i ja se radujem unapred i verujem da ćemo još dodatno unaprediti ovaj zakon. Hvala.
Zahvaljujem. Ministre, da li želite reč, prijavite se.
Poštovani poslanici samo nekoliko rečenica…
Molim vas da saslušamo ministra, predstavnika Vlade..
Samo nekoliko rečenica da kažem, da se u ovoj raspravi o predlogu zakona o izmenama zakona moglo čuti nekoliko vrlo korisnih inicijativa koje mi nismo mogli da obuhvatimo, ne zato što smo čuli naknadno, mogli smo u formi amandmana. Mogli smo u formi amandmana, međutim to je sve što preduzimamo i u korelaciji je sa budžetskim mogućnostima. Dakle, za ova poboljšanja je izdvojeno, čini mi se da nije rečeno na godišnjem nivou 64 milijardi dinara, dakle, to nije mali novac, a neko će da kaže za državu da nije mnogo, ali jeste, mi nismo bogata država, nismo prebogata država, mi smo na dobrom putu što se tiče oporavka i ekonomskog i svega drugog, ali smo daleko od kruga bogatih država koje bi mogle i koje izdvajaju neuporedivo veća sredstva srazmerno gledano, ali prošli put smo rekli ovde, to nije presudno. Nekoliko vas je to ponovilo i došli smo do te spoznaje koja je vrlo važna. Naravno, ona postoji kao nešto što je i napolju davno utvrđeno i ovde kod nas o tome se sve više govori, nešto drugo je u pitanju kada se o demografiji radi. Novac je važan, ali, još jednom, i onima kojima je dosadno, da kažem – nije presudan. Da je presudan, onda bi vrlo bogate države u Evropi imale neuporedivo, neuporedivo veći natalitet, odnosno veću rodnost, stopu rodnosti, a imaju je gotovo kao mi. Izuzetno kompleksan i izuzetno složen problem demografije i to je nešto što je pred nama kao prioritet u rešavanju i u iznošenju ideja kako i na koji način. Ja sam ovde rekao nešto što ću samo da ponovim, koristeći druge reči, samo zato što smatram izuzetno važno, a to je pozicija žene u našem društvu, žene kao apsolutnog faktora koji odlučuje o demografiji. Dakle, rekao sam nešto što hodajući po Srbiji i razgovarajući sa lokalnim samoupravama čujem i ja potenciram i oni mi to govore i priznaju, a to je žalosna pozicija mlade žene, devojke, žene koja je već zasnovala brak, koja od poslodavca doživljava šikaniranje svake vrste ukoliko se odluči da ima dvoje dece, a o troje ne sme ni da razmišlja, jer će da izgubi posao. Šta tu može da se uradi, uvek je to pitanje na stolu. Naravno, zakonodavstvo je tu, zakoni postoje, međutim, nema države koja ima tako brze zakone da može da reaguje da bi konkretno u ovom slučaju neka žena rekla – dobro, u redu, štiti me zakon, brzo je prošlo ovo što je počelo kao proces i ja ću ići na treće dete, ne može niko da mi zabrani, ili četvrto. Ne, to se odugovlači i majke se pretvaraju u mučenike ili mučenice i rađaju jedno, eventualno dvoje dece. Taj problem sa poslodavcima je veliki, ja gde god mogu, evo i ovde apelujem, jer drugih mogućnosti nema. Uglavnom se radi o vrlo imućnim ljudima koji opet, nije paradoks, nego potvrđuje ovo što govorim, ne znači ništa, koji sami nemaju mnogo dece, imaju mnogo novca, ali nemaju mnogo dece, imaju jedno eventualno dvoje. Uglavnom jedno. To je taj poremećeni sistem vrednosti o kome smo govorili ovde i gde ti ljudi i ta svest koja je dominantna, nažalost, smatraju da je glavna vrednost kapital, bogatstvo, materijalno stanje, a ne biološko stanje. A, to biološko stanje, dominanta u našim životima, to svi govore i to svi shvataju i to je veliki učinak i mala pobeda. Velika pobeda će biti kada uspemo da pomaknemo to, zaustavimo negativne trendove i pomaknemo napred. Dakle, velika pobeda i doprinosi je već što je spoznato to kao problem broj jedan. Ponavljam, rekao sam ovde ne dajem na značaju ni sebi, daleko bilo, ni Ministarstvu koje osnovano, ali sama činjenica da je osnovano Ministarstvo za demografiju, pre toga je bio uvod jedno Ministarstvo bez portfelja za populacionu politiku, dakle, govori i opet je to ova Vlada, odnosno prethodna to nije uradila, apsolutno nisu to smatrali da je to problem nekakav, a problem je svih problema. Dakle, sama ta odluka govori da postoji velika volja i postoji zabrinutost, ovo neće da budu velike reči niti ih ja izgovaram sa tom ambicijom, zabrinutost o sudbini našeg naroda, ne sudbini vezano za geografiju za Kosovo, za ne znam koje druge elemente koji su takođe vrlo važni nego biološkoj sudbini naroda koji nestaje u odnosu nataliteta i mortaliteta i u migracionom pomeranju, što takođe nije nikakav specifikum Srbije, nego svih država u Evropi, neke to manje osećaju, neke više. Imamo trendove