Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 67 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u saliprisutno 88 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević, po Poslovniku. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedniče Narodne skupštine, dame i gospodo narodni poslanici, evo novog radnog dana ponovo sa zakašnjenjem od 20 minuta i razloga da reklamiram član 88. Poslovnika o radu Narodne skupštine. Razumem da ste juče bili na sletu, da je u Areni bio sajam zapošljavanja, ali mi bi ovde malo da radimo. Molim vas bez obzira na vaše želje da u Evropu uđete 2020. godine, da tu želju prvo pokažete u parlamentu i da dolazite na posao u 10 sati i da sednice počinju u 10 sati. Razumem i slet i sajam zapošljavanja juče u Areni. Razumem sve opravdane razloge, ali ne razumem kašnjenje od 20 minuta. Hvala.
Hvala. Moram da podsetim da je obaveza svih narodnih poslanika Republike Srbije da dolaze na sednice Narodne skupštine i da ubace kartice u poslaničke jedinice da bi omogućili rad Narodne skupštine. Naravno, narodni poslanici koji imaju važnija posla i to treba kazati građanima. Danas je utorak i na osnovu člana 287. Poslovnika narodni poslanici imaju pravo na traženje obaveštenja, objašnjenja. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa to želi da učini? Reč ima narodni poslanik Olgica Batić. Izvolite.
Zahvaljujem. Imam nekoliko pitanja. Moje prvo pitanje je upućeno ministru prosvete. Naime, u javnosti, ali i u poslednje vreme i na brojnim društvenim mrežama postoji jedna potpuna nedoumica po pitanju toga da li će se na sledećoj maturi polagati dva ili sedam predmeta, odnosno da li će biti dva ili tri testa. U slučaju da to budu tri testa, moje pitanje ministru prosvete jeste – šta onda predstavlja sadržinu tog trećeg testa, odnosno šta je po zakonu i koji su to uopšte, po ovom pitanju standardi EU? Drugo pitanje imam za ministarku zdravlja, izuzetno su kratka i precizna. Naime, koliko dugo se čeka na ugradnju veštačkog kolena, a moje potpitanje u kontekstu toga jeste da li je moguće platiti iz sopstvenog džepa, a da se dođe preko reda i na taj način izvrši operacija? Moje treće pitanje upućujem ministru trgovine i ministru poljoprivrede, pa bih molila oboje ako mogu da mi odgovore. U dnevnoj štampi nedvosmislene su izjave ministra trgovine da je on protiv naravno GMO hrane. Istovremeno od ministra poljoprivrede mogli smo da slušamo izjave kao i pismena saopštenja da je GMO hrana zapravo potpuno bezopasna po zdravlje ljudi, te da se on i kao stručnjak i kao naučnik, shodno svim svojim izjavama koje je po ovom pitanju do sada iznosio, zapravo zalaže za jednu zakonsku regulativu kojom bi tako nešto opravdao. Da isto pitanje ne bi postavila ministarki zdravlja, mada bi možda i ona trebalo da odgovori na ovo pitanje, imam jedno generalno pitanje, i za ministra trgovine i minstra poljoprivrede, da li uopšte postoji stav Vlade, ako takvog stava Vlada ima po pitanju GMO? Naravno na ovom mestu iskoristiću da postavim još neka pitanja ministru poljoprivrede. Budući da je u izveštaju Evropske komisije, o čemu smo mogli da imamo uvid, najslabije ocenjeno Poglavlje 33, Poglavlje 11, a naša poslanička grupa SPO i DHSS su upravo to i najviše kritikovale, reč je o oblastima finansija i u oblastima poljoprivrede. Moje prvo pitanje ministru poljoprivrede jeste kada će i uopšte da li će biti pripremljena i usvojena strategija o razvoju poljoprivrede? Drugo pitanje jeste – od odobrene kvote za izvoz mesa, koliko je zaista mesa izvezeno i da li je istina da je izvezena samo jedna petina, a ako je izvezena samo jedan petina zbog čega je tako nešto učinjeno? Imam i pitanje za ministra finansija, budući da sam već pomenula da su poglavlja 33 i 11 najslabije ocenjena u izveštaju Evropske komisije. Naime, imajući u vidu da se prema zvaničnim podacima NBS banke u Srbiji u prethodnoj godini su zaradile 400 miliona evra i to samo na bankarskim provizijama i na naknadama, imajući u vidu da je upravo u našoj zemlji u Republici Srbiji da se bankarske provizije i naknade naplaćuju prekomerno u odnosu na ono što predstavlja uobičajenu praksu u zapadnom svetu, da li je Ministarstvo finansija izvršilo i napravilo neku analizu mogućeg oporezivanja ovog dela bankarskog profita koji predstavlja nekreditni poslovni aranžman banaka, i kao takav ne utiče na rezervni kreditni kapital, a sve budući da se iz ovog dela bankarskog profita može poreskim opterećenjem dobiti deo finansiranja za popunjavanje budžeta? Hvala.
Narodni poslanik Kenan Hajdarević.
Hvala poštovani predsedniče. Dame i gospodo narodni poslanici, danas se navršava 21 godina od otmice i ubistva 16 Bošnjaka iz Sjeverina iz Priboja u selu Mioče koju su izvršili pripadnici vojne formacije „Osvetnici“ na čelu sa Milanom Lukićem. Tog dana 16 Bošnjaka su autobusom krenula sa mesta stanovanja u Sjeverinu u Priboj na posao i oni su oteti od strane te formacije, odvedeni u Višegrad, tamo su mučeni i na svirep način ubijeni. Za ovaj zločin Okružni sud u Beogradu osudio je četvoricu lica na kazne zatvora od 15 do 20 godina. Međutim, danas nije dovoljno samo da se saosećamo sa porodicama, rodbinom, prijateljima i sunarodnicima nevino ubijenih Bošnjaka iz Priboja. Ništa što danas kažem ne treba da ostane samo puko sećanje na žrtve tog monstruoznog zločina kao ni na rutinsko žaljenje. Danas moramo jasno da kažemo da mnogi počinioci tog zločina i dalje su na slobodi i da nisu procesuirani niti uhapšeni. Liberalno demokratska partija osuđuje nedostatak želje nekih državnih pravosudnih organa da do kraja procesuiraju ovaj zločin i što je najvažnije da se do kraja otkrije politička pozadina i odgovornost nekih tadašnjih ljudi koji su bili na vlasti za šta postoji dovoljno dokaza iz do sada utvrđenih procesa. Takođe, godišnjica otmice naših sugrađana treba da bude i neprijatno podsećanje na tragične posledice jedne politike koja je do kraja razorila i u moralnom i u svakom smislu naše društvo. Liberalno demokratska partija smatra da je neophodno žrtvama i porodicama otetih i ubijenih u Sjeverinu dati neophodnu pravičnu naknadu. Zbog toga i postavljam pitanje premijeru Ivici Dačiću i ministru za rad i zapošljavanje, socijalne politike – dokle se došlo da porodicama otetih iz Sjeverina se prizna status civilnih žrtava rata? Na godišnjicu ovoga, LDP izražava najdublje saosećanje sa porodicama žrtava i nezadovoljstvo zbog izostanka pune saradnje Srbije sa porodicama žrtava i nadamo se da ćemo u narednom periodu uspeti da sve one koji su počinili taj strašni zločin izvedemo pred lice pravde jer to dugujemo, kako porodicama, tako dugujemo i zbog budućnosti Srbije. Hvala.
Hvala. Reč ima dr Slobodan Samardžić.
Poštovani narodni poslanici, gospodine predsedniče Skupštine, svi smo mi, celokupno javno mnjenje Srbije, svedoci izbornog haosa na Kosovu i Metohiji. Pitanje koje želim da postavim se tiče Vlade ili nekoga u Vladi ko je odgovoran za ove izbore, ne znam da li je to Ministarstvo državne uprave, što bi bilo normalno ili Ministarstvo za regionalni razvoj i lokalnu samoupravu, što bi takođe bilo normalno, ili je pak Kancelarija za KiM ili neka posebna ličnost. Povodom izbora i ove situacije na Kosovu, u javnom mnjenju od naših političara pojavljuje se uglavnom premijer Dačić, potpredsednik Vučić, predsednik Nikolić, ali nikoga ne vidimo od ministara koji bi možda trebalo da budu zaduženi. Ovo možda zapravo govori da u samoj Vladi vlada nered povodom ovih izbora i da ne postoji resor ili ministarstvo ili ličnost koja prati odgovorno i kompetentno ove izbore. To da je na terenu apsolutni haos, to je svima poznato i zbog toga bih hteo da postavim pitanje onome ko je odgovoran u Vladi, a neka oni sami vide ko će odgovoriti na ovo pitanje. Naime, tek pre par dana saznali smo da je birački spisak gotov. On se pravi u Prištini, u Centralnoj izbornoj komisiji. Vidimo da se tu pojavilo nekih 8.5 hiljada Albanaca koji navodno imaju boravište severno od Ibra, a oni će biti deo tog biračkog spiska i deo izbornog procesa, vidimo da puno ljudi koji su se prijavili na onaj formular iz Prištine, od izbeglih i raseljenih lica, nisu na tom spisku, vidimo da RIK nema nikakve veze sa ovim izborima, kao da se održavaju u inostranstvu, a izgleda i da se održavaju u inostranstvu. Dakle, ima puno čudnih stvari, anomalija, nezakonitih radnji i postupaka i trebalo bi bar neko iz ove Vlade da objasni o čemu je reč. Ono što je poslednje, činjenica je da zbog ovih 8.400 Albanaca sada se stvar fokusira, dakle na sever Kosova, ali ne samo zbog ove činjenice, već zbog toga što biračko telo severnog Kosova, većinom Srbi, ne žele da izađu na ove izbore, bojkot je vrlo očigledan, njihova borba protiv tih izbora je jasna i sasvim je izvesno da će jedan ogroman procenat bojkotovati ove izbore. Te, prema tome, Vlada sada nastoji da kompenzuje taj broj sa nekim ljudima iz ovog spiska koji je formiran u Beogradu, a poslat u Centralnu izbornu komisiju, od kojih su neki, kao što znamo, prihvaćeni u birački spisak i po svoj prilici se tu priprema određena nelegalna radnja ili manipulacija. Dakle, imamo dovoljno razloga da se zapitamo – o čemu je ovde zapravo reč, o čemu se ovde radi, ko ovde kolo vodi, ko kosi, ko vodu nosi? Meni se čini da naši državni organi vodu nose, a da organi na Kosovu vode glavnu ulogu ovde, a oni su im samo kao neki servis koji treba da dopuni te biračke spiskove određenim brojem ljudi i tu se, na toj relaciji, stvaraju neke tenzije i to je kao glavna tema naših političkih istupa i onoga čime se obaveštava javno mnjenje. Naime, moje glavno pitanje sada, i to hoću da postavim predstavnicima vlasti, jeste – gde će, na kom mestu glasati raseljena lica u užoj Srbiji, tj. u Srbiji van Kosova? To pitanje je potpuno nejasno, iako neke informacije imamo o načinu kako će se odvijati izbori na Kosovu i one zapravo svedoče o ovom haosu o kome govorim, apsolutno je nejasno ovo prvo. Postoje određene špekulacije da biračkih mesta u Srbiji neće ni biti. To znači da ovi ljudi, kojih je neznatan broj u odnosu na broj raseljenih lica, će glasati poštom. Postavlja se pitanje – da li je to tačno? Neka što pre neko iz Vlade odgovori – gde će biti određena biračka mesta, ili pak, ako toga neće biti, da li će se glasati poštom? Ako je tako, gde će se sabirati ovi glasovi, ovi koverti kojima će ovi nesretnici glasati i ko će brojati te glasove? To su stvari koje su sasvim nejasne. Sasvim je sigurno da se te činjenice drže u tajnosti, zato što ovo o čemu govorim, eventualno da će oni glasati poštom i tako veliki broj ljudi, zapravo govori o jednoj otvorenoj mogućnosti falsifikata i manipulacije. Zato, uz ostale informacije koje tražimo, tražimo i ovaj konkretan odgovor što pre. Na kraju, samo jedna poruka. Izlazak na izbore je izlazak iz Srbije.
Narodni poslanik Nebojša Zelenović.
Zahvaljujem, uvaženi predsedniče. Poštovane koleginice i kolege, ja bih svoje pitanje danas postavio ministarki zdravlja, gospođi Slavici Đukić Dejanović. Kakav je plan Ministarstva zdravlja u pogledu stomatološke zdravstvene zaštite i u pogledu rada stomatoloških službi po čitavoj Srbiji? Drugo pitanje je – koliko tužbi u ovom trenutku je stiglo u domove zdravlja od strane zaposlenih u stomatološkim službama po Srbiji i koliko je tih tužbi presuđeno u korist tužilaca, odnosno radnika stomatologije? Koliko lica je u ovom trenutku u Srbiji ostalo van ugovora sa Republičkim fondom za zdravstveno osiguranje, a zaposleni su u stomatološkim službama? Na kraju, šta ministarka zdravlja planira da uradi u vezi sa ovim problemom? Dakle, govorim o jednom ozbiljnom problemu koji već dugo godina postoji u našem sistemu zdravstvene zaštite, a na koji nikako do sada nismo uspeli da dobijemo odgovor. Još 2007. godine tadašnji ministar zdravlja, gospodin Tomica Milosavljević, je odlučio da stomatološka zdravstvena zaštita treba da bude puštena niz vodu i da zapravo stomatolozi i njihovi tehničari, odnosno čitava služba treba sama sebi da zaradi platu. U tim okolnostima dugo godina imali smo situaciju da ti zaposleni u stomatološkim službama budu zaposleni u javnom sektoru drugog reda, odnosno, oni nisu imali pravo na jubilarne nagrade, nisu imali pravo na ostale naknade koje dobijaju zaposleni, nisu imali pravo na otpremnine. Neki od njih su tužili svoje domove zdravlja i po pravilu su svi te tužbe uspeli da realizuju, odnosno, uspeli su da svoje troškove nadoknade, pričinjavajući pri tome veliku štetu zdravstvenom sistemu Srbije. Godine 2011, pokušavajući da otkloni ovaj problem, tadašnja uprava ministarstva je donela odluku da se određen broj ljudi ipak prebaci na ugovor i potpiše zvanično ugovor sa Republičkim fondom, kako bi zapravo država imala tačna saznanja koliko zaposlenih u službi se bavi stomatologijom. Ali, mi smo sad došli do jedne neverovatne situacije, a to je da u okviru jedne službe, u jednom domu zdravlja, imate lica koja rade na ugovor sa Republičkim fondom, imate lica koja ne rade, a svakodnevno dolaze na posao, rade i ne mogu da zarade svoju platu. Ovakav sistem je neodrživ i tražim od ministarke zdravlja da sagleda problem na odgovoran način, da zapravo sva lica koja su u radnom odnosu u našim domovima zdravlja i dalje budu u radnom odnosu, da budu na ugovoru sa Republičkim fondom, a onda da se ovaj problem sagleda tako što će se odgovarajući broj ljudi koji je potreban zadržati u službi, a ostalima uz odgovarajuće programe omogućiti da to rade u privatnom sektoru. Ovaj sistem, postojeći sistem je skup, neodrživ i mislim da na ovaj način dovodimo u neravnopravan položaj iste službe, iste zaposlene u stomatologiji u domovima zdravlja po Srbiji. Treba realno sagledati potrebe Grada Beograda, Novog Sada, ali i potrebe centralne Srbije i napraviti kvalitetan sistem koji će omogućiti da se stomatološka zdravstvena zaštita, prema nalazima Zdravstvenog saveta Srbije i proširi, odnosno da se broj usluga koje se pružaju preko važećeg sistema zdravstvene zaštite proširi. Činjenica je da je naš stomatološki sistem zastareo, činjenica je da zdravstveno stomatološko stanje nacije je katastrofalno i da su ovo mere koje su neophodne da se sprovedu u vrlo kratkom roku. Zato tražim od ministarke brz odgovor i nadam se da će ove mere, odnosno program kojim će se ovaj problem rešiti, ući u budžet za sledeću godinu. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Snežana Bogosavljević Bošković. Izvolite.
Poštovani predsedniče Narodne skupštine, kolege narodni poslanici, imam pitanja za ministra poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, prof. dr Dragana Glamočića. Moja pitanja odnose se na nekomercijalna porodična poljoprivredna gazdinstva. Na sednici Narodne skupštine, održanoj 16. jula ove godine, postavila sam pitanje tadašnjem ministru poljoprivrede - da li je podzakonskim aktima predvideo vrste podsticaja za nekomercijalna porodična poljoprivredna gazdinstva? Pitanje sam postavila imajući u vidu da je članom 6. Zakona o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju predviđeno da ministar bliže propisuje vrste podsticaja i za ova, tj. nekomercijalna porodična poljoprivredna gazdinstva. U odgovoru ministra na postavljeno pitanje stoji da je Vlada, u skladu sa Zakonom o budžetu i Zakonom o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju, donela Uredbu o raspodeli podsticaja u poljoprivredi i ruralnom razvoju za 2013. godinu i da ovom uredbom nisu predviđena sredstva za podsticaje za nekomercijalna porodična poljoprivredna gazdinstva. Jasno je da su ova gazdinstva u 2013. godini ostala bez podsticaja, ali nije jasno kakva je politika resornog ministarstva u odnosu na ova gazdinstva. Smatram da ministar i Ministarstvo poljoprivrede treba da utvrde i uspostave posebnu politiku podrške i pomoći nekomercijalnim porodičnim poljoprivrednim gazdinstvima iz više razloga. Pre svega, zbog toga što se radi o velikom broju poljoprivrednih gazdinstava. Od ukupno oko 780.000 registrovanih poljoprivrednih gazdinstava kod nas, njih oko 470.000 su komercijalna, a ostalo su nekomercijalna. Lako je izračunati da je udeo nekomercijalnih u ukupnom broju poljoprivrednih gazdinstava oko 40%. Takođe, smatram da je to izuzetno važno zbog činjenice da se ovde pretežno radi o malim i manje imućnim poljoprivrednim gazdinstvima, da ova gazdinstva znače egzistencijalnu, a posebno prehrambenu sigurnost jednog dela našeg stanovništva, da su ona sve češće zbog stanja u privredi jedina radna mesta jednog broja radnika koji su u proteklom periodu ostali bez posla. Takođe, smatram da su mala poljoprivredna gazdinstva važna sa aspekta naše poljoprivredne proizvodnje u celini, da ona imaju određene komparativne prednosti u odnosu na velika, kao i da predstavljaju važan potencijal za neke buduće pravce razvoja poljoprivrede kod nas, kao što je npr. organska proizvodnja. Kada o ovome govorim, pored navedenog, imam u vidu i izveštaj 400 svetskih poljoprivrednih stručnjaka i naučnika okupljenih u projektu UN, koji je finansirala Svetska banka i UNESKO na temu „Međunarodna procena poljoprivrednog znanja, nauke i tehnologije za budućnost“, a u kome se jasno kaže da je budućnost poljoprivrede u malom poljoprivrednom gazdinstvu. Takođe, imam u vidu da su mnoge međunarodne organizacije, UN, Međunarodna organizacija rada, Međunarodna organizacija poslodavaca, podržale ovaj izveštaj i zaključak da je poljoprivreda, posebno ona koja se bavi organskom proizvodnjom i ona koja se odvija na malim poljoprivrednim gazdinstvima, jedan od četiri glavna sektora za stvaranje miliona novih radnih mesta u 21. veku. Dakle, smatram da bi država trebalo da podstiče i nekomercijalna porodična poljoprivredna gazdinstva, da ih osnaži, da i ona što pre postanu važan komercijalan proizvođač hrane kod nas. Polazeći od navedenog, moja pitanja za ministra poljoprivrede su sledeća. Da li će i na koji način Ministarstvo poljoprivrede pružiti podršku i pomoć nekomercijalnim porodičnim poljoprivrednim gazdinstvima i da li će u planiranim sredstvima agrarnog budžeta za 2014. godinu biti i sredstava namenjenih za podsticaje ovim gazdinstvima? Hvala na pažnji.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dušan Milisavljević. Izvolite.
Poštovani predsedniče, koleginice i kolege narodni poslanici, vi dobro znate kada se ja javim da pričam o problemima u zdravstvu, tako da ću i ovog puta otvoriti puno problema koji muče građane Srbije. Verujte da i ovog puta pričam isključivo u ime građana koji se svakodnevno susreću sa velikim problemom u svom procesu lečenja. Pre nekoliko dana smo čuli od ministarke zdravlja da su za nestašicu lekova, za nestašicu stentova, za kompletni kolaps u zdravstvu krivi direktori. Postavljam pitanje ministarki zdravlja i republičkoj Vladi – ko je postavio te direktore, te nesposobne direktore koji su doveli do propasti sistem zdravstva? Mislim da oni ne nose tu odgovornost kao što nosi republička Vlada. Reći ću vam nekoliko primera. Devojčica koja ima 16 godina i koja treba da ide na transplantaciju pluća, koja je po promenjenom pravilniku prioritet države, primila je pismo od RFZO gde kažu da do 18-e godine treba da se strpi, jer od 18-e godine država nju prepoznaje. Pitam vas – kako neko sa 20% funkcijom pluća može da preživi do 18-e godine i kako se to administracija ove republičke Vlade stavlja iznad života ove devojčice od 16 godina koja treba da ide na transplantaciju pluća? Postavljam vam pitanje za šestogodišnju Novosađanku koja boluje od Batenove bolesti – kako država ni nju ne vidi? Kako država ne vidi probleme naših građana? Kako država, iako ima uslova lečenja dece… Govoriću vam o detetu koje je iz Niša, koje je ometeno u razvoju i koje ima 93% iskrivljene kičme. Postoji lekar na VMA i postoji mogućnost operacije. Međutim, neko traži 650.000 dinara za njenu operaciju, za transplantate prilikom te operacije. Ovo su problemi o kojima ne smemo ćutati. Ja ove probleme javno otvara pred vama, pred Skupštinom i pred vama, predsedniče, nadajući se da ćemo ih proslediti republičkoj Vladi i da će republička Vlada preuzeti odgovornost. Oktobar je mesec borbe protiv karcinoma dojke. Pitam vas – da li vi znate koliko mamografa u Srbiji radi ili, bolje rečeno, koliko mamografa u Srbiji ne radi? Lično sam se uverio u probleme, da ni u Kliničkom centru u Nišu digitalni mamograf ne radi. Italijanska Vlada nam ga je poklonila, a taj mamograf ne radi. Gde da žene potraže spas ako posumnjaju da imaju promenu na svojoj dojci? Gde pacijenti koji boluju od malignih tumora mogu da se leče u državi Srbiji? Ukazaću na problem o kome već dve godine pričam, a to je lečenje onkoloških pacijenata. Da li ministarka zdravlja shvata da pacijenti čekaju za zračnu terapiju u niškom Kliničkom centru duže od dva meseca? Da li ministarka zdravlja shvata da u Novom Sadu građani koji boluju od malignih tumora čekaju više od dva meseca na zračnu terapiju? Poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, govorim vam kao lekar, ako se nakon operacije izgubi nedelja dana i ne krene se sa zračnom terapijom, procenat preživljavanja pacijenta se znatno smanjuje. Ovo su prioriteti o kojima moramo pričati. Šta da pričamo o nedostacima stentova, o nedostacima veštačkih kukova, o nedostacima veštačkih valua, o nedostacima kohnioplanata, o nedostacima aracenih cevčica? Neko konačno mora da bude kriv. Nemoguće je da u Srbiji napravimo sve te liste čekanja i da niko nije kriv. Neko mora konačno da ponese odgovornost. Uporno ponavljam više puta - prioritet države Srbije je zdravlje njene nacije, zdravlje njenih građana. Tu nema politike. To je politika života koja treba sve nas da ujedini. Što se tiče operacije katarakte, pričali smo pre godinu dana o tome i to je izazvalo burnu reakciju. Problem koji je tada otvoren je bio 20.000 građana koji čekaju na operaciju katarakte. Dragi moji, trenutno stanje je 24.000. Znači, 4.000 građana je stavljeno dodatno na listu. Umesto da se reši lista čekanja od 20.000 građana koji treba da se operišu, sada ih imamo 24.000. Stvarno više ne mogu da poverujem da je to toliko nebitno za Ministarstvo zdravlja, za Republički fond. Ne znam šta je prioritet. Da li proklamovana akcija Ministarstva zdravlja – idemo po kućama, merimo kilažu i merimo visinu građana Srbije, pa da utvrdimo da li je srpska nacija bolesna? Srpska nacija je bolesna, ministarka. Srpska nacija je u kolapsu što se tiče zdravstvenog sistema. Ukoliko ne možete da rešite taj problem, pomerite se, neka dođe neko drugi ko ume da rešava probleme. Građani Srbije svakodnevno gube bitku sa svojom bolešću zato što nema organizovanog sistema koji im pruža adekvatno lečenje. Još jedanput apelujem na svest republičke Vlade, da se konačno svi uzmemo u pamet i da na zdravlju ne smemo štedeti i da nijedna mera restrikcije ne sme pogoditi zdravlje naših građana. Hvala puno.
Narodni poslanik Dragomir Karić.
Poštovani predsedniče Skupštine, doktore Stefanoviću, poštovane drage kolege, koleginice, poštovani gledaoci, na osnovu člana 287. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije „Službeni glasnik Republike Srbije“, broj 20/2012, prečišćen tekst, Vladi Republike Srbije postavljam poslaničko pitanje – kada će Vlada Republike Srbije dostaviti Skupštini predlog medijskih zakona? Obrazloženje – proteklih nedelja bili smo u prilici da čujemo poruku iz Evropske unije da su medijski zakoni od ključne važnosti za pozitivan izveštaj Evropske komisije o napretku Srbije na putu evrointegracija. Lično, delim takvo mišljenje imajući u vidu pre svega, medijsku cenu Srbije, koja nije uređena i ne odgovara potrebama objektivnog i nepristrasnog informisanja građana Srbije. Rekao bih, da najviše odgovara vlasnicima medija. Primera ima mnogo, masa primera, gde se vrše tako reći privatni obračuni putem raznih medijskih, elektronskih i pisanih i drugih glasila i gde u svakom slučaju za to do sada još niko nijednom nije snosio nikakvu odgovornost. Vlasništvo u srpskim medijima mora biti do kraja transparentno. Samo tako se mogu eliminisati medijski ratovi, koje pojedinci interesne grupe vode, zbunjujući građane i skrećući pažnju sa suštinskih problema. Ima tu još jedan mnogo veći problem. Šta znači ako pojedini mediji koji su u vlasništvu određenih interesnih grupa objave za neku banku da je ta banka pred bankrotom, da loše stoji. To znači stampedo građana prema toj banci podići i poslednji dinar. To znači uništavanje konkurencije. O tome do sada nije se oglasio kod nas antimonopolni komitet, tj. Odbor za sankcionisanje takvih slučajeva, a ima ih prilično, ili ako recimo daju primer i onda kažu od sutra poskupljuje šećer, ulje, ili će poskupeti, saznaje se iz dobro informisanih izvora. To znači automatski prazni rafovi, sve nestaje iz prodavnica, međutim, ni za to nema nikakvih sankcija i do sada niko nije sankcionisan. Smatram, da Vlada Srbije mora da bude ažurna. Primiče se početak pregovora. Tako treba da preuzme punu odgovornost za stanje javnog informisanja, posebno u ovim vremenima. Očekujem što pre da se dostave predlozi zakona. Naravno, zalažem se da se pre razmatranja u Skupštini obavi javna rasprava, koja je u toku. Da se konsultuju strukovna udruženja, mediji, građani budu upoznati sa svim predlozima, idejama iz rasprave. Šta imamo kao štetu u poslednje vreme koje je vrlo aktuelno za opstanak Srbije, za opstanak Srba na Kosovu i Metohiju? To je jedan primer koji je stvarno poguban za sve nas. Recimo, mi imamo u medijima kako Srbi na Kosovu i Metohiji, većina ne želi da izađe na izbore, međutim, imamo drugu situaciju, sasvim obratnu, da ta većina koja ćeli da izađe na izbore, koja želi da glasa i koja je u Srbiji i koja je na Kosovu i Metohiji, ona jednostavno gubi pravo raznim manipulacijama Centralne izborne komisije na Kosovu i Metohiji. Smatram zbog toga da što pre treba urediti medije u Srbiji. Hvala vam.
Hvala. Pošto više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da su sledeći narodni poslanici sprečeni da prisustvuju sednici: narodni poslanik Milica Dronjak, narodni poslanik Borislav Pelević, narodni poslanici Branko Gogić, Jadranka Joksimović, Igor Bečić, Meho Omerović, Dragan Šutanovac, Miroljub Stojčić, Nenad Konstantinović, Ivan Andrić i Jelena Travar Miljević. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da sam pored predstavnika predlagača dr Jovana Krkobabića, potpredsednika Vlade i ministra rada, zapošljavanja i socijalne politike, pozvao da sednici prisustvuje Brankica Janković i Stana Božović, državni sekretar u Ministarstvu rada, zapošljavanja i socijalne politike, Zoran Milošević, pomoćnik ministra rada, zapošljavanja i socijalne politike, Dragan Vulović, načelnik Odeljenja za upravno-nadzorne poslove u oblasti porodične zaštite u Ministarstvu, Radoje Savićević, rukovodilac Grupe za međunarodne sporazume o socijalnom osiguranju u Ministarstvu i Dragan Knežević, Uprava za rodnu ravnopravnost u Ministarstvu. Nastavljamo zajednički jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka 9. do 12. dnevnog reda. Sledeći prijavljeni narodni poslanik Jelena Trivan. Izvolite.
Predsedniče Skupštine, potpredsedniče Vlade, mi smo raspravu o ovoj tački dnevnog reda završili u četvrtak na jedan prilično neslavan način iz razloga što smo do poslednjeg trenutka imali gotovo apsolutni politički konsenzus ovde u sali oko toga da je nasilje nad ženama i nasilje u porodici ogroman društveni problem, da i DS zahteva ozbiljnu akciju i da zahteva saglasnost svih političkih stranaka jer je reč o civilizacijskim stavovima i vrednostima, usprotiviti se takvom fenomenu. Uprkos tome završili smo sa tezom jednog narodnog poslanika, apsolutno je nebitno iz koje političke stranke, da Srbiji preti delikventske ženske grupe i da žene, između redova čitajući, ponekad zaslužuju nasilje koje se nad njima događa. Zašto to pominjem? Zato što je Svetska zdravstvena organizacija, govoreći o problemu nasilja nad ženama i nasilja u porodici rekla da jedan od ključnih načina da se sa tim izborimo jeste da problem priznamo. To zvuči kao prilično banalno ali kada pogledate način na koji Srbija reaguje na nasilje nad ženama videćete da je to na nivou zgroženosti nad bilo kojom crnom hronikom ili potpunog negiranja. Većina društva pokazuje sklonost ka negiranju, jer se to suprotstavlja sa našim tradicionalnim i tomatskim viđenjem samih sebe i srpske porodice koja ne sklona takvim formama ponašanja. Međutim statistika pokazuje da je samo u ovoj godini 20 hiljada slučajeva nasilja u porodici prijavljeno, a da se na deset doživljenih nasilja samo jedno prijavljuje. Dakle, pomnožite koliko se njih stvarno, takvih slučajeva dogodilo. Nažalost, kažu, takođe oni koji se bave morfologijom jezika, istorijom jezika da narodne poslovice govore o našem kolektivnom pamćenju i našim kolektivnim vrednostima, a naše poslovice kažu sledeće – kada ustaneš udariš ženu, ako ti ne znaš zašto zna ona. Svaka žena ima jedno rebro više ili brata i vola miti, ženu i konja tući. To su ti kolektivni stavovi protiv kojih treba da se borimo zato što kada pogledamo statistiku nasilja i odgovore koje žene daju zbog čega ga ne prijavljuju, to je pre svega neverica okoline sa kojom se susreću, to je to nerviranje o kome govorim gde će svako reći – nemoguće da se toliko slučajeva događa. Druga stvar sa kojom se svaka žena, pa bogami i dete suočava to su predrasude i predstave da je svako nasilje zapravo zasluženo. Da zapravo mora da postoji razlog zbog čega neko postaje žrtva nasilja. Nažalost, to smo mogli da čujemo i u skupštinskoj sali. To smo mogli da čujemo da i neki od nas izgovaraju, da moramo otvoreno da govorimo i o korenima nasilja i da nekada manipulativnim ponašanjem i seksualnom manipulacijom žene izazivaju takvo ponašanje. Dragi moji, moram da vam kažem da nasilje nikada nema opravdanje, da je na takav način sramno govoriti o nečemu što se u porodici događa. Ono što je najvažnije, porodični život nije privatna sfera i nije privatna stvar, kao da i život žene i deteta ne zavisi od muškarca i ne leži u njegovim rukama. O tome danas ovde imamo pravo da govorimo i imamo pravo da osudimo svakoga ko tako misli. U tom smislu svako ko smatra da mu pripada poslovica – ja sam se rodio, ja ću te i ubiti, mora da naiđe na oštro sankcionisanje države jer su žene i deca izloženi dvema vrstama nasilja. Jedno je to privatno porodično nasilje, a ono drugo je još gore, to je strukturno nasilje ili nasilje države. Ono se pre svega ogleda u nerviranju problema. Ono se ogleda u tome da kada 20.000 žena prijavi nasilje u kući, samo 700 nasilnika dobije meru udaljenja, ostali ostanu kod kuće i nastave da ih prebijaju. Ono se ogleda u tome da sigurne kuće, em su malobrojne, em su finansijski neodržive, pa uprkos tome i tu čak nasilnik može da dođe i da prebije na mrtvo ženu i dete. Da tek nakon toga celo društvo ustane u odbranu i počnemo da razmišljamo o tome koja će institucija preuzeti odgovornost zaštiti obezbeđenja sigurnih kuća. Da li je moguće da ćemo mi kao društvo štiti sigurne kuće kao institucije od nasilnika ili ćemo početi da koristimo mehanizme koje već imamo, da nasilnici budu tamo gde im je mesto, a da ne pošto obave nasilje u kućama nastavljaju da ga obavljaju u sigurnim kućama gde su žene nazovi sigurne. Ono što je važno da danas govorimo kada razgovarate sa ženama neke od njih se smatraju blaženim, smatrajući da to što nisu nikada u životu bile prebijene ih čini onom povlašćenom grupom žena koje nikada nisu doživele nasilje, te da u tom smislu kao parlament i edukativno treba da govorimo o tome šta je sve nasilje nad ženama i zašto statistike kažu da je svaka treća žena preživele neki oblik nasilja. Zato što je nasilje i isključenost iz donošenja odluka, a žene su isključene iz donošenja odluka, kako u porodici, tako i u društvu. Tamo gde se donose odluke na najvišem nivou, gotovo da nema žena, a u porodici je najvažnija odluka od ekonomskog karaktera do sudbine porodice koju donosi muškarac. Čak ni materinstvo nije autonomna odluka žene u patrijarhalnoj sredini. Nema istinskog partnerstva u porodici i to predstavlja nasilje nad ženama koje nemaju mogućnost da na jednak način učestvuju u svemu što se zove vođenje domaćinstva. Isključene su iz obrazovanja žene na selu, ne treba to da vam objašnjavam, muškarci su uvek bili ti koje jedna zajednica bira da idu na dalje školovanje, a nikada se nije desilo da predstavnik kuće bude žena i dan danas pate od nemogućnosti istog pristupa obrazovanja, naročito u ruralnim sredinama. Naravno da je isključenost iz ekonomskih tokova, takođe vrsta nasilja nad ženama, a ako vidite da samo 12% u imovini i nepokretnosti u Srbiji posreduju žene, onda ćete shvatiti da je i to jedna od vrsta nasilja iz razloga što je ekonomski slaba, i to je apsolutno idealna meta za svaku vrstu manipulacije, nasilja i pritiska. Ako pogledate šta rade mediji, takođe ćete videti da je žena prikazana u jednom kontekstu objekta živog mesa, dekora, ukrasa i slično, nejednakog bića i da pojava starleta, striptizeta i promocija tih vrednosti kao, tih osoba kao predstavnika ženskog pola, takođe govori o jednom društvenom negiranju uloge žene, kao osobe koja, ako hoćete u ovom trenutku predstavlja nosioca ruralne proizvodnje, ekonomskog napretka i predstavlja većinu u najvažnijim društvenim oblastima, kao što su pravosuđe, obrazovanje i slično. To možete da čujete za skupštinskom govornicom, ali u medijima vrlo malo ćete videti takvih modela žena, žena na kojima stoji obrazovanje, ekonomija i budućnost ovog društva. Zato mislim da mi ovde smo obavezni da ženama sa ovog mesta poručimo da konvencije su dobre, da ćemo za njih glasati, da oko njih stojimo svi ujedinjeni, ali da nisu dovoljne ako u svom svakodnevnom angažmanu ne shvatimo važnost ovih problema i ne shvatimo veličinu ovih problema. Da bih vam dokazala kolika je veličina problema, kazaću vam samo zvanične podatke SZO, svaka tri minuta jedna žena je zlostavljana, a svakih pet minuta jedna žena je silovana. Dakle, 80% nasilja načine partneri, 75% žena trpi dugi niz godina nasilje, a 52% žena svaki dan trpi nasilje. Prema tome, to nije nešto što se događa drugima, to nije nešto što je daleko od nas i naših života i to je o čemu moramo svaki dan da govorimo, svaki dan nešto da radimo i kada neko u skupštinskoj sali se usudi da kaže da je to fenomen koje su izazvale same žene mi svi zajednički moramo da se usprotivimo tim stereotipima koje su dovele do toga da žene i dece danas budu žrtve. Hvala.
Reč ima narodni poslanik dr Nebojša Stefanović.
