Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 131 narodni poslanik. Da bismo utvrdili broj narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Izvolite. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali trenutno prisutno 95 narodnih poslanika, odnosno da ima uslova za rad. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u članu sa članom 235. Poslovnika? Gospođa Milica Vojić-Marković.
Hvala, gospođo predsednice, dame i gospodo poslanici, Poslanička grupa DSS je u više navrata pred ovom skupštinom i pred svima vama upozoravala nadležne organe na nenamensko trošenje sredstava budžeta, odnosno sredstava građana Srbije. Tvrdili smo da je u Ministarstvu životne sredine, u vreme dok je tamo ministar bio gospodin Saša Dragin, oko jedanaest miliona evra otišlo na akciju suzbijanja krpelja, komaraca i ambrozije i da tada uopšte nije sproveden postupak javnih nabavki. Dodatnu sumnju u odnosu na sve to unosila je još jedna činjenica – da to ministarstvo uopšte nije bilo nadležno za taj posao. U više navrata smo dobijali zaista čudne i smešne odgovore iz tog ministarstva. Jedan od tih odgovora je da su brojali krpelje, pa su tolika sredstva otišla zbog toga. Drugi odgovor je glasio da se oni pozivaju na zakon, koji nikada nije donet; ni tada, ni sada nije donet, niti bi ikada mogao biti donet. Međutim, insistirali smo na ovoj priči znajući da treba konačno da se obelodani ko je kriv i šta se dešavalo u tom ministarstvu. Izveštaj Državne revizorske institucije o budžetu za 2008. godinu je pokazao niz nepravilnosti u trošenju budžetskog novca, odnosno novca građana Srbije, u mnogim ministarstvima. Moram da kažem da je uzorak bio slučajan: četrnaest ministarstava, tri državne uprave i Direkcija za imovinu. Državna revizorska institucija je u Ministarstvu za životnu sredinu utvrdila upravo ono što je Poslanička grupa DSS tvrdila. Potrošena su silna sredstva (oko 11.000.000 evra) nenamenski; nikada za taj posao nije bio raspisan postupak javnih nabavki. Ono što je takođe utvrdila kroz ovaj izveštaj jeste činjenica da u Ministarstvu za poljoprivredu, vodoprivredu i šumarstvo, u kojem je ministar Saša Dragin, nije formirana institucija interne kontrole, koja je zakonski morala da bude formirana. Demokratska stranka Srbije više neće pitati ovo ministarstvo, niti ovog ministra, jer je odgovor dobila od onih koji su bili nadležni za njega, od Državne revizorske institucije. Pitanje danas upućujemo ministru policije Dačiću, direktoru policije gospodinu Veljoviću i juče izabranom državnom tužiocu – šta će preduzeti povodom izveštaja Državne revizorske institucije koji se odnosi upravo na ovo ministarstvo, bivše Ministarstvo za zaštitu životne sredine, kada je gospodin Saša Dragin bio tamo ministar? Nadamo se da neće stradati neko od državnih službenika, neko od činovnika, koji sigurno nisu odgovorni za ovu krađu i zloupotrebu, za koju zakon određuje kaznu od minimum 12 godina zatvora. Nadamo se, takođe, da nema nedodirljivih u ovoj državi, da onaj ko je ovo uradio mora da snosi određenu odgovornost. Upozoravam ovom prilikom i naše kolege i javnost Srbije da će DSS vrlo pažljivo pratiti šta će se dešavati u skorijoj budućnosti sa ovom pričom, zato što zaista smatramo da je konačno došao kraj svim lopovlucima i da za njih neko mora i da odgovara. Hvala vam.
Zahvaljujem. Narodni poslanik gospodin Miroslav Markićević ima reč.
Može li malo tišine, da bih mogao da se koncentrišem? (Predsednik: Gospodo poslanici, molim za tišinu da bismo čuli gospodina Markićevića.) Poštovana predsednice, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije, tražim jedno obaveštenje od vas, predsednice, Ministarstva unutrašnjih poslova, Ministarstva kulture, Ministarstva ekonomije, Ministarstva pravde, od svih nadležnih tužilaštava i drugih državnih organa. O čemu se radi? Svedoci smo da se u ovim tranzicijskim vremenima, kako neki kažu, u vreme krize i pada morala, nemaštine građana, manipuliše siromaštvom građana. To što neki iskorišćavaju, što nisu kažnjeni, neka ide na dušu svima nama i državnim organima, ali kada se radi o Javnom servisu, koji plaćaju svi građani Srbije, dužni smo da dignemo reč i da građane koje zastupamo ovde zastupamo na pravi način. O čemu se radi? U ovoj državi su kocka i igre na sreću legalizovane, sviđalo se to nekom ili ne, i postoje jasna pravila za sve građane, koji nažalost dobrovoljno učestvuju u raznim igrama na sreću, koje su obična manipulacija građanima, njihovom nemaštinom i njihovom nerealnom željom da tako zarade novac, da prehrane svoju porodicu i sebe. Ako to rade organizacije kao što je Lutrija Srbije, koja je pod državnom kontrolom, ako to rade privatne komercijalne televizije koje se uklapaju u zakonske norme ili kladionice koje poštuju zakonske norme, to meni može da bude sporno sa mog ličnog stanovišta, sa stanovišta mog morala ili tome slično, ali ako to radi Javni servis, bez jasnih pravila igre, onda je to znak za uzbunu i alarm koji bismo morali svi mi ovde da podignemo. Svi građani koji gledaju ovaj prenos i sve kolege narodni poslanici znaju o čemu se radi. Svako veče se sa Javnog servisa navodno deli po jedan auto. Svi građani koji zovu... Mi ne znamo koliko građana okreće te brojeve koje Javni servis... Javni servis nema školski program, a bavi se kockom, na Prvom programu, narodski rečeno – kockom. Niko živi ne zna koliko građana okreće te brojeve telefona. U Poslaničkom klubu Nove Srbije smo dobili na stotine poziva građana kojima automatski odgovaraju – nije vam jedinstvena ponuda. Prema tome, to je najniži pad morala, što se tiče javnog informisanja, kada se Javni servis, koji plaćaju svi građani, ponavljam, koji nema školski program a to bi trebalo da mu bude jedna od osnovnih funkcija, zbog čega građani i plaćaju TV program, bavi kockom. Čak i da je to legalno, tu ne postoje pravila igre, kako narod kaže, ne zna se koliko građana je telefoniralo, koliko je građana uplatilo 50 dinara, ne znamo koliki je prihod i za šta taj prihod ide i ko uopšte u tome učestvuje, ko stoji iza te kockarske igre na Javnom servisu, što je bruka i sramota. Raspitao sam se, što se tiče javnih servisa u okolnim zemljama i Evropi, ne postoji javni servis koji se bavi ovakvom vrstom „delatnosti“. Prema tome, postavio sam pitanje svim ovim ljudima, koji su više načelno, moralno, po funkcijama odgovorni, a glavno pitanje je za direktora Javnog servisa gospodina Aleksandra Tijanića. Ukoliko gospodin Tijanić pre odgovori, pre će biti suzbijene raznorazne glasine o tome šta se radi na Javnom servisu, kolike su plate, da li su neki ljudi povlašćeni i da li hiljade ljudi koji tamo rade rade za mizerne plate, ali moraju zbog nečega da ćute. Dakle, zašto sam vama, predsednice, dužan sam, imam moralnu obavezu, postavio pitanje? Zato što ste vi početkom jesenjeg zasedanja sklapali neke sporazume sa gospodinom Tijanićem u vezi sa prenosom ovih sednica, to pozdravljam, te tako razumem da vi imate neku korektnu vezu sa njim pa biste mogli, u ime svih poslanika... A, verujem, i u ime ogromne većine građana koji bi želeli da znaju odgovor na ovo pitanje koje sam postavio – da li je moralno da se Javni servis bavi takvim stvarima? Ako tamo morala nema, neka odgovore javno pod kojim finansijskim uslovima, koliko građana dnevno telefonira, koliki su prihodi od te kockarske igre koju gledamo svako veče i gde taj novac ide, s obzirom na to da građani Srbije plaćaju TV pretplatu? Hvala.
Gospodine Markićeviću, to što ste meni postavili pitanje, uvereni da sam u dobrim relacijama sa Javnim servisom, prosto neću komentarisati. Obaveza parlamenta je bila da, kroz radnu grupu koju smo formirali, napravimo određene oblike saradnje sa Javnim servisom. Kako vidim, to nije ni primedba ni pitanje. Pitanje je vezano za uređivačku politiku, programsku šemu i komercijalne momente i, u vezi s tim, vaše pitanje će kompletno biti prosleđeno Javnom servisu. Gospodin Jovan Damjanović, po Poslovniku, ima pravo pismeno da postavi pitanje u ovoj fazi i u ovom delu sednice. Gospodin Slobodan Maraš ima reč.
Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je jedna od koleginica pre mene načela tu temu, a ta tema je izveštaj Državne revizorske institucije, koji je uzburkao javnost proteklih nekoliko dana. Svesni smo na koji način je nastala ta Državna revizorska institucija, kakve su porođajne muke bile da se ona formira, da se izaberu ljudi koji će činiti Državnu revizorsku instituciju; znamo da je bio problem da im se nađe adekvatan prostor, a kada je raspisan konkurs za zapošljavanje u okviru Državne revizorske institucije mali broj ljudi koji ispunjavaju uslove se javio na taj konkurs. U petak ste dobili izveštaj Državne revizorske institucije. Mogu da vas pohvalim zbog toga što ste ga odmah „okačili“ na sajt Narodne skupštine, i to je veoma dobro. Međutim, ono što nije dobro, to je ono što se nalazi u izveštaju. Sa svega četiri revizora, gospodin Sretenović nas je upoznao, kontrolisano je 14 ministarstava, Uprava za trezor, Uprava za javne nabavke, Uprava za zajedničke poslove i Direkcija za imovinu i konstatovane su brojne nepravilnosti. Najinteresantnije od svega je da su konstatovane nepravilnosti koje su, teško je reći, banalne, ali nepravilnosti koje ukazuju na suštinu vladajuće većine – znači, da neko nema pokriće za prekovremene sate, da se javne nabavke ne rade u skladu sa zakonom. Mislim da je vrhunac svega ono što je utvrđeno u Ministarstvu za ekonomiju i regionalni razvoj. Znači, najglomaznije ministarstvo, ministarstvo za koje su bile potrebne tri strane da se napiše koje su sve delatnosti tog ministarstva, koliko je tamo sistematizovano radnih mesta, to ministarstvo po ugovoru o delu angažuje ljude za mesta koja su po sistematizaciji predviđena i popunjena u okviru tog ministarstva. Mi smo sve vreme ukazivali da, recimo, Ministarstvo za ekonomiju i regionalni razvoj ima neverovatno velik broj zaposlenih, da ima strahovit broj pomoćnika, savetnika itd., a u tom glomaznom ministarstvu pojavi se situacija da se sklapaju ugovori o delu za mesta koja su sistematizovana. Zatim, imamo Ministarstvo za rad i socijalna pitanja. Tu su konstatovane nepravilnosti. Šta je tu sporno? Sporno je ono što je odgovorila pomoćnica ministra Ljajića – da, ukoliko je bilo propusta, postoji racionalno objašnjenje. Svako ko se bavi ekonomijom, svako ko zna šta je revizija zna da je krajnje neozbiljno i besmisleno dati takav odgovor. Znači, ne postoji racionalno objašnjenje za kršenje zakona. Zatim, imamo javna preduzeća NIS i EPS, koja nisu vratila pozajmice iz budžeta. Gospođo predsednice, mi od vas očekujemo sledeće: da tražite od Vlade završni račun za 2008. godinu, da u sklopu sa tim imamo izveštaj Državne revizorske institucije, odnosno da te dve tačke objedinimo i da imamo posebnu sednicu, pre sednice o budžetu za 2010. godinu, iz prostog razloga što smo do sada svaki put bili, u najmanju ruku, korektni kada se raspravljalo o budžetu, pokušavali smo da ukažemo da je neophodno štedeti. Onda kad su mere štednje sprovedene, podržali smo ih, ali ovako neodgovorno ponašanje ljudi koji vode državu, znači, članova Vlade (ne samih ministara, nego njihovih ministarstava za koja su oni nadležni i odgovorni), krajnje je neodgovorno, besmisleno i zahteva posebnu sednicu. Nadam se da ćete, u skladu sa Poslovnikom, zakazati sastanak šefova poslaničkih grupa, da se dogovorimo. Mislim da je to pitanje koje sve nas u Skupštini treba da interesuje, ne samo opoziciju. Ako bude trebalo, skupićemo se mi iz opozicije, skupićemo dovoljan broj, ali vidim da ste i vi saglasni sa tim da ove dve teme moraju da se nađu na posebnoj sednici. Hvala.
Zapravo, nije bilo pitanje, nego vaša sugestija. U svakom slučaju ću postupiti po Poslovniku, u vezi s izveštajem revizorske institucije. Procedura je da će nadležni odbori da se izjasne. Naravno da će to biti tema i sastanka sa šefovima poslaničkih grupa i sve inicijative koje budemo dogovorili na tom sastanku ću usmeriti ka realizaciji. Gospodin Vlajko Senić ima reč. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovani predsedavajući, pošto smo sada uveli praksu da možemo da dajemo sugestije, želim da dam sugestiju, kao član Odbora za finansije. Nadam se da ćemo vrlo brzo imati sednicu Odbora za finansije na kojoj ćemo razmatrati izveštaj Državne revizorske institucije. Nadam se da ćemo imati zadovoljstvo da prvi put i predstavnici opozicije prisustvuju Odboru za finansije. Mislim da je to pravi put. Još jednom želim da izrazim podršku Državnoj revizorskoj instituciji, ali smatram da tako ozbiljna pitanja moraju da se razmatraju na pravi način, a ne da to bude pitanje bilo čijeg političkog marketinga. Kao član Odbora za finansije izražavam nezadovoljstvo zbog toga što sam za izveštaj Državne revizorske institucije čuo prvo u medijima, a nakon toga ga dobio kao član Odbora za finansije. Smatram da redosled stvari mora da bude upravo obrnut – da imamo svi, pa i poslanici, a pre svega članovi Odbora za finansije, izveštaj Državne revizorske institucije, da na jednoj otvorenoj sednici, gde mogu da prisustvuju predstavnici odgovarajućih ministarstava, damo odgovore na sva pitanja. Jer, mi smo sada potpuno izgubili tok, uopšte se više ne govori o konkretnim stvarima koje stoje u izveštaju, već o određenim interpretacijama. Izveštaj je stigao u Skupštinu i kao član Odbora ću pokrenuti inicijativu da što pre održimo sednicu Odbora, da pozovem sve predstavnike opozicionih stranaka i članove Odbora, i one koji to nisu, i da na toj sednici damo pravi odgovor na to pitanje i na sva sporna pitanja koja stoje u izveštaju. Nadam se da će to ubuduće biti praksa i da ćemo u narednim godinama imati takav način analize izveštaja i njegove prezentacije javnosti, jer sve drugo predstavlja nešto što nije dobro i što unosi određenu dozu populizma u stvar koja je ozbiljna i koja treba da bude vrhovna reč o tome kako su se vodile finansije jedne države. Hoću da kažem i ono što niko nije rekao, stoji na 3. strani u izveštaju Državne revizorske institucije, a to je da je mnogo toga rečeno o pojedinostima, a da su se članovi Državne revizorske institucije ogradili i nisu želeli da daju krajnje mišljenje o tome kako izgleda završni račun budžeta za 2008. godinu, iz različitih razloga, nedostatka informacija, metodologije itd. Dakle, dobro je da je izveštaj prvi put napravljen, ali nije dobro da rasprava o njemu teče na ovaj način, a da mi, kao resorni odbor, još nismo imali priliku da se o tome izjasnimo. Nadam se da ćemo tu priliku dobiti u narednih nekoliko dana. Hvala.
Opet nije bilo pitanje; konstatacija, zapravo, i sugestija koja je sadržana u Poslovniku. Potencirali ste elemente Poslovnika. Obaveza Odbora za finansije je da i izveštaj revizorske institucije razmotri. Način dostavljanja dokumenta nezavisnih tela je stvar odluke tih tela. U svakom slučaju, korak ka kontrolnoj funkciji počinje da se pravi i to, slažem se sa vama, gospodine Seniću, treba pozdraviti. Gospodin Maraš Slobodan. Ne znam koji je osnov? (Slobodan Maraš, sa mesta: Kao član Odbora za finansije.) Ne možete sada. Replika? Nije vas pomenuo, nemate pravo. Narodni poslanik Dragan Stevanović ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, želim da u ime SRS uputim pitanje Vladi i nadležnim državnim organima. Pitanje se odnosi na sledeće: na zasedanjima smo u nekoliko navrata, koristeći prisustvo ministara u okviru čijih resora se nalaze obaveštajne i bezbednosne službe, pokušali da skrenemo pažnju državi na jedan problem, na jedan vid ekstremizma koji je počeo intenzivno da se pojavljuje na prostoru Pčinjskog okruga. Mogao bih i danas da govorim o šiptarskom ekstremizmu, koji se takođe desio istog dana, na Dan zastave. Iskoristiću priliku da postavim pitanje vezano za jedan drugi ekstremizam koji je počeo intenzivno da se javlja na teritoriji opštine Bosilegrad. Znate da na teritoriji opštine Bosilegrad živi bugarska nacionalna manjina, dominantno. U toj opštini je 27. novembra u centru grada, ispred Poreske uprave, održan jedan miting. Na mitingu je bilo prisutno 150 državljana Republike Bugarske i svega desetak ili petnaest građana Bosilegrada. Građani Bugarske su došli organizovano sa tri autobusa i jednim malim kombi vozilom. Inače, podsetiću vas, 27. novembar je dan kada je pre 90 godina potpisan Nojski sporazum, sporazum po kojem je država Bugarska suštinski platila reparaciju Srbiji za svu nesreću i zlodela koja su počinjena u tim ratovima u to vreme. Gospodi iz Bugarske domaćin je bio gospodin Ratko Stojančov. On je predsednik Demokratskog saveza Bugara. Inače, to je bivša DSBJ stranka u Srbiji, sada je Demokratski savez Bugara. Miting je održan, kako sam rekao, u 18.00 časova u centru grada. One koji su došli iz Bugarske predvodio je izvesni gospodin Hlebarov. Gospodin Hlebarov je poslanik u bugarskom parlamentu i član političke grupacije „Ataka“, koja je svakako u Bugarskoj parlamentarna i koja tamo deluje. Gospodin Hlebarov je održao govor u kojem je, između ostalog, rekao da će učiniti sve da se bugarske zapadne pokrajine vrate Bugarskoj, a pod tim zapadnim bugarskim pokrajinama podrazumevao je ne samo zapadne bugarske pokrajine koje se odnose na teritoriju Republike Srbije, nego i na teritoriju Bivše Jugoslovenske Republike Makedonije. Između ostalog, gospodin Hlebarov je rekao da su zapadne bugarske pokrajine srce Bugarske. Ono što bi predstavnici vlasti trebalo da slušaju sa malo više pažnje jeste i činjenica da su na tom skupu ili mitingu bili transparenti na kojima je, između ostalog, pisalo – 90 godina pod srpskim ropstvom, zakoni, ubistva, asimilacija bugarskog naroda. Ako to nije za nekoga poziv ili alarm da se upali sijalica iznad glave, ne znam šta bi bio. Svi oni koji poznaju prilike na jugoistoku Srbije znaju da bugarska nacionalna zajednica živi u izuzetno harmoničnim odnosima sa Srbima. Ne postoji nijedan argument koji bi mogao da se zloupotrebi i iskoristi da se danas na ovakav način govori na ovim područjima i da neko vrši ovakvu političku zloupotrebu i pokušaj da uruši dobre međunacionalne odnose Srba i Bugara u Pčinjskom okrugu, a i u svim ostalim okruzima gde živi ta nacionalna zajednica. O dominantnom odnosu bugarske nacionalne zajednice prema Srbiji govori činjenica da je u poslednjih 25 godina od 10.000 ljudi koji su iseljeni iz Bosilegrada svega petnaestak otišlo u Bugarsku, a devet hiljada i nešto širom Srbije. To nam daje pravo da ovo otvorimo kao problem i da državu nateramo da reaguje, da ne dozvoli političke manipulacije i zloupotrebe i urušavanje odnosa Srba i Bugara. Moje pitanje, odnosno pitanje Srpske radikalne stranke jeste – da li je miting prijavljen, ko je dozvolio da se miting održi i ko je omogućio logističku podršku za ovako nešto? Šta je država preduzela povodom svih naših pitanja u vezi sa bugarskim ekstremizmom u Srbiji i šta će Republika Srbija i nadležni državni organi preduzeti povodom mitinga koji je održan 27. novembra? Hvala.
