Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 95 narodnih poslanika. Molim vas da utvrdimo karticama tačan kvorum. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, ustanovljeno da su u sali 92 narodna poslanika, te da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 286. Poslovnika? (Da.) Gospodin Nemanja Šarović, izvolite.
Dame i gospodo poslanici, Šarović, doduše, nije Šarić, ali dobro. Dakle, SRS je 7. oktobra ove godine podnela krivične prijave protiv predsednika opštine Zemun, Branislava Prostrana. Ako možete samo malo da umirite vladajuću većinu. Dakle, mi smo podneli krivične prijave protiv predsednika opštine Zemun Branislava Prostrana i protiv bivšeg odbornika SRS Steve Živanovića. Oni su pokušali da kupe, bukvalno, kao na stočnoj pijaci, još neke odbornike kako bi uspeli da održe vladajuću većinu u opštini Zemun i za razliku od prethodnih slučajeva kada smo bili sigurni da se radi o trgovini mandatima a nismo imali dokaze, ovoga puta imamo i konkretne dokaze, odnosno raspolažemo audio-snimkom i stenogramom čitavog tog razgovora, odnosno te kupovine odbornika. Mi smo još 7. oktobra tužilaštvu podneli krivičnu prijavu, podneli u prilogu taj stenogram i audio-zapis i zatražili hitnu akciju, smatrajući da je to veliki test za tužilaštvo i očekujući da će oni koji se bave političkom prostitucijom u Srbiji, koji druge podstiču na tu političku prostituciju, tu mislim, pre svega, na SNS, konačno biti procesuirani u skladu sa zakonom. Od tada do danas je prošlo, praktično, mesec i po dana. Još uvek nemamo bilo kakvih rezultata i pitamo danas, danas zahtevam obaveštenje, da li je bilo šta učinjeno na osnovu te krivične prijave? Da li su bilo kakva ispitivanja izvršena? Da li je saslušan Branislav Prostran? Da li je saslušan Steva Živanović? Da li Krivični zakonik i svi ostali zakoni, koji važe za građane Republike Srbije, važe i za funkcionere SNS? Ono što su oni nudili, pročitaću deo, da bi i javnost dobila uvid u to. Odborniku SRS, koji na to nije pristao, nuđeno je zaposlenje za njega u opštini Voždovac, gde je SNS na vlasti. Nuđeno je zaposlenje za njegovu sestru u opštini Zemun, gde je takođe SNS na vlasti. Nuđene su mu i razne druge materijalne nadoknade, koje prema njihovim rečima dostižu iznos od 100 hiljada evra. Kažu da kako se sad u Zemunu otvaraju nekakvi novi projekti, između ostalog akva-park, šest gradilišta, ukupno je to 47 miliona dinara. Kažu, kako će, ukoliko pređu iz odborničke grupe SNS sutra i oni, evo kažu, biće nekakav direktorčić, dobiće platu od 100-120 hiljada dinara, zagarantovano. Garant ovog dogovora je bio Tomislav Nikolić. Drugi garant je bio Branislav Prostran, predsednik opštine Zemun. Mislim da je krajnje vreme da se na ovo reaguje. Tražim od Ministarstva pravde i ministra policije odgovor, da li je po ovom pitanju bilo šta učinjeno? Druga stvar, 6. jula 2010. godine SRS, odnosno Vjerica Radeta, Elena Božić Talijan i ja smo podneli krivičnu prijavu protiv Tomislava Nikolića, zbog toga što je u dnevnom listu "Alo" izneo lažnu tvrdnju da je Vojislav Šešelj pokušao da naruči ubistvo još jednog čoveka, ali da je, bože moj, Tomislav Nikolić kao neko visokomoralan odbio to da izvrši. Od toga je prošlo nekoliko meseci. Ponavljam, radi se o julu. To je više od četiri meseca. Želimo da dobijemo odgovor, da li je tužilaštvo po ovom pitanju učinilo bilo šta? Da li je saslušan Tomislav Nikolić? Takođe su krivične prijave podnete protiv Aleksandar Vučića, Miloša Simovića, Miodraga Rašića i Želimira Čabrila, a da li su i oni saslušani? Znate da je ova laž koju su iznosili, pre svega, Tomislav Nikolić i Aleksandar Vučić izazvale veliko uznemirenje javnosti. Danima je na naslovnim stranama objavljivano kako je Vojislav Šešelj naručivao nečije ubistvo, kako je Tomislav Nikolić navodno ugrožen, kako policija i BIA sprovode istragu o tome. To je sve izložilo porodicu Vojislav Šešelja, ali i sve nas iz SRS, jednom pravom medijskom linču. Naravno, četiri meseca kasnije, sa velikim zakašnjenjem, dobili smo obaveštenje od tužilaštva da ne postoje nikakve indicije, da ne postoji čak ni osnovana sumnja da je Vojislav Šešelj naručivao bilo čije ubistvo. To, naravno, za razliku od prvog puta, nije osvanulo na naslovnim stranama.
Gospodine Šaroviću, vreme. Narodni poslanik Ivan Andrić ima reč. Izvolite.
Molim vas za malo pažnje, vrlo je ozbiljno pitanje. U ime LDP moram da reagujem na skandal koji se sinoć dogodio opet, po ko zna koji put, na javnom servisu RTS, kada je gostovao bivši ambasador SAD Vilijam Montgomeri, danas simpatizer SNS i sumnjivi biznismen. Moram da kažem da je to bio nedopustiv pokušaj Vilijama Montgomerija da direktno ugrozi institucije ove zemlje, lažno optuži nevine ljude i time po našem mišljenju direktno pokuša da spreči istragu i vođenje sudskog postupka oko političke pozadine ubistva Zorana Đinđića i krivične prijave koju je podneo advokat porodice Đinđić, a koja je vezana za potpirivanje pobune Jedinica za specijalne operacije u Beogradu 2001. godine. Nije važan ovde Vilijam Montgomeri, važan je kontekst u kome se to dešava. Ovo gostovanje i njegovo osporavanje sudske presude se dešava samo dan ili dva nakon što je specijalni tužilac najavio da će biti pokrenut predistražni postupak po pitanju pobune Jedinice za specijalne operacije. Dešava se nekoliko nedelja ili meseci nakon što su prvi put od ubistva premijera pravdi u Srbiji dostupni pripadnici Zemunskog klana, braća Simović, koji su Specijalnom tužilaštvu dali iskaze koji bacaju novo svetlo na političku pozadinu ubistva Zorana Đinđića i kao treće, kao direktan povod verovatno na ovo gostovanje, i motive za njegovo pojavljivanje i govore je prijava advokata porodice Đinđić, Srđe Popovića, krivična prijava koja je podneta, ako se ne varam, u toku prošle nedelje. Nastup bivšeg ambasadora je napad na sve institucije Srbije jer se u tom intervjuu koji se desio juče, kroz mnogobrojne laži, nezakonito napada na konačnu sudsku presudu koju je doneo Specijalni sud, a koju su viši sudovi u Srbiji nekoliko puta, u drugom i trećem stepenu, potvrdili. Stoga imamo nekoliko pitanja. Prvo pitanje je za ministarku pravde, ministra policije i specijalnog tužioca. Dokle se stiglo sa istragom koja treba da utvrdi sve elemente tzv. političke pozadine atentata na premijera Srbije Zorana Đinđića? Da li se razmatra krivična prijava koja je podneta u ime porodice Zorana Đinđića? Da li državni organi ozbiljno rade na istraživanju iskaza koje su dali Aleksandar i Miloš Simović, a koji između ostalog govore i o kontaktima kriminalnih krugova u Srbiji i regionu sa diplomatama, između ostalog, i sa Vilijamom Montgomerijem, ali i o brojnim drugim kontaktima Zemunskog klana koji mogu da rasvetle političku pozadinu ovog atentata? Vilijam Montgomeri nije nikakav ugledni diplomata. On je američki ambasador koji je smenjen zbog lošeg posla, a povod za njegovu smenu je bio seksualni skandal. Danas on živi u Srbiji. Naše pitanje je – kojim povodom i koji je njegov motiv da o tome govori? On je ovde, po sopstvenom priznanju, da bi se bavio biznisom. Kada pogledamo ko su mu poslovni saradnici, iz toga možemo naći motiv za ovakve govore. On s jedne strane sedi u krilu Vojislava Koštunice, a sa druge u krilu Mire Marković. Njegovi poslovni partneri su s jedne strane Gradimir Nalić. Ovde imam izvod iz Agencije za privredne registre, firma se zove Strakon sekjuriti, vlasnici su 15% Vilijam Montgomeri, 15% Lin Montgomeri i 62% Gradimir Nalić. To je krilo Vojislava Koštunice. Krilo Mire Marković je firma MSM & Associates u kojoj su takođe vlasnici Lin Montgomeri 34%, žena Vilijama Montgomerija, i Goran Matić, čuveni ministar za informisanje, 33%. Mi u ovome prepoznajemo njegov lični motiv da se o ovome angažuje, kao i strah od istrage koju sprovodi specijalno tužilaštvo. Ono što posebno boli i kao član programskog saveta RTS tražim da programski savet RRA održi hitnu sednicu. To je nedopustiv način na koji je taj intervju urađen sinoć. Nijedno potpitanje, nijedna stvar koja bi tražila dodatno objašnjenje i otvaranje prostora za mnoge laži koje osporavaju ono što su institucije ove zemlje radile. To nije moguće da taj gospodin uradi u svojoj zemlji. Mislim da nije moguće. Mislim da je dužnost srpskog parlamenta da uradi sve što je moguće da tako nešto ne bude moguće ni u ovoj zemlji. Koji je motiv Aleksandra Tijanića da otvori prostor za osporavanje istrage o političkoj pozadini? (Predsednik: Vreme.) Samo ću još dve rečenice, jako je važno. Mi ćemo tražiti objašnjenje i od američke ambasade, s obzirom da je reč o bivšem diplomati. Tražim objašnjenje od Vlade Srbije, od predsednika Republike i isto tako vas uveravamo da nikakve laži ovog sumnjivog preduzetnika neće nas ubediti da ne istrajemo u našoj zemlji da se otkrije politička pozadina ubistva Zorana Đinđića.
Javlja se gospođa Zlata Đerić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, upućujem pitanje premijeru i ministru za ekonomiju i regionalni razvoj Srbije, u želji da građani pre svega Sombora i ostali dobiju adekvatan odgovor na jedno važno pitanje. Šta je Vlada do sada učinila i šta čini po pitanju bilateralnih odnosa u rešavanju problema srpske imovine u Republici Hrvatskoj i obrnuto? Naime, mi u Somboru smo se suočili sa jednim ozbiljnim privrednim problemom po pitanju firme Boreli, čiji se lokali od strane vlasnika u Hrvatskoj prodaju vrlo sumnjivo, vrlo problematično širom Srbije. Ljudi pri tome ostaju bez posla i Vlada nije učinila ništa da te ljude zaštiti od takve vrste privatizacije i omogući im da sačuvaju radna mesta, a u pitanju je privredni subjekat koji radi i realno zarađuje svoj lični dohodak. Oni su u štrajku, pokušavaju da to pitanje reše sa Ministarstvom ekonomije. Do sada nemaju nikakav adekvatan odgovor, nikakvu adekvatnu zaštitu. Vidimo da su se bilateralni odnosi između dve bivše republike SFRJ, a sada dve susedne države, počeli normalizovati, ali ovo pitanje niko ne rešava ili je Srbija vrlo pasivna po tom pitanju, za razliku od Hrvatske. Recimo, konkretno u Somboru, kada je otvorena firma sa 250 radnih mesta, što svakako pozdravljamo, ceo politički vrh je došao da se slika. Svi su to pozdravili. Istovremeno, ceo taj politički vrh nije otišao u drugu firmu, gde 750 ljudi ostaje bez radnih mesta, upravo zahvaljujući ovoj vrsti nebrige koju Vlada pokazuje.
Pošto se više niko ne javlja, u skladu sa članom 286, nastavljamo rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici: Zoran Kasalović, Đorđe Milićević, Dejan Radenković i Mladen Grujić. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam, pored predstavnika predlagača Milutina Mrkonjića, ministra za infrastrukturu, pozvala da sednici prisustvuju i: Dejan Lasica i Rade Tomašević, pomoćnici ministra za infrastrukturu, Demir Hadžić, šef Odseka za bezbednost saobraćaja i Dejan Tomić, inspektor železničkog saobraćaja. Prelazimo na 15. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O TRANSPORTU OPASNOG TERETA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Nikola Savić, Dejan Mirović, Milan Avramović, Vjerica Radeta, Zoran Popović, Milorad Krstin, Radiša Ilić, Sreto Perić, Zoran Krasić, Goran Mihajlović, Vitomir Plužarević, Mirko Munjić i Dušan Marić, kao i Vlada. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima, kao i izveštaj Odbora za saobraćaj i veze. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Marić ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo, u ime SRS podneo sam amandman kojim se reguliše da se odredba ovog zakona odnosi samo na transport opasnog tereta koji vrši Vojska Srbije ili policija Srbije. U obrazloženju odbijanja amandmana Vlada kaže da se amandman odbija zato što je u suprotnosti sa obavezama koje je Republika Srbija preuzela na osnovu posebnih sporazuma sa drugim državama i međunarodnim organizacijama. Jedine obaveze koje Republika Srbija ima po ovom osnovu jesu obaveze prema NATO paktu, vojnom savezu koji već 11 godina deo teritorije Republike Srbije drži pod okupacijom. Te obaveze su preuzete u julu 2005. godine, kada je tadašnja dosovska vlast, u nizu antidržavnih poteza koje je povukla nakon 5. oktobra 2000. godine, potpisala Sporazum sa NATO paktom kojim je pristala da ova međunarodna teroristička organizacija nesmetano i bez ikakvih ograničenja teritoriju Republike Srbije koristi– za transport ljudstva, tehnike, vojnog i ratnog materijala. Nadam se da ne moram da objašnjavam da vojni ratni materijal uglavnom čini opasan teret, od municije, preko vojnih, transportnih oružja i oruđa, do onog najopasnijeg tereta, to su vojnici. Po tom sporazumu vojnici NATO pakta u Srbiji imaju imunitet od hapšenja, mogu bukvalno da rade prilikom prolaska teritorijom Republike Srbije šta hoće. Mogu narodski rečeno, da žare i pale, mogu da ubijaju, mogu da siluju, oni po tom sporazumu iz jula 2000. godine i 2005. godine, ne mogu da odgovaraju pred pravosudnim sistemom Republike Srbije. To znači da vojnici NATO pakta i NATO pakt kroz Srbiju mogu da vrše neograničeno transport svih vrsta opasnog tereta. Smatram da ovakav sporazum ne bi potpisala nijedna slobodna, suverena, međunarodno priznata država. Podsećam da je Srbija pre 70 godina odbila da sprovodi jedan sporazum koji je potpisala tadašnja vlast u Beogradu, podsećam Srbija je čini mi se 1941. godine potpisala sporazum o pristupanju Trojnom paktu. Tim paktom je bilo predviđeno, i to je bila najspornija odredba Trojnog pakta, da se teritorija Srbije može nesmetano koristiti od strane trupa Nemačke za prebacivanje sredstava i ljudstva iz Evrope preko teritorije Republike Srbije u Grčku i na Bliski istok. Narod Kraljevine Jugoslavije, narod Beograda, nije prihvatio te ponižavajuće uslove i nekoliko dana nakon toga došlo je do državnog prevrata u Beogradu. Postavlja se pitanje čime NATO pakt zaslužuje tu privilegiju da po putevima Srbije može da prevozi šta god hoće, kad hoće i kako hoće. Vi ste dali dozvolu da bez ikakve kontrole opasan teret preko teritorije Republike Srbije prevozi neko ko se dokazao, ko se potvrdio kao ekspert za nekontrolisanu protivzakonitu upotrebu opasnog tereta. Podsećam da je NATO pakt pre deset godina na Republiku Srbiju, na srpske gradove i sela istresao 20 hiljada tona najopasnijeg mogućeg tereta avionskih bombi i raketa, koje su razorile desetine srpskih gradova i sela, ubile oko tri hiljade i ranile više od 15 hiljada ljudi. Pet godina pre toga NATO pakt je istresao deset hiljada tona opasnog tereta na Republiku Srpsku. Podsećam da je utvrđeno i dokazano da se u smrtonosnom teretu kojim su gađana srpska naselja, srpske bolnice, obdaništa, škole, nalazio i osiromašeni uranijum, tako da će generacije srpske dece u narednih hiljada godina umirati zbog ove nekontrolisane i nezakonite upotrebe opasnog tereta od strane NATO pakta. Podsećam da je utvrđeno da se u ovom opasnom teretu, ovim granatama i bombama, pored osiromašenog uranijuma u više navrata nalazio i mnogo otrovniji plutonijum. Samo ću podsetiti na neke posledice nezakonite upotrebe opasnog tereta od strane NATO pakta, trista srušenih škola i mostova u Srbiji, deset razorenih gradova, razorena srpska industrija, nekoliko srušenih bolnica i obdaništa, 73 ubijene dece, desetine mrtvih albanskih civila u zbegu na KiM ubijeno, razorenih zgrada i ubijenih radnika RTS, bombardovani civili na niškoj pijaci, u Paraćinu, na mostu u Varvarinu. Još jednom postavljam pitanje koje su to zasluge NATO pakta, da li je to tromesečno bombardovanje Srbije ili deset godina okupacije Republike Srbije. Da li je to tri hiljade civila i srpskih vojnika ubijenih u vreme bombardovanja ili dve hiljade srpskih civila koji su ubijeni na KiM, od početka okupacije, kada je bezbednost na KiM navodno garantovao NATO pakt. Kada se imaju u vidu sve ove činjenice, svi zločini koje je NATO pakt počinio nad Srbijom i srpskim narodom, smatram da ne postoji nijedan razuman razlog da Vlada Republike Srbije ne prihvati ovaj amandman SRS. Može se dogoditi da, ukoliko sutra, NATO pakt bez ikakve kontrole, možda u trenutku dok mi držimo ovu sednicu, kroz Beograd proveze opasan teret sa osiromašenim uranijumom ili plutonijumom, odnosno da sa tim teretom ponovo ubija neku srpsku decu. SRS smatra, i to je nesporna činjenica i to ne treba nikome dokazivati, da je NATO pakt u Srbiji okupator, da mu ne treba dozvoliti da prelazi preko teritorije RS, a kamoli da njenim putevima prevozi opasan teret.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Mrkonjiću, tehničkom greškom je predviđeno da je ovaj moj amandman predviđen na član 2, međutim, on je na član 1. stav 2. tačka 2. Nisam imao nameru da podnosim garancije za naknadu eventualne štete i incidenata kada je u pitanju sporazum koji je davno usvojen. Svesni smo činjenice da se to ne može menjati, ali zbog tehničke greške ovaj moj amandman se odnosi na član 1. stav 2. tačka 2. Tražim da se na odredbe ovog zakona koje se ne primenjuju, klasifikacija na šta, da se stavi jedna preambula, a to je da – transport opasnog tereta na koji se ovo ne primenjuje, tačnije ovaj zakon, koji se obavlja vozilima ministarstva nadležnog za poslove odbrane, MUP i Vojske Srbije, kao i vojnih snaga drugih država i organizacija koje prema posebnom sporazumu koriste saobraćajnu infrastrukturu Republike Srbije. Tu predlažem da se doda rečenica "uz položenu garanciju za nadoknadu štete usled eventualnih incidenata". Naravno, ovo bi se odnosilo samo na ovaj deo stava 2. člana 1. tačke 2. ukoliko biste vi prihvatili amandman mog kolege Dušana Marića, koji je argumentovanim dokazima stavio svima do znanja da ne treba da postoje druge vojne snage drugih država koje prema posebnom sporazumu koriste našu infrastrukturu. Dakle, ako smo se pozvali na neke obaveze kao što je Evropski sporazum o međunarodnom transportu opasnog tereta na unutrašnjim plovnim putevima, u njemu ne stoji nigde da postoje posebni sporazumi, kako je navedeno u ovom predlogu zakona, nego međunarodni sporazumi koje su potpisale više članica, više zemalja. Pošto sam doneo taj sporazum ovde, da vam pročitam samo par stvari koje demantuju odgovor na ovaj amandman predstavnika Vlade i razlog zašto se on ne prihvata, da je taj sporazum koji se odnosi na transport opasnog tereta ADN usvojen čak 2000. godine, a da je ovaj SOF-a sporazum, o kome je govorio moj kolega Dušan Marić, potpisan daleko kasnije 2005. godine, od strane diplomatske konferencije održane u Ženevi 26. maja 2005. godine pod okriljem Evropske komisije UN za Evropu i Centralne komisije za plovidbu Rajnom, zajedno su izradile ovaj sporazum. Sam sporazum i propisi u aneksima u originalnoj verziji, koji čine integralni deo sporazuma kao završni akt konferencije i rezolucija koju je konferencija usvojila, objavljeni su 2001. godine pod oznakom, da ne čitam oznaku. Završni akt potpisale su 26. maja 2005. godine akreditovani predstavnici sledećih pet država – Austrije, Belgije, Bugarske, Hrvatske, Češke, Republike Francuske, Nemačke, Mađarske, Italije, Holandije, Poljske, Rumunije, Ruske Federacije, Slovačke i Švajcarske. Dakle, Srbije u ovom sporazumu tada nije bilo, mi smo kasnije potpisali poseban sporazum sa NATO paktom, kako je rekao kolega Marić, potpisali čuveni SOF-a sporazum, kojim omogućujemo vojnoj mašineriji da radi po našoj infrastrukturi, po Srbiji šta god hoće, bez ikakvih dozvola, prijava, saglasnosti, čak i odgovornosti. Ono što je takođe važno, jeste da oni koji hoće da se priključe naknadno ovom sporazumu moraju to da urade na sledeći način. Propisi u aneksima sadrže odredbe o opasnim materijama i predmetima, odredbe o njihovom transportu i pakovanjima ili u vidu rasutog tereta brodovima u vodnom saobraćaju ili tankerima, kao i odredbe o gradnji i operacijama takvih brodova. Ove odredbe takođe pokrivaju zahteve i procedure tehničkih pregleda, pitanja sertifikata i odobrenja, priznavanje klasifikacionih društava, nadzor, kao i obučavanje i ispite za stručna lica. Takođe, propisi u aneksima u svojoj originalnoj verziji treba da se primene 12 meseci po stupanju na snagu sporazuma. Dakle, od 2000. godine 12 meseci jeste godinu dana, 2001. godina. Međutim, u smislu kašnjenja stupanja na snagu, koje nastaje zbog procesa ratifikacije i pristupanja, rezolucija koju je usvojila konferencija nalaže da se propisi u aneksima ažuriraju redovno na zajedničkom skupu eksperata, pre stupanja na snagu sporazuma. Ovo je sada najbitnija stvar. Rezolucijom se preporučuje da države zainteresovane da postanu potpisnice ovog sporazuma redovno implementiraju ove ažurirane verzije na nacionalnim nivoima, ne čekajući da sporazum stupi na snagu. Dakle, gospodine ministre, da bi mi ovo, kako oni vole da kažu, implementirali u naš sistem i naš zakon, mi moramo ove posebne sporazume staviti na stranu i dati prioritet međunarodnim sporazumima, na koje se u članu 2. i ovaj zakon poziva. Evo, u članu 2. piše da se transport opasnog tereta obavlja u skladu sa odredbama potvrđenih međunarodnih sporazuma, a ne posebnih. Onda se nabraja i ovaj ADR, i svi ostali sporazumi koje smo prihvatili, kao što je Sporazum jednoobraznih uslova za homologaciju i uzajamno priznavanje homologacije. Dakle, po stupanju sporazuma na snagu najnovija verzija propisa u aneksima biće podneta na usvajanje Administrativnom komitetu, to je inače član 17, kako bi se obezbedilo da propisi u aneksima, koji treba da se primene 12 meseci po stupanju sporazuma na snagu, budu ažurirani. Mi ne možemo biti ažurirani sa ovim posebnim sporazumima. Znate i sami da smo svedoci brojnih havarija, nuklearnih i hemijskih udesa vezanih za vojni transport i upotrebu štetnih i opasnih materija i da su najveći uzroci, 85% iz statistike koju je vodila policija Srbije, upravo uzroci čije su posledice nastale krivicom ne samo ljudskog bića, nego i infrastruktura koju posedujemo, odnosno loši putevi, premor vozača, neobezbeđenje tih vozila koja se kreću našom infrastrukturom i nezakonsko prolaženje kroz našu zemlju, tačnije neprijava ministarstvu koje nije odobrilo pratnju za istu. Zato vas molim, gospodine Mrkonjiću, da ovu tehničku grešku, koja piše da sam podneo amandman na član 2, shvatite da je ovo amandman na član 1, da shvatite da obezbeđenje ne može da postoji samo članom 8, ako neko ima polisu za osiguranje, nego i ovo obezbeđenje poštovanjem međunarodnih ugovora a ne posebnih, kao i članom 45. kojim ste predvideli da se oduzima sertifikat onome ko napravi saobraćajnu nezgodu, a vozač je transportnog vozila koje prevozi opasne materije. Dakle, u ovom slučaju ovim posebnim ugovorom vi nećete moći nijednom NATO vozilu da oduzete sertifikat, nećete moći da vršite kontrolu, nećete moći da im date savetnika, nećete moći da kontrolišete ulaz i izlaz kroz zemlju i nećete moći da ih privedete odgovornosti za onu havariju koju su napravili, a vrlo dobro znate kakvu su havariju već napravili, pa nema odgovornosti. Da biste sačuvali i ulogu svog ministarstva i integritet države Srbije, vi ovaj SOFA sporazum morate staviti po strani, dati prioritet međunarodnom sporazumu, kao što je ovaj sporazum što sam pročitao, što se navodi u članu 2, i dati prioritet infrastrukturi i kontroli od samog ministarstva. U slučaju da se do toga ne dođe, biće obrnuto, kontrolisaće ministarstvo SOFA sporazum NATO pakt i onda mi donosimo ovde zakon za neke druge, a ne za nas. Zato vas molim da prihvatite i moj amandman i amandman kolege Dušana Marića, da bi ove dileme rešili.
Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Izvolite, gospodine Munjiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, povodom zakona o transportu opasnog tereta podneo sam amandman na član 8. predloženog zakona, tražeći da se posle stava 1. doda novi stav 2. koji predviđa da u slučaju da se šteta koja je nastupila u prevozu opasnog tereta ne može nadoknaditi na neki drugi način, da se ona nadoknadi imovinom učesnika u transportu koji je štetu prouzrokovao. Gospodine ministre, vi ste pre nekoliko dana rekli, otprilike, braneći ovaj predlog zakona da je cilj istog da u stvari dođe do jednog preventivnog delovanja u prevozu opasnog tereta, kao i smanjenje broja incidenata koji se događaju prilikom prevoza opasnih materija. Dalje, kazali ste da se tu predviđa najviši stepen bezbednosti u manipulaciji opasnim teretom i da se predviđa njegovo adekvatno praćenje. To je dobro. Normalno je da niko ne sumnja u vašu dobru nameru da se preventivno deluje i da tih incidentnih situacija u prevozu opasnog tereta bude zaista što manje. Normalno je da svaki normalan čovek ovako razmišlja. Međutim, i pored najboljih zakona, gospodine ministre, pored najbolje volje da tako i bude i pored adekvatnog praćenja ovih zakona koji se donose u ovoj oblasti, život vrlo često donosi neke nepredviđene ili nepredvidive situacije. Nekada se i pored toga što su preduzete gotovo sve mere da do njih ne dođe ipak dolazi do tih incidentnih situacija u prevozu opasnog tereta. Šta se tada dešava? Nastupi šteta i ukoliko se ta šteta ne može nadoknaditi na neki drugi način, šta onda? Hoćemo li se pozivati na neke druge zakone, na neke druge propise iz drugih oblasti, iz drugih zakona, da bismo rešili ovakve situacije? Kad već ovde imamo onoga koji je štetu prouzrokovao i, što je još važnije, imamo njegovu imovinu, zašto da dovodimo u situaciju nekog ko je oštećen prilikom prevoza ovog opasnog tereta, ako već možemo da dođemo u situaciju da štetu nadoknadimo iz imovine onoga ko je tu štetu prouzrokovao? Upravo je to ono što se traži ovim amandmanom. Zašto da teramo čoveka koji je oštećen da dokazuje po nekim drugim propisima, u nekim drugim postupcima, koji mogu trajati jako dugo? Pa na kraju u tim propisima, gospodine ministre, može se kao neko prethodno pitanje postaviti ko je prouzrokovao tu štetu, što iziskuje još vremena. Zašto bismo sve to dozvoljavali kad možemo jednostavno da predvidimo u ovom zakonu da štetu nadoknadi onaj koji je prouzrokovao? Mislim da je to potpuno jasno i da je najlogičnije. Smatram da iz ovih razloga koje sam kazao zaista stoje svi potrebni razlozi da prihvatite ovaj moj amandman. Hvala.
Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Izvinite, na prethodni amandman javio se gospodin Zoran Šami. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, gospodine ministre, vi znate da se ovaj amandman meni čini krajnje suvislim, kao i neki drugi amandmani koje su kolege iz SRS podneli. Vi svakako znate da DSS nije podnosila amandmane, ali ne zato što je zadovoljna zakonom, nego zato što smatra da je u ovom obliku zakon praktično nepopravljiv, a da se pri tom ne vidi nijedan razlog da bude takav. Ovo je jedan u osnovi tehnički zakon, koji je u mnogo čemu ograničen nekim svetskim uzusima, svetskim standardima u prevozu opasnih materija i kao takvog ga je samo trebalo napisati. Umesto toga, mi smo dobili prvo jedan tehnički loš tekst, a zatim gde god je nešto moglo da se pokvari ili izmisli nešto što je nepotrebno, to je urađeno. Formiranje još jednog tela, o tome sam govorio kada je bila rasprava u načelu i mnoge druge odredbe, koje su potpuno nepotrebne u ovom zakonu, opterećuju ovaj zakon i iz tog razloga DSS smatra, kažem, mogli smo podneti jedno pedesetak amandmana, ali nam se to činilo potpuno nepotrebno, jer se sa malo truda, dobre volje i zdravog razuma mogao predložiti jedan krajnje dobar tekst. Ne mislim da zakon ima nekih posebnih političkih konotacija i upravo zato ne razumem zašto to nije obavljeno onako kako treba. Ovo ministarstvo je predložilo i neke mnogo teže, da tako kažem, zakone od ovog. O njima smo polemisali, njih smo popravljali i u nekoj meri smo uspeli, u dobroj meri nismo, jer nije bilo razumevanja od strane predlagača, ali ovaj zakon naprosto nema nikakvog razloga da bude ovakav kakav jeste. Još jednom apelujem da umesto da raspravljamo o amandmanima mojih uvaženih kolega, bilo bi pametnije da se taj zakon povuče, da se za nedelju-dve napravi kako treba da izgleda i da se onda vrati u skupštinsku proceduru.
Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić, kojem dajem reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 9. Predloga zakona o transportu opasnog tereta, gde sam mojim amandmanom tražio da se sedište Uprave za transport opasnog tereta iz Beograda preseli u Niš. Naravno, Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a u obrazloženju zbog čega to nije uradila se kaže da je uprava za transport opasnog tereta organ koji se nalazi u sastavu ministarstva nadležnog za poslove saobraćaja, čije je sedište u Beogradu. To je zaista tako i to nije sporno. Vlada dalje kaže – nije celishodno da se sedište uprave izmešta u neki drugi grad, ako je ministarstvo koje je nadležno za tu upravu u Beogradu. Upravo me podsetio kolega Avramović, o čemu smo pričali juče do 22 časa. Upravo smo pričali o stvari koja je suprotna ovome što je Vlada dala u obrazloženju za odbijanje mog amandmana. Juče smo pričali o Fondu za razvoj koji treba izmestiti u Niš. Pričali smo o Agenciji za stimulisanje izvoza koju treba izmestiti u Užice. Pričali smo o Nacionalnoj službi za zapošljavanje koju treba izmestiti u Kragujevac itd. Baš u tom smislu, sve moje kolege iz SRS podnele su amandmane na te zakone, gde bi se neke od tih institucija o kojima je bilo reči izmestile u njihova mesta. Juče smo imali jedan podatak o broju nezaposlenih u ovim mestima gde je Vlada predložila izmeštanje institucija. Videli smo, nažalost, da je najveća nezaposlenost u Nišu, i nominalno i procentualno. Prema podacima koje smo dobili od Vlade, u Nišu ima 35.000 nezaposlenih, što je malo ispod 15% ukupnog broja stanovništva, a u odnosu na radno stanovništvo to je i te kako veći broj, mada, raspolažem i podacima da je taj broj i veći. Zbog toga sam smatrao i tražio da makar na ovaj simboličan način i kroz ovu upravu treba pokazati da Srbija razmišlja, odnosno Vlada Srbije razmišlja i o drugim svojim delovima. Tim pre što se ovde radi o delatnosti transporta, znamo da je Niš centar Balkana, da je glavna i najznačajnija tačka na Koridoru 10 i sigurno se ništa ne bi izgubilo i ne bi apsolutno bilo necelishodno, kao što to Vlada tvrdi, da sedište te uprave bude u Nišu. Ako ništa drugo, to bi možda na neki način psihološki delovalo na te ljude, ne samo iz Niša, nego iz Nišavskog okruga i cele jugoistočne Srbije. Svestan sam da ukoliko bi se i desilo da Vlada prihvati ovaj amandman da se sedište uprave za transport opasnog tereta premesti u grad Niš, da to ne bi popravilo lošu privrednu sliku i svaku drugu sliku o Nišu i celoj južnoj Srbiji. Čak, mislim da, ukoliko bi i celu Vladu preselili u Niš, ne bi od toga ni Niš, niti Srbija imali neku veliku vajdu, imajući u vidu kakva je ova vlada. Zato apelujem na ovde prisutnog ministra, gospodina Mrkonjića, da založi svoj autoritet, da porazgovara još jednom sa svojim saradnicima iz Vlade i da eventualno prihvati ovaj amandman.
Pedeset dva minuta je ostalo SRS, a ovlašćenom predstavniku 13. Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić.
Podneo sam još jedan amandman na Predlog zakona za transport opasnog tereta i to ovaj put na član 10. Predloga zakona. Ovaj član zakona govori o članovima ispitne komisije. Smatrao sam da prilikom sastavljanja ispitne komisije i ljudi koji čine tu ispitnu komisiju treba da se vodi računa o tome da to budu ljudi od struke. Vlada je opet odbila ovaj amandman. U obrazloženju za odbijanje ovog amandmana stoji da se Vlada poziva na član 22. ovog zakona. U tom članu, odnosno tom delu na koji se Vlada poziva, kaže se da ministar propisuje program, način i visinu troškova polaganja ispita. To zaista tako stoji u ovom pomenutom članu 22. ovog zakona, ali to nije predmet mog amandmana. U mom amandmanu nisam niti govorio, niti tražio da se menja program, već sam tražio da se povede računa o sastavu ispitne komisije. Onaj ko pravi program, naravno, može da taj program pravi na način koji on smatra da je najbolji, ali to ne mora da znači da će taj koji bude pravio program činiti ispitnu komisiju. Može, ali ne mora. Obično, ljudi koji prave program ili ovaj ili bilo kojeg tipa ne čine ispitnu komisiju, nego to čine neki drugi ljudi. U mom amandmanu nisam govorio o načinu polaganja ispita. Znamo da postoje različiti načini polaganja ispiti, pa ispiti mogu biti usmeni, pismeni, mogu biti praktični itd, ali Vlada odgovara o nečemu o čemu nisam govorio. Nisam govorio ni o visini troškova polaganja ispita i o visini troškova dobijanja licence za savetnike. Naravno, to je stvar ministra, ministarstva i stvar Vlade i u to se nisam mešao. Tražio sam da se prilikom svih ovih stvari, sastavljanja komisije, sastavljanja ispitnih pitanja, uvažava struka i uvažava nauka. U obrazloženju amandmana sam naveo ko bi sve trebalo da čini tu komisiju i ko bi sve trebalo da učestvuje u sastavljanju pitanja. Pre svega, smatram da u svemu ovome treba da učestvuju istaknuti stručnjaci sa fakulteta koji su kompatibilni sa ovom oblašću, pre svega tehnološki fakultet, hemijski fakultet, mašinski fakultet, fakultet zaštite na radu i neki drugi fakulteti. Smatram da mogu i stručnjaci sa odgovarajućih instituta. Ovako kada se striktno i bukvalno tumači ovaj zakon, moglo bi se zaključiti da je i šofer taj koji može sastavljati ispitna pitanja, jer on u tom praktičnom delu učestvuje u transportu ovog opasnog tereta.
Iskorišćeno je minut i 50 sekundi vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 10. ovog zakona odnosi se na taksativno nabrajanje poslova koje uprava za transport opasnog tereta obavlja, a u tački 12. člana 10, na koji sam podneo amandman, predložio sam da se posle reči "sastavlja ispitna pitanja za proveru stručne osposobljenosti kandidata za savetnika za bezbednost u transportu opasnog tereta i objavljuje ih na utvrđeni način", dodaju se reči "pri čemu je potrebno izvršiti konsultacije sa stručnjacima iz ove oblasti sa fakulteta i instituta". Dakle, ova tačka 12. odnosi se na sastavljanje pitanja za proveru stručne osposobljenosti kandidata za savetnika za bezbednost u transportu opasnog tereta. Verujem da će u upravi za transport biti stručnih lica, s obzirom da će ova uprava biti u sastavu ministarstva nadležnog za poslove saobraćaja, ali za obavezu sastavljanja ispitnih pitanja za savetnika, dakle, ne za vozača, već za lice koje je u rangu po stručnoj spremi možda čak i većoj od tih kolega koji sede u upravi i zato smatram da bi bilo neophodno da se izvrše konsultacije sa stručnjacima iz ove oblasti sa fakulteta ili sa instituta, koji će sigurno svojim iskustvom i znanjem da doprinesu i struci i rešavanju ovog pitanja. U obrazloženju za odbijanje amandmana naveli ste da će se pitanja sastaviti u skladu sa sadržinom programa koji će doneti ministar nadležan za poslove saobraćaja. Ovo je još jedan dodatni razlog zašto treba prihvatiti ovaj amandman, jer malo deluje sebično da se odbacuje pomoć stručnjaka sa odgovarajućeg fakulteta i instituta, a ministra stavlja u ulogu sveznajućeg ili nepogrešivog.
Da li još neko želi reč? (Ne) Narodni poslanik Nikola Savić podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 12. doda novi član 12a. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Nikola Savić.
Podneo sam još jedan amandman na Predlog zakona o transportu opasnog tereta i tražio sam da se posle člana 12. doda novi član. Naime, ovaj član 12. odnosi se na Upravu za transport opasnog tereta. Uprava za transport opasnog tereta ima ogromne nadležnosti. To se može videti ako se samo delimično pogleda ovaj zakon jer najveći broj članova ovog zakona govore o nadležnostima ove uprave. Međutim, nijedan član ovog zakona ne govori o odgovornosti uprave koja je nadležna za transport opasnog tereta. Smatrao sam da ipak ta uprava nekome treba da polaže račun. Zbog toga sam amandmanom predložio da ova uprava podnosi izveštaj o svom radu na svakih šest meseci i taj izveštaj treba da podnosi nadležnom ministarstvu. Smatram da bi na ovaj način barem donekle smanjili uticaj odnosno ovlašćenja koja poseduje ova uprava, jer ona, pored toga što ima ogromne nadležnosti, pored toga što nema nikakvu kontrolu i nikakvu odgovornost, može učestvovati i zloupotrebiti tu svoju ulogu i takav svoj položaj, a na neki način i reketirati sve učesnike u transportu opasnog tereta.
Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Milan Avramović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Čomić, obično kada vi predsedavate ministar nije tu, ali ipak ću iskoristiti priliku da se obratim savetnicima tačnije pomoćnicima ministra, zašto je važno usvojiti ovaj amandman. Dakle, amandmanom na član 12. u kome se traži da uprava podnese izveštaj o svom radu na svakih šest meseci ministru nadležnom za poslove zdravlja i ministru nadležnom za poslove rada i zapošljavanja, dakle, ne ministru za saobraćaj i samom gospodinu Mrkonjiću, nego i ministru nadležnom za poslove rada i zapošljavanja. Zbog čega? U ovom smešnom obrazloženju razlog kaže se – "Uprava za transport opasnog tereta kao državni organ uprave u sastav ministarstva nadležnog za poslove saobraćaja", ne postoji nigde Ministarstvo rada i zapošljavanja ili Ministarstvo zdravlja, "obrazovana za obavljanje poslova transporta opasnog tereta", to nije sporno, "odgovornost državnih organa uprave i njihovi odnosi sa drugim državnim organima propisani su zakonom kojim se uređuje državna uprava". Pitam vas, pošto iks zakona koje smo usvojili u prethodnom periodu jedno ministarstvo ako ima zajedničku oblast polaže izveštaj drugom, tačnije jedna agencija polaže izveštaj drugom ministarstvu, zašto to ne bi bio slučaj i sada? Podsetiću vas da i u samoj Skupštini Odbor za inostrane poslove podnosi izveštaj, Agencija za privatizaciju podnosi izveštaj, Narodna banka podnosi izveštaj. Moram da vas podsetim i to da ovaj izveštaj uprave ne ide samo ministarstvu. Zašto? Zato što je ministar taj koji predlaže Ministarstvu finansija količinu novca koja treba da se usvoji budžetom za narednu godinu da bi ova uprava radila. Tako je i u ovom predlogu zakona traženo da se 80 miliona odvoji za rad uprave u budžetu Republike Srbije. Da li mislite da niko ne treba da ima kontrolu kako je potrošeno 80 miliona? Da li mislite da narodni poslanici ne usvajaju budžet i taj predlog ministarstva nego uprava sama po sebi? Dakle, izveštaj se mora podnositi. Nije poenta da li se izveštaj podnosi terminološki rečeno uprave ministarstvu ovog ili onog naziva nego generalno da se izveštaj podnosi. Zbog toga je ovaj amandman i te kako dobar. Podsetiću vas na još jednu stvar, a to je da predlog ovog zakona stupa na snagu tek posle 180 dana, a da članom 98. ste napisali da privredna društva i pravna lica ili preduzetnici koji obavljaju delatnost transporta opasnog tereta dužni su da svoje poslovanje usklade sa ovim zakonom u roku od godinu dana od stupanja na snagu ovog zakona. Dakle, zakon stupa za godinu i nešto meseci i godinu dana privredna društva imaju da se slože ili uklope u zakon. To je dve i po godine. Dve i po godine po 80 miliona, to je 160 miliona. Da li mislite da za to uprava ne treba da podnese izveštaj? Plus što u ovim odredbama ovog zakona stoji da za dva meseca mora uprava da preuzme kompletnu dokumentaciju od ministarstva kako bi počela sa svojim radom. Imate ograničenje vremenskog roka da uprava mora da krene za dva meseca, a sa druge strane imate ograničenje primene rada uprave za dve i po godine ili tačnije poslodavac za godinu dana, a za godinu i po dana sama uprava da krene sa implementacijom ovog zakona. Zato je neophodno podneti izveštaj ministarstvu, ministarstvo podnosi izveštaj kada ministar dođe na sednicu Skupštine poslanicima, jer poslanici donose odluku o tome kolika će novčana sredstva biti odvojena, da li manje ili više za rad tog organa, da bi taj organ uopšte mogao da funkcioniše po principu kao i svaka druga regulatorna tela unutar ministarstva. Ona mora polagati nekome račune, ako ne samom ministru.
Iskorišćeno je 4 minuta i 10 sekundi vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 19. Predloga zakona o transportu opasnog tereta. Naime, ovaj član 19. govori o tome ko i na koji način podnosi izveštaj savetnika za prethodnu godinu. Mojim amandmanom sam tražio da to ne čini učesnik u transportu opasnog tereta, kako se predviđa zakonom, nego sam tražio da to čini savetnik. Naime, savetnik za transport opasnog tereta je obaveza koju zakonodavac nameće učesniku transporta opasnog tereta. Sam učesnik u transportu opasnog tereta, gazda firme, pravno ili fizičko lice, preduzetnik ne želi i ne traži da ima savetnika. To mu nameće zakon. Štaviše, to je za njega jedna dodatna obaveza koju mora da plaća. Opterećuje njegovo poslovanje. U zakonu stoji da učesnik u transportu opasnog tereta mora da dostavlja izveštaj savetnika. Apsolutno je logično da svaki izveštaj treba da dostavi onaj ko ga je sačinio. U ovom slučaju to je sačinio sam savetnik i on to treba da radi. Ako bi bukvalno protumačili ovo kako stoji u zakonu da učesnik u transportu opasnog tereta mora da dostavlja taj izveštaj, onda bukvalno gledajući učesnik u transportu opasnog tereta je šofer i onda bi om morao da sastavlja taj izveštaj i dostavlja taj izveštaj, a onda se postavlja pitanje čemu savetnik? Da li je on samo tu da bi dodatno opteretio poslovanje učesnika u transportu?.
Da li još neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Milan Avramović.