Hvala poštovana predsedavajuća. Mi danas imamo, pred nama zaista dve, ali dve o kojima ja želim da govorim, konvencije i složio bih se sa kolegama i slušajući pažljivo ono što je rekla moja koleginica Jelena Trivan, moram da kažem da zastrašujuće zvuče te brojke. Prvi korak koji moramo da uradimo jeste da budemo svesni da treba da se suočimo sa činjenicom da postoji u ozbiljnoj meri nasilje nad ženama u ovoj zemlji. Neprihvatljivo veliki broj žena, a za mene je neprihvatljivo kada jedna žena trpi nasilje u našoj zemlji. Ne pričamo, a posebno treba da pričamo o tome da veliki broj dece koji to posmatra ili je direktna žrtva nasilja, takođe prolazi kroz pakao u svojim životima. Mislim da taj prvi korak ne smemo da zaboravimo, da priznamo da nasilje postoji. Očekujem od svih kolega, pre svega od kolega, jer su koleginice pokazale ozbiljnost u ovom pristupu, da govore o ovom problemu. Očekujem od muškaraca da se suoče sa svoji problemom i da pošaljemo jasan signal da nećemo da se pomirimo, niti da smo takva zemlja, niti da smo takvi ljudi, da neko u ovoj zemlji može da maltretira žene, da neko to obmanjuje, da prikazuje na drugačiji način, da okreće glavu. Ne govorim o nasilnicima njima ćemo uputiti jasnu poruku. Bićemo spremni da u ovoj Narodnoj skupštini pojačamo i pooštrimo kazneno zakonodavstvo i da pošaljemo jasnu poruku čitavom svetu da Republika Srbija hoće da bude zemlja u kojoj se nasilje, bilo da je nad ženama ili nad decom neće nikada tolerisati. Mislim da je to važna poruka, veoma važna poruka za naše društvo. Molim vas da budemo jedinstveni u ovome, da pokažemo da ratifikacijom Istanbulske Konvencije, hoćemo da pošaljemo jasnu poruku da je Srbija jedna od onih zemalja koja hoće da bude zaštitnik ljudskih prava, koja hoće da brani prava žena. Nije me sramota da kažem, pripadam delu, pripadam muškarcima, ne želim da postoje ljudi koji tuku svoje žene, a da mi prolazimo pored toga i okrećemo glavu. Moramo da budemo spremni, da žigošemo i osudimo takvu vrstu ponašanja, jer ona u Srbiji nikada ne sme da bude prihvatljiva. Što se tiče druge konvencije, vezane za međunarodno usvojenje. Mi imamo pred nama jedan dokument koji će garantovati posebnu zaštitu dece bez roditeljskog staranja i ukazuje, a vi znate da je Ustav Republike Srbije, upravo prepoznajući potrebu da posebno zaštiti decu, posebno definisao set njihovih posebnih prava, ali i pravo na uživanje ljudskih prava, primereno svom uzrastu i duševnoj zrelosti. Uočeno je da jedan broj dece, naročito onih koji su sa posebnim potrebama, ne može da pronađe usvojiteljske i hraniteljske porodice u svojoj ženi. Zato se i donosi jedan od važnih razloga za ratifikaciju ove konvencije, da se omogući da ova deca ako ne mogu da pronađu sreću, da pronađu detinjstvo bolje u ovoj zemlji, to mogu da urade u nekoj drugoj zemlji. Naravno, ni na koji način ovo nije u suprotnosti sa našim Ustavom. Mi imamo konvencijom obezbeđenu garanciju da će se pružiti maksimalna sigurnost, predvidivost i transparentnost za sve učesnike u procesu usvojenja, uključujući i potencijalne usvojitelje. Ono što je veoma važno, zabranjuje se sticanje finansijske dobiti u ovom procesu. Mislim da je to u najboljem interesu deteta i ratifikacija ove konvencije biće nešto što je važno za našu zemlju, ali najvažnije za tu decu kojoj obezbeđujemo bolji život. Pozivam vas da budemo jedinstveni u ovome i da usvajanjem ovih konvencija, pošaljemo jasan znak da zemlja hoće da ide napred, da ide na drugačiji način napred i da pružamo građanima Srbije bolju budućnost. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik dr Janko Veselinović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, ja bih se pridružio ovom apelu koji je uputio predsednik Narodne skupštine Republike Srbije, gospodin Stefanović i zaista smatram da u ovom pogledu trebamo biti jedinstveni. Jedino ne znam, gospodine Stefanoviću, šta je pravi stav SNS? Ono što ste vi danas rekli, što apsolutno podržavamo i ja i DS ili ono što je rekao gospodin Girić, u 17.43 časova, u četvrtak, pre nego što je predsedavajući prekinuo sednicu o vrlo važnoj temi, da biste vi stigli na vrlo važnu proslavu BIA, da li je tako?
Gospodine Veselinoviću, držimo se teme molim vas.
Nisam mislio da bi gospodin Stefanović stigao, nego da biste svi vi stigli na proslavu BIA, oni koji su pozvani, što je vrlo neuobičajeno za Narodnu skupštinu Republike Srbije, da prekida sednicu zbog proslave jedne takve institucije. Gospodin Girić, pre nego što je sednica prekinuta, gospodine Stefanoviću, je rekao sledeće – isto tako nisu dovoljno transparentno date mogućnosti za detaljno viktimološko ispitivanje žrtava nasilja, odnosno u kojoj meri i koliko sama žrtva nizom postupaka i aktivnosti provocira nasilje, dakle, koliko žrtva provocira nasilje. Kakva je tu njena odgovornost, a posebno u bračnim zajednicama gde su mogućnosti raznih socijalnih, psiholoških i seksualnih manipulacija žena nad muškarcima jako prisutne i neretko zloupotrebljavaju mnogo pre nego što je nastala konačna posledica ovakve provokacije, odnosno fizičkog nasilja u porodici? To zahteva i potrebu za ozbiljnim budućim pristupom u ovom problemu u odnosu polova, čak možda i do donošenja zakona o zaštiti muškaraca. Isto tako, žene su najčešće psihološki i verbalno, manipulativno, socijalno i ekonomski dominantnije od muškaraca, što izjednačava snagu njihovih oruđa u konfliktu sa rezultatima upoređivanja nasilja. Kada su kolege iz DSS ukazale na sve ono što je gospodin, vaš kolega govorio, on je rekao – možda niste od početka slušali pojedine organizovane, delikventne grupe žena. Dakle, naše koleginice koje su pričale o ovoj temi je nazvao organizovanim delikventnim grupama žena koje deluju, itd.
Gospodine Veselinoviću, molim vas da se vratite na temu dnevnog reda, pokušavate da prepričate ono što se desilo prilikom prošlog zasedanja. Molim vas da se vratite na temu.
Ja ću sada završiti, predsedavajuća, pošto ste me na vrlo jedan nekorektan način prekinuli. Nije tema pričati šta je kolega pričao o zakonu i na koji način se odnosi prema nasilju u porodici ženama, deci i muškarcima. Ako to nije tema, ja ne znam šta bi mogla biti drugo tema, ja sam samo pokušao da kažem da bi morali biti dosledniji u odnosu prema zaštiti žena, pa bih onda mogao reći koliko generalno nasilje u društvu provocira nasilje nad ženama, pa koliko amnestije onih ljudi koji su činili nasilje u porodicama je dovelo do novog nasilja, koliko je nasilje u medijima koje imamo svaki dan provocira nasilje, koliko nasilje na ulicama i povlađivanje nasilnicima, dovodi do novih nasilja u porodici.
Hvala. Gospodine Stefanoviću, želite li repliku? (Da) Izvolite.
Samo bih još jednom vrlo jasno da iznesem i svoj i stav SNS. Za nas ne postoji mogućnost da se toleriše nasilje nad bilo kojom ženom. Apsolutno i apsolutno stojim iza toga kao predsednik Odbora za prava deteta, zajedno sa svim kolegama koje su radile sa nama, da takva mogućnost ne postoji u SNS nikad.. Apsolutno ćemo se boriti da svaka žena, ne samo dobije zaštitu, nego da radimo na menjanju svesti našeg društva i da nasilje nad ženama, nad decom, bude nešto što je apsolutno neprihvatljivo, da niko ne može da pomisli na to, a da društvo bude spremno da jasno označi one koji su nasilnici i da pokažemo da će se u Srbiji takva politika sprovoditi. Samo to želim zbog javnosti da kažem, to je stav SNS.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Vesna Marković. Izvolite.
Hvala. Poštovana predsedavajuća, ministre, kolege narodni poslanici, drago mi je što je veliki broj mojih kolega i koleginica govorio o Konvenciji o sprečavanju i borbi protiv nasilja nad ženama i nasilja u porodici. To pokazuje da prepoznajemo nasilje nad ženama i nasilje u porodici kao jedan od najvažnijih problema u našem društvu. Osnovni cilj Konvencije je pojačavanje kapaciteta ustanova i organizacija koje se bave žrtvama nasilja, kao i definisanje i primenjivanje mehanizama koji će obezbediti postupanje u skladu sa obavezama navedenim u konvenciji. Ovo je najsveobuhvatniji međunarodni ugovor u ovoj oblasti, kojim su predviđeni mehanizmi za praćenje primene Konvencije, formiranje ekspertske grupe, čiji je zadatak prikupljanje podataka, vršenje analize i objavljivanje rezultata. Međunarodni monitoring je takođe veoma važan, kao i povezivanje sa drugim državama potpisnicama. U Srbiji je svaka treća žena žrtva nasilja, a nasilje u porodici je najčešći vid nasilja u našem društvu. Zabrinjavajući je podatak da je nasilje nad ženama u stalnom porastu. Žrtve nasilja očekuju veće angažovanje službi kroz pružanje podrške, preko razumevanja problema, do pružanja pomoći, zato je neophodno angažovanje državnih organa, nacionalnih, regionalnih i lokalnih skupština i uprave, državnih institucija… (Predsedavajuća: Narodna poslanice, samo mikrofon prema sebi okrenite. Hvala.) … za zaštitu ljudskih prava, organizacija civilnog društva, ali i sredstava javnog informisanja. Važno je da sve pomenute organizacije sprovode programe podizanja svesti u javnosti o različitim manifestacijama svih vidova nasilja, njihovim posledicama, potrebi da se nasilje spreči. Svi mi imamo pravo da živimo u bezbednom okruženju, da se osećamo sigurno. Imamo obavezu da svi zajedno stvorimo društvo koje će se suprotstaviti nasilju. Iako je ostvaren napredak, ne samo predlogom da se usvoji ova konvencija, već i usvajanje nacionalne strategije za sprečavanje i suzbijanje nasilja nad ženama u porodici, partnerskim odnosima, mora još mnogo toga da se uradi. Nadam se efikasnijem odgovoru države, posebno kada su u pitanju programi prevencije nasilja. Dosadašnji program i podrška žrtvama nasilja su nedovoljne, a veoma mali broj nasilnika je procesuiran ili su osuđeni na blage kazne. Dobro je to što u Srbiji postoje sigurne kuće, SOS telefoni, mada u mnogim sredinama nema materijalnih sredstava za ovakvu vrstu podrške. Nadam se da će se državne institucije više posvetiti rešavanju ovih problema, posebno u siromašnim, odnosno manje razvijenim sredinama. Usvajanje ove konvencije predstavljalo bi veoma značajan korak napred ka rešavanju problema o kojima sam govorila. Podjednako je važno i ekonomsko osnaživanje žena, jer samo ekonomski jaka žena je nezavisna žena. Na kraju, pozivam sve kolege narodne poslanike da podrže ovu konvenciju. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Jovana Mehandžić. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, kolege narodni poslanici, poštovani predstavnici Vlade, u današnjoj objedinjenoj raspravi, osvrnuću se uglavnom na Istanbulsku konvenciju zato što smatram da ova tema zaslužuje posebnu pažnju u današnjoj raspravi. Pozdravljam činjenicu da se parlament već drugi dan bavi ovom temom i da se bavimo sprečavanjem i borbom protiv nasilja u porodici i nasilja nad ženama. Međutim, kao i moje prethodne kolege, moram da podsetim i prisutne i javnost na neke od kolega koji su govorili o nasilju nad ženama, i to pripadnici najveće vladajuće stranke u Srbiji, na način i jezikom koji pripada prošlosti, iako smo dobili opravdanje i dobili zvaničan stav SNS, ja moram da podsetim da u četvrtak kada smo pričali o tome, kolega je imao repliku i nije iskoristio tu priliku niti da se predomisli, niti da se izvini. Zaista pitam, na koji način će se osim rečima, ova vlada i vladajuća SNS i delima boriti protiv ovakvih slučajeva u svojim redovima? Dakle, da citiram, rečeno je da su žene najčešće psihološki i verbalno, manipulativno, sociološki i ekonomski dominantnije od muškaraca, a skrećem pažnju i na reči da žena često i sama provocira nasilje. Ovo ponavljam, ne zato što nemam šta drugo da kažem, nego zato što smatram da i mi ovde u Skupštini, a i javnost treba da zna o čemu se u četvrtak pričalo u ovom domu, da je to nedopustivo, da nije izrečena opomena, da nije iskorišćena prilika u replici da se kolega izvini, niti da se predomisli, a da smo danas dobili samo zvaničan stav SNS, deklarativan, da to neće biti tolerisano. Moje pitanje kolegama u ovoj Skupštini jeste – na koji način ćete, osim verbalnog upozorenja, vašeg kolegu opomenuti ili naučiti da se više ovo ne ponavlja? Za mene je to samo ilustracija verbalnog i deklarativnog zalaganja vladajuće stranke u Srbiji za vrednosti kojima se sprečava nasilje u porodici i nasilje nad ženama. Da vas podsetim, teče petnaesti mesec rada ove Vlade. Postavljam pitanje – šta je konkretno urađeno da se spreči nasilje u porodici? Preko 20.000 prijava porodičnog nasilja postoji svake godine, a podsećam da je samo 79 puta sud izrekao meru udaljavanja nasilnika iz porodice. To je mera koja postoji u zakonu, a koja se de fakto ne primenjuje. Da se ovaj broj uvećao, to bi bio dokaz posvećenosti borbi protiv nasilja nad ženama i borbi protiv nasilja u porodici. Zašto po hitnom postupku ne donosite zakone koji će u praksi i realnom životu sprečavati i jače sankcionisati počinioce u situacijama nasilja u porodici i nasilja nad ženama, nego amnestirate preko 3.000 osuđenika? Mnoge od njih upravo za dela nasilja. Složićete se da dela govore više od reči. Molim vas da mi odgovorite na pitanje koje se tiče eskalacije svakodnevnog nasilja i u porodici, vršnjačkog nasilja, nasilja na utakmicama, sportskim događajima? Molim vas da odgovorite na pitanje u kojoj meri to ima veze sa osuđenicima koji su amnestirani, u kojoj meri eskalacija svakodnevnog nasilja u našem društvu ima veze sa povratnicima i ponovnim počiniocima krivičnih dela za koje su već bili osuđeni, pa onda pušteni na slobodu pre isteka kazne koju je trebalo da izdrže, a često se dešava da dela koja ponovo počine posle puštanja na slobodu budu teža od onih za koje su osuđeni? Očekujem da predstavnici vladajuće koalicije daju odgovor na pitanje – u kojoj meri se eskalacija nasilja u našem društvu može povezati sa zakonima koje ova Skupština donosi? Podsetiću, tu mislim na Zakon o amnestiji kojim je ili će biti na slobodu pušteno više od 3.000 osuđenika, kao što smo čuli od ministra Selakovića kada je ovaj zakon obrazlagao. Ova konvencija, podsetiću, zasniva se na sistemu 3P – prevenciji, protekciji žrtava nasilja i procesuiranju počinioca. Danas se nalazimo u situaciji da sigurne kuće više nisu sigurne. Podsetiću na nemili i šokantan događaj, neki bi čak rekli, tragičan koji se desio 13. juna ove godine, a kada su tri osobe, među kojima i jedanaestogodišnje dete, sin jedne od štićenica, povređene u sigurnoj kući u Beogradu kada je bivši muž jedne od štićenica provalio u kuću i nožem napao štićenice ove kuće. Dete je nastradalo braneći svoju majku. Ovaj napad, koliko sam pročitala u sredstvima javnog informisanja, tretira se kao pokušaj ubistva. Mene zanima dokle se stiglo sa ovim postupkom, da li je gotova istraga, da li je samo podneta krivična prijava ili možda podignuta optužnica ili možda ništa nije urađeno? Očekujem da dobijem odgovor na pitanja koja sam postavila, a zarad ilustracije mišljenja svog i svojih kolega, izneću nekoliko statističkih podataka. Naime, ove godine u partnerskim odnosima smrtno je stradalo, do sada, 37 žena, u odnosu na prošlu godinu, to je evidentan rast. Prošle godine, tokom cele godine, stradalo je smrtno 32 žene. U odnosu na prethodne godine, ponoviću, primetan je porast nasilja, jer je 2010. godine ukupno smrtno stradalo 26 žena, 2011. godine 29 žena, a 2012. godine 32 žene. Do sada, ponavljam do sada, a nalazimo se na kraju oktobra 2013. godine, nastradalo je smrtno 37 žena u partnerskim odnosima. Eskalacija nasilja u našem društvu je primetna. Pozdravljam predlaganje Istambulske konvencije u ovom domu. Znam da smo se svi složili da treba za ovo da glasamo, da treba ovo da podržimo, ali ono što je evidentno jeste da je ova konvencija samo okvir i samo baza. Važno je šta ćemo kao društvo i kao pojedinci uraditi u budućnosti. Važno je šta se dešava u praksi, koliko se zakoni implementiraju. Važno je koliko se nasilnika udaljava iz porodice, a da vas podsetim, sa jedne strane imamo 20.000 prijava porodičnog nasilja, a samo 79 izrečenih mera za udaljavanje nasilnika iz porodice. Važno je koliko će se dosadašnja praksa promeniti. Imali ste 15 meseci da promenite dosadašnju praksu. U ovom mesecu, petnaestom mesecu, ne vidim šta se po tom pitanju promenilo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marija Obradović, replika.
Dame i gospodo poslanici, još jedan dan rasprave o Istambulskoj konvenciji i novi prostor za zamenu teza kada govorimo o ovoj izuzetno važnoj temi. Složili smo se da ćemo kao jedan glasati i borite se za realizaciju ciljeva koji su propisani u Istambulskoj konvenciji. Iz redova opozicije ponovo se insistira na menjanju konteksta, na izvlačenju određenih činjenica, delova govora iz konteksta, na uporne napade na SNS kako bi se dobili sitni dnevno-politički poeni. Podsećam vas da umanjujete efekat, značaj, suštinu objašnjavanja značaja usvajanja Istambulske konvencije. Ono što su građani mogli da čuju pre nekoliko minuta kada je predsednik Skupštine dr Nebojša Stefanović govorio o značaju i posvećenosti i SNS, a i parlamenta u usvajanju Istambulske konvencije, dovoljno govori o tome šta je poruka Vlade kada je nasilje u Srbiji u pitanju, nasilje nad ženama i nasilje u porodici. Mislim da vaša nastojanja da pomerite fokus da u narednom periodu, koliko nam je neophodno, da nakon potpisivanja ove konvencije nju zaista ratifikujemo, to je period kada mi treba da formiramo određena tela koja će pratiti sprovođenje ove konvencije, da napravimo određene zakonske izmene kako bi te žrtve nasilja osetile efekte. U svom tom brdu posla koji nam predstoji, a neophodno je da zajedno radimo, i parlament, i Vlada i civilni sektor, u celoj toj priči vi samo nalazite prostor da kritikujete i izvlačite iz konteksta deo izlaganja jednog od kolega u parlamentu. Mislim da u ovom trenutku treba … (Predsedavajuća: Vreme.) … da samo ponovim još jedan deo iz izlaganja koji uporno pokušavate da izvučete iz konteksta – bezuslovno se saglašavamo sa ciljevima konvencije koji se odnose na zaštitu žena i porodice. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Jovana Mehandžić, replika.
Da budemo precizni, brojke su neumoljive, statistika je neumoljiva. Koleginica je replicirala na moje izlaganje. Ono što je evidentno jeste da je po sredi jedna zamena teza sa kojom se ne suočavamo po prvi put u ovom sazivu parlamenta. Govorila sam o verbalnom zalaganju za određene vrednosti, o nedostatku dela koja potkrepljuju te reči, a ono što je evidentno i vidljivo jeste da i među vama, u vašim redovima, postoje disonantni tonovi kada je u pitanju definicija nasilja i ono što se dešava u porodici, disonantni tonovi o onome šta je prihvatljivo, odnosno neprihvatljivo ponašanje žena. Dobro je što pričamo o ovoj temi. Dobro je što neke stvari mogu da izađu na videlo. Dobro je što napokon vidimo da se neki od poslanika koji sede u ovom parlamentu uporno vraćaju u prošlost, odnosno da iz prošlosti nisu ni izašli. Ovakve teme, bazična pitanja ljudskih prava i zaštite svakog građanina, odlična su prilika da zapravo vidimo kakvo odelo svako od nas nosi i kakav je neko u duši i srci, da li je nekakvo zalaganje samo deklarativno zarad, kao što je koleginica rekla, dnevno-političkih sitnih poena ili je to zalaganje suštinsko zalaganje u kakvo verujemo istinski i iz dubine duše. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Marija Obradović, replika.
Zamoliću sve kolege u parlamentu da se vratimo debati o Istanbulskoj konvenciji. Želim da ovo vreme koje nam je predviđeno potrošimo na to da građanima objasnimo koliko je važno usvajanje i rad na ratifikaciji ove Istanbulske konvencije. Još jednom vas molim da se isključivo držimo teme i efekata ove konvencije i šta je to što možemo da učinimo. Mene ne čudi, demokrate jedino što rade, to je da pričaju. Pitanje je i koliko to dobro umeju da čine. Na nama je da radimo. Najvažnije je da vidimo vrlo brzo efekte ove Istanbulske konvencije. Hvala.
Prekidamo replike. Prelazimo dalje na rad po spisku. Reč ima narodna poslanica Aleksandra Đurović.
Hvala. Poštovana predsedavajuća, ministre, dame i gospodo, na samom početku želim da naglasim da je pitanje nasilja nad ženama i nasilja u porodici jedno od najvažnijih pitanja koja treba da postavljamo što češće, sve dok ovo zlo koje postoji svuda u svetu, a ne samo u Srbiji, ne iskorenimo u potpunosti. Srbija ima dosta važnih i teških pitanja kojima mora da se bavi, od pitanja Kosova i Metohije, evrointegracija, ekonomskih mera, ali svakako za ženu koja trpi nasilje u porodici ne postoji važnije pitanje od ovoga. Toga smo posebno svesne mi žene u parlamentu, jer ako pogledamo i listu prijavljenih govornika, možemo da vidimo da je najveći broj žena koje govore na ovu temu. Svakako smo svesne da su nas žene koje su, nažalost, još uvek u velikom broju ugrožene po ovom pitanju birale da zastupamo njihove interese i mi ćemo ovom pitanju i pristupiti kao jednom od prioriteta kojim ćemo da se bavimo u narednom periodu više i češće, dok ovo zlo potpuno ne iskorenimo. Postoje politički razlozi zbog kojih treba da podržimo ratifikaciju tzv. Istanbulske konvencije. Nasilje nad ženama predstavlja jedan od najozbiljnijih oblika kršenja ljudskih prava, onih ljudskih osnovnih prava koja su zagarantovana Ustavom. Nema demokratije bez poštovanja prava žena. Većinu nasilnih dela čine muškarci iz neposrednog okruženja, partneri ili bivši partneri, što znači da prekid vanbračne ili bračne zajednice za ženu ne znači da će da dođe do prekida nasilja u porodici. Brojke koje govore o tome koliko žena izgubi život kao žrtve nasilja u porodici su zastrašujuće. Takođe bih rekla da su zastrašujuće i brojke koje govore o tome koliki je broj procesuiranih slučajeva po ovom pitanju. Samo 10% slučajeva se prijavi, a od tog broja samo 10% dođe do suda. Nezadovoljavajući je broj prijavljenih slučajeva, a svakako je i nezadovoljavajuća preblaga kaznena politika po ovome pitanju, tako da je to nešto što moramo da menjamo ukoliko želimo da osetimo pune efekte Istanbulske konvencije. Istanbulska konvencija na pravi način pokazuje koliko nasilje u porodici, čak i tada kada se dešava u kući, nije stvar pojedinca, već je stvar od opšteg javnog interesa. Konvencija Saveta Evrope o sprečavanju i borbi protiv nasilja nad ženama i nasilja u porodici, koja je usvojena 11. maja 2011. godine u Istanbulu, donosi niz pravnih i drugih rešenja čija je namena da poboljša standarde u tretmanu žena žrtava nasilja, tako i da unapredi preventivne mere država članica konvencije. Shodno tome, Srbiju u procesu ratifikacije očekuje usaglašavanje određenih odredbi konvencije sa domaćim zakonodavstvom, kao što je npr. zaštita i podrška za decu svedoke, proganjanje, uključujući i proganjanje savremenim sredstvima, internet, i pravna pomoć žrtvama nasilja. Ova materija se odnosi kako na krivično zakonodavstvo Republike Srbije, tako i na Porodični zakon i druge zakone, ali svakako ono što smatram jako važnim je da Istanbulska konvencija predviđa i mehanizme praćenja, kao i međunarodnu saradnju po ovom pitanju. Ova konvencija je potekla iz Komiteta za jednakost i nediskriminaciju Saveta Evrope, čiji sam ja član od januara ove godine. Pored nekoliko komiteta koji postoje u Parlamentarnoj skupštini Saveta Evrope, postoje i dve mreže, jedna za zaštitu žena od nasilja, a druga za zaštitu dece od nasilja. To pokazuje koliko su ove dve kategorije i dalje ugrožene svuda u svetu kada moraju da postoje posebni organi koji će da se bave njihovim pravima. Mi smo kao Ženska parlamentarna mreža bile ove godine u poseti Finskoj. Bila sam vrlo iznenađena kada sam videla da u jednoj tako razvijenoj skandinavskoj zemlji, koja je poznata po tome da zadaje standarde drugim zemljama u pogledu sveukupnih prava koja uživaju žene i zaštita njihovih prava, tako sam bila iznenađena kada sam videla da je čak 27 žena prošle godine izgubilo život u Finskoj, iako je to zemlja koja ima manji broj stanovnika od Srbije, 5,4 miliona. To pokazuje da je svakako pred ženama dug put svuda u svetu da dođu do istinske jednakosti. Nije dovoljno da samo donesemo zakone. Mislim da je najvažnije da radimo na promeni svesti ljudi, a to je nešto što je dugoročan proces. Moramo našu decu u školama da učimo koliko je nasilje neprihvatljivo. Neprihvatljivo je nasilje na ulici, neprihvatljivo je nasilje u kafani, na stadionima, ali bih rekla da je još neprihvatljivije sa moralnog i ljudskog stanovišta nasilje u porodici nad slabijima od sebe. Na kraju, želim da izrazim moje zadovoljstvo što ću prilikom sledećeg odlaska u Strazbur na Komitet za jednakost Saveta Evrope moći da se pohvalim time da je Srbija među prvih 10 zemalja od ukupno 47 koje su je ratifikovale i koje su omogućile da stupi na snagu. Svakako, hoću da naglasim i da su poslanici SNS bili izuzetno angažovani u tome da Istanbulska konvencija dođe na dnevni red ovog zasedanja kako bismo je što pre ratifikovali i kako bismo mogli da nastavimo dalje u tom pravcu da radimo. Želela bih da se zahvalim i gospođi Stani Božović, koja nam je bila od velike pomoći u ovom poslu. Žao mi je što ona danas nije ovde sa nama. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Biljana Ilić Stošić.
Poštovane koleginice narodne poslanice, poštovane kolege narodni poslanici, uzimam sebi za pravo da verujem da su pitanja polne i rodne ravnopravnosti, kao i zalaganja usmerena protiv bilo kakvog i bilo kog oblika diskriminacije i nasilja kao njegove ekstremne varijante već ugrađeni u korpus temeljnih društvenih vrednosti oko kojih postoji opšti konsenzus u političkim elitama, a i najšire u društvu, i to ne samo deklarativno, već i suštinski. Kako se sad te temeljne vrednosti ostvaruju u praksi, to je opet pitanje za sebe. Evo, već na samom početku u svom obraćanju vama naglašeno sam obratila pažnju na korektnost, da se ne bih ogrešila o lingvističke standarde u vezi sa onim što zovemo rodnom, mada je reč o polnoj ravnopravnosti. I u ovojKonvenciji se to razgraničenje potencira, ali nisam želela da mi to bude forkus diskusije, mada priznajem da ne mogu da odolim da ovom prilikom da naglasim da nisam baš sasvim sigurna u delotvornost ovih jezičkih rogobatnosti, tipa psihološkinja, sociološkinja i slično, kao i u kojoj meri je tu baš reč o suštinski antidiskriminatorskoj kulturi naspram fasadne antidiskriminatorske kulture. Verujem da dame koje se bave navedenim profesijama imaju drugačije probleme u vezi sa diskriminacijom od pitanja prirodnog ili gramatičkog roda, ali, dobro, standardi su standardi, pa čak i kad nisu baš sasvim smisleni. Naravno da nemam dilemu da ćemo usvojiti obe ove konvencije, ali se samim usvajanjem i primenom konvencija i na njima utemeljenim zakonima situacija ne može bitno promeniti, pa verujem da ćemo se složiti da je nužno zagrebati mnogo dublje i mnogo temeljnije. Ključno je i pitanje svih pitanja - koji to uzroci dovode do diskriminacija i nasilja prema ženama i deci, ali i muškarcima u porodici ili drugim društvenim ustanovama? Sigurna sam da referentne naučne institucije imaju niz projekata u kojima su dali odgovor na ovo pitanje, ali se bojim da je rešenje ipak negde tamo daleko ili barem malo dalje i da se nalazi u ekonomsko-socijalnoj zoni. Teška ekonomska situacija, koja već predugo traje, snažno generiše osećaj nemoći kod svakog pojedinca koji nije u stanju da ostvari svoju ulogu unutar vlastite primarne socijalne grupe, porodice, a to je obezbeđivanje materijalne i ukupne egzistencije za sebe i za svoju porodicu. Verovatno je da se ta frustracija dominantnije ispoljava kod muškaraca, shodno kod nas još snažno prisutnom obrascu da je „pater familias“ onaj koji snosi najveći deo u obezbeđivanju materijalne osnove za funkcionisanje porodice. Da li tu nemoć onda iskaljuju na najbližima, supružnicima i deci, da bi na sasvim pogrešan način pokazali ko je glavni u kući i čija se važi? Nisam stručnjak ali sam sklona da poverujem u to, sem naravno kad je reč o pojedincu sa psihopatskom strukturom ličnosti, što spada u domen pojedinačnog, a ne opšte-društvenog i mi se ovde nećemo baviti. Svakim danom smo svedoci groznih vesti o vršnjačkom nasilju sve češće i u samim školama. Hajde da prestanemo da krivimo filmove i igrice koje podstiču agresivnost, mada ni to ne treba zanemariti. Kako to da kod nas zakon ulice postaje sve dominantniji obrazac društvenog ponašanja, čak i u institucijama koje bi trebale da budu protivteža svakom socijalnom „andergraundu“, kao što su porodica i škola? Nemoćni da svojoj deci obezbede počesto i minimalnu, a kamoli pristojnu egzistenciju, roditelji su izgubili poštovanje svoje dece. Oni prestaju da budu uzor i svojoj deci, a tradicionalni modeli vaspitanja sa svim oni vrednostima, kao što su marljivost, poštenje, pravičnost, polako odlaze u muzeje starina, jer su neupotrebljivi u društvu koje počiva na socijalnoj nepravdi pojedinaca, koji nikako konačno da odgovore na čuveno pitanje – kako su zaradili svoj prvi milion?. Posebno je zatajio obrazovni sistem, koji se sasvim ispustio u svojoj vaspitnoj komponenti. Loš materijalni položaj prosvetara ne može biti opravdanje za to, jer se u prosvetu nikada zbog para nije ni išlo. Naše društvo se zbog svega toga dramatičnom brzinom raslojava u pravcu nepravednog i zašto nas onda čudi nasilje i diskriminacija? Ispoljavanje agresije u masovnijim razmerama uvek je kao okidač imalo određeni oblik i stepen socijalne nemoći pojedinca. Posebna priča su žene. Tu bih se složila sa koleginicom iz DS o takozvanoj strukturnoj diskriminaciji koja se sprovodi nad ženama. Pored toga što su najčešće žrtve nasilja kroz razne oblike zlostavljanja i kada to nisu, one su diskriminisane odsustvom uređene mreže najrazličitijih oblika servisne podrške koja bi im omogućila da se rasterete i ravnopravno sa muškarcima posvete profesionalnoj karijeri, a da pri tome ne zanemare svoju tradicionalnu ulogu majke i supruge, koje naše žene na svu sreću nisu spremne da se odreknu. Zaposlena žena, ako već nema sreće da ima „baka servis“ za pomoć u kući i oko dece, ona bukvalno ima barem osamnaestočasovno radno vreme. Zaista neverovatno u situaciji kada je toliko žena nezaposleno da kod nas nije masovnije zaživela mreža svakovrsnih usluga tipa pomoći u kući, oko čuvanja dece ili pomoći u školskim obavezama. Te usluge su ostale privilegija bogate šačice tankog sloja društva koji zapošljavaju žene uglavnom na crno i koje su potpuno nevidljive sistemu. Da ne pričamo o tome da sukod nas gotovo izumrle profesije kao što su bebisiterke, dadilje ili guvernante ako hoćete, gde je neophodno da se i one sistemski urede, a njihove profesije postanu vidljive. Umesto što funkcionišu na crno, bez ikakvih standarda, što to onda ugrožava obe zainteresovane strane i korisnike i davaoce usluga. Deca trećeg milenijuma ne mogu i ne smeju da žive standardom svojih baba i deda. Pa nije ni čudo da se rađa sve manje beba barem na nacionalnom nivou. Zalud anahrone žalopojke o našim slavnim babama koje su rađale po desetoro dece – pa šta nam fali? Civilizacijski, to je veoma retrogradna priča, a za društvo i sistem potpuno neodrživa. Bez pretenzija da vam dalje detaljišem o stvarima koje su vam sasvim dobro poznate, želim još jednom da u ovom visokom domu uputim apel da prestanemo da odlažemo rešavanje uzroka problema, nasilja i diskriminacije, jer naša uloga nije samo da donosimo sistemska rešenja, nego da veoma aktivno učestvujemo u društvenim promenama kako bismo stvorili uslove za pristojno društvo u kome verujem da svi želimo da živimo. Naravno da će SNS glasati i za jednu i za drugu konvenciju. Naravno da SNS se svojim bićem bori protiv diskriminacije nad ženama. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Željko Sušec. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, uvaženi gospodine ministre, uvaženi predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, potvrđivanje Istambulske konvencije Saveta Evrope o sprečavanju i borbi protiv nasilja nad ženama i nasilja u porodici je od izuzetnog značaja za sve građanke i građane Republike Srbije. Moram da napomenem da je potvrđivanje Konvencije predviđeno Planom Vlade Republike Srbije za 2013. godinu i Nacionalnim programom usvajanja propisa EU za period od 2013. do 2016. godine. Potvrđivanje Konvencije predviđa sprovođenje principa jednakosti i nediskriminacije kao i ozbiljan rad na prevenciji i suzbijanju nasilja nad ženama, nasilja u porodici, kao i merama pružanja zaštite ugroženim licima u vidu pružanja pravne, savetodavne pomoći, formiranja sigurnih kuća, dvadestčetvoročasovno raspolaganje SOS telefona, pružanje specijalizovanih usluga podrške, naročito sa naglaskom na decu kao žrtve nasilja i decu kao svedoke nasilja. Konvencija obavezuje državu na sprovođenju zakonodavnih i drugih mera zaštite žrtava nasilja. Tu posebno spadaju krivična dela koja pokušavaju da se prikažu kao opravdana, uz tvrdnju da je žrtva prekršila kulturne, verske, tradicionalne norme ili običaje prikladnog ponašanja. Primena Konvencije obavezuje sve potpisnike na njeno poštovanje, kako u mirodovskom vremenu, tako i u ratu. Činjenice govore da su retke oblasti u životu u kojima žene nisu diskriminisane i, koliko god govorili o napretku žena u Srbiji i pored ocena Komiteta UN za eliminaciju diskriminacije žena, one i dalje u Srbiji žive sa predrasudama da muškarci zavređuju više i mogu sve bolje. Žene su i dalje one koje teže nalaze posao, na poslu su plaćene lošije, sporije napreduju i retko su na upravljačkim mestima. Često moraju da biraju između karijere i rađanja. Izuzetna zabrinutost postoji za položaj posebnih žena kao što su Romkinje, žene sa invaliditetom i žene u raralnim sredinama. Moram da napomenem da u Pančevu, u gradu u kojem živim, većina mojih sugrađana ni ne zna alarmantne podatke nasilja u porodici na teritoriji opštine Pančevo. Tokom 2010. godine u Pančevu je zabeleženo 215 slučajeva nasilja u porodica, a od toga 95% nasilja je izvršeno nad ženama od strane partnera ili supruga. Te godine Pančevo je zauzelo neslavno treće mesto u Srbiji. Nažalost, statistika ne pokazuje poboljšanje, tako da je danas, po nezvaničnim podacima, Pančevo, bez obzira na prisutnu svest o postojanju problema, izgradnjom sigurnih kuća, i dalje grad sa velikim procentom nasilja nad ženama. Ova slika društva, u čijem korenu se nalaziuzrok niza pomenutih pitanja, iziskuje promene, a pre svega otklon predrasuda u kolektivnoj svesti društva u kome živimo. Prema nekim podacima, u Srbiji svakih 10 dana od posledica nasilja nastrada jedna žena. Svaka treća žena u Srbiji je žrtva fizičkog nasilja u porodici. Svaka druga žena u Srbiji je žrtva psihičkog nasilja,a svaka četvrta je bar jednom u životu bila izložena fizičkom nasilju u porodici. U Srbiji svako dete je bar jednom bilo izloženo nekom obliku nasilja a 10% ih je permanentno izloženo teškim oblicima fizičkog ili seksualnog zlostavljanja. Ne smemo da zaboravimo 2006. godinu, četvoro dece u našoj zemlji umrlo je od posledica nasilja u porodici. U 15% ispitanih slučajeva nasilje u porodici se ponavljalo više od pet puta. Zadatak države Srbije i njenog društva je da se svakog sekunda bori da ova statika nestane, jer će se jedino tako sačuvati zdravi okviri porodice kao i bolja, zdravija, naprednija budućnost za sve građane Republike Srbije. Usvajanje predloga o potvrđivanju Konvencije Saveta Evrope o sprečavanju i borbi protiv nasilja nad ženama i nasilja u porodici daje jasnu poruku svim ženama da moraju da napuste ulogu žrtve, da uvide kako za situaciju nasilja postoje rešenja, kao i potrebe oslobađanja straha. Ono što je najvažnije da shvate da u toj borbi nisu same. Na osnovu svega navedenog i interesa svih građanki i građana Republike Srbije u danu za glasanje poslanička grupa SNS podržaće predlog o potvrđivanju Konvencije Saveta Evrope o sprečavanju i borbi protiv nasilja nad ženama i nasilja u porodici. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Milanka Jevtović Vukojčić. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, uvaženi ministre, članovi kabineta, kolege poslanici i poslanice, poštovani građani i građanke Srbije, pred nama su dve vrlo značajna konvencije. Jedna Konvencija se odnosi na zaštitu dece u procesu međunarodnog usvojenja, druga Konvencija se odnosi na zaštitu žene žrtava porodičnog nasilja i žene žrtve u partnerskom nasilju. Konvencije su značajne prevashodno sa aspekta uspostavljanja pravnog mehanizma i zakonodavnog okvira za zaštitu najranjivijih društvenih grupa a to su deca bez roditeljskog staranja i žene i deca žrtve porodičnog nasilja. Konvencija o zaštiti dece međunarodnom usvojenju prepoznaje prevashodni značaj odrastanja deteta u porodičnom okruženju koji je značajan sa aspekta pravilnog psihofizičkog razvoja dece. Međutim, nažalost, sva deca nemaju mogućnost da iskoriste i svoje zakonsko pravo da pre svega žive sa svojim biološkim roditeljima, pa je obaveza države odnosno Ministarstva za porodično pravnu zaštitu da obezbedi i deci bez roditeljskog staranja, u skladu sa Ustavom, članom 65. adekvatnu zaštitu. Ta zaštita u sistemu socijalne zaštite obezbeđuje se kroz porodično pravnu zaštitu kao što je hraniteljstvo, koje je ograničenog delovanja, zatim kroz smeštaj dece u ustanovu socijalne zaštite kao krajnja mera i kroz usvojenje kao oblik trajnog zasnivanja roditeljsko dečijeg odnosa. Konvencija za zaštitu dece i usvojenje jako je značajna sa aspekta saradnje države prijema i države porekla, saradnje u svim postupcima koji se odnosi od uspostavljanja prvog kontakta potencijalnih usvojitelja stranih državljana sa detetom kod koje je utvrđena opšta podobnost za usvojenje, koje se nalazi u jedinstvenom ličnom registru za usvojenje i kod je prošao vremenski period od godinu kada nisu mogli da se nađu usvojitelji među domaćim državljanima. Međunarodno usvojenje je prepoznato u članu 103. stav 1, stav 2. i stav 3. porodičnog zakona, Ministarstvo za porodičnu zaštitu vrši procenu zakonitosti i procenu stručnih procedura u svim postupcima usvojenja koje donose zaključkom stručni timovi organa starateljstva i u čitavom postupku međunarodnog usvojenja vrši kontrolnu i koordinacionu funkciju od uspostavljanja prvog kontakta stranih državljana u hraniteljskoj porodici ili ustanovi socijalne zaštite, pa do donošenja rešenja o usvojenju koje daje nadležni organ starateljstva. Stručni, odnosno tim stručnjaka Ministarstva za porodično pravnu zaštitu daje mišljenje ministru nadležnom za porodično pravnu zaštitu da li su ispunjeni svi uslovi za međunarodno usvojenje, ukoliko jesu, izdaje se potvrda od strane ministarstva nadležnog za porodično pravnu zaštitu a u skladu sa članom 23. stav 2. Konvencije i naravno ministar, u skladu sa članom 17. pomenute Konvencije daje saglasnost odnosno dozvolu za konkretno usvojenje. Svakako da nema sumnje da je jedan od strateških ciljeva SNS zaštita najranjivijih i najugroženijih grupa, među njima prevashodno dece i u danu za glasanje ćemo podržati ovu Konvenciju. Tim pre što ona daje i obavezu nadležnog ministarstva za porodično pravnu zaštitu da neposredno ili u saradnji sa nadležnim organima preduzme sve mere kako bi se sprečila finansijska dobit odnosno korupcija u bilo kom delu koji se tiče međunarodnog usvojenja. Što se tiče zaštite žena, žrtava porodičnog nasilja i žrtava u partnerskom nasilju, važno je napomenuti da je nasilje nad ženama specifična vrsta zloupotrebe moći učinioca nasilja. Nasilje mogu učiniti muškarci i žene, ali je rodna dimenzija suštinska odlika porodičnog nasilja, odnosno nasilja nad ženama. Prilikom mapiranja porodičnog nasilja koje je vršeno 2010. godine, slika je krajnje sumorna. Žrtve porodičnog nasilja u najvećem broju slučajeva su žene, a počinioci nasilja su muškarci u statusu aktuelnih ili bivših bračnih, vanbračnih ili intimnih partnera. Važno je napomenuti da sistem mora da bude brz, efikasan, koordinisan, da treba da bude multisektorski, da trenutno zaustavlja nasilje nad ženom, a obaveza MUP je da to nasilje trenutno zaustavi. Obaveza zdravstvenih i socijalnih institucija je da pruži psiho-socijalnu, pravnu podršku i pomoć, kako bi došlo do rehabilitacije i integracije žrtve. Nasilje nad ženama je negacija svih ljudskih vrednosti, posebno negacija osnovnog ljudskog prava žene na život, na integritet, na dostojanstvo. Srpska napredna stranka nema nikakve dileme da će i ovu Konvenciju podržati. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Ljubica Mrdaković Todorović.