Gospodin Slobodan Maraš reklamira Poslovnik.
Gospođo predsednice, ako se nakon mog obraćanja javi gospodin Vlajko Senić, koji je kao i ja član Odbora za finansije, i kaže da je politički populizam i politički marketing konstatacija koju sam izneo, vezano za Državnu revizorsku instituciju i nadu da ćemo imati sednicu, ne vidim kako ne osećate da je bilo upućeno meni i da imam pravo na repliku. Zaista, gospodine Seniću, ne mogu da razumem jednu stvar – populizam i politički marketing, znamo ko se time bavi; jedina partija, verovatno, u ovoj skupštini, koja o tome nije vodila računa je Liberalno-demokratska partija. Da smo vodili računa o populizmu i političkom marketingu, sada bismo imali 30%, ali smo se sve vreme trudili da građanima kažemo istinu. Istina je, gospodine Seniću, da se Državna revizorska institucija porađala kao u „Radovanu Trećem“ – petnaest godina, maltene; pa im ne date adekvatne prostorije; pa ljudi ne mogu da se zaposle u Državnoj revizorskoj instituciji; četiri čoveka su radila 14 ministarstava. Vi kažete da ste zadovoljni izveštajem. Naravno da ste zadovoljni zato što prvi put imamo izveštaj Državne revizorske institucije, ali ne možete da kažete da je zadovoljstvo što je i sama Državna revizorska institucija rekla da ne može konkretno na određena ministarstva nešto da se odnosi, mada je spominjao sam, čuli smo iz njegovih usta koja je ministarstva spominjao gospodin Sretenović. Zaista nisam imao nameru nijedno ministarstvo da napadam, ali ako neko kaže da imamo sistematizovana radna mesta u Ministarstvu za ekonomiju i regionalni razvoj, da su ljudi tamo zaposleni na tim radnim mestima i da se onda sklapaju ugovori o delu sa ljudima za iste te poslove, onda nešto nije u redu.
Vreme. Zahvaljujem. Gospodin Vlajko Senić, sada je direktno pomenut, ali bih zaista molila da ovaj institut postavljanja pitanja, odnosno član 235, ne transformišemo u nešto što nije svrha ovog člana.
Evo, da pojasnim šta sam želeo da kažem. Ni u jednom trenutku nisam mislio na vaše izlaganje, gospodine Maraš. Ne radi se ovde o populizmu pri postavljanju pitanja. Ovde se radi o načinu na koji je prezentovan izveštaj Državne revizorske institucije. Vi ste se, kao član Odbora za finansije i član stranke koja nije populistička, oslonili na taj metod predstavljanja izveštaja javnosti Srbije. Kažem vam da je dobro da kao član Odbora za finansije dođete na sednice Odbora, da pozovemo predstavnike svih ministarstava i da stručno i odgovorno na toj sednici razgovaramo o svemu što je zapisano u izveštaju Državne revizorske institucije. Što se populizma tiče, gađate na pogrešnu adresu. Ako vi mislite da su samo stranke koje imaju 30 ili 35% populističke u Srbiji, onda imate samo dve takve stranke u parlamentu, a ja se ne bih složio sa tom činjenicom. Rekao bih da građani Srbije imaju pravo da znaju kako se troši njihov novac. Rekao sam i ponoviću da mi je drago što je revizor prvi put podneo izveštaj, ali da je to 2009. godina, da je to sigurno moglo da se desi i ranije. Što se tiče prostorija i tih tehničkih stvari, budite uvereni da mi sigurno nismo pravili bilo kakvu vrstu opstrukcije da rade taj svoj posao. Što se tiče članova Državne revizorske institucije, mi dobro znamo da u ovoj turi izbora Državne revizorske institucije daleko od toga da se radi o jednoj nestranačkoj strukturi ljudi koji treba da rade taj posao, ali nema veze, oni su dobili poverenje i mi očekujemo od njih rezultate i mi im za to dajemo podršku. Ali, vi se oslanjate na to što je glavni revizor rekao na konferenciji za štampu, bez obaveza da javnost upozna u potpunosti sa svojim izveštajem. Dakle, pozivam vas, i siguran sam da ćete doći na sednicu Odbora za finansije, da stručno razgovaramo o tom izveštaju, a ne da u Skupštini razgovaramo o tome šta je državni revizor ili bilo ko iz te institucije rekao na konferenciji za štampu. To nije pristup koji odgovara ozbiljnim ljudima i zato mi je drago da ste prihvatili taj poziv i jedva čekam da se vidimo na sednici Odbora za finansije. Hvala vam.
Očigledno je da će biti veliko interesovanje za aktivnosti na Odboru, to me raduje. Gospodin Slobodan Maraš sada ima pravo na reč.
Hvala, poštovana predsednice. Gospodine Seniću, drago mi je da se slažemo oko dosta stvari: pod jedan, da je neophodno održati sednicu Odbora za finansije; da je neophodno održati sednicu Narodne skupštine na kojoj će tema biti izveštaj Državne revizorske institucije, kao i da je neophodno da završni račun o trošenju budžetskih sredstava za 2008. godinu, kako je to činjeno u ime građana, takođe vidimo u ovoj skupštini, odnosno da svi poslanici mogu da ga pročitaju i prezentuju javnosti. Gospodine Seniću, nisam imao nameru da ulazim u polemiku sa vama, ali vi kažete da očekujete da ću ja doći i da će opozicija doći na sednicu Odbora za finansije. Gospodine Seniću, mislim da je krajnje neumesno da sada ovde u skupštinskoj sali raspravljamo o tome kakva je situacija bila na Odboru za finansije i ko koliko puta nije došao. Mislim da to možemo prevazići, pogotovo kada je ovako važna tema u pitanju. Drago mi je da ste i vi spremni da o svemu tome raspravljamo. Još jednom moram da kažem, slažem se da način na koji je 2007. godine birana Državna revizorska institucija u Skupštini Srbije odaje utisak da je birana tako što su stranke predlagale ljude. Naravno da prvi sastav ne može biti najreprezentativniji, ali dajmo im podršku. Slažem se sa vama, dajmo im podršku, dajmo podršku predsednici Skupštine da bude dovoljno smela i odvažna da to iznesemo, odnosno da imamo sednicu na kojoj će biti ove dve tačke i da upoznamo građane kako oni koji su najodgovorniji u ovoj državi, koji su preuzeli da vode izvršnu vlast, raspolažu sredstvima koja se nalaze u budžetu. Hvala.
Gospođa Jorgovanka Tabaković, ali se javila i gospođa Vojić-Marković. (Milica Vojić-Marković, sa mesta: Javila sam se po Poslovniku.) Po Poslovniku? Onda vi imate prednost. Izvolite.
Hvala vam, gospođo predsednice. Član 104. Poslovnika. Zaista sam smatrala da nema potrebe da odgovaram na ovo što je gospodin Senić malopre izrekao zato što je Državna revizorska institucija nezavisna institucija, nezavisna i od Skupštine. Prosto ne bih komentarisala to što on mene proziva za politikantstvo, niti za to što ja tražim. Dve godine Poslanička grupa DSS govori ovo. Smatramo da javnost treba da bude upoznata, ovo je jedan od načina. Skupština je jedino mesto gde mi to možemo da kažemo, a to što je on rekao pokazuje kako ta poslanička grupa razume demokratiju. Hvala.
Gospođa Jorgovanka Tabaković ima reč. Izvolite, gospođo Tabaković.
Moje pitanje je upućeno, gospođo predsednice, baš vama. Glasi ovako: kada ćete zakazati sednicu Skupštine Republike Srbije na kojoj će tačka dnevnog reda biti razmatranje Predloga zakona o završnom računu za 2008. godinu, za koju nam je sada dostavljen, znači, uz taj zakon, izveštaj Državne revizorske institucije? Zbog značaja teme i interesovanja javnosti, zašto ne bismo po četvrti put prekinuli tekuću sednicu i ovu, ovako važnu, održali, sa samo jednom tačkom dnevnog reda, na kojoj bismo raspravljali o najvažnijem pitanju, a to je kako se trošio državni, odnosno novac građana? Da to jeste razlog za prekid sednice obrazložiću na način kako ja razumem završni račun. Razmatranje završnog računa, primedbe koje stoje u izveštaju Državne revizorske institucije ne treba da posluže samo za to da napune novinske stupce, da se jedni pravdaju, a drugi napadaju, nego da se pred razmatranje novog budžeta za 2010. godinu ustanove principi i u budžet za 2010. godinu ugrade ograničenja da se takve zloupotrebe sredstava, kojih je evidentno bilo, ne mogu više ponoviti. Znači, time obrazlažem hitnost postupka za razmatranje završnog računa, koji je inače Skupštini dostavljen još 6. jula ove godine. Ovu priliku bih iskoristila da kažem i zamolim vas lično – ne samo izveštaj Državne revizorske institucije, nego sva pitanja koja su u nadležnosti ovog doma, vaše i naše pravo i obaveza, treba da na adekvatan način budu ovde prvo objavljeni, razmotreni, izdiskutovani i da to ne sme nikome da smeta, samo u slučaju nezadovoljstva rezultatima jednog izveštaja, kao što je ovaj izveštaj Državne revizorske institucije. Više puta smo se protivili tome što se u ovoj skupštini gleda da se za najkraće vreme prodiskutuju i završe važne stvari, a da se prethodno rasprava o njima, sudovi, ocene daju van ove kuće. Reći ću da se to čak odnosi i na način kako se obrazlažu zakoni; na primer, Zakon o stečaju (uzimam ga za primer jer ga je predložio ministar iz stranke čiji je gospodin Senić član), sa obrazloženjem od preko 30 strana na sajtu Vlade, dostavljen nevladinim organizacijama i onima koji su o njemu raspravljali, ali poslanicima, vama kao predsedavajućoj i svima nama nije dostavljeno to obrazloženje koje bi nas trebalo uveriti da za taj zakon treba da glasamo. Da bi Skupština poštovala i Državnu revizorsku instituciju, i građane, i ministre i poslanike, to poštovanje mora da bude uzajamno i mora da se odnosi i na teme koje su nam drage i na one koje nam nisu drage i na ono gde očekujemo pohvalu i na ono gde očekujemo kritiku. Znači, ozbiljan pristup, koji mora da ima utemeljenost u zakonima i u ovom poslovniku, mora da se odnosi pre svega na trošenje novca koji se putem poreza prikuplja u budžet, a troši, evidentno, nezakonito. Hvala.
Gospođo Tabaković, ne sumnjam u dobronamernost i kompetentnost, samo bih htela da vas obavestim da je Vlada povukla Predlog završnog računa za 2008. godinu. Dakle, jutrošnjim pismom ... (Jorgovanka Tabaković, sa mesta: Koje još nismo dobili.) Nismo dobili, evo, tek sada i ja dobijam informaciju. Dakle, Vlada je to učinila. Vlada ima pravo da povuče, i može biti dostavljen i uz budžet. U svakom slučaju, sasvim su vam jasne relacije. Imaću uvid u sve informacije koje mi budu dostupne u vezi s tim, ali ovog momenta ne mogu ništa više da kažem osim činjenice da je Predlog završnog računa za 2008. godinu isključen iz parlamentarne procedure, nije više u proceduri. Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo rad. Obaveštavam vas da je sprečena da prisustvuje sednici narodna poslanica Milica Radović. Obaveštavam vas da sam, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pored predstavnika predlagača gospodina Petra Škundrića, ministra rudarstva i energetike, pozvala da sednici prisustvuju i: Dušan Mrakić i Radivoje Milanović, državni sekretari u Ministarstvu rudarstva i energetike, Dejan Rajković, pomoćnik ministra rudarstva i energetike, Tatjana Jovanović, šef kabineta, Aleksandra Babić, savetnik u Sektoru za naftu i gas, Zlatiborka Andrejić, savetnik u sekretarijatu i Milica Zorić, savetnik u Sektoru za rudarstvo i geologiju Ministarstva rudarstva i energetike. Gospodin Škundrić je već sat vremena u parlamentu sa svojim saradnicima, pozdravljamo ga. Prelazimo na 19. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O RUDARSTVU (pojedinosti) Podsećam vas da je preostalo vreme u pretresu u pojedinostima po tačkama 17, 18, 19. i 20. sledeće – vreme za predsednike, odnosno ovlašćene predstavnike poslaničkih grupa: PUPS – 15 minuta, Poslanička grupa manjina – 15 minuta, Nova Srbija – 15 minuta, LDP – 30 sekundi, SPS - JS – 15 minuta, Napred Srbijo – 15 minuta, DSS - Vojislav Koštunica – 15 minuta, G 17 plus – 15 minuta, SRS – devet minuta i deset sekundi, ZES – 15 minuta. Vreme za poslaničke grupe: PUPS – šest minuta, Poslanička grupa manjina – osam minuta i 24 sekunde, Nova Srbija – 10 minuta i 48 sekundi, LDP – nema više vremena, SPS - JS – 18 minuta, Napred Srbijo – 25 minuta i 12 sekundi, DSS - Vojislav Koštunica – 25 minuta i 12 sekundi, G 17 plus – 28 minuta i 48 sekundi, SRS – 22 minuta i 10 sekundi, ZES – 93 minuta i 36 sekundi. Prelazimo na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o rudarstvu. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Siniša Stamenković, Jelena Budimirović, Ljiljana Miladinović, Oto Kišmarton, Zoran Babić, Milan Nikolić, Goran Mihajlović, Vitomir Plužarević, Nikola Savić, Stefan Zankov, Zoran Antić i Dragan Čolić, Dušan Marić, Balint Pastor, Laslo Varga, Elvira Kovač i Arpad Fremond, Milan Lapčević i Radoslav Mojsilović, kao i Odbor za industriju. Primili ste izveštaj Odbora za industriju, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Narodni poslanik Milan Nikolić podneo je amandman kojim je predložio da se ispred člana 1. doda novi član 1. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Vitomir Plužarević podneo je amandman kojim je predložio da se posle člana 1. doda novi član 1a. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođa Lidija Dimitrijević želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Plužarević je u ime SRS podneo ovaj amandman, koji je svakako trebalo prihvatiti. Obrazloženje za podnošenje amandmana gospodina Plužarevića dovoljan je argument da se prihvati amandman i da prestane da postoji Agencija za rudarstvo. Ako želite argument više, možete ga pronaći u pričama članova Vlade, koji stalno govore o smanjenju javne potrošnje. Naime, u maju 2009. godine, prema evidenciji Saveta za sveobuhvatnu reformu propisa, Agencija za rudarstvo se vodila kao agencija u formiranju. Međutim, budžetom za 2009. godinu obuhvaćena je kao budžetski korisnik. Inače, Agencija je osnovana Zakonom o rudarstvu iz 2006. godine, ali do maja ove godine nije počela da radi. U 2009. godini se našla kao budžetski korisnik, kome je najpre bilo opredeljeno 6.798.000 dinara, a od toga je za platu zaposlenih namenjeno 5.234.000. Prilikom rebalansa u aprilu mesecu shvatilo se da ova agencija ipak može da funkcioniše i sa 1.975.000 dinara, od čega je za platu predviđeno 1.279.000, što znači skoro tri puta manje. U obrazloženju za odbijanje ovog amandmana koje je napisala Vlada kaže se da se on ne prihvata iz razloga što je odredbama člana 12a Zakona o rudarstvu određeno da se obrazuje Agencija za rudarstvo kao posebna organizacija potrebna za obavljanje stručnih poslova vezanih za ostvarivanje ciljeva utvrđenih Strategijom upravljanja mineralnim sirovinama Republike Srbije, odnosno da kao poseban organ obavlja poslove koji su joj stavljeni u nadležnost zakonom iz 2006. godine, kada je osnovana. S obzirom na to da podaci iz maja ove godine govore o tome da Agencija i nakon tri godine od osnivanja nije počela da radi, smatram da je opravdano pitanje koje želim da postavim u ime SRS – da li se nešto promenilo od maja do danas, tj. da li je Agencija za rudarstvo proradila u međuvremenu? Ukoliko nije, da li je u redu da joj se i dalje opredeljuju sredstva iz budžeta? U obrazloženju piše da je Agencija obrazovana kao posebna organizacija potrebna za obavljanje stručnih poslova. Ako sve te poslove ne obavlja Agencija, oni se mogu obavljati u okviru nekog od sektora resornog ministarstva. Čak i da je u međuvremenu počela da radi, svejedno, treba je ukinuti, jer je, kao i sve ostale agencije, organ paralelan zvaničnim državnim organima. S druge strane, to bi bio potez kojim bi Vlada pokazala da zaista ima nameru da smanji javnu potrošnju, jer, prema podacima koje je uspeo da prikupi Poverenik za informacije od javnog značaja, postoji oko 40 različitih tela, počev od ministarstava do raznih agencija, uprava, zavoda, fondova i drugih organizacija. Dame i gospodo narodni poslanici, današnje obraćanje ću završiti tako što ću podsetiti da su 31. avgusta ove godine predsedniku Skupštine uredno podnete moja ostavka i ostavka koleginice Elene Božić-Talijan. Do današnjeg dana Administrativni odbor nije prihvatio naše ostavke i našu želju iskazanu u njima. Podsetiću da je svim ostalim parlamentarnim strankama uvek bilo omogućeno da vrše izmene u sastavu svojih poslaničkih grupa. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Iskoristili ste četiri minuta od vremena vaše poslaničke grupe, tako da je ostalo još 18 minuta. Ministar Petar Škundrić ima reč.