Da podsetimo da su najveći mogući uzroci nesreće u opasnim stvarima i u miru ljudska greška ili propust u radu, oko toga se slažemo svi, nestručno rukovanje sa opasnim stvarima, neuvažavanje statičkog elektriciteta u tehnološkom procesu. Primera radi, kvar na opremi i postrojenju, neodgovarajući prevoz opasnih stvari, prometna nesreća ili ,ne daj bože, ako ne bude mira, teroristički napad na objekat. Sve to može da ugrozi transport. Sve to može da izazove veliku ekološku katastrofu. Prema podacima MUP-a, 85% nesreća uzrokovano je ljudskom krivicom. Njihova učestalost je iz godine u godinu svaki put veća. Još manje poznat i veći razmer posledica po okolinu prouzrokovan je zbog ispuštanja opasnih stvari. Bez obzira na to, jedno je sigurno, opasne stvari i u minimalnim količinama mogu predstavljati opasnost za život i zdravlje ljudi. Kada je drumski promet opasnih materija u pitanju, najčešći su krivci neprofesionalni odnosi. U ovom slučaju u ovom amandmanu neprofesionalne odnose donosi savetnik, nedovoljno edukovan i neiskusni vozač koji ne poštuje elementarna pravila, kao što je brzina prilagođena uslovima vožnje, nedovoljan razmak između vozila, nepažljivo preticanje, krivci za nesreću su uvek ili neretko i umor i alkoholisanost vozača. Za sve je to opet kriv savetnik. Često jedini način koji bi prisilio vozača da vozač radi posao kako treba u skladu sa zakonom, bez ikakvih ograničenja za bezbednost okoline, jeste da se poštuju propisi i način prevoza opasnih stvari i drumska pratnja. Savetnik može tražiti da svako vozilo ima drumsku pratnju. U tom izveštaju savetnik može da napiše koliko je puta za koje potrebe tražio drumsku pratnju. Opasnost prilikom prevoza opasnih stvari putevima vreba i zbog lošeg stanja u kojem se nalaze naši putevi, o tome smo već govorili. Kada dodamo tome da je još oblik transporta putevima najskuplji u odnosu na železnički, recimo, teretni prevoz, trošak pogonske energije u drumskom prometu veći je možda čak i za devet puta. Da je udeo emisije štetnih sastojaka gotovo 100% veći u odnosu na železnički transport i da se zato železnički transport nameće kao najbolje i najsigurnije rešenje prilikom prevoza opasnih materija. Naše mišljenje iz SRS-a da bi promet opasnih stvari u budućnosti trebalo vršiti železničkim prevozom, a samo u posebnim slučajevima ako je to neophodno drumskim putevima. I zato treba savetnik, pošto je savetnik neograničen u količini železničkog prevoza, on mora podnositi izveštaj. To pokazuju sve statistike koje govore u prilog železničkom transportu kao sigurnijem, ekonomičnijem i čistijem načinu prevoza opasnih stvari, generalno i uopšte. Isto tako važno bi bilo da se ovoj vrsti transporta posveti veća pažnja prilikom polaganja vozačkih ispita, da sva ona lica koja polažu vozački ispit imaju posebnu kategoriju ponašanja prilikom uviđaja transportnog vozila sa opasnim materijama, da drži rastojanje, da nema preticanja, da mora da ga propusti kao vozilo sa pravom prvenstva prolaza, i to su osnovne potrebe koje mora da radi savetnik, ne vozač i poslodavac. Znate da je u današnjoj zemlji Srbiji poslodavac lider u svojoj firmi, on je vlasnik, i da ona narodna – veži konja gde ti gazda kaže, i tu mogućnost savetnika kada ne radi svoj posao kako treba dolazi do njegove zamene. Ako savetnik ima slobodne ruke da piše izveštaj Ministarstvu, da traži saglasnost i podnosi izveštaj za neke stvari mimo poslodavca, onda je mogućnost za povećanje bezbednosti kretanja opasnih materija našim putevima daleko bolja. Zato treba savetnik da podnosi izveštaj i zato treba da prihvatite ovaj amandman kolege Nikole Savića. Hvala.
Iskorišćeno je 4 minuta i 20 sekundi vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze su prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.)
Uvažene dame i gospodo narodni poslanici, transport opasnog tereta je veoma ozbiljno pitanje, važno pitanje. SRS je poklonila ovom problemu dužnu pažnju. To vidite iz amandmana koji smo podneli, a koje sada pokušavamo da objasnimo da bi, ono što Vlada nije odlučila da prihvati, ministar sada, koji je pretpostavljam snabdeven takvim ovlašćenjima, mogao to da uradi. Gospodine ministre, moram da vam iznesem svoju ličnu zahvalnost. Poznati ste kao čovek koji završi sve pre roka, ali ovaj predlog zakona niste uradili u roku kako bi eksperti EU mogli dati svoje mišljenje o ovom zakonu. Baš mi se to dopada i to ukazuje i na prirodu vašeg karaktera. Godine 2000. su još duboko u nama po pitanju naše čvrste želje da branimo svoju zemlju. Niste vi to uradili slučajno. Mislim da je to namerno, jer čuli ste malopre – Montgomeri, nije on bilo ko, on je ambasador jedne države, došao je ovde da napravi biznis, došao je ovde da napravi jednu stranku, a oni koji dođu kažu šta misle o takvim ljudima. Svaki onaj iz EU manje ili više ima slični stav i odnos prema Srbiji. Vi ste to shvatili, prepoznali i kažem vam – hvala. Ima jedna stvar gde biste mogli da se potrudite pa da ovaj zakon bude nešto bolje uređen. Podneo sam amandman na član 24. Predloga zakona o prevozu opasnih materija. Inače, ovaj zakon ima za cilj da jedan državni organ, Upravu za transport tereta, snabde državnim ovlašćenjima, mogućnostima, imperativom, prinudom da u toj oblasti uređuje određene odnose i da propiše svim učesnicima iz te oblasti kako moraju da se ponašaju. U obrazloženju za neprihvatanje mog amandmana ste rekli – predloženi amandman se ne prihvata iz razloga što je član 24. Predloga zakona takođe imperativna norma i obavezuje organizatora transporta na isti način kao i formulacija predloženog amandmana. U najširem smislu tumačenja zakona, svi zakona su imperativni i imaju imperativne norme, čak i oni koje građane Srbije snabdevaju određenim ovlašćenjima. Šta to znači, da za nekog drugog, bar organ državne uprave, stoji obaveza kako da se ponašaju prema građanima. Svaki organ, svaki zakon je imperativni zakon. Ovo što stoji u članu 24, veoma malo obavezuje učesnika na kojeg bi trebalo da se odnosi. Član 24. Predloga zakona glasi ovako – Organizator transporta izvršava sve obaveze pošiljaoca u smislu ovog zakona. Organizator transporta izvršava. Ova reč "izvršava" se nama nije dopala, nešto ne volimo izvršenja, nego iz razloga što nema dovoljno snage da obaveže onoga ko će se pojaviti kao učesnik u realizaciji, osmišljavanju i životnom otelotvorenju odredaba ovog zakona. Amandmanom smo predložili – organizator transporta je dužan. Znači, ne izvršava, nego je dužan da izvršava sve obaveze pošiljaoca u smislu ovog zakona, tačka. "Dužan". Ministre, ovo vam neće remetiti bilo kakvu vašu koncepciju i zamisao ovog zakona. Ništa nije jednostavnije nego doneti sada odluku, nakon što završim sa obrazlaganjem ovog amandmana i reći da je amandman prihvaćen. Ponekad obrazloženje može, dispozitiv nečega, potpuno da obesmisli i stavi van snage. Obrazloženje koje ste vi koristili prilikom potrebnih sredstava za izvršenje ovog zakona, rekli ste da nisu potrebna nikakva naknadna sredstva. To ne stoji i ne može da bude, pogotovo što ste rekli da je potrebno obezbediti 80 miliona dinara za izvršavanje odredaba ovog zakona, sa start, odnosno da bi se stvorili preduslovi, ili kasnije uslovi za rad Uprave za transport opasnog materijala. Znači, potrebna su sredstva. To sada nije toliko važno. Sada moram malo da se vratim na onaj amandman koji je kolega Nikola Savić podneo a vezano za sedište ove Uprave za transport opasnog tereta. Juče smo upravo i imali, da ne kažem, celodnevnu raspravu po tom pitanju. Danas u obrazloženju amandmana imamo jednu drugu stvar. To pokazuje na našu doslednost, a na nedoslednost Vlade. Najopasniji teret za građane države, gospodine ministre, jeste upravo ova Vlada, ne kažem da nema ministara koje bi trebalo izdvojiti. Trebalo bi, ako je ikako moguće, shodno tome primeniti odredbe ovoga zakona i izvesti Vladu kao najopasniji teret za građane Srbije, ostaviti ponekog ministra, ne bih se sada usudio da izdvajam, da ne napravim neku grešku. Ovoga sam se sada setio. Možda biste vi bili izdvojeni. Ovo ne govorim zato što ćete vi prihvatiti ovaj amandman, nego zato što se trudite u okviru vaših moći ponešto i da uradite. Ako vam ne bude teško da kada budete uzeli reč povodom ovog zakona, recite nam neku reč, kakva je situacija sa izvoženjem opasnog nuklearnog otpada iz Instituta "Vinča", dokle se tu stalo? Božidar Đelić ponekad uzme nekog učešća vezano za tu problematiku, a onda se povuče, ne govori o tome ništa. Ova država nema dovoljno sredstava da organizuje redovan popis koji je predviđen za sledeću godinu. To su saopštili i iz Republičkog zavoda za statistiku. Prošle godine smo doneli zakon kojim je tačno predviđeno, procentualno, koliko sredstava treba da bude izdvojeno za pripreme te aktivnosti zakonom obavezne. Ni jedan jedini dinar još nije izdvojen za to, a kamoli za nešto drugo. Kolega Stevanoviću, neka se ne nadaju ovo, malo osvrt na vaš jedan zaključak, neka se ne nadaju oni koji bi da izdaju, da će dobiti onih 10 miliona dinara. Ima i onih koji su spremni da to urade i besplatno. Oni su se nedavno promovisali i u jednom velikom objektu koji su građani pravili, verovatno, da bi mogli neke kulturne priredbe da organizuju tamo, a ne da bacamo prašinu građanima u oči i da dovodimo najveće neprijatelje srpskog naroda. Odnos srpskog naroda prema takvima su pokazali, ne znam kojeg je novembra bilo, u "Areni". Hvala.
Iskorišćeno vreme poslaničke grupe je četiri minuta i 50 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Da.)
Narodni poslanici, podneo sam još jedan amandman na predlog ovoga zakona koji danas razmatramo, zakon o transportu opasnog tereta, i to na 27. član ovoga zakona. Ovaj član 27. govori o merama koje treba preduzeti u slučaju nestanka opasnog tereta. Moram da kažem da je ovo veoma važno, veoma važan član i da ovo nije baš tako prosto, kao što ovde u zakonu stoji. Mene je baš iznenadila činjenica što Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Postoji više razloga, postoji više načina na koji može nestati opasan teret. Sada neću nabrajati sve te mogućnosti, to može biti krađa itd, ali zakon kaže da treba preduzeti sve moguće mere da se opasan teret pronađe. To je u redu, s obzirom da se zaista radi o opasnom teretu. Ne sme se dozvoliti da se desi da je nestao teret i da nas baš briga. Posle izvesnog vremena, recimo, napravi se veliki problem od toga. Moramo biti svesni činjenice da nekada opasan teret može nestati na taj način da ga više nije moguće pronaći. Kako? Recimo, opasan teret nekada može da ispari u atmosferu. U tom slučaju, apsolutno je besmisleno da se pronalazi opasan teret, nemoguće ga je pronaći. Tada se samo konstatuje da je on nestao, i eventualno, preduzimaju se mere da bi se sanirale posledice, ukoliko je došlo do nekih posledica štetnih po životnu sredinu i okolinu u kojoj čovek živi. Mojim amandmanom sam tražio da se upravo ovo stavi u zakon. Međutim, kao što znate, Vlada je odbila ovaj amandman. U obrazloženju za odbijanje ovog amandmana se kaže, da se amandman odbija zbog toga što je on istovetan Predlogu zakona. Zaista neću ovde da čitam moj amandman i neću da čitam Predlog zakona, jer bi to zamaralo i narodne poslanike, a i da ne trošim vreme koje mi stoji na raspolaganju. Svi koji iole bace pogled na ove dve stvari, videće da apsolutno moje obrazloženje nije istovetno Predlogu zakona. Zato apelujem još jednom da se ovaj amandman prihvati.
Iskorišćeno vreme poslaničke grupe je 50 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 37. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Milan Avramović.
Kolega Mirović je podneo amandman na član 37. u kome traži da se stav 1. Predloga zakona promeni i glasi – učesnik u transportu opasnog tereta dužan je da u radni odnos, na poslovima u transportu opasnog tereta, prima samo osposobljena lica za taj posao. Tačno je da ovim predlogom zakona je omogućena uloga savetnika koji ima zadatak da osposobljava lice kako bi se smanjila mogućnost za nebezbednost, ali generalno ako bi učesnik u transportu opasnog tereta ili preduzeće primilo već lice koje ima odgovarajuće radno iskustvo, koje već ima sve potrebne ispite položene ili dozvole, ili bilo koju preporuku neke veće firme, koja je slučajno izašla iz tog obima posla, šteta je takvog čoveka ostaviti na ulici, dati mu da vozi neko drugo vozilo, pored posebne edukacije koju ima i ovim zakonom i prethodnim radnim iskustvom. Ako stavimo i preambulu, tačnije, ako stavimo akcenat na ovo "dužan je", onda obavezujemo poslodavca da to uradi. Onog ko je primio u radni odnos lice koje je kvalifikovano za ovaj posao, a u međuvremenu, pošto se ovde njegovo znanje obnavlja na dve godine, u roku od te dve godine njegovo znanje ne bude iskorišćeno ili ne bude na nivou na kom jeste savetnik, onda u smislu ovog zakona ima mogućnosti da to njegovo znanje podigne na određeni nivo. Zbog čega to kažem? Kažem zato što je procena da se godišnje u Srbiji proizvede oko 300 tona opasnog otpada. On se uglavnom izvozi u susedne zemlje. Tamo se spaljuje jer kod nas nema mogućnosti za takve stvari, kao što nema ni mogućnosti za trajno skladištenje takvih stvari, sada je to ministar Dulić nešto pokrenuo nekim kreditima, a da li će se to realizovati ostaje pitanje, kao ni deponije za opasni otpad. Zbog toga preduzeća koja imaju štetne hemikalije često ih odlažu u svom krugu nelegalno ili ih odvoze na deponiju, što predstavlja veliku opasnost. Jedna od osnovnih radnji u toku transportnog procesa sa opasnim teretom koja može da ima veliki uticaj za nastanak nezgode jeste taj ilegalni odvoz opasnih materija. Da bi taj ilegalni odvoz opasnih materija mogao da radi vozač mora da bude nestručno lice. Znači, stručno lice koje zna da od tačke A do tačke B opasni tovar mora da se na poseban način preveze, ne bi to nikada uradio. Zato ne možemo ni leći na ulogu savetnika u ovom predlogu zakona nego treba postaviti uslov da mora da se primi u radni odnos lice koje je osposobljeno za taj posao. Ovako ćemo primati ljude sa kategorijom za transportna velika vozila, za C i E, koji nemaju posebno položene ispite za opasne materije i onda će savetnik, ponavljam još jednom, po onoj narodnoj "veži konja gde ti gazda kaže", moći da edukuje one vozače koje je gazda predložio, bili oni sposobni za to ili ne. Osnovna zakonska osnova je ispunjena zato što je savetnik odradio svoj deo posla, a što nije uspeo u toj nameri ne znači da je bezbednost na zavidnom nivou. Zato treba prihvatiti ovaj amandman mog kolege Mirovića, iz prostog razloga bezbednosti i ljudi, i preduzetnika i samog vozača.
Tri minuta i 45 sekundi iskorišćeno je vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 37. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Zoran Krasić.
Ovim amandmanom SRS je tražila da se rok za proveru znanja tih lica koja su učesnici u prevozu opasnog tereta pomeri sa dve na tri godine. Vlada je to odbila jer ona kaže da moraju da se primenjuju međunarodni standardi. Sad smo praktično na terenu međunarodnih standarda. Kada bude Srbija ispunila sve međunarodne standarde, onda će neko da dođe u ovu zgradu, pa će da nam kaže da više Srbija ne postoji, jer pored glomazne Vlade imamo na stotine agencije, imamo duple lokalne samouprave, imamo svega i svačega, samo nemamo normalan život. Jeste da beše ovaj engleski ambasador pre neki dan u jednoj areni gde je bio skup neprijatelja Srbije, pa je tada rekao da je Srbija normalna evropska država. Ne znamo ni šta je normalno, ne znamo ni šta je to u Srbiji evropsko, a bogami, ne znamo ni da li je Srbija država. E, vidite, doduše, ima i jedan drugi ambasador koji je vlasnik nekih agencija, ali nije bitno to. Bitno je, gospodine Mrkonjiću, kakav je naš odnos prema nečemu što su međunarodni standardi. Ovim predlogom zakona u članu 2. ste vešto izbegli da opišete šta je to opasni teret, već ste rekli - ono što je propisano međunarodnim konvencijama. Međutim, opasni teret može da bude i opasna stvar. Opasni teret je ona supstanca, materija koja se prevozi, koja zbog svojih svojstava može da eksplodira, da pobije ljude, može da zarazi okolinu, može da zarazi ljude. To je tako široka definicija da na momente smatram da sve što se kreće kao opasna stvar, u zavisnosti od toga šta se nalazi u prevoznom sredstvu, može da bude pod odredbama ovog zakona. Naravno, nisu sporne cisterne sa naftom, benzinom, piralenom i drugim hemikalijama. Nije sporno kada su u pitanju eksploziv, naoružanje, nije sporno ni kada je u pitanju nuklearni otpad i tako nešto. Ali, znate, stičem utisak da je Beograd pod stalnom opsadom jer se stalno vozi neki opasni teret. Malo-malo, pa u kontra smeru prođu crne limuzine sa crveno-plavim svetlim. Ko je? Kažu – Šutanovac. Što ide u kontrasmeru? Kažu – opasan teret se vozi. Onda sa Dedinja ona radioaktivna grupa kada krene prema Pionirskom parku, znate, ona bulumenta od Kobri. Kaže – ide predsednik Republike, mora takvo obezbeđenje da bude. Kada bi takvo obezbeđenje bilo kada se stvarno prevozi opasan teret, mi bi bili daleko sigurnija država, kada bi bilo obezbeđenja vagona, a ne da nam se desi malo-malo iscurilo iz vagona. Zašto? Cisterna stara. Zašto mi nismo u situaciji, kao neki u inostranstvu, kada čuju da iz Francuske kreće radioaktivni nuklearni otpad prema istoku Nemačke, gde postoji, navodno, veliko skladište i postrojenja za neutralizaciju i uništavanje, pa onda celim putem ljudi protestuju jer zagađuje im se vazduh prolaskom jedne takve kompozicije. To kod nas može da tutnji nemilosrdno. Da ne beše one eksplozije u Paraćinu, napraviše Amerikanci vojnu bazu u centru Srbije. Kažu da su samo zbog one eksplozije i blizine autoputa morali da odlože onaj sporazum sa Vukom Draškovićem za još nekoliko godina. Gospodine Mrkonjiću, da li se sećate prve stvari koju je uradio Vlada Domazet, kao ministar nauke i tehnologije? Iskoristio je deset miliona dolara američkog kredita da se izveze nuklearni otpad iz Vinče, da bi se uništio tamo negde u Rusiji. Sećate se, bili ste poslanik, glasali ste za taj zakon, gde se daje ta pomoć. Kažu Amerikanci – moramo to da izvezemo iz Srbije jer bi Srbi mogli da naprave bombe sa osiromašenim uranijumom, iste onakve kao što su oni nas gađali ovde. Znači, oni mogu da gađaju, a mi ne možemo čak ni da pomislimo da napravimo to. Što reče bivši ministar Parivodić – država je suverena samo ukoliko ima atomsku bombu. Ukoliko nema atomsku bombu, ona nije suverena. Mi smo do 2000. godine bili tu negde otprilike da možemo da imamo atomsku bombu. Gospodine Mrkonjiću, sada vidite, da vas podsetim, postoji jedno pismo iz 2000. godine, napisao ga je Vili Vimer. On je tada bio potpredsednik Skupštine OEBS-a. U aprilu 2000. godine, gospodine Mrkonjiću, kada su ovi hteli da nas skidaju sa vlasti, ovi otporaši, Stejt dipartment i neki američki institut u Bratislavi su organizovali konferenciju o Balkanu i proširenju NATO pakta. Bili su Milan Pajević iz Srbije, Aleksandar Fatić, znate, onaj veliki, i Bratislav Grubačić, ovaj što javno radi za strance. Šta je tada odlučeno? Gospođo Čomić, obratite pažnju, doneta je odluka da se Srbija trajno isključi iz evropskog razvoja, što znači da Srbija nikada neće postati članica EU, htela to ona ili ne, misli se na Srbiju, i da se što pre izvrši međunarodno priznanje nezavisnosti Kosova i još dosta toga je odlučeno, ali je rečeno ovima koje su instalirali ovde da će u međuvremenu Srbija da se zamajava daljim integracijama, dajući joj da stalno ispunjava nemoguće uslove, kako bi se tako konstantno slabila i rasparčavala. Ovo drugo su sve varijante i varijacije sa promenjenim glumcima, likovima. Svi koji se iole ozbiljno bave politikom u Republici Srbiji ovo moraju da znaju. Ako ovo ne znaju, pravac kući, da ne rade ovaj posao. Građani Srbije, sada vam je jasna ova priča, međunarodni standardi, evropske integracije, evropska budućnost, to je sve nešto ružno, loše, protiv Republike Srbije i građana Republike Srbije. To je dobrim delom zahvaćeno i ovakvim predlogom zakona koji je neprimenljiv. Ovaj zakon ne može da se primeni onako kako je napisano. Ako bi neko hteo ozbiljno da primenjuje ovaj propis i šta je sve napisano ovde, nijedna cisterna kroz Srbiju ne bi mogla da prođe. Mora da se zamajava Srbija daljim integracijama i uslovima koji su nemogući, i to oni iz inostranstva vrlo dobro znaju, znaju svi koji su bili u Areni pre 15 dana, to je bio skup neprijatelja Srbije, oni bi čak i da hvataju, kao da je Mladić opasan teret. Ima mladića ovde u Beogradu, možete da ih hvatate za džabe, mislim privatno kada ih uhvatite vi koji ste bili u Areni. Znam da gospodin Mrkonjić deli moje mišljenje i ovu moju diskusiju ću da završim, gospodine Mrkonjiću, zbog vas pre roka.
Iskorišćeno šest minuta i 20 sekundi vremena poslaničke grupe. Na član 44. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.)
U obrazloženju razloga za donošenje ovog zakona, između ostalog, Vlada nam je rekla da su usvojene neke konvencije, neki sporazumi i da je sve to urađeno bez pravnog osnova u zemlji Srbiji. Kažete, kao posledica toga na osnovu odredaba važećih zakona i uredbe nije omogućena primena potvrđenih međunarodnih sporazuma, nije se mogao uspostaviti sistem ovlašćenja fizičkih i pravnih lica za obavljanje poslova u transportu opasnog tereta, nije se mogao uspostaviti nadzor nad primenom tih međunarodnih sporazuma, niti su se mogla kažnjavati pravna i fizička lica koja su kršila odredbe tih sporazuma. Ovo je zaista malo potpuno pogrešan red stvari da mi prihvatamo tamo nečije uslove i da onda konstatujemo da zapravo nije bilo pravnog osnova za tako nešto. Naravno, ne smemo da zaboravimo ni onaj čuveni sporazum koji je potpisao svojevremeno Vuk Drašković, na osnovu kojeg je zapravo priznata okupacija Srbije, jer je dozvoljeno NATO trupama da u svakom obliku i na svaki način i bez ikakve kontrole mogu da vršljaju po državi Srbije. Kada je u pitanju ovaj zakon o transportu opasnog tereta i ovaj član 44, na koji smo podneli amandman, moram da podsetim na nešto što se juče desilo sa jednim amandmanom, jer je sličnost velika, samo što je to juče bilo od strane predsedavajućeg parlamenta, a danas je od strane Vlade Republike Srbije. Juče je, naime, javnost Srbije bila obmanuta da su poslanici SRS podneli amandman na neki stav koji nije postojao u predlogu tog člana o čemu smo juče raspravljali. Naravno, ispostavilo se da to nije tačno, ali javnost nije obaveštena da to nije tačno i zato želim da iskoristim priliku i da samo podsetim, jer javnost zna da u ovoj sali ne postoji niko ko tako dobro poznaje Poslovnik kao poslanici SRS. To je sasvim sigurno nesporno. To što se vi smeškate, gospođo Čomić, to je vaša stvar, ali govorim da javnost zna i apsolutno je to tačno i juče smo vam dokazali da ste hteli da obmanete i narodne poslanike i da nas ubedite da smo mi podneli amandman… (Predsedavajuća: S obzirom na odlično poznavanje Poslovnika, da li biste bili dobri da se poštujući odredbe Poslovnika o tome da se govori o tački dnevnog reda vratite na tačku dnevnog reda, molim vas.) Gospođo Čomić, na početku ovog dela obrazloženja rekla sam da bih ovo obrazložila, da moram da napravim paralelu sa onim juče. Danas se radi o tome da Vlada pokušava da obmane javnost kao što ste vi juče i da javnosti objasni kako poslanici SRS ne poznaju Poslovnik. Mi još nismo ni dovoljno pametni da pročitamo i razumemo šta piše u nekom Vladinom predlogu. Kaže Vlada da se zakon, odnosno da se član 44. odnosi na vozila za transport opasnog tereta kojim upravlja vozač, pa su onda navedeni uslovi koje vozač mora da ispunjava, pa između ostalog kaže da je vozač upućen u svoje obaveze i zahteve posebnih uslova u transportu određenog opasnog tereta u skladu sa propisima iz člana 2. stav 2. tačka 1. ovog zakona i drugim propisima. Mi kažemo da ne treba da stoji da je vozač upućen u svoje obaveze, već da vozač mora dobro da poznaje posebne uslove koji moraju biti ispunjeni u transportu određenog opasnog tereta. Apsolutno smo sigurni da to tako treba da bude i apsolutno smo sigurni da nismo prepisali nešto što je Vlada napisala. Vlada u obrazloženju kaže da se – amandman ne prihvata iz razloga što je način vršenja, odnosno što tekst ovoga što smo mi predložili u amandmanu ima potpuno isto značenje kao i tekst člana 44. stav 1. tačka 3. Dakle, ako je isto da je neko upućen i da treba dobro da poznaje određene uslove, onda zaista ovde postoji jedan problem. Ne očekujemo da će Vlada prihvatiti ovaj amandman, da će to uraditi i resorni ministar i upravo ovo obrazloženje je bilo u cilju da se prihvati amandman, da apelujemo na skupštinsku većinu, tu je desetak poslanika, a ovi ostali ne znaju o čemu govorimo, ali ono zbog čega smo želeli da posebno obrazložimo ovaj amandman jeste zbog toga što pokušavate da obmanete građane, javnost Srbije kada su u pitanju amandmani koje podnose poslanici SRS, koji su uvek u skladu sa našim Poslovnikom.
Četiri minuta i 20 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Na član 46. amandman je podnela narodni poslanik Milorad Krstin. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama se nalazi jedan veoma bitan zakon o transportu opasnog tereta, u ime poslaničke grupe podneo sam amandman na član 46, a da bih bio jasniji, samo bih taj član 46. stav 2. pročitao, zbog čega tražim da se u članu 46. stav 2. briše. Stav 2. člana 46. kaže – ako policijski službenik u postupku vršenja kontrole učesnika u drumskom saobraćaju utvrdi nepravilnosti kod učesnika u transportu opasnog tereta koje bi mogle uticati na bezbednost ljudi, imovine, odnosno zaštitu životne sredine, dužan je da tog učesnika u transportu opasnog tereta isključi iz saobraćaja i o tome odmah obavesti Upravu. To se verovatno odnosi na tu upravu za transport opasnog tereta. Dao sam jedno obrazloženje i kažem da se brisanje stava traži zato što policijski službenik u vršenju kontrole učesnika u drumskom saobraćaju nije merodavan da utvrđuje da li neko vozilo može biti pretnja za bezbednost ljudi i životne sredine. Ovde se članovi 46, 47. i 48. bave prometom opasnih materija u drumskom saobraćaju. S obzirom da saobraćajni milicioner, kako mi volimo to da kažemo, pre nekih godinu dana je dobio nov zakon o bezbednosti saobraćaja, plašim se da taj zakon koji je dosta obiman, u više desetina članova koje sadrži taj zakon, da ne kažem i stotinak članova, dotični policijski službenik treba da zna napamet, a ako bismo ubacili i ovo da on vrši procenu i proceni da je to u pitanju, opasni materijal koji će ugroziti bezbednost ljudi, odnosno životnu sredinu, mislim da ćemo preterati s tim da ti ljudi moraju apsolutno biti kao kompjuteri koji u datom momentu moraju brzo da odreaguju. Što se tiče tog opasnog materijala, gospodine ministre, moram da kažem da je to veoma bitno, posebno za moju sredinu, a reč je o naseljenom mestu Lemani i Fabrike sintetičkog kaučuka, u koju svaki dan ulazi i izlazi dosta opasnih materija. Ne znam da li je dovoljan samo jedan policijski službenik da utvrdi da li su nepravilnosti u tom vozilu kod transporta ili bi to trebalo da urade stručna lica, kako su neke moje kolege, poslanici iz poslaničke grupe SRS, već obrazložile. Znači, insistiram da bi trebalo da se ipak ovaj moj amandman prihvati, a automatski time bi amandman i poboljšao tekst zakona.
Iskorišćen je jedan minut vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Da) Narodni poslanik Petar Jojić, pa narodni poslanik Milan Avramović.
Dame i gospodo, gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, ovo što je naglasio kolega Krstin je jedan od važnih činilaca, a to znači da policijski službenik ako isključi vozača koji transportuje opasan teret, a obavesti Upravu, postavlja se pitanje - šta će uprava u tom trenutku da učini i u kom roku da preduzme odgovarajuće mere, da bi se to vozilo uklonilo i na bezbedno mesto ostavilo kako ne bi prouzrokovalo neželjene posledice, pogotovo kod tečnog transporta koji je vrlo opasan. Želeo sam da iskoristim vaše prisustvo da skrenem pažnju i da vas upoznam da je Pančevo grad sa takvom industrijom koja predstavlja veoma opasne proizvode, a u prošlosti smo imali brojne incidente i nesreće na poslu, upravo zbog toga što se u tim fabrikama, pogotovo Petrohemija i Rafinerija, proizvode veoma opasne materije. U Petrohemiji, gospodine ministre, imate danas takav opasan otpad koji je lagerovan. Kada je ministar za zaštitu životne sredine, gospodin Dulić, dolazio pre dve godine, uverio se u to da se u krugu Petrohemije nalaze ogromne količine opasnog materijala, otpada štetnog po zdravlje, a istovremeno nije isključena zaista teška nesreća ili incident koji može prouzrokovati i štetne posledice po zdravlje Pančevaca. Pančevo je karakterističan grad koji se uklapa upravo po svojim proizvodima i otpremanjem proizvoda u skladu sa zakonom. Jedino vazdušnim saobraćajem opasne materije iz Pančeva se ne transportuju, one se transportuju i železnicom, i drumskim saobraćajem i vodenim saobraćajem. U prošlosti smo imali brojne incidente i žrtve. Zamolio bih vas i predložio bih vam da, s obzirom da se svakodnevno iz južne industrijske zone Petrohemije, koja ima sedam fabrika, gde se proizvodi najprljavija industrija, prljavija nego igde u Evropi, da vaše stručne službe i savetnici, nadzornici i inspektori izvrše obilazak južne industrijske zone, gde ćete se uveriti da je tamo zaista opasan materijal. Da nema kontrole pri transportu opasnih materija, tj. iz Rafinerije i Petrohemije, nema kontrole ni u železničkom, odnosno drumskom saobraćaju, da se u dovoljnoj kontroli utvrđuje ispravnost pre svega cisterni, kako u železnici, tako i u drumskom transportu. Još nešto, ako mi dozvolite gospodine ministre, zamolio bih vas u ime Pančevaca koji su zaista oštećeni utoliko što je ukinut Beovoz za Pančevo, umesto 19 polazaka, sada je to smanjeno na svega sedam-osam, a godišnje iz Pančeva radnici, studenti, đaci i ostali građani koristili su, milion i 300 građana je koristilo usluge prevoza Beovoza. Šta možete učiniti da se građanima Pančeva, koji su nezadovoljni, protestuju i očekuju od Vlade da ovo pitanje razreši, omogući da Beovoz, koji ide do Inđije, ide i do Pančeva? Pančevci bi bili veoma zahvalni i zadovoljni da im se omogući da koriste Beovoz, da on ima više polazaka. Bilo je 20 polazaka dnevno, a sada je to smanjeno. Pogledajte i sagledajte ovu situaciju, izvršite analizu i prikupite informacije. Drugo, da li gradska vlast Pančeva treba da učestvuje finansijski u pogledu obezbeđenja uslova da se ova trasa produži i da se poveća broj polazaka i odlazaka, kako bi građani Pančeva mogli da uživaju ista prava kao oni iz Inđije i ostalih delova oko Beograda? Hvala.
Iskorišćeno je pet minuta vremena poslaničke grupe. S obzirom da imamo priliku da svedočimo prolasku na galeriji, samo da obavestim Narodnu skupštinu i narodne poslanike da su na galeriji u hodu, u obilasku Narodne skupštine, stipendisti koordinacionog tela Vlade Republike Srbije za opštine Preševo, Bujanovac i Medveđa, koji su u poseti Narodnoj skupštini Republike Srbije. S obzirom na njihov veliki broj, poseta je dogovorena tako da samo obiđu sale i prostore Narodne skupštine. U svakom slučaju, i onima koji su sada na galeriji i svima drugima, dobrodošli u Narodnu skupštinu. Narodni poslanik Milan Avramović.
Bilo bi dobro da stalno imamo publiku kako bi ovakav tok sednice ostao trajno, obzirom da je drugačija situacija od strane predsedavajućeg u odnosu na to kad je nema, ali dobro.
Zamolila bih vas da vodite računa o poštovanju odredbi Poslovnika i da govorite o dnevnom redu. Ako imate bilo kakve primedbe na povredu Poslovnika učinjenu od strane predsedavajućeg, upućujem vas da imate pravo da se pozovete na član 103, da tražite reč da govorite o povredi Poslovnika. Inače, molim vas da ne kršite odredbe Poslovnika koje vas obavezuju da govorite o dnevnom redu.
To sam uradio, pa sam zaradio opomenu. Da vam ne bih davao pažnju, dakle, u članu 46. kolega Krstin je tražio da se briše stav 2. Iz kojih razloga? Kaže se – ako policijski službenik u postupku vršenja kontrole učesnika u drumskom saobraćaju itd. utvrdi nepravilnost, dužan je da ga isključi iz saobraćaja. Da ne čitam ceo stav. Moram vas podsetiti da je veća ugroženost bezbednosti takva ako vozilo sa opasnim teretom stoji na putu gde nije predviđeno da stoji i bude izloženo i saobraćajnim nezgodama i elementarnim nepogodama, pljački ili bilo kojoj drugoj vrsti ugrožavanja bezbednosti. Dakle, isključivanje iz saobraćaja onog trenutka kada se utvrdi nepravilnost koja nije precizirana u kom stepenu, po kom osnovu, vi imate u članu 80, a to ću vam posle obrazložiti, kao i moja koleginica Vjerica Radeta, gde se kaže da inspekcijski nadzor transporta opasnog tereta u drumskom saobraćaju sprovodi se metodom slučajnog izbora vozila. Dakle, ovde se radi o policajcu koji kontroliše rad, a ovde se radi o inspekcijskom nadzoru koji slučajno kontroliše ili uzorkom slučajne kontrole, ne redovne ili po potrebi, kao što smo mi napisali amandman, tačnije moj kolega. Šta je suština u ovom amandmanu? Suština je u tome da ne postoji stepen prekršaja, da se ovim isključivanjem iz saobraćaja može napraviti monopol, da vrsta materije koja se nalazi pod obeležjem - opasna materija, ne mora da bude do te mere opasna da bi ugrozila nastavak svoje putanje, da tehnički prijem tovarnog sanduka ili cisterne koji je urađen može da bude legalan, a da nakon toga bude nelegalno sproveden, a bilo koja saobraćajna nezgoda u kojoj se tehničkim prijemom nije to evidentiralo. Dakle, vozilo može biti havarisano samo po sebi iz nekih drugih razloga. To jedan saobraćajac ne može da utvrdi. Obaveštenjem o upravi pretpostavljamo da će se angažovati inspekcija koja radi na osnovu slučajnog uzorka, tako da isključenje nije baš dobro rešenje u svakom smislu reči, da na jedan polomljeni retrovizor isključite vozilo iz saobraćaja, iako se slažem s vama da on može da ugrožava bezbednost, ali ne u toj meri u kojoj bi ugrožavao ako ostane na licu mesta gde je isključen. Tako da mi nemamo mogućnosti za poseban parking za isključenje. Saobraćajne infrastrukture nam to ne dozvoljavaju, čak i na auto-putu određene parking staze su na određenoj udaljenosti jedna od druge, tako da veća je nebezbednost isključiti vozilo na licu mesta, nego ga skloniti gde je određeno mesto za tu vrstu tovara. Zbog toga ovaj amandman treba prihvatiti, nebitno što je predviđeno obrazloženjem da policijski službenik radi kontrolu, to nije sporno.
Iskorišćeno je dva minuta i 40 sekundi vremena poslaničke grupe. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 48. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Ovaj amandman su prihvatili i Vlada i Odbor za saobraćaj i veze. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 51. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Nikola Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam još jedan amandman na predlog ovog zakona koji danas razmatramo, Zakona o transportu opasnog tereta. Ovaj član 51. odnosi se na transport opasnog tereta u železničkom saobraćaju. U ovom članu se govori o savetnicima za transport opasnog tereta, ovog puta isključivo o savetnicima za železnički saobraćaj. Međutim, zakon ne predviđa koliki broj treba da bude tih savetnika. Pošto se radi o železničkom saobraćaju, smatram, tu je i ministar, da se tačno zna koliki je broj zaposlenih na železnici, koliki su kapaciteti učesnika u transportu opasnog tereta na železnici. Doduše, danas smo imali prilike da čitamo u novinama da je oko 500 ljudi već otišlo, uzelo otpremnine, ili u penziju, tako da negde oko 18.000, koliko mi se čini, ima zaposlenih. Pošto se radi o poznatom podatku, poznatom parametru, zato smatram da se može predvideti tačan broj savetnika. Svojim amandmanom sam tražio da to bude 10. Ne tvrdim da je taj broj 10, odnosno rekao sam najviše 10, ne tvrdim da je najprimereniji broj, ali ideja mog amandmana je bila ta da se, s obzirom da se radi o podacima koji su poznati, tačno može definisati broj savetnika. Ministar i njegovi saradnici će proceniti. Ovaj broj može biti i veći od 10, može biti i manji od 10. Ne mogu da tvrdim koliko je to, ali mogu da tvrdim da se to može tačno precizirati. Što se tiče ovog zakona koji danas razmatramo, materija koju tretira ovaj zakon do sada je bila razbacana kroz razne međunarodne sporazume, različite uredbe i kroz nekoliko drugih zakona. Mogu da se složim da je bilo neophodno da se ovo pretoči u jednu celinu, u jedan sasvim novi zakon, kao što je ovaj zakon o transportu opasnog tereta. Međutim, moram da kažem da je ovo jedan od najlošijih zakona, a to sam rekao, ako se sećate, gospodine Mrkonjiću, i u načelnoj raspravi i sada ponavljam da je ovo jedan od najlošijih zakona iz oblasti saobraćaja i transporta, koje smo do sada razmatrali, a bilo ih je mnogo. Ovaj zakon o transportu opasnog tereta se ne bavi suštinom transporta. Više se bavi administrativnim stvarima, pa se stiče utisak da je ovaj zakon donet zbog toga da bi se formirala uprava za transport opasnog tereta koja, kao što sam rekao kroz jedan od amandmana, ima neograničene nadležnosti i nikakvu odgovornost. Kada se malo udubimo više u suštinu i sadržinu ovog zakona, a ako ne bi slučajno znali njegov naslov, onda bismo mogli komotno zaključiti da se radi o jednoj obrazovnoj ustanovi, nekoj školi ili u najgorem slučaju o nekom institutu čija je osnovna delatnost edukacija. Videli smo da je uprava za transport opasnog tereta osnovna tema ovog zakona, ali se nigde ne govori ono što bi po meni bilo najvažnije za tu upravu, ko čini tu upravu, koliko će imati zaposlenih, kakva će biti kvalifikaciona njena struktura i slično, a uloga ove uprave toliko je prenaglašena, kao da se na našim drumovima transportuje polovina evropskog opasnog tereta. Izgleda da, ili možda nisam dobro shvatio sve ovo, možda je zakonodavac kada je ovo pisao imao to u vidu, ali nije popularno da se kaže da ogromna količina opasnog tereta se transportuje drumovima Srbije. Ova uprava za transport opasnog tereta je preglomazan organ. Mislim da kadrovi koji bi trebalo da rade u njoj, nisu na najbolji način sagledani ovim zakonom. Na jednom mestu se govori o ovlašćenom telu koje daje odobrenje za tip vozila za transport opasnog tereta, ali se nigde ne kaže kada i pod kojim uslovima to ovlašćeno telo daje, a kada uskraćuje odobrenje za transport opasnog tereta. Onda ispada to odobrenje zavisi od dobre volje onoga ko to odobrenje daje, od njegovog diskrecionog prava, da ne kažem nešto drugo. Znamo iz iskustva, a svedoci smo svakog dana u Parlamenti, da svi vaši zakoni koji donosite i usvajate ovde uglavnom su neprimenjivi, a ovaj zakon će biti sigurno neprimenjiv zbog mnogih manjkavosti i nedostataka koje ima. Kada se govori o proceni finansijskih sredstava, kaže se da iz budžeta Srbije nije potrebno izdvajati dodatna sredstva za popunjavanje radnih mesta, već samo treba izdvojiti 80 miliona dinara za materijalna sredstva za početak uprave za transport opasnog tereta. Ovde se vraćam na onaj prvi amandman koji sam imao, kada sam tražio da se sedište ove uprave za transport opasnog tereta iz Beograda preseli u Niš, jer ako već u Beogradu treba izdvojiti 80 miliona sredstava za početak rada ove uprave, siguran sam da dislociranje ove uprave, odnosno premeštanje ili postavljanje te uprave, pošto ona još nije zaživela, u Nišu bi koštalo duplo manje. Što se tiče popunjavanja novo otvorenih radnih mesta u ovoj upravi, kaže se da se za to neće primati novi radnici, nego će se vršiti preraspodela iz drugih državnih organa posle sprovedenog internog konkursa. Da vam verujem da ćete to tako uraditi, ali se predviđa jedna veoma važna činjenica, kada je ovo u pitanju. Ovde se radi o usko specijalizovanom poslu. Radi se o opasnom teretu. Ne može svako da se bavi ovom materijom. Može neko biti obrazovan i visoko obrazovan i diplomirani pravnik i doktor pravnih nauka ili neke druge struke i vrhunski stručnjak, intelektualac, i znalac, ali on nema nikakvih dodirnih tačaka sa transportom opasnog tereta, tako da čisto sumnjam da će ti ljudi koji budu višak, odnosno neraspoređeni u drugim državnim organima moći da odgovaraju poslovima koji se zahtevaju od uprave za transport opasnog tereta. Naprotiv, mislim da ogromna većina, a možda čak nijedan od tih koji budu višak, neće moći da odgovore ovim zahtevima. Praktično, ova konstatacija da neće biti potrebno primanje novih radnika ne stoji. Zbog toga smo intervenisali velikim brojem amandmana. Prihvatili ste dva amandmana, mada sam lično očekivao, gospodine Mrkonjiću da ćete usvojiti mnogo više, ali dobro, šta je tu je. Apelujem na vas da dobro razmislite još jednom o amandmanima koje je podnela SRS. Inače, zakon kao zakon je veoma loš i verujem da će se uskoro ovaj zakon ponovo naći na doradi i ako se to desi, onda ćete verovatno imati u vidu sve ovo što govorimo mi iz SRS.
Iskorišćeno je sedam minuta i 20 sekundi vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Srboljub Živanović.
Dame i gospodo poslanici, hteo sam da postavim jedno pitanje ministru za saobraćaj, gospodinu Mrkonjiću. Da li ste upoznati sa projektom "Vin", vezano za transport radioaktivnog otpada koji ovih dana odnosno do kraja godine mora da bude transportovan u zemlju porekla, Rusiju? Što se tiče ovog radioaktivnog otpada, vi dobro znate koliko je potrebna ta predostrožnost, odnosno koliko je potrebno praćenje, ne samo kroz Srbiju nego kroz druge zemlje u okruženju kroz koje treba da prođe ovaj opasan teret. Dobro znate da je 2002. godine 50 kg svežeg nuklearnog goriva, koji je takoreći bio bezopasan, imao je jednu ogromnu kontrolu i trebalo nazad da se vrati u zemlju porekla. Ako kažem da je bezopasan, to mogu da kažem sa sigurnošću. To znači da ga možete držati u ruci i neće biti opasan za zdravlje čoveka, dok je istrošeni radioaktivni otpad vrlo opasan. Potpredsednica Skupštine, pošto se smeje mom izlaganju rekavši da li je taj teret opasan ili ne, sa sigurnošću vam mogu reći da je bezopasan, ali je njegova vrednost bila ogromna, neograničena i najzad je vraćen u zemlju porekla, ali, nažalost, tadašnja Vlada nije imala sluha da bi zajedno sa tim gorivom mogla takođe isto da vrati ovaj radioaktivni istrošeni otpad, već sada država mora da se zaduži za 25 miliona dolara da bi mogla da se normalno uključi u transport ove opasne materije. Zato vas molim, da li ste vi kao ministar za saobraćaj uključeni i da li pratite ovo? Jer, mi iz Odbora za nauku i tehnološki razvoj, takoreći, svakih mesec dana zakazujemo Odbor da bismo mogli da pratimo u kakvom je stadijumu, da li su stigli ti kontejneri u koje treba upakovati ovaj radioaktivni otpad? Smatram da vi kao ministar za saobraćaj treba da budete upoznati s tim.
Iskorišćeno je dva minuta i 40 sekundi vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 55. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima poslanik Zoran Krasić.