Poštovani gospodine ministre, članovi Ministarstva, koleginice i kolege narodni poslanici, danas ću reći nešto o Predlogu zakona o potvrđivanju Konvencije o zaštiti dece i saradnji u oblasti međunarodnog usvojenja. Prvo što ću reći o ovom Predlogu zakona to je da dosta kasni. Kasni zato što je sedamdesetih godina prošlog veka broj međunarodnih usvojenja dece doživeo pravi bum, počeo je da se razvija posle Drugog svetskog rada, kao pravna institucija. Tu smo oblast kao država u tim i kasnijim vremenima ostavili potpuno nedefinisanu, pa ne bi trebalo da nas čudi ako su se neki pod znacima navoda, samoorganizovali. Ozakonjenjem Konvencije o zaštiti dece i saradnji u oblasti međunarodnog usvojenja Srbija staje u red brojnih zemalja koje su navedenu konvenciju ratifikovale i inkorporirale u svoje pravne sisteme. Konvencija kao tekovina modernog zakonodavstva je posle brojnih lutanja i nerešenih odnosa u oblasti međunarodnog usvajanja dece, uspela da bar makar malo uvede sigurnost i u ovu materiju, a sve u cilju sprečavanja zloupotrebe dece. Svedoci smo brojnih vesti u medijima da je posle trgovine oružjem i narkoticima, trgovina ljudi najunosniji posao za određene kriminalne strukture. Novine su pune članaka o sumnjama u organizovani nestanak i navodno umiranje dece u porodilištima. Šta je od toga tačno i da li su sumnje opravdane, neka se time bave nadležni organi. Činjenica je da nismo imali zakonsku regulativu za takve slučajeve, te da se otvoriloširoko polje za svakojake kombinacije, da upotrebim ovaj preblagi izraz. Upravo ova konvencija pokušava da se izbori sa zloupotrebom dece prilikom usvojenja od strane usvojitelja koji nisu iz domicilne zemlje, ali i da se od strane države usvojenika i države usvojioca, tj. države prijema, obezbedi stalni nadzor nad već usvojenom decom, nadzirući njihovo odrastanje i uklapanje u novu sredinu, ali i sa instrumentima da blagovremeno deluje ukoliko se ustanovi da detetu usvojeniku usvojilac uskraćuje neka prava, ili se ne ponaša primereno situaciji na relaciji roditelj – dete. U eri neograničene komunikacije, u situacijama kada su brojni podaci dostupni skoro svakome, neophodno je u naš pravni sistem ugraditi odredbe ove konvencije kako bi se zaštitili interesi najmlađih i kako upravo ti najmlađi ne bi postali žrtve manipulacija, trgovine i trafikinga. Ova konvencija na celovit način reguliše uslove za međunarodno usvajanje deteta i otvara mogućnost da i deca, koja su prema shvatanju lokalne zajednice „nepodobna za usvajanje“, a to su najčešće deca sa posebnim potrebama, deca sa invaliditetom, odrasla deca, deca koja nisu iste rase ili nacije, pronađu svoju šansu za bolji i srećniji život. Nažalost, Srbija je zemlja koja je obolela od bele kuge. Nacija koja nestaje, sudeći po analizama stručnjaka, a lek za tu bolest, iako je svima poznat, ne primenjuje se iz svima dobro poznatih razloga. Nama je svako naše dete bitno i dragoceno, pa nam je zato važno da što više dece ostane u našoj zemlji, jer smo sa mališanima, nažalost, u deficitu već duže vreme. Prava je sreća što su usvajanja naše dece od usvojitelja iz inostranstva dosta retka pojava. Praktično, takva usvojenja se na godišnjem nivou mogu na prste izbrojati, ali je upravo sadržina ove konvencije dobrodošla u naš pravni sistem, kako bi se i tim malobrojnim usvojenjima iz inostranstva dala puna pravna sigurnost i potpuni nadzor i time sprečile bilo kakve zloupotrebe i sticanje bilo kakvih protivzakonitih nadoknada za određene krugove ljudi. Cilj je da se stvaranjem zakonskih osnova obezbede uslovi za zaštitu interesa dece bez roditeljskog staranja, dece koja su ostavljena, napuštena i koja detinjstvo provode u ustanovama koje i pored humanih ciljeva i sve brige za decu, nikada ne mogu pružiti toplinu i bezbrižnost koju pruža porodica. Srpska napredna stranka će u danu za glasanje podržati ova dva predloga zakona. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Jelena Mijatović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, uvaženi ministre, poštovane kolege narodni poslanici, trudiću se da danas ne govorim predugo, s obzirom da su kolege koje su govorile pre mene dosta toga rekle o Konvenciji Saveta Evrope u sprečavanju i borbi protiv nasilja nad ženama i nasilja u porodici. Takođe, neću se previše baviti ni statističkim podacima, kao što su npr. oni dobijeni u 2011. godini iz izveštaja 26 policijskih uprava, koje su prosleđene Autonomnom ženskom centru, u kojima npr. stoji da je samo u 2011. godini zabeleženo 18.918 slučajeva koji su prijavljeni policiji, nasilje u porodici. Od ukupnog broja slučajeva za 5.460 je podignuta prekršajna prijava, za 3.014. podignuta je krivična prijava. To je 42,7% od ukupnog broja. To nije ni okruglih 50% i neću se baviti statistikom. Sa druge strane, to je nešto što se desilo u prošlosti, nešto na šta ne možemo sada da utičemo, ne možemo da sprečimo. Želim da govorim o sadašnjosti, o sadašnjim problemima, o budućnosti i o onome što mi kao poslanici možemo da uradimo da to sprečimo. (Narodna poslanica pokazuje slike.) Dame i gospodo narodni poslanici, ovo nije statistika. Ovo je realnost. Možemo da se konsultujemo sa statističkim podacima da vidimo koliko žena koliko puta nedeljno, koliko puta mesečno, koliko puta godišnje izgleda ovako. Mislim da nikoga od nas ne interesuju te brojke. Strašno je što danas postoje ovakvi slučajevi i zato mislim da mi danas kao narodni poslanici ne treba da baratamo samo statističkim podacima. Svi mi danas i svi građani Srbije treba da nauče da prepoznaju nasilje u porodici, a oni koji ga prepoznaju da prestanu da ćute o tome, da javno govore o tome i da nasilje u porodici prijave. U Srbiji trenutno postoji 12 sigurnih kuća. Mislim da 12 sigurnih kuća nije dovoljno za sve žrtve nasilja u porodici u Srbiji. Isto tako, ne vidim rešenje da pravimo još sigurnih kuća a da ništa ne uradimo da to nasilje sprečimo. Zato mislim da treba da unapredimo prvenstveno preventivne mere koje će to nasilje u budućnosti sprečiti. Takođe mislim dapotvrđivanje ove konvencije pokazuje da smo na dobrom putu da o ovom problemu stanemo na put. Ovom prilikom bih se zahvalila Ženskom autonomnom centru koji mi je pomogao da dobijem ovaj materijal, koji je korišćen inače za različite svetske kampanje u borbi protiv nasilja nad ženama. Takođe bih želela da kažem da sve ove žene nisu zaista žrtve nasilja u porodici. To su samo žene koje su učestvovale u kampanjama i ovo je, drage kolege, samo dobra šminka. Naša obaveza je danas u parlamentu da pričamo o tome koliko žena koristi danas dobru šminku da bi prekrile prave modrice. Hvala vam.
Hvala. Narodna poslanica Irena Aleksić.
Poštovana predsedavajuća, uvažene kolege, potvrđivanje Konvencije o borbi protiv nasilja nad ženama i nasilja u porodici predstavlja jedan veoma bitan korak u ostvarenju jednog, nadam se, opšteg cilja u našoj državi a to je eliminacija nasilja nad ženama. Ova konvencija obuhvata jedan širok spektar nasilja sa kojima se žene suočavaju od podstrakivanja, psihičkog, fizičkog, seksualnog nasilja pa sve do nasilja i zločina koji su počinjeni u ime tzv. časti. Kako bi borba protiv svih vidova nasilja bila zaista efikasna i delotvorna predviđena je izrada akcionog plana. Kada je nasilje nad ženama u pitanju situacija u našoj zemlji je nažalost veoma zabrinjavajuća. Ono što je najopasnije od svega jeste činjenica da nasilje najčešće dolazi od osobe u koju bi žena trebalo da ima najviše poverenja od koje bi trebalo da očekuje zaštitu, a to je partner ili suprug. Takođe, druga poražavajuća činjenica jeste da se najveći broj zločina, čak 75% zločina dešava na mestu gde bi žena trebalo da se oseća najsigurnijom, a to je vlastiti dom. Ovom konvencijom predviđeno je jedno koordinirano pristupanje problemu. Zajednički rad, međusobna razmena informacija svih relevantnih institucija, sudstva, policije, socijalnih službi, ali i odgovarajućih zdravstvenih institucija. Kaznena politika koja je predviđena je takva da odvraća od vršenja ovakvih krivičnih dela. U suprotnom sve bi izgubilo smisao jer pokazivanje bilo kakve blagosti ili popustljivosti u kažnjavanju ovakvih krivičnih dela značilo bi na neki način prećutno odobravanje ili čak podstrek od strane društva, a mi kao društvo sigurno ne želimo da pošaljemo takvu poruku. Tu su i hitne mere zaštite koje postoje u situacijama neposredne opasnosti, a poznato je da su mnogi zločini mogli da budu izbegnuti da je došlo do blagovremene ili adekvatne reakcije. Tu su zabrane mere prilaska koje već godinama sasvim uspešno funkcionišu u mnogim državama. Ono što bih posebno pohvalila u ovoj konvenciji jeste njeno nastojanje da se sačuva ugled i dostojanstvo žrtve. Između ostalog, to znači da će dokazi koji se odnose na seksualnu prošlost ili na seksualno ponašanje žrtve biti uzeti u razmatranje samo ukoliko je to zaista neophodno i relevantno za slučaj. Tako će se izbeći do sada ne tako retka praksa da, umesto počiniocu, počne da se sudi žrtvi i da na kraju maltene se dođe do zaključka da je žrtva na neki način sama kriva ili da je sama izazvala ono što joj se dogodilo. Imamo jedan, vidimo tu, mnogo humaniji pristup žrtvi, što do sada nije bio slučaj, a u prilog tome ide i činjenica da je žrtvi sada omogućeno da svedoči bez prisustva u sudnici, ili barem da u sudnici nije prisutna osoba koja je navodni počinilac. Na kraju, želela bih da istaknem sam značaj osnaživanja žena, značaj prevencije i ono što je najbitnije od svega, podizanje svesti kod naših građana i građanki o tome da ne postoji nikakvo objašnjenje, nikakvo opravdanje za bilo kakav oblik nasilja. Mislim da je to jedan veoma zahtevan zadatak sa kojim treba početi što pre, uvesti ga u obrazovanje, u zvanično nastavno štivo i na svim nivoima obrazovanja, kako bi deca i mladi ljudi na vreme mogli da razviju empatiju, da razviju jedan zdrav obrazac ponaša i naravno svest o jednakosti među polovima. To bi značilo da, za promenu, kao društvo počinjemo da se bavimo ne samo posledica, već da počnemo da se bavimo uzrokom, što jeste osobina svakog humanog i odgovornog društva. Mislim da ova konvencija predstavlja jedan veoma značajan iskorak ka ostvarenju tog cilja i zato će u danu za glasanje dobiti podršku Srpske napredne stranke. Zahvaljujem.
Hvala. Narodna poslanica Vesna Rakonjac. Izvolite.
Hvala. Uvažena predsedavajuća, poštovani ministre, drage kolege, želela bih samo kratko da napravimo osvrt na član 78. koji se odnosi na rezerve i da kažem da se rezerve nikako ne odnose na samu konvenciju, nego da su tu kako bi omogućile da još bolje pripremimo našu zakonsku regulativu i u narednom periodu, koliko možemo da ih koristimo od pet godina, toliko popravimo naše zakone i to u smislu preventivnog delovanja, kako bismo što efikasnije rešavali problem nasilja nad ženama i uopšte nasilja u porodici. Evo konkretno. Kada govorimo o članu 30. stav 2, koji kaže da trebamo da obezbedimo, kao jedna odgovorna država, i sredstva za nadoknadu žrtvi u slučaju učinjenog nasilja, koje se odnosi na psihičku, duševnu, telesnu bol i to u slučaju kada počinioc iz nekog razloga ili osiguravajuća društva ili zdravstveno osiguranje to ne može da pokrije. Zakonskom regulativom moramo da predvidimo sredstva i da ta sredstva budu realna, da možemo podjednako da obezbedimo sve žrtve nasilja koje podnesu takav zahtev. Znači, da ne nastupamo selektivno i stihijski, već da to bude stvarno jedan program koji će biti i ostvariv. Mnogo veći problem predstavlja u praksi član 55. kada kaže – da postupak mora biti nastavljen i u slučaju kada žrtva povuče tužbu. Danas se to ne dešava. Veoma često imamo situacije u centrima za socijalni rad ili pri državnim sudskim organima, da žena pod uticajem ili članova porodice ili iz straha povuče tužbu, a onda trpi još veće nasilje. Znači, država mora zakonskom regulativom da obezbedi da taj postupak traje, da se nastavi, da se završi i da žrtva bude obezbeđena, a nasilnik pravilno i pravedno procesuiran. Još jedna delikatna, ali veoma delikatna situacija je ona koja govori u članu 58, a odnosi se konkretno na član 39. Veoma je teško ženi koja se odluči na prekid trudnoće utvrditi da li je ona to uradila pod prisilom ili je to njena volja. Znači, trebamo omogućiti ženama da se izjasne da li žele da zadrže trudnoću ili ne, a ne da to čine pod pritiskom ili članova porodice ili partnera ili nekog drugog. Znači, to su stvari o kojima treba da vodimo računa i koje su uglavnom obuhvaćene ovim rezervama koje smo stavili, a kojima nikako nemamo nikakve rezerve prema konvenciji, nego samo želimo da u ovom petogodišnjem periodu poradimo na našoj zakonskoj regulativi, da ova konvencija zasija u punom sjaju, da naše žene budu bezbedne, a da ona bude apsolutno primenljiva svuda i na svakom mestu. U skladu sa tim Srpska napredna stranka će raditi, a prvi korak je apsolutna podrška prilikom usvajanja ovog zakona. Hvala.
Hvala. Narodni poslanik Dragan Nikolić. (Nije tu.) Narodni poslanik Marko Atlagić. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, uvaženi predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, dozvolite na početku nekoliko konstatacija povodom ovog zakona. Prva – nije dobro što porodica nije, iako bi trebala biti najstabilnije mesto za ženu. Porodica, koja svojim članovima treba da obezbedi najveću uzajamnu ljubav, brigu i poštovanje, postaje klopka za ženu, u kojoj doživljava razne vidove nasilja. Druga konstatacija – dobro je što je Vlada Republike Srbije donela Nacionalnu strategiju za sprečavanje nasilja u porodici i partnerskim odnosima. Treća – nasilje u porodici je posledica nevaspitanja, nekulture, nesigurnosti i pomanjkanja ljubavi i kulture nas, muških osoba, prema ženama. Četvrto – SNS se zalaže za stabilne i harmonične porodične odnose, svesna da je stabilna porodična atmosfera jedna od osnovnih poluga u procesu modernizacije Srbije, za koju se zdušno zalaže predsednik naše stranke gospodin Aleksandar Vučić i predsednik države Tomislav Nikolić. Dame i gospodo, nasilje u porodici, nažalost, prisutno je u svim zemljama sveta i svim kulturama. Ako pogledamo počinitelje tog naselja, videćemo da su to ljudi svih rasa, svih etničkih zajednica, verskih, političkih i seksualnih opredeljenja, društvenih i kulturnih nivoa i polova. Ako pogledamo naše okruženje, onda dolazimo do podatka da svaka četvrta žena na Balkanu trpi nasilje u porodici. U Egiptu svaka treća žena obavezno je pretučena od strane supruga. U Africi u celini svaki šesti dan bar jedna žena biva ubijena od strane muža ili dečka. U Rusiji 80% svih zločina dešavaju se u porodici. U Litvaniji 35% svih ubistava su žene ubijene od svojih supruga. U SAD na svakih 15 sekundi biva pretučena jedna žena. Dame i gospodo, ako pogledamo stanje u našoj državi Srbiji, situacija, nažalost, nije bolja. Samo od januara do juna 2013. godine, za prvih šest meseci ove godine u porodičnom nasilju ubijeno je 29 osoba, od toga 20 žena, na hiljade ih je maltretirano u porodičnom krugu. Tokom čitave 2012. godine nasilje u porodici, u odnosu na 2011. godinu je povećano, verovali ili ne, za 50%. To su šokantni podaci na kojima se mora zabrinuti svaki muškarac, svaka vaspitno-obrazovna ustanova, stanice milicije, lokalne zajednice, centri za socijalni rad i država Srbija u celini. U toj 2012. godini tužilaštvu je podneto 331.336 prijava za nasilje u porodici, a po raznim osnovama osuđeno svega 11.000 nasilnika, desetak procenata manje u odnosu na 2011. godinu, iako je nasilja u porodici bilo znatno više. Inače, broj nasilja u porodici je znatno veći jer ima mnogo nasilja u porodici koja se ne prijavljuju. Nasilje u porodici slabo se prijavljuje i u drugim razvijenim zemljama. Na primer, u SAD i u Engleskoj samo jedna polovina slučajeva nasilja u porodici se prijavljuje. Neću govoriti o tipovima nasilja, a dozvolite da kažem da je jako evidentno fizičko nasilje, udaranje, šamaranje, guranje, davljenje, bodenje, šutiranje, gađanje raznim predmetima, zaključavanje, prelom nosa, ruke, noge, povreda glave i drugo, seksualno nasilje, ekonomsko nasilje, kontrolišu se finansije, svaki dinar od strane muža itd, psihičko nasilje raznim izrekama, govori se da su debele žene, ružne, da ih niko neće, da su glupe, loše majke, uskraćivanje ljubavi itd.To je sramota nas muškaraca i mi to moramo priznati. Ako se analizira to ko je izvršio nasilje u porodici u Srbiji, onda dolazimo do podatka da u 91,5% slučajeva je izvršilac muškarac. Ovu su tačni podaci. Ovaj podatak treba da zabrine sve nas muške osobe. Ovo je naš najveći poraz kao ličnosti, odraz naše nemoći i nevaspitanja, ljudske bede i nedostatka ljubavi i poštovanja. Ne samo to, nego, dame i gospodo, još gore. Cilj svakog nasilja u porodici jeste demonstracija moći u uspostavljanje kontrole nad ženama. To mora da prestane od strane nas muškaraca. I nasilje dece prema roditeljima je dosta visoko, 14,3% dece vrši nasilje u porodici nad roditeljima. Gospodo i kolege muškog pola, naše nasilje nad ženama u porodici uništava porodični mir, uništava sigurnost i demokratiju i prepreka je, rekao bih, ukupnom razvoju Srbije, modernizacije Srbije, za koju se SNS zdušno zalaže. Dame i gospodo, ukazujem na jedan novi vid nasilja u porodici u 21 veku, a to je nasilje nad starijim osobama, koje se u psihologiji smatra sindromom bebe robinje. Radi se o starijim ženama koje dobrovoljno podnose veliki teret u okviru svoje porodice, koji godinama postoje pretežak za njih. Ako žena sama ne iskaže da je iscrpljena, a njena deca to ne primete, dolazi do fizičkog i psihičkog nasilja. Ovaj fenomen je novijeg datuma i međunarodna organizacija ga karakteriše kao nasilje nad ženama. Dozvolite na kraju da predložim predlog mera. Prvo, prevencija. Gde, kako i što? Prvo, vaspitno-obrazovne ustanove kroz nastavne planove i programe. Treba vratiti u nastavne planove i programe svakog nastavnog predmeta teme koje govore o vaspitanju za humane odnose među polovima, odnos muškarca prema ženi, harmonija porodičnog života i ostale teme iz domena porodične pedagogije. Drugo, rad sa roditeljima. Na svakom roditeljskom sastanku prva tačka dnevnog reda treba biti tema iz ove problematike, a realizatori stručnjaci od liječnika, pedagoga i drugih, kroz slobodne i vannastavne aktivnosti učenika, preko medija, posebnog javnog servisa, a ona govori samo o nasilju, a ne o vaspitanju, preko Centra za socijalni rad, lokalne stanice, zdravstvene ustanove, opštine, sekretarijati za prosvetu. Na kraju, koordinator svih aktivnosti treba da bude Ministarstvo prosvete. Ukoliko ono bude ispunjavalo svoj zadatak, nasilja u porodici biće sve manje. Srpska napredna stranka, kao državotvorna, moderna, demokratska, kao stranka koja je pokrenula modernizaciju Srbije, zajedno sa svojim predsednikom Aleksandrom Vučićem, pridaje izuzetan značaj porodičnim odnosima, svesna da nema napretka Srbije bez stabilnih porodičnih odnosa. Zato, dame i gospodo, smatram da ćemo u danu za glasanje, bez obzira na stranke i pol, svi biti jedinstveni. Hvala lepo.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dragan Nikolić. Imate minut. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, pošto je mojoj poslaničkoj grupi ostao samo jedan minut od vremena koje je dozvoljeno, imajući u vidu da su sve moje kolege veoma iscrpno i detaljno rekle da ćemo u danu za glasanje podržati potvrđivanje Konvencije o nasilju nad ženama, želim samo da kažem dve stvari. Srpska napredna stranka osuđuje svako nasilje, a osuđuje naročito nasilje prema ženama i deci. Srpska napredna stranka želi da pošalje poruku građanima Srbije i čitavoj svetskoj javnosti, usvajajući ovaj zakon o potvrđivanju konvencije, da želimo pristojnu, normalnu, nenasilnu i naprednu Srbiju. Želimo Srbiju koja će biti deo EU i na tom putu, naravno, ništa nas ne može zaustaviti. Juče smo održali veličanstven skup u Areni, u Beogradu i pokazali smo da 50.000 ljudi želi da promeni Srbiju i SNS će u danu za glasanje, dajući glas za promene, ići u EU. Hvala.
Hvala. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč ima narodna poslanica Tamara Tripić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, članovi Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, danas se završava rasprava u načelu na temu ratifikacije Konvencije o sprečavanju i borbi protiv nasilja nad ženama i nasilja u porodici. Negde je rasprava učesnika na ovu temu pokazala spremnost i saglasnost, manje više, svih poslanika da se ova konvencija usvoji i ratifikuje, ali to naravno nije dovoljno. Mi smo se saglasili da država mora da reaguje na počinjena nasilja, ali kao i sa drugim ljudskim pravima, sada sa tog deklarativnog stava nekako to treba sprovesti u delo. Kada bi pitali građane Srbije da li su za borbu protiv nasilja, verujem da biste dobili uniforman odgovor da jesu, to je nekako opšte mesto i svi će se sa tim složiti. Ali, kada krenete u sprovođenje te borbe protiv nasilja, onda nailazite na pitanje svesti i odgovornosti ili neodgovornosti države prema ovom problemu. Ne očekujem ja od građana da vode borbu protiv nasilja. Nije to njihov posao, to je posao Vlade i to je posao države. U tom smislu, Vlada ne sme, i to ponavljam, Vlada ne sme da svoj deklarativan stav da je protiv nasilja i nasilnika demantuje skoro svakodnevno. Vi ste, ministre, vlast, predstavnik ste izvršne vlasti i sada nema promišljanja da li ste sada za obračun sa nasilnicima ili niste, već u to mora odlučno da se krene. Nažalost, statistika pokazuje da je eskalacija nasilja u poslednjih godinu dana i više nego evidentna. Isto tako, ona pokazuje jednu neodlučnost države, za razliku od toga kako je jaka i gromoglasna odlučnost kada treba da se samo deklarativno govori o tome. Znate, meni ovo lični na situacije kada priznamo neko pravo i svi se saglasimo da to pravo treba da se prizna, ali ne znamo kako da to pravo onda pronađe svoj put u svakodnevnom životu. Isto tako, ovde imamo situaciju da moramo da pronađemo put kako da država u ovom slučaju osigura da borba protiv nasilja nekako zaživi kao sistemska odluka države. Gospodo, dok smo mi pričali u parlamentu o borbi protiv nasilja, mi ga još uvek nismo zaustavili. Ona traje i živi nezavisno od ovih naših poruka i nezavisno od naše deklarativne spremnosti da je osudimo. Samo za prethodna dva dana mediji su objavili da je pretučena jedna kondukterka u gradskom prevozu, jedan čovek je pokušao da siluje svoje dete, a jutros sam pročitala da je u Nišu jedan čovek pucao na neku ženu zato što je po njemu presporo vozila. Dakle, nasilje i nasilnici još uvek nisu ustuknuli, ali zato imamo brojne slučajeve kada država jeste ustuknula. Nasilje je fenomen koji mora da se posmatra u širem kontekstu. Nasilnik u kući će izaći na ulicu pa će da vrši nasilje. Onda će da ode na posao, pa će i tamo da vrši nasilje. Nasilje, nažalost, rađa nasilje. Zato mora da se sagleda sva širina ovog problema. Ako država pokaže slabost prema jednoj vrsti nasilja, tog trenutka će da ohrabri nasilnike u svim oblastima društvenog života. Država je zadnjih meseci pokazala slabost i, nažalost, poklekla pod pritiskom nasilnika. Gospodo, odmah da vam kažem, ne pratim fudbal, ali za mene je bila strašna činjenica kada sam čula da su neki navijači naterali fudbalere da skinu dresove, kada je neki nasilnik usred utakmice, odnosno navijač, ušao na teren i tražio fudbaleru da skine kapitensku traku. Poslednje što sam čula je da su polupani prozori na automobilima nekih fudbalera i ubačeni šamponi. Reakcija države, koliko ja znam, nije baš bila, odnosno nije bila adekvatna. Interesantno je da su mediji ovom problemu prišli kroz rasprave o potrebi za šamponom, o vrstama šampona, svesno ili nesvesno, slučajno ili namerno, previđajući činjenicu da smo bili svedoci jednog psihičkog, a bogami i fizičkog nasilja i kao društvo ostali bez reakcije. Žao mi je, moram priznati, i što se ukampanje za političke izbore vratilo nasilničko ponašanje. Duboko sam verovala da je matrica prebijanja, fizičkog zlostavljanja i kidnapovanja političkih oponenata za nas prošlost. Devedesete su bile obeležene i represijom i torturom. Mislila sam da smo to vreme ostavili za nama. Tužno je što se te matrice ponašanja vraćaju na političku scenu Srbije, ali i opasno kada se uzme u obzir kontekst čitavog razvoja, odnosno nerazvoja Srbije u tom periodu. To je koncept koji ne sme da postane saveznik države, ne sme da postane saveznik državnih organa, ali ni vas kao Vlade. Ovde moram da se osvrnem i na izlaganje moje koleginice iz SNS. Ne razumem šta znači – mi radimo, a vi koristite za dnevnopolitičke poene. Da biste radili, znate, onda ste morali da reagujete kada je pre nedelju dana jedna Ines fizički napadnuta samo zato što je nosila letke DS. To je nasilje nad ženama. To se dešava u trenutku dok je ova konvencija na dnevnom redu u parlamentu. Tu se pokazuju dela. Takođe, moram da kažem i da je koleginica Jelena Mijatović koja je pokazala potresne slike žrtava porodičnog nasilja. Moram da vam kažem, te slike ne morate da pokazujete nama, DS će vam uvek biti saveznik za suštinsku borbu protiv nasilja ali vi prvo te slike morate da pokažete svom kolegi Ninoslavu Giriću i da njemu postavite pitanje da li su te žene na neki način izazvale nasilnika da izvrši tu vrstu nasilja. Vratiću se sada na temu. Deca u školi takođe trpe nasilje. Ozbiljna analiza bi sigurno pokazala da deca nasilnici su bili ili su još uvek žrtve porodičnog nasilja. Nasilje je kao što vidite gospodo model ponašanja. To je svojevrstan vid borbe za opstanak ljudi koji imaju pomeren pristup stvarnosti. Zato glasanje za ratifikaciju konvencije ne sme da bude samo glas protiv nasilja. Glas nam je dovoljan, neće nas abolirati od daljeg razvoja nasilja u društvu jer smo mi zaboga rekli da se sa tim ne slažemo. Gospodo, to nažalost nije dovoljno i dešavanja u Srbiji nas svakodnevno na to podsećaju. Nasilje je problem, a mi kao država imamo problem i samo ozbiljna i akcija i reakcija koja će za posledicu imati suštinsko ne nasilju i ne nasilniku može dugoročno da dovede do boljitka celokupnog društva. Nom Čomski je rekao – nije potreban argument protiv nasilja ali je potreban za nasilje. U tom smislu država mora otvoreno, bez kalkulacija, nevezano od dnevne političke dinamike da kaže ne, nasilje ne tolerišemo, nasilniku ne tolerišemo, on će da trpi sankcije i da zaista na kraju trpi te sankcije. Da li je lako? Da li nam otežava to što smo mi postkonfliktno društvo? Naravno da ne i sve to mi imamo u vidu kada pričamo o ovoj temi ali za pitanje nasilja, naročito nasilja koje se dešava u domu nema isprike, nema opravdanja. Bez izuzetka i bez obzira na okolnosti i učesnike u nasilju država svaki put mora jasno da pokaže da je jača od svakog nasilnika. Ponavljam, poslanička grupa DS nesumnjivo podržava usvajanje i ove i Haške konvencije i ova dva međudržavna sporazuma. Apelujemo na izvršnu vlast da se što pre povuku rezerve koje su izrečene u pogledu Konvencije o sprečavanju i borbi protiv nasilja nad ženama i nasilja u porodici ali vas podsećam da time nasilje neće biti zaustavljeno sve dok država i izvršna vlast, odnosno Vlada ne donesu suštinsku odluku da će ući u borbu sa ovim narastajućim problemima. U suprotnom nastavićemo da čitamo morbidne razrade mogućnosti kako sve možete da naudite svojim ukućanima. Da neke stvari razjasnimo. Nasilje kuca na sva vrata. Naša deca takođe idu u školu. Naša deca žive sa decom koja su žrtve nasilja. Usvajaju modele ponašanja koji su prihvaćeni od strane okoline. Ne smemo da zaboravimo, mi smo ta okolina i Vlada je ta okolina i mediji stvaraju trendove te okoline. U skladu sa tim svako mora da preuzme svoj deo odgovornosti i da sa jedne strane osiguramo bezbrižno detinjstvo za našu decu, da omogućimo građanima ambijent sigurnosti, poverenja u organe države, a država mora da postane stub i najozbiljniji garant civilizacijskih osvojenih osnovnih ljudskih vrednosti. Hvala.
Gospođo Obradović vi ste želeli repliku? Replika. Izvolite.
Izgleda slušajući kolege iz DS da je nasilje u porodici nad ženama u Srbiji počelo 31. maja prošle godine. Imali smo rok ovih nekoliko meseci da rešimo taj problem. Nismo ga rešili i mislim da SNS treba da ide na giljotinu zbog toga. Tako je trebalo da shvate danas građani Srbije slušajući kolege iz DS. Neprijatno sam iznenađena izlaganjem koleginice Tripić jer današnja priča, ponovila sam više puta i tokom prethodnih dana, treba da pronađe i da nas ujedini, da pronađe načine da što pre sprovodimo Istanbulsku konvenciju. Izgleda da kolege iz DS, da to njima nije među prioritetima. Među prioritetima je da unize SNS, sve uspehe koje smo napravili u prethodnom periodu. Ovo je, poštovani gledaoci, a i drage kolege, početak još jedne pojačane kampanje protiv SNS gde će svako hapšenje, svako ukazivanje na kriminalce, korupcionaše, ljude koji su napravili ozbiljne prestupe biti prozvano kao politički progon. To vam neće proći. Jednostavno, ljudi koji su osumnjičeni moraće da odgovaraju nakon završenih sudskih procesa za ono što su radili prethodnih godina. Nasilje u porodici je jako ozbiljan problem i nasilje nad ženama dugo traje i dugo će nam trebati da umanjimo brojke koje se odnose na nasilje o kome govorimo danas. Ne možemo to da pripisujemo isključivo periodu od kada je SNS na vlasti u Srbiji, odnosno ova vladajuća koalicija. Mislim da je građanima Srbije to apsolutno jasno i vaš pokušaj da umanjite sve uspehe ove vlade zaista neće proći. Zamena teza ne prolazi u Srbiji.
Tamara Tripić, replika.
Slažem se, nasilje nije počelo od 31. maja prošle godine ali nesumnjivo jeste eskaliralo. Ako vi imate do 2012. godine za 12 meseci bude ubijeno 32 žene u porodičnom nasilju, a samo za prvih devet meseci 2013. godine bude ubijeno 37, onda zaista imam pravo da govorim da mi imamo eskalaciju nasilja. Samo se pitam gospodo iz vladajuće stranke, pre 15 meseci ste preuzeli vlast, koji je to trenutak kada ćete biti spremni da preuzmete i odgovornost za ono što radite. Znate, najlakše je za sve osuditi DS i sve koji se nalaze ispod plavo-žute zastave ali to i dalje neće oživeti ovih 37 žena, neće njihova deca zbog toga prestati da budu siročići. Hvala.
Doktor Janko Veselinović, replika u ime DS.