Uvaženi narodni poslanici, odgovor je da je tačno da je po zakonu predviđeno postojanje Agencije za rudarstvo, međutim, ona faktički ne postoji. Sredstva za njen rad nisu postojala, bila su naznačena, ali rebalansom budžeta nisu ostvarena i nisu predviđena ni za narednu budžetsku godinu.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Stefan Zankov, Zoran Antić i Dragan Čolić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Stefan Zankov.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedniče, koristiću i vreme ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe da komentarišem amandmane koje smo podneli na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o rudarstvu. Kao poslanička grupa smo podneli pet amandmana kojima pokušavamo da suštinski, nisu pisani samo da bi bili pisani, utičemo na tekst Predloga zakona. Zašto kažem suštinski? Zato što su za opstanak rudnika posebno važni amandmani na 16. i 17. član, pa ću im posvetiti najviše pažnje, pošto smatram da je motivacija Vlade da sa ovakvim predlogom dođe u Narodnu skupštinu priprema za zatvaranje većine rudnika sa podzemnom eksploatacijom, da ne kažem svih, bez ikakve alternative. To je ono što stoji nad glavama svih rudara koji rade u ovim rudnicima. Drugih, rekao bih, važnijih izmena u ovom zakonu nema. One predstavljaju samo masku za ono o čemu želim da govorim. Ništa drugo, što suštinski rešava neki problem ili prevazilazi neku situaciju, ne postoji. Stvari su još jasnije ako znamo i kontekst cele ove priče, da MMF vrši veliki pritisak da se sa budžeta skine svaki korisnik državnih subvencija, pa i rudnici sa podzemnom eksploatacijom, koji bez pomoći iz budžeta ne mogu da opstanu. Predložene izmene i dopune važećeg zakona su uglavnom, kao što sam rekao, do izmene člana 47. važećeg zakona i posle, samo skretanje pažnje sa osnovnog problema, po našem mišljenju. Što se tiče amandmana na član 2. Predloga zakona, važećim zakonom je u članu 13. precizirano da eksploataciju sirovina može da obavlja privredno društvo, preduzeće, odnosno drugo pravno lice. Nelogično je dodavati preduzetnika, kad je poznato da je samo izrada dokumentacije potrebne za dobijanje eksploatacionog prava, bez troškova istraživanja i troškova otkupa zemljišta, stostruko veća od troškova osnivanja preduzeća. Zato tražimo da se ovaj član o kome je reč briše. Zanimljivo je da se ovim predlogom zakona preduzetnik stavlja u povlašćen položaj u odnosu na ostale privredne subjekte i članom 22, gde su predviđene višestruko manje kazne za preduzetnike za iste prekršaje u odnosu na kazne predviđene za preduzeće. Za iste prekršaje preduzeće se kažnjava kaznom u rasponu od 300.000 do 3.000.000 dinara, a preduzetnik od 50.000 do 500.000 dinara; ili, u drugom slučaju, preduzeće se kažnjava kaznom u rasponu od 100.000 do 2.000.000 dinara, a preduzetnik od 5.000 do 200.000 dinara. Jasno je da je nedopustivo ovoliko favorizovanje (iako vi to pravdate Zakonom o prekršajima) jedne vrste privrednih subjekata u odnosu na druge. Zato smo predložili da se briše i ovaj član, što je u skladu sa amandmanom na član 2. Predloga zakona. Dalje, apsurdno je da tehničku kontrolu projekta vrši isto pravno lice koje ga je i izradilo, jer se time obesmišljava tehnička kontrola. Ukoliko se za bilo koji nivo projektovanja u bilo kojoj branši i bilo kojoj državi predviđa tehnička kontrola projekta, nikada to ne radi pravno lice koje je izradilo projekat, pa predlažemo da se briše član 14. Predloga zakona, iako to pravdate specifičnošću ove delatnosti. Konačno, u predlogu izmene Zakona o rudarstvu najbitnija je izmena u članu 47. osnovnog zakona, gde se u stavu 1. briše poslednja rečenica koja predviđa izradu glavnog projekta za zatvaranje rudnika, ali sa mogućnošću ponovnog otvaranja rudnika. Naš amandman na član 16. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona je od suštinske važnosti za temu o kojoj danas govorimo. Član 47. važećeg zakona glasi: „U slučaju trajne obustave radova, preduzeće je dužno da preduzme sve mere zaštite rudarskog objekta i zemljišta na kome su se radovi izvodili i mere zaštite i sanacije životne sredine radi obezbeđenja života i zdravlja ljudi, imovine, u svemu prema dopunskom rudarskom projektu trajne obustave radova.“ Rečenica koja se briše: „Preduzeće je takođe dužno da uradi glavni projekat o zatvaranju rudnika u kome će se tačno definisati svi potrebni parametri za eventualno kasnije, ponovno, otvaranje rudnika.“ Šta je ovde smetalo, pa se briše ova rečenica, osim tog eventualnog kasnijeg ponovnog otvaranja rudnika? Nije sporno da se rudnici mogu u datom nepovoljnom momentu konzervirati do stvaranja povoljnih uslova da se ponovo otvore. To nije sporno. Vlada ovom izmenom to neće dozvoliti. Kada se jednom rudnici zatvore, više se neće otvarati, zato što za Vladu ovo predstavlja, da tako kažem, veliki problem, za koji ne nalazi suštinsko rešenje. Ne samo ova vlada, nego ni prethodne vlade. Pored člana 16, predložili smo i brisanje člana 17, kojim se predlaže dodavanje novog člana 47a, u kojem se daje precizno uputstvo kako da se zatvore rudnici sa, rekao bih, tragikomičnim rešenjima u tačkama od 1) do 6) koje predstavljaju samo nastavak i razradu prethodnog člana, kojim se definitivno omogućava trajno zatvaranje rudnika. Koje je to rešenje koje će pomoći nekome ko je ostao bez posla i čija porodica zbog toga neće moći da iole normalno funkcioniše? Takvo rešenje ne postoji, posebno ne na ovakav način. Nema rešenja koje će nekome zameniti posao i mogućnost da zaradi platu. U Srbiji mu niko danas neće dati novac za život, ako on sam to ne zaradi. Koje je drugo rešenje? Sve je samo obična priča, obećanje da će se tim ljudima izaći u susret. Da ne govorim o problemima u lokalnim zajednicama, kojih ova vlada kao da nije ni svesna, jer su ovi rudnici najčešće jedini značajniji privredni subjekti, ovakvi kakvi jesu, pre svega u smislu broja zaposlenih, na područjima sklonim intenzivnim migracijama stanovništva, najčešće zbog velike nezaposlenosti. Dosadašnja iskustva nam govore da je hiljadu radnika Javnog preduzeća „Rudnici sa podzemnom eksploatacijom“ 2005. godine prihvatilo socijalni program i otišlo iz preduzeća, no, novi posao je našlo i nove firme otvorilo samo 50 radnika. Svi ostali su na spiskovima Nacionalne službe za zapošljavanje ili sede i čekaju možda još deset godina do penzije, jer u tim godinama niko neće da ih primi na posao. Ne verujem da je to rešenje za ova pitanja. Interesantan je, iz dva razloga, predlog da se naknada za podzemnu eksploataciju svih vrsta uglja smanjuje sa 1 na 0,5%, što je nesporno dobro za rudnike. S jedne strane, postavlja se pitanje ko će da plaća tu naknadu ako se zatvore rudnici sa podzemnom eksploatacijom uglja? S druge strane, činjenica je da država ovu proizvodnju subvencioniše, a zatim naplaćuje naknadu, tako da su zbog načina podele ove naknade na kraju transakcija, uslovno rečeno, na dobitku jedino opštine, što takođe podržavam zbog situacije u kojoj se nalaze naše lokalne samouprave. Čak je možda dobro da se deo naknade (tu nismo intervenisali jer nije bilo moguće) ne vraća Republici Srbiji, već da isključivo bude prihod opština, jer se zbog predloženog manjeg procenta naknade dobija manje novca za lokalnu samoupravu od ove naknade, tako da je trebalo, ponavljam, da ga možda u potpunosti ustupite opštini. Na kraju, tu su još izmene kaznenih odredaba, koje takođe ne rešavaju ništa bitno za opstanak rudnika i, s druge strane, ništa bitno za prevazilaženje problema koji bi nastali zatvaranjem rudnika. Hoću da kažem nekoliko reči o aktuelnoj situaciji u kojoj se nalaze rudnici sa podzemnom eksploatacijom. Vlada Srbije je devedesetih godina procenila da treba sačuvati ove rudnike, jer su bili jedan od bitnih faktora za očuvanje socijalnog mira, pa je 1992. godine doneta Odluka o pripajanju svih rudnika „Elektroprivredi Srbije“, javnom preduzeću, kako bi se prevazišli problemi plasmana uglja i isplate zarada. Veliki problemi u rudnicima sa podzemnom eksploatacijom uglja su počeli sa dolaskom nove vlasti 2000. godine, koja je, pod pritiskom MMF-a, čekala politički povoljan trenutak da zatvori ove rudnike. Rad u rudniku se obavlja kao pre više desetina godina; oprema je dotrajala i svakodnevno otkazuje. I da nije tako, svakodnevni rudarski posao je sigurno sam po sebi izuzetno težak, jedan od najtežih, i ponekad iziskuje i nadljudske napore. Ovo pričam baš zbog tih ljudi koji zaslužuju izlazak iz svoje situacije, neko rešenje. U takvim okolnostima od aprila 2004. godine doprinosi na plate rudarima nisu uplaćivani, pa od 30. juna 2009. godine oni i članovi njihovih porodica nisu imali pravo da se besplatno leče. Dakle, sve je to uz saglasnost države, jer je bila doneta strategija o restrukturiranju i privatizaciji Javnog preduzeća za podzemnu eksploataciju uglja Resavica, koja je podrazumevala da će nakon privatizacije biti rešen problem dugovanja. Ove godine, 3. avgusta, uplaćeno je 88.000.000 dinara, po zvaničnim podacima, za zdravstveno osiguranje, a ukupan dug iznosi oko milijardu i po dinara, opet po zvaničnim podacima. Za više od 4.000 rudara u devet rudnika je štrajk prekinut. Danas preživljavaju i rudnici i rudari, koji bez uplaćenih doprinosa za PIO fond ne mogu da odu u penziju. Radnici koji su stekli uslove ne mogu da odu u penziju, jer nikome nisu uplaćeni doprinosi za PIO fond. Strategija koju sam pomenuo je 17. decembra 2007. godine jednoglasno odbačena na sednici glavnog odbora sindikata Javnog preduzeća za podzemnu eksploataciju uglja Resavica, jer je postalo jasno da nije bila iskrena, da je predviđala surovo zatvaranje skoro svih rudnika sa podzemnom eksploatacijom uglja i otpuštanje skoro svih radnika. Postavlja se pitanje kako je ovakva strategija uopšte mogla da postoji bez postojanja zakona o privatizaciji javnih preduzeća i, s druge strane, bez postojanja zakona o zatvaranju rudnika, što bi možda bio jedini ispravan način, ako se za takav čin može koristiti termin „ispravan“? Planirano je da se ovaj posao obavi tiho, da se polako zatvore rudnici posle višegodišnjeg mrcvarenja ljudi koji tamo rade. Zbog toga nema zakona i zbog toga se radi na tihom gašenju, kako bi se izbegao veći protest. U svim evropskim zemljama rudnici su zatvarani na osnovu konkretnih zakona o zatvaranju rudnika, zbog postojanja većeg interesa, da ne kažem javnog interesa. Ovim predlogom se predviđa zatvaranje na osnovu programa koji sačinjava javno preduzeće u čijem sastavu posluje rudnik. Zatvaranje rudnika je veoma osetljivo pitanje i zbog toga što se rudnici nalaze u krajevima gde su praktično jedini značajni privredni subjekti, pa je nedopustivo, po našem mišljenju, da se zatvaraju samo na osnovu programa. Šta je uopšte posledica zatvaranja rudnika? S jedne strane, to bi bio uvoz uglja, koji je već uzeo maha. Pozivam danas one koji vode Srbiju da izračunaju dobro šta se isplati više – da li da pomognu našim građanima da rade u rudnicima, da zarade za život svojih porodica, ili da trošimo mnogo više deviza za uvoz uglja, u isto vreme kada imamo desetine hiljada gladnih iz rudarskih porodica? Jedino održivo rešenje (da ne bude da sam sve ovo pričao a da ništa nisam govorio o načinu izlaska iz ove situacije), koje sami rudari propagiraju, svesni koliko je ovo ozbiljan problem i da nije niko direktno kriv za tako nešto, ali je Vlada odgovorna da iz ove situacije nađe izlaz, dakle, jedino održivo rešenje jeste zatvaranje pojedinih, nadam se manjeg broja, a stručnjaci će da daju konačnu reč, nerentabilnih rudnika, sa kojima možete posle i u privatizaciju. Ostalima, koji mogu da posluju, treba da se pomogne da povećaju proizvodnju čvršćim vezivanjem za sistem elektroprivrede, kako bi se stvorili uslovi da preuzmu većinu radnika iz zatvorenih rudnika. Posebno apelujem na sve poslanike da upravo zbog nepostojanja neke strategije za izlaz iz ovog problema glasaju za ova dva ključna amandmana, da zajedno sprečimo mogućnost da neko zatvori rudnike, ne samo rudnike, već i neke opštine, čime bi na jedan način praktično bila nastavljena priča o zakonima o maksimalnom broju zaposlenih u republičkoj i lokalnoj administraciji, pa će onda na red doći zdravstvo, školstvo itd. Mi ćemo sa naše strane učiniti sve, ja sam to rekao i u raspravi u načelu, da do zatvaranja na jedan ovako surov način, bez ikakvog ekonomskog i socijalnog plana za rudare, ne dođe. Ako ne prihvatite naše amandmane, govorim poslanicima vladajuće koalicije, sve ostale predviđene izmene osnovnog teksta zakona, bile one dobre ili loše, kako narod kaže, pašće u vodu i cela ova rasprava i ceo ovaj zakon više neće imati smisla. Hvala vam na pažnji.
Gospodine Zankov, samo jedno pitanje: ovih 13 minuta i 15 sekundi je od ovlašćenog, odnosno...? Izvinjavam se, nisam bio tu. Hvala. Ministar Škundrić.
Ja ću pokušati da dam jedan kratak odgovor, da ne bih davao odgovor povodom svakog amandmana koji je podneo gospodin Zankov sa grupom narodnih poslanika. Zaista visoko cenim brigu za rudnike podzemne eksploatacije uglja i za položaj naših rudara u tim rudnicima, koja je izražena u vašem pledoajeu. Ja ovo govorim sada i zbog vas i zbog rudara – ova vlada ne planira i nije planirala zatvaranje rudnika u podzemnoj eksploataciji uglja. Činjenica je da smo obezbedili subvencije za tekuću godinu, a da su u budžetu za sledeću budžetsku godinu planirane na višem nivou od tekuće godine i da smo preduzeli mere u traženju strateških partnera za sistemsko i dugoročno rešavanje rentabilnog poslovanja podzemne eksploatacije uglja. U tom smislu se vode pregovori sa nekim kompanijama, na primer, o izgradnji termoelektrane u Štavlju, kapaciteta od 250 do 350 megavata, koja bi omogućila rentabilno poslovanje jednog dela podzemne eksploatacije rudnika. Takođe, paralelno se vode razgovori sa drugim potencijalnim strateškim partnerom za basen „Resavica“, u smislu izgradnje jednog kompleksa koji bi istovremeno obuhvatio i eksploataciju uglja i proizvodnju električne energije. Prema tome, ova vlada ne planira zatvaranje rudnika u podzemnoj eksploataciji, ali je normalno da u zakonskom projektu postoji pravna norma koja reguliše i otvaranje i zatvaranje rudnika, jer mineralna dobra nisu obnovljivi izvori. To su ograničeni resursi i kada dođe do konca tog resursa, normalno je da se neki od tih rudnika i zatvara. Međutim, u ime Vlade, u ime Ministarstva rudarstva i energetike odgovorno tvrdim da nije planirano, niti će biti ostvareno zatvaranje rudnika u podzemnoj eksploataciji uglja.
Hvala. Nije problem, izvolite. Reč ima gospodin Slobodan Maraš.
Hvala, gospodine predsedavajući. Ako će gospodin Zankov da odgovori?
Vreme koje vam je na raspolaganju je inače trideset sekundi. Gospodin Stefan Zankov, izvolite.
Imam još dva minuta. Dakle, evo, ja se zahvaljujem ministru što je razumeo da je moj ... Da li mogu ja da govorim? Dakle, ja se zahvaljujem ministru jer je razumeo moj konstruktivan pristup. Moje izlaganje je trebalo upravo da izazove ono što je ministar uradio, da kažem preventivno, da on javno kaže da ova vlada ne razmišlja.... a ja se nadam da će ministar tu svoju reč održati u mandatu ove vlade. Ono što plaši rudare... Ja dolazim iz kraja gde ima dosta rudnika sa podzemnom eksploatacijom, a poznajem i dosta rudara koji rade, rekao sam u kakvim uslovima. Njih plaši ta normativa koja se sada praktično uvodi i omogućava. Možda ova vlada potraje samo do proleća, pa bude neka druga vlada, upravo ih to plaši. To nije dobra poruka. Ako sam nešto postigao, postigao sam tu javno datu reč ministra energetike, da se, barem dok je on ministar, rudari ne plaše. S druge strane, to pozivanje na strateške partnere, to je mnogo puta rudarima obećavano u prethodnih devet godina, od kada oni imaju malo drugačiji tretman. To se vidi. Možda je period do 2000. godine bio težak period, ali barem poruke koje su im upućivane i neke namere koje su pokazivane nisu bile sporne. Kažem, ako sam dobio, ne ja, nego rudari i rudnici, ako su dobili ovakvu poruku, ministre, ja sam svojim izlaganjem ovde nešto postigao. Tako se ja zahvaljujem i ministru u ovom pogledu.
Hvala, gospodine Zankov. Vreme ovlašćenog predstavnika ste potrošili. Reč ima gospodin Slobodan Maraš.
Gospođa Čomić nam je prošli put, zloupotrebljavajući poziciju na kojoj sedi, odbijala vreme kada smo se javljali kao poslanici. Zbog toga, gospodine Škundriću, neću imati više od trideset sekundi da vam postavim neka pitanja. Kada ste spomenuli ovu temu, malopre ste je načeli, mene interesuje dokle će rudna renta u Srbiji biti 3%? Da li nas na to obavezuje onaj sporazum sa Rusima? Druga stvar je da malo razjasnite javnosti ovu temu o nuklearkama, koju nam je saopštio ruski ambasador. Ako možete još jednom samo da nam objasnite, pošto izveštaj Državne revizorske institucije spominje da je beogradska „Informatika“ jedan od onih sa kojima su ministarstva poslovala, koji je to javni interes bio da Vlada odobri „Srbijagasu“ kupovinu beogradske „Informatike“, ako znate?
Vreme je isteklo. Vraćamo se na temu. Izvolite, gospodine Škundriću.
Pošto se desi uvek da gospodin Maraš izađe kad ja dajem odgovor na njegova pitanja, onda da ovoga puta makar jedan deo odgovora čuje. Kada je reč o taksi za eksploataciju nafte, tačno je da nas obavezuje leks specijalis, odnosno da nas obavezuje sporazum koji je ova skupština ratifikovala u smislu uvažavanja činjeničnog stanja na dan kada je parafiran sporazum između dve države, tj. 31. decembra 2007. godine. No, i pored toga želim da vam kažem da niko nema veće akcize na derivate u okruženju nego što ih ima Republika Srbija. Time je, ako možemo da kažemo, izvršena kompenzacija u odnosu na ovu visinu takse, iako ima zemalja u okruženju sa istom taksom kao što je naša taksa, vezano za eksploataciju nafte. U vezi sa vašim pitanjem, ako sam dobro razumeo, o nuklearki, zaista nisam čuo integralnu izjavu gospodina Konuzina i nema potrebe da polemišem u vezi sa tom izjavom. Želim vama da kažem da, prema strategiji o energetici, prema poslu vezanom za ovu strategiju do 2015. godine, nije predviđena izgradnja nuklearnih centara u Srbiji. Saglasno moratorijumu koji postoji, Ministarstvo rudarstva i energetike nije preduzimalo nikakve radnje u smislu planiranja, projektovanja ili izgradnje nuklearnih centara.