Na član 55. stav 2. SRS je pokušala amandmanom da pomogne da se definiše šta bi to moglo da bude pojam "male količine opasnog tereta koji se prevozi skelom". Mi smo pokušali to da definišemo. Vi ste rekli da to nije dobro, da je definicija data u Evropskom sporazumu o međunarodnom transportu opasnog tereta unutrašnjim plovnim putevima ADN. Evo ga ADN – Ekonomska komisija za Evropu, Odbor za kopneni transport, Evropski sporazum o međunarodnom transportu opasnog tereta na unutrašnjim plovnim putevima ADN, završni akt, pa spisak skraćenica. Vidim da je Avramović ovo iz neke velike knjige kopirao. Svega ima ovde, ali ovi naši ljudi nisu mogli da pronađu kako je određen pojam "male količine opasnog tereta kad se prevozi skelom". To je na Južnoj Moravi, ono od Petlovca, ova skela, ili ova na Dunavu? Naravno, ništa nije sporno da na skeli ne smeju da budu putnici itd. kada se prevozi opasni teret. Valjda se to podrazumeva. Onda smo došli do zaključka da ako se u našem zakonu napiše to ili u objašnjenju nekih članova zakona navede da pojam malog opasnog tereta je definisan međunarodnim aktima, onda Dragojlo iz Petlovca mora na skeli da ima i međunarodni sporazum. On nema gde da vidi da li je to dva kilograma, pet, deset ili 15. Tu dolazimo do našeg problema koji je nastao 2006. godine. On je tada eskalirao, kada su neki koji su se potrudili da budu mnogo pametni zaključili da međunarodni standardi budu sastavni deo našeg pravnog poretka, bez obzira da li smo ih ratifikovali ili ih nismo ratifikovali. Ako smo ih ratifikovali, oni se direktno primenjuju i država nema obavezu da pojedine obaveze iz međunarodnih ugovora koje smo ratifikovali pretoči u svoj unutrašnji pravni poredak, pa da tek tako postanu nešto obavezno za naše građane. U izvedbi Vlade član 55. stav 2. bi glasio – mala količina, a kolika, videćemo. Gde da vidimo? Da odemo u Brisel da vidimo? Sada onaj Dragojlo ili sin Dragan iz Petlovca treba da ode u Brisel da pročačka međunarodni sporazum, pošto ako dođe do našeg ministarstva za spoljne poslove da pita – molim vas, dajte mi taj ratifikovani sporazum ili da tražite u biblioteci međunarodne ugovore ili da čita i onda bi prošao kao moj Avramović, fotokopirao knjigu od 900 i nešto strana i nije našao. Ne mogu sada lično vas da prozivam, gospodine Mrkonjiću, imate službu, imate ljude koji to znaju itd, međutim, kada već pričamo o tom međunarodnom standardu, gospodine Mrkonjiću, vi ste 2001. godine bili poslanik u Saveznoj skupštini, kada je DOS preuzeo vlast, da li se sećate nekog Saše Vitoševića u to vreme, bio je ministar poljoprivrede? Da li se sećate da je ovde bio veliki problem genetski modifikovane soje? Glavna na carini za kontrolu bila je Ivana Dulić Marković. Bilo je priče, ne može da bude bolje, ma što je slatko, prste da poližeš. Posle dve godine je donet zakon kojim je prihvaćen međunarodni standard da je to zabranjeno, a ove godine ste videli u Ratkovu, poljoprivredna inspekcija je poništila parcele gde je bila ta soja posađena. To je za televiziju, a u praksi, to je sve skupljeno i poslato "Viktoriji grup" da to sve stavi u evro-dizel, nije evro-dizel nego eko-dizel, bio-dizel. Da li vidite kako je to rastegljivo kod nas sa međunarodnim standardima, kao žvakaća guma, kada u usta stavite deset pakovanja pa se napravi velika količina, pa kada se otvori ovako se razvuče propis? Ako ga pustite, on se sklopi na onoliko koliko je potrebno za kažnjavanje, selektivno. Međunarodni standardi razvlače se ovako i sada imamo taj problem kako ovaj zakon da se primeni na skeli. Po meni je veliko pitanje da li uopšte skelom može da se vozi taj opasan teret? Naša realnost je da imamo skele i verovatno treba nešto malo tog opasnog tereta da se prebaci, jer sav opasan teret nije baš toliko opasan kao što pričamo, ima i koristan opasan teret. Doduše, još nisam primetio gde je pokazao neku veliku korist, ali verovatno ima, zato i postoji taj teret i ta vrsta opasnosti. Pokušali smo da kažemo – pet tona, to je nešto što može da stane na skelu. Vi ste rekli da ne može pet tona. To po međunarodnim standardima može da bude kolko kaže ADN. Ko ne veruje, neka pogleda ADN. Kad pogleda ADN – mućak. Zašto mućak? Evo da vam kažem sa čime kreće – evropski sporazum o međunarodnom transportu, pa onda faktor biokoncentrancije, pa biohemijska potreba, pa centralna komisija za plovidbu Rajnom, pa asocijacija za zbijene gasove, pa genetika, pa polihlorisani bio-fenili, pa eksploziv ekstremno neosetljiv itd. Sa vidite Dragojla kada dođe na skelu i dođe mu onaj Milašin, kako beše, zemljače, Milašin jeste, i sin Dragan i on kaže – molim te da vidimo ovaj ADS, ADN, da vidimo da li u tvojoj paklici cigareta postoji ovaj četvorocifreni broj za obeležavanje materija ili predmeta prema modul propis UN? Ovo Đelić ne bi mogao da prepozna. On ne bi mogao da primeni. Božidar Đelić, to je onaj što je poznat po tome - onaj ga častio da uzme jagnje, on mu uzeo šarplaninca. Nije znao razliku između šarplaninca i jagnjeta. Evo to su ti međunarodni standardi. Znam da je gospodin Mrkonjić čovek iz naroda, da i on se teško snalazi, ali zaskočili brate ovi eksperti oko njega, hoćemo u Evropu, pošto hoćemo u Evropu nema se izbora, mora se sve po šiframa, a da se nikako ne primeni. Gospodine Mrkonjiću, pretpostavljam da će da se vrlo brzo promeni ovo i da se ubaci evropski standard za skele, za vesla, vodotoke, uzvodno, nizvodno i po sajli. Mora posebna hidraulika, da kada padne ono dole da mogu kola da izađu da ne udare karteri dole itd. Trudim se da ovo malo smešno ispadne da bi bilo zanimljivo, da bi ljudi mogli da čuju, da se slatko nasmeju koliko su besmisleni ovi propisi Evropske unije. Pošto vidim da se spremate na repliku, da vam kažem gospođo Čomić da odavno imamo problem u Srbiji, odavno. Sada ću da ga definišem otprilike da bi bilo inspirativno, nego nema Milivojevića, on je moj stalni pacijent, mora neko drugi da se pojavi. Kažem zamislite da ambasador moj u vašoj zemlji sad pozove vašeg premijera pa ga pita da s njim ruča, pa ovaj bi mislio da je to neka šala, skrivena kamera. Da li vam je poznato to, gospođo Čomić? Jeste. Šta kaže ovaj davalac intervjua? Kaže ovako – jer da imamo ministre koji na takav poziv kažu hladno izvinite, nemam vremena za to, posle dva ili tri puta oni bi odustali. Ali, pošto imamo još uvek taj kompleks niže vrednosti, ja nemam, da se razumemo, mislim da i mi pomalo generišemo tu jednu nezdravu situaciju, da se o našoj zemlji mnogo više raspravlja u inostranstvu, nego što se raspravlja o sličnim zemljama kao što su Rumunija, Hrvatska, Grčka. Ne vidim zašto bi Srbija bila u drugačijem položaju nego te druge zemlje. Deset godina pričam ovo. Deset godina. Mrkonjiću zavedi red tamo u toj vladi. Rasteraj ove što idu na ručkove sa ambasadorima, pa kao rezervnu varijantu ih pozovu u Arenu. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, i ambasadori i ručkovi nemaju veze sa dnevnim redom.) Imaju veze sa ADN i sa skelama, gospođo, ne sa ovim skelama ovde oko zgrade. Gospođo Čomić, vi ste valjda jači za jedno iskustvo. Ja sam prvi pomenuo pitanje ovih loših portreta, čovek je podneo ostavku. Prvi sam postavio pitanje skela. Verovatno će još nešto izaći. Mnogo puta sam prvi put prvi pokrenuo nešto, pa ste se vi smeškali. Na kraju je potvrđena ona izreka – ko se poslednji smeje, najslađe se smeje. I ovo sam pre roka završio.
Osam minuta iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 69. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Popović. Reč ima narodni poslanik Zoran Popović.
Koliko vremena? (Predsedavajuća: Poslanička grupa ima sedam minuta i 30 sekundi. Ovlašćeni predstavnik tri minuta.) Smatram da je neophodno da Vlada prihvati ovaj amandman, jer se njime bitno popravlja i razjašnjava član 69. Predloga zakona. Vlada je propisala da pošiljalac opasnog tereta ima obavezu da stručno osposobi zaposlena lica koja transportuju opasan teret. Iz ovoga proizilazi da onaj ko šalje opasan teret ima obavezu da osposobi sva lica koja učestvuju u transportu opasnog tereta. To je apsurdno. Onaj ko šalje opasan teret može da bude odgovoran za njegov transport samo do trenutka dok taj teret ne preda nekom drugom ovlašćenom prevozniku opasnog tereta, koji će ga prevesti do krajnjeg odredišta. Na primer, postoji situacija kada se opasan teret prevozi i avionom. Ako ostane rešenje koje je predložila Vlada, onda onaj ko šalje opasan teret ima samo dve mogućnosti: prva mogućnost da obučava pilota aviokompanije koja će vršiti prevoz i druga mogućnost da sebi kupi avion, ili aviokompaniju i angažuje pilote, a onda ih obučava da budu stručni za prevoz opasnog tereta. I jedno i drugo rešenje je u velikoj zavadi sa zdravim razumom. Zbog toga predlažem gospodinu Mrkonjiću da pokaže minimum dobre volje i razumevanja i prihvati ovaj amandman koji sam podneo u ime Srpske radikalne stranke.
Da li još neko želi reč? Na član 74. amandman je podnela Vlada, a Odbor za saobraćaj i veze je prihvatio ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 75. amandman je podnela Vlada. Odbor za saobraćaj i veze je prihvatio i ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 80. amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanica Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, evo došli smo i do poslednjeg amandmana na ovaj zakon i uobičajeno je da se ovako sa par rečenica sumira šta je zapravo stav Srpske radikalne stranke, s obzirom da smo mi jedini amandmanima intervenisali na ovaj zakon i najkraće bi se moglo reći da je ovo loš zakon i da bi bilo najbolje da se povuče iz procedure, jer još uvek nije kasno za to i da se zaista donese zakon koji bi imao smisla i koji bi bio primenljiv. Čuli smo ovde argumente i zbog čega zakon nema smisla, čuli smo i argumente zbog čega je ovaj zakon neprimenljiv i verujte ovo je poprilično gubljenje vremena i nije prvi put. Naprotiv, vrlo često i sasvim sigurno više od dve trećine propisa koji se donose u ovom parlamentu su neprimenljivi i mi srpski radikali redovno skrećemo pažnju na to i to ne reda radi, nego vrlo argumentovano i vrlo konkretno, i predstavnici Vlade to ne žele da prihvate, predstavnici skupštinske većine takođe to ne žele da prihvate. I šta se dešava? I onda za mesec, dva ili najviše tri imamo izmene na dnevnom redu, izmene i dopune tog istog zakona, i opet imamo iste argumente i opet se troši isto vreme, isti period vremena i zapravo se vrtimo ukrug i to što predstavnici vladajuće većine vole da se hvale koliko je propisa, koliko je zakona doneto u ovom parlamentu i kada bi neko to ozbiljno analizirao, onda bi sasvim jasno bilo da mi zapravo nismo doneli ni jednu trećinu, odnosno da vi niste izglasali ni jednu trećinu od tih zakona, zato što jedan isti zakon menjate po nekoliko puta. Ovo govorim u kontekstu i ovog zakona, odnosno predloga i ovog amandmana, zato što bi bilo dobro da se prihvate amandmani Srpske radikalne stranke, pa da se koliko-toliko ovaj zakon privede u neke normalne okvire i bar, ako ništa drugo, da bude primenljiv. Šta znači ovaj član 80. na koji je podnet amandman? On je jedan od članova iz glave 10. koji govori o inspekcijskom nadzoru nad primenom ovog zakona. Vi onda imate u članu 80. stavu 1, na koji smo amandmanski intervenisali, takvu mogućnost zloupotrebe da je to prosto neverovatno. Neverovatno je da skupštinska većina zakon donosi na taj način da otvara široka vrata zloupotrebe u primeni ovog zakona. Zakon bi trebalo valjda da se donosi sa suprotnim namerama, da primenom zakona se maksimalno spreči zloupotreba. Zašto tvrdimo da je to ovako? Zato što član 80. u stavu 1. kaže da se inspekcijski nadzor transporta opasnog tereta u drumskom saobraćaju sprovodi metodom slučajnog izbora vozila. Mi mislimo da treba da stoji da se inspekcijski nadzor transporta opasnog tereta u drumskom saobraćaju sprovodi prema potrebi, vodeći računa da se nadzorom obuhvate sve vrste opasnih tereta koje se prevoze našim putevima. Ovo je apsolutno preciznije, apsolutno svrsishodnije. Ako mi ostavimo mogućnost da se ova kontrola sprovodi metodom slučajnog izbora vozila, a poučeni iskustvom, ne samo u ovoj oblasti, nego nažalost u svim oblastima i u svim delovima društva u našoj državi, takva je korumpiranost i toliko je kriminala da to ozbiljnog čoveka zastrašuje. Mi sada ostavljamo mogućnost nekim inspektorima da oni biraju. To što će to biti slučajan uzorak, to niko ozbiljan u to ne veruje. Nego će na osnovu ovog člana i ovog stava zakona lepo da se dogovore sa onim ko vrši transport opasnog tereta. Naravno, na taj način će se stvoriti monopol, kao jedna od opasnih tvorevina i tekovina, nažalost, u ovih 10 godina koliko je DOS na vlasti u Srbiji i ne samo u ovoj oblasti, nego gde god krenete susrećemo se sa monopolom. Džabe nam antimonopolske komisije, džabe nam razna kojekakva regulatorna tzv. nezavisna tela. Svaki dan se susrećemo da nijedno od tih tela, zapravo, nije nezavisno. Dakle, inspektori će da se narodski rečeno udiluju sa tim prevoznicima opasnog tereta i kontrolisaće nekoga gde nemaju nikakav interes, a onoga gde imaju interes i gde će da, naravno, naprave neku finansijsku transakciju taj će da radi šta god hoće na našim putevima. Vlada pošto nije imala nijedan ozbiljan argument da zameri ovom amandmanu, jer priznaćete gospodine Mrkonjiću da je amandman izuzetno smislen, da zaista poboljšava tekst zakona i da bi mnogo značilo u primeni zakona kada biste ovaj amandman prihvatili. Pošto Vlada nije bila za to raspoložena, onda ona kaže da se amandman ne prihvata iz razloga što je način vršenja inspekcijskog nadzora koji je propisan u ovom članu i ovom stavu utvrđen uputstvom saveta ministara, tamo neki broj, jedinstvenim procedurama za provere prilikom transporta opasnog tereta u drumskom saobraćaju. Opet imamo istu priču, opet imamo primenu nekih propisa koji možda negde postoje, a možda i ne postoje, ali se zaboravlja, Vlada Republike Srbije zaboravlja da je ona Vlada Republike Srbije, da mi donosimo propise za Republiku Srbiju. Nažalost, u Republici Srbiji je korupcija na svim nivoima vlasti, na visokom nivou. Vlada Republike Srbije i skupštinska većina u ovom parlamentu mora da učini sve da dobrim propisima spreči, da svede na minimum, ili da ne kažem da potpuno uništi korupciju u društvu. Nažalost, nije namera Vlade da to učini. Nije namera režima Borisa Tadića da se ozbiljno suprotstavi korupciji. On to koristi tako, s vremena na vreme, kao da se reklamira na svim medijima, pa zapreti prstom – videćete vi Boga svoga. Sada ću ja ozbiljno da se počnem suprotstavljati korupciji. To traje samo koliko i taj prilog u nekom od TV dnevnika. Od borbe sa korupcijom i sa kriminalom u državi Srbiji nema ništa. Pošto ste vi, gospodine Mrkonjiću, jedan od ministara za koga smo uvereni da jeste spreman da se bori i da se izbori sa korupcijom i sa kriminalom, prihvatite ovaj amandman, pa ćete biti sigurni da bar u ovoj oblasti koja jeste u vašoj nadležnosti, neće ili će barem biti maksimalno onemogućena korupcija, kriminal, stvaranje monopola, zloupotreba inspekcijskog nadzora. Nije svrha i nije smisao inspekcijskog nadzora da inspektor može da radi šta hoće i da kontroliše koga hoće. Svrha inspekcijskog nadzora, ne samo kada je u pitanju ovaj zakon, nego uopšte, jeste da inspektor svoju nadležnost ima apsolutno i precizno utvrđenu zakonom i da inspektor samo sprovodi zakon, da nema mogućnosti da inspektor bira – ovo bih, ovo ne bih, ovo hoću, ovo neću, ovaj mi je platio, ovaj mi nije platio. Prihvatite ovaj amandman i koliko toliko će ovaj zakon biti bolji od onog njegovog izvornog teksta, iako tvrdimo i ponavljamo više puta danas, idealno bi bilo i najbolje bi bilo da se ovaj zakon povuče iz procedure, da se ovakav ne usvoji, jer ovo je loš zakon, a materija koju reguliše je veoma ozbiljna. Transport opasnog tereta je nešto što može da ima i te kako teške posledice po građane Srbije. Imali smo dosta primera u prošlosti i u skorijoj prošlosti sa akcidentima koji se, maltene, svakodnevno dešavaju, a primenom… (Predsedavajuća: Narodna poslanice, vreme koje je na raspolaganju je iskorišćeno.) Hvala. Samo da završim. Dozvolite mi rečenicu. Primenom ovog zakona, to neće biti sprečeno, nego naprotiv biće još više takvih problema.
Pre nego što zaključim pretres, pitam da li želi neko reč ko nije iskoristio svoje pravo ili ima vreme na raspolaganju? (Da.) Narodni poslanik Nikola Savić se javio kao ovlašćeni predstavnik, imate tri minuta.
U okviru ovo malo vremena koje mi je ostalo kao ovlašćenom predstavniku SRS po ovom zakonu, da polako stavimo tačku na diskusiju o ovom zakonu. Još jednom ću ponoviti da se radi o jednom veoma važnom i izuzetno važnom zakonu. Svaki propust u ovoj oblasti može izazvati nesagledive posledice. Te posledice pogotovo mogu biti velike, jer smo svedoci razvoja nauke i tehnike i sa razvojem nauke i tehnike, mogućnost pojave incidenata, odnosno akcidenata, kako se to sada savremeno kaže, rapidno raste. Ilustrovaću samo jednim primerom. Recimo, od svih incidenata koji su se desili u 20. veku, jedna trećina tih incidenata se desila u poslednjoj deceniji 20. veka. Zaista nemam podatke za ovih 10 godina 21. veka, ali verujem da je tih akcidenata sve više i više. Naravno, sa njihovom pojavom je sve veća i veća materijalna šteta. Recimo, u SAD u 20. veku je ukupna šteta od ovakvih incidenata iznosila 38 milijardi. Od toga, gotovo polovina se desila samo u zadnjoj deceniji 20. veka. Samo ovi pokazatelji, pošto nemam vremena i neću više, govore da ne treba olako prelaziti preko svega ovoga. Nažalost, videli smo ovde u diskusijama svih mojih kolega da je ovo jedan nepripremljen i jedan loš zakon. Ovo pogotovo možemo videti ako pogledamo aneks ovog zakona. To je izjava o usklađenosti sa propisima EU. Kada to pogledamo, možemo zaključiti da gotovo ništa nije usklađeno. Imali smo sasvim dovoljno vremena da barem neke stvari koje je bilo moguće uskladiti, da se usklade. Rokovi za donošenje podzakonskih akata u okviru ovoga što razmatramo iznose od tri, odnosno šest meseci. Rok koji je predviđen za postizanje usklađenosti sa EU je 2012. godina. Imajući u vidu kako i na koji način funkcioniše ova Vlada, čisto sumnjam, a i iskustvo mi govori na osnovu svega sličnog da niti će se ispoštovati rokovi za donošenje podzakonskih akata, niti će se ispuniti rokovi za usklađivanje naših propisa sa propisima EU. Hvala.
Reč ima ministar Milutin Mrkonjić.
Poštovana predsedavajuća, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, kao i uvek, opet mi je čast da učestvujem u radu parlamenta, posebno kada se donosi jedan ovako važan zakon kao što je ovaj. Odmah da se izvinim gospođi Branki Karavidić. Prošli put kada sam bio ovde samo nju nisam spomenuo u odgovorima na pitanja poslanika, a ona je dala punu podršku tom zakonu i ja joj se zahvaljujem. Dakle, da skinem odmah sa dnevnog reda ono što je ključno bilo u ovim diskusijama narodnih poslanika. Opasni teret, mislim da je gospodin Živanović bio zadnji koji je o tome govorio, u petak u dva sata kreće iz Vinče kompletan transport od 32 kontejnera sa svom pratećom opremom i vozilima. MUP obezbeđuje ceo transport potpunim isključenjem drugog vida saobraćaja do Azotare Subotica, odnosno do Naumovićeva. MUP određuje lokaciju pretovara u Azotari. Železnički transport kreće u subotu u šest ujutru. Iz Azotare izlazi i iz Srbije bez zadržavanja i preko Mađarske i Slovenije dolazi do luke Kopar. Dakle, za 60 sati od početka transporta iz Vinče, kontejneri moraju biti na brodu u Kopru. Što se tiče drugog važnog pitanja koje su poslanici postavili, znam strah i bojazan od formiranja novih agencija i s tim se slažem. Ne slažem se s tim da otpuštam ljude, ali sigurno je da nove ljude u prvom naletu nećemo primati. Ovde je sistematizacija uprave kako ona izgleda. Sve kadrove koji su potrebni u prvoj fazi mi već imamo i mogu da garantujem svojim autoritetom da novi ljudi u prvoj fazi neće biti primljeni, s tim što će, ovo su odgovori svim poslanicima, a posebno gospodinu Saviću, odsek biti i u Novom Sadu, odsek Užice biti u Užicu i biće odsek u Nišu. Tako je koncipirana uprava. Od toga, ono što je za nas najvažnije, to je ova prva leva strana, to su inspektorati, gde planiramo u drumskom saobraćaju 16 inspektora, mi ih sada imamo već, u železničkom saobraćaju šest, u vodnom saobraćaju šest i u vazdušnom saobraćaju dva. Od ostalih činovnika, tako da kažem, samo se planira četiri. To je koncepcija uprave i molim da u to verujete. Idem redom. Usvojena su dva amandmana - gospodina Gorana Mihajlovića, zahvaljujem mu se, i gospodina Vitomira Plužarevića, i njemu se zahvaljujem. Danas, posle ove diskusije, da idemo odmah na jedinu damu koja je ovde među nama diskutovala, gospođu Vjericu Radetu, predložiću još tri ili četiri amandmana Vladi da ih usvoji, naravno, po mogućnosti procedure kakva sledi. Hoću odmah da kažem gospođi Radeti, to je ovaj njen amandman na član 44. stav 1, to je usvojeno. Što se tiče ovog drugog amandmana koji je ona podnela, moram da kažem, nažalost, inspekcijski nadzor, gospođo Radeta, vrši se u skladu sa direktivom, niste se setili broja, to je broj 95/50 Evropske komisije. Što se tiče još jednog ili dva amandmana koja možemo da usvojimo, to je amandman gospodina Nikole Savića na član 12. i to bi bio amandman opet gospodina Nikole Savića na član 27. Dakle, od 19 pet. Sada idem na komentar kratak, da vas ne zadržavam, gospoda Marić i Avramović su govorili više o NATO sporazumu i o tim problemima. (Predsedavajuća: Ministre, izvinite što vas prekidam, ostajete uključeni, samo stenograma radi, molila bih vas da, po Poslovniku, jasno kažete da li u ime Vlade prihvatate amandmane na članove 44, 12. i 27. Molila bih vas da vi to kažete.) Da. Pored već prihvaćenih amandmana, prihvatam još tri amandmana: gospodina Nikole Savića na član 12, gospodina Nikole Savića na član 27. i gospođe Vjerice Radete na član 44. Odgovaram gospodi Mariću i Avramoviću, sporazum sa NATO je potpisan 2005. godine, vi ste to lepo rekli, ali član 2. i stav 4. definiše obavezu da ministar odbrane i ministar za infrastrukturu donesu pravilnik koji bliže uređuje transport, a to se odnosi i na NATO snage. Dakle, mi uz to moramo napraviti još jedan dokument. Gospodin Munjić, član 8. stav 2; za naknadu štete, gospodine Munjiću, nadležan je Zakon o obligacijama. Nažalost, tu ne možemo nešto da menjamo. Gospodine Nikola Saviću, na član 9. stav 2, sistematizacijom, već sam odgovorio na to pitanje, predviđeno je da pored Beograda budu Niš, Užice i Novi Sad, kao centri za regionalnu kontrolu transporta. Gospodin Nikola Savić, takođe, član 22. Vlada propisuje način, gospodine Saviću, na koji se definiše pitanje ispitnih komisija i angažovanje stručnjaka za te komisije. Gospodin Radiša Ilić, član 22. stav 2, definiše se sadržaj programa koji uključuje ispitna pitanja, takođe, isto Vlada. Član 12. gospodina Savića je prihvaćen. Član 19. stav 1, gospodin Savić, savetnik za bezbednost je zaposleno lice i zbog toga poslodavac, dakle, učesnik u transportu opasnog tereta podnosi izveštaj njemu, a ne savetnik za bezbednost. On radi kod onoga ko ga zapošljava. Za Vinču sam gospodinu Periću već odgovorio. Zahvaljujem se na lepim rečima koje mi je uputio, ali kao ministar sam podložan svakoj kritici i sa posebnim poštovanjem prihvatam kritiku narodnih poslanika. Gospodin Dejan Mirović, član 37. stav 1, osposobljavanje kadrova definisano je u skladu sa članom 2. stav 2. ovog zakona. Zoran Krasić, u svom nadahnutom govoru, nažalost, nije tu u sali, i skela je prevozno sredstvo i mi moramo i to da uklopimo u ovaj naš zakon. Što se tiče školovanja, u okviru školovanja mi možemo govoriti samo o dve godine, nikako o tri koje vi predlažete. Dakle, mora školovanje da traje kraće. Milorad Krstin, član 46. stav 2, policijski službenik vrši kontrolu po propisu iz člana 6. stav 2, gde je definisana procedura i tačno šta gleda pri kontroli. Gospodinu Petru Jojiću odgovor – Beovoz, to mi je uvek najdraže pitanje, ni on nije u sali, Beovoz jeste projektovan i građen da opslužuje građane Beograda i okoline. Naravno, skraćenje broja vozova govori samo o tome da još nismo završili ceo projekat pruge vezano za Pančevo. Upravo ruski kredit, koji se ovih dana ugovara i pregovara, tu prugu definiše kao jedan od projekata koji će se raditi. Nažalost, skraćenje broja vozova, do sada nisam sa tim bio upoznat, odmah ću danas intervenisati, to ne sme da bude na štetu ni građana Pančeva, ni građana Inđije ili Batajnice, dokle ide voz, oni moraju da budu isti, da imaju svi isti status. Naravno da Beovoz, ovakav kakav jeste, koristi svim građanima i zbog toga se zahvaljujem i na tom pitanju, ali će sigurno strukture u ministarstvu i gradu vrlo brzo naći za to rešenje. Da podsetim, novi red vožnje, gospodine Jojiću, stupa na snagu 15. decembra i siguran sam da će već u tom redu vožnje biti ugrađen i ovakav broj vozova, dakle, 20 vozova, kao što je bilo i do danas. Još jedanput da kažem, ovo možda nije tema, sigurno nije tema, ali na Koridoru 10, putnom, radovi idu po dinamici kako treba da idu. Mi smo danas napali 190. kilometar auto-puta, što smatram značajnim uspehom. Rade naša preduzeća i neka građani i poslanici ne brinu, sve će biti ispoštovano o rokovima. Još jedanput, zahvaljujem se svim poslanicima. Hvala najlepše.
Osam minuta i 15 sekundi ministar je iskoristio od vremena koje je na raspolaganju ovlašćenom predstavniku predlagača. Da li se još neko javlja za reč ko nije iskoristio svoje pravo ili ima na raspolaganju vreme, pre nego što zaključim pretres? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Pre nego što odredim pauzu za današnji rad, na osnovu člana 90. stav 2. i člana 87, obaveštavam Narodnu skupštinu da ćemo danas raditi i posle 18.00 časova, da će današnja pauza biti određena do 14.45 časova, dakle, ne uobičajenih jedan sat, nego dva, iz razloga koji iziskuju primenu Poslovnika za popodnevni deo sednice. Popodnevni deo sednice je u 14.45 časova, otpočećemo raspravom u pojedinostima po 16. tački dnevnog reda. Hvala vam.
Nastavljamo rad. Prelazimo na 16. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O ZADUŽBINAMA I FONDACIJAMA (pojedinosti) Saglasno članu 90. stav 1. Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam, povodom pretresa u pojedinostima 16. tačke dnevnog reda, Predloga zakona o zadužbinama i fondacijama, pored predstavnika predlagača Nebojše Bradića, koji je odsutan, ovde nam je ministarka Verica Kalanović, pozvala da sednici prisustvuje i Snežana Stojanović Plavšić, državni sekretar u Ministarstvu kulture, Predrag Blagojević, sekretar Ministarstva kulture i Tatjana Bojić Jurić, šef odseka za pravne poslove u Ministarstvu kulture. Primili ste amandmane koji su na predlog zakona podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač, Arpad Fremond, Nataša Vučković, Vesna Marjanović, Nikola Žutić, Milica Vojić Marković, Aleksandra Janković, Milan Dimitrijević, Slađan Mijaljević, Zoran Kasalović, Radoslav Mojsilović, Nikola Lazić, Milisav Petronijević, Aleksandar Martinović, Milorad Buha, Zoran Krasić, Gordana Pop-Lazić, Saša Dujović, Donka Banović, Dragan Stevanović, Saša Milenić, Simo Vuković, Vjerica Radeta, Lidija Dimitrijević, Konstantin Arsenović, Suzana Grubješić, Munir Poturak, Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Ivan Knežević, Saša Maskimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Biljana Miladinović, Borisav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković i Dragan Čolić, kao i Odbor za kulturu i informisanje. Primili ste izveštaj Odbora za kulturu i informisanje i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pisanim putem amandmane su povukli narodni poslanici: Milan Dimitrijević i Nikola Lazić na član 2. stav 1. i na član 2. stav 2, koji su zajedno podneli 14. oktobra i ispravku tih amandmana koji su podneli 15. oktobra, Milisav Petronijević na član 3. stav 1. i 3, Saša Dujović na član 12. kojim se posle stava 3. dodaje stav 4, Konstantin Arsenović na čl. 24. i 25. i zajedno Nataša Vučković i Vesna Marjanović na član 25, 68. i 69. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na naslov Predloga zakona i sve članove u kojima se pojavljuje reč "fondacija" amandman je podneo narodni poslanik Nikola Žutić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Žutić, izvolite.
Gospođo ministre, dame i gospodo, u načelnoj raspravi istakao samo da ovakav predlog zakona nikako ne zaslužuje da bude usvojen u Narodnoj skupštini. Pa sam predložio u cilju popravljanja zakona brisanje reči "fondacija" u svim odredbama o fondacijama, što praktično znači odvajanje ustanove zadužbina od savremene ustanove fondacija, jer su to, sa gledišta srpske tradicije i istorije, nespojive pojave. U Vladinom obrazloženju navedeno je da se amandman na naslov ne prihvata ''iz razloga što nije celishodno razdvajanje pravne regulative, odnosno donošenje posebnih zakona kojim bi se uredile zadužbine, odnosno fondacije, imajući u vidu da je reč o srodnim pravnim institutima u čijoj je osnovi zajednica imovine radi ostvarivanja ciljeva". Međutim, u načelnoj raspravi konstatovao sam da je zadužbina srpska istorijska nacionalna i tradicionalna ustanova svetle tradicije, koja se ovakvim zakonom nastoji omalovažiti i poniziti spajanjem sa netradicionalnom profitabilnom ustanovom fondacija. Amandmanom na naslov Predloga zakona predložio sam, dakle, da zadužbine imaju svoj poseban zakon, dok fondacija s druge strane treba da bude pravno regulisana posebnim zakonom o fondacijama, prvenstveno zbog ograničavanja i kontrolisanja masovnog djelovanja stranih fondacija. Ne treba zaboraviti činjenicu da su strane fondacije, koje danas dominantno nastupaju u Srbiji, uglavnom neoliberalnog, anacionalnog ideološkog usmerenja. U Srbiji danas dominiraju upravo strane fondacije, koje, nažalost, svoju djelatnost usmjeravaju u obrnutom smjeru od djelatnosti zadužbine kao srpske tradicionalno-kulturne istorijske ustanove. Djelatnost stranih fondacija često je usmjerena u antisrpskom pravcu razbijanja tradicionalnog i istorijskog u srpskom narodu. Dalje, strane fondacije koje djeluju u Srbiji su ideološke fondacije, jer ih osnivaju i sponzorišu ideološke internacionale, liberalno-demokratska, socijal-demokratska, demohrišćanska i druge, koje u savremenom trenutku djeluju u pravcu dalje satanizacije i borbe protiv elementarnog opstanka srpskog naroda. S druge strane, da podsjetimo javnost da je u drugoj polovini 19. i prvoj polovini 20. veka srpska elita širila ideje zapadnog liberalizma na Balkan, pa su zbog takvog državnog usmjerenja pravoslavni Srbi ratovali za ostvarenje ciljeva zapadnih liberalnih demokratija, koje su u tim vremenima bila nacional-liberalne, dok danas od tih istih zemalja dobijamo etiketu regresivnog, remetilačkog, pa čak i krvoločnog, fašisoidnog naroda. Imao sam lično iskustvo učešća na dijalozima hrvatskih i srpskih povjesničara, istoričara u organizaciji liberalno-demokratske fondacije Fridrih Nauman Štiftung, i to u periodu 1999. do 2004. godine. Sam gospodin Fridrih Nauman, po kome fondacija nosi ime, u istoriji je poznat po svom odbojnom stavu prema srpskom narodu, pa je i sama njegova fondacija usmerena u pravcu nametanja srpske povijesne krivice za događanja u 20. vijeku, a naročito za događanja u poslednjim ratovima iz 90-tih godina. Dakle, Fondacija Fridrih Nauman Štiftung delovala je i deluje sa antisrpskih pozicija, naročito krivotvorenja istorije srpskog naroda i srpskih zemalja. Lično sam pozivan na dijaloge kao specijalan slučaj tzv. militantnog velikosrpskog povjesničara, pa sam takav tretman imao u našim povjesničarskim druženjima, čak sam i optužen da sam svojim knjigama izazvao rat na prostorima Srpske Krajine u Hrvatskoj, i to od hrvatskih kolega, bez obzira što je moja tadašnja prva knjiga nacionalno benigna o Sokolima objavljena tek 1991. godine. Ovo moje iskustvo vam navodim kao ilustraciju kakva antisrpska klima vlada u ovoj fondaciji. Sličnu ulogu kod sprovođenja procesa rekonsilijacije, kod tobožnjeg izmirenje kod jugobraće, imala je, a i danas ima i socijal-demokratska fondacija Fridrih Ebert Štiftung, preko koje sam svojevremeno nastupao na naučnim skupovima i u Albaniji. Od delatnosti poznatog antisrpskog američko-mađarskog sponzora Džordža Soroša ne treba mnogo govoriti. Srpskoj javnosti je previše poznat po svojim fondovima namenjenim za antisrpske potrebe. Neoliberalne fondacije finansiraju antisrpske naučne, kulturne i prosvetne projekte, kao na primer antisrpske udžbenike, kojima nameću nekakve modele tzv. društvene istorije. Zatim, nameću poslednjih godina istorijske čitanke za jugoistok Evrope u redakciji prof. dr Dubravke Stojanović, u kojima se iznosi apsurdna tvrdnja da ima više istorijskih istina. Moguće je da ima više tzv. ideoloških i političkih istina, ali se zaboravlja da može da postoji samo jedna istina, a to je egzaktna naučno-istoriografska istina. Treba pomenuti i djelovanje uticaja fondacije CDU konzervativnih demohrišćana Konrad Adenauer, koja u Srbiji radi na provođenju tzv. multikulturalnosti, smanjivanje tzv. demokratskih ljudskih prava većinskom srpskom narodu. Međutim, vođa CDU Merkelova danas odstupa od proklomovane multikulturalnosti u svojoj Nemačkoj i to otvorenim zalaganjem za njemačku državu njemačkog naroda. Po njoj su Nemci samo oni koji dobro govore nemački jezik, dakle, sledi čišćenje Nemačke od gastrabajtera, naročito onih muslimansko-turskog porijekla. S obzirom na negativno iskustvo sa radom stranih liberalnih i socijal-demokratskih fondacija u Srbiji, treba naročito biti oprezan sa odredbama članova ovog zakona koji propisuje rad stranih fondacija u Srbiji. Na kraju, ove primere sam vam naveo kao argument za moj amandman kako bi se sagledalo da zadužbina kao srpska tradicionalna i nacionalna ustanova srpskog naroda, čiji je rad od 1972. godine regulisan samo Zakonom o zadužbinama, nikako ne može biti regulisana istim zakonom kao fondacija.
Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Milica Vojić Marković. Izvinite, vi ste hteli po prethodnom amandmanu, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, govoriću kao ovlašćeni predstavnik SRS. Ono što je bitno za SRS u vezi ovog predloga zakona jeste da se zalažemo za odvajanje određenih kategorija, a one ne pripadaju ovom zakonu. Koje su to kategorije i koji su to propisi koji su definisani ovim predlogom zakona? Naime, zadužbine, kao što reče kolega Žutić, predstavljaju jednu istorijsku i kulturnu kategoriju u srpskom narodu koja je ukorenjena, ima svoje istorijsko izvorište i utočište i kao takva mora biti odvojeno tretirana od fondacije i fondova, koji su bili definisani zakonom koji je još važeći i koji će verovatno biti promenjen ovim predlogom zakona kada ga usvojite. Zalaganje SRS ide po više osnova, a ja ću ovde samo nabrojati neke. Prvo da, kao što sam rekao, zadužbina predstavlja tradiciju u srpskom narodu, a u odnosu na fondacije i fondove koji predstavljaju finansijsko-pravni pojam i kao takav ne bi smeo da se ugradi u odredbe ovog zakona. Međutim, opredeljenje zakonodavca, odnosno predlagača ovog zakona jeste da sve to udrobi u jedan zakon i onda dobijemo iskrivljenu sliku o stvarnom karakteru svega onoga što treba da definiše ovaj zakon. Ono što SRS takođe zamera predlagaču zakona jeste da nigde nije u ovom zakonu razdvojio javno pravni karakter zadužbine i fondacije ili da kažemo zadužbine, jer tu prevashodno ima prostora, ima mogućnosti, ili da vidimo gde je tu mesto i uloga države, a gde je to privatno-pravni karakter? Nažalost, to u ovom zakonu nije razdvojeno i to je greška zakonodavstva koju ćemo verovatno ispravljati za godinu dana sa nekim izmenama i dopunama itd. Da je sve ovo nakaradno govore i određeni podaci koje možemo naći u Zakonu o budžetu koji definiše mesto i poziciju finansiranja Ministarstva kulture, koje niti jednim slovom ni brojkom nije namenilo sredstva za očuvanje kulturne baštine, odnosno zadužbina i svega onoga što je vezano za zadužbinarstvo. Pored toga, bitno je naglasiti ovde ono što smeta SRS, to je da vi izbacujete fondove kao jednu pravnu kategoriju koja je bila predviđena starim zakonom. Tu nastaje jedna pravna praznina. Vi ovde tu pravnu prazninu niste obradili, znači, šta će se desiti sa fondovima u smislu pravnog karaktera te institucije. Po starom zakonu iz 1989. godine imali smo Zakon o zadužbinama, fondacijama i fondovima, a sada imamo samo zakon o zadužbinama i fondacijama. Šta se dešava sa fondovima? To govori o jednoj neozbiljnosti predlagača, koji je jednu čistu, jasnu kategoriju, pravno, ekonomski i finansijski uokvirenu, razobličio i ostavio je po strani. Toliko za početak. Hvala.
Gospođa Vojić Marković. Izvolite.
Član 2. u Predlogu zakona glasi – zadužbina u smislu ovog zakona jeste pravno lice bez članova. To je u stavu 1. I u stavu 2, takođe, fondacija u smislu ovog zakona jeste pravno lice bez članova. Amandman koji sam podnela u ime DSS jeste sledeći – posle reči "jeste pravno lice" brišu se reči "bez članova". To bi trebalo da bude mnogo širi pojam nego ono što ste vi ovde naveli kao pravno lice bez članova. Ono što je meni vrlo čudno jeste što izgleda da ovde kad se predstavlja neki zakon, naročito kad se radi o amandmanima, nikada nema resornog ministra i nikada nemamo sagovornike za taj zakon. Ne samo da mi je to čudno, to je i ovom prilikom isti slučaj, nego sad imam odgovor na ovaj amandman koji sam podnela, koji se takođe ne odnosi na moj amandman. Pazite šta ste vi meni napisali – amandman se ne prihvata iz razloga što za razliku od drugih pravnih lica, osnivači mogu da osnivačkim aktom upravljanje zadužbinom i njen rad povere upravnom odboru, odnosno da nemaju nikakav uticaj na rad. Šta sam vas pitala ovde, ne znam. Konkretan primer su zadužbine osnovane zaveštanjem. Naravno da smo mi imali u vidu da postoje zadužbine koje su osnovane zaveštanjem i da one ne moraju da imaju članove, ali kada vi napišete da je to pravno lice bez članova, to znači isključivo samo to. Kad napišete - pravno lice, onda to znači da može da ima članove i da ne mora da ih ima. Ali, vi ste napisali da su zadužbine isključivo one koje nemaju članove. Da li je to moguće? Prema tome, smatram da amandman koji sam podnela morate prihvatiti, jer on proširuje ovo što ste vi napisali. Ovako kako ste vi napisali zadužbine će biti isključivo bez članova.
Narodni poslanik Vesna Marjanović.
Čini mi se da je potrebno samo jedno kratko obrazloženje. I u raspravi i u načelu sam govorila o tome da, naravno uz puno uvažavanje moje koleginice Milice Vojić Marković, postoji nerazumevanje nekakvih pojmova i suština. Razlika između zadužbina i fondacija u odnosu na udruženje građana je upravo u tome. Dakle, udruženja građana se zasnivaju na članstvu i podrazumevaju članstvo, da bi postojala i funkcionisala kao organizacije, a kada su u pitanju zadužbine i fondacije, one se zasnivaju na sasvim drugim principima, na mogućnosti da ili neko svoje privatno bogatstvo uloži u javne svrhe sa vrlo preciznim ciljem ili da se prosto jedna grupa osnivača udruži takođe sa idejom da ostvari jedan opšti cilj. Upravo u tome jeste stvar, što se zadužbine i fondacije ne zasnivaju na članstvu, kao što je to slučaj sa udruženjima građana.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Kasalović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospođo Janković.
Moja koleginica Milica Vojić Marković malopre je rekla da ne razume baš obrazloženje koje je dobila za neprihvatanje amandmana. Ne razumem ni ja. Očekivala sam da će ovde sedeti ministar kulture, gospodin Bradić, pa da će, budući da ni on ni ja nismo stručnjaci, nismo pravnici, da će reditelj dati bolje objašnjenje psihologu, nego ministarka koja postaje kao multipraktik. Izvinite, ali vi ste stvarno tu po svakom pitanju. Ne znam da li vi možete da mi objasnite o čemu se zapravo ovde radi. Znači, suština amandmana koji sam podnela odnosila se na to da budući da kada govorimo o zadužbinarstvu je zapravo reč o filantropiji i reč o organizacijama koje nikako ne mogu da budu osnovane radi hemijskog čišćenja biografija nekakvih privatnih lica ili pravnih lica sa privatnim interesima, suština je bila da se prosto izbriše taj deo koji bi se odnosio na moguću privatnost i privatizovanje ovakvih zadužbina. Znači, pravljenje iz razloga koji svakako nisu čovekoljubljivi. Obrazloženje Vlade koje sam dobila stvarno uopšte ne razumem. Latinski sam učila u školi, ali mi ove pravne formulacije nisu jasne i baš bih volela da gospodin Bradić, sa rediteljskim iskustvom, jeste tu pa da mi to protumači na neki scenski prihvatljiv način. Obrazloženje kaže ovako – amandman se ne prihvata, jer mogućnost osnivanja zadužbine i u privatne svrhe, koju predviđaju odredbe člana 2. stav 1. Predloga zakona, predstavlja novinu u našem pravnom sistemu. Evo sad i objašnjenja zašto je to novina. Radi se o rešenju koje je usvojeno u većem broju zemalja EU (Nemačka, Austrija, Holandija, Belgija, Bugarska, Danska itd.) i koje se može braniti i in ekstenzo tumačenjem člana 1. Prvog protokola Evropske konvencije o ljudskim pravima, kojim se garantuje pravo na mirno uživanje vlasništva. Ne prepoznaje se nijedan razlog javnog interesa koji bi opravdao zabranu osnivanja zadužbina u privatne svrhe. Na drugoj strani, Predlog zakona sadrži niz ograničenja, kojim se sprečava eventualna zloupotreba (nisam videla kako) osnivanja i delovanja ovakvih zadužbina: zadužbina koja deluje u privatnom interesu ne uživa nikakve poreske olakšice; ne može neposredno obavljati privrednu delatnosti itd. Kaže ovako – još od rimskog prava pravi se razlika između udruženja kao zajednice lica-članova i zadužbine (i fondacije) kao zajednice imovine. Ova razlika ima svoje vrlo bitne pravne implikacije, posebno kada je reč o njihovoj upravljačkoj strukturi. Ovo obrazloženje napisano je u onom duhu hrvatskog novogovora – okolotrbušni pantolodržač. Šta je zapravo predlagač zakona hteo da kaže ne znam, ali ono što znam je da će korišćenje zadužbine u privatne svrhe i radi ostvarivanja zaista hemijskog čišćenja biografija biti nešto što je daleko izvan svake suštine srpskog zadužbinarstva. Znači, takve pojave srpskog zadužbinarstva ne poznajem.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? Gospođa Svetlana Stojanović ima reč. Izvolite.