Činjenica je da nasilje nije počelo dolaskom SNS na vlast u Srbiji, muškarci su tukli svoje supruge i za vreme Karađorđevića, za vreme Obrenovića, za vreme Tita i za vreme Miloševića, tukli su ih i za vreme prethodne vlasti, tuku ih i za vreme SNS. Međutim, svaka vlast ima svoju odgovornost da to nasilje spreči. Prethodna vlast je donela sistemske zakone koji sprečavaju nasilje. Kažnjavani su počinioci tog nasilja. Suđeno im je i stavljani su u zatvor. Od kada je došla SNS na vlast ti kriminalci su pušteni iz zatvora. Amnestirano je 3.000 lica a među njima i nasilnici koji su tukli svoje supruge ili su ih ubijali. Od dolaska SNS na vlast stvorena je atmosfera da možete slabijeg tući, da možete slabijeg vređati. To pokazuju ministri kada dođu ovde u Skupštinu, pa viču na poslanike. To pokazuju ministri, odnosno prvi potpredsednik Vlade u Vrbasu se obraća gledaocima, kao što kaže koleginica sada, pa vređa novinarku ispred 30 polu pijanih pristalica koji aplaudiraju na svaku njegovu reč. To podstiče nasilje. To stvara nadu svakom nasilniku da će njegovo nasilje ostati nekažnjeno. Tu je problem SNS i ove vlasti da stvara jednu atmosferu iz koje se teško vraćamo u jedno normalno stanje u kome će svako nasilje nad ženama, decom i drugim slabijim od sebe biti kažnjeno.
Prvo pravo na repliku, Marija Obradović.
Još jednom. Neću se spuštati na nivo komunikacije koji se dogodio od strane kolega iz DS. Nasilje je problem koji se dešava, i počinioci nasilja su u svim strankama u Srbiji. Nemojte prebacivati loptu u naše dvorište. Nemojte spominjati primere koji treba da se odnose na članove SNS. Nemojte da spominjemo ljude iz DS za koje je apsolutno jasno da su nasilnici. Za koje je apsolutno jasno da su supruge napustile porodične domove i otišle. Za to postoje dokazi. Mislim da mi ne treba tako da komuniciramo. Treba da kažemo da smo svi za ovo krivi, da se u svim strankama nalaze nasilnici, i da svi treba strogo da osudimo ovaj problem i počinioce. I da zajedno nađemo rešenja … (Predsedavajuća: Molim vas gospođo Obradović, te konstatacije da se u strankama nalaze nasilnici, molim vas nemojte da upotrebljavate ovde.) Počinioci nasilja su članovi, ja ne govorim o poslanicima, ja govorim o članovima stranaka, znači stranke imaju na stotine hiljade članove. Znači, nalazi se i među visoko obrazovanim ljudima i među manje obrazovanim ljudima, i među siromašnim, i među bogatim ljudima. Dakle, nemojmo ove odrednice koristiti. Želim još jednu stvar da ukažem. Kolega Girić o kome govorite sve vreme, i izvlačite iz konteksta njegovo predavanje, njegovo izlaganje. On je veoma ugledan lekar i njegova porodica ovim takođe dolazi pod udar i takođe je ukaljano njegovo ime. Nema razloga da i dalje izvlačite iz konteksta njegovo izlaganje. Molim vas da uzmete izlaganje i pročitate ovde na glas, ali u kontekstu, a ne da to, još jednom ponavljam da činite te zamene teza. Što se tiče akcije Vlade da li je nešto učinila do sada? Mislim da svi zajedno treba da radimo na tome i da insistiramo da se sprovode zakoni koji već postoje, odnosno da se izmene oni kojima je to neophodno. Jasno je, i predsednik Skupštine danas je preneo poruku da ćemo oštro osuditi svaki oblik nasilja i počinioce nasilja u Srbiji.
Samo da razjasnim. Gospođa Obradović je dobila pravo na repliku na izlaganje gospođe Tripić. Sada Zoran Babić ima pravo na repliku, na izlaganje gospodina Veselinovića.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, nisam želeo da govorim o ovoj temi zato što živim u ovoj temi. Živim u prelepoj zajednici sa četiri dame iz tri različite generacije od 9 do 79 godina i uživam u takvoj zajednici, uživam da negujem moje dame i da uživam u njihovoj ljubavi i pažnji, i mislim da mi kao društvo trebamo da negujemo i da sprovodimo takve vrednosti. Ono što sam mislio da će nas ova tema, koja treba da bude svetinja, i treba da bude tačka spajanja, a ne tačka vulgarizacije politike, i zarađivanja nekih malih poena, trebala je da nas spoji. Trebala je da nas uhvati za ruke. Trebali smo zajednički da pokažemo poruku da smo protiv nasilja, ne samo nad ženama, nego protiv nasilja u našem društvu. Mi sada na ovaj način demonstriramo političko nasilje. Ono što je istina da je Zakon o amnestiji izglasan u ovom domu, ali nije prvi. Prvi Zakon o amnestiji izglasan je u februaru mesecu 2001. godine. Za taj Zakon o amnestiji, koji je bio mnogo liberalniji i širi, je glasala DS. Ali, to se zaboravlja. Pozivate se da zaboravimo na tako nešto. Ne, podsećaćemo vas. Nije nasilje nad parlamentom kada dolaze ministri i kada odgovaraju na pitanja. Nasilje nad parlamentom, gospodine Veselinoviću, je onda kada ne dolaze ministri, kada ne poštuju ni zakon, kada ne poštuju ovaj visoki dom, kada ne poštuju narodne poslanike, kao što nisu poštovali od 2008. do 2012. godine. To je nasilje nad parlamentom. Problem našeg društva, problem ovog parlamenta je vulgarizacija politike. Recite ono što vidite … (Predsedavajuća: Vreme, gospodine Babiću.) … a ne ono što bi želeli da se desi.
Da li neko želi povredu Poslovnika od prijavljenih. Judita Popović, povreda Poslovnika.
Hvala vam gospođo potpredsednice. Član 107. dostojanstvo parlamenta. Naravno da smo mi protiv nasilja, i naravno da očekujemo da pre svega … (Predsedavajuća: Molim vas gospođo Popović, držite se odredbe člana 103. Poslovnika, i obrazložite povredu Poslovnika.) Upravo o tome govorim. Svako nasilje koje se primenjuje upravo direktno utiče na dostojanstvo parlamenta. Očigledno da je to dostojanstvo u velikoj meri narušeno, samim tim što postoji jedan kontinuitet između onoga što je izrečeno u poslednjim minutima rasprave o Konvenciji o zaštiti žena od nasilja, u četvrta, i onoga što je propušteno da se kaže u današnjoj raspravi. Dakle, u današnjoj raspravi mi nismo čuli eksplicitno izrečeno izvinjenje najveće poslaničke grupe u parlamentu, koja bi se ogradila time od poslanika koji je na najgrublji način povredio polovinu populacije Srbije … (Predsedavajuća: Molim vas gospođo Popović, još jednom vas upozoravam da se držite povrede Poslovnika.) O tome se radi gospođo potpredsednice da je potrebno da se nasilje sankcioniše. Da li je ono verbalno ili je fizičko. Ako mi već govorimo o konvenciji koja se bavi zaštitom žrtava, zar nije prioritetno da se u tom slučaju svako uzdržava od verbalnog nasilja.
Sada stvarno moram da vas prekinem. Podsetiću vas da član 103. Poslovnika određuje u kom slučaju se utvrđuje povreda Poslovnika od strane predsedavajućeg. Dakle, nemojte koristiti ovo vreme da replicirate niti da objašnjavate šta je ko trebao da kaže. Pravo na repliku ima prvo narodna poslanica Tamara Tripić.
Što se tiče vulgarizacije parlamenta kolega Babić i ja se potpuno sa vama slažem. Vulgarizacija parlamenta je znate, i kada se iznose podaci o privatnom životu nekog od poslanika. Vulgarizacija parlamenta je kada mi ovde čujemo da jedan poslanik govori o tome da su žene manipulativnije od muškaraca, i da nekako izazivaju nasilje, a poslanička grupa najveće stranke u ovom parlamentu se od toga ne ogradi. Vulgarizacija parlamenta i kada ja vama kažem da je jedna politička aktivistkinja prilikom kampanje za lokalne izbore u Vrbasu brutalno napadnuta, a vi krenete da mi pričate one opšte priče o organizovanom kriminalu. Ako hoćete da se borite protiv nasilja, onda krenite da se borite protiv nasilja. Mala Ines je preživela fizičko nasilje od političkih aktivista SNS. Ako zaista želite da se borite protiv nasilja, ogradite se od toga i osudite to. Hvala.
Doktor Janko Veselinović, replika.
Meni je zaista drago kada se neko pohvali da živi u skladnoj porodici sa četiri dame, i to je zaista lepo, i to je za svaku pohvalu. Voleo bih da svi u Srbiji žive u skladnim brakovima, u skladnim porodicama, i da ne trpe nasilje, i da ne donose u svoje domove traume. Međutim, aktivisti koji su bili u Vrbasu, i Ines i Danilo su u svoje porodice doneli traume koje su izazvali pripadnici SNS, lažno ih, bez bilo kakve dozvole uhapsili, odveli u prostorije, i Danila tukli. Kakav oni sklad mogu da donesu u svoje porodice, već samo traume? S druge strane, kada je u pitanju Zakon o amnestiji koji je donet 2000. godine, tačno je, on je donet, i obično se takvi zakoni donese za period posle rata, posle revolucija, da bi se na neki način abolirala lica koja su činila, možda i krivična dela pod uticajem tih ratova. U te ratove ste nas vi uveli gospodine Babiću, odnosno vaša prethodna stranka. Tačno je da je taj Zakon o amnestiji obuhvatao širok krug ljudi koji su živeli u traumatičnim vremenima, neki izgubili svoje članove porodice, i to se ne može izjednačavati sa amnestijom za koju ste vi glasali, koja je doneta u vreme kada su činjena krivična dela iz ovih oblasti, a mogao bi reći iz obesti onih koji su ih činili. Dakle, oni nisu učestvovali tada u ratovima. Nemojte da se vraćamo u istoriju, ona je za vas prilično bolna, a mislim da ne treba da ovu temu opterećujemo sa takvim činjenicama.
Hvala. Reč ima Zoran Babić, replika.
Evo, ovo je, na primer, vulgarizacija politike – ja sam uveo zemlju u rat, ja sam odgovoran za sve, i ako govorite o vremenu kada sam završavao fakultet, kada sam formirao porodicu, kada sam se borio za egzistenciju u jednom teškom periodu u našem društvu. Ali, mogu da prihvatim i ovu tvrdnju gospodina Veselinovića. Međutim, ne mogu da prihvatim činjenicu da je od tog vremena prošlo 12 godina i da ste 12 godina vi bili na vlasti, u različitim agregatnim stanjima i sve ste to znali. Zašto nas niste procesuirali, pohapsili, vešali, radili šta ste trebali po zakonu? Zašto to niste uradili? Imali ste svo vreme ovoga sveta. Imali ste svu moć u ovoj državi. Zašto to niste uradili? Ili niste bili sposobni, ili takvih dela nije bilo i naše odgovornosti za tako nešto. Treći odgovor ne postoji. O privatnom životu gospođo koleginice Tripić, jedino sam u ovom parlamentu pričao o svom privatnom životu i uvek ću pričati o svom privatnom životu i nikada ni o kome i ne podržavam to. Odnosno, podržavam da ovde treba pričati o politici, treba pričati o suštini i da ovo nije mesto za međusobna vređanja. Što se tiče nečega što se iznosi za opštinu Vrbas, mislim da su izbori završeni i građani koji žive u Vrbasu a koji su jedini i merodavni da kažu šta se desilo sa građanima koji žive u Rumenki, a bili su u Vrbasu u tom trenutku, rekli na izbori, ali mi je poražavajuće da neko ko sedi u ovom parlamentu zaboravlja osnovni postulat prava, a to je da je svako nevin dok se ne dokaže da je kriv, a već optužujući i osuđujući i pritvarajući neke ljude… (Predsedavajuća: Vreme, gospodine Babiću.) Ukoliko takva saznanja i dokaze za tako nešto imate, ja vas molim da ih date, ne ovom parlamentu, već institucijama sistema, jedinima koje…
Hvala, gospodine Babiću. Prekinućemo repliku pošto smo se potpuno udaljili od teme. Pitam da li još neko od ovlašćenih predstavnika odnosno predsednika poslaničkih grupa želi reč? (Ne) Da li ministar želi reč? Ima reč ministar Krkobabić. Izvolite.
Gospodo predsedavajući, dame i gospodo, poštovane koleginice poslanice i gospodo poslanici, dozvolite mi samo nekoliko rečenica. Raspravljali smo o četiri izuzetno važna dokumenta koji su bili pred ovim visokim domom. Rasprava je bila izuzetno plodna i pokazala je zaista svu suštinu problema o kojima smo raspravljali. Pokazala je čak i ukazala u velikoj meri i na put prevazilaženja problema. Pokazala je i na određene uzroke. Međutim, pokazala je i da neke stvari se mešaju sa onim što je na dnevnom redu i pokvarile su onaj potpuni utisak i jedinstvo ovog parlamenta, koji je u stvari na primeru ova četiri izuzetno važna dokumenta pokazao da može da radi jedinstveno, da može da radi skladno, da može da radi kao parlament jedne kulturne zemlje i kao predstavnici jednog kulturnog naroda i narodnosti. Žao mi je zbog ovih malih iskakanja, ali to je, naravno, predmet koji ćete vi ocenjivati. To nije moj posao. Reći ću vam samo dve-tri stvari koje se odnose na ova važna dokumenta. Danas smo završili diskusiju i raspravu oko ugovora o saradnji u socijalnoj oblasti sa Kanadom i Luksemburgom. Ta dva sporazuma su izuzetno značajna za naše ljude koji rade u inostranstvu privremeno i kojima će omogućiti sigurniji i udobniji život, rad i ponašanje u tim zemljama, jer imaju socijalno osiguranje, a u slučaju Luksemburga i zdravstveno osiguranje. Kad se radi o ove dve druge konvencije koje su izuzetno važna dokumenta, u stvari, one samo podstiču i ovaj parlament i našu zemlju i Vladu da još uspešnije, još energičnije nastavi borbu protiv nasilja nad svim socijalno ugroženim grupama, od žena, dece, starih, invalidnih lica i ostalih kategorija građana koji trpe određenu torturu, određeni nekorektni odnos, itd. Prema tome, i tu ispunjavamo jednu obavezu prema sebi da ćemo nastaviti upornom borbom svi zajedno da ovo veliko zlo koje se zove nasilje nad ženama i decom, nad porodicom, da ga svedemo na neke, da tako kažem, mere koje su podnošljive, jer da ga potpuno ukinemo sigurno je da tako brzo niti možemo niti je to moguće. Proces ugrožavanja slabijih traje toliko dugo koliko traje i ljudsko društvo. Neko je ovde nabrajao datume od kad je počelo nasilje. Mogli bismo reći – od cara Dušana pa na ovamo, ne samo od Karađorđa i ne samo od ove ili od one vlade. Isto tako, ne može se poreći da su sve vlade činile u granicama svojih mogućnosti određene napore da se ovo zlo u granicama i mogućnosti smanji. Međutim, slučaj, recimo, sela Ivanča je jedan slučaj sam za sebe i niko ga nije mogao predvideti na takav način da bi mogao da kaže – evo, time ćemo rešiti problem. Naravno, svaki slučaj za sebe predstavlja jednu izuzetno tešku situaciju koja nas opominje da kao društvo moramo organizovano raditi, pre svega oni koji su zaduženi za taj posao, ali i društvo kao celina. Pojedinac ovde ne može uraditi mnogo. Ali, sve organizovane institucije, društvo kao celina i svi pojedinci udruženi u ovoj borbi za iskorenjivanje ovoga zla mogu zaista uraditi mnogo, mnogo više i mnogo brže otvoriti proces jednog kulturnijeg, snošljivijeg i humanijeg života. Što se tiče Konvencije o usvojenju dece, ja ću vam reći da se preduzimaju određene mere da se institucije u koje su smeštena deca, naročito ona deca zaostala u razvoju i sa posebnim potrebama, gledamo što je moguće pre da te institucije svedemo na najmanju moguću meru, a da biološka porodica postane zaista središte i stecište gde će se dete razvijati i gde ćemo dete socijalizovati i učiniti ga korisnim članom društva. Tamo gde to nije moguće u biološkoj porodici, onda su tu u pitanju usvojenja. Usvojenja su zaista jedan od instituta koji treba poštovati. Činimo napore da to u našoj zemlji učinimo sa najvećim procentom naše dece, ali gde ne možemo naći usvojitelja u našoj zemlji, onda to radimo u zemljama koje su zainteresovane za to. Moramo ovde naročito istaći Švedsku, koja na najbolji odgovara na taj problem, usvajajući jedan značajan broj dece ometenih u razvoju, sa posebnim potrebama i sa najodgovornijim odnosom prema toj deci. Činimo sve, jedan kolega u petak, na prošloj diskusiji, insistirao na merama. što je vrlo opravdano. Moram da vam kažem da preduzimamo apsolutno sve radnje koje su potrebne da bismo zaštiti dete koje ide u usvojenje, da bismo kontrolisali njegov položaj tamo i poduzimamo mere, ukoliko se na bilo koji način dovodi u pitanje njegova sloboda, njegov integritet i razvoj tamo, da ga premestimo iz te porodice, da ga smestimo na drugo mesto ili da ga vratimo u zemlju. Tu smo vrlo, vrlo strogi kod usvajanja dece i tu sve moguće mere poduzimamo da ne dođe do greške u tom pravcu, jer bi bilo krajnje nehumano da nam deca odlaze u porodice u kojima ne mogu da obezbede najelementarnije uslove za jedan primeren život. Sve ovo zajedno je naš zajednički napor da još brže, još snažnije krenemo napred u rešavanju ovih problema. Vama se još jednom zahvaljujem na iscrpnoj raspravi, na velikoj argumentaciji koja je izneta u prilog usvajanja, u prilog borbe protiv nasilja. Molim vas, pošto u spisku diskutanata nije bilo ni jednog koji je bio protiv, svi ste se izjasnili za, da Skupština jedinstveno potvrdi ova četiri dokumenta, kako ste se ovde izjasnili. To bi bio prvi put da je ovaj dom doneo konsenzusom, potpunim jedinstvom četiri vrlo važna pravna akta, koji imaju izuzetan značaj za našu zemlju, a naročito značaj za našu decu za našu porodicu i probleme o kojima smo ova dva dana međusobno raspravljali. Uz ove male varnice, koje se po prirodi stvari uvek u ovakvim diskusijamaispolje, možemo oceniti, što se mene lično tiče kao ministra, da ste zaista vodili jednu izuzetno ozbiljnu raspravu. Još jednom veliko hvala. Živeli.
Zaključujem zajednički jedinstveni pretres. Sada, u skladu sa članom 87, određujem pauzu i sa radom nastavljamo u 14.05 časova. Hvala.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam povodom zajedničkog jedinstvenog pretresa o predlozima odluka iz tačke od 13. do 20. dnevnog reda pozvao da sednici prisustvuje predstavnik predlagača Miroljub Tomić, zamenik predsednika Visokog saveta sudstva. Saglasno Odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres o predlozima odluka iz tačke 13. do 20 dnevnog reda, a pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, podsećam vas da prema članu 192, a shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Vreme imate u prilogu. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi poslaničkih grupa međusobno se dogovaraju i dogovorom određuju najviše tri učesnika u raspravi u kojoj imaju pravo da govore svako po jednom od pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika, prema članu 96. stav 4. Poslovnika. Saglasno članu 192. stav 3. a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o: Predlogu odluke o izboru predsednika Vrhovnog kasacionog suda, Predlogu odluke o izboru predsednika Upravnog suda, Predlogu odluke o izboru predsednika Privrednog apelacionog suda, Predlogu odluke o izboru predsednika Višeg prekršajnog suda, Predlogu odluke o izboru predsednika Apelacionog suda u Beogradu, Predlogu odluke o izboru predsednika Apelacionog suda u Nišu, Predlogu odluke o izboru predsednika Apelacionog suda u Kragujevcu i Predlogu odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju. Da li predstavnik predlagača Miroljub Tomić, zamenik predsednika Visokog saveta sudstva, želi reč? (Da.) Izvolite.
Predsedavajući Narodne skupštine, dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite mi najpre da vas sve pozdravim u ime Visokog saveta sudstva. Ja sam Miroljub Tomić, zamenik predsednika Visokog saveta sudstva i danas sam ovde u republičkom parlamentu kako bih vama, ali i građanima Srbije, ukoliko prate prenos ovog skupštinskog zasedanja, izložio i obrazložio predlog Visokog saveta sudstva koji se odnosi na izbor predsednika najviših sudova u Republici Srbiji, kao i izbor sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju. Kao što znamo, na sednici Visokog saveta sudstva od 28. maja 2013. godine doneta je Odluka da se oglasi izbor za predsednika Vrhovnog kasacionog suda, Upravnog suda, Privrednog apelacionog suda, Višeg prekršajnog suda, Apelacionog suda u Beogradu, Apelacionog suda u Kragujevcu, Apelacionog suda u Nišu i Apelacionog suda u Novom Sadu. Nakon toga, a na osnovu člana 47. u vezi sa članom 80. stav 1. Zakona o sudovima, Visoki savet sudstva je 31. maja 2013. godine oglasio izbor predsednika Vrhovnog kasacionog suda i predsednika napred navedenih sudova. U postupku predlaganja kandidata za izbor predsednika napred navedenih sudova, Visoki savet sudstva je dana 25. juna 2013. godine doneo odluku o obrazovanju Komisije za izbor predsednika sudova, koja je obavila razgovore sa svim prijavljenim kandidatima. Uz prijavu, to želim da napomenem, da su svi kandidati za predsednike sudova, podneli kratku biografiju, program rada u kome su izneli svoje viđenje problema u funkcionisanju suda za koji su aplicirali, zatim, način njihovog prevazilaženja i ideje za unapređenje rada toga suda. Na osnovu izveštaja Komisije za izbor predsednika sudova, a uzimajući u obzir i pribavljeno mišljenje sednice svih sudija, Visoki savet sudstva je na sednici održanoj 16. jula 2013. godine utvrdio da predloženi kandidati, a čija imena su navedena u materijalu koji vam je dostavljen, da ispunjavaju sve kriterijume i merila za izbor predsednika suda za koji su konkurisali, pa je na osnovu člana 13. alineja 4. Zakona o Visokom savetu sudstva, a u vezi sa članom 70. Zakona o sudijama, Visoki savet utvrdio predlog odluke za izbor predsednika napred navedenih sudova i predložio da isti budu izabrani od strane ovog parlamenta. Bez namere da vam kao republičkim poslanicima oduzimam vreme koje je itekako dragoceno, smatram da je ipak neophodno da i vi, ali i građani Srbije, ukoliko prate prenos ovog skupštinskog zasedanja, da iznesem jednu kraću biografiju o svim predloženim kandidatima, obzirom da se radi o relativno malom broju ljudi, posebno i tim pre što se radi o izboru predsednika najviših sudova u Republici Srbiji. Kada je reč o Vrhovnom kasacionom sudu, Visoki savet sudstva je predložio za predsednika Vrhovnog kasacionog suda Dragomira Milojevića, koji je rođen 1954. godine u Kragujevcu, gde je 1978. godine završio Pravni fakultet, a za sudiju Opštinskog suda u Kragujevcu izabran je 1982. godine, nakon čega je raspoređen za rad u krivičnom odeljenju i to kao istražni sudija. Godine 1984. je postavljen za predsednika Veća u krivičnom odeljenju Opštinskog suda u Kragujevcu. Za sudiju Okružnog suda u Kragujevcu izabran je 1992. godine i bio je predsednik Veća krivičnog odeljenja Okružnog suda u Kragujevcu do novembra 1999. godine, kada je izabran na dužnost sudije Vrhovnog suda Srbije. Raspoređen je, takođe, za rad u krivičnom odeljenju Vrhovnog suda Srbije, a 2004. godine postavljen je za predsednika Veća i obavljao je poslove zamenika predsednika krivičnog odeljenja i zamenika predsednika Odeljenja sudske prakse. U 2008. i 2009. godini bio je zamenik predsednika Vrhovnog suda Srbije, a obavljao je i poslove sudije u Veću za ratne zločine Vrhovnog suda Srbije. Odlukom Prvog sastava Visokog saveta sudstva prestala mu je dužnost sudije Vrhovnog suda, a u postupku izvršenja odluke Ustavnog suda od 24. jula 2012. godine Visoki savet sudstva je 18. septembra 2012. godine doneo odluku kojom se Dragomir Milojević bira za sudiju Vrhovnog kasacionog suda. Opšta sednica Vrhovnog kasacionog suda postavila je 20. februara 2013. godine Dragomira Milojevića za vršioca funkcije predsednika suda, od kada obavlja i funkciju predsednika Visokog saveta sudstva. Napominjem da je kolega Milojević aktivno učestvovao u velikom broju seminara i okruglih stolova u zemlji i inostranstvu, da je iznosio svoje stručne radove, da je učestvovao u radu međunarodnih saveta, ujedno i konferencija koje su se odnosile na primenu Evropske konvencije o ljudskim pravima, Evropske konvencije o transnacionalnom kriminalu, borbi protiv organizovanog kriminala i ratnih zločina. Bio je učesnik okruglih stolova u međunarodnim sudovima u Hagu i Strazburu i na Institutu „Maks Plankt“ u Frajburgu. Bio je član više radnih grupa za izradu zakona iz oblasti krivičnog zakonodavstva i koautor komentara Zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima. Želim posebno da istaknem da se radi o jednom od najstručnijih sudija krivičara u srpskom pravosuđu, da se radi o kolegi koji je sudio najteže predemte, te da ga odlikuje posvećenost sudijskom poslu, izuzetna ažurnost i ekspeditivnost u radu i da je kao takav uzor mnogim sudijama u Republici Srbiji. Možda najbolje u prilog tome govori činjenica da ga je Opšta sednica Vrhovnog kasacionog suda jednoglasno podržala za funkciju predsednika upravo tog suda. Ukazujem i na to da je od trenutka imenovanja za vršioca funkcije predsednika Vrhovnog kasacionog suda pa do danas proteklo više od osam meseci, da je u tom periodu kao čelni čovek srpskog pravosuđa preduzeo niz aktivnosti usmerenih ka podizanju nivoa stručnosti, ažurnosti, kvaliteta, ali i odgovornosti u sudovima i vraćanju ugleda pravosuđu, koji su naišli na nepodeljenu podršku u pravosuđu. Verujem da se slažemo da u svakoj branši, pa i među nama sudijama, svi znamo između sebe ko je dobar, ko je loš i ko je najbolji i da je najvažnije i najbitnije ukoliko vas sama struka podrži. Zato i Visoki savet i ja smatram da je značajno da čovek ovakvih kvaliteta, i stručnih i moralnih, čovek i sudija koji je bezuslovno podržan od strane svojih kolega, dođe na čelo srpskog pravosuđa. Kada je reč o Upravnom sudu, za oglas za izbor predsednika Upravnog suda prijave su podneli: Slađana Bojović, Stevo Đuranović, Jelena Ivanović i Jadranka Injac. Visoki savet sudstva je predložio Jelenu Ivanović za predsednika Upravnog suda. Koleginica Jelena Ivanović je rođena 1959. godine u Kraljevu. Pravni fakultet Univerziteta u Beogradu završila je 1981. godine, a za sudiju Opštinskog suda u Kraljevu izabrana je 1986. godine i postupala je u parničnoj materiji. Za sudiju Okružnog suda izabrana je 1996. godine, gde je radila u građanskom odeljenju, postupala u prvostepenoj i drugostepenoj parničnoj materiji i upravnim sporovima. U septembru 2004. godine izabrana je za sudiju Vrhovnog suda Srbije, od kada se bavi upravno-sudskom materijom. Za sudiju Upravnog suda izabrana je 16. decembra 2009. godine. Koleginica Jelena Ivanović je, takođe, aktivno učestvovala u velikom broju seminara i stručnih obuka, a autor je više od 20 stručnih radova objavljenih u biltenima sudske prakse Vrhovnog suda Srbije, kao i drugim stručnim časopisima. Za predsednika Privrednog apelacionog suda predložen je Miroslav Nikolić, koji je rođen 1959. godine u Deliblatu. Pravni fakultet Univerziteta u Beogradu završio je 1984. godine. Nakon završetka fakulteta najpre je radio u SIZ za građevinsko zemljište opštine Kovin, a bio je i sekretar preduzeća u Deliblatu. U periodu od 1987. pa do 1991. godine bio je sudijski pripravnik i saradnik u Opštinskom sudu u Pančevu. Za sudiju tog suda izabran je u januaru 1991. godine. Dužnost je obavljao do 1995. godine, kada je izabran za sudiju Privrednog suda u Pančevu. U periodu od 2001. do 2009. godine obavljao je dužnost predsednika Trgovinskog suda u Pančevu. Decembra 2009. godine izabran je za sudiju Privrednog apelacionog suda, a odlukom Visokog saveta sudstva postavljen je za vršioca dužnosti predsednika Privrednog apelacionog suda počev od 1. januara 2010. godine. Predsednik je Odeljenja sudske prakse u Privrednom apelacionom sudu, a učestvuje u radu u većima prema godišnjem rasporedu. Učestvuje u radu i organizacije savetovanja sudija privrednih sudova u više slučajeva. Za predsednika Višeg prekršajnog suda predložen je od strane Visokog saveta sudstva Zoran Pašalić, rođen 1958. godine u Beogradu. Pravni fakultet Univerziteta u Beogradu završio je 1991. godine. Od 1991. do 1997. godine radio je advokatskoj kancelariji, a od 1998. do 2003. godine radio je na poslovima savetnika za pravna pitanja u domaćim i međunarodnim preduzećima. Za sudiju Gradskog sudije za prekršaje Grada Beograda imenovan je 2003. godine. Za starešinu Gradskog sudije za prekršaje Grada Beograda imenovan je u decembru 2008. godine. Dužnost je obavljao do 31. decembra 2009. godine, a odlukom Visokog saveta sudstva iz decembra 2009. godine izabran je za sudiju Višeg prekršajnog suda, da bi od 1. januara 2010. godine bio postavljen za vršioca funkcije predsednika Višeg prekršajnog suda. Od 2004. godine bio je član Udruženja sudija za prekršaje i predsednik Udruženja do 2008. godine. Član je Upravnog odbora Pravosudne akademije. Na oglas za izbor predsednika Apelacionog suda u Beogradu prijave su podneli: Radmila Dragičević Dičić, Maja Kovačević Tomić, Duško Milenković i Sonja Manojlović. Visoki savet sudstva je ovom parlamentu predložio da za predsednika Apelacionog suda u Beogradu bude izabran Duško Milenković, koji je rođen 1966. godine u Užicu. Pravni fakultet Univerziteta u Beogradu završio je 1992. godine, a pravosudni ispit položio je 1995. godine.Od novembra 1995. godine bio je stručni saradnik u Okružnom sudu u Beogradu. Za sudiju Prvog opštinskog suda u Beogradu izabran je 1. avgusta 1997. godine. Dužnost je obavljao doaprila 2003. godine, kada je izabran za sudiju Okružnog suda u Beogradu. Decembra 2009. godine izabran je za sudiju Apelacionog suda u Beogradu, a od januara 2010. godine postupa u krivičnim predmetima. Od januara 2011. godine postupa i u posebnom odeljenju za organizovani kriminal Apelacionog suda u Beogradu. Takođe je rukovodilac sudske prakse u krivičnom odeljenju Apelacionog suda u Beogradu i član je Redakcijskog odbora Biltena sudske prakse Apelacionog suda u Beogradu. Odlukom vršioca funkcije predsednika Vrhovnog kasacionog suda postavljen je za vršioca funkcije predsednika Apelacionog suda u Beogradu počev od 12. aprila 2013. godine. Aktivno je učestvovao u više seminara u zemlji iz oblasti krivičnog prava. Poseduje sertifikat o posebnim znanjima iz oblasti prava deteta i prestupništva mladih. U Biltenu Okružnog suda 2003. godine objavio je rad pod nazivom „Preduzetnik kao novi subjekt kaznenog zakonodavstva“. Na oglas za izbor predsednika Apelacionog suda u Kragujevcu prijave su podneli: Milunka Cvetković i Dubravka Damjanović. Visoki savet sudstva je predložio Dubravku Damjanović za predsednika Apelacionog suda u Kragujevcu. Koleginica Dubravka Damjanović je rođena 1957. godine u Beogradu. Pravni fakultet Univerziteta u Beogradu završila je 1981. godine, a pravosudni ispit položila je 1984. godine. Za sudiju opštinskog suda u Rači izabrana je u novembru 1984. godine, a od 1992. pa do 1999. godine vršila je dužnost predsednika Opštinskog suda u Rači. Za sudiju Oružnog suda u Kragujevcu izabrana je decembra 1999. godine. Sve vreme je radila u krivičnoj materija. Dana, 16. decembra 2009. godine izabrana je za sudiju Apelacionog suda u Kragujevcu. Bila je i predsednik veća odeljenja za postupke prema maloletnim licima. Odlukom vršioca funkcije predsednika Vrhovnog kasacionog suda postavljena je za vršioca funkcije predsednika Apelacionog suda u Kragujevcu, počev od 12. aprila 2013. godine. Aktivno je učestvovala u velikom broju seminara i stručnih obuka. Poseduje sertifikat pravosudnog centra za postupanje sa maloletnim učiniocima krivičnih dela i sertifikat Pravnog fakulteta Univerziteta UNION o pohađanju seminara „Zakonik o krivičnom postupku“. Napominjem da sam u periodu od 2002. godine, pa u naredna dva mandata bio lično predsednik Okružnog suda u Kragujevcu, tako da sam imao lično prilike da se uverim i neposredno u rad i rezultate rada koleginice Dubravke Damjanović. Mogu da kažem odgovorno da se radi o jednoj veoma stručnoj, odgovornoj i korektnoj osobi, koja u potpunosti može da obavlja funkciju predsednika Apelacionog suda u Kragujevcu. Na oglas za izbor predsednika Apelacionog suda u Nišu prijave su podneli Jocić Dragan i Mitrović Miomir. Visoki savet sudstva je predložio za predsednika Apelacionog suda u Nišu Dragana Jocića koji je rođen 1953. godine u Smederevu. Pravni fakultet Univerziteta u Beogradu završio je 1977. godine, a pravosudni ispit položio je 1979. godine. Od 1979. do 1981. godine bio je saradnik u Okružnom sudu u Smederevu, nakon čega je izabran za sudiju Opštinskog suda u Smederevu, a za sudiju Okružnog suda u Smederevu izabran je 1992. godine. Za sudiju Vrhovnog suda Srbije izabran je 2005. godine, gde je postupao u krivičnoj materiji, a 2007. godine je raspoređen u posebno odeljenje Vrhovnog suda Srbije za postupanje u predmetima krivičnih dela sa elementima organizovanog kriminala. Odlukom prvog sastava VSS od 25. decembra 2009. godine, prestala mu je dužnost sudije Vrhovnog suda Srbije. U postupku izvršenja odluke Ustavnog suda Srbije, Visoki savet sudstva je 13. novembra 2012. godine doneo Odluku kojom se Dragan Jocić bira za sudiju VKS. Odlukom vršioca funkcije VKS postavljen je za vršioca funkcije predsednika Apelacionog suda u Nišu, počev od 12. aprila 2013. godine. Autor je više stručnih referata, bio je predavač Pravosudnog centra u ciklusu edukacije i implementacije krivičnog zakonodavstva. Dakle, uvaženi narodni poslanici, to su biografije u najkraćem sudija koje je VSS predložio za funkcije unapred navedenim sudovima. Prilikom predlaganja bili smo svesni činjenice da već tri godine u ovim, kao i gotovo svim sudovima u Srbiji je stanje vršioca funkcije predsednika sudova, da se radi o funkcijama predsednika najviših sudova u Republici Srbiji, da je značajno, obzirom da predstoji sprovođenje nacionalne strategije razvoja pravosuđa i reforme pravosuđa u narednom periodu, kao i akcionog plana, da je dakle, značajno da na čelo ovih, još jednom kažem najviših sudova u Republici Srbiji dođu stručni, visoko moralni ljudi, sa izraženim organizacionim sposobnostima, kako bi dali maksimalan doprinos da se u pravosuđu Srbije poveća efikasnost, kvalitet, stručnost, ažurnost, ali i odgovornost, što je značajno, ne samo za nas koji radimo u pravosuđu, već i za sve građane Republike Srbije. Imajući u vidu da je predsedavajući napomenuo da su danas objedinjene tačke dnevnog reda i tačka dnevnog reda koja se tiče izbora predsednika sudova, u vezi čega sam predlog prethodno obrazložio, ali da je i objedinjena tačka dnevnog reda koja se odnosi na izbor sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju, ja ću samo u nekoliko rečenica da obrazložim predlog Visokog saveta u tom delu. Na osnovu člana 47. Zakona o sudijama, a u vezi sa Odlukom o broju sudija u sudovima, Visoki savet sudstva je 17. aprila 2013. godine, oglasio izbor sudija u sudovima posebne nadležnosti u Republici Srbiji i to za popunu upražnjenih sudijskih mesta u Upravnom sudu, Privrednom apelacionom sudu, Privrednom sudu u Beogradu, Valjevu, Novom Sadu, Pančevu, Somboru i Privrednom sudu u Subotici. Na navedeni oglas prijave je podnelo 224 kandidata. U postupku izbora i predlaganja kandidata za izbor sudija, VSS je na osnovu člana 44. Poslovnika o radu VSS, dana 23. aprila 2013. godine doneo Odluku o obrazovanju Komisije za izbor sudija, koja je izvršila proveru podnetih prijava na navedeni oglas, utvrdila njihovu blagovremenost i potpunost i ono što je vrlo značajno, obavila razgovore sa svim prijavljenim kandidatima i ocenila da li kandidati ispunjavaju kriterijume i merila za izbor. U skladu sa odredbom člana 49. Zakona o sudijama, Visoki savet sudstva je za sve kandidate koji su podneli prijave na oglas pribavio mišljenje o stručnosti, osposobljenosti i dostojnosti za obavljanje sudijske funkcije. Za kandidate koji dolaze sudova pribavljeno je mišljenje sednice svih sudija suda iz koga potiče kandidat, mišljenja sednice svih sudija neposredno Višeg suda, a za kandidate iz reda sudijskih pomoćnika pribavljena je i ocena rada, shodno odredbi člana 50. stav 2. Zakona o sudijama. Za kandidate, s obzirom da je i takvih bilo, koji ne rade u sudu, pribavljeno je mišljenje o stručnosti, osposobljenosti, dostojnosti za vršenje sudijske funkcije od organa i organizacija u kojima kandidati rade, a za kandidate iz reda advokata pribavljeno je mišljenje advokatske komore u čiji imenik je advokat upisan. Odlučujući o prijavama kandidata za izbor sudija u Upravni sud, Privredni apelacioni i privredne sudove, VSS je na sednici održanoj 11. jula 2013. godine doneo odluku o izboru sudija na stalnu sudijsku funkciju i odluku o predlogu kandidata za sudije koje se prvi put biraju na sudijsku funkciju. Prilikom predlaganja kandidata VSS je utvrdio da kandidati ispunjavaju sve uslove za izbor koji su propisani Zakonom o sudijama i odredbama odluke o utvrđivanju kriterijuma i merila za ocenu stručnosti, osposobljenosti, dostojnosti za izbor sudija i predsednika sudova, a odnose se na prvi izbor na sudijsku funkciju. Visoki savet sudstva je posebno ocenio vrstu posla koji je kandidat obavljao nakon položenog pravosudnog ispita, shodno odredbi člana 50. stav 1. Zakona o sudijama. Stoga VSS predlaže Narodnoj skupštini da na osnovu člana 147. stav 1 Ustava Republike Srbije i član 51. stav 1. Zakona o sudijama izabere za sudiju Upravnog suda Gordanu Bogdanović iz Beograda, Vesnu Danilović iz Beograda, Radojka Marinkovića iz Beograda, Nenada Stojanovića iz Niša, Marijanu Tafru Mirkov iz Beograda i Biljanu Šunderić iz Beograda, za sudiju Privrednog suda u Beogradu Aleksandra Vasića iz Beograda, za sudiju Privrednog suda u Valjevu Jasminu Đurđević iz Valjeva, za sudiju Privrednog suda u Novom Sadu Oliveru Lazić Rusov iz Novog Sada, za sudiju Privrednog suda u Pančevu Boška Vukovića iz Beograda i za sudiju Privrednog suda u Somboru Biljanu Perić iz Sombora. Po oceni VSS radi se o kandidatima, sudijskim pomoćnicima koji su od strane sudova u kojima rade dobili maksimalnu podršku, kandidati koji su ocenjeni u proteklom periodu sa maksimalnom ocenom – naročito se ističe i ispunjavaju sve uslove u pogledu stručnosti, osposobljenosti i dostojnosti da budu birani na sudijsku funkciju. O rezultatima njihovog rada, po kvalitetu i po kvantitetu su znatno iznad proseka. Uvažene dame i gospodo narodni poslanici to bi bilo u najkraćim crtama obrazloženje predloga koji je VSS uputio ovom parlamentu vezano za izbor predsednika sudova za najviše sudove u Republici Srbiji, kao i za izbor sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju. Hvala.