Hvala, ministre. Nemate pravo na repliku. Molim vas, na dnevnom redu je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o rudarstvu. Grubo kršeći Poslovnik, gospodine Maraš, vi ste u roku od trideset sekundi postavili tri pitanja ministru energetike van teme dnevnog reda. Zbog duha parlamentarne debate dozvolio sam vam da pitate i ministru da vam odgovori i time je rasprava van dnevnog reda trenutno završena. Hvala lepo, nemate pravo na repliku. Prelazimo na raspravu po dnevnom redu. Po Poslovniku, gospodin Maraš. Ako se prijavite možete dobiti reč.
Veoma ste duhoviti, taman kako treba, kao gospođa Čomić, gospodine Novakoviću. Naravno da sam pritisnuo. To je jedna stvar. Druga stvar, gospodin ministar je rekao da ja nisam u sali kada me spominje. Vi ste prekršili član 27. Poslovnika ove skupštine načinom na koji vodite sednicu. Direktno me je spomenuo, direktno je komentarisao moje izlaganje i imate pravo da mi date reč bar kao ovlašćenom predstavniku, koji nema više vremena zbog propusta vaše koleginice, predsedavajuće gospođe Čomić, jer mi je prošli put oduzimala. Gospodine Škundriću, prvi put moram ovo da vam kažem – jako ste me razočarali sad, iz dva razloga. Prvi razlog je to što ste rekli da akcize nadomeštaju tri procenta rudne rente. Akcize plaćaju građani ove države, a rudnu rentu plaća onaj ko eksploatiše rudno bogatstvo. Zaista sam razočaran da ministar energetike tako nešto može da kaže. Druga stvar, gospodine Škundriću, nije tačno da ja nisam u sali kad vi meni dajete odgovor, nego vi meni nikad ne dajete odgovor dok ja ne izađem iz sale. To javnost Srbije vidi, svaki put kad postavim pitanje vezano za NIS dolazi meškoljenje i tišina, ali nema odgovora.
Reč ima ministar gospodin Škundrić.
Na prošloj sednici sam zaista dao odgovor na vaše pitanje, vi ste tog trenutka izašli iz sale, pošto je bilo odgovora i na neka druga pitanja, u kontekstu tih pitanja. Ukoliko sam vas ovim mojim odgovorom povredio, najozbiljnije vam se izvinjavam.
Hvala. Po Poslovniku, gospođica Nataša Jovanović, potpredsednica Skupštine. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, javljam se na osnovu članova 31. i 104. zato što smatram da bez obzira na to što smo, kako vi rekoste, na trenutak izašli iz teme, jer to su bile replike između gospodina ministra i gospodina Maraša, mi moramo da zaštitimo dostojanstvo Narodne skupštine time što ćemo da govorimo istinu, i vi kao predsedavajući; ako niste upoznati, ja ću sada da vam pomognem u toku predsedavanja, vezano za izjavu njegove ekselencije ambasadora Ruske Federacije gospodine Aleksandra Konuzina. Naime, svako ko je danas otvorio dnevne novine, svako ko se našao na bilo kom sajtu mogao je da vidi skraćenu ili integralnu verziju onoga što je njegova ekselencija gospodin Konuzin izjavio. Da bi javnost Srbije znala, u pitanju su najbolje moguće namere prijateljske ruske države da nam pomogne. Kako je rekao gospodin ministar, moratorijum na izgradnju nuklearne elektrane traje do 2015. godine, ali je u tom smislu o bližoj i daljoj budućnosti gospodin Konuzin i govorio kada je rekao da Rusija želi da u procesu restrukturiranja elektroprivrede i u procesu izgradnje elektrana u Srbiji postane naš strateški partner. Uostalom, moram da vas podsetim da je Rusija i te kako uključena, u dužem vremenskom periodu, što gospodin ministar još bolje zna, a i narodni poslanici, u obnavljanje Hidroelektrane Đerdap 1 i da je došlo preko 1.500 tona opreme generatorske snage, koja će i te kako da bude korisna za Srbiju. Prema tome, kada se pominju imena uvaženih diplomata i zvaničnika drugih zemalja, naročito kada je u pitanju Ruska Federacija, mi moramo da se oglasimo i sa ovog mesta predsedavajućeg i da objasnimo narodnim poslanicima i građanima o čemu se radi, jer ambasador nije u prilici da se ovde direktno nama obrati. Hvala.
Hvala, gospođice Jovanović. Ne sumnjam u dobre namere primene čl. 31. i 104. Nema povrede Poslovnika. Sve informacije u vezi sa energetikom su dragocene za ovu državu. Znam da je interesovanje i za ovu sednicu uvek povećano kad ministar Škundrić ovde sedi, ali ja bih ipak zamolio i podsetio da mi raspravljamo o izmenama i dopunama Zakona o rudarstvu. Gospodin Ostojić reklamira povredu Poslovnika.
Gospodine Novakoviću, insistiram da se u danu za glasanje glasa o povredi Poslovnika sa vaše strane, član 27. Gospodin Maraš je pričao o temi dnevnog reda, pričao je o rudnoj renti, a vi kažete da je to van dnevnog reda. To što smo mi greškom Gordane Čomić ostali bez vremena, to je jedna stvar, ali on se držao dnevnog reda, gospodine Novakoviću, i baš je pričao o rudnoj renti. Da li imamo na dnevnom redu Zakon o rudarstvu? Imamo. Da li se tu pominje rudna renta? Da, pominje se. Znači, bilo je o dnevnom redu. Izvinite, usput samo, ako „gubernator Srbije“ daje izjave da se pregovara o nuklearkama, ambasador Rusije, kako mogu to da tumačim nego kao reči čoveka koji zna šta se ovde dešava, pregovara sa Vladom, a gospodin Škundrić, nadležni ministar, kaže da nema pojma o tome. Ko pregovara? Ministar sporta? Rasim Ljajić? Ovde se dešavaju veoma čudne stvari, gospodine Novakoviću. Ovo je prilika da se baš u okviru dnevnog reda o tome porazgovara, jer se, s jedne strane, predlaže povećanje rudne rente za ugalj i šta ja znam, a ovde ne možemo da povećamo rudnu rentu za vađenje nafte, ostalo je 3%, zato što ste svi tako glasali kad smo Rusima učinili onaj poklon. Podsećam vas da je u Rusiji rudna renta 27%.
Molim da konstatujemo da će se Skupština u danu za glasanje izjasniti o eventualnoj povredi Poslovnika danas, člana 27, na koju su ukazali narodni poslanik gospodin Maraš i narodni poslanik gospodin Zoran Ostojić. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Nikola Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o rudarstvu da se član 2. pomenutog zakona briše. Naime, vi ste ovim članom 2. u ovom zakonu predvideli da preduzetnik može vršiti eksploataciju mineralnih sirovina. Srpska radikalna stranka smatra da ovakvo rešenje nije dobro zato što je praksa pokazala da je u ovoj oblasti moguće vršiti korupciju i raznorazne zloupotrebe. Da je to zaista tako, pokazuje primer eksploatacije šljunka i peska, gde dolazi do ovakvih slučajeva. Korupcija možda jeste veliki, ali nije jedini problem koji se javlja kod eksploatacije svih prirodnih dobara. Naime, veliki problem prilikom eksploatacije prirodnih dobara nastaje kada oni koji ih eksploatišu ne poštuju standarde zaštite životne sredine. Imamo mnogo takvih slučajeva, što može biti pogubno i po društvo i po sredinu u kojoj se eksploatacija vrši. Imamo, takođe, slučajeve da se ne poštuju neke druge norme, neki drugi standardi; putna infrastruktura strada prilikom eksploatacije, a oni koji vrše eksploataciju ne trude se da tu putnu infrastrukturu održavaju. Smatramo da je ovaj problem izraženiji kada su u pitanju preduzetnici. Pošto vidim ovde smetnju na vašem ekranu, ne znam da li imamo prenos na RTS-u. Završavam sa ovim amandmanom.
Hvala, gospodine Saviću. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milan Nikolić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Sreto Perić.
Da li, gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, još jednom da vam iznesem mišljenje SRS da smatramo da su izmene Zakona o rudarstvu neophodne? Nismo očekivali ove, uz uvažavanje vaših napora, očekivali smo suštinski drugačije predloge. Ne znam koliko je ovo u direktnoj, ali je svakako u indirektnoj vezi – apelujemo, između ostalog, i na Ministarstvo energetike i rudarstva da, pored Ministarstva za rad i socijalna pitanja, obrati pažnju na zaposlene u rudnicima. Jer, kada hoćemo da izrazimo kako je obavljanje nekih poslova teško, kažemo – rudarski posao. Stoga apelujemo na vas da se uključite, pored Ministarstva za rad i socijalna pitanja, da se u ovako teškoj situaciji pomogne svim zaposlenima, da li je to površinska eksploatacija ili podzemna, sasvim je svejedno, ali je to jedno od najtežih zanimanja. Gospodine ministre, pretpostavljam da ovaj amandman koji je kolega Milan Nikolić u ime SRS podneo niste prihvatili zato što je u setu ovih zakona bio i zakon o eksproprijaciji za regionalni gasovod, pa je više pažnje bilo usmereno na taj zakon nego na rudarstvo, a nezasluženo je i neopravdano tako. Član 13. predviđa jedan izuzetak. Nama je dobro poznato pod kojim uslovima može da se vrši eksploatacija mineralnih sirovina. Član 13. postojećeg zakona je napravio neke izuzetke i rekao je – za preduzeća koja su vlasnici određenih površina moguća je eksploatacija za sopstvene potrebe, iako nisu registrovana za obavljanje rudarske delatnosti. Vi ste rekli da više nije. Mi smo spremni da to prihvatimo, ali kolega Nikolić je predložio da fizičko lice može da obavlja eksploataciju lomljenog kamena do 300 m3, ukrasnog kamena do 30 m3, peska i šljunka do 100 m3, opekarske gline do 80 m3 na sopstvenom zemljištu, za sopstvene potrebe. Da bi ovo bio izuzetak, po viđenju SRS, treba da ispunjava dva uslova – da je vlasnik zemljišta i da to koristi za sopstvene potrebe, na osnovu prijave koju bi podneo opštinskom organu i nadležnom ministarstvu. Dalje smo predložili, s obzirom na to da je korisnik ovog minerala i vlasnik zemljišta, da to bude bez naknade. Vi ste univerzitetski profesor, zatim ste ministar za energetiku, pretpostavljam da izvan Beograda odlazite u nekim izbornim kampanjama, u slučajevima kada Ministarstvo treba da izvrši uvid na licu mesta, ali manje se susrećete sa korisnicima zemljišta ili sa korisnicima koji bi trebalo da iskoriste ovu mogućnost koju je predložila Srpska radikalna stranka. Ukoliko imate vikendicu u nekom od lepih delova Srbije, ili odlazite kod nekog u goste, onda sam sasvim siguran, gospodine ministre, da će vam se veći broj ljudi obratiti i reći – zašto, ministre, niste dozvolili da za svoje potrebe, na sopstvenom zemljištu možemo da iskoristimo, da eksploatišemo. Ovde se radi o relativno malim količinama i svakom narodnom poslaniku je apsolutno jasno da to nisu količine koje bi mogle da se koriste u komercijalne svrhe, nego isključivo za sopstvene potrebe. U obrazloženju zbog čega Vlada ne prihvata ovaj amandman, da ga ne čitam u celini, da ne bismo gubili vreme, kaže se – zakon predlaže brisanje člana 13. Zakona o rudarstvu kojim se određuju mogućnosti eksploatacije za sopstvene potrebe, s obzirom na to da je primena iste zakonske odredbe ukazala da pojam eksploatacije za tzv. sopstvene potrebe u primeni ne postoji i da je eksploatacija mineralnih sirovina, kao opšteg dobra u državnoj svojini, delatnost na osnovu koje se ostvaruje prihod i za čije korišćenje treba platiti naknadu. Ovde je izuzetak, ne ostvaruje se prihod i predlažemo da se ne plaća ni naknada. Mislim da u ovoj teškoj situaciji ova vlada, konkretno vaše ministarstvo, može da učini jedan mali ustupak građanima Srbije, bar onima koji imaju potrebu i mogućnosti da na sopstvenom zemljištu koriste lomljeni kamen, opekarsku glinu ili neki drugi mineral za sopstvene potrebe. Bez obzira na to što ovaj amandman nije prihvaćen prilikom odlučivanja u Vladi, pretpostavljam da ćete vi biti za prihvatanje ovog amandmana. Zahvaljujem se.
Iskorišćeno vreme od vremena poslaničke grupe je pet minuta i 35 sekundi, od ovlašćenog predstavnika. Reč ima gospodin Škundrić.
Gospodine Periću, kada je u pitanju privatni posed, on je neprikosnoven i ako neko zaista izvrši eksploataciju za svoje potrebe, u količinama koje će zaista biti dovoljne za njegove potrebe i ne prevazilaze te norme, u zakonu ne piše da to nije moguće. Reč je o tome da je jedan broj započinjao za svoje potrebe, a posle je vršio eksploataciju i obavljao promet mineralnih sirovina, a da to nije bilo u skladu sa zakonom, niti je namirivana potrebna renta u vezi s tim.
Hvala, gospodine ministre. Samo da vas obavestim da je TV prenos uredan, ali mi imamo nekih tehničkih problema na relaciji reportažna kola - Skupština, tako da je to interni problem, pa se zato ne vidimo. Izvolite, gospodine Periću.
Gospodine ministre, mislim da će ova vaša izjava imati refleksije na neke inspekcijske organe. Nisam apsolutno zadovoljan, u ime SRS, jer u zakonu ne piše ni da je dozvoljeno, te stoga uopšte ne bi bio problem da se ovaj amandman prihvati. Dolazim iz kraja gde postoji tzv. divlja eksploatacija i saglasan sam sa vama da neko ko se bavi eksploatacijom, površinskom, podzemnom ili bilo kojom, u vidu zanimanja, treba da snosi određene sankcije ukoliko to nije u skladu sa zakonom, ali ovo je nešto za šta postoji potreba da se reguliše samim zakonom. Sigurno će se dešavati da će možda nesavesni inspekcijski organi, u slučaju da čovek počne da vrši eksploataciju za sopstvene potrebe, dolaziti, biće tu maltretiranja... Da bismo to izbegli, predlažemo da se uredno prijavi pre početka eksploatacije i da to bude isključivo u svrhu sopstvenih potreba.
Hvala, gospodine Periću. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Milan Lapčević. Reč ima gospodin Dragan Šormaz.
Nažalost, gospodin Lapčević je iz veoma opravdanih razloga odsutan, pa neće moći da obrazlaže ove amandmane koje je podneo, tako da ćete danas sigurno biti, barem za po ta dva minuta, brži. Zbog toga ću samo da kažem da mi je žao što Ministarstvo nije prihvatilo ovaj i ostale amandmane, iako su bili dobronamerni i mislimo da popravljaju tekst zakona. Želeo bih samo da u ovom vremenu poslaničke grupe prokomentarišem par stvari koje su ovde izgovorene više puta, pa i malopre. Zaista je neverovatno da slušamo priče o tome kako je NIS prodat zabadava investitoru u Srbiji. Investitore ne treba da teramo, pa ko god da je, a u suštini je jedna od najvećih, ako ne i najveća kompanija u svetu što se tiče eksploatacije nafte i gasa – „Gaspromnjeft“. Kada vidimo kakvu su situaciju oni zatekli u NIS-u, možemo samo da budemo srećni što se ne pravi veliki problem oko toga, jer oni su pri toj kupovini čak i prevareni. Znamo za onih devedeset miliona evra ili osam milijardi dinara minusa, koji je nastao u poslednjih par meseci rada, pre preuzimanja NIS-a, što je tačno i što se vrlo dobro zna, a ne u nekom ranijem periodu. Svi znaju da to može da bude i objavljeno jednog dana; možda neće, zato što su konkretni i korektni partneri kupili NIS i zbog toga imamo jednu mirnu situaciju. Srbija je u velikoj meri sebe obezbedila po pitanju energetike. Vidite da je to trenutno najveći problem u svetu i da se rešavanje energetskih pitanja trenutno u svetu i Evropi stavlja kao prioritet, kao tačka broj jedan za neki naredni period, ili za ovaj 21. vek. U tom svetlu, mislim da je i ona jučerašnja izjava ambasadora bila dobronamerna, ništa drugo, ali i dalje je sve na nama. Znači, na nama je da donesemo odluku, da se dogovorimo da li želimo da koristimo atomsku energiju ili ne. Uostalom – to je nešto što svi znaju, barem ministar to može da potvrdi, sigurno bolje zna nego ja, ali sam se raspitao – jedna takva elektrana gradi se nekih 14 godina. Nije to nešto što bi bilo odjednom. Opet kažem, potrebno je da se dogovorimo o mnogim pitanjima i da imamo konsenzus, bez obzira na to ko je vlast, ko je opozicija. Nažalost, to u Srbiji teško ide. Kad ne uspevamo oko Kosova i Metohije, teško da ćemo uspeti oko bilo čega drugog. Uvek se nađu neki interesi i nešto što nas sprečava u tome da nađemo ono što je u suštini najbolje za građane Srbije i za državu Srbiju, što mene lično kao čoveka i kao narodnog poslanika žalosti. Imam jedno pitanje za ministra i nadam se da će mi odgovoriti. Više puta sam pokušavao i nisam uspeo da dođem do te informacije. Govorio sam u Skupštini o tome. Naime, letos je pravljena velika priča o izgradnji rafinerije u Smederevu, koju treba da napravi kompanija koja se zove „Komiko oil“ (koja tokom svog postojanja nijedan šraf nije proizvela, ima 120 i nešto dolara osnivačkog kapitala ili tako nešto, neka ima i 1.200, potpuno je nebitno u ovoj situaciji), na mestu koje uopšte nije predviđeno za tako nešto. Bila je velika buka i u opštini Smederevo, tri sednice, celo leto se o tome raspravljalo. Sada i Ustavni sud, vezano za dodelu zemljišta, mora da da svoju ocenu da li je opština Smederevo to uradila na pravan način ili ne. U svakom slučaju, takva rafinerija ne može da bude građena bez nekih dvadesetak dozvola vezanih za ekologiju, a koliko znam, ni bez energetske saglasnosti ili tako nečega, što daje Ministarstvo za energetiku. Da li je uopšte vaše ministarstvo dalo takvu saglasnost? Nadam se da ćete mi odgovoriti, a ne odmahivati glavom. To je donelo velike probleme u celom tom okrugu i u gradu. Znam da je ovo malo van onoga što su amandmani, ali pošto ćemo vas ionako, vezano za sve amandmane, pustiti, mislim da je veoma važno pitanje. Vi znate da se u Smederevu nalazi „Ju-Es stil“, kao najveća fabrika. Oni su do 1. januara 2010. godine morali da ulože, po ugovoru koji je potpisan sa Vladom Republike Srbije koju je vodio gospodin Vojislav Koštunica, a koju ste vi podržavali kao SPS, a i sa lokalnom samoupravom, pedeset miliona dolara u svoje kapacitete za prečišćavanje, znači, u filtere i sve ostalo što je potrebno da bi fabrika radila onako kako radi u Pitsburgu, kako radi u Košicama, da bi bilo ekološki čisto. Moram vam reći da 50% dece u Smederevu od rođenja do svoje druge godine već ima problema sa plućnim bolestima; verovatno su sad ugrožena najviše u Srbiji zbog ovog svinjskog gripa, zbog svega toga što radi „Ju-Es stil“, koji nije od toga uložio ni dolar. Znači, pedeset miliona se obavezao, otprilike je toliko potrebno da bi fabrika radila na onaj način koji naši zakoni, koje smo ovde usvojili, predviđaju. Nedavno je gospodin Dulić to obrazlagao, naši zakoni predviđaju da fabrika može da ima dozvolu za rad. Pored toga, neko gura tu priču što se tiče ove rafinerije, koja je potpuno nepotrebna. Vi možete da mi kažete ili ne, ali po informacijama koje imam, u ovom stanju u kakvom su naše rafinerije u Pančevu i Novom Sadu, čak da rade punim kapacitetom, one pokrivaju mnogo više nego što je nama potrebno. Da ne pričam o tome da NIS planira izgradnju ogromne rafinerije u Pančevu, to je najavljeno, gde će uložiti 450.000.000 evra, koju će raditi sa američkim partnerima; verovatno će biti najsavremenija u Evropi i pokrivaće ne samo naše potrebe nego i potrebe celog regiona. Ako je takva situacija, šta će nam onda još jedna rafinerija? Da li samo zato što eventualno američki kapital stoji iza nje, u Smederevu? Mi imamo razne informacije, od toga da je to montažna rafinerija; postoje tri takve u Avganistanu, koje koštaju oko dvesta miliona dolara, a to je otprilike cena ove rafinerije; one služe samo za potrebe vojske SAD. Da li je to za potrebe vojske u Bondstilu i onoga što Amerikanci imaju u srpskoj AP Kosovo i Metohija? Zašto bi se pravila ta rafinerija tamo ako se zna da tržište nema potrebe za njom? Drugo, napravila bi velike ekološke probleme Smederevu. Treće, nema luke kod kovinskog mosta i nema naftovoda. Kako bi sirova nafta stizala? Kako bi na siguran način bila isporučena sirova nafta do te rafinerije da bi bila prerađena u bilo koji derivat? Zbog toga me interesuje da li je Ministarstvo dalo energetsku saglasnost, da li je uopšte realno i da li postoji potreba na našem tržištu za pravljenjem još jedne rafinerije, posebno takve koja je apsolutno, po svemu onome što znamo do sada, nepotrebna?