Javljam se kao ovlašćeni predlagač. Kolega Milan Dimitrijević je podneo amandman otprilike iste sadržine, odnosno predlaže da se brišu reči "ili privatnog interesa". Osnivanje zadužbine radi ostvarenja privatnog interesa je zaista novina u našem pravnom sistemu. Predlagač tj. Vlada se poziva na uporednu praksu i navodi zemlje kao što su Nemačka, Austrija, Holandija, Belgija, Bugarska i Danska. Zaista ne znam kako izgledaju zakoni ovih zemalja i šta se uvođenjem ovog instituta u njihov pravni sistem želelo, ali ono što vidim da u našem zakonu o zadužbinama i fondacijama, zadužbine radi osnivanje privatnog interesa se pominju u članovima 2, 3, 8, 36. i 54. Iz ovih članova, zaista iskreno, nisam u stanju da dokučim kakvo bi to dobročinstvo moglo da bude, bilo koje činjenje u vlastitom interesu za školovanje vlastite dece, npr. zašto neko ko ima novca ne školuje svoju decu kao sav drugi svet. Predstavnik predlagača, koji je bio prisutan jutros na Odboru za kulturu koji smo održali, dao mi je objašnjenje da se zadužbine koje se osnivaju radi ostvarivanja privatnog interesa ne mogu koristiti ni poreske olakšice, niti mogu konkurisati za budžetska sredstva, kako sam pretpostavila u svom uvodnom izlaganju, u raspravi o zakonu u načelu, misleći da je to skrivena namera predlagača. Dalje obrazloženje predstavnika Vlade je glasilo – u članovima 7, 45. i 46. ova vrsta zadužbina, one koje rade za lični ili privatni interes, ne pominju se, nego samo one zadužbine čiji je cilj opšti interes. Pogledajte, uvodimo jedan novi institut u svoj pravni sistem i definišemo ga preko nepominjanja. Zašto ih uvodimo, i dalje ne znam, ali toliko nejasnoće ostavilo mi je prostora da sumnjam da su u pitanju neke potencijalne zloupotrebe.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Gospodin Žutić želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, zbog javnosti citiram prvi stav člana 2. Predloga zakona: ''Zadužbina, u smislu ovog zakona, jeste pravno lice bez članova kojem je osnivač namenio određenu imovinu radi dobročinog ostvarivanja opštekorisnog cilja ili privatnog interesa, odnosno cilja koji nije zabranjen Ustavom ili zakonom.'' Ovde je nešto neobično. Koristi se termin "dobročinog", valjda je pravilno reći dobročinstvo. Bar to bi trebalo ispraviti. Ako član 2. nosi naslov "Zadužbina i fondacija", logički zaključak je da treba formulisati definiciju zadužbine, a to Vladin predlog teksta ne čini. Međutim, amandmanom na član 2. SRS je predložila da se izvrši dopuna i jezička izmena prvog stava tog člana sledećom formulacijom: ''Zadužbina, odnosno zaklada je kulturno-istorijska i tradicionalna ustanova od izuzetnog nacionalno-humanitarnog značaja kojoj je osnivač namenio određenu imovinu radi ostvarivanja opštekorisnog cilja, odnosno cilja koji nije zabranjen Ustavom ili zakonom.'' Dopunom i izmenama prvog stava člana 2. ističe se istorijski i tradicionalni značaj srpskog zadužbinarstva u odnosu na pojam fondacije, koja pojmovno označava ustanovu stranog porijekla, karakterističnu, kao što sam rekao, za savremena evropska demokratska i liberalna društva. U svom obrazloženju Vlada je istakla da se ''amandman ne prihvata iz razloga što termin "kulturno-istorijska i tradicionalna ustanova" nema preciznu pravnu konotaciju, niti izražava suštinu instituta zadužbine. Naime, u našem pravnom sistemu termin "ustanova" se vezuje za poseban statusno-pravni oblik: javno-pravno lice kojem je povereno vršenje određenih javnih ovlašćenja, a ne na zadužbinu kao privatno pravno lice.'' Vladino obrazloženje za odbijanje ovog amandmana predstavlja pravni formalizam. Uglavnom se ne usvajaju argumenti SRS da zadužbina treba da bude kulturno-istorijska i tradicionalna ustanova. Inače, pojam ustanova za zadužbine, koji formalno-pravnom argumentacijom negirate, korišten je u svim zakonima Kraljevine Srbije i Kraljevine Jugoslavije, pa mislim da se savremena vlast treba više držati tradicionalizma, po ugledu na najtradicionalniji narod na svetu, Britance, odnosno Engleze. Sledeća primedba Vlade na amandman je da ova naša izmena sužava nadležnost fondacije samo na kulturno-istorijske i nacionalno-humanitarne svrhe. Međutim, mojom argumentacijom na sledeći član 3. videće se da SRS ne sužava ciljeve i zadatke zadužbine samo na prethodno navedeno, već i naučne, kulturne, prosvetne, socijalne, zdravstvene i druge ciljeve.
Potpredsednica Nataša Jovanović ima reč.
Gospođo predsedniče, gospođo ministar, ovaj amandman kolege Slađana Mijaljevića i ovo što je govorio profesor Žutić konkretno ću argumentovati jednim primerom, nažalost, tužne slike i ogledala našeg društva pod vašom vlašću. Žao mi je što ovde danas nije ministar kulture Nebojša Bradić, jer je on direktno odgovoran, zajedno sa premijerom države, kao i predsednikom Republike, što se najpoznatija kulturno-istorijska zdanja i zadužbine jednog perioda u našoj državi danas nalaze u ovako jadnom stanju. Pored svega onoga što smo govorili u načelnoj raspravi, kada smo vam nabrajali uništene ne samo spomenike kulture, već naše svetinje na okupiranom KiM, Staro zdanje u Aranđelovcu, u vašoj i mojoj Šumadiji, gospođo Đukić Dejanović, danas je jedno od najvećeg rugla ove vlasti i države Srbije. Zbog čega? Zbog toga što je propadanje Starog zdanja, koje je bilo simbol evropeizacije, kako vi to volite da kažete, Srbije, ali ne sada kada vam NATO i Brisel uspostavljaju direktive, kada vam dolaze Dežer i ostali, postrojavaju vas i ove nesrećnike, otpadnike iz SRS, već u vreme kada je knez Miloš Obrenović, koji je kao neko ko je osnivač grada Aranđelovca i poznatog mondenskog lečilišta u Evropi tog doba, napravio Staro zdanje, zamišljajući u to vreme, a to je davne 1865. godine, da tu bude Skupština Kneževine Srbije. Ali, kasnije kada je iz jednog kratkog perioda prestonice mog Kragujevca Skupština premeštena u Beograd, gde je i dan-danas, onda je Staro zdanje otvoreno kao balska dvorana, pre sveta kneževa sala za okupljanje državnika i diplomata, ne ovog vremena sada kada dolaze da vas ucenjuju, da vam govore da nedaleko od Starog zdanja u Aranđelovcu, u etno-selu Bajka jurite i dajete mito od 10 miliona evra slavnog srpskog generala, nego u periodu kada su svi poštovali Srbiju i srpski narod zbog toga što smo se najpre oslobodili 500 godina turskog ropstva, ali zato što smo herojski narod i zato što imamo naš ponos i naše dostojanstvo. Taj kulturno istorijski spomenik i zadužbina dinastije Obrenovića je danas opljačkan, ruiniran, a u kampanji pred lokalne izbore, u aprilu ove godine, Nebojša Bradić, ministar kulture se u više navrata slikao, čak i u jednom trenutku usred kampanje je došlo do požara u zgradi Starog zdanja, gde su zidovi vlažni, gde je srećom to kulturno-istorijsko blago, pre svega klavir na kojem su svirali poznati svetski majstori, pijanisti, prilikom balova i svečanosti koje je knez pravio tamo, kao i određene umetničke slike koje su uspeli ljudi tamo da spasu. A zbog čega? Pa zato što ste vi odgovorni, jer je i presudom, kao i posle Drugog svetskog rata, naravno, to su Broz i komunisti uradili, ali potvrđenom presudom Okružnog suda u Kragujevcu 2005. godine, Staro zdanje pripada Direkciji za imovinu Republike Srbije i pod direktnim je patronatom kao spomenik kulture, a nekada zadužbina Obrenovića, pod vlašću ove neodgovorne Republičke vlade. Zašto se to dešava? Zašto vama nije stalo do toga da čuvate ono što je naša tradicija, a što mi želimo drugačije, i gospodin Mijaljević upravo to predlaže amandmanom na član 2, da definišemo? Da vam to bude opomena zbog toga što su se svi ljudi, intelektualci iz te male sredine, ako tako možemo Aranđelovac da nazovemo, kao i svi ljudi koji su kulturni poslenici i istoričari, kao profesor Žutić i njegove kolege i mnogi drugi podigli, dali svoj glas i napravili jedan film koji je poslat i u Unesko, koji se zove "Spas ili SOS za Staro zdanje". Ali, kako se kampanja završila i izbori, ovi su tamo sa Canetovim parama vršljali sa pola miliona evra, isto obećavali kako će oni da rekonstruišu, ako dođu na vlast, Staro zdanje. Međutim, pare kriminalaca su potrošili, vlast nisu sastavili, ali vi koji jeste, vi ste dozvolili da sačekamo, na pragu je zima, iako je još uvek lepo vreme, ali svaki dan može da udari kijamet. Mladi gospodine koji sedite pored našeg državnog sekretara, a nekada naše koleginice, šta je vama smešno? Mislila sam da se to desilo prošlog puta kada ste bili da vam je takav dan, to je bilo pre 10 dana, da ste ustali tako odjutros i da vam je celog tog dana smešno, međutim ovo je simptomatično, vama je i danas sve smešno. Zaista ne znam šta je smešno u situaciji kada govorim o tome da je jedan simbol Srbije, simbol vremena u kome smo bili cenjeni i poštovani od čitave Evrope, za razliku od današnjeg dana, kada nam rasturaju državu, kada nam okupiraju južnu pokrajinu, kada nam uvode sve ono što narod ne može da podnese, vama je to smešno. Prošlog puta sam pokušala, verujte mi, toliko ste beznačajni u mom životu, neko mi je rekao kako se zovete i prezivate, ne znam kako vam je ime i prezime, ali lik sa smehom, to je neverovatno. Što se tiče ove ozbiljne teme i činjenice, pokušaću da vam predočim kako je stanje u Starom zdanju, taj čuveni dvorski luster koji postoji samo u toj zgradi, koji je od najsitnijih kristala napravljen, koji je okružen sa još četiri zaista prelepa lustera tog romantičarskog stila, kakva je i cela zgrada arhitekture tog vremena i čuvenog arhitekte češkog đaka, našeg porekla, koji je izvršio projekciju. Dakle, danas ni delova lustera nema. Ne možemo da napravimo. Ne možemo da vratimo ni preko 30 poznatih umetničkih slika koje su ukradene iz Starog zdanja, ali zato ste vi, gospodo iz vlasti, mogli od trenutka kada ste sastavili lokalnu vlast u Aranđelovcu do današnjeg dana da napravite čitav krov, a ne samo 25% krova, da zamenite stakla. Zašto je to problem, bar toga ima? Da vidite šta je sa stolarijom. Zašto je problem da imate jednog čuvara odnosno da postoji jedan čuvar koji će da čuva Staro zdanje. Ovo svoje izlaganje, mislim da sam jednim primerom tužnim, potkrepila ovaj izvanredni amandman koji je podneo kolega Mijaljević, da završim citatom književnika i magistra Ivana Zlatkovića, koji je u jednoj takvoj prilici, gde je apelovao, zajedno sa svojim kolegama i istoričarima, da se zaštiti Staro zdanje, rekao: "Svojim učešćem u ovoj akciji postajemo veliko duhovno bratstvo koje se ne miri sa smrću nečega što je vekovima živelo u srcu svih Aranđelovčana i svih ljudi koji su bar jednom prekoračili njegov prag". Mogu da kažem da sam ponosna na to što je jedna od prvih promocija knjige koja je simbol onoga za šta se borimo, i simbol postojanja naše stranke i života našeg utamničenog predsednika, i ideologiju srpskog nacionalizma promovisali upravo u zgradi Starog zdanja, kada je to još uvek bilo moguće. Ali, kako vreme prolazi sve manje sam uverena da će simbol Starog zdanja vas da probudi iz očiglednog sna u kome se nalazite i ne vidite da je kulturno, nacionalno i istorijsko blago budućnost naše dece i budućnost i simbol Srbije.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Radoslav Mojsilović. Da li neko želi reč? Reč ima gospodin Predrag Mijatović, po Poslovniku.
Ponovo bih reklamirao povredu Poslovnika, član 107. Ova šarmantna plavuša koja je govorila pre mene… Da, da, prepoznao sam se.
Molim vas da se umirite.
Molio bih vas, reč "otpadnik" u srpskom jeziku u takvoj konotaciji je pejorativna i dozvolili ste da se jedan takav termin koristi za 21 poslanika u ovoj skupštini i nekoliko desetina hiljada članova, koliko naša stranka ima. Mislim da je na taj način povređeno i dostojanstvo Skupštine i dostojanstvo 21 poslanika ovde, nazivajući ih pejorativnim imenom – otpadnik. Mogu da se složim, jesmo se podelili, SRS se podelila na dva dela, na veći i manji, ovaj kome mi pripadamo je veći, a onaj drugi je manji. Ne bih nazvao tim imenom, ali, molim vas, reč otpadnik u konotaciji koju je upotrebila plavuša pre mene je pejorativan.
Gospodine poslaniče, na veliko zadovoljstvo svih nas, organizovano vreme sukoba između bivših i sadašnjih radikala je daleko u ovom parlamentu od nas i ne bih ga aktuelizovala, tim pre što ste sami koristili u prenosnom smislu određene formulacije koje takođe ne idu u korist poslaničke grupe, niti možemo reći da je vaš način reklamiranja Poslovnika u skladu sa tendencijom da vodimo računa o dostojanstvu Skupštine. Gospodin Predrag Mijatović ima reč.
Ne znam zašto ste na ovaj način ovo objasnili. Nisam nikakav epitet dodao uz deskripciju plavuša i ne znam zašto ste to shvatili tako, ovde ima mnogo plavuša. Trenutno sam zaboravio kako se dotična dama zove, pa sam onda morao tako da kažem. Prema tome, nisam imao nameru da uvredim nijednu damu koja ima žutu kosu.
Molim vas, ponovo govorite isti sadržaj i molim vas da me ne dovodite u situaciju da izričem sankcije. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Žutić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Nikola Žutić.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandmanom na član 3. Predloga zakona predlažem da se posle reči "usmerene na promovisanje i zaštitu" dodaju reči "nacionalnih i tradicionalnih vrednosti srpskog naroda i građana Republike Srbije". Posle navedenih nacionalnih zadataka i aktivnosti normalno je da slede i druge aktivnosti nabrojane u Vladinom predlogu člana 3. Međutim, u Vladinom obrazloženju je navedeno da se amandman ne prihvata iz razloga što je navedeno već obuhvaćeno članom 3, kojim je utvrđeno da se ostvarivanje opštekorisnog cilja smatraju, pored nabrojanih, i druge aktivnosti kojima zadužbine i fondacije ostvaruju opštekorisne ciljeve odnosno interese. Zamolio bih gospodina ministra Bradića, kojeg nema, nažalost, da mi pronađe u prvom pasusu člana 3. formulaciju koju sam predložio da se ubaci na citirano mesto prvog pasusa. Inače, moja predložena varijanta amandmana je blaža varijanta, pa i ona nije prihvaćena od Vlade. Po meni, postojeća formulacija člana 3. Predloga zakona je jezički rogobatna, gramatički nepravilna, pojmovno neusklađena i nesistematična u pogledu isticanja u prvi plan nekih novih neistorijskih, sporednih ciljeva u odnosu na primarne srpske nacionalne i građanske ciljeve i evropske tradicionalne ciljeve, odnosno u odnosu na tradicionalne i nacionalne ciljeve većinskog državotvornog naroda. Zbog javnosti moram da citiram da su, prema Predlogu zakona, u članu 3. na prvom mestu kao opštekorisni ciljevi zadužbine, možete zamisliti, navedene aktivnosti usmerene na promovisanje i zaštitu ljudskih, građanskih i manjinskih prava, zatim promovisanje demokratskih vrednosti, evropskih integracija i nekakvog međunarodnog razumevanja, održivog razvoja, pa čak i regionalnog razvoja, to bih bolje nazvao – federalizacije Srbije, na kraju čak i ravnopravnosti polova. Tek posle ovih epohalnih ključnih aktivnosti za Vladu, koje su rezultat evropskog diktata, dolaze za njih sporedne aktivnosti, to je za pisce ovoga predloga zakona, kao što su unapređenje socijalne i zdravstvene zaštite, promovisanje kulture, pa tek onda na kraju i nauke, obrazovanja i umetnosti. Dakle, ovim mojim amandmanom na prvo mesto se stavlja formulacija o ključnoj aktivnosti zadužbina, očuvanje nacije i tradicije srpskog naroda, ali i građana Srbije. Zato sam na kraju u svom amandmanu na član 3. Predloga zakona na prvo mesto u aktivnosti zadužbine stavio promovisanje i zaštitu nacionalnih i tradicionalnih vrednosti srpskog naroda i građana Srbije, univerzalnih evropskih tradicionalnih i demokratskih vrednosti, promovisanje i popularizaciju nauke, prosvete, kulture itd.
Narodni poslanik Mirko Munjić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, evo i ovaj amandman profesora Žutića govori u prilog činjenice da je stav ove vlade prema svemu onome što je srpsko, što je nacionalno, što je tradicionalno, krajnje negativan. To je, po meni, osnovni razlog neprihvatanja ovog amandmana. U ovoj zemlji se, gospođo ministre, polako vremenom uspostavljaju neka nakaradna pravila, neka krajnje nakaradna merila vrednosti. Na primer, u ovoj zemlji uspostavlja se princip da je važniji zaštićeni svedok od jednog srpskog junaka. Uspostavlja se princip da su pare nekog kriminalca koji pokušava da opere svoju savest mnogo važnije od jedne zadužbine Ilije Kolarca ili nekog velikog srpskog zadužbinara. Nedavno je supruga jednog od najvećih kriminalaca na ovim prostorima na novinarsko pitanje odakle toliki novac, odakle toliki kapital, odgovorila pitanjem – a niste me pitali koliko smo para dali za crkve, za izgradnju crkava i obnovu manastira? To je ono o čemu mi pričamo. Ali, ima i svetliji primer. Za života, sada već upokojeni patrijarh srpski gospodin Pavle odbio je da primi novac jednog isto tako, kako ga vi nazivate, biznismena ili kontroverznog biznismena, mada imaju oni mnogo adekvatnije nazive, odbio je novac za dogradnju Hrama Svetog Save u Beogradu. Očuvanje nacionalnih i tradicionalnih vrednosti srpskog naroda i građana Republike Srbije, kako je to traženo ovim amandmanom, mora brinuti o dve osnovne stvari – o očuvanju srpskih tradicionalnih vrednosti i kulture, i drugo, o opštekorisnom interesu. Dakle, o interesu čitavog društva, a ne pojedinaca ili pojedinačnih grupa. Jer, to je u apsolutnom nesaglasju sa ciljem koji ovaj zakon treba da ima, dakle, koje fondacije i zadužbine treba da imaju. Svojevremeno je Džejms Vuzli kada je, u svojstvu bivšeg šefa CIA, a kasnije predsednika jedne američke fondacije, forsirao samo jednu grupu ljudi dajući im novac i finansirajući ih ovde u Srbiji, finansirao ih je parama američkih poreskih obveznika. Ali, to nikako nije moglo biti u cilju koji se traži ovim amandmanom, u cilju promovisanja i zaštite nacionalnih vrednosti srpskog naroda. Naprotiv, bilo je to u jednom jasnom i nedvosmislenom cilju, u cilju koji je postavila američka administracija. Dakle, finansirani su od Amerike da bi se ova država ekonomski porobila, da bi se dovela u totalnu ekonomsku i političku zavisnost, a potom i u dužničko ropstvo. Dame i gospodo, gospođo ministre, nisu oni, mislim na SAD, kao vi iz današnje vlasti. Ne žive oni od danas do sutra. Kada je u pitanju njihova politika, svaki njihov dolar je u potpunom saglasju sa viševekovnom politikom, između ostalog i Vatikana, kada su ovi prostori u pitanju. Tu nema nikakve dileme. Zato se ovaj amandman ne prihvata. On pominje srpske nacionalne i tradicionalne vrednosti, a to je u ovoj skupštini postalo jeres. Sve možete da pominjete, o svemu možete da pričate, možete da pričate o interesima indijsko-pakistanskog potkontinenta, ali o srpskim nacionalnim interesima nikako. To je tabu tema za ovu skupštinu. Postaje sve teže iskazivati ljubav prema svojoj zemlji, prema svojoj otadžbini, prema svom narodu, ali mi ćemo to činiti uprkos svemu. Mi, srpski radikali, to ćemo raditi dokle god budemo trajali. Na to nas obavezuju, kao prvo, ideologija srpskog nacionalizma kao temeljna ideologija SRS i, kao drugo, herojska borba našeg predsednika Vojislava Šešelja u Hagu, koji uprkos svim alama iz ove zemlje i sveta brani srpske nacionalne interese, gospođo ministre, razbija optužnicu te nakazne političko-pravne tvorevine koju vi nazivate Haški sud. Hvala.
Na član 3. amandman sa ispravkom je podneo narodni poslanik Milisav Petronijević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 3. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Aleksandar Martinović i narodni poslanik Milica Vojić Marković. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima gospođa Vojić Marković. Izvolite.
Član 3, naslov iznad njega glasi: "Ciljevi, zadužbine i fondacije". Sada počinje član 3. ovako, prvi stav: "Ostvarivanjem opštekorisnog cilja, u smislu ovog zakona, smatraju se aktivnosti usmerene na promovisanje i zaštitu ljudskih, građanskih i manjinskih prava, promovisanje demokratskih vrednosti, evropskih integracija i međunarodnog razumevanja, održivi razvoj, regionalni razvoj, ravnopravnost polova, unapređenje socijalne i zdravstvene zaštite, promovisanje i unapređenje kulture, promovisanje i popularizaciju nauke, obrazovanja, umetnosti i amaterskog sporta, unapređenja položaja osoba sa invaliditetom, brigu o deci i mladima, pomoć starima, zaštitu životne sredine, borbu protiv korupcije, zaštitu potrošača, zaštitu životinja, humanitarne i druge aktivnosti – interesantno je da su humanitarne aktivnosti iza zaštite životinja – druge aktivnosti kojima zadužbine i fondacije ostvaruju opštekorisne ciljeve odnosno interese. Naravno da nema nacionalnih interesa, to je potpuno zabranjeno u ovoj skupštini. Hajde da kažemo da se smatraju aktivnosti usmerene na promovisanju i zaštitu ljudskih, građanskih i manjinskih prava, promovisanje demokratskih vrednosti. Molim vas, kakve su to vrednosti evropskih integracija? To prosto ne znam kakve su to vrednosti? Volela bih da mi neko navede bar jednu od tih vrednosti da bih mogla da kažem, da, u pravu ste ili niste u pravu. Ono što je sada neverovatno, to je odgovor koji ste napisali. Amandman se ne prihvata iz razloga što je ulazak Republike Srbije u Evropsku uniju nesporan prioritet. Čiji, izvinite? To je ona mantra koju vi nama ponavljate od 2008. godine, da Evropska unija nema alternativu. Prosto ne mogu da razumem da vi ne pratite ono što se dešava u Srbiji, pojavljuju se istraživanja, juče sam pričala o jednom koje se nekako ne pominje u ovoj skupštini. Vi ste imali priliku da pričate o promovisanju evropskih vrednosti. Ali, vi ste tu ideju potpuno unakazili. Vi ste tu ideju unakazili time što ste potpuno jedna marionetska država, koja ne vodi računa o sebi, ne vodi računa o nacionalnim interesima ove države i priča neku mantru koja ništa ne znači. Izvinite, šta su to vrednosti evropskih integracija. Koje su to vrednosti? Da li su one nešto različite od demokratskih vrednosti? Da li su one različite od međunarodnog razumevanja? Šta su to, prosto, te evropske integracije? Vrednosti evropskih integracija. Prosto, ne vidim ovde, da ne govorimo o tome šta ste sve naveli šta vam je prioritetno u ovom nizanju tih vaših vrednosti, šta je prioritet, a šta nije prioritet, šta se ne pominje uopšte. Izvinite, vi ovde idete toliko daleko, da navodite samo pojmove tek reda radi, a da oni ništa ne znače. Volela bi da mi odgovori gospođa Kalanović, šta da radimo, ona je došla da brani zakon, šta su to ciljevi evropskih integracija, promovisanje ciljeva evropskih integracija? Šta je to bitno različito u odnosu na demokratske vrednosti i na međunarodna razumevanja?
Narodni poslanik Aleksandar Martinović, ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, sa ovim predlogom zakona postoji čitav niz problema i Vlada je ovim predlogom zakona unela potpunu pravnu i terminološku zbrku kada je reč o uređivanju ove materije. Da se vratimo na etimološko poreklo reči "zadužbina". I šta je reč "zadužbina" značila u srpskoj srednjovekovnoj državi, jer smo mi pojam zadužbine preuzeli iz doba Nemanjića. Ko je mogao da osnuje zadužbinu u to vreme? Zadužbinu je moglo da osnuje isključivo fizičko lice. Reč "zadužbina" ima pre svega duhovno, odnosno religijsko značenje. Uraditi nešto za svoju dušu, za spas svoje duše - podići crkvu, manastir, pomoći bolesnima, nevoljnima itd. Kada čitate Predlog zakona, onda vam u stvari uopšte nije jasno kakve veze ima zadužbina iz ovog predloga zakona sa zadužbinama koje je poznavala srpska srednjovekovna država. Ovde se kaže da zadužbinu predstavlja pravno lice bez članova, u kojem je osnivač namenio određenu imovinu radi dobročinog ostvarivanja opštekorisnog cilja ili privatnog interesa. Da ste ovako nešto rekli u doba cara Dušana, ovo bi bila jeres. Dakle, osnivati zadužbinu, nešto za svoju dušu radi privatnog interesa, to je bilo potpuno nespojivo. Vi kada napravite manastir, ili kada napravite crkvu, ili kada napravite put u nekom mestu, ili kada pomognete bolesnicima, ili udovicama, ili sirotinji, a tu nema ostvarivanja privatnog interesa. To se radi zbog spasenja svoje duše. Znači, ovo što piše u Predlogu zakona nikakve veze nema sa izvornim srpskim značenjem reči zadužbina. Dakle, zadužbinu, ako ćemo da poštujemo srpsku tradiciju, može da osnuje isključivo fizičko lice. U srednjovekovnom pravu, zadužbine su po pravilu bile osnivane od strane fizičkih lica, careva ili određenih feudalnih gospodara. Osnovati zadužbinu od strane pravnog lica, to je sada neka novotarija, koju vi niste uspeli koncizno do kraja da provedete kroz ceo tekst Predloga zakona. Šta je fondacija po vama? To je kaže – pravno lice bez članova i osnovne imovine. Mislim da Vlada Republike Srbije niti zna šta znači pojam pravnog lica, niti zna šta znači reč "imovina". Samim tim što je jedan subjekt pravno lice, znači da on ima neka prava i obaveze. Šta je imovina, u izvornom smislu? Pa skup prava i obaveza. Vi ste pojam imovine shvatili onako u laičkom, svakodnevnom značenju te reči. Za vas je imovina neki materijalni predmet-novac, hartija od vrednosti, neka stvar itd. U pravnom smislu te reči, imovina je skup prava i obaveza. Kako može nešto da postoji kao pravno lice, a da nema prava i obaveze? Kako uopšte može da bude pravni subjekt? Ne može nikako. Ovaj predlog zakona sa čisto teorijskog aspekta je potpuno besmislen. Dalje, kako može da postoji fondacija bez osnovne imovine? Navodno njeno postojanje treba da služi nekoj opštekorisnoj svrsi. Pa kako da se postigne ta svrha bez imovine? Postojeći zakon o zadužbinama, fondacijama i fondovima mnogo bolje reguliše ovu materiju nego što će ta materija biti regulisana ovim zakonom. Mora fondacija da ima neku imovinu. Prosto, ne može da postoji bez imovine, pa i bez te takozvane osnovne imovine kojom treba da se ostvare ti opštekorisni ciljevi. Ti opštekorisni ciljevi su u javnom interesu i kod zadužbine i kod fondacije. Ne mogu biti privatne zadužbine, u smislu ostvarivanja nekih privatnih interesa. Da se ostvaruju privatni interesi, onda se postavlja pitanje - zašto bi ta materija uopšte bila regulisana zakonom, kao što ostvarivanje mojih privatnih interesa nije regulisano zakonom, ili gospođe ministarke, ili gospođe Slavice Đukić Dejanović, tako ni ostvarivanje privatnih interesa nekog pravnog lica ne bi trebalo da bude regulisano zakonom o zadužbinama i fondacijama. U čemu je suštinska razlika između zadužbine i fondacije, odnosno u čemu bi trebalo da bude razlika, da ste vi Predlog zakona precizno formulisali? Ne u tome što zadužbina ima imovinu, a fondacija nema. Ima je i zadužbina, ima je i fondacija. Inače, fondacija ne bi mogla da postoji kao pravno lice. Razlika je u osnivaču. Osnivač zadužbine može da bude, ako ćemo da poštujemo tradiciju i ako ćemo da pravimo suštinsku razliku između zadužbine i fondacije, u tome što zadužbinu može da osnuje samo fizičko lice, a fondaciju može da osnuje i fizičko i pravno lice, pri čemu se naravno ostvarivanje privatnih interesa i kod zadužbine i kod fondacije, potpuno treba da eliminiše, jer onda to nije javni interes, to nije materija javnog prava i uopšte ne bi trebalo da bude regulisana bilo kojim posebnim zakonom. Ono što stvara dodatnu nedoumicu, šta je u stvari Vlada htela da kaže ovim predlogom zakona, biće vam jasno, dame i gospodo poslanici, ako pročitate obrazloženje Vlade zašto ne prihvata određene amandmane. Recimo, meni je bilo karakteristično obrazloženje zašto Vlada ne prihvata amandman koji je, ako se ne varam, na član 2. podneo gospodin Zoran Kasalović, pa se između ostalog Vlada poziva i na rimsku pravnu tradiciju, pa se kaže da fondacija podrazumeva, kao i zadužbina, zajednicu imovine "universitas rerum" – zajednica stvari. A kažete u članu 2. da je fondacija pravno lice bez članova i osnovne imovine. Pa kakva je to zajednica imovine bez osnovne imovine? Potpuni haos. Vlada, ako bi htela dosledno i dobro da reguliše ovu materiju, treba da povuče ovaj predlog zakona. Ovo je skup besmislica, koje apsolutno ne znače ništa i koje će u praksi da izazovu čitav niz problema. Sada nešto o mom amandmanu. Mislim, gospođo Kalanović, da Vlada izgleda ne zna koja je razlika između političkih stranaka i zadužbina. Cilj političkih stranaka je, dame i gospodo narodni poslanici, promovisanje i zaštita ljudskih, građanskih i manjinskih prava. Promovisanje demokratskih vrednosti, evropskih integracija i međunarodnog razumevanja, održivi razvoj, regionalni razvoj, ravnopravnost polova, unapređenje socijalne i zdravstvene zaštite. Tek tamo negde kao 15. cilj zadužbine navodi se nešto što u stvari jeste pravi cilj zadužbine i fondacije, a to je unapređenje kulture, promovisanje i popularizacija nauke, obrazovanja, umetnosti itd. Dakle, bez ikakve potrebe Vlada Republike Srbije jednu humanitarnu, jednu, ako hoćete, socijalnu i religijsku kategoriju, kao što su zadužbine i fondacije, bez ikakve potrebe politizuje. To se svodi manje-više na politizaciju u smislu dnevne politike. Znate, to je jeftina patetika kad kažete da se zadužbina osniva radi promovisanja evropskih integracija. To ne znači ništa. Kažite mi jednog čoveka u Republici Srbiji koji je osnovao zadužbinu radi promovisanja evropskih integracija. Niti ga ima, a teško i da će da se nađe neki takav pojedinac ili neko pravno lice koje će da nameni neke pare da bi promovisao evropske integracije. Ko promoviše evropske integracije u Srbiji? Pojedine političke stranke, mahom vladajuće, ali i one koje nisu vladajuće, a htele bi da dođu na vladu i pojedine nevladine organizacije koje se finansiraju od stranih država ili stranih međunarodnih vladinih ili nevladinih organizacija. Dakle, povezivati zadužbinu u smislu da se nešto čini za spasenje svoje duše sa dnevno-političkom konstrukcijom evropske integracije zaista je smešno. Naravno, posebno je smešno pričati o evropskim integracijama danas kada EU grca u problemima. Imam utisak da se Vlada Republike Srbije ponaša kao čovek koji boluje od autizma, uopšte ne vidi šta se dešava oko nje. U Evropi potpuni haos. Neki dan predsednik Evropskog saveta, Herman van Rompej kaže – ako propadne evrozona, propada EU. Nemačka je već spremila gvozdenu metlu kojom će da čisti ove državice koje imaju lošu ekonomiju jer narušavaju stabilnost evra. Proletos i letos, kada je Grčka bila u dugovima do guše, šta su im rekli Nemci – nemate para, gospodo, prodajte ostrva. To su evropske vrednosti. Tamo nema besplatnog ručka. Tamo nema ljubavi. Tamo nema solidarnosti. Tamo nema ničega od onoga što vi tvrdite da ima. Ne znam da li znate šta se dešava u Irskoj. Irska je država pred bankrotom i pitanje je kada će taj bankrot javno da objave. Isti scenario. Čitajte ove britanske ekonomske analitičare, kažu – isti scenario preti da pogodi Španiju i Portugaliju. Ljudi ne znaju šta će sa svojim problemima. Pogledajte koliki je stepen nezadovoljstva članstvom Mađarske u EU kod građana Mađarske. Dve trećine bi sada htelo da Mađarska izađe iz EU. Jeste li čitali neki dan istraživanje gde dominira najveća doza evrofanatizma na Balkanu. Znate gde? U Crnoj Gori i Albaniji. Svako ko nešto zna, svako ko prati međunarodne ekonomske i finansijske tokove, znači zna da od EU apsolutno nema nikakve koristi, kada je u pitanju Srbija. Pitanje je da li će EU da opstane u tom nekom vremenskom periodu koji ste vi projektovali da uvedete Srbiju u EU. Dakle, pustite EU na stranu, pustite dnevnu politiku na stranu i pustite tu jeftinu političku patetiku. Nema zakona, a da Vlada Republike Srbije ne kaže da se to ne radi zbog nekakvih evropskih integracija. Dobro još niste rekli evroatlantskih integracija. Dobro još niste predvideli da zadužbina može da se osnuje i radi toga da bi se promovisali ciljevi NATO i bombardovanja drugih država i okupacije drugih država. Dakle, Predlog zakona je loš, sa teorijskog aspekta, sa istorijskog aspekta, sa političkog aspekta, jer nameće zadužbinama i fondacijama da budu promoteri nečega što je nerealno, što je iracionalno, što je u krajnjoj liniji štetno po Srbiju i njene građane. Pošto ste vi u članu 3. naveli da se zadužbine i fondacije osnivaju pre svega radi promovisanje evropskih integracija, postavlja se jedno praktično pitanje – da li će u Republici Srbiji moći da funkcionišu zadužbine i fondacije koje se ne zalažu za evropske integracije ili čak one koje otvoreno propagiraju neki drugi politički, odnosno spoljnopolitički kurs Srbije, koji nema veze sa evropskim integracijama. Da li to znači da će one biti onemogućene u svom delovanju jer vi kažete da ne mogu da funkcionišu one zadužbine i fondacije čiji je cilj suprotan Ustavu i zakonu. Ako zakonom propišete, a vi ćete to izgleda propisati, da se zadužbine i fondacije osnivaju radi promovisanja evropskih integracija, a to znači da ne može da postoji ona zadužbina koja taj cilj ne promoviše jer je to u suprotnosti sa važećim zakonom, Zakonom o zadužbinama i fondacijama, a to je besmisleno. Nema potrebe, dakle, gospođo Kalanović, da politizujete jednu instituciju kakve su zadužbine u Srbiji, koje imaju zaista svetlu i pozitivnu tradiciju. Ne zaboravite, mi se danas dičimo tim našim zadužbinama, u izvornom smislu te reči. Nekome nije padalo na pamet u srednjem veku da formira zadužbine radi promovisanja bilo kakvih evropskih ili antievropskih integracija, prosto, ljudi nisu razmišljali u tom kontekstu, zadužbine su se formirale isključivo u opštekorisne, u humanitarne, u duhovne, u realizaciju duhovnih ciljeva i duhovnih potreba, radi pomoći onima koji su u tom momentu teško živeli. Teško da bi se napravile crkve i manastiri, teško da bi se napravile srednjovekovne bolnice i škole, putevi, teško da bi bilo ko pomagao nevoljnima, da nije bilo srpskih careva, odnosno feudalnih gospodara koji su to radili, ne u privatnom interesu, nego u javnom interesu. Mi se tim zadužbinama i danas dičimo. Umesto da pravno uobličite pojam zadužbine u duhu srpske srednjovekovne tradicije, vi ćete sada da formirate neke zadužbine kojima niko apsolutno neće moći da se podiči, koje neće značiti ništa, eventualno, služiće samo tome da se na brzinu operu pare i da neko zaista realizuje svoje privatne interese jer ste mu vi to, na kraju krajeva, ovim zakonom i omogućili. Dakle, najpametnije što Vlada Republike Srbije u ovom trenutku može da uradi jeste da povuče ovaj besmisleni zakon iz skupštinske procedure, da angažuje ljudi koji zaista razumeju suštinu zadužbina i fondacija i da u skupštinsku proceduru uđe jedan mnogo kvalitetniji predlog zakona, koji će zaista biti, kako bi rekli naši preci, na opštu polzu svih nas.
Dvanaest minuta iskorišćeno je vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Simo Vuković ima reč, pa narodna poslanica Vesna Marijanović.
Uvažena gospođo Kalanović, gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, ceo set prethodnih amandmana o kojem smo diskutovali, pa i ovaj gospodina Martinovića, suštinski pokazuje da mi ovde govorimo sa različitih i političkih i ideoloških pozicija, ali ono što će nam biti veliki problem i do kraja ovog pretresa je to što grupacija koju predstavlja gospodin Martinović, meni se ponekad čini, apsolutno govori sa pozicija 18. i 19. veka. Dakle, mogu da razumem i znam isto što ste i vi rekli, etimološki aspekt reči za dušu, ali ako vi pokušavate da u sadašnju legislativu prenosite iskustva iz srednjovekovne Srbije, onda se mi duboko ne razumemo. Ovaj zakon je i te kako važan i vredan zato što u jednu oblast koja je, pritisnuta jednim diskontinuitetom i duboko kompromitovana u Srbiji, praktično zamrla i u ovom današnjem obliku koji postoji ona ne može da da plodove kakvi se od nje očekuju. Dakle, mi ovim zakonom stavljamo nultu tačku, odnosno pokušavamo da rehabilitujemo filantropsku ideju u Srbiji. Gospodine Krasiću, samo mi dozvolite da završim. (Predsedavajuća: Molim vas da se ne obraćate direktno učesnicima na sednici.) Ovde je pomenuto da je unošenje uopšte kao opštekorisnih ciljeva evropskih integracija problematično za neke poslaničke grupe i poslanike. To, gospodine Krasiću, vi mislite. To se pokazalo. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, molim vas da se ne obraćate direktno drugim učesnicima. Ja ću upozoriti narodnog poslanika Krasića.) Ja vas molim da mi, u skladu sa Poslovnikom, omogućite da govorim. Dakle, i same evropske integracije podrazumevaju uređenje svojinskih odnosa u ovoj zemlji. Za mene, kao poslanika G17 plus, nije dopustivo dalje tolerisanje razvlačenja zadužbinarske imovine, koja postoji evidentno u Srbiji. Dakle, taj problem želimo da rešimo kroz donošenje ovog zakona. Ako vi smatrate da je dobro prethodno zakonsko rešenje, koje nas je danas dovelo do ovoga što danas imamo sa zadužbinama i fondacijama, onda će to takođe procenjivati građani. Predsedavajući, želim da skrenem pažnju da je ovde jedan od prethodnih govornika izneo jednu vrlo ozbiljnu konstataciju koja, uprkos demokratskoj atmosferi, ne može tako olako da se izgovara, a to je da je sadašnja vlast u Srbiji okvalifikovana kao marionetska. Molim vas da ubuduće ne tolerišemo takve kvalifikacije, bez obzira na slobodu govora, jer mi živimo i radimo u jednoj samostalnoj i suverenoj državi i da takve kvalifikacije u narednom periodu ne moramo da slušamo.
Tri minuta je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. U pravu ste za zamerku, drugi put slobodno iskoristite svoje pravo iz člana 103, pa ćemo razgovarati o tome da li predsedavajuća krši ili ne krši Poslovnik, dozvoljavajući ili ne dozvoljavajući nedopustive izraze u Skupštini Srbije. Sada ima reč narodni poslanik Aleksandar Martinović, pravo na repliku.
Dame i gospodo narodni poslanici, imam utisak da mene uvaženi gospodin Simo Vuković nije na najbolji način razumeo. Dakle, sa političkog aspekta, gospodine Vukoviću, potpuno je legitimno i to mogu da razumem da se vaša politička stranka zalaže za evropske integracije, i to je legitimno. Legitimno je za jednu političku stranku, ali ne i za zadužbinu. Dakle, ako ćete vi da poistovetite zadužbinu i političku stranku, nema potrebe da postoje dva zakona, jer jedan zakon reguliše rad političkih stranaka, a drugi rad zadužbina. Cilj našeg amandmana nije bio samo da mi polemišemo sa vama da li Srbija treba da uđe u EU, ali na kraju krajeva, o tome nećemo odlučivati ni vi ni ja pojedinačno, nego da vam ukažemo na problem koji suštinski postoji u ovom predlogu zakona, da vi politizujete i to na prilično jeftin i trivijalan način nešto, odnosno što u srpskoj tradiciji ima zaista veliku ulogu, religijsku, istorijsku, naučnu, umetničku vrednost. Dakle, da su zadužbine u srednjem veku bile formirane po principima po kojima ćete ih vi sada formirati, u skladu sa duhom dnevne politike, zamislite da li bi Unicef stavio bilo koji naš manastir pod svoju zaštitu? Ne bi, zato što su te crkve i ti manastiri i te naše zadužbine u sebi sadržavale kulturno nasleđe celog čovečanstva i to je baština celog čovečanstva, i hrišćana i onih koji nisu hrišćani. Pojam zadužbine nosi u sebi nešto što predstavlja univerzalnu vrednost. Vi ste tako koncipiranu zadužbinu sveli na instituciju dnevne politike.
Dva minuta je iskorišćeno. Sada ima pravo na repliku Simo Vuković, bili ste prijavljeni, izvolite.
Kao što sam i predvideo, imamo taj jedan zid koji nas deli u smislu razumevanja onoga što hoćemo. Dakle, ako razumemo današnje vreme u kome zakonom ne možemo da dozvolimo jednoj korporaciji i preduzeću da osnuje zadužbinu, nego ćemo se možda bazirati na tome i razmišljamo da to može da učini neki arhimandrit ili biskup, onda smo u velikom problemu. Moramo da prepoznajemo ono što su zahtevi 21. veka, ono što je zadužbinarstvo u savremenim evropskim tokovima. Mislim da je taj zakon usklađen i da mi možemo to da sprovedemo i da konačno, i mislim da ćemo se tu naći na toj tački, da obnovimo hiljadugodišnju tradiciju zadužbinarstva u Srbiji. To nam je zajednički zadatak i mislim da ćemo ga kroz ovaj zakon sprovesti, a možda će ga gospodin Martinović razumeti kada bude u svom punom kapacitetu implementiran u Srbiji.
Narodna poslanica Milica Vojić Marković, pa Vesna Marjanović, pa Aleksandar Martinović.
Ja bih iskoristila pravo na repliku pošto sam ja taj narodni poslanik [[Predsedavajuća: Nemate pravo na repliku.]] Prozvao me je gospodin Vuković. (Predsedavajuća: Možete koristiti vreme poslaničke grupe.) Biću vrlo precizna zašto sam upotrebila reč – marionetska. Ništa pežorativno niti bilo šta, i ja ću vam navesti samo dva argumenta zato što mislim da možemo da pričamo o ovome 20 minuta bez prestanka. Pred ovom skupštinom i pred ovim narodnim poslanicima nalazio se Predlog rezolucije kojom je Srbija trebalo da izađe pred UN. Da li pred ovom skupštinom, da li je došlo pred UN? Nije, potpuno je izmenjena. Izmenjena je na nekom drugom mestu. Nećemo da govorimo da li je u saglasnosti sa ovim ili onim, ali ne u saglasnosti … (Predsedavajuća: Molim vas da se držite dnevnog reda i da govorite o amandmanu.) Govorim o amandmanu. U redu, govoriću na svoj način. Hvala.
Vreme koje je iskorišćeno je minut.
Takođe sam htela da kažem nešto o ovoj dilemi ili o ovom pitanju, da li može promovisanje evropskih integracija biti postavljeno kao opštekorisni cilj prilikom formiranja zadužbina ili fondacija i moram da priznam da sam iznenađena jer se radi o strankama koje u svom programu imaju politički stav da Evropa ima alternativu, što je potpuno legitimno. S druge strane, iznenađena sam da žele da iz jednog zakona, koji omogućava građanima da se udruže oko nekog cilja, da onemogućavaju da kao svoj cilj, zbog koga su se udružili i formirali zadužbinu i fondaciju, ne mogu biti promovisane evropske integracije. Ukoliko znamo da unazad već ne znam koliko godina u svim istraživanjima javnog mnjenja procenat podrške građana za evropsku integraciju Srbije nikada nije pao ispod 60%, da je ova koalicija poslednje izbore dobila upravo na platformi evropske integracije, potpuno je nezamislivo da jedna takva ideja ne može biti opštekoristan cilj. Postavilo se pitanje da li je to nametanje, a ovo uopšte nije odredba koja nameće ciljeve, već ih nabraja u najvećoj mogućoj meri. Dakle, u pitanju je jedna otvorena lista. Naravno da mogu da se formiraju i zadužbine i fondacije sa nekakvim drugačijim ciljevima, pod uslovom da ti ciljevi ne krše ustav i važeće zakone u ovoj zemlji. Što se mene tiče, mislim da je važno da to naglasimo i da naglasimo da postoje određene evropske vrednosti koje mi delimo kao zemlja koja pripada tom kontinentu i nadam se da ćemo uskoro biti i kandidati za članstvo u EU. Dakle, u pitanju su vrednosti mira, funkcionisanja pravne države, multikulturalnosti, uključivanje u zajedničko društvo, mnoge druge vrednosti o kojima često govorimo u debatama u ovoj skupštini.