Reč ima predsednik Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu Petar Petrović. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, gospodine Tomiću, dame i gospodo narodni poslanici, Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu je na svojoj sednici održanoj pre nekoliko dana razmatrao predloge koji su stigli od strane VSS za izbor predsednika VKS, predsednike apelacionih sudova u Srbiji, predsednika VPS, predsednika Apelacionog privrednog suda i doneo je odluku da predloži narodnim poslanicima Narodne skupštine Republike Srbije da prihvati sve predloge VSS koji su dali. Posebno kako je to predviđeno članom 144. Ustava Republike Srbije, Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu je dao mišljenje kada je u pitanju izbor predsednika VKS. To mišljenje je takvo da predlaže Narodnoj skupštini Republike Srbije da za predsednika VKS izabere gospodina Dragomira Milojevića, sudiju tog suda. Čuli ste obrazloženje od strane gospodina Tomića, čime se sve rukovodio VSS kada se opredelio za ove kandidate da ih predloži za najviše sudske funkcije u Republici Srbiji i ne bih o tome posebno pričao, jer bi se ponavljali i ne bih oduzimao vreme. Imam obavezu da u dve rečenice samo kažem da kada je u pitanju predlog za izbor predsednika Vrhovnog kasacionog suda, gospodina Milojevića, da je taj predlog podržan i na opštoj sednici Vrhovnog kasacionog suda i to, posebno naglašavam, jednoglasno. Retke su prilike i retki su izbori kada su u pitanju nosioci ovako važnih pravosudnih funkcija u jednoj državi, pa i u Srbiji, da kolege, a u ovom konkretnom slučaju opšta sednica Vrhovnog kasacionog suda jednoglasno predloži, odnosno da mišljenje da gospodin Dragomir Milojević bude izabran za predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Ne mogu da završim a da ne kažem da sam imao to zadovoljstvo i čast da budem deo generacije, doduše ispred pošto sam malo stariji, u Kragujevcu na Pravnom fakultetu koji je studirao sa gospodinom Milojevićem i za njega mogu da kažem da je čovek od reči, profesije, principa, poštovanja zakona. Prema tome, izborom gospodina Milojevića za predsednika Vrhovnog kasacionog suda dobiće na značaju važnost i stručnost, svi sudovi u Republici Srbiji i siguran sam da u vreme dok bude gospodin Milojević predsednik Vrhovnog kasacionog suda da se u srpskom pravosuđu neće dešavati nešto što se dešavalo ranije. Istovremeno želim da kažem da izborom nosilaca najviših pravosudnih funkcija u Republici Srbiji konačno ćemo prekinuti vefe stanje, kako se to popularno kaže, koje već traje dosta dugo i da možemo da kažemo da počinjemo da na jedan Ustavom utvrđen i zakonom propisan način uređujemo srpsko pravosuđe onoliko koliko je to Ustavom i propisima ove države dato pravo Narodnoj skupštini Republike Srbije da to radi. Pozivam sve narodne poslanike ovog visokog doma da jednoglasno damo podršku predlogu Visokog saveta sudstva i Odboru za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu i da izaberemo kandidate za predsednike sudova koje vidite iz materijala. Mislim da na taj način ćemo učiniti jedan veliki korak u poboljšanja rada funkcionisanja srpskog pravosuđa uopšte. Hvala.
Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik Marko Milutinović. Izvolite.
Zahvaljujem uvaženi predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, cenjeni dome, gospodine Tomiću zadovoljstvo mi je što ispred poslaničke grupe DSS i svoje lično ime danas na dnevnom redu imamo predložene tačke i to najmanje iz dva razloga. Prvo, upravo kao što su i prethodni govornici rekli, što najzad nakon više od tri ili četiri godine izlazimo iz tzv. vefe stanja u koje smo uvedeni od 1. januara 2010. godine. Kao narodni poslanici pojedinačno, kao Narodna skupština u celosti, kao prva grana vlasti treba da imamo svest o značaju koji sudska grana vlasti treba da ima u jednom uređenom državnom sistemu i zato stanje koje je do sada bilo, stanje koje je poprilično sklono zloupotrebama baš zbog toga što nisu predsednici sudova birani, već su bili vršioci funkcija kako republičkog ranga tako i nižestepenih sudova, posebno nas raduje što ovo uvodi i uspostavljanje konačnog redovnog stanja u smislu rukovođenja sudovima u Srbiji, te da će nakon donošenja novog zakona o sedištima i područjima sudova i javnim tužilaštvima biti izabrani i svi predsednici nižestepenih sudova. Dobro je što danas počinjemo od Vrhovnog kasacionog suda, od suda republičke nadležnosti i od apelacionih sudova. Druga stvar koja me lično raduje jeste današnja tačka dnevnog reda vezanog za izbor sudija u Upravni sud i u privredne sudove, iz tog razloga što sam i ja neko ko dolazi, ko je po svojoj struci diplomirani pravnik, iz pravosuđa, neko ko dolazi u ovaj dom sa pozicije sudijskog pomoćnika, nekoga ko, mogu slobodno reći, razume sistem pravosuđa u Srbiji kako on iznutra funkcioniše. Baš zbog toga me raduje što danas imamo priliku da danas biramo sudijske pomoćnike za sudije Upravnog suda i privrednih sudova. Zašto ovo sve kažem? Zato što svi mi koji smo u tom pravosudnom sistemu znamo koliko sudijski i tužilački pomoćnici, a u ovom slučaju pričamo konkretno o sudijskim pomoćnicima koji treba da budu birani na mesta sudija, rade i doprinose funkcionisanju celokupnog pravosudnog sistema u Republici Srbiji. Do donošenja novog zakonika o krivičnom postupku svima koji su direktno ili indirektno učestvovali u radu pravosuđa je bilo poznato koliko je posla palo na pleća sudijskih pomoćnika u prethodnom, odnosno istražnom postupku i koliko su oni samostalno preduzimali određene istražne radnje po ovlašćenju svoji ovlašćenih sudija principala. Takođe znamo koja je uloga sudijskog pomoćnika u vanpretresnim većima, koji praktično pripremaju odluke i predlažu donošenje odluka svojim nadređenim sudijama, kako sudijski pomoćnici u krivičnom i parničnom odeljenju pišu skice odluka, šta je ono što predlažu u donošenju odluka svojim prinicpalima i sve u svemu koliki uticaj na efikasnost rada pravosuđa u tom sistemu imaju. Ne treba ne pomenuti značaj koji sudijski pomoćnici su imali u vanparničnom, pre svega ostavinskom postupku u smislu samog vođenja postupka. Dakle, sve su to stvari koje govore koliko sudijski pomoćnici, osobe koje iz samog tog sistema dolaze i znaju kako taj sistem funkcioniše i ono što je još bitnije, ne samo teoretski nego i praktično, je da su stekli sva neophodna znanja koja ih kvalifikuju da sutradan budu, nadam se, sudije, pre svega zbog toga što imaju iskustvo u radu u sudu na jedan drugi način i imaju iskustvo već u samom sudijskom postupanju na ovaj indirektni način, kako sam ga do sada opisao. Raduje me što u biografijama predloženih kandidata se vidi da su to mahom iskusni sudijski pomoćnici sa višegodišnjim radom u sudovima i to, mislim i na savetnika u Vrhovnom kasacionom sudu i na pomoćnike u nižim sudovima koji su sigurno 10 i više od 10 godina zaposleni na pozicijama sudijskih pomoćnika. Utoliko pre i po odluci, odnosno predlogu Visokog saveta sudstva, po mom ličnom ubeđenju ne stoji ona izjava ministra pravde koju je izneo pre nekolik meseci, možda u afektu, hoću da verujem da je tako, kada su sudijski pomoćnici negodovali za izbor raniji za izbor sudija, da sudijski pomoćnici uglavnom služe da nose sudijama burek. Današnji predlog Visokog saveta sudstva je taj dokaz o svim kvalifikacijama koje po mom dubokom uverenju, a vidim i uverenju Visokog saveta sudstva, a nadam se i ovde prisutnih narodnih poslanika govore o svim tim kvalifikacijama koje sudijski pomoćnici imaju da bi bili izabrani za sudije. Zaista lično želim da pohvalim ovaj predlog Visokog saveta sudstva. Gospodin Tomić je, osim što je zamenik predsednik Visokog saveta sudstva, i predsednik Nacionalne komisije za sprovođenje Strategije reforme pravosuđa. Znam da gospodin Tomić odlično zna o čemu govorim i želeo bih ovu priliku da iskoristim da ovu raspravu uvežemo sa nečim što je bilo i sa nečim što nas tek eventualno čeka. Nas u narednom periodu očekuje, koliko već na sledećoj sednici set izmena i dopuna zakona vezanih za pravosuđe. U novom Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o sudijama, u njegovom članu 18, a koji govori da se član 5. stav 3. menja i glasi: „Visoki savet sudstva predlaže Narodnoj skupštini jednog kandidata za izbor na jedno sudijsko mesto. Visoki savet sudstva dužan je da prilikom predlaganja kandidata za izbor sudije Prekršajnog ili Osnovnog suda predloži kandidata koji je završio početnu obuku u Pravosudnoj akademiji u skladu sa posebnim zakonom.“. To praktično znači da će odredba iz Zakona o Pravosudnoj akademiji biti preneta u Zakon o sudijama, u zakon po osnovu kojeg se danas i biraju sudije Upravnog i Privrednog suda i to na neki način predstavlja odstupnicu izvršne vlasti koja predlaže ovakav zakon, kako ne bi upala verovatno nesvesno u klopku u koju je tada upala, prilikom izbora koji smo imali prilike ovde da sprovodimo pre nekoliko meseci. Prvo, ta odredba Zakona o Pravosudnoj akademiji, odredbe čl. 26. i 40. su osporene pred Ustavnim sudom. Ustavni sud je možda i simbolično, na dan izbora polaznika prve generacije početne obuke Pravosudne akademije za sudije, pokrenuo postupak ocene ustavnosti odredbe Zakona o Pravosudnoj akademiji, koju ćemo mi, po ovom predlogu zakona, prepisati u Zakon o sudijama. Tada u postupku predlaganja kandidata za izbor, to se vidi iz zapisnika sa sednice Visokog saveta sudstva, izneta je dilema više članova Visokog saveta sudstva – da li ima mesta primeni takve odredbe Zakona o Pravosudnoj akademiji, odnosno da li je ona ustavna ili ne. Sreću imamo pa će Ustavni sud, nadamo se, želimo da verujemo, u skorije vreme po ovom predlogu, odnosno u toku trajanja ovog postupka ocene ustavnosti, i odlučiti o toj dilemi koja nesumnjivo postoji u stručnoj i pravosudnoj javnosti. Tada je, u toj diskusiji, a kada je predsednik tada formirane komisije Visokog saveta sudstva, vezano za predlaganje sudija, iznela svoje mišljenje da, ukoliko se primeni Zakon o sudijama, po kome je konkurs i raspisan, eventualno nekoliko kandidata koji su završili početnu obuku Pravosudne akademije mogu da budu predloženi za sudije, dok velika većina bi bila predložena verovatno, ne želim da govorim u tuđe ime, iz redova preostalih kandidata, od kojih su skoro svi bili iz redova sudijskih pomoćnika. Tada je pomenuto da je uslov daljih evropskih integracija Srbije i potpuna primena Zakona o Pravosudnoj akademiji. Odmah da se razumemo, niti ja, niti bilo ko iz poslaničke grupe DSS ima išta protiv ijednog kandidata koji je završio početnu obuku Pravosudne akademije, već današnja rasprava je rasprava o sistemu u kojem treba da funkcioniše u budućnosti srpsko pravosuđe. Dakle, svesni smo da će u budućnosti verovatno biti samo jedan način ulaska u pravosuđe, verovatno preko Pravosudne akademije, ali u mišljenju Venecijanske komisije, koje imate po pitanju Pravosudne akademije, stoji da i Venecijanska komisija smatra da je to jedini način ulaska u pravosuđe, za biranje na poziciju sudije i tužioca, ali da Pravosudna akademija nije još dostigla planiran i bitan stepen osposobljenosti, da programi koje je trebalo do sada da donese nisu usvojeni, te da ne ispunjava u celosti svoje zakonske obaveze i neki način rada koji je, kao sama ideja, predviđao. Naravno, dolazimo do još jedne diskutabilne stvari prilikom ondašnjeg izbora, što me raduje da nema prilikom ovog sadašnjeg izbora, a to su rang liste. Imali smo, sticajem okolnosti, situaciju gde je ovde, u Narodnoj skupštini, prošli put predložen jedan kandidat koji nije bio iz redova ljudi koji su završili početnu obuku Pravosudne akademije. Tada je ovde, u biografijama koje su narodni poslanici imali priliku da vide, stajalo da Visoki savet sudstva predlaže kandidatkinju, u tom slučaju, kao prvoplasiranu na rang listi koju je utvrdio. Da bi naknadno, kada se tražila od strane zainteresovanih lica rang lista, Visoki savet sudstva odgovorio da rang lista ne postoji, jer nikad nije ni utvrđivana. Meni nije ni cilj, niti interes da urušavam na bilo koji način instituciju Visokog saveta sudstva, ali to su stvari koje zaista, u najmanju ruku ne smeju da se dešavaju. Među predloženim današnjim kandidatima za predsednike sudova su ljudi koje ja sa stručnog aspekta izuzetno cenim, kao vrhunske krivičare. Pričam o osobama koje poznajem, što direktno, što indirektno, preko rada svojih pretpostavljenih sudija i čije znanje i stručnost izuzetno cenim i poštujem i to zaista ne kažem reda radi, nego duboko verujući u ovo što pričam. Oni bi možda mogli da procene da li tu ima i nešto više od toga što ja kažem da ne bi smelo da se desi. Te rang liste su nam izuzetno bitne jer se kroz njih vidi ono što je danas vidljivo u ovom predlogu, a to je koliko zapravo sudijski pomoćnici, pogotovo oni sa više iskustva, sa ocenama koje imaju, sa podrškom svog kolektiva, odnosno svojih pretpostavljenih sudija sa svojih sednica imaju, odnosno koliko Srbija već sada ima školovanog kadra koji može da preuzme dužnost vršenja sudijske dužnosti, odnosno sudijske funkcije. Pitam vas ovde – zar nije paradoksalno da mi danas za sudije Upravnog suda i privrednih sudova, Upravnog suda koji je sud republičkog ranga, biramo za sudije kandidate koji su došli iz reda sudijskih pomoćnika, a da ćemo biti u obavezi sutra ako se, nadam se da neće biti izglasana ova odredba u Zakonu o sudijama, gde ćemo za prednost da damo za sudije osnovnih i prekršajnih sudova polaznicima Pravosudne akademije? Zar to samo po sebi nije paradoksalno? Ako ispunjavaju uslove i ako su dobri i po ovom konkursu, a prijavljena su 224 kandidata, iz onoga što proizilazi iz teksta pretpostavljam da je bilo kandidata koji ne dolaze iz redova sudijskih pomoćnika, ako su oni toliko kvalitetni da danas budu birani za sudije upravnih sudova, zašto ne bi bili kvalitetniji da budu birani za sudije osnovnih i prekršajnih sudova? Još jedanput apelujem na Visoki savet sudstva, na Komisiju o sprovođenju reforme pravosuđa. Potreban nam je period tranzicije, ako mogu da ga nazovem, po pitanju funkcionisanja Pravosudne akademije i po pitanju izbora za sudije. Ne treba uvek da silimo neke stvari, a da sve vreme pričamo kako je to uslov evropskih integracija. A ja vam odgovorno tvrdim da to nije uslov evropskih integracija, niti da se postavlja u nekoj bližoj perspektivi kao bilo kakav uslov. Na stranu to što ja, kao i moja poslanička grupa, nismo za dalje evropske integracije Srbije. Dakle, da ponovim, mi principijelno podržavamo i raduju nas ovi predlozi koji danas dolaze, ali zaista je izuzetno bitno da Visoki savet sudstva, da narodni poslanici, da cela stručna javnost shvati da je današnja tema mnogo šira problematika od one o kojoj danas konkretno glasamo. U perspektivi, veliki broj sudijskih pomoćnika i tužilačkih pomoćnika, mogu slobodno analogno da pričam, izaći će iz pravosuđa ukoliko ne vidi bilo kakvu perspektivu izbora, a onim što vi planirate da promenite u Zakonu o sudijama, odnosno da prepišete odredbu iz Zakona o Pravosudnoj akademiji, sasvim sigurno neće nikoga zadržati u struci. Pri tom, već danas se dešava da veliki broj njih, vi to vrlo dobro znate, gospodine Tomiću, napušta profesiju, jer ne vidi bilo kakvu perspektivu za kasnije izborom. Zahvaljujem vam se.
Reč ima narodni poslanik Judita Popović.
Hvala vam gospodine predsedavajući. Poštovani gospodine Tomiću, dame i gospodo narodni poslanici, pre svega da izrazim zadovoljstvo što danas možemo da porazgovaramo sa vama, gospodine Tomiću, kao sa ovlašćenim predlagačem izbora kandidata za visoke sudijske funkcije. Drago nam je što je parlament shvatio ozbiljno sve one naše primedbe koje smo isticali pre nekoliko meseci kada smo razgovarali ovde o kandidatima koji su prvi put birani za sudije u osnovnim sudovima. Drago mi je što možemo da raspravimo neke stvari koje se tiču direktno Visokog saveta sudstva, izbora sudija i uopšte kakva je politika pravosuđa i na koji način se pravosuđe određuje prema određenim činiocima političkog života u Srbiji. Meni je samo žao što pored vas ne sedi danas i kandidat za budućeg predsednika Vrhovnog kasacionog suda, gospodin Milojević. Jako je bitno da čovek koji će zauzeti najviši položaj pravosudne funkcije u Srbiji bude prisutan kada se razgovara o njegovom izboru, kao i kada se razgovara o ostalim predsednicima apelacionih sudova i upravnog suda, kao i prekršajnog. To jeste bitan nedostatak današnje rasprave. Ali, nezavisno od toga, da krenemo od merituma, kao što biste vi, gospodine Tomiću, rekli kada sudite. Dakle, zaista verujem da vi vrlo dobro poznajete stanje u pravosuđu. Vi poznajete kakvo je stanje bilo, kakvo je sada i zaista mislim da ne bih mogla da vam kažem ništa novo što vi već ne znate. Nijedna kritika, nijedna opaska i nijedan predlog u tom smislu da se razjasne neke stvari o prošlosti i sadašnjosti ne bi imao efekta, zato što je to prosto već utvrđeno činjenično stanje. Toliko puta smo govorili o tome koji su problemi srpskog pravosuđa, tako da je to već jedno opšte mesto da je srpsko pravosuđe u ozbiljnoj krizi. U ozbiljnoj je krizi zato što se mnogo šta propustilo da se uradi, mnogo šta se pogrešno radi i mnogo šta prosto ne može da se uradi jer postoje određena ograničenja. Mi bismo trebali u stvari da razgovaramo o budućnosti srpskog pravosuđa, u kom smeru se ono kreće i šta ste vi kao Visoki savet sudstva, koji je u stvari glavni kreator celokupnog rada pravosuđa, u obavezi da uradite i kako mislite da poboljšate trenutno stanje stvari. U poslednjih godinu dana donete su dve značajne odluke u domenu pravosuđa i obe odluke su u stvari političke prirode. Dakle, politika je umešala svoje prste i u odluku koja se tiče vraćanja sudija u sudove koji nisu izabrani 2009. godine i u pogledu smene predsednice Vrhovnog kasacionog suda. To ne možemo jednostavno da gurnemo sa strane i ne može da kažemo da to neće uticati na budući rad pravosuđa. Obe te odluke su pronašle svoj pravni osnov u odlukama Ustavnog suda. Međutim, fingirajući samo sprovođenje odluka Ustavnog suda, i ministar pravde i vršilac funkcije predsednika Vrhovnog kasacionog suda u stvari su samo potvrdili činjenicu da ostaje glavni problem u radu pravosuđa, a glavni problem se tiče nezavisnosti njegovog rada. Dakle, kada govorimo o nezavisnosti rada pravosuđa, mislimo na njegov odnos prema izvršnoj vlasti, na njegov odnos prema parlamentu, na njegov odnos prema svim državnim institucijama koje imaju određenog upliva u rad i funkcionisanje celokupnog državnog aparata. Da li je srpsko pravosuđe ikada bilo nezavisno, to je ozbiljno pitanje. Odgovor zavisi od toga da li je politika koja je imala trenutnu vlast u određenom vremenskom periodu vršila veći ili manji upliv u rad pravosuđa. Sve reforme pravosuđa koje su i započete su u stvari krenule od toga da na neki način distanciraju položaj i rad pravosuđa u odnosu na vlast, u odnosu na dominantnu političku liniju koja je bila aktuelna. Koliko se uspelo, govori u stvari situacija u kojoj se pravosuđe nalazi. Sve bombastično najavljene reforme uglavnom su negde zapele zbog nedostatka političke volje da se stvari isteraju na čistac i da zaista pravosuđe dobije taj najznačajniji kvalitet, a to je nezavisnost, kao uslov svih uslova da pravosuđe funkcioniše efikasno, da pravosuđe funkcioniše nezavisno, samostalno i stručno, da pravosuđe zauzme taj položaj koji mu je Ustavom i predviđen. Gospodine Tomiću, kada razgovaramo o ovim kandidatima o kojima ste vi danas govorili i predložili ih, zaista ne bismo pojedinačno izdvojili nijednog kandidata i ne bismo zaista ulazili u takvu vrstu diskusije da bilo koga na bilo koji način omalovažavamo ili da dovedemo u pitanje uslove koji su po vama ispunjeni da svi ovi kandidati danas budu tema skupštinske rasprave. Ali, postoji tu neka nejasnoća u pogledu predlaganja kandidata, jer kada čitamo obrazloženje zašto su upravo pojedini kandidati predloženi, mi možemo ustanoviti da imate šest stavova u tim obrazloženjima i da poslednja tri stava predstavljaju identične tekstove, samo se imena menjaju. Dakle, vi ste kao u nekom formularu obrazložili zašto upravo te kandidate smatrate kao najkvalitetnije sudije, odnosno ljude koji mogu da zauzmu tako visoke pravosudne funkcije u srpskom pravosuđu. Nije čak ni to problem, što ste zaista šturo obrazložili razloge vaše odluke, već je problem u tome što na taj način šaljete jednu poruku koja nam ne daje pravo da budemo optimistični u pogledu ishoda i trenutne reforme pravosuđa. Jer, ukoliko ne radite transparentno, ukoliko ne dajete jasan uvid javnosti u taj vaš rad, govorim pre svega u rad Visokog saveta sudstva, jer vi ste bili ti koji ste predložili određenu odluku na usvajanje ovom parlamentu, u tom slučaju mi dalje možemo očekivati da će se raditi neke stvari o kojima javnost neće znati ništa. Prema tome, možemo da potvrdimo i postojanje jedne osnovane sumnje u jedan kvalitetan rad Visokog saveta sudstva, u smislu predlaganja budućih kandidata za sudije. Mislim da bi osnovni cilj Visokog saveta sudstva trebao da bude da se radi na tome da se napokon prestane sa generisanjem lojalnog i politički zavisnog sudijskog kadra, jer ćete samo na taj način postići taj još veći cilj, a to je nezavisnost pravosuđa. Nedostaje transparentnost u predlaganju ovih kandidata. Mi zaista ne sumnjamo u stručnost kandidata, niti u njihove biografije, ali, sumnja se javlja u vaše motive zašto ste upravo te kandidate predložili, kada ste imali više kandidata pred sobom, koji su svi, pretpostavljam, ispunili određene uslove koje je zakon predvideo. To je naša osnovna zamerka i naše osnovno pitanje koje vama upućujemo. Gospodine Tomiću, kada god smo razgovarali o pravosuđu u ovom parlamentu, mi smo postavili jedno konkretno pitanje – koji je trenutni broj sudija u Srbiji? Nikada konkretan odgovor na to nismo dobili. Ja ponavljam to pitanje, iz razloga što smo pre par meseci birali sudije na prvi izbor. Danas opet imamo 11 sudijskih kandidata za sudijske funkcije. Znamo da je najmanje 600 sudija vraćeno u sudove odlukom Ustavnog suda, znamo da je na početku reforme bilo 34 sudija na 100 hiljada stanovnika, što je skoro duplo premašivalo evropske standarde po broju sudova, znamo da imamo problem sa mrežom sudova. Predlog zakona u pogledu mreže sudova ide na tu soluciju da se udvostruči broj geografskih položaja sudova. Ako se uzme u obzir da su izabrane sudije 2009. godine ostale da sude i da rade, da ste vratili neke koji nisu izabrani, da sada birate nove, kako je to moguće da mi dostignemo neke evropske standarde u pogledu potrebnog broja sudija? To je jedno praktično pitanje – da li je nama potreban upravo taj broj sudija? To je jedno. Drugo, gospodine Tomiću, zaista nas interesuje da li ste analizirali situaciju rada sudova pre povratka svih tih sudija u sudove koji nisu izabrani 2009. godine i njihovog rada za prošlu godinu, recimo, od kada oni već rade punim kapacitetom? Da li ste uočili određeno poboljšanje u funkcionisanju pravosuđa, u brzini efikasnosti suđenja, stručnosti i slično? Da li imate neke pokazatelje koji govore o tome da je podignut nivo kvaliteta i efikasnosti suđenja za godinu dana? Sve su to neka organizaciona pitanja, neka pitanja koja su od ključnog značaja za građane koji jako loše ocenjuju rad pravosuđa i koji zaista nemaju poverenja u velikom procentu u rad pravosuđa, i što se tiče stručnosti, i što se tiče efikasnosti i što se tiče nezavisnog rada. Sledeće pitanje koje nas zaista interesuje jeste – kako vi mislite da isključite uticaj izvršne vlasti na rad pravosuđa i na rad sudova kada usklađujete novim predlogom zakona o sudijama odredbu koja se odnosi na izbor sudija sa odredbama Zakona o Pravosudnoj akademiji? Pravosudna akademija predviđa u stvari jedno telo kao izuzeto od javnosti u smislu prijema novih kandidata kao polaznika Pravosudne akademije koji će sutra da se pojave ovde kao kandidati za buduće sudije. Imate upravni odbor, imate programski savet, imate komisiju za sprovođenje polaganja prijemnog ispita, ali, u svakom od tih tela vi imate jasno naznačenu ulogu izvršne vlasti, imate jasno utvrđeno pravo te izvršne vlasti da utiče na prijem polaznika, a samim tim da negde u senci utiče i na izbor budućih sudija. Meni je drago što ste vi danas izašli ovde sa predlogom 11 sudijskih pomoćnika za buduće sudije. Time ste pokazali da cenite rad tih sudijskih pomoćnika jer svako od tih kandidata već prilično dugo radi kao sudijski pomoćnik. To je u redu. Međutim, nije u redu ta konfuzija koju vi stvarate i sad sa ovim dobrim predlogom. Generalno je to problem, i pravosuđa i uopšte funkcionisanja ove države, da se nekako teško zauzima jedna jasna linija razvoja i modernizacije i nekako se stalno vraćamo na početak. U čemu se sastoji ta konfuzija? Dok smo pre par meseci govorili i kritikovali koliko je veliki problem to što su svi kandidati bili polaznici odnosno kandidati koji su završili Pravosudnu akademiju, samo je jedan kandidat bio iz redova sudijskih pomoćnika, tada smo odgovor dobili da je to predviđeno Zakonom o Pravosudnoj akademiji. Pri tome, izgubilo se iz vida da je to u potpunoj koliziji sa određenim odredbama Zakona o sudijama. Danas vi ne predlažete kandidate koji su završili Pravosudnu akademiju, već predlažete isključivo sudijske pomoćnike, a pri tom imamo Predlog zakona o sudijama koji se opet prilagođava potrebama Zakona o Pravosudnoj akademiji. Dakle, to je poprilično nejasna poruka. Gospodine Tomiću, zaista je otvoreno dosta pitanja u pogledu rada pravosuđa. Otvorena su pitanja u pogledu funkcionisanja sudova koji su prošli kroz jednu reformu, koji prolaze kroz drugu reformu i koja je garancija da ćemo mi ikada i da stignemo do neke realizacije svih tih reformi koje su protutnjale kroz srpsko pravosuđe poslednjih 20 godina? Da li se Visoki savet sudstva bavi tom problematikom u smislu usmeravanja političkog faktora odnosno izjašnjavanja o sopstvenom značaju u smislu da je pravosuđe kvalitetno samo onda ukoliko može da odlučuje o svom postojanju, o svom radu i u stvari o funkcionisanju. (Predsedavajući: Vreme, gospođo Judita, već 20 minuta govorite.) Samo još jedno pitanje. Hvala vam što ste me saslušali, ja očekujem određene odgovore na postavljena pitanja.
Ima reč narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, gospodine predsedniče Visokog saveta sudstva, SPO i DHSS su jako pažljivo proučili biografije i budući da imamo dosta i u našoj poslaničkoj grupi poslanika koji poznaju stanje u našem pravosuđu, većina predloga pre svega za predsednike sudova su za nas prihvatljivi, jer se radi o ljudima koji imaju i dobre stručne biografije, o ljudima koji ispunjavaju većinu uslova koju treba da ispuni neki sudija. Obično kada se kaže sudija aluzija je da treba da bude stručan, treba da bude nepristrasan, da treba da bude objektivan, da treba da bude ažuran, ali po nama treba da bude i hrabar. Mi smo imali do 1941. godine, jedan pravosudni sistem koji je bio u velikoj meri nepristrasan i objektivan i nezavistan od političke vlasti. Nasilnom revolucijom dobili smo političko pravosuđe gde se bukvalno u centralnim komitetima komunističke partije donosile su se odluke koje se tiču sudbina ljudi. Matrica zavisnosti našeg pravosuđa od političke vlasti je u velikoj meri obeležila sve pokušaje reforme pravosuđa od 1990. godine pa na ovamo. Čini mi se da se sada pojavljuje jedna pozitivna vrsta diskontinuiteta davanjem šansi ljudima iz pravosuđa, ljudima od struke i ljudima od ugleda. Ne zaboravimo, i to je čini mi se, evo i prethodni diskutanti nisu imali nekih posebnih prigovora na predložene biografije, pre svega predsednika najznačajnijih sudova u Srbiji, upravo zbog činjenice da uglavnom potiču iz pravosuđa, da su se dokazali u pravosudnoj praksi i da pre svega imaju podršku ljudi od struke. To je dobar znak za građane i dobar znak za Visoki savet sudstva da konačno pokušavamo da merimo nekim drugim merilima u odnosu na ona koja smo imali ranije. Sva istraživanja to pokazuju, i to svakodnevno u susretima sa građanima vrlo lako zaključujemo da su procene građana identične analizama koje mi sprovodimo i izveštaja Evropske komisije, da je naše pravosuđe i dalje dosta sporo, da su sudije zatrpane predmetima, da je dosta neefiksano, da ona osnovna ustavna prava, pravo na suđenje u razumnom roku su u velikoj meri i dalje se ne poštuju. Problemi našeg pravosuđa su zaista veliki. Pitanje ko ih može rešiti? Mogu ih rešiti pre svega dobre sudije. Naravno, dobra organizacija rada suda, ali ne zaboravimo da od sudije najveći deo toga i zavisi. Kakva je bila praksa i sa ljudima koji su predloženi, recimo poput gospodina Dragomira Milojevića, za predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Gospodin Dragan Milojević je Kragujevčanin. Sam sam lično upoznat i mislim ne samo pravosudna javnost i već i opšta javnost da je to sudija koji je prošao bukvalno svaku stepenicu u našem pravosuđu, od sudskog pripravnika, od istražnog sudije, od rada u krivičnom veću, od predsednika krivičnog odeljenja Okružnog suda u Kragujevcu. Onda je radio u krivičnom odeljenju Vrhovnog suda Srbije, bio zamenik predsednika odeljenja sudske prakse, pa zamenik predsednika Vrhovnog suda Srbije, radio u odeljenju za ratne zločine, i nastupao i postupao i pre svega stručno i hrabro presuđivao u nekim veoma složenim predmetima za koje je bila zainteresovana i naša javnost. Onda se dešava nešto što je eto ta matrica nasleđa naše prošlosti. Jednog takvog sudiju, kakvog bi svako poželeo u svojim redovima i koji i sada ima opštu podršku, pre svega svojih kolega. Visoki savet sudstva ga je 2009. godine razrešio sudijske dužnosti. Jedan takav kadar sa ogromnim iskustvom, sudija koji, kažem pre svega, uživa poštovanje svojih kolega, biva razrešen i u nekim godinama kada najviše može da da srpskom pravosuđu počinje da se bavi advokaturom. Ono što je dobro, to je da je ta velika nepravda koja je učinjena ne samo prema tom sudiji, prema mnogim sudijama ovim predlogom otklonjena. Nisam do sada od prethodnih dvoje kolega čuo bilo kakve prigovore na izbor predsednika Vrhovnog kasacionog suda, ali bih zaista sa puno zadovoljstva osluškivao da li će se pojaviti neko ko jednoj ovako briljantnoj sudijskoj biografiji ima nešto da prigovori. Čini mi se, unapred smem da se kladim, da takvih procena neće biti, ako ih bude one će u svakom slučaju zbog svih razloga koje sam ja izneo i koje pokazuje biografija, biti apsolutno paušalna. Što se tiče izbora predsednika Upravnog suda, Privrednog apelacionog, Višeg prekršajnog suda, Apelacionog sud u Beogradu, Nišu i Kragujevcu, opet se radi o ljudima iz struke, ljudima iz pravosuđa, ljudima sa ogromnim iskustvom. Ne bih se bavio posebno ni jednom biografijom, jer čini mi se, da je Visoki savez sudstva u ovom delu prilično dobro to odmerio. Ono što je za našu poslaničku grupu uz priložene biografije, što se tiče izbora sudija koji se prvi put biraju na sudsku funkciju nepoznanica, to je upravo ta vrsta izbora i to je sasvim logično, jer kao sudski pomoćnici nisu imali u toj meri ni priliku ni šansu koja im se sada ukazuje da se dokažu kao sudije. Ono što u svakom slučaju može da ohrabri to je da eto biramo sudije koji su bili sudski pomoćnici koji su sigurno učestvovali često donošenja odluka. Naravno da je to potpisivao sudija ali svi znamo da sudijski pomoćnici obavljaju jako važne poslove i od velike su pomoći u radu sudija. U svakom slučaju je uvek po nama bolje uzeti nekoga ko ima takvu vrstu iskustva u radu u sudu, u odnosu na nekog ko dolazi iz privrede ili neke druge grane prava, ko treba bukvalno da se upoznaje sa onim osnovnim poslovima u radu suda. Taj proces upoznavanja sa poslovima i proces sazrevanja sigurno zahteva jedno određeno vreme. Ovako u velikoj meri imamo prilično spremljene kadrove. Zbog činjenice da smo mi i ranije svim personalnim rešenjima prilazili prilično oprezno, i retko kada smo se usuđivali da posebne hvalospeve unapred dajemo određenim kandidatima, prvi put sam u ime moje poslaničke grupe ovako nešto izrekao za kandidata za predsednika Vrhovnog kasacionog suda, zbog toga što sam apsolutno upoznat sa dosadašnjom biografijom i dosadašnjim radom tog sudije, kao i sa kandidatima za predsednike najznačajnijih sudova u Srbiji. Zbog toga očekujte da će naša poslanička grupa u danu za glasanje podržati ove predloge s tim što se na tome neće završiti naš politički rad. Mi ćemo pratiti vrlo pažljivo zbog jako loših iskustava iz prošlosti rad svih predloženih kandidata, posebno predsednika sudova, efikasnost u njihovom radu, kvalitet donošenja odluke, nezavisnost u njihovom radu. Nadamo se i verujemo doći dan kada će i poslanici i građani i Evropska komisija i opšta javnost sa mnogo više poverenja, pre svega poverenja odlaziti na mesto gde se traži pravda. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović.