Osam minuta i pedeset sekundi od vremena poslaničke grupe. Moje je da vas obavestim. Reč ministar, gospodin Škundrić.
Najkraće, ako dozvolite, dame i gospodo narodni poslanici, Ministarstvo rudarstva i energetike nije izdavalo energetsku dozvolu. U vezi sa prodajom Naftne industrije Srbije, želim ovde da kažem da „Gaspromnjeft“ nije mogao da bude prevaren, jer je na bazi sopstvenih analiza i izjave koju je potpisao kupio 51% akcija Naftne industrije Srbije. Ja i dalje smatram da je to gasno-naftni aranžman, jedan od najboljih projekata razvojnog karaktera i da će se pravi efekti u vezi sa tim aranžmanom, koji predstavlja, između ostalog, i osnovu strateškog partnerstva sa Ruskom Federacijom, osetiti u narednih trideset godina.
Hvala. (Dragan Šormaz, sa mesta: Samo jednu rečenicu…)
Ne mora da bude, nije replika, nemam šta da repliciram. Slažem se, to sam i ja rekao. Rekao sam da bi možda moglo da se tako tumači zato što neki ovde stalno govore kako smo za džabe dali Rafineriju, kako smo za džabe prodali NIS. Nismo prodali, nego je 51%. Slažem se, kao što ste i vi rekli, da nije za džabe i slažem se da ćemo tek imati pozitivne efekte. Naravno da je trebalo potpisati i početi realizaciju „Južnog toka“. Ni to nije sporno, ako o tome govorimo. Evo, vidite, potpisano je u Parizu pre par dana: predsednik Francuske i predsednik Vlade Rusije su potpisali, Francuska se uključuje u „Južni tok“. Ne znam koliko kolege znaju, onog dana kada je gospodin Medvedev govorio za ovom govornicom napravljen je sporazum između Rusije i Turske o prolazu „Južnog toka“ kroz vode turske države u Crnom moru, što je bilo veoma važno za „Južni tok“, da se obiđe Ukrajina. „Južni tok“ je i na taj način postao realnost. Drago mi je što nešto što smo radili dok smo bili izvršna vlast opstaje u zemlji kao jedno veliko i dobro rešenje za energetsku stabilnost Srbije, koja je osnov za privredni razvoj zemlje u budućem periodu. Slažemo se. Zadovoljan sam i ovim što ste rekli – da energetska dozvola nije data. Ne znam dokle će više gradonačelnik Smedereva da šeta po televizijama i priča kako će praviti rafineriju.
Minut i trideset sekundi od vremena poslaničke grupe. Zahvaljujem. Na član 4. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanikDušan Marić. Reč ima gospodin Marić.
Dame i gospodo, ako se izuzmu ovi rudnici koji su u državnom vlasništvu i objektivno u vrlo teškom stanju, vađenjem i prodajom mineralnih sirovina u Srbiji uglavnom se bave veoma bogati ljudi, neretko kriminalci, koji su pljačkajući građane Srbije došli do ogromnog bogatstva, postali milioneri. Imam utisak da država koja im je omogućila da to postanu pojedinim zakonskim rešenjima stvara uslove da oni daljim vađenjem i prodajom mineralnih sirovina to svoje bogatstvo uvećavaju. Tu mislim na visinu naknada za profit, koje će po ovom predlogu zakona biti obavezni da plaćaju. Smatram da država u ovoj oblasti mora da ima dva prioriteta: prvi je da zaštiti svoja prirodna bogatstva (i ministar je rekao da su u pitanju resursi koji nisu obnovljivi); drugi je da naplati bar deo novca koji nije naplatila u lopovskoj privatizaciji. Zato sam predložio amandman da se naknade za eksploataciju mineralnih sirovina povećavaju za 100%: sa 1% i 2%, koliko je Vlada predložila, na 2 - 4% od ukupnih prihoda. Smatram da će se na taj način država obezbediti, da će lakše zaštititi prirodna bogatstva i da će obezbediti sredstva za sprečavanje i otklanjanje štetnih posledica eksploatacije mineralnih sirovina. Iskoristiću prisustvo gospodina Škundrića i postaviću jedno pitanje koje se tiče opštine Velika Plana, iz koje dolazim. Zanima me da li će država i kada uvesti red u eksploataciju šljunka i peska na obali Morave? U pitanju je, to odgovorno tvrdim, veoma dobro organizovani kriminal, sa elementima mafijaškog udruživanja; samo na području od Svilajnca do Smedereva, preko Velike Plane, godišnje se država ošteti za nekoliko miliona evra. Šljunak se kopa bez suštinske kontrole. Drugo, obala Morave u pojedinim delova je potpuno unakažena, izmenjen je njen prirodni oblik. Treća stvar, treći problem – teški pretovareni kamioni, jer tamo niko ne vodi računa o zakonskim propisima, o osovinskom opterećenju, bukvalno uništavaju puteve kojima prolaze. Stalno se suočavam sa protestima stanovnika Lozovika i Miloševca, koji bukvalno noću ne mogu da spavaju. Tvrde da tamo desetine i desetine pretovarenih kamiona noću prolazi istim ulicama. Kad prođe trideset pretovarenih kamiona, ne samo što „slome“ ulicu, nego ostane pesak rasut po ulicama i on objektivno ugrožava saobraćaj. Opština je nemoćna da to zaustavi. To naplaćujemo kroz određene takse, onoliko koliko možemo da kontrolišemo. Međutim, činjenica je da inspektori, nadležni državni inspektori, policija, Direkcija za vode i Ministarstvo ne preduzimaju mere u okviru svojih nadležnosti da se taj problem reši. Stvarno bih zamolio gospodina Škundrića da kaže šta država po tom pitanju preduzima, da li ovome može da se stane u kraj?
Minut i po od vremena poslaničke grupe. Reč ima gospodin Škundrić.
Zaista mislim da moramo voditi računa o resursima i o zaštiti životne sredine. Moram da vas razočaram, moj odgovor neće biti onakav kakav očekujete. Reč je o tome da ovo ministarstvo nije nadležno za eksploataciju šljunka i peska iz vodotokova i priobalja. Nadležna je Direkcija za vode. Ali, primili smo ovo k znanju, ne samo sada, nego smo započeli određene radnje naše inspekcije, gde god je moguće da izvrše uvid, dostavljaju predloge mera koje treba preduzeti u pravcu zaštite. Ovo primamo k znanju i preduzećemo one mere koje možemo kao deo Vlade, prenoseći nadležnim institucijama da zaista ne sme da se dozvoli devastiranje rečnih tokova i priobalja.
Hvala. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Balint Pastor, Laslo Varga, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Da li neko želi reč? (Ne.) Za reč se javio gospodin Sreto Perić. Svakako, imate reč.
U okviru vremena ovlašćenog predstavnika SRS. Imajući u vidu predložene procente naknade za eksploataciju rudnog bogatstva, može se samo jedno pretpostaviti. Postavlja se pitanje racionalnog upravljanja rudnim bogatstvom. Gospodine ministre, morate ovde da iznesete motive vašeg ministarstva za ovako male procente naknade. Pretpostavljam da vi znate kakva je situacija u okruženju. Ako je kod nas prosečan procenat naknade 2%, a znamo da je u okruženju oko 4% (ima i drugih zemalja, gde su ti procenti mnogo veći), onda zaključujemo da sigurno država Srbija obiluje velikim rudnim bogatstvom, a činjenica je, nismo ni siromašni, ali nije to baš tako, ili da smo mnogo finansijski jaki pa nam nisu potrebna ta sredstva, pa, eto, hoćemo da to svedemo na neki minimum. Gospodin Dušan Marić je u ime Srpske radikalne stranke predložio da se samo za 1% povećaju ovi iznosi, i mislim da je to apsolutno racionalno. Imamo dva uslova. Nigde u okruženju, bar meni nije poznato, naknada za nemetalične sirovine, kao što su laporac, krečnjak, glina, pesak, šljunak, tehnički, građevinski, arhitektonski kamen, ne naplaćuje se po toni i ne ostavlja se... Odnosno, po toni je jedino moguće, ali ne ostavlja se mogućnost vladi da ona to utvrdi, nego je zakonom predloženo koji su to iznosi. Zbog čega i ovde nije bio predlog koja je naknada za taj deo, već se ostavlja mogućnost Vladi da ona to uradi na kraju poslednjeg kvartala u tekućoj godini za narednu godinu? Ovde lokacijski nije posmatrano, mi ne znamo uopšte kakav koncept Vlade je vezan za ovaj predlog, da li će eksploatacija ovih minerala u Ljuboviji, Sopotu, Barajevu, Trgovištu biti ista. Da li Vlada vidi takvo rešenje ili će možda biti malo drugačije? Zaista je potrebno, gospodine ministre, da objasnite motive vašeg ministarstva, kao predlagača (odnosno, Vlada je predlagač, ali je sigurno krenulo iz Ministarstva za energetiku), zbog čega se ide sa ovako niskim procentima, pogotovo što ste u jednom momentu predvideli ovaj iznos od 3%, čini mi se, kada se svi troškovi odbiju? Gospodin Zoran Ostojić rekao je da je naknada u Ruskoj Federaciji za gas i naftu 22%, ako se ne varam, preciznosti radi, 17,5% je naknada za tu eksploataciju. Ako vam nije problem, ne morate neposredno posle mog kazivanja, da nam iznesete u nekoliko rečenica, voleli bi to i narodni poslanici i javnost Srbije da čuju – kakva je situacija sa mini-elektranama? Šta su problemi? Kako Srbija vidi to? Da li izgradnja tih objekata ima perspektivu u energetskom sistemu Srbije ili ne? Da li oni koji planiraju da ulažu u taj sektor treba da se bave tim ili je to možda, pozivam se na jedan stari termin, promašena investicija, pa da se ne gubi ni vreme, ni energija? Ovo pitam zato što kraj iz kojeg dolazim, a to je Podrinje (preciznije, Ljubovija), obiluje rečicama na kojima mogu da se grade mini-elektrane, da bi građani mogli da čuju vaš odgovor, ukoliko ste spremni da na to odgovorite. Zahvaljujem vam se.
Hvala, gospodine Periću. Vreme ovlašćenog predstavnika je potrošeno, a reč ima gospodin Škundrić.
Biću zaista racionalan. Vodili smo računa o visini renti. Jedino želim da upozorim narodne poslanike i srpsku javnost da vode računa da li je procenat zaračunavanja na ukupni prihod ili na ostvareni profit. Po našem zakonu predviđeno je - na ukupan prihod, a kod nekih koji imaju malo veće procente reč je o oporezivanju profita. Tu su te značajne razlike koje se pojavljuju u procentima. Tačno je da je renta nešto niža od rente u okruženju. Razlog je bio privlačenje investitora, zato što smatramo da u ovoj oblasti može mnogo više da se investira nego do sada. To je jedini motiv koji je Vlada imala pri predlaganju ovog nivoa rudne rente. Kada su u pitanju mini elektrane, kratko – doneta je uredba o merama podsticaja i mehanizmima primenjivanja ovih mera za obnovljive izvore energije, na prošloj sednici Vlade. Želim da kažem da u Srbiji ima registrovanih 850 katastarskih pozicija za male hidroelektrane ili mini-centrale, ukupnog kapaciteta oko 500 megavata instalisane snage. To je sigurno dobar resurs, koji treba iskoristiti i stvoreni su svi okviri, i pravni i ekonomski, za korišćenje ovog čistog izvora energije.
Hvala, gospodine Škundriću. (Zoran Ostojić, sa mesta: Replika.) Nemate pravo na repliku, hvala. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Gospodine Maraš, po kom osnovu se javljate? Gospodin Maraš reklamira povredu Poslovnika. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, ne znam zašto ovo radite. Gospodin Sreto Perić je malopre direktno prozvao gospodina Ostojića da nije izneo tačne podatke. Gospodin Ostojić je hteo da objasni i da razreši tu dilemu što se tiče rudne rente, a vi njemu ne date pravo na repliku. Zaista ne razumem. Niko ne želi ništa da zloupotrebljava. Samo je u skladu sa Poslovnikom gospodin Ostojić tražio reč da odgovori gospodinu Periću, koji je spominjao njegovo ime i rekao da netačno iznosi podatke.
Niste se pozvali na član, a 104. je već bio i 27. je već bio. Dakle, ne možete se pozivati na te članove. S druge strane, pravo na repliku ne može biti predmet povrede Poslovnika. Upozoravam vas da ste ovim grubo prekršili odredbe Poslovnika, pa vas molim da to ubuduće ne činite. Želite li da se Skupština u danu za glasanje izjasni o ovom mom obrazloženju ili ne? Dobro, Skupština će se u danu za glasanje izjasniti o ovom obrazloženju. Povredu Poslovnika reklamira gospodin Maraš Slobodan. Izvolite.
Tako je, gospodine predsedavajući. Zar vi verujte da u toku osmočasovnog, desetočasovnog zasedanja Narodne skupštine može samo jednom da se povredi Poslovnik u skladu sa članom 104, da se povredi dostojanstvo Skupštine? Samo jednom u toku osam časova? Reklamirao sam upravo sada, ukazao na povredu Poslovnika, čl. 104. i 27 – dostojanstvo Skupštine i način na koji vodite Skupštinu. Vi možete u toku dana 18 puta da prekršite način na koji vodite Skupštinu, znači, da je ne vodite u skladu sa Poslovnikom i svaki put možemo da ukažemo na to. Gospodine predsedavajući, ne može samo jednom u toku dana. Zbog toga sam i ukazao. Vi i dalje odbijate da date reč gospodinu Ostojiću, a u skladu sa Poslovnikom, odnosno sa vašim viđenjem Poslovnika, mene opominjete da grubo kršim Poslovnik. Želim da vam pomognem, niko ne želi da ometa ovu raspravu. Ovde smo svi zbog istog posla. Molim vas da ne tumačite naše reči, ovo je bila replika vama, znači, pogrešno ste me shvatili.
Niste imali pravo na repliku. Reklamirali ste povredu Poslovnika, ponovo se niste pozvali ni na jednu odredbu Poslovnika; ponovo ste prekršili Poslovnik i ponovo ću vas, ali poslednji put, upozoriti i zamoliti da to više ne radite. Gospodin Ostojić ima reč jer reklamira povredu Poslovnika.
Gospodine Novakoviću, u Poslovniku je jasno definisano kada onaj koji vodi sednicu daje repliku poslaniku koji se za repliku javio. Ja sam se javio za repliku na osnovu člana 27. tačka 2. Poslovnika. Vi kažete da nemam pravo na repliku. Moje mišljenje je da imam pravo na repliku jer me gospodin Perić pomenuo i osporio nešto što sam ja rekao. Indirektno je rekao da lažem; ili da lažem ili da sam neznalica, svejedno. To je dovoljno da mi date pravo na repliku. To je suština, neću da zloupotrebljavam Poslovnik, samo kažem da ste morali da mi date repliku na izlaganje gospodina Perića.
Nisam povredio Poslovnik ako vam nisam dao pravo na repliku. Zaključio sam da, bez obzira na to da li je ime spomenuto ili nije, pogrešno zaključujete da je gospodin Perić bilo šta negativno mislio. U pitanju je bila debata između gospodina Perića i ministra. Vi ste ušli naknadno i, pravo da vam kažem, malo ste me iznenadili. Daću reč gospodinu Periću, koji ima pravo još. Izvolite. Izvinjavam se, pogrešio sam. Hoćete li biti ljubazni da se prijavite samo?
Zahvaljujem se, gospodine predsedavajući. Pretpostavljam da ste mi dali reč u skladu sa Poslovnikom, a vezano za repliku. Da li je tako? (Da.) Javljam se zbog toga što me je gospodin Ostojić pogrešno protumačio. Gospodin Ostojić je narodni poslanik koji je vredan čovek i najčešće iznosi istinite podatke. Ovaj put imam dokument iz kojeg se apsolutno i precizno vidi kolika je naknada za eksploataciju nafte i gasa u Ruskoj Federaciji. Gospodin Ostojić je izneo pogrešan podatak. Ovo je mesto na kojem mora da se govori apsolutna istina, te sam u skladu sa tim rekao koliko to iznosi, istine radi. Nisam imao uopšte nameru da ulazim u polemiku. Danas imamo na dnevnom redu veoma važan zakon, a to je zakon o izmenama i dopunama Zakona o rudarstvu. Ova zemlja ima mnogo problema o kojima danas treba da govorimo. Ne treba da pređemo preko činjenice da će uskoro Srbija da uđe u bezvizni režim, ali šta posle? Hajde da stvaramo preduslove za naše građane da iskoriste tu poziciju, a ne da ovde iznosimo neke neistine. Mislim da je gospodin Ostojić slučajno raspolagao nekim podacima koje nemaju snagu apsolutne istine. Nemam nameru da dalje polemišem sa gospodinom Ostojićem, ali želim da u ovom parlamentu uvek govorimo istinu i da radimo što više u skladu sa potrebama građana Srbije. Zahvaljujem se.