Dva minuta i 10 sekundi iskorišćeno vremena predstavnice poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Izlaganje mojih prethodnika na najbolji mogući način potvrđuje da su naši stavovi ispravni. Čim mi, dame i gospodo narodni poslanici, pričajući o Predlogu zakona o zadužbinama i fondacijama pominjemo reči kao što su – procenti, izbori, istraživanja javnog mnjenja, EU, to znači da smo mi na terenu dnevne politike. Šta Vlada Republike Srbije hoće ovim zakonom? Da li hoće da se bavi dnevnom politikom ili hoće da uredi institucije, zadužbine i fondacije, tako da one zaista služe svojoj suštinskoj svrsi, da se njima ostvaruju neki ciljevi. Ti opštekorisni ciljevi bi maksimalno trebalo da budu lišeni dnevno-političkih konotacija, i evropskih i antievropskih. Naravno, moram da repliciram na ono što je rekao gospodin Vuković, verovatno je napravio omašku. Gospodine Vukoviću, nema nijednog arhimandrita i nijednog biskupa koji je formirao bilo kakav manastir, oni upravljaju manastirima, ali manastire su osnovali svetovni vladari. Kažite mi jednog arhimandrita koji je osnovao neki manastir? Nema nikoga. Neko drugi, svetovni vladar je osnovao crkvu i manastir, pa poverio crkvi da se stara i brine o tim verskim ustanovama. Osnivač je uvek bio fizičko lice i uvek je dolazilo, po pravilu ako govorimo o srednjem veku i pravu, to fizičko lice je bilo ili vladar ili na nekoj nižoj feudalnoj političkoj lestvici. Zašto mi insistiramo na etimologiji? Zato što nas mudrost uči još od antičkih vremena da imena u stvari u sebi sadrže značenja. Setite se, gospodine Vukoviću, šta su rekli stari Latini – nomen est omen, ime je značenje. Kako može pravno lice da formira zadužbinu? Reč zadužbina potiče od reči – dati za dušu. Kako pravno lice može da ima svoju dušu. Ako ste vi hteli neki drugi nereligijski koncept zadužbine, što je legitimno, onda je trebalo da promenite ime, pa da se potpuno odreknete srpskog srednjovekovnog nasleđa, jer govoriti o zadužbini van konteksta religije i van konteksta duhovnosti, ma koliko to sad vama izgledalo strašno reći na početku 21. veka, u vreme jednog agresivnog materijalizma i sekularizma, ali je to zaista tako. Dakle, legitimno je da vi hoćete da formirate neku instituciju koja nema religijski kontekst, ali onda nemojte da je zovete zadužbinom, jer prosto smešno je. Znate, iz same reči proističe da ta institucija i te kako ima veze pre svega sa hrišćanskom religijom i hrišćanskom duhovnošću. Materija zadužbine je poslednje mesto gde mi sad treba da se pripremimo oko toga da li Srbija treba ili ne treba da uđe u EU. Vi kažete da treba, mi kažemo da ne treba, ali to su stavovi političkih stranka. To ne bi trebalo da opterećuje institucije kao što su zadužbine. Ono što mi hoćemo da vam kažemo, legitimni su vaši politički ciljevi i mi se protiv njih borimo i mi njih ne podržavamo, ali to sad nema veze sa materijom zadužbina i sa materijom fondacija, one treba da služe nekoj drugoj nameni, a političke stranke su te koje treba da promovišu evropske ili neke druge integracije. Molim vas, nemojte da politizujete institucije koje to ne zaslužuju. Naše je društvo i suviše politizovano. Dnevna politika je ušla u porodicu, u školu, na fakultet, na radno mesto, u vrtiće, nema gde nije ušla, hajde još neka uđe u zadužbine, hajde neka uđe u crkve, neka uđe u manastire i onda smo mi kao narod i kao država, gospodine Vukoviću, završili svoju istorijsku misiju.
Iskorišćeno je četiri minuta i 10 sekundi vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Srđan Milivojević ima reč.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvažena gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, ne bih podelio mišljenje da nema arhimandrita i monaha osnivača manastira i da su manastire u Srpskoj pravoslavnoj crkvi i širom pravoslavnog sveta osnivali isključivo svetovni vladari. Prepuna je Srbija manastira koje su osnovali ne samo ljudi iz vlastelinskih porodica, ljudi plemenitog soja, ima manastira koje su osnivali i te kako monasi, igumani drugih manastira, arhimandriti. Mogu da nabrajam ovde satima, od mojsinjske Svete gore kod Kruševca, koju su osnovali monasi sinaiti, izbegli posle turskog osvajanja Konstantinopolja, pa preko manastira Sv. Stefana u Lipovcu, kod Aleksinca, koji je osnovao monah inok German, manastir posvećen preobraženju itd. Nema potrebe da ulazimo i da ovu raspravu prebacujemo na to polje. Jednostavno to su poznate činjenice u istoriji, u istoriji umetnosti, u arhitekturi, u arheologiji i ima puno tih manastira. Neki od tih manastira danas žive, neki ne žive. Ovde smo govorili o zadužbinarstvu, kao o jednoj tradiciji u srpskom rodu, srpskom narodu, među građanima Srbije i nema potrebe zaista da na ovaj način sada unosimo zabunu i među birače i među građane, jer prepuna je Srbija manastira i primera tih manastira koje su podigli monasi. Pogotovo posle pada Konstantinopolja i posle turskog osvajanja Svete gore, dolazak tih monaha u Srbiju rezultirao je podizanjem ogromnog broja manastira. Čisto ovo govorim istine radi, da se ne unosi zabuna među građane Srbije.
Iskorišćeno je dva minuta vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Aleksandar Martinović ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi smo sad izgleda došli na teren čiste teologije. Naravno nisam teolog, niti smatram da mnogo znam o toj temi, ali dopustite da sa ovom skromnom pameću i sa skromnim znanjem kojim raspolažem kažem nešto što bi predstavljalo repliku na izlaganje gospodina Milivojevića. Dakle, gospodine Milivojeviću, u teološkom smislu mi govorimo o crkvi. Setite se šta je rekao Gospod Isus Hristos u Novom zavetu: "Gde su dva ili tri sabrana u moje ime, onde sam i ja sa njima". U teološkom smislu, čim su dva-tri čoveka ili žene na jednom mestu, radi ispovedanja jedne iste vere, to je crkva, to je manastir. Ne govorim o manastirima i crkvama u tom najdubljem teološkom kontekstu, govorim o manastirima kao o građevinama, i to velelepnim građevinama. Kao što vi znate, tako i ja znam. Da bi se napravila bilo koja građevina, i u srednjem veku i danas, potreban je novac. Nijedan monah, ma koliko bio produhovljen, a bilo ih je mnogo, i srpskih i onih koji nisu bili srpskog porekla, nije raspolagao novcem i nije raspolagao dovoljnom količinom materijalnog blaga, da bi mogao fizički da sazida neki manastir. Mi govorimo o manastirima u kontekstu Zakona o zadužbinama. Dakle, manastir u smislu zadužbine su uvek pravili svetovni vladari ili feudalni gospodari, koji su po definiciji raspolagali materijalnim sredstvima da bi taj svoj cilj mogli da realizuju. Sad ne govorim o skupljanju monaha na jednom mestu radi ispovedanja vere, ne govorim o manastirima u tom teološkom smislu, govorim o manastirima kao o istorijskim građevinama. Ako hoćete, kao materijalnim objektima. U kontekstu ovog zakona jedino može da se govori o zadužbinama na taj način. Dakle, nijedan biskup, nijedan arhimandrit nije mogao da osnuje manastir jer nije imao para. O tome se radi. To je vrlo prosto. Uvek je neko drugi, i to po pravilu iz sveta feudalnog političkog miljea formirao neki manastir, a onda je crkva određivala ko će tim manastirom da upravlja. To sad i nije toliko bitno. Ono što je mnogo važnije, gospodine Milivojeviću, to je što se ovim zakonom, ne znam da li ima potrebe više i da se javljam na tu temu, bez ikakve potrebe politizuje nešto što ne bi zaista trebalo da ima bilo kakve veze sa dnevnom politikom. Kakve veze imaju evropske integracije, unapređenje i zaštita ljudskih prava i sloboda, šta ste ovde sve naveli, međunarodno razumevanje, regionalni razvoj, sa nečim što u izvornom smislu reči znači učiniti nešto za svoju dušu? Apsolutno, gospodine Milivojeviću, nema nikakve veze.
Iskorišćeno je tri minuta vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Srđan Milivojević ima reč.
Zaista ne bih da ulazim u bilo kakvu polemiku i repliku s bilo kim ovde, ali ko god ima slobodnog vremena jedan vikend, ja ću ga malo provesti kroz našu lepu Srbiju da mu pokažem manastire kao zgrade, da ih dodirne rukom, da vidi tvrde, čvrste građevine koje su zidali arhimandriti i monasi, a ne vlastela. Srbija je prepuna takvih manastira i kada govorim o tim manastirima govorim kao o manastirima zgradama, ali nisu samo zadužbine u srpskom narodu manastiri i crkve, ima puno drugih zadužbina. Kada govorimo o manastirima, ko god je slobodan, ko god ne zna i ko god želi da sazna, ja ću ga pozvati, samo od Kruševca do Trstenika, odakle je gospođa ministarka Kalanović, da pokažem manastire koje su napravili monasi kao tvrde zgrade. Da vam pokažem manastire u okolini Čačka, koje su takođe pravili monasi, i u okolini Ivanjice. Prepuna je Srbija takvih velelepnih zdanja koje su pravili monasi od dobrovoljnih priloga naroda, svojim trudom, svojom štedljivošću, svojom marljivošću. Nego da se vratimo mi na temu. Nisu samo crkve i manastiri zadužbine u srpskom narodu. Crkva je po Ustavu odvojena od države. Ja bih da govorim o svim onim zadužbinama koje stoje i o kojima treba raspravljati kroz ovaj zakon. O tome ko koliko zna kako su pravljeni manastiri ili ne, ne želim da ulazim niti da pravim polemiku od toga. Ko god ima slobodnog vremena, nudim se, svaki vikend, ko želi da organizuje, ja ću o svom trošku da organizujem, da pokažem lepote zemlje Srbije i manastire koje su pravili monasi, i arhimandriti i čuveni igumani u Srpskoj pravoslavnoj crkvi.
Iskorišćen je jedan minut i 45 sekundi vremena poslaničke grupe. Pre nego što dam reč narodnom poslaniku Aleksandru Martinoviću, u skladu sa članom 27. dužna sam da vam dam kratko objašnjenje o načinu na koji se tokom ove rasprave primenjuje odredba koja nas sve obavezuje da govorimo o dnevnom redu. Ne postoji dobra mogućnost da se tokom ove rasprave razdvoji argumentacija koja se tiče materije Zakona o zaštiti spomenika kulture, o sakralnim objektima u Srbiji, crkvama, crkvištima i svemu dragocenom što imamo, a što je nosilo ime zadužbinarstvo, od onoga što je trenutno predmet Zakona o zadužbinama i fondacijama. Jedino što te dve oblasti vezuje imenica zadužbina, ali zato što ne postoji način da se to razdvoji i da se bilo koji narodni poslanik spreči u argumentaciji da koristi i jedno i drugo, zato je dozvoljeno da se argumentacija koristi, da ne bude nikakve zabune. Zakon koji je na dnevnom redu jasno u svojim odredbama objašnjava na šta se odnosi, ali reč koju zakon nosi sa sobom podrazumeva moju obavezu da član koji nas obavezuje da govorimo o dnevnom redu tumačimo zajedno tako da bude najšire moguće tumačen. Narodni poslanik Aleksandar Martinović ima reč.
Gospođo Čomić, više se neću javljati za reč po ovoj temi, ma šta ko od narodnih poslanika, mojih kolega, rekao. Gospodine Milivojeviću, vi sada poistovećujete zidare sa osnivačima manastira. Ne govorim o tome ko je zidao manastir svojom rukom, nego ko je obezbedio finansijska sredstva da se manastir sazida. Manastir Visoki Dečani je zidao svojom rukom neko ko uopšte nije bio pravoslavac, Fra Vito iz Kotora, katolik. On ga je zidao, ali ga nije zidao svojim parama, niti parama Barske nadbiskupije, nego ga je zidao sredstvima tadašnjeg srpskog vladara Stefana Dečanskog. On je obezbedio sredstva da se manastir sazida, da manastir nikne. Ko ga je zidao? Zidali su ga neimari. U to vreme neimari su uglavnom bili monasi, oni su bili poznavaoci raznih veština, između ostalog i veština građenja, ali neko drugi i to po pravilu svetovni feudalni vladari su obezbeđivali sredstva da se manastiri naprave. Da monasi ne mogu od svojih sredstava da naprave bilo kakav manastir, a monasi su i biskupi, u katoličkoj crkvi, dolaze iz reda monaha i arhimandriti, govori i to što je monah po definiciji zavetovan na siromaštvo. Monah je neko ko se odrekao ovozemaljskih vrednosti, između ostalog i novca.
Iskorišćeno je dva minuta vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Reč ima narodna poslanica Milica Vojić Marković.
Još uvek smo na članu 3, gde su ciljevi zadužbina i fondacija. Jako mi se dopalo ono što je jedna od poslanica iz DS, gospođa Marjanović rekla, da je ovaj član 3. odredba koja ne nameće ciljeve, nego ih nabraja u najširem mogućem smislu, pa moje kolege iz DSS i ja smo smatrali da pri tom nabrajanju mora da postoji neki redosled koji bi bio logičan. I u prethodnom članu sam objašnjavala i čitala kako izgleda ovo, kako ste vi nabrojali i postavili na mesto. Kaže – ostvarivanje opštekorisnog cilja u smislu ovog zakona smatraju se aktivnosti usmerene na promovisanje i zaštitu ljudskih i građanskih prava, promovisanje demokratskih vrednosti, evropskih integracija. Čuli smo šta je za jednog poslanika jedna od odrednica evropskih integracija. Mogu da mu navedem 12 sledećih, ali neću. I međunarodnog razumevanja, održivi razvoj, regionalni razvoj, ravnopravnost polova, unapređenje socijalne i zdravstvene zaštite, promovisanje i unapređenje kulture, promovisanje i popularizacija nauke, obrazovanja, umetnosti, amaterskog sporta, unapređenje položaja osoba sa invaliditetom, briga o deci i mladima, pomoć starima, zaštita životne sredine, borba protiv korupcije, zaštita potrošača, zaštita životinja i za njih humanitarne i druge aktivnosti, kojima zadužbine i fondacije ostvaruju opštekorisne ciljeve, odnosno interese. Ono što ovde nedostaje, naravno, mnogo je toga suvišno, ali ono što ovde nedostaje su gospodin Dimitrijević i Nikola Lazić pokušali da u svom amandmanu unesu, pa su smatrali da u jednoj državi, koja ima jako veliki problem s tim što nema dece koja se rađaju, svake godine se izgubi jedan mali grad od 30.000-70.000 stanovnika, da smo nacija koja je među najstarijima u svetu, da je jedan od osnovnih ciljeva o kojima treba voditi računa i borba protiv bele kuge. Sada bi neko meni odgovorio da su ovde samo nabrojane odredbe, najšire tumačene i pod ovim "druge aktivnosti" može da se tumači i da je i demografska politika jedne zemlje, koja ima problema sa tim, nešto što može da se ubroji među one poslednje ciljeve. Ono što je isto interesantno ovde, to je da su prioriteti ove vlade neke druge stvari. Iza svega toga je demografska politika. Interesantno je to da ćemo u EU ući te 2035. godine, kako kaže "Stratford", sa brojem stanovnika otprilike milion, pošto država koja ne vodi računa o svom stanovništvu i obnavljanju svog stanovništva ne može da računa na to. Ono što je isto vrlo specifično, stvarno više ne znam kada tumačimo ovo mišljenje Vlade kada ga dobijemo, mi na konkretne amandmane koje podnesemo dobijamo uputstvo ispod svakog. Recimo, ispod ovog amandmana koji su podneli gospodin Dimitrijević i Nikola Lazić, piše – ne prihvata se amandman iz razloga navedenih u obrazloženju za neprihvatanje amandmana na član 3. Predloga zakona, koji je podneo narodni poslanik Nikola Žutić. Sada tražimo ovde šta je podneo gospodin Nikola Žutić, a šta smo mi odgovorili njemu, pa se to odnosi na ono što smo mi podneli. Gospodin Nikla Žutić je smatrao da treba da budu među ciljevima promovisanje i zaštita nacionalnih i tradicionalnih vrednosti srpskog naroda i građana Republike Srbije. U redu, nacionalna vrednost zaista treba da bude demografska politika i rad na demografskoj politici u jednoj zemlji i da li su tradicionalne vrednosti, to će da nam objasni ministar koji nije tu ili ministarka koja bi možda htela ili ne, ali sada obrazloženje koje ste dali gospodinu Žutiću i koje se odnosi i na naš amandman, koji nema nikakve veze sa ovim što je gospodin naveo, jeste – predlagač zakona je utvrdio da se ostvarivanjem opštekorisnog cilja smatraju, pored nabrojanih, i druge aktivnosti kojima zadužbine i fondacije ostvaruje opštekorisne ciljeve, odnosno interese. Pore ovog što ste naveli postoje još neki sitni, nebitni, nećemo ih čak nabrajati, kao što je demografska politika, kao što su nacionalne vrednosti i to je ono na šta smo mi skretali pažnju više puta u više zakona i pokušavali da vam kažemo da prvo, valjda, ispred te mantre o evropskim vrednostima i o drugim vrednostima, i da li ima alternativu ili nema alternativu, mora da stoji prvo nacionalna politika, ono što je potrebno nacionalnoj državi Srbiji, naravno, posle toga integracije i dalje neki tokovi i slične stvari. Ne postoje nekakve specifične evropske vrednosti. Postoje demokratske vrednosti koje su opšteprihvaćene. Ne postoje one samoizazvane i neke specifične evropske, bar ne znam. Možda neki stručnjaci to znaju.
Iskorišćeno je pet minuta i 20 sekundi vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Vlada nije prihvatila amandman, ali Odbor za kulturu i informisanje je prihvatio amandman. Ministarka Verica Kalanović želi reč. Izvolite.
Prihvata se amandman.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Konstatujem da je predstavnica predlagača prihvatila amandman, a Narodna skupština će se u danu za glasanje izjasniti o amandmanu. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Milorad Buha.
Zbog javnosti, moram ukazati šta je definisano članom 3, premda smo već čuli u nekoliko navrata, ali vrlo je bitno, ovo je ključni član ovog zakona. To su ciljevi zadužbine i fondacija, pa se između ostalog kaže – radi ostvarivanja opštekorisnog cilja u smislu ovog zakona smatraju se aktivnosti usmerene na promovisanje i zaštitu ljudskih, građanskih, manjinskih prava, unapređenje socijalne i zdravstvene zaštite. Moj predlog je bio, i predlog SRS, kada govorimo o unapređenju i zaštiti ljudskih prava, manjinskih prava, da je neophodno ugraditi odredbu koja će imati u svom sadržaju i izbegličkih prava, prava interno raseljenih lica i drugih kategorija. To sam uokvirio u pravnu odredbu izbeglica. Zašto izbeglica? Zbog toga što su izbeglice diskriminisane u periodu od 1990. pa nadalje, zbog toga što je nad njima učinjen teror, etničko čišćenje i genocid. Šta je učinjeno od strane države da se pomogne ovoj populaciji? Gotovo ništa. Šta su učinile druge zemlje u regionu da bi zaštitile svoje stanovništvo koje je imalo slične pojavne oblike, kao što su imale srpske izbeglice sa prostora Republike Srpske Krajine, Republike Hrvatske, Slovenije, BiH, Makedonije? One su organizovale međunarodne donatorske konferencije. Formirale su razne fondacije i prikupile na desetine i na stotine miliona evra i uložile ih u očuvanje socijalnog, zdravstvenog i svakog drugog statusa tih populacionih grupa. Republika Srbija, ranije Savezna Republika Jugoslavija, ništa po tom pitanju nije učinila. Da smo se ugledali na zemlje u regionu i da smo organizovali međunarodne donatorske konferencije, na ovim prostorima bi daleko lakše bilo podneti sav teret izbegličkog života. Kada kažemo da je izbeglička populacija doživela teror, etničko čišćenje i genocid, genocid je ocenjen kao pravna kategorija i od strane Republike Hrvatske i od strane Vlade Republike Srbije odnosno Republike Srbije kroz kontratužbu koju je Vlada podnela u januaru ove godine. Baš zbog genocida i etničkog čišćenja, čišćenja nad srpskim stanovništvom Republike Srpske Krajine, BiH i drugih prostora bivše Jugoslavije, vlast od 1990. nije ništa učinila da se tom stanovništvu pomogne, a prostora i mogućnosti za pomoć je bilo u više vidova. Nažalost, Republika Srbija je tu zaostala i ništa u tom smislu nije preduzela. Ono što je bitno još naglasiti kod ovih ciljeva zadužbina i fondacija, to je da ste morali daleko šire krenuti od svih pojavnih oblika koje ste ovde naveli u ovim ciljevima zadužbina i fondacija. Ovo je ovako usitnjeno, parcijalno, pojedinačno i u stvarnom smislu nećete ništa postići ovim predlogom zakona.
Minut i 45 sekundi iskorišćeno je vremena ovlašćenog predstavnika. Da li se još neko javlja za reč? Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.)
Gospođo Čomić, član 3. Predloga zakona je toliko inspirativan da može svaka reč da se ugradi u stav 1. i da to dobije svoj značaj koji bi se uklopio sa onim što regulišu prethodna dva člana. U nedostatku drugih ideja predložio sam da se ubaci reč "penzionera", ali onda sam se setio da mrzite penzionere i naravno da niste prihvatili amandman. Da sam napisao Crnotravci, možda bi i prošlo. Sada vidim da ova vrsta zadužbinarstva, to je ono za dušu, od strane predlagača je dobilo i svoje otelotvorenje. Malo-malo pa svuda poneka zadužbina. Juče smo čuli jedna nova zadužbina na Novom Beogradu na ime Mlađana Dinkića od 110 kvadrata. Naravno, za privatne interese, to se uklapa u ovaj novi zakon. Predlažem da zadužbine otvorite u Crnoj Travi. Svi vi što zagovarate regionalizaciju, preselite se u Crnu Travu, prebacite tamo sedište svoje stranke, formirajte tamo glavni odbor, pa onda pododbor Vlasotince, mesni odbor Surdulica, može i Lebane, i da tako krenete da razvijate celu Srbiju. A ne ovamo zagovarate regionalizaciju, a stanove kupujete u centru Beograda. Morate delima da pokazujete da ste opredeljeni i da vam je duša čista i da onda sa čistom dušom možete da pravite zadužbine. Imao sam prilike da se svega i svačega naslušam ovde, ali danas sam shvatio da neki moraju da vrate pare učiteljima ili da idu na neke tečajeve. Gospođo Čomić, da bi neko bio monah, on se odriče imovine i kada monah umre njega niko ne može da nasledi jer nema šta da se nasledi. To je vrlo važna stvar da bi se shvatile neke stvari. Nalazimo se na terenu desrbifikacije. Gospodin Žutić je podneo jedan amandman da bi vam ukazao šta etimološki treba da znači zadužbinarstvo i verovatno treba da bude u onim oblastima gde treba nešto da se očuva kao trajna vrednost, a to je umetnost, kultura, jezik, pismo, pesma, omladina, deca i da se to razvija. U sve to ste stavili druge aktivnosti. Zapamtite jednu stvar, pravno lice ne može da postoji bez imovine. Pravno lice nema dušu, dušu ima čovek, fizičko lice. Doduše ima neke nove teorije da dušu imaju samo dušmani. To su neke nove teorije, ali ovo je tolika papazjanija kojom dokazujete da cilj ovog zakona nije ovo što ste napisali nego je da se napokon legalizuje nešto što odavno postoji, a nije moglo da se uklopi u postojeći pravni poredak. Želite od nečega što su nevladine organizacije koje se finansiraju iz inostranstva da pretvorite u vrhunska kulturna, prosvetna i druga dobra naroda, građana Republike Srbije, pa neka to bude Fond za otvoreno društvo, neka to bude Fond za političku izuzetnost, neka to budu i ovi drugi fondovi i fondacije, pa neka bude čak i ova Miškovićeva i Karićeva i ove druge institucije gde lepo peru pare i, kako u novom žargonu kažete, dokazuju društveno odgovorno ponašanje. Pranje para, ljudi moji. Nemojte Miškovića i Karića da stavljate u isti rang, istim zakonom da regulišete kao nešto što je Vukova zadužbina. To je bruka i sramota za ovaj narod. Dajte neki drugi zakon. Kada već pričamo o tim donacijama, odite do Uba i videćete da je Cane napravio crkvu. Zašto ga proganjate? On se društveno odgovorno ponaša. Da li ste čuli vašeg Montgomerija, vi koji niste bili u Areni? Šta reče sinoć – dozvolili smo Milu Đukanoviću da malo švercuje cigarete da bi rasturio Srbiju. Kako smete da proganjate Caneta? Cane mu je bio partner.
Narodni poslaniče, ili da se okrenete ka dnevnom redu…
Tu ste u pravu. Shvatio sam vas, Cane nije predmet ovog amandmana, već penzioneri. Da li sam lepo shvatio? Vlada kaže da ne može da se pravi zadužbina koja bi omogućila razvoj, unapređenje itd. položaja penzionerske populacije. Naravno, mi ćemo verovatno za nekoliko meseci da budemo obavešteni o teškom budžetskom deficitu i nemogućnosti ove proevropske, gde nikad nećemo ni da odemo, Vlade, da obezbedi transferna sredstva za isplatu penzija. Ovde ne pomažu ni zadužbine penzionerima. Ništa ne pomaže. Svi Crnotravci ima da budemo. Statistička greška. Sve greška do greške. To je put kojim ova vlada ide. Ne mogu ništa da preduzmem efikasno protiv tog puta. Priznajem vam to. Tu sam apsolutno nemoćan. Verovatno kada se formirala ova vlada 60% građana je i mislilo EU nešto, sada ni 10% ne misli o tome. I onaj Kalimero iz Brisela je rekao - propada EU, propadoste vi. Nema nikakvih problema. Tu ćemo kada dođe vreme za crtu itd. Dokle vi gurate ove evropske zakone? Imam zadatak da obavestim javnost šta znači. Šta se krije iza ovih zakona? Iz ovih zakona se krije ponovo neka prevara, neka podvala. Da li će da devalvira evro? Da bude 1,70 dinara? Ne znam. Sve će to građani da osete na svojoj koži. Ko će po ovom zakonu da legalizuje svoje fondove, fondacije i zadužbine? Kriminalci one koje vi ne smete da pitate odakle im tolike milijarde, oni će biti društveno verifikovani ljudi koji su se uključili u akciju ostvarivanja opštekorisnih ciljeva, tako što se društveno odgovorno ponašaju, pa Mišković pošalje svoju snajkicu Ivanu Mišković Karić i ona obavesti da sa Draganom Đilasom prave određenu zadužbinu. Gde? U Belvilu. Zašto? Nije prodat prostor. Ko će da plati? Nešto malo Đilas, nešto malo ovi i onda se oslobodi poreza. Pa kada je toliki zadužbinar nije ni čudo što četiri milijarde možda duguje na ime poreza državi. Mora vlast da popusti. Mora da toleriše tu vrstu društveno odgovornog ponašanja određenih pojedinaca. Kada direktor Zavoda za zdravstveno osiguranje vidi da nešto nije u redu, gde će da pobegne? Kod Miškovića. Sve je u redu. Nema problema, ali samo da znamo te činjenice. Ima jedna zadužbina u Nišu, zove se KP dom. To je zadužbina od dvadeset i neke godine. Samo da objasnim jednu stvar, kada je pravljena ta zadužbina onda su pitali gospodina – da li vam je jasno to gospođo Čomić ili da ne pričam dalje, nema potrebe da pričam, znači jasno vam je – Pašića koji je rekao – nikad se ne zna kada ćemo mi u zatvor, neka bude luksuzno. Vodite računa, molim vas, o toj vrsti zadužbina. Zašto? Nema ko da vas brani. Neće imati ko da vas brani. Crnotravci, nema Crnotravci ko da vas brani. To je taj problem. Samo obaveštavam javnost da od ovog zakona nema ništa. Biće još jedna u seriji podvala, kao i za ovih 10 godina podvale što su se dešavale. Vodite računa, niste bili u Areni. Prati vas Montgomeri. On ima ovde obezbeđenje, dve vrste obezbeđenja. U jednoj agenciji ima 15% vlasništva, 60 ljudi je naoružano. To je paravojska u sistemu agencija za čuvanje imovine i lica. Vodite računa. Čitao samo jutros, gospođo Čomić, sećate se, jedan poznati intrevju, gde je sve tačno rekao čovek i zato što je tačno rekao zato je nastradao. Ovaj zakon ne može da se popravi. Ovo treba da povučete jer je ovo bruka za RS. Hvala vam, gospođo Čomić.
Iskorišćeno je osam minuta vremena poslaničke grupe. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Saša Dujović. Da li neko želi reč? (Da.)
U ime poslaničkog kluba SPS-JS podneo sam amandman na član 3, gde se posle stava 2, dodaju stavovi 3. i 4. i ideja ovog amandmana je bila da se jedan deo teritorije, koji se zove KiM, AP, uvrsti u rečenici u ovaj zakon. Naime, svima je poznato, diplomatska borba koju vodi naše Ministarstvo inostranih poslova i Vlada i mi ovde da zadržimo KiM treba da bude osnov da i u svim ostalim zakonskim predlozima koji dolaze pred narodne poslanike damo svoj doprinos tome. Jasno je da takva jedna rečenica ne bi štetila onome što se zove zakonski predlog koji je pred nama i koji je dobrim delom izmenjen pred usvajanje preko 20 amandmana ili preko 20% predloženih amandmana. Zaista smatram i imao sam utisak kada je ministar bio ovde da je to otprilike i prihvatljivo za Vladu i ministra kao predlagača. Nadam se da ćemo još u toku ovog dela do samog glasanja od strane predlagača imati konsultacija i možda omogućiti da u ovom zakonskom predlogu i ovaj amandman nađe svoje mesto, jer smatram da ne može da šteti, a može mnogo da doprinese, kako nama tako i građanima, a pogotovo građanima na KiM, da se osete zaštićenim. Radi se o zadužbinama, radi se o teritoriji gde je ogroman broj i gde je počelo zadužbinarstvo i sve to ima svoju simboliku, bez obzira na savremenost ovog zakona, koji u svakom slučaju podržavamo na ovakav način kako je predložen. Međutim, ono što ne može da šteti, a može da koristi i da doprinese našim sugrađanima, mislimo da zavređuje dobar znak pažnje i u to ime očekujem da predlagač ipak razmisli još jednom pre nego što dođe do glasanja.
Iskorišćeno je 22 sekunde vremena poslaničke grupe. Narodna poslanica Svetlana Stojanović ima reč.
Zaista jeste nedopustivo da se u zakonu o zadužbinama i fondacijama crkve i manastiri na KiM uopšte ne pominju. Ako sami, pod bilo kojim izgovorom ili opravdanjem, KiM preskočimo u zakonu, mi se Kosova odričemo i ostaćemo zapamćeni kao takvi. Zakoni koje donosi Narodna skupština RS moraju svojim članovima staviti do znanja da je to srpska zemlja i da će to za nas zauvek i ostati. Sve drugo je suprotno Ustavu. Poslanici DSS su podneli više amandmana kojima pokušavamo da ispravimo ovaj krupan propust. Oni će o tome podrobnije govoriti. Podržavam ne samo naše nego i sve amandmane poslanika drugih poslaničkih grupa koji u zakon o zadužbinama unose i našu južnu srpsku pokrajinu KiM.
Iskorišćen minut vremena ovlašćene predstavnice. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Donka Banović. Da li neko želi reč? (Da.)
Ovaj amandman na član 3, kojim predlažemo brisanje stava 3. ovog člana, u skladu je sa jednom od naših opštih primedaba na ovaj zakon, a to je da se kroz ovaj zakon prosto ne treba dozvoliti, da tako kažem, osnivanje zadužbina i fondacija u privatne svrhe i za sticanje privatne koristi. Ovaj stav glasi – ostvarivanjem privatnog interesa u smislu ovog zakona smatraju se aktivnosti usmerene na ostvarivanje pojedinačnih interesa osnivača zadužbine i njegove porodice i trećih lica, pa je u samom zakonu predlagač naveo – porodične zadužbine koje se osnivaju u cilju školovanja članova porodica i u neke druge pravno dozvoljene svrhe. Smatramo da zadužbina i fondacija treba da se osnivaju samo za opštekorisne svrhe, a nikako u privatne svrhe i za korist pojedinca i njegove porodice. Ako neka porodica hoće da ostvaruje interes ili korist, uglavnom je to neka finansijska korist da bi se nešto uradilo, onda ta porodica formira malo preduzeće. Kada imate preduzeće, vi radite i ostvarujete korist, odnosno finansijsku korist, a ne formirate ili zadužbinu ili fondaciju, kako je nesmotreno predlagač zakona ovde naveo da biste školovali svoju decu, odnosno ovo je poziv, a mnogo je takvih porodica danas, koje veoma teško ili nikako ne uspevaju da školuju svoju decu, da ta porodica formira fondaciju kako bi školovala svoje dete ili svoju decu. Zato smatramo da u ovom zakonu ili bilo kom zakonu nema mesta ovome. U obrazloženju ste napisali jedno dugačko i da kažem pravnički kvalitetno objašnjenje. Međutim, ono nije nas ubedilo da zaista treba ostaviti ovu mogućnost da jedna porodica može da formira fondaciju kako bi školovala svoje dete. O tome se mnogo govorilo. Dakle, ovo je prostor gde se otvara mogućnost pranja novca i velikih zloupotreba. Vi ovde jeste naveli kako se takve fondacije formiraju ili kako zakoni u tim državama dozvoljavaju, Nemačka, Austrija, Holandija, Belgija, Bugarska, Danska itd, i onda nas upućujete na Protokol Evropske konvencije o ljudskim pravima kojim se garantuje pravo na mirno uživanje vlasništva. Tačno. Ljudi i građani Srbije treba da imaju pravo na mirno uživanje vlasništva, ali ne treba da koriste privatne fondacije kako bi ostvarivali ličnu korist. To je potpuno suprotno od duha zadužbinarstva i fondacija.
Iskorišćeno je minut i 15 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne) Na naslov iznad člana 4. i član 4. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Milorad Buha.
Pročitaću član 4, koji kaže: "Zadužbine i fondacije, u smislu ovog zakona, jesu nedobitne nevladine organizacije". Ovim članom dobijamo još jednu definiciju zadužbina i fondacija, što je krajnje nepotrebno. Kada koristimo termine "dobitan i nedobitan", kada koristimo termine "vladine i nevladine organizacije", mora imati jasno pravno i finansijsko utemeljenje za ove termine. Nažalost, ovo su samo žargonski termini. Mi u našem pravnom sistemu nemamo izvedenu jasnu definiciju ovako kako vi kažete – nedobitnih organizacija odnosno nevladinih organizacija. Šta znači nedobitna organizacija ako je ona pravno lice, a rekli ste u definiciji u članu 2. da su to pravna lica. Pravna lica imaju obavezu da stvore svoj status, da imaju prava i obaveze, a ako imaju prava i obaveze, imaju i svoju imovinu, a ako imaju svoju imovinu onda moraju imati svoj finansijski bilans, a ako imaju svoj finansijski bilans onda moraju imati pozitivno poslovanje, u protivnom im sleduju određene sankcije, a jedna od sankcija je prestanak rada odnosno likvidacija toga pravnog lica ukoliko nije dobitna organizacija, odnosno ukoliko nema adekvatna finansijska sredstva koja će pokriti troškove rada toga preduzeća. Što se tiče nevladine organizacije, kako vi kažete ovde, mi u pravnom sistemu imamo razne definicije, ali osnovna je da li ih finansira država ili ih ne finansira. Vi ste u jednom od članova, čini mi se da je 24, rekli da država može finansirati rad zadužbina i fondacija. Šta to znači? Da li su onda one nevladine organizacije? Nisu. Stav SRS ne samo u ovom slučaju nego i u drugim slučajevima je da kada koristite ove žargonske termine trudite se da ih svedete, da ih uobličite, da ih pravno uokvirite u pravni sistem Republike Srbije. U protivnom, imamo prazne zakone, imamo žargonske termine koji ništa ne znače i koji izazivaju zabunu u praktičnoj primeni.
Iskorišćeno je dva minuta i 45 sekundi vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Na naslov iznad člana 4. i član 4. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Dimitrijević, Donka Banović, Milica Vojić Marković i Nikola Lazić. Reč ima gospođa Banović.
Ovde se otvara jedno pitanje da li je nevladina organizacija isto što i udruženje građana. Na to ne mogu da dam odgovor, nisam sigurna kakav bi to bio odgovor. Ali, znam da smo mi prošle godine usvojili Zakon o udruženjima građana, koji je dugo vremena rađen i gde je radni naslov tog predloga zakona bio – Zakon o nevladinim organizacijama. Postoji veliko preklapanje, odnosno – udruženje građana jednako nevladina organizacija. Mada jezičari znaju da ne postoji stopostotna sinonimija. Dakle, ne tvrdim da je to sto posto. Ali, vi meni u odgovoru kažete da se u pozitivnom pravu koristi izraz nevladina organizacija, to ne znam. Znam, dakle, da i u zakonu nismo hteli tako da navedemo zato jer ne postoji. Vi imate da se za taj tzv. nevladin sektor koristi i civilni sektor itd. Vođena time, smatrala sam da ovde ne treba da stoji "nedobitna nevladina organizacija" nego da treba da stoji "nedobitna udruženja građana", ako ste već ušli u tu problematiku i da to definišite ovim članom.
Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Kasalović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 6. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima gospodin Oto Kišmarton.
Poštovane kolege narodni poslanici SNS, poslanička grupa Napred Srbijo, podnela je veći broj amandmana na Predlog zakona o zadužbinama i fondacijama. Amandmani su podneti u cilju popravke lošeg zakona, kako bi zakon bio prihvatljiv i na korist građana Srbije. Oko 25% naših amandmana Vlada je razumela i prihvatila, što će svakako uticati na poboljšanje ovog zakona. To takođe pokazuje da imamo dobre namere i da želimo iz ove skupštine da izađu zakoni koji su na korist našim građanima. Nažalost, veći broj naših dobrih amandmana Vlada nije razumela pa ih nije ni prihvatila, što nije dobro, jer će isti zakoni ponovo doći na dnevni red, kao i mnogi drugi do sada, radi ispravke. Ako ne za mandat ove vlade, onda kada se formira druga vlada. Mi smo u SNS podneli amandman na član 6. ovog zakonskog predloga. Član 6. reguliše nedopuštene ciljeve zadužbine i fondacije. Ovaj član 6. dosta je dobar, kao i mnogi drugi članovi ovog zakonskog predloga, međutim, i ovaj član bi trebalo da pretrpi neke izmene i mi smo predložili sledeće. U članu 6. stav 1. reči "ne smeju biti u suprotnosti sa pravnim poretkom" zamenjuju se rečima "ne smeju biti u suprotnosti sa javnim poretkom, prinudnim propisima i dobrim običajima". U članu 6. takođe smo predložili i da se briše stav 4. Kao obrazloženje dali smo sledeće: u pravnoj teoriji, javni poredak je skup propisa kojim se između ostalog osigurava poštovanje osnovnih ustanova pravnog poretka, a pravni poredak je društveni poredak regulisan pravom. Pravni poredak je uži pojam od javnog poretka i može se definisati kao skup međusobno povezanih pravnih normi koje regulišu društvene odnose odnosno određena ponašanja ljudi. Imajući to u vidu, pravne norme koje regulišu ciljeve i delovanje zadužbine i fondacije deo su pravnog poretka i kao takve ne bi smele biti u suprotnosti sa javnim poretkom. Kako pravni poredak čine prinudni propisi i dispozitivne pravne norme, jasno je da bi se moralo zakonom propisati da ciljevi i delovanje zadužbine i fondacije ne smeju biti u suprotnosti sa prinudnim propisima. Deo društvenih odnosa i ponašanje ljudi je regulisan pravnim normama, a deo tih odnosa nije. Deo društvenih odnosa i ponašanje ljudi koji nije regulisan pravnim normama nije deo pravnog poretka, ali to ne znači da može biti u suprotnosti sa dobrim običajima. Naprotiv, deo društvenog poretka koji je u suprotnosti sa dobrim običajima mora biti sankcionisan. Zato je amandmanom i predloženo da ciljevi i delovanje zadužbine i fondacije ne smeju biti u suprotnosti sa javnim poretkom, prinudnim propisima i dobrim običajima. Ovakva formulacija osim što je primerenija svrsi, bila bi i u funkciji uspostavljanja jedinstvenog pravnog poretka naše zemlje. Imajući u vidu da niz važećih zakona upravo koristi institut usaglašenosti sa javnim poretkom, prinudnim propisima i dobrim običajima, kao uslov da se proizvedu željena pravna dejstva. Što se tiče stava 4, on kako je predložen nije loš, međutim, on je po ovom zakonskom predlogu nepotreban, imajući u vidu član 155. Zakona o nasleđivanju, koji propisuje da je zaveštanje ništavno ako je njegova sadržina u suprotnosti sa prinudnim propisima, javnim poretkom i dobrim običajima. Gospodine ministre, vidite da ova izmena ne narušava koncepciju zakonskih predloga, nego samo poboljšava Predlog zakona o zadužbinama. Stoga, mogao bi biti prihvaćen jer ne postoji nijedan dobar razlog zašto se ovaj amandman ne prihvata.
Dva minuta i 50 sekundi iskorišćeno je vremena poslaničke grupe. Na član 6. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Aleksandra Janković i zajedno narodni poslanici Milan Dimitrijević i Milica Vojić Marković. Reč ima gospođa Donka Banović.
Hvala, gospodine Novakoviću, samo mi recite koliko ima vremena moja poslanička grupa. (Predsedavajući: 11 minuta.) Mi smo predložili brisanje stavova 2. i 3. iz ovog člana, gde su navedeni nedopušteni ciljevi zadužbine i fondacije, pa se ovde kaže da ciljevi i delovanje zadužbina i fondacija ne smeju biti usmereni na ostvarivanje posebnih interesa političkih stranaka, ono što se smatra tim neposrednim učešćem itd. Zašto predlažemo brisanje? Zato što smatramo da će ovo ostati mrtvo slovo na papiru i da se praktično neće moći sprovesti. Vi i danas u Srbiji imate mnogo fondacija. Nekim je fondacijama, na primer, zadatak i cilj da sarađuju sa strankama koje se nalaze na levoj strani spektra političkih stranaka, druge fondacije sarađuju sa strankama koje se nalaze na desnom spektru, tako da već imate fondacije koje i te kako sarađuju sa različitim strankama. Između ostalog, na primer, nekada te fondacije organizuju obuke za kandidate za odbornike ili za kandidate za gradonačelnike, ili za kandidate za poslanike. Da li je to posredno ili neposredno učešće u kampanji? Smatram da ovo prosto treba izbrisati, zato što će ovo ostati mrtvo slovo na papiru i neće značiti ništa. Naravno, neće doprineti kontroli rada svih tih fondacija, kada je u pitanju politički život u Srbiji. Zašto ovo unosite, kada ovo neće moći da se primeni?
Reč ima gospođa Aleksandra Janković.