Poštovani predsedavajući, poštovani predstavniče Visokog saveta sudstva, dame i gospodo narodni poslanici, na prvoj godini Pravnog fakulteta se uči da je pravo sistem društvenih normi koje sankcioniše država. Udžbenik iz koga sam ja učio pravo profesora Radomira Lukića, definisao je državu kao aparat sile u rukama vladajuće klase. Verovatno bi profesor Lukić, da danas piše udžbenik, redefinisao ovu definiciju u smislu da bi državu definisao kao aparat sile u rukama vladajuće stranke, odnosno konkretno jedne stranke koja vlada ovom državom. Danas mi pričao o izboru predsednika sudova, o izboru na funkcije sudija kojima je ovo praktično prvi izbor, ali gde smo mi danas kada je oblast pravosuđa u pitanju? Mi smo u situaciji da značajan broj građana čak i ne prijavljuju manje značajna, da ih tako nazovemo, krivična dela, jer znaju da nikad neće biti procesiuirani. Dakle, građani kojima su obijena kola, kojima je obijen ambar, kojima je obijena vikendica itd, itd. ta dela gotovo da više ne prijavljuju. Znamo šta se dešava u vojvođanskim selima, da su negde već organizovane seoske straže, kako bi se odbranili od počinioca ovih krivičnih dela. U toj jednoj opštoj atmosferi, gde su sudovi, nažalost, neefikasni, mi danas imamo na dnevnom redu izbor predsednika sudova koji bi trebali da vrše tu funkciju savesno, nepristrasno, a imamo činjenicu da prva funkcija prava sa početka priče, odnosno definicije da je pravo sistem društvenih normi koje sankcioniše država, dakle postoji sankcija – ne postoji. Dakle, mi smo u predvorju nepravne države, odnosno države u kojoj nema zakona, odnosno u kojoj se zakoni ne primenjuju, da ne govorim o nasilju na ulicama, da ne govorim o divljanju pojedinih navijačkih grupa koje imaju i po stotinak krivičnih prijava, a koji su vrlo dobri gosti i dobrodošli na mnogim prijemima kada trebaju da posluže po svojoj svrsi. Dakle, nemamo efikasno pravosuđe, ono o čemu je gospodin Čikiriz pričao, odnosno on je pričao konkretno o svojstvu jednog dobrog sudije, dakle, da je nezavisan, nepristrasan, da je efikasan, naravno da ima ugled u svojoj struci i da ima ugled u društvu, što se pokazuje i kroz brigu države o njemu. Mi danas biramo, odnosno raspravljamo o izboru predsednika sudova u situaciji kada smo ovih dana imali zastor jednog predmeta poznatijeg kao predmet „Jugoskandik“, gde nam se svima u lice smeje nepravda i činjenica da su ljudi iz tog slučaja, odnosno čovek iz tog slučaja ojadio mnoge porodice. Taj slučaj je nastao u vreme dok su na vlasti bili ljudi koji su sada na vlasti i taj slučaj je zastareo u periodu kada je na vlasti ista nomenklatura, kada je taj slučaj i nastajao. Znamo piramidalne štedionice kada su one nastajale. Nadam se da Visoki savet sudstva ima dobro opravdanje za to, ima ovde među predlozima na vrlo odgovorno mesto sudiju u čije vreme dok je on vodio taj predmet zastario slučaj „Ilarion“. Nadam se da Visoki savet sudstva ima dovoljno argumenata da tog čoveka predloži na najodgovornije mesto, odnosno na mesto predsednika Vrhovnog kasacionog suda. To je vrlo odgovorna funkcija. Nadam se, kažem još jednom, da ste imali dovoljno argumenata da predlog njegovih kolega je bio na neki način dovoljno obrazložen. Dakle, on je po svemu sudeći u tom slučaju imao podršku sudija koje su ga, odnosno njegovih kolega, podržale. Međutim, imate, gospodo, jednu nedoslednost kod toga. Imate predlog za predsednika Upravnog suda, koji nije imao podršku kolega. Na opštoj sednici Upravnog suda taj kandidat je dobio najmanje glasova. Dakle, prvi kandidat je dobio 16 glasova, drugi kandidat 10 glasova, treći kandidat šest glasova i gle čuda, četvrti kandidat sa četiri glasa, najmanje glasova je predložen za tu funkciju. Dakle, nešto u doslednosti fali. Ovamo ste se verovatno vodili ovim o čemu je gospodin Čikiriz pričao, dobrim obrazlaganjem da taj sudija može da vrši ovakvu odgovornu funkciju i pored činjenice da je on bez pravnog osnova, bez pravog obrazloženja, već jednom izgubio sudsku funkciju, sada se bira na vrlo odgovornu funkciju. S druge strane, imate vrlo neprincipijelan stav u kriterijumima. Dakle, predlažete sudiju koji je dobio najmanje glasova, dakle, nema podršku struke svojih kolega. Sudstvo je temelj svake države, pored zdravstva o kome je jutros govorio moj kolega, pored školstva, znamo kakvo nam je stanje u zdravstvu, znamo kakvo nam je bilo do skoro stanje u školstvu, videćemo da li će novi ministar nešto promeniti. Treći stup, tu se gotovo izgleda svi slažemo, je na vrlo niskim granama. Prošlo je godinu i po od izbora nove vlasti koja je govorila o reformi pravosuđa. Od te reforme nema ni slova - r. Četiri sistemska zakona su došla u skupštinsku proceduru pa su povučena, pa su ponovo došla u proceduru pa su povučena, pa su treći put došla u proceduru pa su povučena i tek sad imamo pred nama nove predloge. Šta ste radili godinu i po dana, pitam predstavnike vladajuće stranke, šta je radio ministar? Koliko sam slušao njegovo obrazloženje, pre nekoliko meseci, navodno EU ima neke prigovore na tu reformu reforme pravosuđa. Da li smo mi zatočenici ministarstva ili EU? Recite nam jasno i glasno, zbog čega tu najavljenu reformu niste sproveli i zbog čega danas imamo neefikasne sudove kod kojih se gomilaju predmeti, nezadovoljne i onima kojima se sudi i oni koji sude? Zbog čega danas imamo, gospodo, milijardu i po dinara koje država duguje advokatima i sudijama porotnicima pa se neki predmeti odlažu zbog činjenice da neće više advokati da rade besplatno i da porotnici neće više da sede u većima besplatno? Da li ste nešto mogli da pomerite time da bi ste ljudima platili ono šta su radili? Zar samo pravo na pravdu ima onaj ko ima da plati skupog advokata, samo onaj koji ima pravo odnosno novac da otkupi svoju, da tako kažem, slobodu i da sedi kući i čeka suđenje, a ovi ostali treba da čekaju u prenatrpanim istražnim zatvorima zato što nemaju para da plate dobrog advokata, a vi nećete da platite advokate koji brane po službenoj dužnosti, vi nećete da platite sudije porotnike? Zar se tako bori za pravnu državu? Smisao pravosuđa, smisao rada MUP jeste pravna sigurnost. Nažalost, te pravne sigurnosti ima sve manje i manje. Mi smo danas već pričali o amnestiji. Jednoj širokoj amnestiji, koja je dezavuisala sav trud policijskih organa, pravosuđa, svih onih koji bi trebali da sankcionišu kršenje zakona. Umesto toga dobili smo amnestiju, bez brige o tim ljudima kada izađu na slobodu, kako će oni biti resocijalizovani. Šta sada ove sudije, koje biramo za predsednike sudova, mogu da kažu svojim kolegama, kako da ih motivišu da rade, kada će možda sutra, posle nekih narednih izbora, opet biti abolirani, odnosno amnestirani prvo, pa posle toga i abolirani od predsednika neki drugi, za presude koje su oni izrekli? Izbor ovih ljudi ostaje u senci ove teme koja se nameće kada govorimo o izboru predsednika sudova, o najvažnijim funkcijama u pravosuđu, o ljudima koji bi trebali da uspostave red, povećaju efikasnost i dovedu naše sudstvo u okvire da se ljudi osećaju sigurno, kada budu pretučeni na ulici, kao pre neki dan u Vrbasu, da će biti ubrzo uhvaćeni počinioci i procesuirani pred sudom. Nažalost, to se ne dešava. Sve je veći strah, kao što je strah bolesnih ljudi za svoje zdravlje, sve je veći strah ljudi da neće biti ostvarena pravda koju im pravna država duguje. (Predsedavajući: Gospodine Veselinoviću…) Predsedavajući, privodim kraju. U tom smislu, imajući u vidu rezerve koje imamo povodom pojedinih personalnih rešenja, mi ćemo se o svakom pojedinačnom slučaju, odnosno predlogu, izjasniti u danu za glasanje. Naša je poruka da je na dnevnom redu danas ovde, ili prethodnih meseci, trebala biti reforma pravosuđa, ozbiljan rad u pravosuđu, a tek onda imenovanje nosioca najvažnijih sudskih funkcija. Hvala. (Zoran Babić, s mesta: Replika.)
Nemate pravo na repliku. (Zoran Babić, s mesta: Povreda Poslovnika.) Po Poslovniku možete da govorite. Izvolite.
Članovi 104, 107, šta god da treba. Mislio sam da danas govorimo, gospodine predsedavajući, o predlozima odluka o izboru predsednika Vrhovnog kasacionog suda, Upravnog suda, Privrednog apelacionog suda i stvarno nisam znao da je ovo vreme kada se čita naručeni sastav koliko mrzimo SNS i koliko će tada literalni neki pojmovi, koliko će sada ta širina, hajde da izmislimo nešto, hajde da kažemo bilo šta, samo da bi pokazali kako trebamo da dobijemo peticu iz rada koliko mrzimo SNS. Ako je to tema za parlament i ako je to tema i da se ova skupštinska govornica koristi za sve i svašta, a da se ne priča o temi dnevnog reda, onda mislim da ste, gospodine predsedavajući, prekršili Poslovnik. Verujem da kada neko ne želi da se vratimo unazad, a sada priča o divljanju na ulicama Beograda i na ulicama Srbije, voleo bih onda da znam da je u oktobru 2010. godine, kada je razrušen i polupan Beograd, a boga mi i neke glave, da su tada na ulicama bile balerine. Nisu bili navijači. Nisu bili huligani. Huligani su nekako došli u Srbiju, huligani su svi koji su glasali za promene u Srbiji. Čuli smo u prepodnevnom delu rasprave, da su u alkoholisanom stanju bili ljudi u Vrbasu. Znači, 40 i nešto posto građana Vrbasa su alkoholičari, samo zato što su glasali za promene i za SNS i vi to tolerišete, gospodine predsedavajući. To je ponižavanje ovog doma. Hoćete li da pričamo o reformi pravosuđa? Hajde da pričamo o reformi pravosuđa. Hajde da pričamo o temama koje su nam nametali i o packama iz EU koje smo dobijali zbog reforme pravosuđa. Ko je rekao lepu reč o reformi pravosuđa iz prethodne Vlade? Reforma koja je značila samo skidaj sudije, samo naše sudije da rade onako kako im naručimo i da rade onako kako im se naredi. To nije reforma pravosuđa. Reforma pravosuđa je kako ste se odnosili prema državi i prema pravosuđu. Kako ste bili odgovorni? Gde vam je bila strategija protiv organizovanog kriminala i korupcije? Zašto je nije bilo posle 2010. godine?
Što se tiče povrede Poslovnika, mogu da se složim sa vama u delu kada se govori o raspravi o dnevnom redu. Svi dosadašnji govornici su uglavnom 90% svog vremena utrošili mimo teme dnevnog reda. Meni je jasno da se 20 minuta ne može pričati, ako bi se držao strogo dnevnog reda. To je čisto personalno pitanje. Ili ću nekog podržati, ili neću. Imajući u vidu potrebu pojedinih poslanika da ovo svoje vreme jednostavno utroše, ja sam dozvolio da se odstupi u delu od dnevnog reda i u tom smislu podržavam da je to tačno. Ostalo je stvar utiska i zato smatram da Poslovnik nije prekršen. Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović, po Poslovniku.
Predsedavajući, smatram da ste povredili čl. 106. i 107. Mislim da ste trebali izreći opomenu prethodnom govorniku, jer je govorio mimo onoga zbog čega se javio ili je vređao dostojanstvo Narodne skupštine Republike Srbije. Vređao je dostojanstvo građana time što je rekao da je u Vrbasu 40% građana u pripitom stanju, ne znam kako je rekao, glasao za SNS. Dakle, smatram da to nije tačno. Oni su glasali za SNS zato što je iskorišćena sva moguća državna mašinerija, državna sredstva, infrastruktura da bi se nad jednom malom opštinom sprovela politička tortura. Sa druge strane, u svom izlaganju nisam mogao da ne govorim o pravosuđu koje je danas na dnevnom redu. Nijednom svojom rečenicom nisam pomenuo SNS, nijednom rečenicom, samo sam govorio o pravosuđu, pravosudnim organima, sudijama i neefikasnosti pravosuđa. Sve sam doveo u kontekst sa činjenicom da mi danas biramo najodgovornije ljude na najodgovornije funkcije. To što neke poslanike vređa istina, to je njihov problem. Uvek kada imaju problem sa tim, ja nemam problem da tu istinu kažem. Hvala.
Gospodine Veselinoviću, moram da konstatujem, deo koji je izazvao reklamiranje povrede Poslovnika svakako da leži u vašoj raspravi koja je bila van dnevnog reda. Sa te strane, razumem i jednu i drugu stranu. Molim vas, do svega ovoga ne bi došlo da su se svi narodni poslanici držali strogo dnevnog reda. Tu se potpuno slažem. Prema tome, molim vas, ne možete kritikovati drugoga koji se ne drži dnevnog reda, a sami se ne držite dnevnog reda. Molim vas, u tom smislu, vi morate meni pomoći da ne bih primenjivao mere gde sam ovlašćen po Poslovniku. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, povreda Poslovnika.
Član 107. Zaista neću da otežavam ovu raspravu. Voleo bih i pozivam sve kolege da se uvedu u jedan normalan tok. Sviđa i se poziv da se govori o istini. O istini treba da se govori. Mislim da građani od nas to i očekuju i traže, ali je deo političkog folklora u Srbiji, nažalost, da se baci kamen, da taj kamen uzburka vodu, a onda kada se dokaže da to nije istina, nikom ništa, nego se tada uzima mnogo veći kamen. Bili smo prisutni ovde, gospodine predsedavajući, kada je za skupštinskom govornicom izrečeno da za poslednjih godinu i tri meseca od formiranja Vlade nijedna optužnica nije podignuta, a onda, ma koliko neko dizao ruke i želeo da se pravda i pere od svega toga, kada je donet sutradan izveštaj Specijalnog suda, po kojem nijedan sudija nije promenjen, niko nije odstranjen, mada je to deo i iskustva iz te čuvene reforme pravosuđa i kada se pokazalo da je podignuto i potvrđeno 180 optužnica, zaćutalo se, a tražio se malo veći kamen da se baci na SNS i na ovu Vladu Republike Srbije. Gde je odgovornost za to? Kada će se jednom prekinuti sa takvim stavom i sa takvim načinom političke gestikulacije i političkog govora? Kada će se jednom govoriti o činjenicama i o istini? Kada će se jednom prestati devastiranje vrednosti koje pokušavamo da unesemo u naše društvo? Kada ćete shvatiti da sami sebe polivate katranom i perjem na način što ste sletanje prvog aviona Erbasovog na Aerodrom „Nikola Tesla“ hteli da predstavite kao da je sleteo vrabac?
Vreme. Molim vas, i vas gospodine Babiću, nemojte vi zloupotrebljavati Poslovnik, bar u tom smislu mi pomozite. Vi povredu Poslovnika koristite za repliku. Ja bih po tome morao vama isto tako da izreknem meru. Molim vas da privedemo raspravu i reklamiranje Poslovnika u odnosu na izrečeno, a ne sada širiti raspravu o tome. Reč ima narodni poslanik Nikola Tulimirović, povreda Poslovnika.
Član 107. Mislim da ste prekršili Poslovnik time što niste sprečili odmah prethodnog govornika, ali ne u poslednjem, nego u pretposlednjem izlaganju, zbog toga što je svoju povredu reklamirao tako što je počeo rečima: „104. i 107, šta god“. Uz uvažavanje svega što je posle toga rekao, mislim da to nije način na koji bi uopšte trebalo bilo ko da se obraća u ovom domu, u ovoj skupštini, jer to ma koliko možda bilo nekome jasno ili nejasno, meni bar pokazuje jasan odnos nipodaštavanja institucija. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević, povreda Poslovnika.
Poštovani gospodine predsedavajući, reklamiram povredu Poslovnika član 108. stav 1, koja kaže da se o redu na sednici Narodne skupštine stara predsednik Narodne skupštine. Stoga vas molim prvo da ne dozvolite poslanicima da viču na vas. Meni smeta kada neko viče na čoveka vaših godina. Jako dobro čujem. Mene su na fakultetu učili da je samo odlika glupih ljudi koji ne mogu snagom argumenata u nešto da ubede, da onda idu na viku. Nemojte da viču na vas. Vi ne zaslužujete da se na vas viče. To nije lepo za ovaj uzvišeni dom. S druge strane, nemojte da dozvoljavate poslanicima da govore o istini, nego insistirajte da govore istinu, pa kad shvate razliku, onda ćemo dalje krenuti po dnevnom redu. Hvala.
Ja ne doživljavam ovde bilo kakvu raspravu da neko viče na mene. Doživljavam način i stil izražavanja. Prema tome, uopšte ne doživljavam tako nikoga od vas. Drugo, ja vas molim da prepustite meni da ja vodim ovu Skupštinu onako kako znam i umem. Da li je dobro vodim ili ne, vi možete da ocenite i u krajnjem slučaju, da date sud o tome. Reč ima narodna poslanica Katarina Rakić.
Hvala. Poštovani potpredsedniče, poštovani gospodine Tomić, dame i gospodo narodni poslanici, kadija te tuži, kadija ti sudi. Ovim rečima stručna javnost komentarisala je reformu pravosuđa koju je sproveo bivši režim. Izbor, odnosno reizbor sudija koji je izvršio Vrhovni savet sudstva u decembru 2009. godine u najmanju ruku je bio nelegitiman, a bio je svakako i netransparentan i nedemokratski. Sami su sebe postavljali, sami su sebe birali i odlučivali ko je podoban a ko nije. Ljude, tačnije sudije, one nepodobne, brisali su gumicom, ne dajući pri tom nijedan jedini argument zašto nisu ponovo izabrani. Proces reforme pravosuđa u Srbiji započet je još 2008. godine, kada je Visoki savet sudstva dobio za zadatak da preispita celokupan rad sudstva u Srbiji, znači negde oko 3.000 sudija je trebalo da preispitaju. Prilikom odabira sudija, Visoki savet sudstva trebalo je da primeni nekakve kriterijume, kao što su, recimo, kvalifikacija, integritet, efikasnost. Međutim, ne samo da se nisu primenjivali nikakvi kriterijumi, već su radili iza zatvorenih vrata. U tom trenutku skoro 800 sudija izgubilo je svoje radno mesto, ostalo je bez posla i 90% tih sudija koji su izgubili svoje radno mesto, koji nisu ponovo izabrani na sudijsku funkciju, uložili su žalbu Ustavnom sudu Srbije. Međutim, Vlada Republike Srbije je u decembru 2010. godine donela odluku po kojoj je oduzeta nadležnost Ustavnom sudu i ovlašćen je Visoki savet sudstva da odlučuje o prigovorima na žalbe. Tako se došlo u situaciju da su o žalbama sudija koje su bile uložene na odluke Visokog saveta sudstva upravo raspravljali oni na čije su se žalbe i priložili prigovori. Ovo upravo predstavlja obrazloženje onoga što sam rekao na početku – kadija te tuži, kadija ti sudi. Tokom te, mogu slobodno da kažem, loše reforme pravosuđa, smenjeni su mnogi delioci pravde koji su iza sebe imali sjajne karijere, decenije rada, lični integritet i besprekoran moral. Međutim, to je izgleda bivšem režimu bilo nepoželjno i nepotrebno. Nasuprot toga, oni su hvalili svoju reformu koju su sproveli, a protiv svakog ko bi se protiv nje pobunio, sprovodili su medijski progon. Pojedinci tadašnje vlasti davali su sebi za pravo da čak SMS porukama naređuju istrage i da vrše hapšenja. Pisali su zakone prema ličnim potrebama, i to uglavnom takve zakone koji su služili da disciplinuju sve časne i savesne građane koji su se suprotstavljali njihovim željama i u sprovođenju njihovih ličnih i poslovnih interesa. Od takve vrste, da kažem, demokratskog progona nisu bile izuzete ni sudije, ni tužioci, pa mogu slobodno da kažem čak i neposlušni advokati koji su se usudili da javno kritikuju štetne odluke bivše vlasti i da dovedu u pitanje njihove odluke i da dovedu u pitanju njihovu legitimnost. Međutim, nadam se da će bar neki od njih odgovarati za ono što su činili. Kako naš narod kaže – pravda je možda spora, ali dostižna. Pravosuđe u Srbiji ostalo je u v.d. stanju u kome je partijsko disciplinovanje sudija i svih neistomišljenika postalo prosto svakodnevnica. U odsustvu pravde, korupcija je cvetala. Cene njihovog pogubnog delovanja su plaćali i još uvek plaćaju građani koji su u potrazi za pravdom morali da prelaze po desetine kilometara kako bi došli do sudova. Na takav način možemo da zaključimo da o dostupnosti pravde svim građanima Srbije nema ni reči. Građani Srbije imaju pravo da znaju zašto neki nisu sprovodili zakonom propisane obaveze, zašto je izbor, odnosno reizbor sudija i tužioca bio netransparentan i nije bio javan, zašto izbor sudija nije izvršen u skladu sa Ustavom i zakonima, zašto niko unazad tri godine nije ocenjivao rad sudija i tužioca, zašto nisu postojali nedvosmisleni kriterijumi za ocenu rada sudija i tužioca. Srpska napredna stranka je i tada upozoravala da ovakvim ponašanjem sada već bivše vlasti imaće za posledicu ne samo dugoročno urušavanje pravosuđa u Srbiji, već će uticati i na proces pridruživanja Srbije EU. Međutim, nismo bili samo mi ti koji su tako nešto primetili, mnoge međunarodne institucije, kao što su Evropska komisija i Savet Evrope, izrazili su sumnje u proces reforme pravosuđa u Srbiji. U Izveštaju Evropske komisije o napretku Srbije za 2010. godinu iskazana je ozbiljna zabrinutost, a u vezi sa procesom reizbora Srbija. Izveštaj je ukazao na problematičan izbor članova Saveta sudstva, nedostatak jasnih kriterijuma pri donošenju svojih odluka i da su sudije birane pod političkim pritiskom. Rad sudstva takođe je dodatno bio kompromitovan, jer su sednice održavale iza zatvorenih vrata. Takođe, u Izveštaju 2011. godine Saveta za borbu protiv korupcije rečeno je da je veliki broj novoizabranih sudija imao mnogo lošije rezultate od onih koji nisu bili izabrani, tačnije od onih koji su izgubili svoje radno mesto, što predstavlja još jedan dokaz da nije postojalo jasnih kriterijuma za izbor sudija. Krajem godine navršava se četiri pune godine kako sudovi u Republici Srbiji nemaju izabrane predsednice sudova. Kako sam već navela, pravosuđe u Srbiji ostavljeno je u v.d. stanju sa loše sprovedenom reformom pravosuđa, što je zaista jedna poražavajuća činjenica. U prilog tome govori i činjenica da je Evropski komesar za priključenje EU Štefan File rekao da prava reforma pravosuđa u Srbiji tek predstoji. Mi iz SNS želimo da Srbija postane pravno uređena država. Želimo nultu toleranciju za kriminal i korupciju. Želimo da Srbija bude zemlja vladavine prava, Srbija da bude država u kojoj se poštuju Ustav i zakoni. Sadašnja Vlada i Ministarstvo pravde uradilo je temeljnu analizu tzv. reforme pravosuđa i donelo, a ovaj dom usvojio Nacionalnu strategiju reforme pravosuđa, koja je imala za cilj da ispravi sve greške i nepravde koje su prethodnih godina načinjene. Nacionalna strategija reforme pravosuđa sprovodi se uporedo sa Nacionalnom strategijom za borbu protiv korupcije na zakonit, demokratski i transparentan način. Predstavnici međunarodne zajednice iznenađeni su činjenicom da sada pred sobom imaju ministra kome nije potreban prevodilac, da u Srbiji postoji neko ko razume šta je to državno-pravni poredak. Iznenađeni su i činjenicom da ministar pravde radi u najboljem interesu građana iz čije zemlje dolazi. Međutim, posledice ovako lošeg nasleđenog stanja u pravosuđu mere se takođe i materijalno, u novcu. One se danas mere u milionima dinara, što će naravno doći na naplatu građanima Srbije i to se zahvaljujući greškama bivšeg režima. Za taj novac mogli smo danas da otvaramo nova radna mesta. Mogli smo da isplatimo ljudima mnogo plata i penzija, da stipendiramo naše najbolje studente i sportiste…
Gospođo Rakić, sada i vas molim da se ipak vratite na dnevni red.
Evo, vraćam se, ali pošto ste i njima dozvoliti da budu malo široki, prosto ću da završim rečenicu. Sa tim novcem smo mogli bilo šta da uradimo, a ne da plaćamo greške koje su oni svesno i namerno učinili. Ali, kao što sam već navela, nadamo se da će bar neki odgovarati za svoje postupke i verujem u to da je, po onoj staroj, pravda možda spora, ali dostižna. Danas se pred nama nalaze predlozi odluka za izbor predsednika Vrhovnog kasacionog suda, predsednika Upravnog suda, predsednika Privrednog apelacionog suda, predsednika Višeg prekršajnog suda, kao i Apelacionog suda u Beogradu, Nišu i Kragujevcu, kao i Predlog odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju. Narodna skupština donosi ovu odluku u skladu sa Ustavom i Zakonom o izboru sudija, kao i sa Poslovnikom Narodne skupštine, a na predlog Visokog saveta sudstva. Visoki savet sudstva je na sednici održanoj 16. jula ove godine utvrdio predlog gde se pred nama nalaze imena predloženih sudija. Neću govoriti ni o jednom kandidatu. To je učinio gospodin Tomić na početku, pa se ne bih ponavljala i čitala njihove biografije ponovo. Želim da kažem radi javnosti da su predloženi kandidati za predsednike sudova ljudi od integriteta, bogatih biografija i evidentnog pravnog znanja iskazanog kroz decenije rada na svim nivoima pravosuđa. Njih čeka težak i danonoćan posao. Potrebno je da učine sudove efikasnijim. Potrebno je da vrate veru građana Srbije u dobro pravosuđe. Zbog toga je i potrebno hitno imenovati predsednike sudova koji će, uz ovu obavezu, snositi i odgovornost za svoj rad. Potpuno je jasno da nema efikasne borbe protiv korupcije bez efikasnog utemeljenog rada sudstva. Srpska napredna stranka neće odustati od zaštite principa ustavnosti i zakonitosti. Zato ćemo podržati izbor kandidata za predsednika sudija koji je predložio Visoki savet sudstva. Hvala.
Hvala vam. Hvala posebno što ste uvažili moju sugestiju. Narodni poslanik Janko Veselinović, povreda Poslovnika. Izvolite.
Predsedavajući, pošto gospodin Babić nije tu da reklamira Poslovnik, evo ja ću to učiniti u ime moje i njegovo, pošto sam siguran da delimo isto uverenje, da je koleginica u svom izlaganju govorila mimo dnevnog reda. Član 106. Poslovnika. U tome se slažemo, da li je tako, predsedavajući, pošto ste vi koleginicu i opomenuli tim putem? Ja ću iskoristiti deo povrede Poslovnika da kažem slično što je učinio i gospodin Babić, ali mnogo više držeći se Poslovnika.
Gospodine Veselinoviću, nemojte se sada vraćati na to šta je bilo. Reklamirali ste povredu Poslovnika i molim vas da završite na tome.
Koleginica je govorila o izboru sudija koji je učinio prethodni režim i govorio je o tome da je prethodni režim praktično pogrešio.
Znam, gospodine Veselinoviću, ali kakve to veze ima sada sa povredom Poslovnika?
Gospodine predsedavajući, dozvolili ste gospodinu Babiću dva puta da reklamira povredu Poslovnika i da oba puta govori kao repliku, a meni ne dozvoljavate da završim, u dva minuta da kažem zbog čega je koleginica povredila Poslovnik, odnosno vi ste povredili Poslovnik zato što ste joj dozvolili da govori. Sada vas molim da mi omogućite da u narednom minutu kažem zbog čega je koleginica povredila Poslovnik. Dakle, ona je mimo teme govorila o izboru sudija u prethodnom periodu, govoreći da su sve sudije koje nisu bile izabrane bile sjajne sudije. Sa tim se ne mogu složiti. Mogu se složiti da je među neizabranim sudijama bilo i onih sudija koji su možda časno obavljali svoju funkciju i da su možda zbog toga imali patnju i bol. Ali, nažalost, mi ćemo imati situaciju da će svi 600 i nešto sudija dobiti od države ozbiljan novac iz džepa građana i da na taj način neće biti ispravljena nepravda prema onim pojedincima. Hvala.
Kada je reč o povredi Poslovnika, samo želim sledeće da konstatujem. Gospodine Veselinoviću, vas sam opomenuo u 13. minutu, a gospođu Rakić u osmom minutu. Moram priznati, gospođa Rakić prešla je na temu. Doduše, i vi ste ubrzo završili i vama zahvaljujem što ste uvažili moju intervenciju. Mislim da se to ne može smatrati povredom Poslovnika. Drugo što želim da kažem jeste da pitanje istinitosti o kojoj govori bilo ko od narodnih poslanika, ja ne želim, i nekoliko puta sam to ponovio, da ulazim. Molim vas da ne tražite od mene da ja budem ovde sudija, ja nemam tu funkciju. Da li tražite da se o ovome izjasnimo u danu za glasanje? (Janko Veselinović, s mesta: Ne.) Pošto više od ovlašćenih predstavnika nema prijavljenih, idemo na listu. Prvi govornik je Dragan Nikolić. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, poštovani gospodine predstavniče VSS, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Republike Srbije, danas je dan kada otvaramo diskusiju o davanju svojih stavova, svog mišljenja o izboru, pre svega rekao bih predsednika VKS Srbije, a onda i predsednike sudova upravnih, prekršajnih i apelacionih sudova u Beogradu, Nišu i Kragujevcu. Hoću da istaknem da smo za godinu i tri meseca ili 15 meseci ukupno uspeli da upristojimo Srbiju. Uspeli smo da u mirnim i zakonskim okvirima dođemo do predloga koji je VSS dao Narodnoj skupštini Republike Srbije bez da se bilo ko od nas kao poslanik, bez da se bilo ko iz republičke Vlade ili bilo kog ministarstva umešao, davao svoje mišljenje, davao svoju sugestiju ili ne daj Bože noću zvao nekoga i intervenisao za nekoga, slao SMS poruke i davao mišljenja o tome ko treba da bude favorizovan, ko je to ko je blizak našoj stranci, ko je to ko je u ranijem periodu bio neprijatelj nekih od stranaka koje su u vlasti. Toga svega naravno nije bilo. Ono što smo mi na Odboru za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu dobili kao obrazloženje za izbor predsednika VKS je potpuno ohrabrujuće za sve građane Srbije, za mene kao profesionalca koji je u tom poslu već skoro 25 godina. To je znak da smo došli u situaciju da možemo bez uticaja bilo čijeg da izaberemo predsednike sudova, da izaberemo sudije, da o tome odlučuje struka, da o tome može, treba i nadalje će biti tako, da se odlučuje u proceduri koja je propisana. Zbog toga i zbog javnosti želim da pročitam obrazloženje koje je za mene kao melem na ranu imajući u vidu da sam veoma bolno učestvovao i lično bio pogođen reformom pravosuđa koju je vršila prethodna vlast, a tiče se izbora sudija 2009. godine, kada su nečije žene iz Vranja kao sudije koje su imale najbolje rezultate slane u Novi Pazar, kada su mnoge druge veoma stručne ličnosti i sudije i tužioci razrešavani. Radi se o ljudima koji su po 30, 35 godina veoma časno, visoko profesionalno i moralno obavljali svoj posao za koji je javnost u Srbiji imala samo reči hvale. Stručna javnost pogotovo. Oni su razrešavani na jedan najgrublji, na najbestijalniji način tako što je puštena fama po fama po gradovima u kojima su živeli da su oni saradnici nekakvih kriminalnih grupa, da su učestvovali u oslobađanju određenih kriminalaca, a da sve to nije potkrepljeno nijednim dokazom. Očekivao sam danas da kolege iz stranke koja je bila okosnica prethodne vlade imaju u vidu da kod ovakvih izveštaja koji su dati od VSS mogu samo da ustanu, da stoje mirno i da se dive onome što je urađeno, a urađeno je upravo zbog toga što je stvorena jedna potpuno normalna atmosfera gde je VSS data mogućnost da u potpunosti funkcioniše bez da bilo ko iz izvršne ili zakonodavne vlasti utiče na njih. Tako je bilo, tako će i biti. Procedura koja je primenjena pre nego što je dat predlog gospodinu Tomiću da se za predsednika VKS izabere cenjeni kolega Dragomir Milojević jeste da ste oglas o izboru predsednika VKS objavili u „Služebnom glasniku“ i u „Politici“. To je bilo 31. maja 2013. godine. Dali ste mogućnost svima nama koji imamo pravne fakultete, položene pravosudne ispite, određeni broj godina iskustva u pravosuđu da se kandidujemo i da budemo u mogućnosti da budemo izabrani za ovako visoku funkciju. Nakon toga je doneta odluka da se obrazuje komisija za izbor predsednika sudova i ta komisija je sačinjena od ljudi koji su veoma stručni, koji su potkovani znanjem i iskustvom i koji su sa svim kandidatima obavili neposredne razgovore, koji su sa njima mogli potpuno transparentno da popričaju o svemu, da postave određena pitanja iz njihovog profesionalnog života, verovatno i privatnog. Imajući u vidu da se svi koji se bavimo ovim poslom u Srbiji znamo, pošto to nije velika zemlja, svako je o svakome nešto čuo i mogao je tada tu činjenicu da proveri tako što će i sa ostalim članovima komisije porazgovarati i doneti određenu odluku. Na osnovu izveštaja Komisije za izbor predsednika sudova VSS je na sednici održanoj 16. jula 2013. godine u odsustvu predsednika VSS, jer je on jedan od kandidata, utvrdila da sudija Dragomir Milojević ispunjava sve kriterijume i merila za izbor predsednika VKS. Uz to, ono što je najvažnije to je da je opšta sednica VKS, gde je tu i građansko odeljenje, krivično odeljenje, jednoglasno, što je za mene frapantan podatak ali samo pokazuje koliki ugled gospodin Milojević uživa u toj instituciji, svi do poslednjeg su odlučili da ovakva ličnost može biti prva među jednakima, da ovakav čovek može biti na čelu VKS kao kape pravosuđa u Republici Srbiji. Verovatno znajući moralne kvalitete koje on poseduje, znajući ga lično i znajući njegov rad, njegovo dugogodišnje iskustvo, očigledno je da se radi o čoveku koji je od profesije. Radi se o čoveku koji je od prvog dana nakon diplomiranja u pravosuđu i o njemu se sve zna. Nije moglo ništa da se sakrije. Kada ste sudija ne možete ništa da sakrijete. Postoje stranke u postupku, imajući u vidu da je kolega pretežno radio krivicu, tu su i tužioci koji kontrolišu čitav postupak, koji svojim žalbama na presudu kolege Milojevića, traže od Višeg suda da se izjasni i ono što znam jeste da je ogroman procenat potvrđenih presuda koje je gospodin sudija u svom dugogodišnjem radu u pravosuđu imao. Pošto smo u Srbiji i ništa nije čudno, 2009. godine gospodin Dragomir Milojević je razrešen sa mesta sudije. Neko bi rekao – najuren, upravo zbog ovakve biografije koju ima nije odgovarao tadašnjem režimu. Plašili su se ovakvih ljudi na koje ne možete da utičete. Teško je kada imate profesionalca koji zna i siguran je u sebe, da na njega izvršite uticaj. Prosto je nemoguće. Možete na slabije, na ljude koji su klimavog moralnog integriteta ili ljude koje ste doveli, a oni znaju da su dovedeni na mesto sudija a nisu to zasluživali. Takvih je bilo. Nadam se da ih neće biti. Na žalost, u 2010. godinu smo ušli veoma tužni svi mi koji smo u pravosuđu i koji živimo od pravosuđa i koji ćemo svoju profesiju okončati u pravosuđu. Neki su veoma teško podneli neizbor. Neki koji su po 35 ili 37 godina radili, koji su bili pred penzijom su razrešeni bez ikakvog obrazloženja, ali uz famu i priču po gradu da se radi o ljudima koji su vezani za kriminal. Hvala bogu te je Ustavni sud Republike Srbije smogao snage u potpuno novoj atmosferi, koju smo mi relaksirali time što smo pobedili, odnosno građani Srbije su dali svoj glas nama više ne želeći da žive u strahu, ne želeći da žive u mraku. Hteli su da dobiju između ostalog i nezavisno pravosuđe. Mi smo na tome radili. Dali smo mogućnost da ovi časni ljudi budu postavljeni, izabrani i imenovani tamo gde zaslužuju. Mislim da je kolega Milojević Dragomir doživeo potpunu satisfakciju, kao i ukupno 1.000 naših kolega, od toga negde oko 700 sudija, ostalo su tužioci i zamenici tužioca, da se vrate na svoja radna mesta, da mogu sebe da opravdaju pred porodicom u kojoj su imali probleme i porodica je imala probleme zato što oni nisu izabrani, zato što su označeni kao najgori mogući ljudi. Neki od njih čak nisu izlazili iz kuća. Neki su se povukli. Neki su bili na ivici suicida. To mogu da kažem jer sam sa mnogima od njih razgovarao. Sa mnogima od njih sam bio u kontaktu, hrabrio ih, kuražio i rekao doći će vreme, doživećete satisfakciju kakvu ne očekujete, ne smete da padate i da dozvolite sebi da gori od vas koji su odlučili o vašoj sudbini seire, raduju se, a da vi koji ste moralno i besprekorno čisti sedite kod kuće umesto da dignutog čela odete i prošetate kroz grad, odete do svog radnog mesta. Hvala bogu, sada ti ljudi su na svojim radnim mestima. Na poslu su i imaju još veći elan. Čak i posle 35 godina su voljni da dođu pre svih na posao, a da odu poslednji. Dobili su želju i da i ostalim mladim kolegama na sve moguće načine pokažu kako se radi, kako se postaje sudija i kako se neko može predložiti jednoga dana za predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Ovo je poziv svim pripravnicima, svim diplomiranim pravnicima da ostanu u Srbiji, da ovde neće biti ni po babu ni po stričevima, neće biti onako kako je bilo do 6. maja 2012. godine. Zapravo, nikada neće biti kao što je bilo 6. maja, odnosno 20. maja 2012. godine. To smo mi i juče pokazali. Nismo mogli da uđemo u „Arenu“ od broja ljudi. Unutra je bilo 30.000, a 20.000 napolju. Sada smo obavezni prema svim tim ljudima. Osećam stvarno veliku odgovornost da i u ovoj profesiji kojom se bavim, a i u svim segmentima društva, ekonomiji, privredi učinimo sve da ovo postane normalna država u koju će početi da se vraćaju mladi ljudi koji su odavde pobegli jer su shvatili da su 5. oktobra učestvovali u velikoj prevari i su 12 godina lagani. Obećavano je nešto što nije bilo moguće ostvariti, a lagani su zato što je neko hteo da bude na vlasti, da se bori za još jedan dan vlasti, da još malo napuni džepove. Najtužnije mi je danas bilo što sam čuo od kolege iz DS – kada biramo prvake ovih sudova, kasacionog, upravnog, prekršajnog, apelacionog beogradskog, niškog i kragujevačkog pričamo o nekim obijenim ambarima i šupama u Vojvodini, sve da bi se bacila senka na ovaj izbor, da bi se stvorila negativna atmosfera kod građana Srbije, da bez obzira što biramo ove predsednike sudova zaboravimo kako se to u ranijem periodu radilo. Da su bitni ambari. Da su bitne šupe, a nikako da se pomene kako su obijane banke i ko je te u „Vojvođanskoj banci“ ili „Razvojnoj banci Vojvodine“ uzimao milione evra. To bi da se zaboravi. Takođe su spominjane neke navijačke grupe. Te navijačke grupe 5. oktobra su bile vaše. Oni su palili ovu Skupštinu, iznosili umetnine, razrušili je. Sreća što nisu dinamit imali, ali tada su to bili vaši navijači. To su bili vaši ljudi. To je bilo za pohvalu. Oni su bili veoma prijatni i pomogli su vam da dođete na vlast. Spomenut je i „Jugoskandik“. Moram da se osvrnem na to gospodine predsedavajući, da je zastareo slučaj direktora i vlasnika „Jugoskandika“. Naravno, ali za zastarelost je potrebno da prođe izvesno vreme. Nije zastareo slučaj sada nego je zastareo u prethodnih deset godina kada je stub vlasti u Srbiji bila DS, kada je ministar odnosno ministarka pravosuđa žarila i palila, kada su noću pozivane sudije i rečeno im je kako da glasaju i kako da sude … (Predsedavajući: Gospodine Nikoliću, molim vas.) … sada spominjati „Jugoskandik“ je stvarno van poštovanja i naše inteligencije i inteligencije građana Srbije jer je svima jasna da ovo nije moglo da se desi za jednu noć nego se dešavalo deset godina, a za tih deset godina se apsolutno zna ko je odgovoran. Meni je žao što se tako nešto desilo. Apsolutno mi je žao što je zastareo slučaj i što nije moglo da bude meritorno odlučivano o tome, ali šta ćete. To je nekome odgovaralo. Možda je neko omastio brke od toga što je postupak odugovlačen toliko godina. Još nešto, pomenut je slučaj „Ilarion“, verovatno da bi se gospodinu Milojeviću spočitavalo kako je on učestvovao u tom predmetu i kako je on kriv za to što je ovaj predmet zastareo. Ono što ja znam je da je gospodin Milojević bio tada u Vrhovnom sudu Srbije i kada je slučaj došao, bez obzira da li je bio u Vrhovnom sudu Srbije ili u Okružnom sudu, koji je zastareo kao viši sud možete to da konstatujete, a nemate nikakav uticaj, niti možete bilo šta da promenite u svemu tome. Protekom vremena određena krivična dela zastarevaju. Krivica može biti samo prvostepenog suda, odnosno sudije koji je na tom predmetu radio a ne nekoga ko nije mogao ni da dobije taj predmet pre nego što je on došao u njegov sud. Svaki predmet se zavodi po datumu i delovodnikom i po tome možete videti da u trenutku kada je bilo, veoma mi je žao, mogućnosti i dokaza da se utvrdi krivica. Dug prema advokatima, milijarda i 500. Nema potrebe da toliko tugujete. Ja jesam advokat i meni se mnogo duguje. Znam da ova država kako se polagano razvija i polagano se okreće točak privredni i ekonomski, kako dolaze strani investitori i sleću neki avioni od kojih je nekima muka, znam da će taj točak polagano da se okrene. (Predsedavajući: Molim vas.) Očekujem da će mi to platiti. Dajem ovoj državi još godinu dana i neću tražiti naplatu onoga što mi se duguje. Usput je spomenut i Vrbas. (Predsedavajući: Nemojte molim vas. O Vrbasu je već vođena rasprava. Ostavite sada Vrbas.) Neću više. Stvarno neću više i hvala vam na strpljenju koje ste pokazali, ali nisam mogao da sve ovo ne iznesem i nerepliciram na neki način, ne zbog vas jer je vama jasno o čemu se ovde radi nego zbog građana Srbije koji su ovde godinu i nešto dana svaki put kada damo neki predlog, kada uđemo u proceduru za neki zakon slušamo lamentiranje određenog dela opozicije o tome šta to treba da se radi i šta je tu trebalo da se radi, pa kada ste bili u prilici, što to niste radili? Zakasnela pamet? Apsolutno nije pamet. Ta dela su mogla za 12 godina da se urade, a ne da se sada nama ovde nešto priča a da mi za to apsolutno niti smo odgovorni niti smo mogli biti odgovorni. Hvala bogu te je pre pet godina formirana SNS, prozor u slobodu, prozor u pravnu državu. Svima vama, gospodine Tomiću, koji se vrlo profesionalno odnosite prema onome što radite i svim vašim kolegama u Visokom savetu sudstva, želim sve najbolje i želim da ovako nastavite. Kada budemo birali predsednike viših sudova, predsednike osnovnih sudova, a bitno je da to što pre uradite jer su svi oni u nekom stanju vršioca funkcije, to je jedno stanje nedorečeno, bez potpunih ovlašćenja, naravno, oni ih formalno-pravno imaju, ali jednostavno ne žele da uđu i da punim kapacitetom rade taj posao, sve do onog momenta dok ne bude raspisan konkurs, gde komisija daje mišljenje o njima, da to što pre uradite da bismo kompletirali ovaj sistem koji se zove pravosuđe, da taj stub Republike Srbije bude postavljen na svoje mesto i da nikada više ovaj parlament ne raspravlja o stručnosti, o znanju, o svemu onome o čemu ne bismo trebali da raspravljamo. Znači, pružamo šansu da struka odlučuje o struci, da izbor predsednika sudova nadalje bude samo u okviru Visokog saveta sudstva, gde su ljudi koji to znaju, a da svako ko se kandiduje mora dobiti mišljenje suda i svih sudija gde radi, funkcioniše, jer je to najmerodavnije i oni se najbolje znaju. Prema tome, imaćete podršku. Mi ćemo u Danu za glasanje kao SNS dati svoj glas i podržati vaš predlog. Hvala.