Hvala, gospodine Periću. Pravo na repliku ću dati gospodinu Ostojiću. Izvolite.
Hvala, gospodine Novakoviću. Gospodine Periću, razumem vašu želju da ne polemišete sa mnom. Slažem se sa vama da ova zemlja ima mnogo problema i kada su u pitanju zakoni na dnevnom redu, ali ova zemlja pored tih problema koje je imala i ranije ima još jedan problem, za koje ste odgovorni i vi i svi oni koji su glasali za onakav energetski sporazum sa Ruskom Federacijom. Gospodine Periću, podsećam vas da smo insistirali da se promeni Zakon o rudnoj renti pre nego što se taj posao završi, jer je 3% u Srbiji zaista malo. To je bila faktički srpska kompanija, pa je imala 3%. Kada već to odlazi u neke druge ruke, onda smo insistirali da se to upristoji na nivo kakav je u svetu. U pravu ste, 17% je u Rusiji, ali je, recimo, u Velikoj Britaniji 50%. Zbog čega sa 3%, zadržavanjem rudne rente, finansiramo jednu stranu kompaniju? Ko to plaća u uslovima monopola? Da ima konkurencije, niko ne bi kupovao gorivo kod te kompanije. Da ima konkurencije, to ne bi plaćali građani Srbije, rudnu rentu, nego ta kompanija, jer je konkurencija naterala da snižava cene, pa bi ona plaćala rudnu rentu veću od 3% svakako, bar koliko je u Rusiji. Ako je ruska kompanija, zašto ne bi plaćala 17%? To smo predlagali pre glasanja o energetskom sporazumu, ali to se nije desilo. Onda nama gospodin Škundrić kaže – pa, kroz akcize. Ali, akcize plaćaju građani, a rudnu rentu plaćaju kompanije koje eksploatišu rudno bogatstvo. Zašto bismo častili stranu firmu, bez obzira na to da li je ruska, američka ili engleska (u ovom slučaju je ruska)? To je suština, gospodine Periću. Tu razliku od 17%, koliko je u Rusiji, i 3%, koliko je u Srbiji, to plaćaju građani Srbije. To je problem. U pravu ste da ova zemlja ima mnogo problema, ali problemi u energetskom sektoru se, kao što vidite, zbog ogromne većine poslanika ovde, u koju spada i vaša poslanička grupa, umnožavaju. Mi i dalje plaćamo najskuplji benzin, i dalje imamo najlošiji kvalitet, monopoli se nastavljaju. To je ono o čemu je gospodin Maraš pričao kada je gospodin Novaković pogrešno zaključio, moje je mišljenje, da je izašao iz dnevnog reda. Hvala.
Ovaj krug replika smo završili. Mislim da su svi čvrsto ostali pri svojim stavovima. Ministar je dao objašnjenje, trenutno jedino moguće. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Radoslav Mojsilović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Milan Lapčević. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Siniša Stamenković podneo je amandman kojim je predložio da se posle člana 5. doda novi član 5a. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Siniša Stamenković.
Koristiću vreme ovlašćenog predstavnika i vreme poslaničke grupe. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, poštovana gospodo saradnici, Poslanička grupa PUPS je na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o rudarstvu na član 5. podnela amandman koji je izazvao najširu javnu i stručnu raspravu u našoj zemlji, pre svega zbog činjenice da duboko zadire u odnose između lokalnih samouprava, opština i Republike, koji se ispoljavaju kroz naplatu svih vrsta nadoknada za korišćenje mineralnih sirovina. Ovim zakonom se, na osnovu člana 97. stav 1. tačke 6), 7) i 8) Ustava Republike Srbije, uređuju svojinski i obligacioni odnosi, a i zaštita svih oblika svojine, posebno pravni položaj privrednih subjekata koji su u sistemu obavljanja pojedinih privrednih i energetskih delatnosti, u zaštiti prirodne sredine, u zaštiti na radu itd. Podsećam sve narodne poslanike, kao i građane Srbije, da svu nacionalnu imovinu i prirodna bogatstva mogu koristiti pravna i fizička lica samo pod uslovima utvrđenim zakonom. Posebno je članom 84. stav 2. Ustava zabranjeno donošenje akata kojima bi se omogućio monopolski ili nekontrolisani dominantan položaj pravnih i fizičkih lica koja po poverenom poslu raspolažu nacionalnom imovinom i prirodnim bogatstvom. Od 1990. godine pa do 26. aprila 2004. godine ovako konstituisanu obavezu izvršavale su hidroelektrane i drugi elektroenergetski objekti prema opštinama koje su pretrpele najveće štete gubitkom obradive kvalitetne zemlje, gubitkom egzistencije građana kroz gubitak privrednih delatnosti kao što su ribarstvo, brodarstvo, povrtarstvo, saobraćaj, poljoprivreda itd. Opštine koje su najviše pogođene i koje i dan-danas trpe ogromne štete zbog eksploatacije vode i mineralnih sirovina za potrebe elektroenergetskih elektrosistema jesu: Kladovo, Negotin, Majdanpek, Golubac, Veliko Gradište, Požarevac, Smederevo, Grocka, Palilula, Novi Bečej, Zrenjanin, Pećinci, Ruma, Vladimirci, Šabac itd. Naknada za korišćenje dobara od opšteg interesa u proizvodnji električne energije, nafte i gasa u periodu od 1990. do 2007. godine isplaćivala se u mesečnim iznosima od 42.658 dinara, recimo, u opštini Pirot, pa do 3.439.467 dinara u opštini Kladovo. Podsećamo narodne poslanike i građane Srbije da se navodno nalazimo u postupku decentralizacije Srbije i posebno u postupku ravnomernog razvoja, pre svega marginalnih opština. Opštine Kladovo, Majdanpek, Golubac, Veliko Gradište, kao i druge pomenute, na čijoj se teritoriji nalaze najveći privredni i posebno energetski objekti naše zemlje, veliki poreski obveznici, sada su umesto bilo kakvog stepena razvijenosti postale marginalne, siromašne i nerazvijene opštine. Navedene opštine kao granične opštine istočne Srbije usled brojnih geopolitičkih i internih razloga zaostaju u razvoju već nekoliko decenija, uz izrazite depopulacione procese koji ukazuju na ozbiljnu pretnju u budućnosti. Dosadašnji kapaciteti opština istočne Srbije, uprkos činjenici da se u njima nalaze najkrupniji energetski objekti naše zemlje, nisu bile u stanju da iskoriste potencijalne sirovine, bilo da je u pitanju voda, ugalj ili nafta, na pravi način. Umesto toga, došlo je do stvaranja velikih poreskih obveznika, koji su državna i javna preduzeća, dok je opštinama prepušteno da žive kako znaju i umeju. Zaviseći uvek od nekog centra moći, bez osnovnih poluga razvoja u svojim rukama, opštine jugoistočne Srbije doživele su tešku demografsku i, posledično tome, ekonomsku deklinaciju zbog nedostatka politike regionalnog razvoja, ogroman egzodus i starenje stanovnika opština jugoistočne Srbije, kao i njihov strmoglavi ekonomski pad. Na primer, samo opština Kladovo je sa devete pozicije pala na 127. mesto, jer je BDP sa 145,4 indeksna poena pao na 75,9 u odnosu na republički prosek. Poslanička grupa PUPS smatra da Ministarstvo i Vlada nemaju pravo da sada iz Zakona o plaćanju i usmeravanju sredstava naknade za korišćenje dobara od opšteg interesa u proizvodnji električne energije, nafte i gasa, odnosno rente, izbace konstituisanu obavezu plaćanja naknade, koja se nije isplaćivala budžetima nadležnih lokalnih samouprava, već direktno mesnim zajednicama koje su pogođene eksploatacijom. U eri navodne decentralizacije Srbije, značajnog smanjenja transfernih sredstava iz Republike prema opštinama i gradovima, u okruženju otpuštanja radnika iz administracije i javnih preduzeća, u okruženju značajnog smanjenja izvornih sredstava lokalnih samouprava kroz novi set zakona o zaštiti životne sredine i održivom razvoju, ovim zakonom se, čini se, stvara jedan težak udar na izvorna sredstva lokalnih samouprava, uz hidroelektrane, rudnike i ostale energetske objekte. Sve bi to dovelo do značajnog pogoršanja statusa jedinica lokalne samouprave i još teže platnobilansne situacije istih. Da li je potrebno reći da bi izostanak prihoda, kojima su rešavani komunalni i infrastrukturni problemi u mesnim zajednicama i lokalnim sredinama, doveo do nezadovoljstva i neartikulisane reakcije stanovništva, a uz sve to, i do daljih štetnih posledica koje bi nastale nepoštovanjem ovih odluka. Mere za zaštitu životne sredine u oblasti rudarstva su delom regulisane u zakonu iz ekologije, a ne smeta da se i ovim zakonom utvrdi kontinuirana potreba za zaštitom, pre svega za vreme korišćenja, po zatvaranju eksploatacionih polja mineralnih sirovina i prema njihovoj daljoj upotrebi. Činjenica je da do sada Republika Srbija nije uspela da iskorišćena eksploataciona polja rekultiviše i natera korisnike da ista dovedu u pređašnje stanje, iz ko zna kojih razloga. Ova obaveza ovim zakonom mora biti ne samo utvrđena, već i konačno primenjivana na sve korisnike mineralnih sirovina. Ako se ima u vidu da su mineralne sirovine potrošno bogatstvo i da nisu obnovljiva kategorija, po našem mišljenju, potrebno je da se ovim zakonom odredi pravilan i regularan pristup u otklanjanju posledica po prestanku eksploatacije određenih mineralnih sirovina. Svi amandmani, podneti od različitih političkih grupa, služili su, odnosno treba da posluže upravo tome da se nezaobilazni ljudski resursi iskoriste na pravi način. Treba imati na umu da danas Hidroelektrana „Đerdap“, na primer, proizvodi oko 7.154 gigabajt sati električne energije, što je još uvek svrstava među sto najuspešnijih privrednih objekata Evrope, kao i to da bi se po osnovu rente iz hidroelektričnih kilovat-sati svim opštinama trebalo da isplati svega oko trista miliona kilovat-časova, što je smešno malo u odnosu na ovako veliki prihod. Trideset šest opština jugoistočne Srbije, kao i opštine u drugim delovima Srbije u kojima se nalaze važni energetski objekti naše zemlje podržale su ovaj amandman, jer bitno odražava platnobilansnu poziciju tih marginalnih opština. Logično bi bilo da ovaj amandman podrži i Republika. Poštovani gospodine ministre, ukoliko vi deklarišete ovaj amandman u novi zakon o energetici, što jeste najava, i time vratite rentu najsiromašnijim, marginalnim opštinama Srbije, najsiromašnijim građanima u mesnim zajednicama, onda ste poslali lepu, jasnu i dugo očekivanu poruku – ispravlja se nepravda i vraća se renta onima koji su ostali bez zemlje, bez zanimanja i bez prihoda. Vraća im se dostojanstvo i pravo na egzistenciju dostojnu čoveka. Gospodine ministre, verujemo u vas, verujemo u vaša dela, znamo da ste vrlo odgovorni u izvršavanju planiranog i dogovorenog i u ime građana iz 36 opština iz istočne Srbije, molim vas da renta bude regulisana kako zakon promoviše. Hvala.
Hvala, gospodine Stamenkoviću. Izvinjavam se, gospodine Škundriću, pre nego što vam dam reč, samo jedno obaveštenje, da bi narodni poslanici, a i ministri mogli da planiraju vreme. Na osnovu člana 85, produžiću rad i posle 16.00 časova, do kraja rasprave o tački koja se u tom momentu bude našla na dnevnom redu. Pauzu ćemo imati nakon završetka rasprave o tački koja sledi. Očekujem da će to biti do 14.00 časova. Nećemo početi pre 16.00 časova, zbog obaveza ministara u vezi sa sednicom Vlade na kojoj se donosi budžet. Nadam se da ste me razumeli. Reč ima gospodin Škundrić.
Zaista visoko cenim predloge koje ste izneli u svoje ime i u ime opština i mesnih zajednica. Moram da kažem da pitanje naknade za korišćenje vode u hidroelektranama, kao i naknade za delatnost proizvodnje električne energije, nije predmet ovog zakona. To reguliše Zakon o vodama. Od vrednosti kilovat-časa, dva i po procenta se naplaćuje za proizvedenu energiju hidroelektranama, a 1,25% po kilovat-času za termoelektrane i oko 1,2 dinara za eksploataciju stonih voda po litru. Smatram da vaš predlog treba razmotriti u kontekstu postojećeg Zakona o vodama i u kontekstu donošenja novog zakona o energetici i naći jedno racionalno i pravedno rešenje u odnosu na region o kome ste govorili i uopšte u odnosu na eksploataciju vode i ostalih dobara u Republici Srbiji.
Hvala, gospodine ministre. Povredu Poslovnika reklamira poslanik Vjerica Radeta.
Gospodine Novakoviću, član 27. vas obavezuje da se starate o primeni Poslovnika i molila bih vas da to zaista i radite. Malopre ste govorili o članu 85. i rekli ste da na osnovu člana 85. produžavate vreme posle 16.00 časova, a potom ste rekli da ćemo popodnevni rad početi ne ranije od 16.00 časova. Član 85. kaže da radimo redovno do 18.00 časova. Može izuzetno i posle 18.00 časova, ukoliko predsednik saopšti opravdane razloge za produženje rada tog dana. Najpre, nismo čuli neke opravdane razloge. Drugo, zaista ne razumemo odakle ste izvukli vašu obavezu da nas obaveštavate da ćemo raditi posle 16.00 časova. Ovaj parlament inače redovno radi do 18.00 časova, a samo izuzetno posle 18.00 časova. Da li je povreda Poslovnika ili možda vas nisam razumela, ali sasvim izvesno ste ovo rekli. Čini mi se da nemamo isti Poslovnik. Hvala.
Hvala vama. Zato sam i pitao na kraju da li smo se razumeli, jer se i meni učinilo da sam se zapetljao kada sam objašnjavao, pa ću da probam još jedanput. Zbog značaja teme koja je sledeća tačka (naravno, kada završimo ovu objedinjenu raspravu), a to je Predlog zakona o prestanku važenja Zakona o udruživanju u Zajednicu elektroprivrede, i neophodnog prisustva da bi se prešlo na sledeću tačku, prisustva potpredsednika Vlade i ministra unutrašnjih poslova, ministra policije, gospodina Dačića, popodnevni rad ćemo početi posle 16.00 časova. Rad sam produžio posle 18.00 časova, raspravom o tački koja u tom momentu bude na dnevnom redu. Pretpostavljam da je to izmena i dopuna Zakona o važenju putnih isprava. Izvinjavam se. Da li ste zadovoljni ovim objašnjenjem, ako smo se sada razumeli? Reč ima gospođa Radeta.
Zadovoljna sam, zato što ste sami priznali da niste govorili u skladu sa Poslovnikom, da ste se zapetljali itd. S obzirom na to da sam ja i da smo mi srpski radikali zaista legalisti, samo sam želela zbog javnosti, da građani ne steknu utisak da radimo samo do 16.00 časova. Hvala lepo.
U to nisam nikad ni sumnjao, da je to legalizam. Gospođica Jovanović reklamira takođe povredu Poslovnika. Izvolite.
Na osnovu člana 31. kao jedan potpredsednika koji treba da vam pomaže u radu. Evo, sad sam se konsultovala i sa koleginicom Popović, ali i bez toga, član 85. stav 6. Gospodine Novakoviću, ovde je uvedena jedna neverovatna praksa, koju niste vi uveli, nego, čini mi se, Gordana Čomić. Dakle, nikada ovaj član 85. u prethodnim poslovnicima, evo, od 2001. godine, to je bio možda neki drugi član, ne mogu da se setim, ali istovetno je prepisan, nikada se nije desilo... Ranije je bilo radno vreme od 10 do 17 časova, pa je produženo 2001. na 18.00. Znači, u poslednjih mesec dana ili dva meseca dešava se, gospodine Novakoviću, da vi futuristički, da se tako izrazim, nastupate; odnosno, i vi, i Gordana Čomić i predsednik Slavica Đukić-Dejanović kažete, obično u ovo vreme – produžićemo po onoj koja bude na dnevnom redu. Nije to bio smisao Poslovnika i člana 85. stava 6, nego situacija ako mi, recimo, imamo izmenu i dopunu Zakona o putnim ispravama, to je tačka koja treba da bude kada dolazi ministar Dačić, onda u trenutku kada otpočnemo tu raspravu, pa je sada 15.55 ili 15.30 i vi na osnovu onoga što se dešava vidite da to nije dovoljno vremena da se završi do 18 časova, vi možete u trenutku kad otpočnete raspravu po toj tački dnevnog reda da kažete. Ne možete vi unapred sada da govorite šta će da se desi i da li će. Na kraju krajeva, to je i nemoguće po ovom članu Poslovnika. Prema tome, insistiram da se u okviru predsedništva Narodne skupštine... Mada uopšte ni koleginicu Juditu, ni mene, ni kolegu Obradovića ništa i ne pitate, jer ste vi podeljeni i imate taj svoj lobi. Zaista je ovo neprihvatljivo. Ne može uopšte ovo da se radi. Sada bi me Gordana Čomić uputila na generalnog sekretara Narodne skupštine, koji ne postoji, nego postoji sekretar, a to je gospodin Odalović. Dajte mi, molim vas, objašnjenje, kako je moguće da vi…
Zahvaljujem. Ja sam samo ispunio svoju dužnost. Član 85. stav 6, na koji ste se pozvali, jasno kaže da je predsedavajući dužan da obavesti Skupštinu, ako će biti... U ovom momentu je zbog nastavka rada. Ja sam predočio da će pauza biti do 16 sati. Upravo, kada bismo se našli ovde u 16 sati, rad ne bi mogao biti produžen, i to je taj opravdani razlog. Gospođice Jovanović, ako niste zadovoljni, vrlo rado će se Skupština u danu za glasanje izjasniti o ovoj povredi. Izvolite.
Ne samo da se izjasni Skupština, nego ja zahtevam da dobijemo autentično tumačenje ovog člana. Molim da se taj pametni Konstantinović oglasi, kao predsednik Administrativnog odbora, pošto on ne dozvoljava poslanicima da podnesu ostavke, jer ja vam kažem da je ovo prvi put u ovom sazivu Skupštine, verujte mi, da neko to radi unapred, za neku tačku koja će da bude. Nikada se to nije desilo nijednom predsedavajućem Skupštine, od Unkovića do današnjeg dana, dok vi niste seli, vi, Slavica i Gordana Čomić, da tako tumačite Poslovnik.