Pošto sam s koleginicom Donkom Banović, odnosno kolegama iz DSS-a, podnela amandman u istovetnom tekstu, nemam praktično šta da dodam onome što je koleginica Banović govorila, ali ću iskoristiti da malo prokomentarišem ne samo ovaj član 6, nego generalno Zakon o zadužbinama i fondacijama i koristiću vreme ovlašćenog predstavnika. Rizikujući da budem dosadna i da čak u ovoj trećoj diskusiji o Predlogu zakona o zadužbinama i fondacijama apelujem na predlagače da zakon povuku i vrate ga na doradu, ako ni zbog čega drugog, a ono zbog poštovanja činjenice da pitanje zadužbina nije ni tranzitorno, ni tranzicijsko, već duhovno filantropsko. Cinici bi rekli da aktuelno na snazi nije filantropija, već mizantropija, te je utoliko razumljivo što se zadužbinama daje karakter organizacija na određeno vreme, sa određenom političkom namenom, kao da je reč o ministarstvima. Izgleda da narod Srbije neće morati da interveniše jer se unutar Vlade ministri već debelo svađaju. U 21. veku u zemlji Srbiji nema mleka, a ministri Milosavljević i Dinkić se svađaju ko je za to kriv. Naravno da ni jedan ni drugi ne mogu da daju mleko, ali su kao socijalno pravedna Vlada tu da obezbede stvorenjima koja ga daju i ljudima koji gaje dotična stvorenja da to urade na adekvatan način. Uostalom, ako ne znaju kako da obezbede mleko građanima Srbije, neće im pomoći nikakvo hemijsko čišćenje biografija kroz pravljenje ličnih zadužbina, pa taman odlučili da sagrade… (Predsedavajući: Gospođo Janković, moram da vas prekinem zbog vaše obaveze da govorite o temi koja je na dnevnom redu i moje obaveze da vas upozorim kada sa te teme odete u mlekarstvo jer, i pored najbolje volje, ne vidim kako ćete povezati, ali izvolite. Odmah imate šansu.) To je tema. Povezano je, veoma je povezano. Onaj ko ne može da obezbedi mleko, ne može da čisti svoju biografiju i da pravda svoju nesposobnost, taman i da sagradi zadužbine koje će predstavljati kopiju Hrama Svetog Save. Niste mi dozvolili da završim, teče vreme, zapravo me ometate da nastavim diskusiju. U situaciji kada čak 22,7% građana Srbije kaže da u poslednja dva meseca nije imalo dovoljno novca za hranu, svega 4,9% građana Srbije je zadovoljno svojim životom, pri čemu najveći broj njih, čak 78% jedva sastavlja kraj s krajem, nije čudno da 65% građana Srbije nema poverenja u Vladu, dok svega njih 18% veruje da je premijer dovoljno stručan. Tu su rezultati istraživanja agencije Galup, koje je predstavljeno u Briselu juče, u okviru projekta "Balkan monitor". Narodu u Srbiji nije potreban nikakav monitor da bi došli do zaključka kako nema te rekonstrukcije koja će ovu vladu učiniti efikasnom i odgovornom. Generalno, a i što se ovog predloga zakona o zadužbinama i fondacijama tiče, mi zapravo samo produžavamo agoniju, a ministri se trude da se dodvore faktičkom premijeru BT, kako ih ne bi izbacio iz fotelja njihovih nasušnih, s tim što narod ne veruje da će biti bolje i ne bi me čudilo da na zgradi Vlade osvane grafit "Džabe ste krečili". Očigledno je da se nisu uzvrpoljili samo žuti ministri, koji imaju dupli razlog, jer moraju da se dokažu u Vladi, a i u stranci, već se stanje uznemirenosti širi i na polaznike šifrantske stranke kojoj pripada ministar kulture koji je trenutno odsutan. Kao čuveni paranoik, stvarno ne znam čemu bih inače pripisala krajnje neuobičajenu dvočasovnu pauzu u današnjem skupštinskom zasedanju, a posle koje je usledilo odsustvo resornog ministra, ako ne i činjenici da je on jedan od potencijalnih ministara u rekonstrukciji, pa je ubrzano proširio opseg svog delovanja. No, kada se već rekonstruiše Vlada, kada postoje najave da će uskoro doći do rekonstrukcije Ustava, šta je ono što vas sprečava da rekonstruišete još i Predlog zakona o zadužbinama i fondacijama. Već sam napomenula da ovim predlogom zakona nije obuhvaćena teritorija Kosova i Metohije, kao da jednostavno nije deo teritorije Srbije, tako da se zadužbine na ovom području ne tretiraju kao srpske, dok se na više mesta, u članovima 12. dva puta, 25. dva puta, 52. dva puta i 58. navodi uloga AP Vojvodine. Obrazloženje Vlade za neprihvatanje amandmana koji sam podnela, recimo, na član 12, tražeći da se posle reči "na teritoriji AP Vojvodine" dodaju reči "AP Kosova i Metohije" zvuči krajnje nebulozno jer se kaže – amandman se ne prihvata iz razloga… (Predsedavajući: Izvinjavam se, u pitanju je amandman na član 6.) Rekla sam da koristim vreme ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. (Predsedavajući: Bez obzira, morate govoriti o temi. Izvinjavam se. Tako piše u Poslovniku i izvinjenja nema.) Dobro. Sada ću da se vratim onda na član 6, u kome se ista stvar događa. U članu 6. se daje časna Titova pionirska reč u 1. stavu, pa se kaže – ciljevi delovanja zadužbina i fondacija ne smeju biti u suprotnosti sa pravnim poretkom, a naročito ne smeju biti usmereni na nasilno rušenje ustavnog poretka i narušavanje teritorijalne celovitosti Republike Srbije. To je jako zanimljivo, ako nije dozvoljeno, u čemu se slažemo, da se narušava ustavni poredak, kako vi to pregovarate sa Tačijevom vladom i kako to da izostavljate iz ovog predloga zakona čitavu jednu južnu pokrajinu, sa ogromnim brojem zadužbina koje se nalaze u njoj. Ono što Vlada tvrdi je da se amandmani na neke članove zakona ne mogu prihvatiti, zato što je na osnovu Rezolucije 1244 na KiM uspostavljen privremeni pravni sistem, pa poslove državne uprave dok traje tako uspostavljen sistem obavljaju nadležni republički organi. Logično je pitanje dokle će tako sistem da traje i da li ovom formulacijom Vlada Republike Srbije zapravo priznaje nezavisnost Kosova ili radi na daljem rasturanju teritorijalne celovitosti države. Znači, prošlog puta kada smo o ovome govorili, ministar se nije oglašavao, ali su predstavnici poslaničke grupe ZES, kao stručnjaci za sva pitanja od kijavice preko šizofrenije do ekonomije međunarodnog prava, sa prezirom konstatovali kako su ovakve konstatacije gluposti i maliciozne opaske opozicije, jer u članu 6. piše da ciljevi i delovanje zadužbina nisu u suprotnosti sa pravnim poretkom, a naročito ne smeju biti usmereni na nasilno rušenje ustavnog poretka i narušavanja celovitosti Srbije. Dakle, ne sme se teritorijalni integritet zemlje rušiti silom, ali može tako što će srpska Vlada sarađivati silom sa Tačijevom kancelarijom, pripremajući platformu za završnu fazu priznanja nezavisnosti Kosova i Metohije. Prema predlogu te kosovske platforme, dijalog Beograda i Prištine trebalo bi da bude podeljen u tri faze, pripremna ili faza bez statusa, srednja ili faza sa neutralnim statusom i finalna ili faza sa statusom. Cilj je da ovim postupnim metodom, citiram "Kosovo je Srbija", reše praktična pitanja i normalizuju odnose. Na kraju procesa, opet citiram "dve države će se uzajamno razumeti i postati članice EU kao suverene zemlje". Sada je jasno zašto se za neprihvatanje amandmana podnetih na ovaj predlog zakona daje ovakvo obrazloženje Vlade, koje zapravo podrazumeva ograničenje trajanja statusa Kosova kao južne pokrajine i kao što sam čula da insistira da je najvažniji opštekorisni cilj promovisanje i ostvarivanje evropskih integracija i međunarodnog razumevanja. Dakle, iako predlagač ovog zakona jeste Ministarstvo kulture, mislim da u Vladi ne može ništa da se dogodi bez blagoslova faktičkog premijera, osobe u ulozi predsednika Srbije, koji može da katapultira ministre koji ne razumeju, gde suštinski prevod predizbornog slogana i EU i Kosovo, zapravo ni EU ni Kosovo. Manje od polovine građana Srbije, njih oko 44% smatra da je članstvo u EU…
E, sada je red na mene. Upozoravam vas poslednji put, a citiram član 106. stav 1. "Govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres". Tačka dnevnog reda je član 6. stav 2. se briše. Stav 2. člana 6. Zakona glasi – ciljevi i delovanje zadužbina i fondacija ne smeju biti usmereni na ostvarivanje posebnih interesa političkih stranaka. Od ovog momenta vas upozoravam da ću bez ikakvog mog učešća, osim blagonaklone molbe da se vratite na tačku dnevnog reda, sledeći put bez obrazloženja mog uvodnog, izreći vam opomenu, što ovog puta ne činim. Hvala na razumevanju.
Dobro, zato sam i predložila da se briše upravo ovaj član koji kaže da ciljevi i delovanje zadužbina i fondacija, odnosno stav člana 6, ne smeju biti usmereni na ostvarivanje posebnih interesa političkih stranaka. Verujem da vi nemate lični interes i da ovo što sada radite jeste ostvarivanje posebnog interesa vaše političke stranke. Prosto ne mogu a da ne verujem da postoji ovde neka kvaka 22 i ne mogu da verujem u dobre namere predlagača ovog zakona, pa čak i kada se radi o članu 6. ovog zakona, kada su im tekst pisali Soroš, Fond za otvoreno tajno društvo i američka Agencija za međunarodni razvoj. Oni su pisali član 6. Uz dužno poštovanje njima na njihovom trudu, srpski narod ima više iskustva i daleko bogatiju tradiciju zadužbinarstva, te pored Kolarca, Kalenića, Nikole Spasića, Perside Milenković, Petra Srnića, mi stvarno ne moramo da tražimo mega giga sorbonske eksperte da bismo napisali zakon koji nije namenjen samo jednom vremenu, jednoj grupi ljudi, jednoj verskoj ili nacionalnoj organizaciji, već se piše za večnost, tako da obogati svetsku baštinu. Ako želite da promovišete domaće, zašto u razmatranje niste uvrstili krajnje opravdane prigovore Asocijacije zadužbina i fondova, koje broje 80 naših, a svetskih stručnjaka, zašto je uvek bolje tuđe i kako to da se časkom odričemo svog, a pogotovu kada se taj svoj umeša u posao koji mu je dat. Očigledno je da je predlagač zakona bio selektivno gluv za opaske koje su imali naši zadužbinari, naravno, i na član 6. stav 2, tako da ću u narednim izlaganjima objasniti ili pokušati da preko gospođe Kalanović prenesem ministru, koji je pokazao ovu selektivnu gluvoću, da u svoje rediteljsko znanje ubacim neke stavke koje su ovi ljudi iz Asocijacije zadužbina i fondacija dali i da se tako napravi jedan bolji scenario od ovog teksta koji imamo pred sobom.
Deset minuta i trideset sekundi iskorišćeno vremena ovlašćenog predstavnika. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospodine Novakoviću, dobro je što je neko podneo amandman na član 6. stav 2. i otvorio jednu vrlo značajnu temu. Vidite i sami kada u Predlogu zakona stoji ona formulacija člana 3. koja na ovako preširok način pokušava da opiše šta mogu biti ciljevi zadužbine i fondacija, a to je ostvarivanje opštekorisnog cilja, a kao opštekorisni cilj može sve i svašta da se strpa, onda se stvarno postavlja pitanje gde počinje zadužbinarstvo, a gde završava i gde ono vodi. Da li zadužbine i fondovi treba da posluže u ostvarivanju političkih ciljeva stranaka, bez obzira na ove reči koje ste ovde ubacili. Moramo načelno da saznamo da li stranka može da formira zadužbinu, da li može da formira fondaciju? Čemu služi fondacija ili fond, nije bitno kako se sada zove, koja unapređuje političku izuzetnost? Kada bih vam čitao koliko je ljudi preko Sonje Liht otišlo u Ameriku da se školuje, a jedan od tih je bio i onaj vaš bivši guverner, u tom sklopu su i Dulić, Jeremić, nije bitno, cela vlast je takva, ne bi bilo korektno izvlačiti nekoga. Gospođo Kalanović, slobodno okrenite šoljicu, posle ću da vam pogledam da li ima neka veverica. Inače, u Vrnjačkoj banji štrajkuju, tamo su blokirali put zbog one privatizacije "Zvezde". Gospodine Novakoviću, je l' znate vi šta znači IRI? Nekada je u elektronskoj industriji postojala firma koja se zvala "Iri" i radila je semafore. To je skraćenica za jedan Institut Republikanske stranke. Oni su ovde finansirali, osposobljavali svoje kadrove. Da li znate šta je Konrad Adenauer? Ova skupština sarađuje sa tom fondacijom, a to je fondacija jedne konzervativne stranke koja je pripremala kadrove ko zna od kada. Gospodine Novakoviću, da li se sećate kada sam pre dve godine u onoj staroj zgradi jurio špijune na četvrtom spratu što su prisluškivali, pa sam ih sve isterao iz zgrade, oni što su se zaključavali. Sve su to fondacije, zadužbine iz inostranstva, zbog ovog podaničkog mentaliteta koji je prisutan kod pojedinih predstavnika vlasti. Jutros sam čitao jedan intervju, gde je čovek žigosao i rekao da ne može da razume takve ministre, a bio je predsednik Vlade. Onda se stvarno postavlja pitanje šta želite da postignete tim zakonom, želite li nešto da legalizujete što je postojeće i što ne može da se upodobi sa nekim zakonom? Ne možete to da uradite, zato što je žigosano za sva vremena. Možete da popravite status nekih fondacija ili nekih akcija između fondacije, fonda, zadužbine i nekih akcija gde se obezbeđuju sredstva, a u principu nema nikakve razlike, jer i te akcije imaju u sebi onu konotaciju krajnosti, već traju 10 godina, 1000 mladih lidera, da ne pominjem imena, jer bi neki ripali ovde. Kako to nema političke interese? Što vređate predstavnike tih stranaka koji su napravili tu fondaciju? "Viktorija grup" pere pare, pa onaj drugi pere pare, onaj treći finansira. To su sve činjenice, to je sve registrovano, već se knjige pišu o tome. Zašto? Onaj ko je dao pare mora da se hvali. Vrlo prosto i jednostavno. Što je dao više para, mora mnogo više da se hvali, a onda sa tim referencama ide u ministarstva, učestvuje na javnim nabavkama i dobija posao. Krug je zatvoren. Tante za kukuriku. Ja tebi pare za fond, ti merni pare za posao. Ja izvlačim iz fonda pare, ti meni posao. Čuli ste šta kažu ovi mali proizvođači veštačkog đubriva, prozivaju ministra Dragina. Da li vi čitate novine? Ne čitate, dobro. Znači, dobro je što postoji ovaj amandman, jer otvara principijelno pitanje - šta vi u stvari hoćete ovim predlogom zakona? Ako vam nije jasno, slobodno okrenite šoljicu, gospođo Kalanović, ja ću da vam pogledam u šolju i da vam objasnim da li postoji veverica. Verovatno postoji neka veverica. Zapamtite, Mlađan Dinkić je u farmerkama dolazio u Skupštinu, a vi ste prvi i jedini ministar koji pije kaficu dok traje rasprava. Da vas bude sramota.
Iskorišćeno je pet minuta i dvadeset sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima poslanik Srđan Milivojević.
Poštovani gospodine predsedniče, uvažene dame i gospodo iz Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, u izlaganju jednog od prethodnih govornika, odnosno govornice, čuli smo jednu interesantnu temu povodom ovog zakona i ovih amandmana, da se navodno neki zakoni koji se pišu ovde u ovoj zemlji u stvari pišu u inostranstvu. Mogu da kažem da sam ponosan na to što Srbija polako ostvaruje svoju saradnju sa svetom, sa Evropom i što nešto dobro iz sveta i Evrope želi da primeni i ovde. Još sam ponosniji kad nešto dobro i lepo iz Srbije se koristi u svetu, ali sam apsolutno siguran, uveren i znam da se svi zakoni koji se ovde u ovom parlamentu, u ovom visokom domu izglasavaju i usvajaju pišu u Srbiji, da su to zakoni koje mi ne donosimo da bi se nekom dopali, pa i ovaj ovde zakon. Mi ovim zakonima, koje donosimo u ovom visokom domu i koje parlamentarna većina usvaja, ne želimo da se nekom dopadnemo, da nekog ganemo, naprotiv, i ovim zakonom i svim drugim zakonima mi pravimo tu stazu ka Evropi i pravimo tu stazu kojom hoćemo da razmenjujemo vrednosti sa svetom i Evropom. Što se tiče nekih drugih izlaganja i poslanika kojima je žao što nisu bili angažovani od Fonda za političku izuzetnost, znate, da bi ste bili primećeni i izuzetni prvo morate da budete izuzetni, da budete daroviti da bi vas neko primetio i zapazio. To šta se kome ukazalo kada je gledao u šolju, to je njegov problem. Znam jednog poslanika kojem se gledajući u šolju ukazalo da će da pobedi na parlamentarnim izborima, da će pobediti na predsedničkim izborima i on je apsolutno siguran kad god pogleda u šolju da će pobediti na izborima i zato mu se non-stop izbori priviđaju. Kada bi malo manje gledao u šolju, malo manje sanjao, a malo više slušao šta kažu građani, bio bi svestan da nije prešao cenzus u Vrnjačkoj Banji, Negotinu, Aranđelovcu i nekim drugim gradovima Srbije, pa bi se onda okrenuo zakonu, amandmanima i temi dnevnog reda, a ne gledanju u šolju.
Upravo sam hteo da vas upozorim na temu. Molim vas da se, koliko god mogućnosti dozvoljavaju, držite teme, i ako je tema krajnje interesantna. Reč ima narodni poslanik gospodin Petar Jojić.
Gospodine predsedniče, gospođo ministre, što se tiče Predloga zakona i amandmana koji je podnela SRS, u svakom slučaju ovi amandmani imaju za cilj da poboljšaju tekst zakona. Pogotovo kada je u pitanju član 6 – koji su ciljevi i delovanje zadužbina i fondacija. U svakom slučaju treba prihvatiti one amandmane na koje ukazuje poslanička grupa SRS. Zamoli bih vas da mi samo kažete kakve veze ima dečije odmaralište, da li je dečije odmaralište na Divčibarama vlasništvo opštine Pančevo zadužbina i ako jeste ko njome rukovodi? To je vlasništvo opštine. Međutim, gospodine predsedniče i gospođo ministre, dogodio se jedan nesvakidašnji događaj i slučaj da je Ministarstvo za ekonomiju i regionalni razvoj donelo rešenje 8. novembra 2010. godine, a stupilo je na snagu 13. novembra, gde je rešenjem Ministarstva za regionalni razvoj zabranjen rad dečije predškolske ustanove i ustanove za nastavu nižih razreda u prirodi, gde godišnje četiri hiljade dece iz opštine Pančeva boravi zbog toga što je Pančevo najzagađeniji grad i naviše ima dece obolele od plućnih bolesti i najviše ima bolesnika u Pančevu od poznate industrijske zone itd. Milim vas, gospođo ministre, pošto je u pitanju Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja, vi kao član Vlade preispitajte kako je moguće bilo da danas 150 dece ne ode iz Pančeva na Divčibare radi škole u prirodi? Milim vas, prenesite ministru ili Vladi da preispita ovo rešenje i odluku, jer dve trećine troškova za boravak dece na Divčibarama snosi opština Pančeva i Direkcija. Molim vas u ime četiri hiljade godišnje roditelja iz Pančeva da ukažete ministru i nadležnom inspektoru koji je doneo rešenje, broj 300-332… (Predsedavajući:Gospodine Jojiću, mogu da razumem…) Završiću, gospodine predsedniče, samo da kažem koje rešenje je u pitanju, a stvar je u tome da je opšti interes. (Predsedavajući: Hoću da vam kažem dve stvari. Prava stvar je obaveza da poštujemo Poslovnik i da govorimo o temi koja je na dnevnom redu i koja apsolutno nikakve veze nema sa našom zajedničkom empatijom prema deci koja neće otići na Divčibare. S druge strane, moram nažalost da vas upoznam da SRS na član 6. nije izjavljivala amandman, a vi ste se javljali upravo po tom osnovu.) Gospodine predsedniče, moje je pravo i obaveza da se osvrnem na sve članove koji se odnose na Predlog zakona. Ja sam se pre svega osvrnuo na podnete amandmane, a sad se ipak osvrćem i na odredbu člana 6. Moram reći da je ovo opšti interes. Pitam se da li je obdanište dečije pančevačko postalo nečija zadužbina? Molim gospođu Kalanović da u okviru rada i rasprava na sednicama Vlade u kontaktu sa nadležnim resornim ministrom Dinkićem razmotri, neka preispitaju rešenje, jer kako su ga doneli, imaju pravo tako i da rešenje ponište i da ga stave van pravne snage. Ovo je molba oko četiri hiljade građana Pančeva. Hvala vam i izvinite gospodine predsedniče, ali sam zamoljen od strane građana da vam se obratim.
Uvažavam izvinjenje. Iskorišćeno je četiri minuta i 15 sekundi vremena poslaničke grupe. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Radoslav Mojsilović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Saša Milenić. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje su prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. u istovetnom tekstu amandman su podneli zajedno narodni poslanici Nataša Vučković i Vesna Marijanović, narodni poslanik Aleksandra Janković, narodni poslanik Zoran Kasalović i zajedno narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Odbor za kulturu i informisanje je prihvatio ovaj amandman.
Prihvata se amandman.
Hvala. Evo, i Vlada je prihvatila amandman. Reč ima gospođa Donka Banović
Možda je dobro da za dva minuta obrazložim i dobro je što je predlagač zakona i prihvatio ovo, zato što se u članu 8. govori o javnosti rada, pa je u predlogu stajalo da ona zadužbina koja ostvaruje opštekoristan cilj, da ona podnosi godišnji izveštaj o svojim aktivnostima i radu i da ga čini dostupnim javnosti, bilo da će biti objavljeno na Internetu, publikaciji itd. U predlogu je stajalo da ona zadužbina koja se osniva radi ostvarivanja privatnog interesa, da ona nije bila u obavezi da građane Srbije obavesti o svojim aktivnostima. Prihvatanjem ovog amandmana ste ispravili grešku.
Hvala, gospođo Banović. Gospođa Vesna Marjanović ima reč.
Zapravo bih samo htela da kažem da smo mi danas na Odboru za kulturu prihvatili ovaj amandman, koji je u istovetnoj formi podneo jedan veći broj poslanika i vladajuće koalicije i opozicije. Jako mi je drago zbog toga, ali bih htela samo da kažem da je dobro da je ovaj amandman prihvaćen, između ostalog da se razreši jedna, da kažem, pogrešna predstava da su zadužbine koje se osnivaju zarad privatnih interesa nekakve zatvorene organizacije koje će služiti nekakvim zloupotrebama ili nešto slično. Dakle, vrlo je važno da razumemo da se ovim zakonom, odnosno zadužbinama i fondacijama ne definiše lična korist, već način upotrebe lične imovine. Mislim da je zato dobro da smo ovaj amandman usvojili, da prosto odagnamo bilo kakvu ideju da će rad tih fondacija biti potpuno sakriven od javnosti i da će služiti za nekakve zloupotrebe. Toliko. Hvala.
Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Kasalović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje su prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Saša Dujović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, generalno rečeno SNS je jako nezadovoljna ovim tekstom zakona i smatramo da ima jako puno i pravnih i tehničkih grešaka u ovom zakonu. Činjenica da je prihvaćeno 20 amandmana donekle dokazuje ovu moju konstataciju, ali mislim da među ovim velikim brojem amandmana ima još amandmana koji treba da budu prihvaćeni u toku rasprave i nadam se da će ministarka imati razumevanja. Konkretno, kada je u pitanju ovaj član 10, evo, pokušaću da vas ubedim da je i ovaj amandman SNS trebalo prihvatiti, jer se on sastoji iz dva dela. U prvom delu, moram da vam pročitam, videćete da se radi o jednoj jezičkoj konstrukciji koja je greškom ušla u ovaj tekst zakona, koja je nejasna, koja je netačna – zadužbina i fondacija osnivaju se aktom o osnivanju ili ugovorom (u daljem tekstu: osnivački akt) sastavljenom u pisanoj formi, to je ono što je u amandmanu SNS. Mislim da je sasvim normalno, da je u duhu srpskog jezika i da je to jedna mnogo pravilnija jezička konstrukcija. U drugom delu ovog amandmana videćete da predlagač zakona prepisuje član 172. Zakona o nasleđivanju, potpuno nepotrebno, stvarajući na neki način konfuziju u pravnom poretku naše zemlje. To je jedno načelo za koje se zalaže SNS, jer kao što rekoh, u Zakonu o nasleđivanju regulisano je i zaveštanje, obaveze izvršioca zaveštanja i ovako jednim stavom koji prepisuje deo teksta iz Zakona o nasleđivanju mislim da stvaramo jednu pravnu konfuziju. Za ovaj stav nema razloga i SNS je i predložila da se ovaj stav u tekstu ovog člana briše. Smatramo da je bilo puno, ili bar u ovoj mojoj argumentaciji, dovoljno razloga, da i ovaj amandman SNS bude prihvaćen.
Iskorišćeno je 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Simo Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Simo Vuković. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje prihvatili su amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje nisu prihvatili amandman. Reč ima gospodin Zoran Antić.
I u ovom amandmanu SNS želeli smo da pojasnimo i da izbegnemo eventualno svaku zloupotrebu u primeni ovog zakona. Konkretno, ovaj član zakona odnosi se na sadržinu osnivačkog akta. Ono što je nama zasmetalo u tekstu ovog člana je što nije jasno definisano da li se zadužbina osniva na određeno ili na neodređeno vreme. Smatramo da u jednom osnivačkom aktu zadužbine moramo da imamo tu definiciju, da možemo jasno da odvojimo one zadužbine koje su na neodređeno vreme, baš kao što rekoh u početku, zato što su moguće raznorazne zloupotrebe. Imamo ipak veliki broj fondacija, odnosno zadužbina i fondacija. Osnivaju se na različite načine. Jedan deo se sigurno osniva sredstvima osnivača. Ulažu ljudi svoju imovinu, ali imate i one zadužbine u kojima se prikupljaju sredstva građana, u kojima čak i država potpomaže iz nekog opšteg društvenog interesa, da te zadužbine ojačaju, da se neki opšti društveni cilj ostvari. Prema tome, ukoliko nemate jasno definisan rok trajanja takve zadužbine smatramo da bi moglo doći do izvesne i zabune i zloupotrebe i da bi i ta sredstva koja se ulažu mogla biti zloupotrebljena. Što se SNS tiče, mi smo gde god smo osetili mogućnost za zloupotrebu ovog zakona, intervenisali zato što, s obzirom da živimo u društvu u kome ima jako puno negativnih primera, svaki negativni primer u oblasti zadužbinarstva bitno bi ugrozio ciljeve ovog zakona, pa kao što rekoh, smatramo da ne treba propustiti nijednu priliku da ovaj tekst zakona bude što jasniji. Hvala.
Hvala vama. Na član 12. amandman sa ispravkom je podneo narodni poslanik Saša Dujović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman su u istovetnom tekstu podneli narodni poslanici Aleksandra Janković i zajedno narodni poslanici Donka Banović i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođa Aleksandra Janković.
Moram da priznam da sa velikom anksioznošću pristupam obrazlaganju svojih amandmana, jer me uvek čeka opomena. Dobila sam praktično dva žuta. Moj amandman glasi - U članu 12. u stavu 3. posle reči "na teritoriji AP Vojvodine" treba dodati reči "i AP KiM", pri čemu dalji tekst stava ostaje isti. Zaista sam mišljenja da se ovim amandmanom popravlja propust koji je verovatno nehotice napravio predlagač zakona o zadužbinama i fondacijama. Ne sumnjam da je ovaj predlog zakona pisan ovde, ne sumnjam da je pisan slobodnom voljom, ali ono što je opravdana sumnja je da su u ovom predlogu zakona izraženi nekakvi interesi koji dolaze sa strane. Osim toga, i dalje mi nije jasno zbog čega nismo konsultovali domaće stručnjake? Zašto je bio takav problem da se u razmatranje uvrste primedbe, posebno primedba koja se tiče upravo ovog člana 12. i izostavljanja naše južne pokrajine AP KiM iz ovog člana? Zašto je bio problem da se Ministarstvo kulture usaglasi bar sa delom primedbi 80 stručnih ljudi koji rade u Asocijaciji zadužbina, fondacija i fondova i to praktično agenciji koju je osnovalo samo Ministarstvo kulture? Ukoliko pretpostavimo da svi mi imamo dobre namere i hoćemo da ostavimo nešto za večnost i govorimo u srpskom parlamentu o temi koja se tiče zadužbinarstva za sve građane Srbije, one koji su bili, one koji sada žive i koji će tek doći, mislim da treba voditi računa o tome da ostavimo neko dostojanstvo i da u to razmatranje svakako ubacimo zadužbine iz naše južne pokrajine. Moguće da je tranzitorno stanje u toj našoj južnoj srpskoj pokrajini u ovom trenutku problematično, ali ono što je potpuno izvan svake sumnje i izvan svake mogućnosti da se njom kalkuliše je činjenica da su Kosovo i Metohija neodvojivi deo Srbije i da je to nešto što je predviđeno Ustavom naše Republike.
Iskorišćeno je 30 sekundi vremena ovlašćenog predstavnika. Na član 12. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su zajedno narodni poslanici Milica Vojić Marković i Nikola Lazić i narodni poslanik Radoslav Mojsilović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Saša Milenić. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje prihvatili su amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Babić.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, ovo je jedan više tehnički amandman kojim smo hteli da mogućnost zloupotreba zadužbina i fondacija svedemo na minimum. SNS smatra neophodnim da zadužbine u svom nazivu sadrže oznake koje bi definisale da li je ta zadužbina odnosno fondacija osnovana radi ostvarivanja opštekorisnog cilja ili je osnovana radi ostvarivanja privatnog interesa. Na taj način bi se bez uvida u osnivački akt ili u registar zadužbina i fondacija moglo videti o kakvoj vrsti zadužbine se radi. U obrazloženju za odbijanje ovog amandmana ste naveli da se u registru zadužbina i fondacija nalazi i podatak o kojoj vrsti zadužbina i fondacija je reč, međutim ono što smo hteli da postignemo ovim amandmanom je da ta proverljivost bude brža i dostupnija, a to može jedino kroz sam naziv zadužbine. Sve ovo govorim jer naš pravni sistem do sada nije poznavao ustanovu, zadužbinu za ostvarivanje privatnog interesa. Kako sada imamo situaciju u Srbiji, sa velikom verovatnoćom da će se u budućnosti, ako ne prihvatite ovaj amandman, takva situacija ponoviti. Čuvena manekenka ili neka druga javna ličnost formira svoju fondaciju radi ostvarivanja opštekorisnog interesa i taj opšti interes se preko svih medija promoviše. Onda značajan deo prikupljenih materijalnih sredstava usmeri i na privatni interes, recimo kupovinu garderobe ili iznajmljivanje džipa. Na taj način je dovela u zabludu i javnost u Srbiji, ali i ljude dobre volje i društveno odgovorne kompanije koje su želele da deo svog profita usmere na pomoć ugroženih kategorija našeg društva. Poštujući pravilo koje u Srbiji se nažalost retko primenjuje, a to je da je neko nevin sve dok se ne dokaže da je kriv, neću spominjati ni ime te fondacije, ni ime te bivše manekenke. Iz istih razloga o kojima sam do sada govorio, predložio sam da kao obavezan sastojak naziva zadužbine i fondacije bude i oznaka stečaja ili likvidacije u slučaju da se zadužbina odnosno fondacija nalazi u stečaju ili likvidaciji. Zbog svega izrečenog pozivam vas da u danu za glasanje prihvatite amandman SNS.
Iskorišćeno je 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Na član 17. amandman sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Vlada nije prihvatila amandman u osnovnom tekstu, a o ispravci se nije izjasnila. Odbor za kulturu i informisanje je prihvatio amandman sa ispravkom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Saša Milenić. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje prihvatili su amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Mislim da je predlagač zakona išao nekom analogijom kada su u pitanju privredni subjekti i kada su u pitanju zadužbine i da ono što je propisano zakonima koji tretiraju privredne subjekte samo prepisao u ovaj zakon o zadužbinarstvu. S obzirom da imamo u Srbiji znatno veći broj privrednih subjekata nego što imamo zadužbina, sasvim je normalno da prilikom registracije privrednih subjekata morate da imate onu odredbu koja kaže da privredni subjekti ne mogu da imaju isti naziv prilikom registracije, odnosno da novi privredni subjekat ne može da dobije ime nekog privrednog subjekta koji je već upisan u registar. Smatramo da kada su u pitanju zadužbine, s obzirom da ih je u znatno manjem broju, treba naglasiti, mi smo tako i pokušali da dopunimo ovaj član zakona, da naziv ne može da bude ni sličan onom nazivu koji već postoji u registru. Želja je isto tako kao i u većini amandmana SNS, da se izbegnu svake zloupotrebe i da građani jasno znaju o kakvim se zadužbinama radi i koji su ciljevi tih zadužbina.
Na član 24. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Lidija Dimitrijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman podnet je na član 24. koji se odnosi na registar zadužbina i fondacija, tačnije na organ nadležan za poslove upisa i vođenja registra. Amandmanom je predloženo da se briše treći stav člana 24. koji definiše da visinu naknade za upis zadužbina i fondacija u registar i druge usluge koje pruža agencija u postupku vođenja registra određuje upravni odbor agencije uz saglasnost Vlade. U ovom predlogu zakona o zadužbinama i fondacijama ova odredba je nepotrebna jer sve što se tiče agencije, pa tako i visine naknade za upis u registar i visina drugih usluga u postupku vođenja registra, regulisana je odredbama Zakona o Agenciji za privredne registre. Stav SRS je poznat kada su u pitanju agencije. To su neustavni organi, smišljeni sa ciljem da se u javnom sektoru zaposli što veći broj kadrova sa mnogo rukovodećih mesta, uglavnom sa visokim zaradama, sa upravnim i nadzornim odborima, sa naknadama koje su jedno vreme svojim visinama parale uši, sve dok nije doneta odluka 2009. godine da se visina naknada u upravnim i nadzornim odborima ograniči. Onda se zaćutalo i nema podataka da li se odluka poštuje ili ne, ali to uskoro može biti tema za poslanička pitanja kada ministri nadležni za te oblasti dođu u Narodnu skupštinu. Razlog više što ovu odredbu ne treba ugrađivati u ovaj zakon jeste taj što se u budućnosti možda dogodi jednog dana da se neustavne ustanove - agencije transformišu u legalne sektore ministarstava, naprave se realne sistematizacije, ne bude više upravnih i nadzornih odbora, počne se sa legalnim obavljanjem poslova državne uprave. U takvoj situaciji ovaj zakon bi mogao da podlegne izmenama. Da bi se to izbeglo, način je prihvatanje ovog amandmana SRS. Ovo je zakon sa jasno definisanim ciljevima, kao što su unapređenje socijalne i zdravstvene zaštite, promovisanje i unapređenje kulture, promovisanje i popularizacija nauke, obrazovanja, umetnosti amaterskog sporta, unapređivanje položaja osoba sa invaliditetom, briga o deci i mladima, pomoć starima, zaštita životne sredine, borba protiv korupcije, zaštita potrošača, zaštita životinja, humanitarne i druge aktivnosti kojima zadužbine i fondacije ostvaruju opštekorisne ciljeve odnosno interese.
Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Simo Vuković, koji su Vlada i Odbor za kulturu prihvatili. Za reč se ne javlja niko. Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Saša Milenić. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje prihvatili. Niko se ne javlja za reč. Na član 25. amandman sa ispravkom su podneli poslanici Donka Banović i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković i Nikola Lazić. Za reč se ne javlja niko. Na član 26. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođa Banović.
U članu 26. se navode neki slučajevi kada može da dođe do odbacivanja prijava za upis fondacije ili zadužbine. Pa u stavu 2. predlagač kaže – prijava za upis koja ima nekih nedostataka iz stava 1. ovog člana neće se odbaciti ako podnosilac prijave u roku koji mu odredi registrator, a koji ne može biti kraći od 15 dana, otkloni utvrđene nedostatke. Mi smo amandmanom predložili da se iz ovog stava, brišu reči "u roku koji mu odredi registrator, a koji ne može biti kraći od 15 dana." Zašto? Zato što smatramo da tu uopšte ne treba da postoji nekakvo zakonsko ograničenje. Vi kažete da nekada registrator treba da dozvoli više od 15 da se otkloni nedostatak, pa se s tim slažem. Može nedostatak da bude ozbiljan, može na primer da bude neki problem kod statuta ili osnivačkog akta i tu verovatno treba malo više vremena da se otkloni nedostatak. Zašto? Pa, zato što onome koji podnosi prijavi i hoće da se njegova fondacija i zadužbina registruje, pa te je apsolutno u njegovom interesu. Dakle, on će te nedostatke, ako ozbiljno pristupa tom poslu, otkloniti kako bi mogao da registruje svoju zadužbinu i fondaciju. Tu nema potrebe da registrator određuje rok ili da taj rok ne može da bude kraći od 15 dana. Dakle, u interesu je onih koji žele to da registruju da to urade što pre.
Na član 26. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima gospodin Oto Kišmarton.
Poštovane kolege narodni poslanici, poslanička grupa Napred Srbijo amandmane podnosi s ciljem kako bi popravio loše zakonske predloge, kako bi iz Republičke skupštine izašli zakoni koji su od koristi za naše građane. Naši amandmani su dobro osmišljeni, ušlo je mnogo truda u izradu amandmana, a time i u popravku prispelih zakona. Neki amandmani SNS su prihvaćeni, ali većina nije, iako se iz našeg amandmana vidi namera popravke ovog zakona. Neprihvatanje naših amandmana verovatno je nerazumevanje amandmana od strane Vlade, s obzirom da ovaj amandman na član 26. Vlada nije prihvatila i ne očekujem ni od ministra koji sad nije prisutan da će razumeti i prihvatiti amandman na ovaj član. Amandman se odnosi na odbacivanje prijave za upis u registar zadužbina i fondacija. U ovom članu 26. se taksativno nabrajaju razlozi zbog kojih registrator može odbaciti prijavu za upis, kao i rok u kojem podnosilac može otkloniti nedostatke u postojećoj prijavi i to je sve u redu. Sporan je treći stav koji ne predviđa mogućnost žalbe oštećene strane i zbog toga predlažemo amandman na član 26. Naime, u članu 26. predloga predlažem da se menja stav 3. i da glasi – protiv zaključka iz stava 1. ovog člana može se u roku od 15 dana od dana prijema izjaviti žalba Ministarstvu nadležnom za poslove kulture. Jer, rešenje iz Predloga zakona je u suprotnosti sa članom 36. stav 2. Ustava RS, koji garantuje da svako ima pravo na žalbu ili pravo na sredstvo protiv odluke kojom se odlučuje o njegovom pravu, obavezi ili na zakonu zasnovanom interesu. U konkretnom slučaju svako se odlučuje na pravo osnivača da upiše zadužbinu i fondaciju u registar. Pravo na vođenje upravnog spora protiv konačnih pojedinačnih akata je takođe zajamčeno Ustavom članom 198. stav 2, a to pravo ne isključuje pravo na žalbu. Navedeno rešenje je u suprotnosti sa Evropskom konvencijom o ljudskim pravima, koja u članu 13. propisuje pravo svakoga na delotvorni pravni lek. Ovom izmenom bi se poboljšao ovaj zakon i ne vidim nijedan valjani razlog zašto ovaj amandman nije prihvaćen.
Iskorišćen je minut vremena poslaničke grupe. Na član 28. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Mićo Rogović.
Gospodine predsedavajući, pre nego što objasnim amandman na član 28, moram da konstatujem da poglavlje iznad člana 28. i člana 27. zakona nosi naslov – Odbijanje prijave za upis, i tu ništa ne bi bilo sporno da stoji samo član 27, da nije člana 28, koji govori o upisu u registar, a ne o odbijanju prijave za upis kako nadnaslov iznad ova dva člana. Amandmanom predlažemo da se stav 2. koji glasi – rešenje o upisu u registar je konačno i protiv njega se može pokrenuti upravni spor, promeni i glasi – da protiv rešenja o upisu u registar može se u roku od 15 dana od dana prijema izjaviti žalba Ministarstvu nadležnom za poslove kulture. Ne bih da obrazlažem detaljnije ovo. Odnosi se isto na član 26. U suprotnosti je sa Ustavom RS i njegovim članom 36, kao što je kolega Oto Kišmarton rekao, i sa Evropskom konvencijom o ljudskim pravima koje u članu 13. propisuje pravo svakoga na delotvorni pravni lek. Gospodine Novakoviću, da iskoristim priliku, s obzirom da je u zakonu o zadužbinama i fondacijama bilo najviše polemike o zadužbinama, da oni koji imaju kompleks od Arene da kažem da još dugo verovatno neće videti Arenu kakvu su je viđali, ali neke političke stranke su zaista postale zadužbine u smislu ovog člana, obzirom da zadužbine mogu da budu formirane i bez članova. Zahvaljujem.
Na član 30. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 30. amandman je podneo narodni poslanik Saša Milenić. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje su prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 30. amandman je podnela narodni poslanik Suzana Grubješić. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje su prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 30. amandman je podneo narodni poslanik Simo Vuković. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje su prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Nataša Vučković i Vesna Marjanović. Odbor za kulturu i informisanje je prihvatio amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Saša Milenić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 34. amandman, sa ispravkom, u istovetnom tekstu, su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Nikola Lazić i narodni poslanik Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođa Donka Banović.
Hvala, gospodine Novakoviću. Dobro sam čula, je li tako, član 34? Podneli smo amandman koji je praktično isti kao i amandman gospođe Aleksandre Janković. Kasnije imamo dosta amandmana na ovu temu, a šta mi zameramo predlagaču i ovom tekstu je da kaže – u prvi odbor imenuje i razrešava dužnosti upravitelja i donosi statut itd. Uglavnom, suština je da se za onoga ko je direktor fondacije ili zadužbine, zato što je izraz koji se danas koristi, kaže direktor fondacije i direktor zadužbine, jasno je da je to onaj ko upravlja tom fondacijom ili tom zadužbinom. On se ni danas ne zove "upravitelj". Inače, reč "upravitelj" je reč koja se koristi u hrvatskom jeziku. Da ste ovde napisali "upravnik", tu smo mogli da razgovaramo i da kažemo – nije dobro, zato što se ne koristi ta reč kada su u pitanju fondacije. Dakle, nemate upravnika fondacije. Imate direktore. U svakom slučaju, on ne može da se zove "upravitelj". Šta ovo pokazuje. Nekako pokazuje da ste vi, znam da je Hrvatska Srbiji dostavila dosta zakona koji su prevedeni na hrvatski da sada vi koristite te prevode. To nije sporno, to je brže. Međutim, ne možete da ostavite izraz "upravitelj". Zaista se reč "upravitelj" i srpskom ne koristi. Pre neki dan smo ovde imali zakon o zaštiti prirode, čini mi se, gde se isto osoba ili grupa ljudi koja upravlja, u tom zakonu su oni bili nazvani "upravljači", verovali ili ne. "Upravljač" prirodnim dobrima ili prirodnim parkom i to je bilo loše rešenje. Međutim, ovo što vi predlažete, da se onaj koji rukovodi ili koji upravlja zadužbinom ili fondacijom u Srbiji naziva "upravitelj" je u najmanju ruku skandalozno. Ovim amandmanima koje provlačimo kroz čitav zakon do kraja, gde ste god vi upotrebili reč "upravitelj", ponudili smo vam amandman da tu grešku ispravite i da to bude "direktor". Ako to ne želite, imate, čini mi se da su poslanici SRS dali i drugu varijantu, gde su tu vašu reč "upravitelj" predložili da bude "upravnik". Imate izbor iz dva mnogo bolja rešenja, nego što je reč "upravitelj".
Tri minuta je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Na član 34. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Saša Dujović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 34. zajedno su podneli narodni poslanici Donka Banović i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 34. amandman je podneo narodni poslanik Simo Vuković. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje prihvatili su amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman u istovetnom tekstu, podneli su zajedno narodni poslanici Milica Vojić Marković i Nikola Lazić i narodni poslanik Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Saša Dujović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman je podnela grupa od 21 poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 36. zajedno su podneli narodni poslanici Nataša Vučković i Vesna Marjanović. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje prihvatili su amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Po amandmanu na član 35. reč ima gospodin Mićo Rogović.
Verovatno je to bilo do sistema, s obzirom da sam se javio na član 35. Član 35. Predloga zakona govori o organima zadužbina i fondacija i predlog, odnosno naš stav, stav SNS je da stav 3. ovog člana 35. koji glasi – zadužbine i fondacije mogu koristiti i druge nazive za svoje organe – treba izbrisati. Ako u stavu 1. govorimo ko su i šta su organi zadužbina i fondacija, onda stav 3. automatski negira stav 1. Premda je vrlo diskutabilan i član, odnosno stav 2. ovoga člana jer se statutom predviđaju i drugi organi fondacija i zadužbina. U svakom slučaju i svakom kontekstu, sva tri stava negiraju jedan drugi. U krajnjem slučaju najpodobniji bi bio stav 2. koji kaže da se statutom mogu predvideti organi zadužbina i fondacija. SNS smatra da nazivi organa zadužbina i fondacija ne smeju biti regulisani odredbama dispozitivne prirode zbog sigurnosti trećeg lica. Ime organa mora da jasno upućuje na ovlašćenja tog organa. U krajnjem slučaju, vezano za navedeni član, može da se desi da u jednoj fondaciji ili zadužbini, recimo, upravni organ može da bude isto što u drugoj izvršni organ. Zbog toga još jednom kažem da navedeni članovi, odnosno stavovi člana 35. su u konfrontaciji jedan s drugim. Uopšte zakonska rešenja mogu zaista, vezano i za ovaj zakon, da ograniče jednu vrlo važnu oblast društvenog života, a to su i zadužbine i fondacije. Bez obzira na dosta veliki niz primedbi i podnetih amandmana, u krajnjem slučaju, najveća primedba je i na ovaj zakon što posle njegovog usvajanja, kao i brojna druga zakonska rešenja i okviri, neće biti dovoljno primenjivani u praksi. Verovatno ćemo za par godina pričati na istu temu kao i na Zakon o zadužbinama, fondacijama i fondovima koji je donesen 1998. godine, a zbog situacije i zakonske regulative, odnosno neprimenjivanja nije zaživeo u praksi. U principu, bez obzira na niz primedbi i neke loše članove ovoga zakona, vrlo je potrebno usvajanja ovoga predloga zakona da iste odredbe, zbog celog ovog nasleđa i tradicije koja postoji u Republici Srbiji, budu i primenjivane.
Deset sekundi od poslaničke grupe. Reč ima gospođa Aleksandra Janković. Izvolite.
Moja ideja je bila ista kao i ideja gospođe Donke Banović, a to je da prosto nije u duhu srpskog jezika da se koristi reč "upravitelj", čak ni "upravljač", kakvi su predlozi postojali, mada je ona bila adekvatnija. "Upravitelj" je ipak nešto što pre priliči, na primer, "upravitelju" Hrvatskog narodnog kazališta. Teško da se može reći "upravitelj" Vukove zadužbine. Ako govorimo Vukovim jezikom, hajde da nađemo adekvatniji pojam. Mislim da je reč o amandmanu u kojem ne postoji suštinski razlog zašto on ne bi mogao biti prihvaćen.
Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Saša Dujović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 36. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 37. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 37. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Saša Dujović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 38. amandman je podneo narodni poslanik Munir Poturak. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje prihvatili su amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 39. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje prihvatili su amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, na član 39. amandman je podneo Odbor za kulturu i informisanje. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Nikola Žutić podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 40. doda novi član 40a. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 41. i član 41. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođo Banović, izvolite.
Još smo kod iste teme, ali izgleda da predlagač zakona nema sluha za ovu našu primedbu, ali zato imaju građani. Kao što reče moja koleginica, reč "upravitelj" se možda koristi za onoga ko upravlja radom Hrvatskom narodnog kazališta, on je "upravitelj". Dakle, kada ste vi, sada se obraćam predlagaču, čuli da se u Srbiji za nekoga ko upravlja fondacijom kaže "upravitelj" fondacije? "Upravitelj" fondacije Dositej Obradović, tako ćete ga vi zvati kada usvojite ovaj zakon, ili će biti "upravitelj" fondacije Vuk Karadžić. Dakle, dok još imate vremena dok o ovome razgovaramo, trebalo bi to da promenite, dakle, kažemo – direktor zadužbine i direktor fondacije, a ne upravitelj.