Po Poslovniku, reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Reklamiraću povredu Poslovnika, čl. 106. i 107, ali to je manji problem. Mnogo je veći problem što su povređeni neki članovi Ustava Republike Srbije u prethodnom izlaganju. Znate, to je ozbiljan problem kada govornik nije ni svestan da u svom govoru krši Ustav Republike Srbije, član 4 - koji kaže da je pravni poredak jedinstven, član 5 – koji kaže da se političkim strankama zabranjuje da neposredno vrše vlast, a posebno je opasno kada jedan čovek kaže – evo, ja se u ime profesije odričem svog advokatskog honorara još godinu dana. Znate, nije dobro da neko govori u ime profesije na ovakav način. Jer, dok se neki bahato odriču tog novca pošto zarađuju na drugi način, neki advokati jedva preživljavaju i sastavljaju kraj s krajem. Bitno je voditi računa o dostojanstvu doma kome se obraćamo, ali je važno i da vodimo računa o porukama koje se šalju. Važno je da ljudi koji se toliko pozivaju na istinu, pravdu i zakon, pre svega poštuju najviši pravni akt ove države a zove se Ustav Republike Srbije. Posebno je opasno kada ja kao diplomirani inženjer poljoprivrede za stočarstvo to moram da učim diplomirane pravnike.
Ja smatram da nije došlo do povrede Poslovnika. Ako želite, možemo da se izjasnimo u Danu za glasanje? (Ne) Hvala. Povreda Poslovnika.
Član 107, zato što je prethodni govornik, gospodine predsedavajući, izneo niz notornih neistina a vi ga niste sprečili. Naime, ja se nisam ovde izjašnjavao u ime svih advokata, a mislim da ih ima osam hiljada u Srbiji i to je jedno časno zanimanje, bez obzira što bi neki da ga predstave na drugačiji način, i da mi, odnosno ja i moje kolege možda zarađujemo na neki drugi način. Ja sam se izjasnio samo u svoje ime. Rekao sam da poštujem Republiku Srbiju, da shvatam njenu ekonomsku situaciju, shvatam o kakvoj se dubiozi radi i gde se nalazimo, zato što je gospodin Srđan Milivojević zajedno sa razbojnicima koje su tada nazivali navijačima ovde upadao u ovu skupštinu, palio je, rušio i sada meni kao advokatu pokušava da objasni da ja kršim Ustav Republike Srbije. Gospodine predsedavajući, vi ste u tom smislu morali da reagujete i ovo niste smeli da dozvolite… (Predsedavajući: Nemojte repliku, molim vas. Razumem ja vas, ali kada reklamiranje povrede Poslovnika pređe u repliku, onda smo na ivici nove povrede Poslovnika.) Ja se vama obraćam i kažem da ste vi prekršili član 107. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije jer niste prethodnog govornika sprečili da iznese stvari koje ne stoje, da iznosi stvari koje ja nisam spomenuo. Ja sam rekao da taj dug koji sudovi imaju prema meni, odnosno sada Visoki savet sudstva, pošto su oni obavezni da plaćaju i naknadu štete i sve ostalo, ostaje tajm-aut i ja nisam rekao da ne želim da mi plate. Platiće mi jer sam ja to radio, vrlo pošteno, ali znam da im je sada potrebno jedno izvesno vreme, kao i svim ostalim ministarstvima, zbog toga što su devastirana, zbog toga što su potrošeni svi mogući fondovi.
Gospodin Milivojević, po Poslovniku.
Poštovani gospodine predsedavajući, sada se na najgrublji način prekršio član 104. Poslovnika i ponovo se prekršio Ustav i član 107. Zamislite da neko nazove građane Srbije razbojnicima. Ja to još nisam čuo. Onda taj vokabular zadržite za predizborni miting pa kažite – dragi razbojnici, pa mi se u Vrbasu obratite tako, sa – dragi razbojnici. Jer, ovde milion i po ljudi, koji su došli 5. oktobra, nisu bili razbojnici. Došli su opljačkani, izdani, ojađeni, unesrećeni ljudi, ali ne razbojnici. I za vas i za vašu informaciju, ovu Skupštinu je zapalila Služba državne bezbednosti, mi smo našli džakove sa pokradenim listićima koji su se ovde nalazili.
Ja to tako nisam doživeo i smatram da nije došlo do povrede Poslovnika. Povreda Poslovnika, Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram član 103. stav 1 – Narodni poslanik ima pravo da ukaže na povredu postupka predsednika Narodne skupštine. Prethodni govornik uopšte nije govorio o povredi Poslovnika, on je govorio o povredi sasvim drugog akta i o povredi Ustava. Gospodine predsedavajući, ukoliko vi ne predstavljate Ustavni sud, koji je kolektivno telo, ukoliko nemate ovlašćenje da procenite da li je neko prekršio Ustav ili ne, ukoliko vi ne ocenjujete zahtev za ocenu ustavnosti, ja smatram da su prethodne dve reklamacije besmislene. Neću ulaziti u to ko je šta radio ali očigledno je da je neko prešao veliki put da bi od otporaške pesnice došao do srednjeg prsta koji je ponudio narodu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Svetislava Bulajić.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi gospodine Tomiću, poštovane kolege i koleginice poslanici, reforma pravosuđa je bila i svakako ostaje veoma važan prioritet Republike Srbije. Dokaz za to je i dnevni red pred nama, spisak ovih visokih sudijskih imenovanja o kojima treba danas da raspravljamo. Izražavajući žaljenje zbog toga što postoji ovako oskudno interesovanje plenuma za jednu tako važnu temu, a bez ikakve namere da ulazim u detalje biografija pred nama, jer tome nisam ni lično sklona, pogotovo posle obavljenog posla u tako visokoj instituciji iz koje gospodin Tomić dolazi, kao što je opšte poznato to nije ni manir LDP-a, ja ću se u svojoj kratkoj reči zadržati na nečemu drugom. Naime, pokušaću da vas podsetim na neke druge stvari, a kao doprinos konstruktivnosti ove današnje rasprave. Krenuću od činjenice da se u reformi pravosuđa još uvek prevashodno bavimo personalnim pitanjima, ne poričući da su imenovanja i personalna rešenja koja nam se danas predočavaju važan deo reforme pravosuđa, a da je to svakako najprominentnije predlog za imenovanje novog predsednika Vrhovnog kasacionog suda. U stvari, ja želim da vas podsetim na nešto drugo – uvodne rečenice Strategije reforme pravosuđa, upravo zato što je ona usvojena od ove sadašnje većine i baš zbog toga što ja dolazim iz redova opozicije. Imajući tekst pred sobom, dolazim do zaključka da i sam donosilac Strategije posmatra ove stvari na drugačiji način od onoga kako postupa. Jedna od prvih stvari na koje strategija upućuje jeste pre svega govor o fazi ulaska u preciznije definisanje usvojenog pravnog okvira i institucionalno i profesionalno jačanje kapaciteta u pravosudnom sistemu, gde najprominentije u stvari stoji prevashodno Visoki savet sudstva. Znači, ne pojedinačni sudovi ili sudije, nego upravo Visoki savet sudstva, pored Državnog veća tužilaca, Pravosudne akademije i slično. Ono što je još važnije, da se ne bismo više iscrpljivali na tim jalovim raspravama o tome ko je kada i kako vršio i pogrešio u reformi pravosuđa, podsećam vas da je sadašnja većina u strategiji zapisala da je nužno obezbediti kontinuitet reforme pravosuđa, uz korekcije se zahtevaju, ali kontinuitet. Znači, da je u svim elementima prepoznato da je ovo jedna od tema koja je apsolutan prioritet, bez obzira na to kakav je rasporede političke moći na dnevnom redu, kao i da je to nešto što je u svakom slučaju, na šta prve rečenice strategije i upućuju, apsolutno povezano sa procesom evropskih integracija. Sami smo svedoci da se tom temom bavimo upravo vezano za usaglašavanje poglavlja 23 i 24 u procesu pregovora sa EU. To je već otvoreno i biće otvoreno do samog kraja, odnosno dovršetka tog procesa pregovaranja kada je u pitanju pristupanje EU. Ono o čemu već duže vreme debatujem sa ministrom Selakovićem, i biće prilike jer ipak stižu i neki drugi predlozi u parlament, jasno je da je korak i dinamika tog procesa nešto na šta mi apsolutno gledamo drugačije. Prioriteti treba da se postave malo šire. Dinamika tog procesa treba da usmerava reformske aktivnosti. Među njima su personalna pitanja svakako bitna, ali nisu jedina, jer je pre svega potrebno izmeniti relevantan normativni okvir i postići koherentnost čitavog, ne samo pravnog, nego i pravosudnog sistema, kako bi onda u tome i personalna rešenja mogla da deluju na najbolji način. To je nešto na čemu se veoma retko zadržavamo, iscrpljujući se u tim beskrajnim rasprava o tome kako je reforma vršena. Ona nekako najčešće pomračuje um o onome što su potrebe za reformu pravosudnog sistema kada je u pitanju ta personalna dimenzija. Možemo se o tome sporiti, možemo raspravljati i o reizboru sudija, ali mislim da je sada mnogo aktuelnije pitanje kako se sudije, a i tužioci reintegrišu u sistem, jer su potrebe ogromne i problemi su veoma veliki. Možemo se sporiti i oko toga kako je smenjena bivša predsednica Vrhovnog kasacionog suda. Ono što mislim da je takođe loše, ako smo se okrenuli tim putem da se bavimo personalnim pitanjima, zašto se onda nismo bavili tim visokim imenovanjem pojedinačno, nezavisno od svih ovih drugih imenovanja? Jer, dozvolićete, to će biti i osoba koja će biti jedna od ključnih osoba za razvoj pravosudnog sistema i njegove dalje reforme. U okviru tih ključnih načela i prioriteta pominju se stvari za koje se svi bore. Duboko sam uverena da će se i ljudi koji su predloženi na ove visoke funkcije boriti za ta načela, a to su pre svega nezavisnost u pravosuđu, nepristrasnost, nešto o čemu retko govorim, a to je kvalitet pravde koja se sprovodi, jednak pravni tretman i pristup pravdi. Ono o čemu manje govorimo, jeste gde su mehanizmi i kako to postići? Zašto je toliko teško na početku reforme govoriti o tome kako podići nivo kvaliteta i stručnosti, nego samo raspravljati i pretresati nečije biografije? Kako donositi kvalitetne odluke? Zašto treba raditi efikasno, u razumnim rokovima? Zašto se treba postaviti proaktivno i jasno u komunikaciji sa građanima? Jer pravda treba da služi građanima, pre svega. Odgovornost pravosudnog sistema je takođe nešto što je od izvanrednog značaja i kriterijumi za odgovornost nosilaca pravosudnih funkcija još uvek nisu, barem široj javnosti predočeni potpuno transparentno. Sklona sam da verujem da je postupak, o kojem je već pričano u toku rasprave, sproveden zaista transparentno i veoma ozbiljno, ali šira javnost sa time nije upoznata i to je nešto što je bitan nedostatak ovog procesa. Ono što je takođe veoma važno naglasiti, to je da postoje ogromni problemi sa kojima se svi moramo uhvatiti u koštac, jer smo svi deo tog sistema, kao i da je rešavanje tih problema od prevashodnog značaja za podizanje stanja u pravosuđu i govor o njihovim problemima koji više neće biti, kako je moja koleginica Judita Popović rekla, opšte mesto, nego gde je budućnost tog pravosuđa, kako ga učiniti efikasnijim, racionalnijim, u kom smislu pojačati sve te prerogative nezavisnosti, omogućiti pravosuđu da ne trpi toliki upliv politike i da se njime ne bavimo samo u okvirima onoga što je politika. Što se tiče današnjeg dnevnog reda, na samom kraju, mi ćemo se, naravno, pozabaviti ovim pitanjem i odlučićemo o tome u skladu sa našim programskim načelima, podržavajući neophodnost potrebe da se sa strategijom pravosuđa ide dalje i da se u reformi postignu mnogo veći iskoraci nego što je to, nažalost, bio slučaj. Nadam se da će već najskorija prilika za to biti kada konačno pred plenum stignu i ovi zakoni koji će se baviti tim normativnim okvirom, a ne samo personalnim rešenjima. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Biljana Pantić Pilja. Izvolite.
Hvala vam. Poštovana predsedavajuća, predstavniče Visokog saveta sudstva, gospodine Tomiću, koleginice i kolege poslanici, danas su pred nama predlozi odluka o izboru predsednika najviših sudova u Srbiji i izbor sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju. Za donošenje ovih odluka potrebno je da se držimo najvišeg pravnog akta, Zakona o sudijama i Zakona o Visokom savetu sudstva. Odredba člana 144. Ustava propisuje da predsednika Vrhovnog kasacionog suda na predlog Visokog saveta sudstva, po pribavljenom mišljenju opšte sednice Vrhovnog kasacionog suda i nadležnog odbora Narodne skupštine, bira Narodna skupština. Konačno će biti izabrani predsednici najviših sudskih instanci onako kako i zaslužuju, poštovanjem Ustavom i zakonom predviđene procedure. Od katastrofalne reforme pravosuđa iz 2009. godine, koja je eskalirala reizborom sudija, u Srbiji nema predsednika sudija, već vršilaca funkcija, jer prošli saziv Visokog saveta sudstva nije obavio zadatak koji je bio dužan da obavi u prva tri meseca 2010. godine, tačnije do 31. marta 2010. godine. Velika šteta naneta je pravosuđu zbog neuspele reforme pravosuđa koju je sprovodio bivši režim. Srbija je trpela kritike od svih relevantnih međunarodnih institucija, pre svega od Venecijanske komisije. Prvi korak ka ispravljanju ovih kardinalnih grešaka napravljenih u prethodnom periodu je izbor predsednika najviših sudova u Srbiji. Predloženi kandidati ispunjavaju, čuli smo od predstavnika Visokog saveta sudstva, glavne uslove za izbor: stručnost, sposobnost, dostojnost i nezavisnost. Nemamo razloga da sumnjamo u to. Na Odboru za pravosuđe smo takođe čuli veliki broj pohvala od strane predstavnika Visokog saveta sudstva na račun kandidata za predsednika Vrhovnog kasacionog suda, gospodina Dragomira Milojevića. Te reči koje smo čuli o predloženom kandidatu od njegovih kolega ohrabrujuće su kako za struku, tako i za građane, za koje je pravosuđe do samo pre godinu dana bila rak rana po broju nerešenih predmeta. Reforma pravosuđa ne završava se izborom predsednika najviših sudova. Naprotiv, potrebno je donet zakon o novoj mreži sudova, povećati broj sudija i broj sudijskih pomoćnika, a sve radi građana, da bi im pravda bila dostižna u razumnom roku. Izražavam svoje lično žaljenje, jer sam iz Novog Sada, što među predlozima nema predloga za predsednika Apelacionog suda u Novom Sadu, jer se nijedan kandidat nije prijavio na konkurs, da se zaokruži jedna celina. Ne znam koji su motivi uticali na to da se nijedan sudija ne prijavi na konkurs, ali smatram da nije dobro da jedino ovaj apelacioni sud i dalje ostane u takozvanom „vd stanju“. Pre mene je jedan kolega iz opozicije citirao knjigu pokojnog profesora Radomira Lukića. Smatram da je bolje da su te knjige čitale njegove kolege dok su birale sudije 2009. godine. Možda bi manje bilo posledica katastrofalne reforme. Kako je izbor predsednika najviših sudova jedan korak ka prevazilaženju posledica reforme pravosuđa, Srpska napredna stranka će u danu za glasanje dati podršku odlukama koje su danas na dnevnom redu. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Radmila Gerov . Izvolite.
Zahvaljujem potpredsednice, poštovani zameniče predsednika Visokog saveta sudstva, vi ste do sada imali prilike da čujete diskusije narodnih poslanika iz različitih poslaničkih grupa, a svi ti narodni poslanici su diplomirani pravnici. Nisam diplomirani pravnik, diplomirani sam inženjer elektronike i želim da vam kažem kako mi obični građani koji nismo pravnici vidimo pravosuđe u ovoj zemlji. Danas na dnevnom redu imamo predlog o izboru predsednika nekoliko najznačajnijih sudova u našoj zemlji. Smatram, da nije dovoljno da nam date biografije kandidata i predlog Visokog saveta sudstva. Smatram, da je dobro bilo da kandidati danas budu prisutni ovde, jer ono što bih sigurno pitala kandidate je - kakav je njihov program rada? Kako će kandidat za predsednika Vrhovnog kasacionog suda unaprediti rad tog suda ili kandidati Privrednog apelacionog suda? Da li će ostankom na tu funkciju učiniti to da se presude donose brže, da se nabavi neka nova oprema potrebna za rad suda ili je dovoljno biti, ne mogu da komentarišem da li su vaši predlozi ovde, da li su ti ljudi stručni i najstručniji u svojoj oblasti? Ali, ako je neko i dobar sudija ne znači da je dobar rukovodilac. Kada građani govore o pravosuđu u našoj zemlji, pre svega, tu se postavlja jedno pitanje – da li u pravosuđu postoji korupcija, da li je pravosuđe nezavisno ili je pod uticajem političkih stranaka i izvršne vlasti i da li su zakoni koji primenjuju sudije prepuni rupa, tako da pojedine presude mogu da se donesu ovako ili onako? Nadam se da ćete se složiti samnom kada mi, koji nismo pravnici, zaključak o tome kako radi naše pravosuđe možemo da donesemo samo na osnovu primera presuda koje su sudovi doneli. Nedopustivo je da afera „Indeks“ zastari u ovoj zemlji. Znači, kupovina i trgovina diplomama i ispitima. Nedopustivo je da slučaj pedofilije vezan Ilarijona zastari. Nije to slučaj da niste platili kaznu za prekršaj, „Jugoskandik“ takođe. Za mene koja dolazim iz Negotina, prošlog meseca zastareo je slučaj vezan za auto-trke u Negotinu. Slučaj star deset godina sa smrtnim ishodom i desetinama povređenih na tim nezakonito, bez ikakvih dozvola, urađenim auto-trkama. Tu niko nije snosio odgovornost. Kako je porodici te preminule žene i tim povređenima? Kada kažemo da li tu postoji politički ili ne uticaj, da li je to možda mito ili korupcija, o tome ne mogu da sudim, ali mogu da kažem da je direktor trka tada bio funkcioner DSS u Negotinu. Sada pričaju da je u nekoj od stranaka na vlasti. Ko će objasniti toj porodici da pravdu nisu dobili na sudu. Verujem da niko. Problem pravosuđa je problem na koji način se izvršavaju odluke koje su sudije donele. Navešću vam primer presude Upravnog suda, gde Upravni sud tri puta donosi presudu da se načelnik opštinske uprave vrati na mesto načelnika u Negotinu. Lokalni funkcioneri uopšte ne poštuju presudu Upravnog suda. Problem našeg pravosuđa je to što nema kontrole da li se presude izvršavaju ili ne. Takav slučaj je i u Zaječaru, gde Privredni apelacioni sud donosi presudu u korist grada Zaječara, da se Televizija „Best“ u roku od 15 dana iseli iz prostorija i plati gradu 11 miliona. Šta radi gradska vlast? Gradska vlast uopšte ne poštuje presudu. Pravi poravnanje na 36 meseci i raspisuje oglas u roku od osam dana da možete da zauzmete taj prostor ukoliko imate regionalnu frekvenciju za televizijski radio program. Naravno, na koji može da se javi samo Televizija „Best“. Koja je svrha presude Apelacionog suda kada ona nije sprovedena onako kako treba u praksi? Takva bahatost u Zaječaru se nastavlja tako što sada lokalna vlast na čelu sa SNS i SPS ukida ustanove – Turističku organizaciju, znači nema problema – Sportski savez Dom kulture. Pravi neke nove institucije. Da li je to normalno? Da li će na takav način da se otpuštaju radnici? Da li su to mere štednje? Za mene nisu. Moram da postavim još jedno pitanje, naravno, gospodine Tomiću ne odnosi se na vas lično, ali činjenica je da privredni sudovi imenuju stečajne sudije. U industriji hemijskih proizvoda u Prahovu je to urađeno od strane Privrednog suda u Zaječaru. Stečaj je uveden 25. oktobra 2011. godine u fabrici IHP Prahovo ali u delu đubriva. U međuvremenu je taj deo privatizovan od strane Eliksir grupe, koja je platila 4.500.000 evra. Sada je sudija, to pitam zbog radnika kojima je neisplaćeno 17 plata zaostalih i dve i po nove, je taj novac oročio. Da li je to normalno? Ko kontroliše rad tih stečajnih sudija? Možemo mi imati najbolje zakone. Ukoliko se ti zakoni ne primenjuju u praksi onda mi ništa od tih zakona nemamo. Ukoliko presude suda budu takve da građane dovode u sumnju da je sudstvo korumpirano, da je podložno političkom uticaju, mi onda pravosuđe u ovoj zemlji nemamo. Jer, svaki građanin po meni, smatram da je to normalno treba da ista prava na sudu kao i neki funkcioner. Dok god građani misle da nije tako možemo slobodno da kažemo da nemamo nezavisno pravosuđe. Potrebna je reforma pravosudnog sistema u ovoj zemlji, ali takva da bude na korist svih građana u ovoj zemlji.
Narodni poslanik Srđan Miković. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, gospodine Tomiću, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, mi danas imamo pred sobom između ostalog izbor nosilaca visokih funkcija u pravosuđu. Danas biramo, između ostalog predsednike sudova, a znamo po Ustavu šta znači sudstvo, šta znači sudovanje jer sudske odluke donose se u ime naroda. Zbog toga kada razmatramo ovde predloge koje nadležno telo, a to je Vrhovni savet sudstva predložio, u skladu sa članom 144 Ustava Republike Srbije, pravo i dužnost narodnih poslanika je da se uključe u raspravu. Da na određeni način pomognu ne samo u procesu izbora nego i u procesu sagledavanja ukupne situacije u našem pravosuđu i ukupne situacije u našem društvu. Upravo, da bi stručnost i poštenje ogromne armije sudija učinilo da život građana bude bolji. Međutim, mi ovog trenutka da biramo predsednike ovih najznačajnijih institucija u pravosuđu, pitanje je da li smo im obezbedili kao parlamentarna vlast, zakonodavna vlast, a i izvršna vlast koja je predlagač velikog broja zakona, preduslove da sude po zakonu. Mnogi zakoni su nejasni, mnogi zakoni su neprimenjivi, a obaveznost svakog sudije je da sudi po zakonu i da obezbede jednakost svih pred Ustavom i zakonom. Čini mi se da sam postupak predlaganja i ovih kandidata za najznačajnije pravosudne institucije ali i određenih zakona koji su došli u parlamentarnu proceduru predloženi od strane izvršne vlasti su u direktnoj suprotnosti. Sada vas ovde molim da obratite pažnju. Mi danas treba da razgovaramo o kandidatu za predsednika Apelacionog suda u Beogradu. Procedura je sprovedena u skladu sa zakonom. Dobili smo materijal. Šesnaestog jula 2013. godine Visoki savet sudstva je utvrdio kandidata koga je predložio Narodnoj skupštini. Šta imamo posle toga, da izvršna vlast u Republici Srbiji apsolutno svojim predlogom poništava ovaj predlog. Mi ovog trenutka u proceduri, u zakonskoj proceduri imamo Predlog zakona o sedištima i područja sudova i javnih tužilaštava. Šta treba da se desi? Ukoliko taj predlog zakona koji je predložila izvršna vlast, pretpostavljam da je i gospodin Selaković kao ministar pravde i državne uprave učestvovao, čakpretpostavljam da je to ministarstvo i bilo glavno u predlaganju tog predloga zakona, imamo odredbu. U članu 14. stav 4. – do dana početka primene ovog zakona visoki savet sudstva će postaviti vršioce funkcije predsednika suda u sudovima osnovanim ovim zakonom kojima je ovim zakonom promenjeno područje na kojem vrše nadležnost u odnosu na Zakon o sedištu i u područjima sudova i javnih tužilaštva koje sada važi. Šta to znači? Šta to znači prevedeno na srpski? To znači da ćemo mi doći u situaciju da gospodina Duška Milenkovića izaberemo za predsednika Apelacionog suda u Beogradu na nekoliko dana. Na koliko dana? U svakom slučaju ukoliko predlog zakona koji je naša republička vlada predložila, a tu se kaže da će taj zakon da se primenjuje od 1. januara ali pre 1. januara, znači do početka primene ovog zakona Visoki savet sudstva će postaviti vršioce funkcije. Pa što se igramo sa gospodinom Milenkovićem? Sad je meni tek jasno zašto ni gospodin Nadrljanski iz Apelacionog suda u Novom Sadu, ni sadašnji vršilac funkcije gospodin Novica Peković, kao ozbiljni ljudi, ozbiljni pravnici, ozbiljne sudije, nisu se kandidovali za izbor za predsednika Apelacionog suda u Novom Sadu. Pa neće da budu izabrani na nedelju dana. I, šta se dešava? Ukoliko Vlada na predlog ministra pravde koji je član Visokog saveta sudstva predloži odredbu kojom praktično pljune ili poništi ono što je najpozvanija institucija u Srbiji predložila, znači Visoki savet sudstva, gde mi idemo?Na to nisam dobio odgovor. Čim je zakon stigao u proceduru, ovaj Predlog zakon o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava, bez obzira što sam opozicija, zvao sam gospodina Danila Nikolića, državnog sekretara u Ministarstvu pravde da kažem – ej ljudi, shvatite da time se totalno dezevuiše predlog Visokog saveta sudstva. Do danas ćutanje. Isto to sam postavio kao pitanje na Odboru za pravosuđe i rekao – ej ljudi, mi imamo predsednika našeg odbora koji je ujedno i član Visokog saveta sudstva, on je stajao, ja pretpostavljam, iza predlaganja Milenkovića, šta sad? Puj pike ne važi. Gospodin Petrović je predsednik Odbora za pravosuđe. U prilici je da to kaže.Ja sad pitam i gospodina Tomića, kako se osećao kada je saznao, ili sada kada saznaje da ovaj predlog ukoliko ostane nepromenjen predloženi zakon, koga nam je Vlada predložila, da će praktično biti za džabe. Mislim da to nije način da se igramo sa ljudima naročito sa ljudima za koje očekujemo da budu u određenom trenutku na čelu vrlo značajnih pravosudnih institucija. Pa kakav će autoritet imati gospodin Milenković ukoliko zna da je izabran za jedno poluvreme ili za veliki odmor? Da ne zna kada će po zakonu biti postavljen umesto njega, koji je prošao konkurs i sve ostalo, neko drugi ko će biti vršilac funkcije.Ne radi se ovde o kadrovskim rešenjima, ne radi se o personalnim rešenjima, radi se o principu. Jer ukoliko hoćemo da pravimo ozbiljnu državu, onda ne smemo da se igramo na ovaj način. Ja sam do sada ukazao da u proteklom periodu rada Narodne skupštine smo se susreli već u nekoliko navrata, možda grubo zvuči ali jeste tako, da desna ne zna šta radi leva. Imamo situaciju da je stupio na snagu Zakonik o krivičnom postupku, koji svi mi koji se bavimo advokaturom pokušavamo da naučimo na adekvatan način, da znamo na koji način ćemo da pomognemo u ostvarivanju pravne države, i na koji način ćemo omogućiti da i ovi predsednici sudova obave svoj posao na adekvatan način.A onda doživimo da iz ovih klupa nam se kaže u 89 slučajeva BIA je dala nalog za podizanje optužnice za specijalni kriminal. Cela Srbija oćuti. Niko reč na to ne kaže, a to stoji u stenografskim beleškama. A onda kažemo – treba da bude tužilac istraga jer su tužioci nezavisni. Kako, ukoliko kod bilo koga dobijaju nalog. Idemo dalje. Brže bolje, imali smo sad, pre desetak dana produženje roka za upis javne svojine. Šta doživimo? Ne nadležno ministarstvo predlaže zakon, Ministarstvo finansija umesto Ministarstvo pravde, iako Ministarstvo pravde treba da predlaže taj zakon totalno promašili nadležnosti i Zakon o ministarstvima koji ja avgusta usvojen u ovoj Narodnoj skupštini. U redu. Sada doživljavamo opet da Ministarstvo pravde predlaže zakon koji je u direktnoj suprotnosti sa odlukom Vrhovnog saveta sudstva. Uz to, BIA nam osniva akademije, Ministarstvo prosvete neće da vrši upravni nadzor nad time, pa kakvu mi državu pravimo? Pravimo državu takvu da će sutra ovi čelni ljudi pravosudnih institucija i njihovi pomagači u vidu armije sudija koji treba da sprovode zakon doći u situaciju kako da primenimo zakon kad je sve naopačke napravljeno. Upravo zbog toga, ja vas molim gospodine Tomiću, gde god možete, takođe i vas molim, poštovane koleginice i kolege, narodni poslanici, da na svakom mestu, gde možete, ukažete na stvari koje mogu da odmognu autoritetu pravosuđa, da pomognemo da autoritet pravosuđa poraste, a ne da nam se desi da Prvi osnovni sud u Beogradu da donese rešenje o izvršenju kojim se praktično naloži blokada budžeta do isplate određene vrednosti, a onda da Agencija za prinudnu naplatu meri da li će 80 dana da čeka, a ne po zakonu da sprovodi izvršenje. Ne verujem da 80 dana je moglo da se desi, a imam konkretan podatak, da izvršno rešenje na Budžetu Republike Srbije nije moglo da se izvrši. To bi značilo da sve ostalo što se plaćalo iz budžeta bilo u ranijem vremenu. Nije tačno, nego je to jedan primer nepoštovanja zakona gde ćete vi gospodine Tomiću, i svi oni koje predlažemo, na neki način se videti, da li postoji mogućnost ili ne postoji dobra volja, a postoji obaveza poštovanja zakona. Takvih primera nepoštovanja zakona, neizvršavanja zakona, tvrdim vam da ima jako mnogo i ja ne bih bio u koži tih ljudi koji treba da dele tu pravdu, a naročito tih ljudi koji treba da predsedavaju pravosudnim institucijama, ukoliko postupanje izvrše vlasti koje daju nalog kad će se šta platiti iz budžeta, a ne da se poštuje odluka suda, to ne doprinosi pravnoj državi. Zbog toga smatram da zvoni zvono na uzbunu, upravo zbog potrebe da poglavlja 23. i 24. odgovorimo na adekvatan način. Neće to moći samo ovi ljudi koje biramo, to je zadatak cele države, to je zadatak svake institucije, to je zadatak svakog i na svakom mestu. Upravo zbog toga, ja vas molim da ovu moju diskusiju nikako ne protumačite kao napad na bilo koga. Ovo je ukazivanje na pojave, na pojave koje treba sprečiti, jer jedino ako takve pojave sprečimo, imamo određenu perspektivu. Ukoliko se ne borimo protiv takvih pojava, ukoliko to pokušamo da projektujemo kao lično neprijateljstvo ili nešto, nećemo stići do cilja. Upravo zbog toga ja ovde moram da kažem da u periodu koji je pred nama, postaje veliki zadatak da više ne donosimo zakone koji se neće primenjivati. Sada ću pitati gospodina Tomića, pitaću i sve vas – da li je zakon o kome smo svi govorili ovde, tzv. „Marijin zakon“, zakon koji treba da doprinese zaštiti od pedofila u situaciji da se izvršava? Da li se vodi posebna evidencija tih koji su izvršili, ili ne? To smo dobili uveravanje od gospodina Stevovića da se ne vodi. Da li je svaki poslodavac, koji zapošljava prodavce, ili učitelje, ili bilo koga ko radi sa maloletnicima, zatražio podatak iz posebne evidencije? Sigurno većina nije, a kazna za pravno lice je od 500.000 do dva miliona dinara. Za odgovorno lice najmanje 50.000 dinara. Znači, te zakone, gospodine Tomiću, sve ove sudije treba da sprovode. Kako će, kad su neprimenljivi? A, kada ovde, na jedinom pravom mestu, u Narodnoj skupštini ukazujemo da su zakoni nedorađeni, neprimenljivi, nejasni, mnogi kontradiktorni, onda se ne slušamo. Upravo, u tom smislu molim vas da ovu moju diskusiju i razumete kao doprinos ukupnom poboljšavanju ne samo pravosuđa, nego uopšte situacije u državi Srbiji. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević. Izvolite.