Hvala. Skupština će se u danu za glasanje izjasniti, a vaše pitanje ćemo, sa stenogramom, uputiti Administrativnom odboru, ne generalnom sekretaru. Hvala lepo. Na član 8... Vraćamo se dnevnom redu. Hvala na pomoći, jer smo raščistili ovo. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević, koji ima reč. Izvolite, gospodine Plužareviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneli smo amandman na član 8. stav 3. da se tačka 6) menja i glasi: „akt ministarstva nadležnog za poslove poljoprivrede i šumarstva kada se planira eksploatacija na poljoprivrednom i šumskom zemljištu“. Amandmanom se pored poljoprivrednog obuhvata i šumsko zemljište. Smatramo da naš amandman ima smisla, jer se rudna bogatstva nalaze na poljoprivrednom zemljištu, a i na šumskom zemljištu; moguće su i naslage ispod, da ne nabrajam, vodenih i ledenih površina. Zato mi ovim našim amandmanom dajemo predlog da se to ugradi u zakon, vezano i za šumsko zemljište. Što se tiče rudnih naslaga, njih u Srbiji ima pod šumskim zemljištem, i to uglavnom vi znate. Znam da se sva rudna bogatstva na Fruškoj gori, Avali, Kopaoniku i Rudniku nalaze pod šumskim zemljištem, te zbog tih navoda smatramo da naš amandman treba da se prihvati. Svi šumski masivi su bogati rudnim bogatstvima. Vi ste u obrazloženju Vlade rekli da se briše obaveza da preduzeće u postupku pribavljanja odobrenja za eksploataciju dostavi i saglasnost nadležnog ministarstva, kada se radi o šumskom zemljištu. Ovaj komentar nije u praksi zaživeo. Na primer, viši interes, rudnik kamena se širi i kao takav mora da dobije saglasnost, a nalazi se ispod šumskog zemljišta. Kako to mislite da rešite? Koje će ministarstvo to odobriti? Naravno, ministarstvo koje je zaduženo za šumarstvo. Vi ste uglavnom do sada mapirali sva rudna bogatstva u Srbiji. Taj podatak zna samo mali broj ljudi, koji će u nekom budućem vremenu sebi obezbediti lagodan život na račun ovih informacija. Danas više nema tajni za nauku gde se šta nalazi. Ipak, obični ljudi koji su vlasnici tih šumskih površina, gde su devastirane i degradirane šume, to ne znaju. Znamo da je danas u Srbiji u Ministarstvu rudarstva i energetike i na drugim ključnim mestima veliki broj raznoraznih belosvetskih geologa, koji švrljaju po srbijanskim planinama i kartiraju, putem dži-pi-es sistema, na licu mesta kartiraju detalje. Šta vi kao ministarstvo činite sa tim ljudima? Koliko ja znam, ništa. Zahvaljujem se.
Hvala, gospodine Plužareviću. Četrdeset je sekundi od vremena poslaničke grupe. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Milan Lapčević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Vlada i Odbor za industriju prihvatili su amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Stefan Zankov, Zoran Antić i Dragan Čolić. Reč ima gospodin Dragan Čolić.
Dame i gospodo, gospodine ministre, u ime poslaničke grupe Napred Srbijo – SNS, uvaženi poslanici, gospodin Stefan Zankov, Zoran Antić i ja podneli smo amandman na čl. 14. Osnovna motivacija za podnošenje našeg amandmana jeste brisanje čl. 14. Nemam iluziju, kao poslanik SNS, da je ovaj predlog zakona pogodio svoj cilj, svoju svrhu i da može u ovoj sferi, sferi energetike, da napravi neki boljitak za mnoge ljude koji su zainteresovani, najviše rudare i članove njihovih porodica. Jer, koga bi sada u zemlji Srbiji zanimalo stanje u sferi energetike i da sluša priču o rudnicima i problemima rudnika, o odnosu Vlade, odnosno poslanika Narodne skupštine prema njima? Znate koga može da zanima – ljude koji su genetski vezani, kojima su deda, pradeda, otac radili u rudniku i u čijim krajevima nema drugih mogućnosti, nego, eto, ta srpska sirotinja i svi ljudi koji tamo žive nemaju druge mogućnosti za egzistenciju, nego da rade u rudniku. Zbog toga je ovo pitanje od izuzetnog značaja za njih. U članu 33. posle stava 1. dodaje se stav 2. koji glasi: „Izuzetno od stava 1. ovog člana, tehničku kontrolu rudarskog projekta koji je izradio organizacioni deo javnog preduzeća može vršiti drugi organizacioni deo tog javnog preduzeća“. Smatram, a i moje kolege, da je iluzorno da tehničku kontrolu projekta vrši isto pravno lice koje ga je izradilo, jer se time obesmišljava tehnička kontrola. Ukoliko se za bilo koji nivo projektovanja, u bilo kojoj branši i bilo kojoj državi, predviđa tehnička kontrola projekta, nikada to ne radi pravno lice koje je izradilo projekat. Moguće su razne malverzacije i jedna nepravilnost može da prouzrokuje drugu. Znam da postoji objašnjenje i znam da gospodin ministar ima savetnika koji će u svakoj situaciji da pruži određenu informaciju; vi ćete, gospodine ministre, meni, odnosno javnosti i građanima Srbije da pružite tu informaciju, ali to je jedan tren, a primena zakona u praksi može da dovede do nesagledivih posledica, pa bih rado izgovorio jednu misao Duška Radovića: „Koliko me ražalosti poskupljenje, toliko me nasmeje objašnjenje“. Osnovano sumnjam u to da ovaj predlog zakona ima neku viziju budućnosti, da je onaj ko ga je pisao gledao unapred. Mislim da preti, što ste vi, gospodine ministre, demantovali (bio bih izuzetno srećan, kao i cela moja Srpska napredna stranka, da tako bude), zatvaranje rudnika sa podzemnom eksploatacijom. Mislim da nema plemenitijeg zanimanja nego što je posao rudara. Ima mnogo zanimanja koja su skopčana sa pretnjom po život onih koji taj posao rade, ali, zaista, posao rudara i sići nekoliko stotina metara u radnik iziskuje i hrabrost i još nešto drugo. Šta bih ja tražio od Vlade Republike Srbije kao narodni poslanik? Da Vlada pomogne, da Vlada sagleda situaciju.Smatram da ste vi, gospodine ministre, ozbiljan čovek, sa velikim iskustvom i u životu i u politici i da Vlada može mnogo, mnogo ozbiljnije, zajedno sa vama, da prione na posao, da razgovara sa tim ljudima, da ih čuje. Mislim da se život rudara i život u rudniku ne može sagledati samo ovako teoretski u nekom od ministarskih kabineta, nego treba sići tamo, upoznati uslove, upoznati ljude i čuti one garavih lica, garavih ruku, koji su sa onim što čine za Srbiju, za građane Srbije i za svoje kolege zaista u jednom velikom egzistencijalnom riziku. Da li je to interes Vlade Republike Srbije ili je to monopol na ovu veoma važnu sferu društva, pokazaće vreme, ali želeo bih, i kao čovek i kao nosilac ove odgovorne narodne funkcije, da vi budete u pravu u tome što ste rekli da Vlada ne želi i da nema intenciju da zatvara rudnike, pogotovo rudnike sa podzemnom eksploatacijom.
Zahvaljujem. Šest minuta. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za industriju je podneo amandman na član 15. Vlada je prihvatila amandman. Za reč se ne javlja niko. Na član 16. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jelena Budimirov, Ljiljana Miladinović, Dragan Čolić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Zoran Antić i Zoran Babić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Zoran Babić.
Dame i gospodo narodni poslanici, sa kolegama iz Poslaničke grupe Napred Srbijo - SNS podneo sam amandman kojim se predviđa brisanje člana 16. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o rudarstvu. Član 16. je, po mom mišljenju, ključni član ovog predloga zakona, kojim vi umnogome smanjujete dužinu trajanja i uprošćavate proceduru za otvaranje rudnika. Što je najgore, izbacili ste mogućnost kasnijeg ponovnog otvaranja rudnika. Kome to odgovara, gospodine ministre? Vi, s jedne strane, zahtevate da građani Srbije urade projekat za najmanju sitnicu, ako naprave ostavu za drva ili montažnu garažu za automobil, za sve predviđate obavezu izrade projekata, a samim tim i dodatno opterećujete građane Srbije, dok, s druge strane, članom 16. ukidate obavezu preduzeća nosioca eksploatacionih prava da uradi glavni projekat o zatvaranju rudnika, u kome će se tačno definisati svi potrebni parametri za eventualno kasnije ponovno otvaranje rudnika. Rudnici se mogu u datom trenutku nepovoljnom za eksploataciju konzervirati, sve do stvaranja pogodnih uslova da se ponovno otvore, i tu nema ničega spornog. Međutim, Vlada Republike Srbije ovakvim predlogom zakona, a naročito članom 16, to nije predvidela ni kao mogućnost. To znači, kada se rudnik jednom zatvori, on je zatvoren za eksploataciju za sva vremena. Sama vaša želja da se ne definišu parametri za eventualno kasnije ponovno otvaranje rudnika kod mene, ali i kod ostalih građana Republike Srbije budi sumnju da ćete vi ovakvim predlogom zakona neka napuštena rudarska okna možda ustupiti za deponovanje radioaktivnog otpada. Kako već zakonom niste predvideli da se konzervirani rudnici eventualno ponovo koriste, samim tim ste ostavili mogućnost da ti rudnici postanu deponija Evrope, čime bi se dodatno ugrozilo zdravlje ljudi i kvalitet životne sredine. Mislim da smo kao država i kao narod 1999. godine bili zasuti raznim radioaktivnim bombama da bismo sada morali da ustupamo i naše rudnike da postanu deponija raznog radioaktivnog otpada. Odredbe Zakona o rudarstvu kojima su propisane mere zaštite i sanacije životne sredine radi obezbeđenja života i zdravlja ljudi i imovine ovde su, sumnjam, predviđene samo pro forme, jer sve dok nema zakonske mogućnosti da se zatvoreni i konzervirani rudnici ponovo otvore vi otvarate mogućnost da se ta rudarska okna naknadno zloupotrebljavaju. Hvala vam.
Hvala, gospodine Babiću. Jedan minut od poslaničke grupe. Na član 17. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jelena Budimirov, Ljiljana Miladinović, Dragan Čolić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Zoran Antić i Zoran Babić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Stefan Zankov, Zoran Antić i Dragan Čolić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Čolić.
Dame i gospodo, gospodine ministre, u ime Poslaničke grupe Napred Srbijo - SNS podneli smo amandman na član 22. i tražimo da se on briše zato što se ovim predlogom zakona preduzetnik stavlja u povlašćen položaj u odnosu na ostale privredne subjekte, jer su članom 22. predviđene višestruko manje kazne za preduzetnike za iste prekršaje u odnosu na kazne predviđene za preduzeća. Za iste prekršaje preduzeće se kažnjava kaznom u rasponu od 300.000 do 3.000.000 dinara, a preduzetnik od 50.000 do 500.000 dinara. U drugom slučaju, preduzeće se kažnjava kaznom u rasponu od 100.000 do 2.000.000 dinara, a preduzetnik od 5.000 do 200.000 dinara. Jasno je da je nedopustivo ovoliko favorizovanje jedne vrste privrednih subjekata u odnosu na druge. Zašto se uopšte neko favorizuje? Zašto tu nema nekog manjeg raspona? Odakle ovoliki raspon u tim kaznama, jednog drastično pogađa, a drugi to i da ne primeti? Kao i kolege poslanici koji su učestvovali u podnošenju ovog amandmana nemam iluziju da će on biti prihvaćen, ali još jednom koristim priliku da ovim putem izrazim opravdanu zabrinutost zastanje u sferi energetike, posebno tamo gde je eksploatacija u podzemnom kopu, kako se kaže. Zabrinut sam za sudbine 4.000 rudara; ako svaka rudarska porodica ima po četiri člana, to je oko 16.000 građana Srbije koji su zabrinuti za svoju egzistenciju. Vaša izjava danas u ovoj raspravi, da nemate tu nameru o kojoj pričam, može da ohrabruje i nadamo se da će tako u praksi i biti. Skoro sam gledao na televiziji jednu emisiju gde je prikazivan baš rudnik u Aleksincu. Svi znamo da se tamo dogodila strahovita tragedija, da je preko stotinu rudara izgubilo živote i da taj rudnik godinama ne radi. Ali, taj rudnik ima čuvara. Prikazali su jednog čoveka koji tamo čuva. Kada su ga pitali šta radi, kaže – brinem nad tim, ima tu šta da se ukrade, ima još tu opreme, pa moram to da čuvam. I pored te strahovite tragedije, u očima tih ljudi vidi se da bi oni i te kako želeli da taj rudnik proradi, ako je ikako moguće, jer u tom kraju Srbije gotovo ništa drugo ne uspeva. Oni su skoro genetski vezani za rad, za život tih rudnika jer drugih prihoda nemaju. Velika je njihova hrabrost i ponos da nastave da rade i da se bore onako kako su se borili njihovi očevi, dedovi, pradedovi. Nadam se da za mnoge stvari nisam u pravu, jer imam želju, nadam se isto kao i vi, da se u ovoj sferi stvori sigurnost i nada u bolje sutra za oko 16.000 građana Srbije koji su striktno vezani za ovo i čija egzistencija zavisi od ozbiljnosti pristupa Vlade Republike Srbije u ovoj sferi. Hvala.
Hvala, gospodine Čoliću. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi da da završnu reč? (Da.) Gospodin Škundrić, ministar.
Kratko ću samo da kažem da je opravdano da narodni poslanici vode računa o sektoru energetike, kao o žili kucavici srpske industrije i srpske ekonomije, ali takođe moram da vas podsetim da je u poslednjih godinu i po dana pokrenuto više projekata u oblasti energetike nego u poslednjih petnaest godina i da srpska energetika ulazi ovog trenutka u svoj najkreativniji period u poslednjih dvadeset ili trideset godina. Ako krenemo od revitalizacije hidroenergetskih objekata, do podizanja novih kapaciteta na bazi lignita, ako krenemo od revitalizacije Bora, na čemu se ozbiljno radi, do otvaranja novih kopova lignita itd., onda ćemo videti da zaista ova vlada i ovo ministarstvo u poslednjih godinu i po dana punu pažnju posvećuju sektoru energetike i sa velikom odgovornošću se odnose prema zadacima koji stoje pred tim sektorom i prema potrebama ovog društva kada je u pitanju energetika. Zaista imamo šansu da u narednih pet ili sedam godina postanemo vodeći u proizvodnji energije i energenata u regionu, u to duboko verujem, zaista. Zato vas pozivam da date glas za izmene i dopune Zakona o rudarstvu, jer će se izglasavanjem ovih izmena i dopuna Zakona o rudarstvu stvoriti uslovi za racionalnije i efikasnije poslovanje u sektoru rudarstva. Hvala.
Hvala, gospodine Škundriću. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 20. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O PRESTANKU VAŽENjA ZAKONA O UDRUŽIVANjU U ZAJEDNICU JUGOSLOVENSKE ELEKTROPRIVREDE (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Dušan Marić i Vjerica Radeta. Primili ste izveštaj Odbora za industriju i mišljenje Vlade o amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman sa ispravkom podneo je Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da.) Bilo bi bolje sa karticom, jer ćemo vas slabije čuti. Samo se prijavite. Reč ima narodni poslanik Dušan Marić.
Hvala. Ovo je potvrda da se poslanici SRS odgovorno odnose prema svojim poslaničkim obavezama i da strogo poštuju Poslovnik. Za razliku od nekih poslanika vladajućih stranaka koji su imali praksu da poslaničke kartice ostavljaju u svojim jedinicama, poslanici SRS svoje kartice izvade, pa se ponekad dogodi ovo što se meni sada dogodilo. Podneo sam amandman na član koji glasi: „Danom stupanja na snagu ovog zakona prava, obaveze, sredstva, dokumentaciju, predmete i zaposlene u Zajednici jugoslovenske elektroprivrede preuzimaju Javno preduzeće 'Elektroprivreda Srbije', Beograd i Javno preduzeće 'Elektromreža Srbije', Beograd...“. Pažljivo sam iščitavao ovaj tekst i smatram da ovde nedostaje jedan pojam, a to je – nepokretna imovina. Svojim amandmanom sam predložio da se ubaci ovaj pojam – nepokretna imovina. Vlada je odbila ovaj amandman, uz obrazloženje – amandman se ne prihvata iz razloga što su pojmom „sredstva“ obuhvaćene nepokretnosti i pokretne stvari. Vlada je delimično u pravu, međutim, razgovarao sam i sa pojedinim jezičkim stručnjacima, sa pravnicima, oni se ipak slažu da je SRS u pravu i da bi ovaj član zakona bio jasniji ukoliko bi amandman bio prihvaćen. Recimo, teoretski i hipotetički, Zajednica jugoslovenske elektroprivrede sticajem okolnosti mogla je da dođe do određene imovine, do zemljišta, njiva, pašnjaka ili bilo čega što se zaista teško može podvesti pod sredstva elektroprivrede. Ne postoji apsolutno nijedan razlog da se ovaj amandman ne prihvati. Gospodine ministre, ne zato što je u pitanju moj amandman, ali ako ne prihvatite ovaj amandman vi ste dali za pravo onima koji tvrde da u ovoj skupštini mnogi korisni, dobri i logični amandmani opozicije, Srpske radikalne stranke nisu prihvaćeni, iako bi poboljšali zakon, samo zato što dolaze od poslanika SRS. Zaista ne vidim nijedno logično objašnjenje zašto ovaj amandman, koji bi dao određeni kvalitet i pojasnio ovaj član zakona, ne bi bio prihvaćen. Hvala vam.
Hvala, gospodine Mariću. Na član 3. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik gospođa Radeta.