Na član 41. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje su prihvatili amandman. Na naslov iznad člana 42. i član 42. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 42. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Kasalović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 43. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Reč ima gospodin Buha.
Članom 45. predviđeno je obavljanje privredne delatnosti od strane zadužbina i fondacija. Naime, član 45. glasi ovako – Zadužbina osnovana radi ostvarivanja opštekorisnog cilja i fondacija mogu sticati prihode i neposrednim obavljanjem privredne delatnosti, pod sledećim uslovima: 1) da je delatnost u vezi sa ciljevima zadužbine i fondacije, 2) da je delatnost predviđena statutom, 3) da se radi o sporednoj delatnosti zadužbine i fondacije. Sa aspekta SRS i sa aspekta pravnog sistema Republike Srbije neprihvatljivo je u pravni sistem uvoditi određene kategorije koje su izbačene već sedam-osam godina. Naime, liberalizacija u oblasti privrednog poslovanja, liberalizacija u oblasti trgovine, u oblasti privrednih i neprivrednih delatnosti iz pravnog sistema izbačene su kategorije - osnovna odnosno glavna delatnost i sporedne delatnosti. Vi sada inaugurišete nešto što je već nestalo iz pravnog sistema. SRS i ja u njeno ime smo zatražili da se ova odredba tačke 3. briše, odnosno da se radi o sporednoj delatnosti zadužbine i fondacije. Ovaj amandman niste prihvatili, a u obrazloženju kažete sledeće – amandman se ne prihvata. Ratio legis navedene odredbe jeste da ukaže na to da zadužbina koja deluje u javnom interesu i fondacija može neposredno da obavlja privrednu delatnost radi sticanja dodanih prihoda za ostvarivanje statutarnih ciljeva zbog kojih je osnovana, ali da se zadužbina i fondacija ne može osnovati sa ciljem sticanja dobiti, niti sticanje dobiti može biti osnovna delatnost zadužbine i fondacije. Amandmansko usmerenje: cilj amandmana jeste da se briše ono što ne postoji u pravnom sistemu. Vi odgovarate negativno na sve ono što je navedeno u tom amandmanu i uvodite još jednu kategoriju, a to je, kako ovde rekoste, da zadužbina deluje u javnom interesu. Gde ste vi to u ovom zakonu predvideli? Gde postoji javni interes, gde ste ga iskazali? Koji je to član koji ukazuje na javni interes u radu i delovanju i ostvarivanju ciljeva zadužbina i fondacija? Nigde. To je jedan nesklad, to je jedno nerazumevanje, to ja aljkav rad Vlade i posebno ministarstva koje je pripremalo ovo. Ono što je gotovo svima ostalo nezapaženo, a ja se moram vratiti, iskoristiću ovo kao ovlašćeni predstavnik, na odredbu člana 7. Mislim da je on vrlo problematičan. Ovde ću ga pročitati. Radi se o poreskim oslobođenjima. Niko to nije primetio, s obzirom da je bilo vrlo kratko vreme za pripremu amandmana, pa ću pročitati odredbu člana 7. Predloga zakona: "Na sredstva koja zadužbina koja je osnovana radi ostvarivanja opštekorisnog cilja i fondacija stiču besteretno, ne plaćaju se porezi ustanovljeni zakonom". Pitanje koje sam sebi postavljam, a i vama je – kojim je to zakonom predviđeno? Koji su to porezi koji su predviđeni zakonom, a koje zadužbine i fondacije neće plaćati? Da li je to Zakon o PDV? Da li će fondacija i zadužbina, kada obavlja privrednu delatnost, u svojoj fakturi iskazati PDV ili neće? Šta će se desiti ako ne obavlja privrednu delatnost? Da li obračunava ili ne obračunava PDV? Vi ulazite u materiju zakonskih propisa koji predstavljaju sistem ovog društva. Ali, ova formulacija koju ste ovde naveli – ustanovljeni zakonom, a ne definišete kojim zakonom i na koje vrste poreza se to odnosi. Mi imamo pet-šest zakona, imamo 11 poreskih vrsta koje plaćaju građani i pravna lica. Na koje se to poreze odnosi ova odluka? Dakle, to su proizvoljnosti. Kako će se to tumačiti u praksi? Ovo je ostalo nedefinisano, ovo je ostalo otvoreno. Predlagač će morati kasnije, dajući određena tumačenja, a posebno inspekcijske službe koje će raditi po ovom zakonu, imaće mnogo problema da dođu do adekvatnog tumačenja na koje se to zakonske odredbe odnosi. S druge strane, šta će to proizvesti u praksi? Ako oslobodite sve, pa čak i one fondacije i zadužbine koje obavljaju privrednu delatnost, kako vi kažete – kao sporednu delatnost, to će biti dobar ventil da se formiraju zadužbine, fondacije koje će biti oslobođene plaćanja svih društvenih obaveza i na taj način ćemo imati ogromno odlivanje sredstava po ovom osnovu, samo zato što ste neadekvatnim pravnim tretmanom i regulativom doveli u poziciju određene subjekte, u ovom slučaju zadužbine i fondacije, da mogu ostvariti određene beneficije, a u ovom slučaju je to neplaćanje poreza i doprinosa. Ova pravna praznina, ova rupa koja postoji u ovoj pravnoj formulaciji mora što pre da se zatvori. Još nije kasno. Prenesite ovo ministru da se to otkloni jer ćemo imati sigurno probleme, kao što imamo i u svim drugim pravnim propisima, a posebno je to opasno kod poreza. Mi u pravnoj praksi imamo dosta pravnih praznina, posebno to poreska uprava zna, zato što ona kaska za praksom i jednostavno ne može zatvoriti sve ventile koji se javljaju u praktičnom životu, u smislu izbegavanja plaćanja poreza, obaveza, naknada, taksi itd. U ovom slučaju su to porezi. Porezi su najozbiljnija kategorija koja terete fizička i pravna lica i sve ono što propustimo u pravnom sistemu, to nam se obije o glavu sutra u praktičnoj primeni.
Kao ovlašćenom predstavniku, ostalo vam je još 30 sekundi. Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Simo Vuković. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje su prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao što je gospodin Buha malopre dosta toga rekao u vezi ovog člana, i SNS je prepoznala veliku prazninu i kada je u pitanju obavljanje privrednih delatnosti zadužbina. Stvarno je neverovatno da se samo jednim članom zakona tretira ova oblast koja može da donese niz zloupotreba, tako da su sami uslovi koji su postavljeni, kao i ta definicija sporedne delatnosti, krajnje problematični. Problematično je ko je taj koji može da proceni da li je neka delatnost sporedna, da li je glavna, na osnovu čega će se to utvrđivati i, kao što je moj prethodnik rekao, da li će ta delatnost, prihod od te delatnosti biti oporezovan, koji deo prihoda, da li ona ulazi u privredni sistem Srbije, i svesni tih problema koje može da izazove, kao i štete trećim licima koja eventualno ulaze u poslove sa zadužbinama i fondacijama, SNS je kada su u pitanju uslovi za obavljanje privrednih delatnosti predložila da se u svakom slučaju ova delatnost obavezno upisuje u registar. Ukoliko ona nije upisana u registar smatramo da se stvara mnogo veća mogućnost za zloupotrebu, da isto tako treća lica koja stupaju u neki pravni odnos sa fondacijama i zadužbinama mogu da se dovedu u zabludu da se njima nanese šteta i na neki način ovaj zakon je u nekim odredbama u koliziji sa zakonom o privrednim društvima, tako da u nekom narednom periodu sasvim sam siguran biće potrebno i intervenisati i biće potrebno donositi izmene i dopune zakona o fondacijama i zadužbinama baš ovde.
Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Saša Milenić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 47. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje prihvatili su amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 49. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima gospodin Antić.
U članu 49. je još jedan institut koji nije ni na koji način obrazložen i koji se jako šturo pominje, a to je odgovornost. Odgovornost za rad fondova, fondacije, skoro da nije definisan ovim zakonom. Odgovornost samog osnivača, odgovornost upravitelja, odgovornost članova Upravnog odbora, to je moralo da se definiše mnogo jasnije u ovom zakonu i to će biti razlog, kao što rekoh, za mnoge zloupotrebe, kada je u pitanju primena ovog zakona. Ono što smo mi kao SNS, pokušavajući da popravimo ovaj tekst zakona naglasili, to je da i osnivač i upravitelj i članovi Upravnog odbora moraju da odgovaraju celokupnom svojom imovinom. Šta znači – odgovorni su? To u ovom zakonu ne znači ništa, ako ta odgovornost nije definisana, ako nije regulisana. Mislim da na ovaj način stvaramo u državi jednu pravnu nesigurnost kao što rekoh, stvaramo prostor za zloupotrebe, jer ovim članom kako je dato od strane predlagače, odgovornost ne postoji.
Na član 49. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 51. amandman je podneo narodni poslanik Saša Milenić. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje prihvatili su amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 51. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima doktor Predrag Mijatović.
Pre nego što pređem na amandman hoću da kažem da sam mišljenja da smo sa ovim zakonom o zadužbinama i fondacijama možda krenuli naopako, da je prvo trebalo doneti zakon o restituciji, a s obzirom da je prošlo 60 i nešto godina od komunističke otimačine i 20 godina već živimo u višepartijskom sistemu, bilo je krajnje vreme, a mislim da smo i u obavezi da donesemo zakon o restituciji, da se imovina koja ima svoje vlasnike tim vlasnicima vrati. Bojim se da bi u tom slučaju jedan veliki deo aktuelnih političara bili u problemu, jer stanuju u tuđim kućama ili u kućama koje imaju svoje vlasnike. Nadam se da će to ipak Vlada shvatiti i da smo u obavezi zbog ovih navodnih evropskih integracija da taj zakon o restituciji donesemo, jer sve zemlje su taj zakon donele. Ovaj član 51. odnosi se na uslov i način brisanja iz registra zadužbina i fondacija i odnosi se na tačku 5. i stav 6. Tačka 5. u stavu 2. člana 51, koju je predlagač dao, jeste da prestanak, odnosno brisanje iz registra bude ako je pravosnažnim aktom utvrđena ništavost rešenja o upisu zadužbine ili fondacije u registar. Mi predlažemo da se ceo stav promeni i da glasi – protiv rešenja o brisanju iz registra može se u roku od 15 dana od dana prijema izjaviti žalba ministarstvu nadležnom za poslove kulture. Dosta je o ovom objašnjenju govorio Oto Kišmarton, neću da ponavljam, ali ovo rešenje predloga je u suprotnosti sa članom 36. stava 2. Ustava Republike Srbije, koji garantuje da svako ima pravo na žalbu i drugo pravno sredstvo protiv odluke kojom se odlučuje o njegovom pravu, obavezi i zakonom zasnovanom interesu. U ovom slučaju, brisanjem zadužbina iz fondacije odnosno iz registra, svakako se odlučuje o pravu osnivača. Pravo na vođenje upravnog spora protiv konačnih i pojedinačnih akata je takođe zajamčeno Ustavom, članom 198. stav 2, ali to pravo ne isključuje pravo žalbe. Znači, navedeno rešenje je u suprotnosti sa Evropskom konvencijom o ljudskim pravima koja u članu 13. propisuje pravo svakoga na delotvorni pravni lek. To je što se tiče tačke 5. Stav 6. je dosta kratak, mi smo predložili da se ispred reči – rešenje, doda reč – konačno. O čemu se radi? Kaže se ovde – rešenje o brisanju iz Registra, onda bi bilo – konačno rešenje o brisanju iz Registra, koje donosi Registrator, konačno je i onda se može pokrenuti upravni spor. I ovaj stav 6. bi bio u skladu sa izmenjenom tačkom 5. koju smo predložili ovim amandmanom.
Na član 52. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 53. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.)
Mi smo amandmanom tražili promenu u članu 53. stavu 3. posle reči "iz člana 12. stav 2. ovog zakona". Pročitaću integralnu verziju da bi bilo jasnije. U članu 53. stav 3. kaže se – ako se vrednost osnovne imovine ili zadužbine smanji tako da više ne ispunjava uslove iz člana 12. stav 2. ovog zakona, i tu je predlagač stao, a mi smo predložili da se ovde doda – u kontinuitetu od šest meseci – ne pokrene postupak likvidacije, zadužbina menja pravnu formu u formu fondacije. Podnosilac ovog amandmana smatra da u slučaju da se osnovna imovina zadužbine smanji ispod zakonom propisanog minimuma, neophodno je zadužbini dati odgovarajući rok, a u ovom slučaju nema tog roka, da obezbedi potrebnu imovinu, pre nego što bi se pristupilo postupku likvidacije i promeni pravne forme. Davanje ovakvog roka može podsticajno uticati na prikupljanje sredstava za ostvarivanje ciljeva zadužbina, dok bi upućivanje na promenu pravne forme u fondaciju bilo destimulativno.
Na član 54. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 54. amandman je podneo narodni poslanik Simo Vuković. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje su prihvatili amandman. Na član 54. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 57. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 57. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Donka Banović.
Ovo je zaista amandman koji je predlagač trebalo da prihvati, ali sam kasno shvatila kako može da dođe do prihvatanja amandmana, ako se zovete Saša ili Simo, ali ako se zovete Donka, Milan, Milica itd, onda se ti amandmani odbacuju. Ovaj amandman se odnosi na član koji govori o upisu u predstavništva strane zadužbine i fondacije. Pored svega što je tu predviđeno, vi kažete da uz prijavu za upis podnosi se overen prevod izvoda iz osnivačkog akta ili statuta, iz kojeg su vidljivi ciljevi strane zadužbine i fondacije, zatim fotokopija pasoša itd. Dakle, vi predlažete da se uz prijavu za upise podnese overen prevod izvoda. Šta mi predlažemo? Mi predlažemo da se podnese overen prevod osnivačkog akta ili statuta, dakle, kompletnog dokumenta, tako da mi uopšte nije jasno zbog čega ovo niste usvojili. Valjda je i Ministarstvu kulture u interesu da sazna šta piše u kompletnom osnivačkom aktu. Zašto bi to bio samo izvod? Nije to veliki trud da se prevede jedan statut ili osnivački akt, a vi kažete samo izvod. Inače, dobila sam čudno obrazloženje zašto vi ovo odbijate. Opet ponavljam, mi predlažemo da se kompletan dokument prevede i da dobijete taj overen prevod, a vi samo jedan deo tog dokumenta. Onda vi meni ovde odgovarate da se amandman ne prihvata iz razloga što se domaćim propisima ne može regulisati sadržina osnivačkog akta ili statuta strane zadužbine, odnosno fondacije. Mi nismo ništa predložili te vrste, nego prosto da uzmete i da imate kompletan prevod, prevod jednog osnivačkog akta, odnosno dokumenta.
Simo Vuković je podneo amandman na član 57. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje prihvatili su amandman. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 58. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Nikola Lazić, Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 60. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima narodni poslanik dr Milan Knežević.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj naš amandman se odnosi na član 60. i sličan je amandmanima koje smo imali na čl. 26, 28. i 51, a taj član 60. odnosi se na brisanje iz registra predstavništva stranih zadužbina i fondacija. Radi javnosti, komentarišem da u prvom stavu tačno su predviđene situacije kada se predstavništvo strane zadužbine i fondacije briše iz registra. Onda u stavu 2. se kaže da rešenje o brisanju donosi registrator. U stavu 3. se kaže – ovo rešenje je konačno i protiv njega se može pokrenuti upravni spor. Mi smo, kao što sam pomenuo i kod prethodnih amandmana koje su moje kolege obrazlagale, svuda gde je postojao komentar da je rešenje konačno i u ovom amandmanu predlažemo da se taj stav 3. u članu 60. menja i da glasi – protiv rešenja o brisanju predstavništva strane zadužbine i fondacije iz registra stranih zadužbina i fondacija može se u roku od 15 dana od dana prijema izjaviti žalba ministarstvu nadležnom za poslove kulture. Uglavnom smo bili konzistentni što se tiče ovih svih članova i moje kolege su obrazlagale, da ne ulazim u detalje, da u osnovi je rešenje u ovom predlogu zakona u suprotnosti sa članom 36. stav 2. Ustava Republike Srbije, kao i u suprotnosti sa Evropskom konvencijom o ljudskim pravima. Vođenje upravnog spora, kojim se u sva četiri člana ovog zakona upućuje onaj koji treba da protiv rešenja na odgovarajući način uloži žalbu, ne isključuje i žalbu, tako da smo mi hteli da upućivanjem na upravni postupak ili upravni spor apsolutno ne isključimo pravo na žalbu. Stvarno je i Vlada trebalo sva ova četiri amandmana koja se odnose na mogućnost tih žalbi i upravnog spora da prihvati, jer apsolutno se koncepcija zakona ne menja, a amandmani su apsolutno u skladu sa Ustavom i samo bi poboljšali, ne bi remetili neku koncepciju bilo kojeg člana koji je vezan za ovu proceduru gde se radi o upisu, odbacuje prijava o upisu ili brisanju iz registra. Trebalo je ovaj amandman prihvatiti.
Na član 62. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 64. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Nataša Vučković i Vesna Marjanović. Odbor za kulturu i informisanje je prihvatio amandman. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 66. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 68. amandman je podnela narodni poslanik Suzana Grubješić. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje prihvatili su amandman. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 68. amandman je podneo narodni poslanik Saša Milenić. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje prihvatili su amandman. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 68. amandman je podneo narodni poslanik Simo Vuković. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 70. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 17. tačku dnevnog reda: PREDLOG ZAKONA O ZADUŽIVANjU REPUBLIKE SRBIJE KOD KBC BANKE, A.D. BEOGRAD, NOVE KREDITNE BANKE MARIBOR D.D, EUROBANK EFG A.D. BEOGRAD, VOJVOĐANSKE BANKE A.D. NOVI SAD, HYPO-ALPE-ADRIA BANK A.D. BEOGRAD I ERSTE BANK A.D. NOVI SAD I Kod BANCA INTESA A.D. BEOGRAD, UNICREDIT BANK SRBIJA A.D. BEOGRAD, RAIFFEISEN BANK A.D. BEOGRAD I SOCIETE GENERALE BANKE SRBIJA A.D. BEOGRAD KOJE SU DALE ZAJEDNIČKU PONUDU (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić, Dejan Mirović i Marina Toman. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Dobro veče. Pozdravljam gospođu Dianu Dragutinović, ministra finansija u Vladi Republike Srbije. Na član 3. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Marina Toman. Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, moja koleginica Marina Toman je predložila Vladi Republike Srbije jedan vrlo konstruktivan amandman. Tražili smo od vas da novac trošite na kapitalnu potrošnju ili eventualno za refinansiranje dugova, a ne za finansiranje budžetskog deficita. Šta bi to moglo da bude, evo odlučite, kao što ni sad ne znamo na šta ćete pare da trošite, koje su već u stvari suštinski potrošene i vi to dobro znate. Mogli ste isto tako svojevoljno da odlučite, ali da novac ne trošite za finansiranje budžetskog deficita, nego za nešto pametno, za nešto što će dobiti, kako vi iz nauke kažete, ekvivalent u materijalnoj vrednosti. Onda bi zaista vaši poslanici iz Demokratske stranke, kada govore u Skupštini i kad kažu da hoće nešto da ostave generacijama koje dolaze, da im zaista ostave nešto što je materijalno opipljivo, a ne samo dugove, tj. sve zajedno da nas boli glava. Ono što je suštinski problem ovde je što oni neće ni dočekati početak vraćanja ovih dugova, nego će to da radi neko drugi i u tom smislu nismo stvorili mogućnost da se ovim kreditnim zaduženjem pod ovako nepovoljnim uslovima refinansiraju dugovi. Postavlja se pitanje pod kakvim ste se uslovima onda zadužili, ako se sa ovakvim kamatnim stopama dugovi vraćaju? Naša diskusija sa vama nekako uvek ostane nedorečena, ne dobijemo odgovore baš na sva pitanja, s obzirom da u načelnoj raspravi posle svih poslanika se obratite, mi nemamo mogućnost da vas pitamo štošta, u tom smislu ću postaviti neka pitanja koja sam postavio i prošli put u načelnoj raspravi, a tiču se svakako ovog kredita, nismo dobili odgovor na njih. Voleo bih da nam date odgovor, ali pre nego što dođemo do tih pitanja, moram naravno nekoliko stvari da kažem. Danas je jedan vaš kolega iz Vlade Republike Srbije na jednoj konferenciji za štampu, najavljujući usvajanje novog budžeta, rekao da ste bili finansijski disciplinovani, gospodin Slobodan Milosavljević, i da je sva sreća što su ljudi u Vladi bili finansijski disciplinovani i čovek je rekao da će, nada se i očekuje, rebalans budžeta biti usvojen jednoglasno. Zamislite. Nas sada interesuje kakvo bi stanje u državi bilo da ste vi bili nedisciplinovani? Možete li to da zamislite? Vidite, kada u državi rebalans, šesti rebalans budžeta koji Vlada usvaja, odnosno budžet, odluku o budžetu, koji Vlada usvaja u ovakvim okolnostima i na ovakav način najavite tako, onda zaista ovo može da dobije kontinuitet u jednoj raspravi od sinoć, u kojoj smo zaista konstatovali, mi poslanici Srpske radikalne stranke, da ovde definitivno više nema sistema i da svako ima pravo i slobodu, čak i na najodgovornijoj funkciji, da kaže i šta hoće i kako hoće. Za razliku od njega, moram da prihvatim i da priznam onako, možda malo ironično, vi danas svoju iskrenost niste mogli da zaustavite po usvajanju rebalansa budžeta i rekli ste baš onako kakvo jeste stanje u državi - štedite koliko možete, a trošite koliko morate. Čini mi se da ste i to rekli. U normalnoj i ozbiljnoj domaćinskoj državi štedi se koliko se mora, a troši se koliko se može. Da ste trošili onoliko koliko ste mogli, ove kredite ne bismo povlačili, ili možda ne bismo ovoliko povlačili kredita koliko povlačimo, ali u svakom slučaju bili ste dužni i obavezni kao Vlada Republike Srbije da štedite onoliko koliko to zaista ova država mora. Ne sporim da vam znanje za tako nešto nije hvalilo. Pretpostavljam da ste imali, ali suštinski problem ove države je Vlada, politička volja ili, pre bih rekao, političke slabosti na kojima ste se sakupili i koje su vas pre dve godine objedinile i ujedinile. Mi smo, gospođo Dragutinović, i sinoć raspravljali o nekim zakonima koji se suprotstavljaju izjavi Slobodana Milosavljevića, koji definitivno dovode u pitanje našu finansijsku izvesnost i u narednoj godini. Postavlja se pitanje – šta je to disciplina, šta je to što ovu vladu može da kvalifikuje disciplinom, kada su u pitanju finansije javne i fiskalne potrošnje? Kada je ovaj kredit konkretno u pitanju, prošli put sam pitao i pročitao iz Zakona o javnim nabavkama – zašto je primenjen postupak javne nabavke koji jeste primenjen, pregovarački postupak bez javnog poziva? Zbog čega? To je postupak javne nabavke koja se sprovodi samo kada su elementarne nepogode. Tako piše u zakonu, član 24. Zbog čega? Šta je to što se nije moglo predvideti? Čemu projekcija budžeta, čemu memorandum sada izveštaja o fiskalnoj odgovornosti, ako niste mogli da predviđate sve ovo? Zbog čega se Vlada Republike Srbije odlučila da sprovede ovakav postupak javne nabavke? Kako je bilo moguće da za jednu partiju dobijamo kamate 4,25, da to bude najmanja, ili 4,20, a za druge ostale hartije sve naviše do 5,30. I to smo vam rekli u načelnoj raspravi, kamate sa kojima se država zadužila su kamate koje banke daju onima koji polažu sredstva u depozite u nedelji štednje. Krediti nisu bili povoljni. Nas interesuje, kako je moguće na drugoj strani dobiti kredit pod odličnim uslovima, sa kamatnim stopama od 3% i da se hvalite da imamo sreće što imamo te kredite? Taj kredit nismo osporavali, na taj kredit čak ni amandmane nismo podnosili, ne zato što smatramo, za razliku od vas, ne mislimo da se iz krize jedino ovako izlazi. U jednoj raspravi ste rekli – država se u krizi zadužuje. Država može da se zaduži, možda čak to i bolje znate, a to su kratkoročna zaduženja, to je nešto što je neopipljivo, dugoročno ovo je sve potpuno pogrešno. Kako je moguće da dobijemo kredit od 30 miliona dolara na ovoliki vremenski period otplate, pod ovakvim kamatnim uslovima, a država za ništa, za taj kredit koji je dobar i podoban dobijamo materijalnu vrednost kao reciprocitet, dobijamo nešto što će upravi carina ostati na korišćenje i raspolaganje, a za pare koje se već u Vladi potrošili, iako pričate da ste finansijski bili odgovorni, uzimate kredit pod potpuno nepovoljnim kamatnim stopama? Nas sve to interesuje, kakva je izvesnost, da sam pročitao vašu izjavu posle usvajanja budžeta i imao priliku da znam šta ćete da kažete pre podne, danas bih bio mnogo manje odgovoran pred novinarima, kada su me pitali – da li će nas čekati u narednoj godini bankrot. Ubeđen sam da vi kao ministar finansija to danas ne znate i ne možete sa sigurnošću da kažete da neće biti tako, zbog političke i finansijske alavosti onih koji će trošiti novac iz budžeta Republike Srbije u predizbornoj godini. Nesrećna je država u kojoj se strateška privredna grana razvija rebalansom budžeta. Ulažemo u poljoprivredu. Najpre ćemo omogućiti da neko zagospodari i postane monopol na tržištu mleka, pa će taj isti da nas maltretira, a onda ćemo da popustimo pred pritiscima i da na teret budžeta povećamo subvencije i taj krug ide ko zna gde. Ministri se danas hvale – evo, povećali smo ulaganja i subvencije u poljoprivredu, a niko ne pita male proizvođače mleka u kakvu ste ih situaciju doveli što uredbama, što ovim servilnim odnosom prema monopolistima, koje ste vi monopolistima u Vladi napravili, kojima ste vi dali tu takvu poziciju, kakvu danas oni imaju. Šta da očekujemo na osnovu svega onoga o čemu ćemo govoriti iduće nedelje? Očekuje nas, pretpostavljamo, rebalans budžeta. Da li uopšte imate predstavu šta se dešava u unutrašnjosti, na šta se sve troše sredstva koja trpimo ovakvim kreditima, od lokalnih samouprava, do pokrajine, do javnih preduzeća? Na šta se sve troše projekti? Sa kakvim projektima izlaze lokalne samouprave pred vas u Vladi? Nemate mehanizme da ih zaustavite, zato što ste slabi unutar Vlade, zato što podnosioci projekta buše Vladu na svakom koraku, gde stignu i kako god stignu. To što vi imate slabosti nas u SRS ne zanima, ne interesuje, ali je problem što teret finansijske krize svi osećamo zajedno. Nismo odgovorni i krivi za to, ali nemamo mehanizam da se zaštitimo u ovom trenutku, jer vi imate 126. Kad je ovaj zakon u pitanju bio, ova zaduživanja, naše insistiranje nije bilo toliko obraćanje Vladi, nego pokušaj da njima probudimo savest da nisu dužni da podrže sve što vi predložite. Nismo mi ljudi koji ne razumeju šta je kredit, šta je deficit i ne zauzimamo mi stav i prema ovim kreditima i vašem ponašanju na osnovu toga da li deficit ili dug treba da budu 40%, 50%, 60%, da li da se uzima u obzir Mastriht ili ne. Nas isključivo rukovodi ekonomska snaga zemlje. Mi ovde jutros slušamo od gospođe Kalanović – izvoz porastao sa ovom državom. Deset evropskih država je navela gospođa Kalanović. Suficit raste. Sad, odakle inflacija? Odakle pad dinara? Odakle potreba za kreditom? Vi to znate dobro, ali vi nemate mogućnost ili možda volje, ili slabosti, ne znam ni sam, zovite to kako hoćete, da urazumite te ljude koji troše novac poreskih obveznika ove države, odnosno budžeta Republike Srbije. To je za nas poražavajuće i ne možemo da prihvatimo to. S druge strane, postavlja se pitanje zašto se ne povlače sredstva za kapitalnu potrošnju? Nas ubeđujete da su krediti sa Kinezima i sa Rusima povoljni. Zašto nisu povučeni? Vlada nije uradila projekte. Ne znam da li je sad stanje takvo. Doskoro ste imali ratifikovana i odobrena sredstva u Evropskoj investicionoj banci, Evropskoj banci za rekonstrukciju i razvoj. Republika Srbija ih ne povlači jer nema projekte. Gde god Republika Srbija bude prinuđena na neki red i postupno da uđe u jedno strateško trošenje novca koje će za pet godina dati efekat, tu su slabosti, tu rezultata nema. Ali, gde god se stihijski povuče novac da ga od danas do sutra potrošimo, tu su svi u prvim i drugim redovima. Kako koji kredit stigne što od MMF ili od neke druge banke, ili od poslovnih banaka, kapom i šakom se kreće u intervencije. E, to je politički pragmatizam, to državu vodi u bankrot, to državu vodi u sunovrat, to je nešto što ne može da pruži izvesnost nikom ko u ovoj državi želi da živi. Ubeđeni smo, šta god da kažete, nemate adekvatne odgovore. Nemate adekvatne odgovore jer nema političke volje. Takvim ponašanjem, takvim slabostima, gospođo ministar, Vlada Republike Srbije je uskratila građanima pravo na poverenje u institucije, ali potpuno. Porezi se ne ubiru adekvatno, javne nabavke su takve kakve jesu. Nema mehanizama da im se suprotstavite. Nema ravnoteže. Šta nam ostaje – krediti. Nijedna država iz krize zaduživanjem u krizi nije izašla. Neće ni naša i ovo je potpuno pogrešno i promašeno. Zato smo ovim amandmanom predložili da se novac troši u nešto što je opipljivo. Koridori stoje. Otvaramo po četiri puta jednu te istu deonicu, smejemo se i podsmevamo sami sebi, šaljemo poruku u svet kakvi smo – nikakvi, neodgovorni, neozbiljni i posle pitamo sebe gde smo, šta smo i zašto nam je ovako. Potpuno ste bili u pravu, gospođo ministar, samo ako se neko potrudi da vas razume i hoće da shvati ono što ste rekli, trošili smo koliko smo mogli, odnosno morali, a štedeli samo onoliko koliko smo mogli. Da se štedi mora, ali ova vlada očigledno na tako nešto nije spremna. Hvala vam.
Iskorišćeno je vreme ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Dejan Mirović.
Dame i gospodo, ministre, smatramo da ovaj amandman treba prihvatiti, kao i amandman gospođice Marine Toman. Videli ste, kolega Stevanović je vrlo ubedljivo pokazao zašto i mi smo se veoma trudili da ovaj loš zakon i ove loše kredite pokušamo makar delimično da ispravimo našim amandmanima. Naravno, nemamo iluzije da ćete vi to prihvatiti, ali ipak treba reći da su naši argumenti zasnovani, pre svega, na ekonomskoj koristi, da u njima nema ideologije već da se jasno vidi već iz člana 1. ovog zakona da postoji monopol stranih banaka u Republici Srbiji, a pre svega mislim na banke iz EU, pošto je jasno da se u ovom zakonu radi samo o bankama koje dolaze iz EU. One faktički, to je još bivši guverner priznao, imaju oko 70% finansijskog tržišta u Srbiji, što, priznaćete, nije uobičajenoj u jednoj normalnoj situaciji. Takođe, kao što je rekao kolega Stevanović, ne radi se ni o kakvom razvojnom kreditu, to se vidi u obrazloženju zakona, već se radi o kreditu u vrednosti od 250 miliona evra, koji je namenjen za budžetski deficit i za refinansiranje duga, što pokazuje, bez obzira na to što Vlada i Narodna banka govore da je javni dug negde u okviru prihvatljivih kriterijuma, da ipak to nije tačno. Sigurno znate i sećate se toga da je 1983. godine u ovoj istoj sali došlo do suverenizacije duga SFRJ, gde je spojen javni i privatni dug i došlo je do toga da se dug prevalio na građane. Svi se sećaju onih čuvenih par-nepar varijanti za prevoz, nestašice osnovnih namirnica itd. Takođe, isto kao što je rekao gospodin Stevanović, nije jasno da se ovako, po hitnom postupku, donosi ovaj zakon, koji nije razvojan i krediti nisu razvojni, a imamo sa druge strane kreditni aranžman koji nije do kraja dovršen sa Ruskom Federacijom u iznosu od 800 miliona dolara, gde ponovo vidimo, kao i prošle godine, da je problem dokumentacija. Priznaćete da je to malo čudno i ukazuje da možda postoje dvostruki aršini koji, pod maskom fraze da EU nema alternativu, dovode do toga da se ekonomski interes ove zemlje stavlja u stranu, što nije dobro. Takođe vidimo da je u ovoj vrsti jednog konzorcijuma ovih banaka i "Hypo Alpe Adria Bank" koja je nacionalizovana faktički i sigurno znate da se taj proces i dalje nastavlja, i da se austrijska država veoma brine za ovu banku, i da joj je dala garancije oko 1,5 milijardi evra, i to u oktobru 2010. godine, prema pisanju austrijske štampe. Dakle, potpuno suprotni procesi od onih koji se dešavaju u ovoj zemlji i to je još jedan argument koji pokazuje da se ipak ne treba zaduživati kod stranih banaka, već da treba razvijati domaći bankarski sektor, koji je minimalan i faktički se samo zasniva na Komercijalnoj banci, ali vidimo da postoje informacije od strane Vlade da će se i Komercijalna banka prodati EIB, što je katastrofalno. Svrha ovog zakona je smanjivanje budžetskog deficita. To ste rekli više puta i vaše kolege, da se radi o ispunjavanju naloga MMF-a i EU, da se deficit svede na 4,8%, u sledećoj godini još manje, a 2012. godine na 2,8%, ako se ne varam. Mislim da je to potpuno nerealno za jednu ovakvu zemlju koja ima ekonomske probleme i to svi priznajemo, da se primenjuje pakt stabilnosti, koji se ne primenjuje u EU. Molim vas, dajte mi jedan argument kako je moguće da većina zemalja EU ima veći budžetski deficit od tih famoznih 3%, a kod nas, u zemlji koja je, blago rečeno, u problemima sa tranzicijom, primenjuje se nešto što je potpuno nerealno i dovoljno je samo navesti, neću navoditi poznate primere Grčke i Irske, sa 14% i 15 % deficita BDP u budžetu, zemlju koja se ne pominje kao problematična, a to je Velika Britanija. Ona ima 11,4% deficita BDP u 2009. godini. Znači, mnogo veći deficit nego što ima Srbija. Znači, nema nikakvog argumenta za, posebno što će to naši građani da na svojim leđima istrpe, smanjivanje deficita pod svaku cenu, da se tako izrazim. Takođe, Francuska, koja je uz Nemačku jedan od pokretača EU, imala je 2009. godine, po zvaničnim podacima statističke institucije EU, deficit od 7,5%, znači ponovo veći deficit od Srbije. Prema tome, taj Pakt stabilnosti – naravno tu je Holandija sa 5,4%, Italija sa 5,4% i jedino je Nemačka od ozbiljnijih zemalja u EU imala negde oko 3%, kojem vi težite i koji je u pozadini ovog zakona o zaduživanju – za Romana Prodija, vi znate sigurno, bivšeg predsednika Evropske komisije, jeste glupa ideja, citiram doslovno njegovu izjavu iz 2002. godine. On kaže da ona nije fleksibilna i da je jedna vrsta dogme koju je nemoguće primeniti u praksi. Tako da je potpuno nejasno zašto se zadužujete za ovako ogromnu cifru, pod ovako nepovoljnim kamatama koje su promenljive, to niko ne može da predvidi, kako će se dalje razvijati ekonomska kriza, može se lako desiti da euribor sa 1% ponovo dođe na 5%, koliko je bio 2002. godine. Kada tome dodamo marže koje su faktički takođe veoma nepovoljne, doći ćemo do kamate negde oko 7%. Jer upravo na primer Inteza banka u ovom kreditu traži kamatu od negde oko 5,30%, ako se ne varam, i doći ćemo do kamate koja iznosi nekoliko desetina miliona evra. Ipak priznaćete, u trenutku kada Vlada ne može da odvoji više od 10 miliona evra za postradale u Kraljevu, da je to ogromna cifra za jednu ovako siromašnu državu. Prema tome, mislim da ovaj kredit uopšte nije povoljan i da je promenjljiva kamata uslovi monopolskih nastupaju ove strane banke iz EU u ovom kreditu se nepovoljne. I zato, mi naravno nećemo glasati za ovaj zakon i pokušali smo ponovo da kažem da preko naših amandman kažemo da postoji i drugih načina da se taj budžetski deficit smanji. Koji su to drugi načini? Dovoljno je da vidite podatke od januara do septembra ove godine i videćete da su upravo banke na teritoriji RS zaradile, negde imaju profit koji je povećan za 22% u odnosu na prošlu godinu i da imaju profit negde oko 200 milione evra. Upravo ta Inteza banka, koje se ovde pominje kao poverilac sa najgorim mogućim uslovima, sa kamatom koja dostiže 7%, zaradila je negde oko 60 miliona evra od januara ove godine do septembra ove godine. Ponovo apelujemo na vas da pokažete makar deo ekonomske i političke hrabrosti, ne vi lično nego Vlada u celini, kao što je pokazao mađarski premijer i da tu rupu u budžetu pokušate da nadoknadite tako što ćete oporezivati sektor koji je najuspešniji, a to su strane banke u ovoj zemlji, jer nijedan deo privrede niti bilo kog dela društva nema tako uspešan rast od 22%, kao što imaju ove banke koje se spominju u ovom zakonu. Prema tome, oštrica tog smanjivanja budžeta i tog nerealnog cilja da se Pakt stabilnosti, koji se ne primenjuje u EU skoro ni u jednoj zemlji, primeni u Srbiji, koja nije čak ni kandidat za EU, treba da se umeri ka onima koji imaju naviše para, a to su strane banke na čelu sa Inteza bankom. Mislim da je potpuno deplasirano u ovom zakonu, i vidim da je to postalo jedna vrsta manira, da se ubacuje neka svečana izjava o privrženosti Aki komuniteru, jer EU i zemlje koje primenjuju evro ta svoja glavna pravila ne primenjuju. Mislim zbog toga da je zakon loš i da je zaduživanje loše i da ga treba prilagoditi realnoj situaciji, a realna situacija u ovom trenutku je da će budžetski deficit bez obzira na dalje zaduživanje rasti jer nema proizvodnje. Proizvodnja još nije dostigla onu iz 1998. godine, industrijska, što je, priznaćete, zastrašujući podatak i uznemirujući. U jednom dnevnom listu "Blic" izašao je podatak pre nekoliko dana da su samo na osnovu provizija, znači netransparentnih usluga, banke u RS zaradile u ovoj godine negde oko 150 miliona evra. Ponovo imamo jednu vrstu prihoda koji nije oporezivan i na koji se treba fokusirati. Što se tiče ovog ogromnog prihoda koji imaju strane banke, preporučio bih vam da pogledate tekst ekonomiste Zdravkovića, koji kaže da treba uvesti porez od 0,5% na valutne transakcije i dobićete samo za budžet cifru od 285 miliona evra. Kad uporedite tih 285 miliona evra sa ovih 250 miliona kredita bez kamate doći ćete do cifre koja je ekvivalentna i dovoljna da se ispuni taj budžetski deficit. Na kraju, i time ću završiti, ponovo apelujem na vas kao stručnjaka i nekoga ko vodi finansije u ovoj Vladi da pokažete makar delimično hrabrost kao što pokazuju druge zemlje koje su već u EU, kao što je Mađarska, koje primenjuju posle negativnog iskustva sa MMF i EU, hrabre, promišljene i mere koje su na korist njihovog naroda.
Iskorišćeno je 10 minuta i 10 sekundi vremena poslaničke grupe. Pre nego što zaključim pretres, pitam da li želi reč neko ko nije iskoristio svoje pravo na reč u pretresu u pojedinostima ili ima na raspolaganju vreme za reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna Skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 18. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DAVANjU GARANCIJE REPUBLIKE SRBIJE U KORIST SOCIETE GENERALE BANKE SRBIJA A.D. BEOGRAD I UNICREDIT BANK SRBIJA A.D. BEOGRAD PO ZADUŽENjU AKCIONARSKOG DRUŠTVA ZA VAZDUŠNI SAOBRAĆAJ "JAT AIRWAYS" A.D. BEOGRAD (pojedinosti ) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić i Dejan Mirović. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Narodni poslanik Dejan Mirović.
Potpuno je jasno zašto su ovi zakoni povezani i radi se o novom zaduženju RS i novoj garanciji. Međutim, vidi se da se radi o jednom maniru. Parafraziraću jednu poznatu izreku o lakoj brzini zaduživanja. Radi se o jednoj veoma važnoj oblasti kao što je saobraćaj. Sigurno znate da ona u EU donosi negde BDP-u oko 10%, što je ogromna cifra, i u tih 10% koji su negde oko 1000 milijardi evra nalazi se i vazdušni saobraćaj o kojem govori ovaj kredit. Prema tome, radi se o jednoj oblasti koja treba od strane države da se pažljivo prati, da se ulože svi napori da bi saobraćaj bio ponovo na korist građana. Međutim, kao da je postao manir da postoje dve vrste stvarnosti, jedna virtuelna - EU nema alternativu, i jedna u praksi koja postoji u EU. To ponovo dolazi do izražaja u ovom kreditu koji zadužuje Republiku Srbiju za 40 miliona evra, ako se ne varam. Zašto smo došli u poziciju da jedan nacionalni avioprevoznik kao što je JAT mora da se zadužuje i faktički da se spasava od bankrota ili stečaja, više je nego jasno ako pogledate zadnjih dve-tri godine šta se dešavalo sa nacionalnim avioprevoznikom. U tom kontekstu moram podsetiti da je još 2007. godine od strane ruskog avioprevoznika ponuđena najbolja mogućnost za preuzimanje nacionalnog avioprevoznika i, ako se ne varam, tada je iz "Aeroflota" ponuđeno da se preuzmu svi zaposleni, da se preuzme cela flota, da se flota modernizuje i da se štaviše nivo poslovanja podigne na jedan novi, bolji nivo. Međutim, zbog očigledno političkih razloga nije došlo do tog posla. I sada smo posle dve i po godine došli u situaciju da moramo da se zadužujemo tj. Vlada Republike Srbije da se zadužuje da bi spasavala JAT. To je ponovo posledica fraze da EU nema alternativu. Mi bismo rekli da se EU ovde stavlja pre ekonomskih interesa, što je katastrofalno i što se pokazuje na primeru JAT o kojem govori ovaj zakon. Videli ste takođe, vi sigurno znate da u EU nema ni govora o slobodnom tržištu u ovoj oblasti o kojoj govori kredit. Podsetiću vas samo na primer "Al Italije", koja nije mogla da uspostavi liniju između Pariza i Njujorka, jer su se dve vlade Francuska i Američka dogovorile da imaju monopol njihovi avioprevoznici. Da ne pričamo o subvencijama. Da ne pričam o presudi Evropskog suda pravde iz 2002. godine koja je osudila taj dogovor između dve vlade. Konkretno, ako tako postoji jedna praksa koja je suprotna Aki komuniteru EU, ne vidim razloga zašto se i naša zemlja ne bi ponašala na taj način i zaštitila svog avioprevoznika. Nažalost, došli smo u situaciju da uzimamo kredit za spasavanje jednog preduzeća koje je moglo biti restruktuirano od strane ruske aviokompanije na način da se napravi jedno strateško partnerstvo sa Aeroflotom, koja ima negde flotu od 105 aviona i to su najmoderniji avioni, kao i "Erbas" i "Boing", koja ima predstavništvo u nekih 50 zemalja i koja bi sigurno dovela do toga da se poslovanje JAT i dugovi, koji su svakako veliki i koji su doveli do ovog kredita, u javnosti se pominjala cifra od nekih 50 miliona evra, svedu na najmanju moguću meru i da se poslovanje JAT podigne na jedan viši nivo. Međutim, kao što je jedan bivši ministar izneo, upravo je iz EU zabranjeno da se proda JAT ruskom partneru. Došli smo do toga da, zbog ugovora o slobodnom otvorenom nebu, imamo sada situaciju da nacionalni avioprevoznik propada i da Vlada mora da uzima kredit, faktički, za spasavanje ovog avioprevoznika. Da li je to posledica činjenice da je privatizacioni savetnik bila investiciona banka "Rotšild" i činjenice da se tako taj manir primenjuje i kod "Telekoma" sa "Siti grupom", to je nešto što nije teško zaključiti i za šta je potrebna posebna analiza, ali u ovom trenutku se nećemo upuštati u to. Uglavnom, mislimo da je ovo potpuno pogrešan način da se Republika Srbija zadužuje za iznos od 50 miliona evra. Smatramo da bi Vlada trebalo da primenjuje ekonomski interes. Ekonomski interes u ovom slučaju nije uzimanje kredita, nije jedna vrsta ispunjavanja naloga iz EU, već da se obnove pregovori sa Aeroflotom i da se pokuša spasiti što se spasiti može, jer su prošle već dve i po godine i položaj JAT je već, kao i položaj zaposlenih, urušen. U tom smislu, protiv smo ovog zakona o kreditu. Apelujemo na vas ponovo da pokažete jednu vrstu ekonomskog interesa, jednu vrstu ekonomske hrabrosti, da obnovite pregovore sa Aeroflotom i da podignete JAT na noge na jedan pravi i ekonomski način, a ne daljim zaduživanjem, što će ponovo dovesti do sve veće i veće ekonomske krize.