Poštovana gospođo predsedavajuća, vidim da su konkuz - majstori odustali od diskusije. Oni će verovatno na kraju da nam daju genijalne zaključke. Dame i gospodo, ali pre svega poštovani građani Srbije, danas, evo još jednom, svedočimo zašto stožerna stranka vlastodržačke koalicije izbegava javnu raspravu o bilo čemu i zbog čega smo svedoci neviđene parlamentarne prakse, opstrukcije parlamentarnog rada od strane parlamentarne većine. Šta god od zakona koji dođu ovde u skupštinsku raspravu, predloga, od imenovanja, šta god dođe na skupštinsku raspravu, otvori ono ogledalo neuspeha, propasti i sunovrata politike SNS i Vlade Republike Srbije. Sve što god i o čemu god ovde raspravljamo je toliko negativno za njih, da oni od toga beže kao đavo od krsta, što bi rekao naš narod. Prosto je neviđeno da ne može da dođe ni jedna tema na dnevni red, a da bilo ko u ovoj zemlji ko nije bio u „Kombank areni“, a bilo ih je 20.000, ovih sedam miliona koji nisu bili ne može o tome da kaže ništa dobro. Evo, ja ću da vam kažem zašto je to tako. Mi danas raspravljamo o imenovanju nekih ljudi za sudije i onda kroz tu raspravu, žao mi je gospođo predsedavajuća što niste bili sve vreme u sali, neki poslanice krše Ustav i ne razumeju da Ustav ne brani Ustavni sud, nego mi poslanici i građani koji su nas birali. Svi se mi trudimo da branimo najviši pravni akt. Ne razumeju član 2. Ustava Republike Srbije koji kaže da suverenost potiče od građana koji vrše referendumom, narodnom inicijativom i preko svojih slobodno izabranih predstavnika i da nijedan državni organ, politička organizacija, grupa ili pojedinac ne može prisvojiti suverenost građana, niti uspostaviti vlast mimo slobodno izražene volje građana. Ali, to se na „farmi“ ne uči. Međutim, na „farmi“ ima mesta za Jezdimira Vasiljevića, zvanog „gazda Jezda“. Dok je DS upravljala i preuzela odgovornost upravljanja ovom zemljom, taj je bio u zatvoru. Kada je došla SNS, isti oni ljudi pod čijom vlašću je „gazda Jezda“ opljačkao građane Srbije, stigla je čestitka u vidu zastarelosti postupka protiv njega i, kao što neko reče, verovatno je neko omastio brke. (Predsedavajuća: Gospodine Milivojeviću, molim vas da se vratite na temu dnevnog reda.) Tema je opšta situacija u pravosuđu, gospođo predsedavajuća, jer ja ne mogu da govorim drugačije nego što su govorili moji prethodnici, a vi to niste čuli. Ne mogu da govorim drugačije nego što je govorio gospodin Nikolić. Ja moram da govorim u tom kontekstu i da odgovorim na neke kvalifikacije i na neke zlonamerne optužbe na račun DS. Bolje da ne otvaramo imena kandidata, jer šta mogu da kažem o Dragomiru Milojeviću? O njemu se skoro sve zna. Nije prošao reizbor i opšti izbor sudija, jer je sudio protiv Ilariona u postupku koji je zastareo, ali je sudio i klijentima opravdano odsutnog gospodina Cvijana. Da li se on juče presvukao u prodavca kikirikija kada je ušao u „Arenu“, ili ga niste zvali? (Dragan Todorović, s mesta: Da li je to tema?) Vidite, to je tema. Kako je taj postupak zastareo i kako tog čoveka birate? (Dragan Todorović, s mesta: Jedva si čekao da ti neko dobaci da se vidi da znaš da pričaš.) Neću da vam odgovaram, samo ću nešto da vam kažem. Prošlo je vreme manekenskih osmeha i svekolike bahatosti i učmalog izbegavanja susreta sa slabošću. Došlo je vreme da iz kvazi salonske neobaveštenosti i cinične smirenosti, dan posle petog rođendana, malo progledate. Ja sam tu da vam otvorim oči. Ja sam kapi za oči, anti-šok terapija. Sad dobro otvorite oči, a bogami i uši. Znate li vi u koliko postupka je sudio gospodin Milojević i kako je došlo do zastarevanja postupka? Tako što je to urađeno za vreme vlasti DS? Pa, do postupka može da zastari samo ako neko predmet drži u fioci, ili u unutrašnjem džepu zajedno sa kovertom. Ali, ako ne drži predmet u fioci, onda taj predmet ugleda svetlost dana. Potpuni je haos u pravosuđu. Napadate reformu pravosuđa. Što ne ukinete onda Apelacioni sud? Što nema ukidanja Kasacionog suda? Što sve ne vratite na prošlo, ako to ništa nije valjalo? Zašto mi danas imamo uopšte raspravu o sudijama Apelacionog, Kasacionog suda, Vrhovnog suda? To sve lepo vi vratite, Osnovni sud, Okružni sud i molim lepo, nema ni Apelacionog, ni Kasacionog, ovo ništa ne valja. U stvari, to je dobro i vi nastavljate tamo gde je dobro, ali ne valja ono što ste uradili, ne valja što ste nekoliko stotina sudija, pored gostovanja u Areni vratili na posao sa sve članskom karte SNS i onda oni jedni drugima sude i presuđuju. Jedan sudija ima člansku kartu SNS a drugi je član SNS, onda taj tuži državu Republiku Srbiju zato što nije prošao izbor, a sudi mu član SNS i šta mu da? Apanažu jer nije lepo da on plaća članarinu SNS a da mu SNS ništa ne da. To je jedan uzajaman posao, samo što on mnogo više dobija od građana Republike Srbije jer se to namiruje iz budžeta Republike Srbije. Nije to jedini postupak koji je zastareo, danas smo raspravljali o vašem i uopšte nasilju prema ženama. Jedan tužilacje propustio neke rokove pa će ubice jedne devojke odležati samo deset godina u zatvoru, pošto će i on dočekati amnestiju. To vas verovatno ne interesuje niti vas boli, vidim da vam bar više nije smešno. Sada kada je novi Mojsije vaskolikog srpstva, juče u Areni, spustio nove tablice novog zaveta, valjda vam je lakše da shvatite dubinu katastrofe u srpskom pravosuđu koju ste prouzrokovali. Da li vi znate da porotnici ne primaju plate? Da li znate da se na suđenje u Srbiji čeka zato što advokati koji brane po nužnoj odbrani ne dobijaju svoje honorare, da se suđenja ne održavaju, jer sudije porotnici ne dolaze, jer im se duguje ukupno milijardu i po? „Zvezdini“ će dugovi nekako da se vrate, jer prvi potpredsednik Vlade navija za „Zvezdu“, ali ne i za nezavisno pravosuđe. Tu para nema. Šta da vam kažem o čuvenim aferama koje ste prouzrokovali u proteklih godinu i po dana, od pretnji sinu Nate Mesarević u jednom postupku. Hoćete malo to da vam pročitam? Da vam pročitam šta ste kazali kada je Demokratska stranka podnela krivičnu prijavu? Prvi potpredsednik Vlade je kazao da to nije posao stranke, da podnosi krivične prijave i da veruje gospodinu Cvijanu. Da li mu i dalje veruje? Da li mu vi verujete? Nema ga tu među vama. Šta je bilo sa navodnim pritiscima, kako ste rekli, na gospodina Sašu Dragina da optuži one koji nisu krivi, da bi sebi obezbedio status čoveka koji može da izađe iz pritvora? Šta je bilo sa gradonačelnikom Kraljeva? Kako ste se naslađivali nad sudbinom gospodina Simovića. Nema ko se nije izređao, kako je moguće da takav čovek tako opljačka unesrećene građane Kraljeva. Sada kada je Građevinski fakultet procenio da ti ljudi nisu platili više, nego manje, i kada su svi kod svojih kuća, niko da izađe i kaže - izvinite članovi Demokratske stranke što smo vas satanizovali, trebalo nam je zbog rejtinga. Želeli smo to zbog rejtinga, jer rejting pravimo tako što vas satanizujemo i provlačimo kroz blato i urušavamo institucije. Rejting pravimo tako što izađemo, pa kažemo da smo ukrali poslaničku karticu jednog poslanika jer nam treba za glasanje, pa onda to priznate sa dokazima, onda urušavate parlament tako što izmišljate da je neko pokazao srednji prst. Tako se ruše institucije sistema. Nezavisno pravosuđe je stub demokratski uređenog društva. Parlament je stub jednog demokratskog društva. Kada mu lomite nogu i parlamentu i instituciji parlamenta, i nezavisnom pravosuđu, lomite noge kojima budućnost ove zemlje treba da potrči. Znam ima fotomontaže, to se na farmi uči, slobodno pokažite visoko. (Predsedavajuća: Gospodine Milivojeviću, dužnost mi je, u skladu s Poslovnikom, da vas upozorim da treba da govorite o temi.) Tamo se maše fotomontažama, ali da se vratimo na nekoliko važnih stvari iz ove rasprave. Zašto nema sudskih beležnika? Sada ste rok pomerili na 1. septembar 2014. godine. Da li je to taj zavet da ćemo u Evropu 2020. godine, ali po našim pravilima, po merilima naše i vaše sposobnosti? Nijedna država u Evropi nije ostala bez sudskih beležnika, sem Srbije. Šta je sa tužilačkom istragom? Kako se ona sprovodi? Šta je sa ovim drugim kandidatom Jelenom Ivanović, koja se predlaže za predsednicu Upravnog suda? Kakvo je bilo glasanje na opštoj sednici sudije Upravnog suda, kada je dato mišljenje o kandidatima za to mesto? Kandidati pored nje su bili: Steva Đuranović, Slađana Bojović, Jadranka Injac. Od 22 sudije Upravnog suda za gospodina Đuranovića 16 je dalo podršku i pozitivno mišljenje, za gospođu Bojović deset, za gospođu Injac šest, a za tu Jelenu Jovanović samo četvoro. Može više sudija da glasa da znate, zato je takav broj. Ovo je veoma bitno, jer znamo da je Nata Mesarović navodno formalno smenjena, jer nije postojalo mišljenje opšte sednice VKS za nju. Nema odgovora pravnih eksperata, nove tvrdnje. Samo je tvrdnja kadija te tuži, kadija te sudi.To jeodgovor na naše tvrdnje. Nema nijednog zakonskog akta kojim poništavate reformu pravosuđa. Ne ukidate ni jednu od ovih sudskih instanci koju smo mi teškom mukom uspeli da ustanovimo. Vidim da vam je smešno. Verovatno vam je smešno to što je ubica nevine devojke za 10 godina slobodan, ali to je vaše ogledalo. Vama je možda smešno što je gazda Jezda na „Farmi“, a ne u zatvoru. Ima to naravno svoju cenu. To boli građane Srbije, znate. Znam da vi vodite računa o onih 20.000 koji su bili u Areni, a ja moram da vodim računa i o njima, ali i o onih sedam miliona koji nisu bili i ne žele da budu u Areni na predizbornom skupu, koliko vidim danas to više nije bio ni slet, ni sajam zapošljavanja. Danas, čujem, je to bio predizborni skup. Na kraju, moram da kažem još nekoliko stvari. Vi niste izabrani ni došli da vladate zatečenim stanje, nego da menjate stanje na bolje. Nažalost, Srbija napredno nazaduje već godinu dana. Polako ulazimo u diktaturu, i to ne pužeću i gmižeću, nego galopirajuću. To ne kažem ja. To kaže član predsedništva SNS, opravdano odsutni, gospodin Cvijan. On kaže da… (Predsedavajuća: Gospodine Milivojeviću, dva puta sam vas upozorila da govorite o temi dnevnog reda. Znate šta sledi. Prema tome, treće upozorenje. Dakle, biću tolerantna, ali molim vas govorite o temi dnevnog reda.) Zahvaljujem se na toleranciji. Da li mogu da govorim o oslobađanju tri hiljade osuđenika po Zakonu o amnestiji i učinku da nemamo efekat koliko je tih ljudi, pitam vas, učestvovalo u vršenju krivičnih dela? Ako ne mogu, onda ću prekinuti svoje izlaganje, jer to verovatno nije tema kada je reč o pravosuđu. Moram da pitam, kao građanin, kao narodni poslanik, zbog čega ove zakone koje ovde donosimo ne primenjujemo? Zbog čega ovi ljudi, koje biramo na ovakav način, ne sprovode zakone koje donosimo? Zbog čega smo doneli Marijin zakon kada se on ne primenjuje? Zbog čega se niko nije kandidovao u Novom Sadu za predsednika Apelacionog suda? Da li je moguće da nema ni jednog pravnika u Novom Sadu? Znate li da se niko nije prijavio za predsednika Apelacionog suda? Čovek iz Beograda putuje u Novi Sad, svaki dan, 100 kilometara, da bi vršio dužnost predsednika Apelacionog suda. Na kraju, pošto vidim da ste ustreptali da mi odgovorite, moram da vam kažem, da vam ponovim, Srbija pod vašom vlašću napredno nazaduje. Nema teme koju ste otvorili u ovom parlamentu, a da niste otvorili Pandorinu kutiju raznih zloupotreba, nepravilnosti i loših stvari koje se dešavaju. Nemojte očekivati podršku za ovakve stvari od DS. Ako hoćete da menjate stvari na bolje, mi vam tu jesmo podrška. Podržali smo sve zakone koji su bili evropski zakoni. Čeka nas sve zajedno, ne vas, nego sve nas zajedno, Republiku Srbiju, otvaranje vrlo neprijatnih poglavlja kada je reč o pristupanju EU. Biće teško dati neke odgovore sa ovakvim ljudima koje birate. Biće teško zadovoljiti kriterijume. Tu smo da vam pomognemo i da damo predloge kako treba uraditi bolje. Takođe, tu smo, ne da bežimo od odgovornosti, nego tu smo da zajedno sa vama podelimo odgovornost za sve što je za vas bolno i teško da uradite i da kažete da ne možete sami, da vam damo podršku, ako je to za dobrobit građana Republike Srbije. Nikada nećemo podržati ono što šteti interesima Republike Srbije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, nadam se da ćete, gospođo predsedavajuća, prema meni biti dovoljno taktični, pa da me nećete opominjati kada iskočim iz teme dnevnog reda, kao što je to prethodni govornik radio konstantno. Podrška nam ne treba, podrška od takvih nam ne treba i nismo je tražili. Tražimo i dobijamo podršku našeg društva. Tu podršku dobijamo i za tu podršku se borimo. Obavestiću vas o jednoj stvari i samo ću u toj jednoj rečenici prokomentarisati – gospodin Simović, bivši gradonačelnik Kraljeva nije član DS, već LDP, bez želje da izazivam bilo koga na repliku i neću komentarisati ni sada, ni u prošlosti, ni u budućnosti nijednu stvar koja se tiče ni tužilaštva, ni sudstva, ni bilo čega, jer na tako nešto nemam pravo. Ako želimo da gradimo moderno društvo, tako nešto ćemo odavde iz ove sale izbaciti. Srpska napredna stranka je nastala na nezadovoljstvu i na želji za promenama, ali je SNS do ove podrške došla zbog hrabre politike i rešenja i iskrenosti sa kojom smo izlazili pred građane Srbije. Mržnja kada uđe u glavu, kada uđe u oči, u dušu, žal za prilikama i za bahatostima iz prošlosti pomuti razum pa se sve vidi crno i nikakvo, pa se vređa, jedina mera su građani Srbije, jedina mera su izbori, a ti izbori, gde god se SNS pojavila u proteklih godinu i po dana su govorili – preko 40, preko 50% i tako će biti ne zbog vaših želja i reči, tako će biti zbog hrabrih političkih odluka i stvari koje smo pokrenuli u reformama našeg društva. U Areni i oko Arene je bilo više ljudi nego što ćete vi u budućnosti imati birača uopšte nastavite li sa politikom mržnje.
Hvala. (Dragan Nikolić, s mesta: Replika. Pomenut sam lično.) Izvolite.
Niste pratili i bolje što niste pratili ono što je gospodin Milivojević rekao, ali je sva sreća što su građani Srbije pratili i mogli da čuju i spoznaju želju i žal za prošlim vremenima kada se pozivom telefona određivalo ko će biti predsednik suda, ko će suditi u određenim predmetima kada je potrebno naručiti oslobađajuću presudu. Znalo se ko mora da bude tužilac, znalo se da određeni tužioci moraju da povuku žalbu ili da je uopšte ne ulože. Hteo sam samo cenjenom gospodinu Milivojeviću da objasnim šta je zastarelost. Zastarelost krivičnog dela postoji kada u određenom periodu državni organi, odnosno tužilaštvo ne pokrenu postupak i to je relativna zastarelost. Ona je kraćeg obima nego što je apsolutna zastarelost koja nastupa kada prođe duplo više vremena koje je potrebno za relativnu zastarelost. Za krivična dela za koja je predviđena kazna do pet godina, apsolutna zastarelost je 10 godina. Imajući u vidu da je došlo do promena određenih dela Krivičnog zakona u odnosu na kaznu, apsolutno je jasno da je 10 godina vlasti DS na ovaj ili onaj način, a da su tada bili u mogućnosti da ubrzaju te postupke, da ljudi budu oglašeni krivim ili oslobođenim, u zavisnosti od dokaza da li postoje ili ne, ali očigledno je da je to nekome odgovaralo da traje 10 godina. Ovo je samo završna scena kada sud može konstatovati da je nastupila apsolutna zastarelost i ne postoji način da se bilo šta drugo uradi. To kaže i Ustav Republike Srbije, na koji se gospodin Milivojević poziva, ne znam zašto, unižavajući taj Ustav i govoreći da ja kršim neke članove Ustava, a u isto vreme se pozivajući na Poslovnik Narodne skupštine Republike Srbije. Mi smo stvorili atmosferu u Srbiji, gde Visoki savet sudstva sada slobodno, bez ičijeg uticaja poziva pretnje, ucene, može da donese odluku ko će biti predložen ovom visokom domu za predsednika Vrhovnog kasacionog suda i svih ostalih sudova. Takvu atmosferu smo napravili i održavaćemo je, na veliku žalost vas iz opozicionih stranaka, koji nikada nećete doći na vlast.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević, replika.
Zahvaljujem. Voleo bih da meni diplomiranom inženjeru poljoprivrede za stočarstvo vi visokoumni ljudi, kada je reč o pravnoj nauci, odgovorite – da li je 650 sudija koji su neposredno pred majske izbore imali člansku kartu SNS vratilo članske karte SNS, pošto su se masovno učlanili pred TV kamerama? Trebalo je da istupe iz SNS ako hoće da budu sudije. Ja o tom aktu nisam obavešten, čak sam neke video i u Areni. Legitimno je pravo sudija da prisustvuju političkim skupovima, ako to žele, ali je loše da imaju članske karte. Ovde imamo partijsko pravosuđe. Kada govorite o žalu za prošlim vremenima i o pozivanju sudija telefonom i o pretnji sudijama, ja sam apsolutno siguran i uveren da govorite o gospodinu Cvijanu, koji je pokazivao listinge telefonskih razgovora, pretio sudiji Mesarović, kada je branio lice optuženo za šverc kokaina. To nije radio pre tri godine kada je Snežana Malović bila ministar pravde. To je radio pre nepunih godinu dana kada je gospodin Selaković bio i ostao ministar pravde. Apsolutno sam uveren, kada govorite o podizanju telefona i prihvatanju odluka sudija Ustavnog suda da tu isto mislite kako ste dočekali odluku Ustavnog suda da se nekim licima ukine pritvor, a da Ustavni sud takođe kaže da su neka lica bila duže držana u pritvoru nego što je trebalo. Nisam primetio da te odluke niste komentarisali. Jedno mesec dana ste takve odluke komentarisali kao SNS, tako da imate vi dva aršina izgleda.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, replika.
Pošto se vraćamo opet u neka vremena, voleo bih da mi se ovde kaže koja je adresa iz Evrope, iz sveta bilo gde pohvalila reformu pravosuđa koju je sprovela Snežana Malović. Koja adresa na ovom svetu je rekla – da, dobro je što su smenjeni njihovi, a dovedeni naši? Voleo bih da mi neko u ovoj sali kaže – koji je to sudija, koji je to tužilac koji je radio do maja 2012. godine u pravosuđu ostao bez posla? Da li je SNS i ministar pravde, koji veoma odgovorno i kvalitetno radi svoj posao, iako vi na te pohvale zatvarate i oči i uši, ali usta ne… Ko je ostao bez posla? Ko je pomeren? Odakle je gospodin Radosavljević? Naš zemljak. Da li smo stavljali neke ljude da rade po nalogu politike ili smo ih prihvatili da rade svoj posao odgovorno i po zakonu? Zar ti ljudi koje ste vi doveli i da sude i da tuže neće biti prvi koji će podići glas i reći – da, ovde je diktatura, ovde se naručuju istrage? Da li ima toga? Nema. Zbog toga, hajde da pričamo o suštini, hajde da pohvalimo reformu pravosuđa. (Predsedavajuća: Vreme.) Hajde da pohvalimo reformu pravosuđa koja je ovde u ovom domu usvojena i akcioni plan. Reforma koja je sprovedena pre nekoliko godina je bila na pogrešan način. Ne može reforma preko kolena. Ne može reforma tako što ćete neke ljude ostaviti bez posla, a dovesti svoje koji i dalje rade svoj posao.
Vreme. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević, replika.
Zahvaljujem, poštovana gospođo predsedavajuća. Evo, ovde imam vaša partijska glasila i partijske tabloide, nekoliko komada i na svim tim partijskim tabloidima i glasilima vi najavljujete smenu Miljka Radisavljevića. U svim. Evo, tu su vaši partijski tabloidi. (Zoran Babić, s mesta: Pokažite.) Evo, pokazao sam vam sada i pokazaću vam ponovo. (Zoran Babić, s mesta: Pročitajte.) Ja ne reklamiram partijske tabloide. To je vaše. Dakle, hteo bih da vas pitam nešto, a da mi odgovorite - zašto vam sada ne odgovara kada vaš član predsedništva gospodin Cvijan kaže da gospodin Borislav Novaković mimo svakog zakona u pritvoru? To ne kažem ja, to kaže gospodin Cvijan. Zašto vam on sada ne odgovara? Zašto ne može da uđe u „Arenu“? To kaže vaš član predsedništva. Kaže da on ne vidi elemente krivičnog dela kao pravnik, a vi ste ga po prijemu u SNS reklamirali kao vrsnog i najboljeg pravnika, najboljeg stručnjaka koga imate, budućeg ministra pravde. Ovde ću završiti krug replika, jer na ovo pitanje vi nemate odgovor. Na ovo pitanje mora da citirate Poslovnik. Partijska glasila ću vam rado pokazati, kada se završi sednica Skupštine, gde se najavljuje smena Miljka Radisavljevića u serijalima, od „Informera“ preko „Kurira“. U svim tim tabloidima ste to najavljivali jedno mesec dana, kada je trajala kampanja, a onda ste posle prešli na obračun sa policijom, pa ste smenjivali direktora policije i birali direktora BIA, a o tome ćemo tek da pričamo.
Narodni poslanik Zoran Babić, povreda Poslovnika.
Ovo je ogoljena politika zbog koje rejting pada u sunovrat. Umesto Poslovnikom i zakonima, maše se novinama koje izgleda nisu ni današnje.
Samo recite koji član Poslovnika reklamirate?
Član 107. gospođo predsedavajuća. Zaista tražim da ne unižavate ugled i dostojanstvo ovog visokog doma tolerišući da se ljudi vređaju i da se iznose neistine. Zaista bih voleo da se otvori „Sport bili torba“, pa da se ne reklamiraju partijska glasila, a znamo kakva je kampanja bila do maja meseca 2012. godine, gde su ljudi u Srbiji satanizovani, gde smo proteklih pet godina predstavljani kao najgori ljudi na ovom svetu. Hajdete jednom da se pročita šta piše u tome, da se ne maše, ne iznose neistine, da se ne baca kamen, a posledice da niko nema i onda kada se dokaže da je to neistina, bira se samo oštriji i veći kamen, umesto da se sankcionišu oni koji takve stvari rade. Molim vas, zbog ugleda parlamenta, da se držite Poslovnika i da takve stvari u budućnosti sprečavate, ma sa koje strane one dolaze.
Hvala. Zaista ne znam ni šta piše u novinama, ni kojim novinama je mahano, tako da stvarno se izvinjavam. Ne mogu baš da znam i da vas opominjem za sve ono što ste uradili. Narodni poslanik Dragan Nikolić, povreda Poslovnika. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, zaista moram da intervenišem, jer je diskusija otišla u sasvim drugom pravcu od onoga što je tema dnevnog reda ove sednice. Član 106. „Govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres“. Vi ste gospodinu Milivojeviću i vaš prethodnik dok je govorio dozvolili da priča o svemu, samo ne o onome što je na dnevnom redu danas u Skupštini, o svemu drugom, samo ne o tome, sa jednim jedinim ciljem - da se unizi ovaj visoki dom, da se građani Srbije dovedu u zabludu i zabunu da mi radimo neki prljavi posao ovde i da smo mi, i pored ispoštovane zakonom određene procedure, došli do imena ljudi koji su veoma časni, visokomoralni, obučeni, stručni za obavljanje sudijske funkcije, a sada predloženi i za predsednike Vrhovnog kasacionog suda, trgovinskog suda, prekršajnog suda, apelacionih sudova. Mi ovde pričamo o kokošinjcima. Pričamo o gospođi Mesarević i pričamo o njenom sinu kome su upućene pretnje. Ako su upućene pretnje, to se rešava u procesu, u postupku, obaveštava se tužilac, ali to je tada bilo potrebno da su postojale navodne pretnje sinu gospođe Mesarević da bi ona bila predstavljena kao neko ko je jadan, kao neko ko je oštećen, a zapravo je izabrana za predsednika Vrhovnog kasacionog suda bez mišljenja Opšte sednice Vrhovnog kasacionog suda. Znate zašto? Zato što tada nije ni postojala ta sednica, niti je mogla, jer ni jedan sudija Vrhovnog kasacionog suda nije bio izabran. Znači, bez tog uslova, naravno Ustavni sud Srbije je smogao snage i rekao ono što treba i mislim da ste u tom smislu dužni da nadalje vodite računa koja je tema dnevnog reda da biste svima nama dozvolili, a pogotovo građanima Srbije da ne ispaštaju i slušaju ovakve muke.
Hvala. Kao što ste primetili, dok je govorio gospodin Milivojević o tački dnevnog reda ja sam ga tri puta upozorila i zamolila sam ga da se vrati na temu. Zaista se trudim da razumem sve narodne poslanike i da im dozvolim da govore svoje političke stavove. Molim vas da i vi mene razumete nekad, ali ću poslušati gospodina Nikolića u jednoj stvari, vratićemo se na dnevni red. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj žamor mene neće toliko ometati. Danas kada biramo predsednike sudova, kada biramo određene sudije koje se prvi put biraju na funkciju, iz prethodnih govora, posebno čoveka koji je unizio ovaj parlament pokazujući srednji prst, smo mogli da čujemo sve i svašta. Radi građana moram reći…
Gospodine Rističeviću, govorite o temi dnevnog reda.
Govorim. Radi građana moram reći da mi još nismo protivustavno izabrali predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Dakle, mi smo u ovom parlamentu bili u prilici da, poštujući odluku Ustavnog suda, uz negodovanje sa one druge strane, opšte negodovanje, moramo da razrešavamo predsednika Vrhovnog kasacionog suda, koji je izabran protivustavno i to je ocenio Ustavni sud, koji je izabrala bivša vlast. Mislim da treba mnogo hrabrosti da neko izađe danas i da kaže da mi politički motivisano biramo neke sudije i da mi politički vršimo pritisak na pravosuđe. Koliko znam, još Ustavni sud nije doneo nijednu odluku da smo izabrali nekog sudiju protivustavno i protivzakonito. Poslanici treba da brane Ustav, ali konačnu ocenu ustavnosti daje ipak Ustavni sud. Takvu odluku da smo izabrali, a birali smo neke sudije i neke predsednike, još nismo dobili, ocenu Ustavnog suda da smo mi u ovom sazivu parlamenta izvršili, odnosno povredili Ustav i izvršili neustavan izbor bilo kog sudije. Takođe moram reći da pravosuđe koje smo mi zatekli je u međuvremenu dopunjeno. Dakle, mislim da je isti taj Ustavni sud ocenio da sve neizabrane sudije za vreme mandata bivše Skupštine i bivše većine budu vraćene na posao. To nije bila odluka nas. To nije bila odluka ovog parlamenta. To je bila odluka Ustavnog suda koji je, ponavljam, takođe bio izabran za vreme bivše vlasti. Takođe ne znam,a ovde je predstavnik Visokog saveta sudstva, da li je predsedniku Vrhovnog kasacionog suda, a bivši izabran prvo predsednik, pa onda birane sudije, to kao kada bi izabrali predsednika parlamenta, pa on da vrši izbor poslanika. Dakle, na takav način je izabran bivši predsednik Vrhovnog kasacionog suda i sada se mogu otvoriti i pitanja legalnosti odluka koje je taj sud donosio, s obzirom da je izbor predsednika Vrhovnog kasacionog suda bio neustavan. Da li je sin novog predsednika Vrhovnog kasacionog suda, onog koga ćemo najverovatnije izabrati, izabran za sudiju višeg suda odjednom? To je pitanje za predstavnika Visokog saveta sudstva – da li novopredloženi kandidat za predsednika Vrhovnog kasacionog suda ima sina koga će progurati za sudiju višeg suda, a pri tome će kao predstavnik Visokog saveta sudstvaosporavati drugim sudijama pravo da budu izabrani zbog međusobnih rodbinskih veza? Dakle, to smo imali za vreme bivšeg mandata, da je predsednik Vrhovnog kasacionog suda član Visokog saveta sudstva osporavao izbor sudija zbog toga što su u rodbinskim odnosima, odnosno zato što su supružnici i u rodbinskim odnosima sa drugim sudijama, a pri tome to nije važilo za sina predsednice Vrhovnog suda. Mislim da to…
Gospodine Rističeviću, vratite se na temu dnevnog reda.
I te kako sam u temi. Mi biramo predsednika Vrhovnog kasacionog suda i ne biramo ga na način na koji je izabran bivši. Ako to nije tema, ja onda ne znam šta je na dnevnom redu? Koliko ja imam u materiju, jedna od tačaka je izbor predsednika Vrhovnog kasacionog suda, gde je zamereno da mi gospodina biramo politički motivisani, da za nas ne važe nikakva pravila, itd. Ja takođe pitam predsednika Visokog saveta sudstva – da li je neko od ovih predloženih sudija mrtav? To vas ozbiljno pitam, zato što je bivši saziv Skupštine na predlog Visokog saveta sudstva izabrao mrtvog sudija. Danas sam o moralu i o čestitosti tog izbora, kako su oni kao stranka jedva uspeli da ustanove to nezavisno sudstvo, a to mi je malo čudno, tu su nam spočitavali sve i svašta, a pri tome su izabrali u bivšem sazivu mrtvog sudiju. Dakle, danas sam o moralu i o čestitosti tog izbora, kako su rekli kako su oni kao stranka jedva uspeli da ustanove to nezavisno sudstvo, a to mi je malo čudno, tu su nam spočitavali sve i svašta a pri tome su u bivšem sazivu izabrali mrtvog sudiju. Zato je opravdano moje pitanje – da li je neko od ovih kandidata slučajno mrtav? Ja očekujem da mi predstavnik Visokog saveta sudstva jasno odgovori na to pitanje.
Molim vas, gospodine Rističeviću, treće upozorenje. Nemojte da postavljate takva pitanja. Ja moram da vodim računa o dostojanstvu ovog doma, a vi sada pitate da li je neko od kandidata koji su predloženi mrtav. Nemojte, molim vas.
Gospođo, ja se bojim da vi mene ne razumete. Lepo sam rekao da je u prošlom sazivu Skupštine takav čovek izabran. Ja kao poslanik neću da dođem u poziciju da slučajno napravim grešku koju su napravili oni za vreme vladavine bivšeg režima. Dakle, činjenica je da su oni izabrali mrtvog sudiju u prošlom sazivu, a vi ste onda jedini koji to ne znate. Ja se zalažem za nezavisno sudstvo. Takođe se zalažem i za nezavisno tužilaštvo. Ono danas postoji. To odgovorno tvrdim, da je sudstvo i tužilaštvo nezavisno od sadašnje izvršne vlasti, ali se bojim da od bivše nije, i po načinu nastupanja i po načinu izbora i po 850 eliminisanih sudija. Ja se bojim da je u bivšem sazivu bilo partijsko sudstvo. Danas građani treba da znaju da se procesi odvijaju sporo zato što je izbor sudija prošli put, ne ovaj put, bio partijski izbor i zato što oni uglavnom sude svojim partijskim kolegama. Otuda neadekvatne optužnice i otuda sudski postupci u kome se oslobađaju ljudi za aferu „Satelit“, za aferu „Aerodrom“, itd. Naravno, i osoba koja išamara starca na Trgu republike, i ona bude oslobođena. Toliko o tom nezavisnom sudstvu a oni nam danas spočitavaju da mi biramo neko svoje sudstvo i niko od sudija koje su oni izabrali nije razrešen na način na koji su to oni radili. Želim da kažem da danas biramo sudije Privrednog suda. Zbog Privrednog suda, a Privredni sud je biran onako kako su tajkuni želeli, sve privatizacije i grabizacije su urađene uz punu podršku bivšeg sudstva. Ja se nadam da ovog puta ne pravimo grešku koju je napravio bivši režim birajući sudije Trgovinskog, odnosno kasnije i Privrednog suda i da nećemo izabrati sudije koje će voditi postupke onako kako to odgovara bogatima, kako odgovara onima koji su oteli sve, da bi najširi krug ljudi osiromašio i izgubio sve. Ovo je tužba podneta Strazburu zbog načina rada Privrednog suda čije sudije danas biramo. Nemoj da napravimo grešku i da izaberemo sudiju koji će samo posle dva meseca napraviti ovakvu grešku, zbog čega će biti tužena država Srbija. Ova šećerana „Kovačica“, nju je kupio bivši finansijski direktor stranke koja je donedavno vladala. Bio je kum njihovom predsedniku partije. Šećerana prodata za tri evra, gde su manjinski akcionari Privrednom sudu, čije sudije danas biramo, podneli zahtev za raskid privatizacije i novi reformisani sudija koji je izabran, smenjuje starog, i doneo presudu na štetu akcionara, zbog čega je usledila ova tužba u Strazburu vredna 20 miliona evra. Cela šećerana je prodata za tri evra. Veštaci koje je sud imenovao su utvrdili da je to tačno, ali sud nije priznao nalaze veštaka i presudio je u korist finansijskog direktora stranke bivšeg režima. Ovde su akcionari manjinski, oštećeni za tri miliona evra, a država zbog presude koju su doneli sudije iz reformisanog pravosuđa, zbog takvih presuda iz Trgovinskog suda, sada Privrednog suda, ova država može da plati manjinskim akcionarima preko 20 miliona evra, jer investicioni i socijalni program, sve ono što piše u ovoj tužbi, nije ispoštovano. Ali, gle čuda, taj Trgovinski sud je presudio u tom slučaju, ali i u drugim slučajevima uvek u korist tajkuna koji su, gle slučaja, bili u kumovskim vezama, u partijskim vezama sa bivšim režimom. Mislim da bez obzira ko je izabran, a želim da čestitam svima onima koji budu izabrani, i da im preporučim da rade ni po babu ni po stričevima, želim da kažem ma ko bio izabran, da naš narod koji je u bedi, siromaštvu, koji je go, bos, koji jako bedno živi, naš narod više od hleba želi pravdu. Naš narod želi da sud ove zemlje konačno kazni krivce za opštu pljačku države i građana Srbije i zato apelujem na sudije da u svojim presudama pokušaju da nađu pravo, da nađu pravdu i da pokušaju da ovoj državi i njenim građanima vrate sve ono što je opljačkano za vreme bivše vlasti.
Gospodine Veselinoviću, želite repliku.
Replika se odnosi na prethodno izlaganje gospodina Babića. (Predsedavajuća: Gospodine Veselinoviću tu niste dobili pravo na repliku. Dobili ste pravo da replicirate gospodinu Rističeviću.) Dobro. Može i tako. Prvo, predsedavajuća mislim da ste postupili prema poslednjem govorniku sa previše razumevanja. Smatram da je cela njegova diskusija bila usmerena ka tome da priča o kako on kaže prethodnom režimu sa željom da za ovakvo stanje u sudstvu optuži prethodni režim. Nije DS na vlasti već gotovo godinu i po dana, ali nažalost građani zbog toga nisu srećniji. Stanje u pravosuđu je haotično. Ne mogu da ostvare svoja elementarna prava. O tome da će u pravosuđe biti uveden red nema ni reči. Vraćene su sudije, sada im se isplaćuju pozamašne naknade. Malopre sam rekao, verovatno je među njima bilo i sudija koje su bile oštećene. Ono što je najvažnije, ništa nije urađeno da bi se situacija u srpskom pravosuđu promenila na bolje. Situacija je svakim danom sve gore, sudije su zatrpane predmetima, predmeti zastarevaju, ljudi u situaciji da više ne veruju pravnoj državi. Činjenica da pravite skupove u „Kombank areni“ i da na taj način mislite da ćete ljudima pomoći…
Vreme, gospodine Veselinoviću.
Nećete im pomoći sve dotle dok oni u svom džepu ne budu imali novca da kupe hleb, dok se ne budu mogli lečiti, dok ne budu u sud mogli da idu za pravdu i sve do tad nećete imati zadovoljne građane ma koliko DS dobijala glasova. Hvala.
Hvala. Imajući u vidu da je sada 18.00 časova, a nismo produžili rad posle 18.00 časova, za danas završavamo sa radom. Sa radom nastavljamo sutra u 11.00 časova.