koji su dobri i ohrabruju da se ljudi, obrazovani ljudi vraćaju u Srbiju, ne samo iz IT sektora, jer onda neko kaže – da IT sektor, to je nešto specifično, to je nešto što možete taj posao da radite iz ne znam Kragujevca ili iz nekog sela kod Valjeva da radite uslugu za nekoga u Australiji, bez ikakvog problema i da to radite odlično i što dokazali neki naši mladi ljudi. Hvala vam još jednom, pre svega na činjenici da ste uzeli učešće mnogi od vas u ovome, da vas je zainteresovala ova tema, to je ohrabrujuće. Ukoliko mi uradimo zajedno ono što možemo, a ne iziskuje ni i izdvajanje ni novčano ni bilo kakvo drugo obogatićemo i sopstvene živote i sopstvene porodice i doprinećemo ovo o čemu govorimo, o spasavanju našeg naroda. Hvala vam još jednom.
Zahvaljujem. Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona. Dame i gospodo narodni poslanici, saglasno članu 87. stav. 5. Poslovnika određujem sredu 30. jun 2021. godine sa početkom u 18.10 časova, kao dan za glasanje o tačkama dnevnog reda sednice Šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Dvanaestom sazivu. Zahvaljujem se ministru i njegovim saradnicima na prisustvu. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što pređemo na odlučivanje o tačkama dnevnog reda, potrebno je da utvrdimo kvorum. Saglasno članu 88. stav 5. Poslovnika, kvorum za rad Narodne skupštine u danu za glasanje postoji ako je na sednici Narodne skupštine prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Molim poslanike da ubace kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 173 narodnih poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da prema tome postoje uslovi za odlučivanje. Prelazimo na odlučivanje. Prva tačka dnevnog reda – Predlog zakona o studentskom organizovanju. Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o studentskom organizovanju, u načelu. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 178, za – 177, nije glasao jedan poslanik. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila Predlog zakona, u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanu. Na član 6. amandman je podnela narodni poslanik Sandra Božić. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 178, za – 18, nije glasalo – 159, uzdržan – jedan narodni poslanik. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanu, pristupamo glasanju o Predlogu zakona, u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o studentskom organizovanju, u celini. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 178, za – 178 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština jednoglasno usvojila Predlog zakona o studentskom organizovanju. Druga tačka dnevnog reda – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju. Pošto je narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju, u načelu. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 178, za – 178 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština jednoglasno prihvatila Predlog zakona, u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik dr Aleksandar Martinović. Stavljam na glasanje ovaj amanman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 178, za – 40, nije glasalo – 138 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 22. amandman je podnela narodni poslanik Sandra Joković. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 178, za – 11, nije glasalo 167 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Mladen Bošković. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 178, za – sedam, nije glasao – 171. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik dr Aleksandar Martinović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno - 178, za – 34, nije glasalo – 144. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju, u celini. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 178, za – 177, nije glasao – jedan. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju. Treća tačka dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O UREĐENjU TRŽIŠTA POLjOPRIVREDNIH PROIZVODA. Podsećam vas, da je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu. Takođe vas podsećam da je Odbor za poljoprivredu, šumarstvo i vodoprivredu povukao amandman kojim se posle člana 30. dodaju nazivi članova i članovi 30a - 30g. Narodna skupština će, shodno članu 160. stav 3. Poslovnika, odlučivati samo o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o uređenju tržišta poljoprivrednih proizvoda u celini. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 178, za – 177, nije glasao – jedan. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Predlog zakona o uređenju tržišta poljoprivrednih proizvoda. Četvrta tačka, podsećam da je Predlog zakona o metrologiji povučena, da je ta tačka povučena iz procedure na zahtev Vlade 25. juna. Peta tačka dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O FINANSIJSKOJ PODRŠCI PORODICI SA DECOM. Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom, u načelu. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 178, za – 178. Konstatujem da je Narodna skupština jednoglasno prihvatila Predlog zakona, u načelu. Podsećam vas da su sastavni deo Predloga zakona postali amandman Vlade na član 14. i amandman narodnog poslanika Milanke Jevtović Vukojičić na član 21. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Đorđe Komlenski, Marijan Rističević, Bojan Torbica i Ana Karadžić. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 178, za – sedam, nije glasao – 171. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Đorđe Komlenski, Marijan Rističević, Bojan Torbica i Ana Karadžić. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 178, za – šest, nije glasalo – 172. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Đorđe Komlenski, Marijan Rističević, Bojan Torbica i Ana Karadžić. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 178, za – četiri, nije glasalo – 174. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Podsećam vas da je Vlada predložila da odredbe članova 6. i 7. Predloga zakona imaju povratno dejstvo. Prema članu 197. stav 2. Ustava Srbije i članu 160. stav 4. Poslovnika, kada predlog zakona sadrži odredbe za koje se predviđa povratno dejstvo, Narodna skupština posebno odlučuje da li za to povratno dejstvo postoji opšti interes. Stavljam na glasanje predlog Vlade kojim se predlaže povratno dejstvo odredaba članova 6. i 7. Predloga zakona. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 178, za – 178. Konstatujem da je Narodna skupština posebno odlučila da postoji opšti interes za povratno dejstvo odredaba članova 6. i 7. Predloga zakona. Podsećam vas da je amandmanom narodnog poslanika Milanke Jevtović Vukojičić na član 21. koji je postao sastavni deo Predloga zakona predviđeno da ovaj zakon stupi na snagu danom objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije". Prema članu 196. stav 4. Ustava Republike Srbije, zakoni i drugi akti stupaju na snagu najranije osmog dana od dana objavljivanja i mogu da stupe na snagu ranije samo ako za to postoje naročito opravdani razlozi utvrđeni prilikom njihovog donošenja. Stavljam na glasanje predlog da se utvrdi postojanje naročito opravdanih razloga da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno - 178, za - 178. Konstatujem da je Narodna skupština posebno odlučila da postoje naročito opravdani razlozi za stupanje zakona na snagu u roku kraćem od osam dana od dana njegovog objavljivanja. Pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom, u celini. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno - 178, za - 178. Konstatujem da je Narodna skupština jednoglasno usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom. Šesta tačka dnevnog reda - PREDLOG ZAKONA O POTVRĐIVANjU UGOVORA IZMEĐU VLADE REPUBLIKE SRBIJE I VLADE REPUBLIKE SINGAPUR O OTKLANjANjU DVOSTRUKOG OPOREZIVANjA U ODNOSU NA POREZE NA DOHODAK I SPREČAVANjU PORESKE EVAZIJE I IZBEGAVANjA. Pre prelaska na odlučivanje, podsećam vas da, na osnovu člana 105. stav 3. tačka 6. Ustava Republike Srbije, Narodna skupština odlučuje o zakonima kojima se uređuje zaključivanje i potvrđivanje međunarodnih ugovora većinom glasova svih narodnih poslanika. Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Singapur o otklanjanju dvostrukog oporezivanja u odnosu na poreze na dohodak i sprečavanju poreske evazije i izbegavanja, u celini. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno - 178, za - 176, nije glasalo - dvoje. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog zakona. Dame i gospodo, došli smo do kraja. Želim da vas samo podsetim da sam zakazao za utorak, 06. jul 2021. godine, u 10.00 sati Sedmo vanredno zasedanje sa 10 tačaka dnevnog reda. Pošto je Narodna skupština danas, juče i ovih nekoliko dana obavila razmatranje svih tačaka dnevnog reda ove sednice i odlučivanje o njima, saglasno članu 102. Poslovnika, zaključujem sednicu Šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine u Dvanaestom sazivu. Hvala puno.