Iskorišćeno je četiri minuta vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Gospođo Dragutinović, sudeći po onome što ste rekli u načelnoj raspravi, a tiče se ovog zakona, odnosno ovog kredita, pozicija i položaj JAT i namere Vlade da bude garant za 51 milion evra, mi smo duboko ubeđeni da vi intimno delite mišljenje sa nama da je ovo potpuno pogrešno. U načelnoj raspravi ste rekli da ste opredeljeni za model koji je uradila Švajcarska sa svojom nacionalnom kompanijom, dozvolila je, omogućila je i pustila je da bankrotira. Ako ste za tako nešto, za Švajcarsku, pitamo vas, zašto taj model, ako već niste bili spremni da privatizujete javna preduzeća, da uđete u suštinsku strukturnu reformu javnog sektora, zašto ne pustite JAT da bankrotira? Ako je on strateški nacionalni interes, ako je država to tako procenila, zašto smo ga doveli u poziciju u kojoj jeste? Zašto se odlučujemo za kredit koji ne može da ga sanira i da ga sagleda? To dobro znate, to vi dobro znate iz studija IFC-a i "Rotšilda". Dve studije su rađene. Sad smo čuli da tražimo i treću, treću procenu i strategiju privatizacije, odnosno restrukturiranje ćemo da radimo. Ne možemo da nađemo u ekonomskoj, političkoj i bilo kojoj logici odgovor zašto, ovo je faktički dug države, ovo nije nikakva garancija države, vi dobro znate da će država ovaj dug da preuzme, ovo prihvatate? Kažite nam ime i prezime onoga ko vas je na to naterao, ne vas, nego Vladu? Kažite ime stranke, kažite ime lobija, kompanije, firme, grupe, ko je taj koji ovu državu može na tako nešto da natera? Država a la kart preuzima dug od 51 milion evra na sebe. Jasno je u strategiji rečeno šta ovu kompaniju može da stavi na noge i da joj obezbedi rentabilnost. Ovo što radite je potpuno suprotstavljeno tome. Ovo je bolesni ekonomski kompromis. Ovo je Vladu neko naterao. Nas interesuje šta to košta 51 milion evra? Ne možete jednu jedini reč, argument u odbranu ovog kredita da kažete, u koji ćete verovati. Ne zameram Milivojeviću ništa, vi to ne razumete. Ovo su ozbiljne stvari. Neko se poigrava perspektivom. Da li je to ono što nam ostavljate u nasleđe. Pedeset jedan milion duga, pored svega ostalog za avioprevoznika kojeg ne možete tako da sanirate i da dignete na noge, za kog od 2007. godine nalazimo strateškog partnera. Kad je politici Republike Srbije, Vladi odgovaralo da eksploatiše Rusiju, evo gotovo, svršena stvar. Dolaze Rusi, kupili su ovo, ono, gotovo je i završena priča. Ništa se nije uradilo, izjalovilo se. O tome sam govorio u načelnoj raspravi. Promenio se direktor koji je sve pokvarene manire zadržao. Doveo je marketing, savetnika za marketing, koji je istina u radnom odnosu u nekoj drugoj firmi i sklopio je ugovor sa njim na 220 hiljada dinara mesečno. Vi, gospođo Dragutinović, kažete - štedite koliko možete. Ne štedimo koliko možemo, pa su tri savetnice za marketing došle sa platom od 120-150 hiljada. Danas, gospođo Dragutinović, što možda nema veze sa ovim, gradonačelnik Kragujevca ima veću platu od predsednika države. Ne štedimo koliko možemo. Grad Niš je gospođo Dragutinović u minusu 380 hiljada evra. Tamo je DOS na vlasti. Znate li zašto? Zato što su ušli u suludi projekat sufinansiranja niškog aerodroma. Onda je gradonačelnik rekao – kad otera u dug grad Niš, niko nije radio ozbiljnu strategiju i analizu za takav aranžman. Mi kažemo - mi štedimo koliko možemo. Ne štedimo koliko možemo, ne vodimo računa o onome što je naše. Juče u zakonu se ovde od nas traži da štitimo nacionalnu ekonomiju. Znate li kako je štitimo? Uskraćujemo lokalne samouprave u nerazvijenim i devastiranim područjima podsticajnih sredstava za projekte u oblasti turizma, ukoliko nisu kadri i sposobni da obezbede učešće sa svoje strane. Pre toga smo im uzeli transferna sredstva. Ne štedimo koliko možemo, a i to što uskraćujemo, radimo naopako, odnosno radite naopako. Svi gradonačelnici u ovoj državi imaju veću platu od predsednika Republike. Baš mene briga za predsednika Republike, govorim o njihovom ponašanju. Da li je moguće da država nema mehanizam da se sa tim izbori, da se tome suprotstavi? Predmet kasapljenja i linča medijskog su samo narodni poslanici, samo mi koji ovde sedimo. Neću da branim vas koji činite većinu, ali ovaj dom je čini mi se od svih državnih institucija najviše uštedeo. Znate li kolika je prosečna plata u Agenciji za kontrolu leta: 2.300 evra, a najviša je 5.000 evra. Znate li šta kažu gospoda iz Agencije? Znate, mi to ne uzimamo iz budžeta, mi smo to na tržištu ostvarili. Ko im je omogućio to tržište, tu pijacu, pa i tržišnu utakmicu? Monopol, država im je dala mogućnost da rade. Oni su zaradili. Mi kažemo – štedimo koliko možemo. Političke i ekonomske bahanalije na Aerodromu, odnosno u JAT, i sada ćemo mi da uzmemo 51 milion evra. Pri tom i paralelno sa tim država najavljuje prodaju, restrukturiranje, ali kako? Tako što će dugove da ostavi državi, pa će da napravi novu firmu, to smo isto rekli, sa 400.000 dolara osnivačkog uloga, pa ćete, gospodine Milivojeviću, sve što vredi da prenesete u tu firmu - optimalan broj zaposlenih, dobre ugovore, dobre slotove, dobru imovinu i to ćete da prodajete. Moja i vaša pokolenja će da vraćaju dugove za ovih 51 milion za koji ćete vi da dignete ruku, uopšte ne razmišljajući o tome šta se radi i šta se dešava. Vi ste, zajedno s nama, kolegama iz SRS, njihova kontrola. Vi niste dužni ovo da prihvatite. Ne obraćam se vama, izvinjavam se, na tu stranu gledam, obraćam se svima koji će podići ruku u utorak za ovo. Ovo je besmisleno, ovo je suludo, to ministar zna. Ovo je ludost. Ministar nam je rekao da JAT treba da ide u bankrot, nije JAT, ali to je recept. Mogli su u stečaj da ga uvedu, za 10 godina vlasti. Samo su menjali direktore i pravili rashode, manjkove, deficite, kolaps ekonomski tamo. Sada ćemo 51 milion evra dati. Kome? Kome dajemo to? Zašto dajemo? Da li neko može da kaže? Tako što ćemo servisirati dva aviona i tri, a nama po studiji treba bar deset novih letelica da bi u perspektivi to imalo ekonomsku opravdanost. Ne sutra, ne prekosutra, nego u perspektivi. Tu mora da dođe jedna ozbiljna kompanija sa kojom će JAT, naš nacionalni avioprevoznik, dobiti tržište i poziciju i u Evropi i u svetu. Takav nam strateški partner treba. Ovo je zaista neozbiljno i neodgovorno. Ne morate ništa da nam kažete, ali javnost mora da zna, 51 milion evra ova država preuzima na sebe ni za šta i mi ćemo to svi zajedno da vraćamo na vašu odgovornost, a oni koji su JAT doveli u poziciju u kojoj jeste potroškariće tih 50 miliona. Neće sve, naravno, ugradiće se, takav nam je sistem i postupci javnih nabavki. Možete da mislite šta će tu i kako da se dešava, nepotizam, zloupotrebe su i dalje u JAT, katastrofa. Zato sistem politike i država dotiču dno. Vlada Republike Srbije, sastavljena s koca i konopca, ovakva kakva jeste, u ambijentu u kom jeste, nije kadra da brani nacionalnu ekonomiju jer je nacionalno neodgovorna i nacionalno nesvesna. SRS vas ponovo poziva da ne prihvatate ovakav kredit, da ne podržite ovo u danu za glasanje i da Vlada zaista pokaže odgovornost i da se uhvati ukoštac sa problemima koji su u JAT napravljeni i koje objektivno treba rešiti.
Deset minuta i 14 sekundi iskorišćeno je od vremena poslaničke grupe. Poslanik Srđan Milivojević ima reč.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvažena gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, imam nešto i ja da kažem na ovu temu i to je mnogo drugačije od onoga što se čulo od mog prethodnika. Dakle, mi možemo da razmišljamo u kakvoj se poziciji nalazi Jugoslovenski aerotransport, nekada JAT, to je sada Srpska avio-prevoznička kuća. Sada ću napraviti jedno slikovito poređenje. Pre svega želim da podsetim građane Srbije da ne zaborave ko je bio ministar saobraćaja 1999. godine i u kakvom stanju je bio taj JAT 2000. godine i samo da kažem građanima Srbije da zbog svetske ekonomske krize ovoga trenutka bankrotiraju i propadaju mnoge renomirane, poznate svetske aviokompanije i to su otišle bukvalno u bankrot i propale i nestale sa svetskog neba, a bile su nekada veoma poznate, čuvene, imaju iza sebe mnogo moćnije i bogatije države nego što je Republika Srbija. Dakle, kod kuće imam auto micubiši pajero. Kupio sam ga 1997. godine i vremenom taj auto je prešao mnogo kilometara i sada stoji kod mene u dvorištu. Pitam vas, gospodine Stevanoviću – da li biste vi kupili taj auto? On ima pocepane gume, neispravan akumulator, nisam ga upalio sigurno godinu dana. Da bih taj auto aktivirao, treba mi vrlo mali kredit, možda 1.500-2.000 evra da bih to sve regulisao i kupio nove gume, novi akumulator, malo servisirao, a onda bih mogao da ga prodam možda vama ili nekom drugom građaninu ove zemlje za neku sumu novca. Sada se postavlja pitanje – da li treba da pustim da mi taj auto propada dalje, jer on će sigurno za godinu i po dana skroz propasti, ili treba neki novac da investiram u njega, da servisiram taj auto i da možda nekome dam taj auto da bude u funkciji i u službi? Kada govorimo o Agenciji za kontrolu leta, znate, Agencija za kontrolu leta nije javno preduzeće koje se finansira iz budžeta Republike Srbije. Plate u Agenciji za kontrolu leta ne određuje Vlada Republike Srbije, već određuju međunarodni standardi. Plate se ne isplaćuju iz nekog troška poreskih obveznika ove zemlje, već su one propisane međunarodnim sporazumima koje je Vlada Republike Srbije prihvatila. Mi možemo kazati – neće više ljudi u Agenciji za kontrolu leta da primaju plate tri, četiri, pet, šest hiljada evra, imaće platu od 100 evra. Evropska komisija za kontrolu leta, čija je Evropska asocijacija kontrole leta, čiji je Srbija, hvala gospodu bogu, ponovo član, taj će novac uzeti Srbiji i dati onome ko će dati te plate svojim zaposlenima, a nama će kazati – izvinite, vi sa tom platu niste u stanju da kontrolišete svoj vazdušni prostor, pa pošto smo vam sada dali da kontrolišete vazdušni prostor Crne Gore i dela BiH i nekih okolnih država, sada ćemo sve to da vam uzmemo jer vama to očigledno ne treba i vi to nećete i možda je to koncept vaše stranke, ali ja taj koncept ne mogu da prihvatim. Koncept DS je da mi moramo da učestvujemo na tržišnoj utakmici, da prihvatamo pravila tržišne utakmice i da ta pravila tržišne utakmice i te kako primenjujemo na onim institucijama i onim resursima koji su nam dati na upravljanje. Mi možemo kazati – dobro, mi smatramo da to bode oči, ta plata kontrole leta. Posebno je počelo da bode oči to što se neko kao poreski obveznik u poreskoj prijavi na Voždovcu prijavio kao čovek koji radi u kontroli leta i prijavio enormnu dobit, enormnu poresku obavezu. Znate, kada popunjavam poresku prijavu niko ne proverava da li radim u toj kontroli leta ili ne. Tako da neki podaci koji se non-stop plasiraju u javnosti nisu tačni. Moram da ih demantujem. A s druge strane, kada govorite o platama gradonačelnika, pa nije tačno da su plate gradonačelnika svuda u Srbiji veće od predsednika Republike. Možda ima takvih slučajeva, ali ima slučajeve i da nisu te plate veće nego što je plata predsednika Republike. Gradonačelnik u Kruševcu ima manju platu, gradonačelnik Leskovca ima manju platu, predsednik opštine Ćićevac ima manju platu, predsednik opštine Trstenik ima manju platu i to je tačno. E, sada da li neko ima veću platu? Pa znate, to bih prepustio građanima tog grada da se opredele i da oni kažu na lokalnim izborima. A kada kaže neko vi već deset godina vladate ovom zemljom, odmah se zahvaljujem tome, jer DS prvo ne vlada ovom zemljom nego upravlja, i drage moje kolege mi, koliko mi je poznato, ovde imamo mogućnost upravljanja ovom zemljom tek od 2008. godine i drago mi je da vi proričete svoju slabost a našu snagu, pa nas vidite na vlasti do 2018. godine. Znači, jako je lepo, zahvalan sam na tome, što nas preoznajete kao ozbiljne, a vas kao nesposobne da nas promenite s vlasti, ali znate mi ne upravljamo ovom zemljom deset godina u kontinuitetu. Gradonačelnik Niša nije nasledio niški aerodrom u stanju kakvom ga je nasledio kada je preduzeo vlast od DS, nego je neko drugi tamo bio gradonačelnik u Nišu, a s druge strane mi imamo ovde jedan non-stop napad da DS bezrazložno zadužuje zemlju. Sad da pitam vas, izvolite, super ste vi to sve iskritikovali, ali da čujem vas koje je vaše rešenje problema i vaš koncept? Da li je vaše rešenje problema kao što je bilo 1999. godine, kada maltene nismo mogli da letimo? Doduše tada nije ni bilo letova, tad smo imali sankcije i mi smo mogli da letimo samo za Podgoricu i Tivat. I to je bilo sve gde ste mogli da odletite iz Beograda. Ako ste želeli da putujete negde, morali ste da idete na aerodrom u Budimpeštu kao najbliži i da odatle letite u svet. Mislim da je taj koncept loš, a verovatno to mislite i vi. Mislite. Dakle, smatram da je potrebno ovde kritikovati Vladu, ali isključivo s pozicija argumentovane kritike, sa pozicija argumenata i činjenica i najbolja je kritika koja nudi rešenja. Kritikovati samo, skrstiti ruke i kazati – ovo ne valja, meni se ovo nimalo ne sviđa, to je lepo za birače, ali nije dobro za vas. Prvo morate da imate rešenje, pa dajte predlog rešenja, pa ću vrlo rado prihvatiti takvu kritiku kao konstruktivnu, pokažite nešto bolje, pokažite nešto što može da reši problem, da popravi situaciju, a ja ću odmah reći – vi ste se ovo divno setili, i u danu za glasanje mirne duše, čiste savesti i čistih ruku stisnuću to dugme. Do tada ne mogu da prihvatim ni vaše predloge ni vaše argumente.
Iskorišćeno sedam minuta i 30 sekundi vremena poslaničke grupe.
Što se tiče vašeg micubišija, gospodine Milivojeviću, i ja volim japanska vozila. Ako podignete kredit za micubiši 1.500 evra, da biste ga prodali za 700 evra, ne znam u kome je problem. Sa 1.500 evra ne možete da napravite micubiši i da ga prodate za sedam hiljada, jer svako pametan ne čuva kola da mu trule i propadaju, nego razmišlja o tome da ih proda kada počnu da trule i propadaju. Da se sada ne spuštamo na taj prizemni nivo diskusije i rasprave, to je više za kafu i kuloare. Gospodine Milivojeviću, vidite, mi bismo pustili da JAT propadne. Gospođa Diana Dragutinović bi ga pustila da bankrotira. To je njen stav, ona nas je poučila primerom švajcarskog avioprevoznika. Sve bi se više isplatilo nego ovo što se radi sada. To je priča o micubišiju. Mi povlačimo 50 miliona evra, a ne možemo da saniramo kompaniju, to je problem. Mi smo malopre rekli, nije problem da povučete pare, mi nismo napali kredit koji ste uzeli od Kineza 30 miliona dolara, ne zato što je od Kineza, ne zato što su povoljne kamatne stope, nego zato što za njega dobijate materijalni ekvivalent, dobijate nešto, ostavljate nešto u nasleđe, ako ne svojoj deci, ostavljate službama. To je racionalno i smisleno. Pitam vas, za šta se povlače pare, da dalje nastavljamo da propadamo i da gubimo, i na vrednosti JAT i na vrednosti tehnike. Da je danas odgovornosti i političke volje među vama, učinili biste sve, lepi, pametni i uspešni, da nađete partnera u svetu. Možda biste našli partnera da ste imali političku volju da to prodajete, a niste prodavali zato što ste tako podmirivali koalicione kapacitete, interese, zato što ste u JAT i drugim javnim preduzećima crpeli novac kojim ste kupovali izbore, kojima ste zadovoljavali one koji su vas ucenjivali sa dva-tri ili pet glasova. Ko vam danas kontroliše JAT, iz koje stranke, koja je njihova politička snaga? Na sve ste spremni kada je u pitanju opstanak Vlade odnosno vas 126, možda vi upravljate ovom državom od 2008. godine, ali bih voleo da vas podsetim na upravljanje državom kada su to u ime vaše stranke radili Nemanja Kolesar, Janjušević, Marija Rašeta Vukosavljević, Goran Novaković. Ko je tada upravljao ovom državom: SRS ili DS? Čija su to čeda? Čije su perjanice? Mnogo ste brzo zaboravili, radije se sećate devedesetih godina i dve godine učešća u vlasti SRS, nego sedam godina vlasti. Moja namera nije da banalizujem ovu raspravu. Vi to sebi možete da priuštite. Da li treba da vas podsetim kako se kralo na aerodromu kada je to radila ministar Marija Rašeta Vukosavljević? Što ne kažete ko je pravio Koridor 10 u vreme kada ste vi upravljali Srbijom? Čiji je "Difens roud"? SRS? Samo da vas podsetim, što se tiče gradonačelnika i predsednika, nisam govorio o tome čiji gradonačelnik, gradonačelnik Vranja nije vaš, pa ima veću platu od predsednika Srbije. Principijelno govorim o tome, što država nema političku snagu, a ima i mehanizme i zakone da se sa takvim nelogičnostima obračuna, a neće. Ne štedimo koliko možemo i ponavljam još jednom, nije vazdušni prostor pijaca ili tržni centar i u trci na vazdušnom prostoru ne učestvuju privatna lica i privatnici, to je vid monopola. Kada su plate u pitanju, njihov iznos, prenosim samo ono što je govorio predsednik Upravnog odbora te agencije, zaboravio sam kako se čovek zove, tu nema solidarnosti. Čija je agencija i čija je Direkcija za kontrolu leta? Da li je to privatna firma ili državna, šta je to, čije je to? Udruženje građana, akcionarsko društvo, jedina je država vlasna da se stara i raspravlja o njima. Nije meni žao što ti ljudi primaju, ali mi je žao gospodine Milivojeviću što Vlada RS šest meseci nije u stanju da donese odluku i reši sudbinu 200 radnika iz Surdulice koji štrajkuju. Ne mora Vlada da donese odluku u njihovu korist, neka donese odluku u korist poslodavca, ali oni traže da im se samo reši. Vi pričate o upravljanju, gde jednog Nicovića, koji je vlasnik "Mačkatice" iz Surdulice, država ne može da natera da izmiri 150 miliona dugova na ime poreza, doprinosa, plata i svega ostalog što duguje radnicima. Znate šta uradite? Napravite ekonomsko savetovanje na Kopaoniku, pa tog istog čoveka stavite pored ministra finansija i onda nas podsećate na 1998. i 1999. godinu, ko je tada bio ministar, a ko je kada bio ministar. Možda smo mi bili najgori, hipoteku za nesposobnost smo 2000. godine poneli na svojim leđima. Obrisali ste nas izborima. Šta ste uradili u poslednjih 10 godina? Koje ste vrednosti ovde uspostavili? Vrednosti koje promovišu "Farma" i "Veliki brat"? Kolko ste firmi uništili? Šta je sa javnim preduzećima? Zašto nismo ušli u postupak restrktuiranja? Zašto nismo u ta preduzeća uveli principe korporativnog upravljanja? To su evropski standardi, evropske vrednosti. Postavimo pitanja, vi koji promovišete evropske vrednosti, na kojim principima je sazdana EU? Na kojim principima? Koja su tri stuba EU? Koje su institucije EU? Koliko vas bi znalo to da nabroji? Vi ovde promovišete evropske vrednosti. Promovišete evropske vrednosti u državi u kojoj tajkuni definišu ekonomsku politiku. Nemojte, molim vas. Evropske vrednosti u državi u kojoj nema mleka. Zbog čega nema mleka? O tome sam malopre pričao. Znate zašto? Zato što je izvršna vlast, koja upravlja ovom državom, omogućila onima da kupe 40% tržišta mleka, proizvodnje mleka, pa ti isti zagospodare tržištem i mogu da rade na njemu šta hoće. Kada im prekipi, onda ucene Vladu. Vlada popusti, pa mora da povuče kredit od 250 miliona evra da bi ugasila požar na tržištu mleka. Onda se skupe monopolisti koji prave ulje, pa ih ponovo ucene, pa onda oni uzmu i donesu novu odluku o zaduživanju da bi taj požar ugasili, a ne moraju to da rade. Imaju mehanizme, ali nemaju političku snagu. Politička slabost! Danas smo slušali ovde u ovom parlamentu, gospodine Milivojeviću, kako se napada Vilijam Montgomeri. Napadaju ga oni koji su do pre samo par godina bili sa njim na Božić i Badnji dan. Aplaudirate vi, a on sinoć govori da ima gomilu prijatelja u vašoj stranci. Kud plovi ovaj brod? Nema ovde ni sistema, ni smisla, ova država je potpuno urušena. Država je ozbiljna stvar. Možemo vi i ja ili bilo ko ovde da se spori, ali kada biste više vodili računa, pre svega vi koji državom upravljate, o državi, kada bi se više truda trošilo da stvarate političke kompromise ovde, da razgovarate, da oko ključnih stvari u ovoj državi postižete kompromise, svima bi bilo lakše. To podrazumeva, gospodine Milivojeviću, da poslušate i da za ovakvu ludost ne glasate. Ovo je besmisao, 51 milion evra je potpun besmisao da se povlači za kompaniju koju sa 51 milion evra ne možete da stavite u položaj da radi, funkcioniše i dohoduje. To je problem. Vi nemate političke mudrosti da na ove izazove odgovarate. Kažem vam, sve drugo treba uraditi, ovo ne treba uraditi. Treba pustiti da bankrotira, treba je uvesti u stečaj. Sve treba uraditi, ali ovo ne treba uraditi. Nemojte da glasate u danu za glasanje za ovaj zakon, ovo nije dobro. To gospođa Dragutinović dobro zna, ali nema slobodu i hrabrost političku da vam to kaže, a ona to misli i to oseća.
Iskorišćeno je 11 minuta i 10 sekundi vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Srđan Milivojević ima reč.
Poštovana gospođo predsedavajuća, poštovana gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, gospodine Stevanoviću, 20. mi poslanici primamo platu. Gospodin Bora Datonović i ja ćemo vam dati 70.000 dinara da nam kupite "micubiši pajero" da se vozimo kući i usput ćemo da jedemo i hleb od tri dinara koji ste nudili Srbiji. Da mi pokažete da ima da se kupi "micubiši pajero" za 700 evra, ja ću da vam slavim rođendan, da zalepim vašu fotografiju u tom "micubišu pajeru" da vas gledam svakog dana i da kažem – vi ste fenomenalni i daću vam odmah da budete ministar trgovine, ali odmah. Podsetiću vas kako je kad ste vi bili na vlasti, u Srbiji je bilo opšte izobilje, med i mleko su tekli ovom ulicom, doduše kiselo mleko. Gospodine Stevanoviću, o tim evropskim vrednostima o kojima sada pričate, a dobro je da pričate, drugačije ste pričali kada ste bili na vlasti. Ta agencija za kontrolu leta, kada ste vi bili na vlasti, prihodovala je, građani Srbije, nula dojč maraka, pošto su tada bile dojč marke u opticaju. Pazite, nula dojč maraka. Danas ta agencija za kontrolu leta, kada mi upravljamo tim resursom, prihoduje nekoliko stotina miliona evra. Jednak monopolski položaj imala je kada ste vi bili na vlasti i jednak ima danas. Hoćete da mi objasnite kako ste uspeli da napravite nula dojč maraka ili nula švajcarskih franaka ili nula dolara? Zato što ste bili nesposobni da upravljate resursima, pa ste se konfrontirali sa čitavim svetom, pa su nam uveli sankcije. Nisu nam sankcije uveli zbog naše politike, nego zbog vaše politike, konfrontacije sa svima u svetu. Šta su bile posledice tih sankcija? JAT nije mogao da servisira svoje avione godinama. Znate, građani Srbije, kako izgleda kada ne možete jedna avion da servisirate zato što imate nesposobnu vladu u kojoj sede predstavnici SRS, gde JAT-ovi avioni služe samo da bi vaš novac izvozili na Kipar, a ne da bi prevozili putnike? Izgleda tako da ti JAT-ovi avioni nisu u stanju da voze putnike sa naših aerodroma, jer to njima odgovara. Treba flota da vozi novac na Kipar. I dan-danas ne znamo gde je taj novac. Građani Srbije, kao što reče moj prethodnik, država je ozbiljna stvar, zato ste upravljanje državom ne prepušta neozbiljnim ljudima. Na sreću, imam jako dobro pamćenje. Znam dobro šta je uradila gospođa Marija Rašeta Vukosavljević, ali za one koji ne znaju, u ovoj zemlji postoji tužilaštvo i to tužilaštvo je pokrenulo istragu, i neka ga neka radi postupak. Svako ko je kriv neka odgovara, ali neću da vas podsećam koliko vaših kolega se poziva na imunitet kad ih pozove tužilaštvo. Neću da vas podsećam na sve ono što je bilo davno, prošlo je deset godina. Znaju građani Srbije ko je kakav i znaju to da vrednuju na izborima. Malo bih da se okrenemo ka napred, da ne gledamo mnogo iza nas i da pogledamo šta možemo da uradimo kad JAT oteramo u stečaj. Ko će da prevozi putnike iz Srbije? Evo, pitam vas. Ko će da se vozi "pajerom" od 700 evra ili će da se vozi biciklom ili će na neki drugi način, u skladu sa savremenim tekovinama sveta, da ponudite građanima Srbije prevoz? Možda će biti diližanse ili će možda građani Srbije da putuju autostopom, da lete balonima. Ali, kad JAT ode u stečaj, mi ostajemo bez našeg avioprevoza. S druge strane, ako nađemo sada mogućnost da u vreme velike svetske ekonomske krize prebrodimo tu krizu, ta kriza neće trajati doveka, a samo podsećam da se svetska ekonomska kriza, to podsećam građane Srbije i svoje kolege poslanike, najgore ogleda u automobilskoj industriji i avioprevozu. Znači, to su dve grane koje su najviše pogođene svetskom ekonomskom krizom. Vi sad mislite da će neko da dođe da kupi JAT ovog trenutka. Sumnjam da će neko doći da ga kupi u ovakvom stanju. S druge strane, ako ga neko kupi za godinu dana i ako od tog posla bude dobrog posla za građane Srbije, ako bude nekog benefita za državu Srbiju, da li ćete vi onda kazati – pogrešili smo? Možda hoćete, ali kao što nikada ne priznajete grešku, sumnjam da ćete i tada. Da li će nama biti bolje u Srbiji ako vi nama kažete – kako smo mi pogrešili? Neće, jer naknadna pamet je najskuplja pamet. Dobra je opoziciona pamet, jer sad iz opozicije jako dobro sagledavate one stvari koje niste mogli da vidite dok ste bili na vlasti. Samo ću vas podsetiti kad govorite o evropskim vrednostima, da ste u skladu sa evropskim vrednostima mene te 1999. i 2000. godine, kada ste bili na vlasti, nazivali petokolonašem. Priznajem, ja sam bio uvek peti u koloni za mleko, za zejtin, za šećer, svakog jutra sam bio peti u koloni, jer nije bilo ni mleka, ni šećera, ni zejtina. Uđete u prodavnicu, a u samoposluzi samo naređane duž celog rafa flaše sa kiselom vodom. Pitajte građane Srbije, možda im nedostaju ta stara dobra vremena? Sumnjam da žele da im se vrate ta stara dobra vremena, kada ste mogli da uđete u samoposlugu i samo da kupite mineralnu vodu. Ničega drugog nije bilo. Vi se sećate toga i ja se sećam toga, i svi znamo ko je tada ne upravljao zemljom, tad se zemljom vladalo. Posle toga su se malo okolnosti promenile, pa se zemljom upravlja, pa se odgovorno upravlja i onim resursima koji se tiču i železnice, koji se tiču i avioprevoza, koji se tiču drumskog prevoza. Da vas podsetim kako su izgledali putevi te 1999. godine. Ne znam da li ih je asfaltirao Difens roud ili neka druga, ili treća firma, i ne znam sada ko asfaltira puteve, a znam samo kad sam 1999. godine i 2000. godine putovao u Valjevo na miting za slobodu Makija, iz Kruševca do Valjeva putovao sam pet sati, uz obavezno svraćanje kod vulkanizera da zamenim jednu gumu, jer morala je da vam pukne na onim rupama. Danas i vi iz Vranja i ja iz Kruševca mnogo brže stignemo do Beograda nego tih godina. Danas i vi i ja kada krenemo, tačno je, verujte, išao sam onim putem Vranje-Leskovac, to je izgledalo kao da idem po šinama, to je bilo dum-dum na svaka dva metra. Da sam bio vlast, ne bih dolazio na sednicu Skupštine Srbije onakvim putem. Rekao bih – uskraćujem podršku vladajućoj većini zato što nije u stanju da napravi put od Vranja do Leskovca. Neću da se vozim onakvim putem svakog dana. To bih kazao, verujte, i tu bi odmah završili priču i onda bih sada mogao da razgovaram sa svojim kolegama iz vladajuće većine. Naravno, što vi kažete, da ne banalizujemo ovu raspravu, da vas ne teram da idete na auto-pijacu da kupite micubiši pajero za 700 evra, jer i vi i ja znamo da toga nema. I vi i ja znamo da takav auto vredi između 6000 i 7000 evra na tržištu automobila, ali da se vratimo na neke vrlo ozbiljne stvari. Agencija za kontrolu leta je resurs koji ne koristi monopolski položaj, nije to udruženje građana. Ona je član Evropske asocijacije za kontrolu leta. Kada jedna država, građani Srbije, nije u stanju da kontroliše svoje nebo, njeno nebo kontrolišu druge države, to da znate isto kao što znam ja. Vazdušni prostor iznad te zemlje se ili zatvori i izoluje, ili se vodi politika takva da na njega umesto putničkih aviona dođu NATO avioni, pa onda odozgo umesto da prevoze putnike, ti avioni sipaju na gradove Srbije tovare bombi. Tako se vazdušnim prostorom upravlja, tako ste vi upravljali vazdušnim prostorom Srbije i to je trajalo jako dugo. Posledice toga su da je i taj aerodrom i taj JAT bombardovan za vreme kada ste vi bili na vlasti. Možda ste ponosni na taj podatak iz svoje biografije, možda ste ponosni na tu činjenicu iz političkog angažmana SRS, ali mislim da nemate razloge da budete ponosni bilo na šta. S druge strane, ako govorimo opet o JAT, u vreme kada su nama uveli sankcije, kada ste vi bili na vlasti, kada ste vladali ovom zemljom, ljudi su u svetu kupovali nove avione, obučavali pilote, obučavali kontrole leta, a mi smo sedeli u gvozdenom kavezu i nismo mogli da mrdnemo iz ove zemlje zbog vaše politike i naravno da smo stagnirali. To vam sada izgleda kao da zaspite na železničkoj stanici, bilo gde u svetu, recimo u Briselu, Parizu ili Moskvi, Pekingu i tamo sada dođe voz koji ide 300 km na sat i vi se probodite u trenutku kada on počinje da odlazi sa stanice, a vi onako sa dva srpska kofera izlepljena selotejpom krenete da trčite za njim, da ga stignete. Vi trčite iz petnih žila, a iz onih kofera vam ispada svašta, i Hag, i afere, i Ratko Mladić, i Radovan Karadžić, i inflacija i beda, nemaština i trčite uporno za onim vozom da ga stignete i znate da nećete da ga stigne, ali i dalje trčite za njim. Da li ćete ga stići? Nećete. Da li će doći neki drugi voz? Hoće, ali će putnici iz onog voza biti daleko, daleko ispred vas, dok vi trčeći pokušavate da ga stignete i kada izgubite vozni red, kada izgubite korak sa svetom, onda imate propalu privredu, propalo društvo, propalu ekonomiju i onda sve to treba oporaviti. Mislite da su se Japanci posle Drugog svetskog rata oporavili odmah 1946, 1947, 1948. ili je taj oporavak trajao mnogo dugo? Mislite da su se Nemci mnogo brzo oporavili posle Drugog svetskog rata, Francuzi, Italijani? Nisu. Sada vidite i mi smo bili žrtve rata i došli smo u kuću koja je uništena vašom politikom, a uz to je potpomognuto, da to uništenje bude veće, i ratnim dejstvima i naravno da treba vremena da se zemlja oporavi i naravno da za to vreme građani Srbije nemaju strpljenja, to vreme traje unedogled. Mi polako i strpljivo gradimo nov sistem vrednosti. Ako ne prepoznajete koji sistem vrednosti gradimo, kupite samo, idite gore u Biblioteku Skupštine Srbije, pogledajte naslove novina, 18. novembar 1991, 1993, onda 1997, kada ste vi bili na vlasti, pa 1998, 1999, pogledajte samo taj 18. novembar, a podsetiću vas šta je sve bilo. Na današnji dan, građani Srbije, pre 11 godina bio je vrlo loš dan za Srbiju, jer se već tada, 1999. godine, i te kako osećalo da je kraj vašega režima vrlo blizu i da ste vi gotovi, ali da se represija nad pripadnicima Otpora pojačava. Da podsetim građane Srbije na veličanstveni događaj iz 1996. godine. Na današnji dan su počele protestne šetnje i krenuli smo da odbranimo svoju izbornu volju. Vidite, to su sve događaji koji su se zbivali u vreme kada ste vi bili na vlasti, neposredno pred vaš ulazak na vlast i posle vaše vlasti. Sada pogledajte to sa današnjim vremenom, nije sjajno, može mnogo bolje, mnogo više. Potreban je dijalog, i nas i vas, apsolutno sam saglasan, ali dijalog možemo da prihvatimo tek onog trenutka kada se nekih stvari iz vašeg političkog programa odreknete, bez obzira na vašu političku doslednost, jer te stvari ugrožavaju državni interes Srbije. Morate da objasnite građanima Srbije šta podrazumeva politika velike Srbije, kako ćete da osvojite liniju koju propagira Vojislav Šešelj Karlovac – Virovitica. Hoće li građani Hrvatske dobrovoljno da se posle referenduma povuku na tu liniju? Neće. Hoće li da nas puste da tamo uđemo sami? Neće. Ta granica može samo ratom da se ostvari, a tu retoriku smo jedva preživeli 1999. godine. Ima li potrebe ponovo? Građani Srbije kažu da nema i da to neće ponovo, ali ako već ne možemo oko tih velikih stvari da se dogovorimo, hajde da se dogovorimo oko JAT, ne možemo. Smatrate da treba da ide u stečaj. Mi smatramo da ne treba da ide u stečaj. Hajde da se dogovorimo oko nekih drugih životnih stvari, ali vi ne nudite rešenje. Nudite demagogiju, hleb od tri dinara, micubiši pajero od 700 evra. Znate, šarenu lažu ne možete nuditi ni nama iz DS, a ni građanima Srbije. To više ne prolazi, to vreme je davno za nama. Jesam i prihvatam svaki dijalog s vama i prihvatam svako sučeljavanje činjenica. Ovde u parlamentu je dobro da sučeljavamo činjenice, jer to građani vide, da sučeljavamo argumente, ali argumenti moraju da budu utemeljeni u stvarnom stanju u ovoj zemlji. Nemate nikakvu ideju kako treba da izgleda JAT, sem da ga stavimo u stečaj. Zašto da ga stavimo u stečaj, da propadne? Šta ćemo onda kad propadne taj JAT? Pa ne, ona kaže da ne treba da propadne, da treba da se zadužimo. Šta ćemo onda kada se to desi? Onda ćemo pustiti da neko drugi vrši avioprevoz u Srbiji. Ko će onda doći? Ruski Aeroflot. Da li će doći Lufthanza ili neko treći da dođe i da obavlja avio prevoz? Šta mislite da će on da vas vozi džabe, da ćekazati – o, vi ste iz Surdulice, hajde vama aerodrom u Surdulici da napravimo, pa gde ćete na Skupštinu da idete kolima, kakav micubiši paero, vas ćemo iz Surdulice avionom da vozimo, za vas će specijalno Lufthanza da otvori liniju? Neće to da vam kažu verujte, nema tog u svetu. Neće niko da vam pravi nikakve vaše pogodnosti, jer u svetu ne postoje prijatelji, u svetu postoje samo goli strateški interesi. Oduvek, gospodine, koji to ne znate. Vi ste se tek sad probudili na ovoj sednici, a izgleda i u životu, pa ne znate da u svetu postoji samo interes, ali samo goli strateški interes i ništa drugo. Vidite, razlika između nas i vas je što mi stvarno imamo prijatelje, a vi ste Srbiji napravili samo neprijatelja i to je ogromna razlika. Ogromna razlika kod nas je što mi propagiramo onaj sistem vrednosti koji je utemeljen na onom sistemu vrednosti koji vlada u čitavoj demokratskoj Evropi. S tim ljudima mi hoćemo da sarađujemo i da mi njima takođe namećemo naš interes, ali taj interes neće biti interes konfrontacije, neke bezumne politike, utopističke politike, neostvarive politike, već će biti ostvarivanje onih interesa za koje dobijemo mandat od građana Srbije. Vas ću takođe podsetiti da je DS jedina politička stranka i, ponavljam to vama građani Srbije, DS je jedina politička stranka koja je javno u izbornoj kampanji proklamovala šta je to državni, a šta je to nacionalni interes građana ove zemlje i mi se trudimo da taj interes ostvarimo, a ako ne znate šta je to, daću vam izborni program DS da ga pročitate.
Šesnaest minuta i 20 sekundi je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima Dragan Stevanović.
Sećam se da je u tom izbornom programu pisalo 200 hiljada novih radnih mesta. Toliko ste ih oterali s posla. U tom izbornom programu slogan je bio "I Kosovo i Srbija". Da li vas prijatelji teraju na priznavanje nezavisnosti Kosova i Metohije? Da li vas prijatelji teraju na regionalnu saradnju sa kosovskim institucijama? Da li to rade prijatelji? Znate, gospodine Milivojeviću, vi možda nemate neprijatelje u svetu, ali ova država, otkako ste vi na vlasti, nema prijatelje. Ovu državu više niko ozbiljno ne tretira, jer više nisu potrebni bilo kome avioni da ostvare svoje interese, jer ste i vi sve dali a la kart na izvolte. Možda je Srbija 1998. do 2000. godine najteži period u svojoj istoriji prošla. Posle NATO bombardovanja Republike Srbije, Srbija je možda i mogla da se oporavi, posle vas Srbija se neće oporaviti, u to sam sasvim siguran. Kada su u pitanju, gospodine Milivojeviću, naša programska opredeljenja "Velika Srbija" itd, nikada se nećemo odreći "Velike Srbije." Zna se gde su granice u programu SRS. To nas ne oslobađa obaveze da budemo svesni političkog položaja u kom se svi danas nalazimo. Od vas se očekivalo, gospodine Milivojeviću, i vaše vlasti da tražite od onog Ive Josipovića, sem što mu se klanjate i izvinjavate, da poštuje sporazume na koje se potpisom obavezao i omogući Srbima koje je etničkim čišćenjem isterao sa vekovnih ognjišta da se vrate da žive tamo, za početak u Republici Hrvatskoj, a kroz vreme u Srpskoj Krajini, ali oni su svesni činjenice šta u perspektivi treba i mogu da očekuju i zato ne daju Srbima da se vrate. Umesto da u našim odnosima sa Hrvatskom na tome insistirate, vi idete izvinjavate se u Vukovaru, pa malo odete do Srebrenice, u Potočare, ali ne pada vam na pamet da odete na Petrovdan u Bratunac. To ste vi. Tako se prijatelji, gospodine Milivojeviću, u svetu ne stiču. Bezgranična fleksibilnost od države napravi krpu. Mi danas u svetu nemamo prijatelja. To je naš problem. Slažem se da je bilo grešaka, ali ponavljam da smo te greške platili na izborima. Vi naše dve godine, gospodine Milivojeviću, učešća u vlast stavljate na čast sa deset godina kontinuirane politike. Nama stavljate na teret 1996. godinu, kad ste protestovali u protestnim šetnjama. Ko vam je krao izbore? Kakvih ste vi problema imali sa Vojislavom Šešeljem i SRS? Znate li, gospodine Milivojeviću, kad biste pobedili da Zoranu Đinđiću Vojislav Šešelj nije dao zapisnik i čestitao vam pobedu 2000. godine, ili Vojislavu Koštunici. Tu je naša veličina i politička doslednost i poštovanje demokratskih i parlamentarnih vrednosti. Šta ste vi uradili, gospodine Milivojeviću, kada ste izgubili izbore 2008. godine? Doveli ste belosvetsku bulumentu ovde da ubedite Ivicu Dačića da uđe u Vladu s vama. Primili ste ga u Socijalističku internacionalu, od Amerike do Brisela sve živo je stavljeno u pripravnost da naterate Ivicu Dačića da vašu vlast sačuva od Beograda do predsedništva, do RS. Da li je to demokratija? Da li je to politički princip? Da li je to poštovanje izborne volje građana? Ko se batine lati, od batine i strada, u političkom smislu, naravno. Srušili ste, gospodine Milivojevići, 90 opština po Srbiji. Naterali ste i ucenili socijaliste da izađu iz koalicije. Nije bitno, politika je proces. Sve se okreće i sve se vrti, ali da li se sećate šta je Ivica Dačić, kao perjanica evropskog puta RS danas, govorio u predizbornoj kampanji 2008. godine – da će da ratuje za KiM i da su Ratko Mladić i Radovan Karadžić za njega heroji. Tog istog Radovana Karadžića je on uhapsio, njegovo ministarstvo u Vladi s vama, danas juri Ratka Mladića itd. Da se vratim na diskusiju koja je na dnevnom redu, vi očigledno ne razumete zašto se mi zadužujemo. Možete li da shvatite da sa 51 milion naš nacionalni avioprevoznik ne može da opstane? Da li shvatite da ne možete da ga sačuvate ekonomski u životu sa tim parama? Ne shvatate, ne razumete to. Ne bismo o ovome polemisali da je 51 milion nešto što je dovoljno. Međunarodni finansijski savet je rekao da nije u jednoj strategiji. Rotšild rekao da nije u drugoj strategiji, da nije dovoljno. Vi pričate da ćete vi da spasete JAT. Deset godina ste mogli da ga spasite, pa ga niste spasili, ne zato što niste mogli, nego niste imali političku hrabrost i volju to da uradite. Ako ste toliko omiljeni u svetu, zašto vaši prijatelji iz EU ne dođu da ga saniraju odnosno da ga kupe? Vi ćete meni da pričate da neće niko džaba da nas vozi. Znam da niko neće džaba da nas vozi, ni mene, ni vas, ni bilo koga, nije ni suština da se vozimo besplatno, svako mora sve svoje da plati, ali ovo nije put da se to uradi. O tome se radi. Možda i ovo na silu pričate. Tužno je sve to, gospodine Milivojeviću. Pričate da 2000. godine, kada smo bili na vlasti, nije imao ko da servisira motore i flotu. Zašto se onda zadužujete? Da servisirate flotu, da servisirate motore i da kupite druge, zato se zadužujete. Da li uopšte znate zašto se ove pare povlače? Kako je moguće posle deset godina prijateljstva i otvaranja sa svetom da nemate pare? Pričate o rafovima, a do juče je bila nestašica mleka posle deset godina evropske Srbije. Baš mene briga za EU, ali to ne znači da nisam spreman da prihvatim standarde koji jednu državu kvalifikuju ozbiljno, a kada državu napravite ozbiljnom, baš nas briga da li ste u EU ili niste. Vi ćete u društvo evropskih država da idete, vi koji prerađujete 4% otpadnih voda posle deset godina vlasti? U Švedskoj se 90% otpada pretvori, reciklira ili pretvori u energiju. Vas će neko u porodicu evropskih država da primi? Dok vi ovu državu spremite, EU će se raspasti. Te poruke vam šalju, gospodine Milivojeviću, države koje čine okosnicu EU, od Nemačke do Francuske, neće da trpe fiskalnu, finansijsku i političku neodgovornost. Zamislite da pored Grčke, Španije i još nekih država i vi dođete na vlast? Ko će da to trpi, gospodine Milivojeviću? Neće niko. Pustite više priču – SRS bila na vlasti, pare na Kipru. Pare ste našli, ali ste ih tamo i ostavili. Ali, o tome ne smete da pričate, zbog koalicionih odnosa. Znate vi dobro i ko ih je našao. Nemojte ove ljude koji ovde sede i koji pokazuju volju da slušaju sve ovo, nemojte da ih opterećujemo ovim stvarima. Treba da znate jednu stvar, gospodine Milivojeviću, auto-put od Leskovca i Vranja ne postoji ni danas. Postoji magistralni put prvog reda, asfaltiran je u vreme kad vi niste bili na vlasti, a to što ste se klackali i jurili, verovatno ste išli vozom.
Iskorišćeno je devet minuta i 40 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima poslanik Srđan Milivojević.
Prihvatam apsolutno vašu sugestiju da prekinemo dalju raspravu, ali ću vam samo dati jedan predlog. Da sačuvamo zapisnik sa sadašnje sednice pa da se vidimo, a hvala bogu videćemo se, za godinu dana i vi i ja i da onda vidimo ko je bio u pravu. To će videti i građani Srbije i sve će onda biti kristalno jasno. Znači, vreme pred nama je najbolji svedok ispravnosti naše politike.
Iskorišćeno je 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Da li pre zaključenja pretresa želi reč neko ko nije iskoristio pravo na reč ili ko još uvek ima vremena na raspolaganju? (Ne) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Poštovani narodni poslanici, pošto je Narodna skupština završila raspravu o svim tačkama dnevnog reda ove sednice, a saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, određujem utorak 23. novembar 2010. godine, sa početkom u 11.00 časova, kao dan za glasanje o svim tačkama dnevnog reda Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Hvala vam.