Hvala. Govorimo o Predlogu zakona o prestanku važenja Zakona o udruživanju u Zajednicu jugoslovenske elektroprivrede, čitam deo obrazloženja Predloga ovog zakona koji se odnosi na član 2. Obrazloženje koje je dala Vlada, kaže se: „Članom 2. Predloga zakona utvrđeno je pravno sledbeništvo Zajednice jugoslovenske elektroprivrede, tako da prava, obaveze, sredstva i drugu imovinu, zaposlene i dokumentaciju preuzimaju Javno preduzeće 'Elektroprivreda Srbije', Beograd i Javno preduzeće 'Elektromreža Srbije', Beograd, u skladu sa sporazumom o načinu preuzimanja prava, obaveza i sredstava, dokumentacije i zaposlenih Zajednice jugoslovenske elektroprivrede, koji su zaključili Javno preduzeće 'Elektroprivreda Srbije', Beograd, dana 20. februara i Javno preduzeće 'Elektromreža Srbije', Beograd, dana 14. februara 2007. godine.“ Šta ovo znači? Ovo znači da je Predlog ovog zakona samo formalno pred parlamentom, da je potrebno samo da se izglasa, maltene i bez rasprave, prestanak važenja Zakona o udruživanju u Zajednicu jugoslovenske elektroprivrede, zato što faktički ova zajednica ne postoji. Ne samo formalno, zato što više ne postoji jugoslovenska država, nažalost, nego i zbog toga što po ovom sporazumu iz 2007. godine ne postoji ni imovina, ne postoje ni sredstva, ne postoji ništa što je vezano za Zajednicu jugoslovenske elektroprivrede. Mi bismo mogli da pitamo Vladu zašto je od 2007. godine (ovo nije na vašu adresu, gospodine Škundriću) ovo bilo zatureno negde u fioci i zašto ova formalnost nije završena ranije? To zaista jeste pitanje. Onda mi to dobijemo kao predlog zakona i onda će i ovo da uđe u onu grupu zakona, kada se budete hvalili koliko je zakona ovaj parlament doneo, pa ćete da kažete – i ovaj zakon o prestanku važenja Zakona o udruživanju u Zajednicu jugoslovenske elektroprivrede. Naravno, najpre ste uništili Jugoslaviju, pa Srbiju i Crnu Goru, pa elektroprivredu, pa onda to treba i ovde zakonom da se reguliše. Zašto smo mi intervenisali amandmanom? Ovde je predloženo da ovaj zakon stupi na snagu osmog dana od dana objavljivanja u „Službenom glasniku“. To jeste formulacija iz Ustava Republike Srbije, iz člana 196. stav 3, ali Ustav predviđa i određene izuzetke, kada postoje opravdani razlozi da neki zakon stupi na snagu i pre roka utvrđenog članom 196. Ustava Republike Srbije. Ova vlada se veoma često poigrava Ustavom i svaki put kada je Vlada u cajtnotu, kada parlamentu dostavlja predlog nekog zakona zato što je to poslednji dan, kao što smo sinoć glasali tri sata pre nego što bi nastao haos u pravosuđu, često se dešava (danas ćemo imati zakon o putnim ispravama itd.) da nam predstavnici Vlade nude navrat-nanos neke zakone i onda potpuno neopravdano zloupotrebljavaju član 196. Ustava Republike Srbije. Upravo da bismo skrenuli pažnju javnosti i Vladi Republike Srbije da ovaj član Ustava, sa ovim izuzetkom, postoji upravo da bi regulisao neke stvari koje predstavljaju izuzetak... Nismo se nadali da ćete usvojiti ovaj amandman, ali i dalje ne vidimo zašto niste. Zašto je problem da se ovo u „Službenom glasniku“ odštampa i da skinemo jedan balast? Kakva Zajednica jugoslovenske elektroprivrede? Gde to ima? Nema ga. Zašto onda što pre to ne skinete sa dnevnog reda tako što ćete prihvatiti amandman i reći da su ispunjeni uslovi iz člana 196. stav 3. Ustava Republike Srbije? Tačno je, ovo treba što pre da stupi snagu, da se ne zavaravamo da imamo Zajednicu jugoslovenske elektroprivrede, kada je nemamo. Vi to niste prihvatili i rekli ste da se amandman ne prihvata iz razloga što ne postoje naročito opravdani razlozi za ranije stupanje na snagu, u skladu sa članom 196. stav 4. Ustava Republike Srbije. Ako ovo nije posebno opravdan razlog, onda zaista ne znam šta jeste. Posebno opravdan razlog za vas je, recimo, bilo to sinoć, kada ste navrat-nanos i u pokušaju da se uopšte ne raspravlja o predlozima za predsednika Vrhovnog kasacionog suda, za državnog tužioca, za tužioce u osnovnim i višim tužilaštvima u Srbiji, po novoj mreži sudova i tužilaštava... Bilo je takvih ideja iz vladajuće većine da uopšte ne raspravljamo o tome, nego samo da se glasa, da imamo poverenja u Boška Ristića, Snežanu Malović i ostale članove Visokog saveta sudstva ili Državnog veća tužilaca. Već je čekao spreman „Službeni glasnik“, samo se čekalo da se ovde pritisnu dugmići, da se izglasaju predlozi Vlade, odnosno Državnog veća tužilaca i Visokog saveta sudstva. Već je čekao spreman „Službeni glasnik“, pa ste mogli tada i ovo da pripremite, odnosno da date da i to bude objavljeno i da skinemo ovaj balast. Dakle, ovaj amandman jeste, gospodine Škundriću, samo zato da bismo vama iz Vlade skrenuli pažnju da Ustav postoji zato da se primenjuje i da sve norme postoje da se upotrebljavaju, a ne da se zloupotrebljavaju, u zavisnosti od toga kada je to interes Vlade Republike Srbije da sakrije neki svoj propušten rok, svoj nerad, svoju neažurnost, tako što će zloupotrebiti ovaj član Ustava Republike Srbije. Hvala.
Sedam minuta i dvadeset sekundi ukupno, a pet minuta od vremena... Rečima potpredsednica Skupštine Nataša Jovanović.
Hvala, gospodine Novakoviću. Iskoristiću ovaj amandman gospođe Radete, koja je dala argumentaciju zašto odmah ne pristupite članu Ustava i prestanku važenja ovog zakona, koji stvarno postoji pro forme, ali ću ostaviti vreme i da završi gospodin Sreto Perić, koji je naš ovlašćeni predstavnik. Naime, gospodine Škundriću, pošto govorimo o ovom zakonu i činjenici da ne postoji više ni državna zajednica, ni SRJ, ovaj zakon je još iz ranijeg vremena, onda je ovo dobra prilika da mi narodni poslanici pitamo vas, s obzirom na to da ste vi ovaj resor preuzeli pre godinu i nešto dana, a da je u Elektroprivredi Srbije mnogo problema bilo od 2000. godine, naročito u vreme one velike afere pljačkanja Elektroprivrede od strane tog mafijaško-tajkunskog klana Hamović - Lazarević, da još uvek epilog te pljačke, u iznosu od 400 do 600 miliona evra, kako je trebalo i Skupština da potvrdi na osnovu izveštaja Anketnog odbora, kojem je predsedavao Aleksandar Vučić, koji je kasnije izdao SRS upravo zato što se direktno i povezivao sa tajkunima poput Hamovića i Lazarevića... Mi narodni poslanici nismo imali taj izveštaj na glasanju, a u međuvremenu, to sam rekla kada je bila rasprava u načelu, inspektori koji su podneli krivične prijave protiv odgovornih u EPS-u su brzopotezno premešteni na druga radna mesta, mislim da je jedan gospodin penzionisan. Ovo su vrlo ozbiljna pitanja, koja muče ne samo zaposlene u Elektroprivredi Srbije, nego sve građane Srbije. Kuda ide EPS? Da li Vlada Srbije i vi kao ministar kome je sada poveren taj resor imate neku strategiju? Najpre, da li će EPS i dalje da drži ovaj monopolistički položaj? Mi srpski radikali smo od kada postojimo programski opredeljeni, i tako već 20 godina, i ne želimo, poput mnogih drugih zemalja, zemalja EU, poput Francuske ili Češke, da se izvrši privatizacija Elektroprivrede. Mi smo izričito opredeljeni za to da imamo strateško partnerstvo sa prijateljskim zemljama koje ovde hoće da unesu svoj kapital za izgradnju novih termo i hidroelektrana, kao što je slučaj sa izjavom gospodina Konuzina, o čemu smo jutros govorili, da bismo došli upravo u tu poziciju da iskoristimo naše kapacitete i resurse, pre svega ljude koji rade u EPS-u, da Srbija u budućnosti bude u ovom regionu jedan od izvoznika električne energije, a ne da dođemo u situaciju da nas ponovo neki Hamovići i Lazarevići pljačkaju, kao što je to bio slučaj pre četiri godine. Zaposleni u Elektroprivredi, koji su me zamolili da vam se obratim, kao i onda kada je bila rasprava u načelu, veoma su zabrinuti zbog toga što se ništa u tom smislu ne radi. Ova izjava gospodina Konuzina o dobroj nameri je samo osnov, ali država mora da pokaže više volje, pre svega da stvorimo normalne tržišne uslove za to i da im omogućimo da se pojave na našem tržištu kao ulagači. Da sada ne ponavljam opet o remontu „Đerdapa I“ i o činjenici da će biti uloženo, imam tačnu cifru, 105.511.390 dolara, tako su stručnjaci izračunali. Možda je cifra veća ili manja, svejedno, ali, kako god, bitna je namera naših potencijalnih ruskih partnera. Završiću ovo pitanjem o memorandumu koji je potpisao Boris Tadić, opet u svrhe kampanje ili svog promoterstva, tada je čak i ministar bio iz DSS-a; to je memorandum sa nemačkim RWE, mislim da je to bilo pre više od tri godine. Kakav je epilog toga, s obzirom na to da je to tada predstavljeno građanima Srbije, dok mi nismo sa Rusima potpisali gasni aranžman, kao pandan onome što ćemo mi u gasnoj sferi da uradimo sa našim ruskim partnerima, na dobrobit države i naroda? Hvala bogu da smo to i uradili. Ali, to je samo bilo pismo o namerama i sve drugo što je predviđeno u tom memorandumu je, kao i u onom vezanom za „Fijat“, na dugom štapu. Zanima me zbog čega je u tom trenutku to bilo potrebno? Da li Vlada Republike Srbije i dalje želi tendenciozno da se opredeljuje za nekog od partnera, recimo za Nemce, a ne za Ruse? Kakav je vaš stav po tom pitanju? Da li imate konsenzus u okviru Vlade Srbije? Šta će dalje da se dešava u procesu restruktuiranja Elektroprivrede kako bi se smanjili gubici, koji su najčešći i najveći u prenosu iz visokonaponske na niskonaponsku mrežu, i povodom ostalih problema koje EPS ima? Da vas podsetim i na to – vi tada niste bili ministar, i u to vreme funkcioner SPS-a, mogli ste to da pratite, iako ste se jedno vreme povukli iz aktivnog bavljenja politikom – da je upravo taj aranžman sa Nemcima (kasnije je usledio taj Tadićev memorandum sa njima) počeo onog trenutka kada nas je Božidar Đelić, zbog kredita koje je sa njima napravio, sa nepovoljnom kamatom od 20% za kupovinu robe od RWE, zadužio za trideset miliona evra. To je bio prvi kredit, a kasnije je za remont Elektroprivrede Vlada Srbije dala garancije čak i za mnogo veće iznose. Treba da kažemo građanima Srbije da oni taj remont plaćaju sa onim iznosom od 186 dinara u računu koji dobijaju svakog meseca. Hvala vam. Zamolila bih vas, ako možete, da date odgovore na neko od ovih pitanja.
Hvala. Reč ima ministar, gospodin Škundrić.
Prvo želim da vas pozovem da izglasamo ovaj zakon o prestanku važenja Zakona o udruživanju u Zajednicu jugoslovenske elektroprivrede, jer ona zaista više ne postoji. Zašto nije pre nekoliko godina to urađeno, ostavljam da neko drugi zaključuje. U vezi sa postavljenim pitanjima, mislim da je celoj srpskoj javnosti poznat moj stav u vezi sa privatizacijom EPS-a. Mislim da je to najveće nacionalno blago kojim država raspolaže i da država ne sme da dozvoli nijednog trenutka da u strukturi kapitala bude ispod 51%. Mislim da je to opšti stav koji je postignut i na nivou Vlade i na nivou vrha Republike Srbije i da tu nema dilema. U vezi sa proizvodnjom električne energije, moram da vas obradujem, ako želite to da prihvatite kao činjenicu, da otkad sam ja došao na čelo Ministarstva rudarstva i energetike nismo uvozili električnu energiju i da smo u ovoj godini bili neto izvoznici električne energije. To su činjenice, bez obzira na uslove u kojima posluje elektroenergetski sektor. U vezi sa memorandumom koji pominjete, meni nije poznato da je predsednik Tadić potpisivao bilo kakav memorandum, jer mislim da to nije ni moguće. Ono što je meni poznato, a dešava se u vreme kada sam ja ministar i u koordinaciji sa svima nama u Vladi Republike Srbije, pa i sa Ministarstvom rudarstva i energetike, jeste činjenica da je EPS potpisao memorandum o razumevanju sa RWE, koji nema snagu zakonske obaveze, nego je protokol između dveju kompanija koje će na bazi studijskih analiza utvrditi da li postoji zajednički interes za strateško partnerstvo u eksploataciji hidropotencijala, vezano za „Đerdap III“, reverzibilnu hidrocentralu i za hidropotencijal Velike Morave; takođe, vezano i za gornju Drinu, hidropotencijal gornje Drine. Prema tome, nije reč o sporazumu između dveju država, reč je o memorandumu, o pismu o namerama ili protokolu između dveju kompanija. Mislim da se Srbija jasno opredelila da ima strateška partnerstva u oblasti energetike. Jedno od takvih je sa Ruskom Federacijom u gasno-naftnom aranžmanu. Drugo je sa Republikom Italijom, u vezi sa korišćenjem obnovljivih izvora energije u instalisanim kapacitetima oko 1.000 megavata, što je potpisano pre 10-15 dana na zasedanju predstavnika dveju vlada, Republike Italije i Srbije, u Rimu. Treće, moguća su strateška partnerstva kroz realizaciju tenderskih procedura, vezano za izgradnju TA „Nikola Tesla“ i „Kolubare B“, gde imamo partnere, kompanije koje su spremne, ukoliko se tenderska procedura završi na pozitivan način, a verujem da hoće, da uđu u strateško partnerstvo sa Elektroprivredom Srbije. To neće ugroziti većinsko vlasništvo Republike Srbije u EPS-u. Ukoliko bi se realizovao deo memoranduma sa RWE, stvorili bi se uslovi i za potencijalno strateško partnerstvo sa nemačkom elektroprivredom, odnosno sa nemačkom državom. Ovoga trenutka, ono još ne stoji. Prema tome, mi smo ozbiljno opredeljeni da sačuvamo većinsko vlasništvo u Elektroprivredi Srbije, s jedne strane, i da gradimo strateška partnerstva sa relevantnim kompanijama i državama za koje Srbija i energetika Srbije ima interes. Mislim da sam bio veoma jasan u odgovoru na pitanja koja ste postavili. Hvala.
Hvala, ministre. Izvolite, gospođica Jovanović smatra da se niste razumeli.
U prvom delu, gospodine ministre, ja sam upravo potvrdila to što ste i vi rekli. Vi ne treba da snosite odgovornost za ono što je radio Boris Tadić u svrhu svoje kampanje. Da, možda sam napravila lapsus, rekla sam – potpisao, ali, potpisan je od strane EPS-a i Nemaca za vreme njegovog boravka u Nemačkoj. Dakle, ja ne znam da li ste to pratili, ali, meni je jasna slika, kao da se to juče događalo. Evo, kao juče, kada je otputovao u Brisel i saopštio građanima da smo na beloj šengen listi. Tada, kada je to uradio, kao i kada je dolazio u Kragujevac, kada je potpisan memorandum sa „Fijatom“, obećao je građanima Srbije da će u što skorije vreme Srbija strateški, na osnovu tog pisma o namerama dve strane, kako ste rekli, što zaista stoji u tom memorandumu, da sarađuje u budućnosti. Sve ovo drugo je na dugom štapu. Prema tome, nisam želela to da imputiram, nego da vam kažem da je predsednik države to zloupotrebljavao u dnevnopolitičke svrhe, a da su problemi u Elektroprivredi Srbije godinama kasnije nastavljeni. Ako se situacija sada smiruje ili stišava, onda je to za dobrobit i Elektroprivrede i građana Srbije. Volela bih da to vaše mišljenje i opredeljenje da Elektroprivreda ne bude tek tako predata u ruke nekome bude i konsenzus ove vlade, u šta mi srpski radikali ne verujemo, ali videćemo šta će da se dešava u budućnosti. Način i model kako se formiraju cene, tarifni sistem koji je uspostavljen kada niste bili ministar, koji je u jednom delu i protivustavan, način na koji se određuje ko je u kojoj zoni i kako se prelazi iz jednog ograničenja kilovat-sati u drugo, to su ipak teme za drugu raspravu. Htela sam da dam ovo pojašnjenje da sam rekla da je Boris Tadić tada obmanjivao javnost prilikom potpisivanja samo jednog memoranduma, koji je u stvari pismo o namerama i u suštini ne znači ništa. Hvala.
Reč ima gospodin Sreto Perić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, moram da kažem da negujete jedan manir koji poslanici SRS uvažavaju – prisutni ste sve vreme dok govorimo o onome što je na dnevnom redu. Za nas poslanike Srpske radikalne stranke nema nevažnih tema; ima važnijih, ali nema nevažnih. To pokazujemo i sada. Dolazite u ovaj parlament sa brojnom ekipom, gde promptno možete da reagujete u svakom momentu na ono što vam narodni poslanici kažu. Zaslužujete poštovanje. Ali, s druge strane, lista ZES – od preko sto narodnih poslanika koji su osvojili na izborima, sada je prisutan samo kolega Bajram Šehović, što je svakako za pohvalu, ukazuje da za određene poslanike ima manje, odnosno apsolutno nevažnih. Gospodin predsedavajući Nikola Novaković, član G17 plus, da je imao nekog da ga zameni, možda takođe ne bi bio tu. To sad nije ni toliko važno. Ima nešto, gospodine ministre, što moramo da iskažemo, da se ne slažemo sa vama, nismo saglasni – prosto ne mogu da verujem da amandman koji je podnela gospođa Vjerica Radeta... Dobijali smo bezbroj vladinih predloga gde zahtevaju da određeni zakonski akt stupi na snagu u roku kraćem od Ustavom predviđenog. Ako je nekad objektivno i na osnovu Ustava postojao razlog da to bude prihvaćeno, to jeste sada. Bilo je drugih amandmana za koje niste našli za shodno da ih prihvatite, ali to je politika. Pretpostavljam da ćete od danas povesti mnogo više računa o složenoj situaciji koja vlada u sektoru rudarstva. Ne tvrdim da to niste činili do sada, ali mislim da priča narodnih poslanika Srpske radikalne stranke, koja nije zasnovana na prostom iščitavanju zakonskih predloga, nego se upravo temelji na razgovoru sa ljudima koji aktivno učestvuju u tom sektoru i gde je pomoć ministarstva kojim vi rukovodite i te kako potrebna... Probajte u narednoj godini, kao što ste i obećali, da cena električne energije ostane nepromenjena, ako je moguće. Ako bude morala da se menja, neka to bude najniži mogući procenat. Malopre sam rekao da ulazak Srbije u bezvizni režim sam po sebi ne mora da znači mnogo. Ako nema uslova za putovanje, ako nema uslova za skroman i pristojan život, onda mogućnost da neko otputuje ne znači mnogo. Može Vlada da donese uredbu, ili ovaj parlament, da građani imaju pravo da kupe automobil marke „mercedes“, ali ako nema dovoljno sredstava za to, onda takva odluka, takva uredba sama po sebi ne znači mnogo. Tako i ovo što se juče desilo u Briselu, odnosno preporuka (nadamo se da će to uskoro biti i ozvaničeno), ukoliko ova vlada ne bude radila više u interesu građana, neće mnogo značiti. Pada malo sumnje zbog toga što baš nijedan od ovih amandmana koje smo danas obrazlagali za vas nije bio prihvatljiv, iako ste u obrazloženjima navodili da ste saglasni sa onim što pričamo, ali ne želite baš da to bude prihvaćeno. Nije nama bitno da se zna da smo podneli amandman, bitno je da to kroz zakon bar malo doprinese boljem životu građana Srbije. Zahvaljujem se.
Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi da da završnu reč? (Da.) Reč ima ministar Petar Škundrić.
Želim prvo da zamolim poslanike da govore o činjeničnom stanju kada su u pitanju svi, uključujući i predsednika Republike. Predsednik Republike je bio prisutan i na potpisivanju gasno-naftnog sporazuma i značajno doprineo uspostavljanju strateškog partnerstva između Ruske Federacije i Srbije. Takođe je značajno doprineo i uspostavljanju partnerstva između Republike Italije i Srbije. Mislim da ne treba pominjati, na jednom je bio, a na drugom se zaboravlja da je bio. Mislim da je sve ovo što se dešavalo bilo u interesu Republike Srbije, da je reč o ozbiljnim partnerskim odnosima između naše zemlje, Ruske Federacije i drugih zemalja. U vezi s raspravom koju smo vodili, zahvalan sam na svim primedbama koje su upućene. Pažljivo smo slušali i u danu odlučivanja ćemo se definitivno izjasniti o svim primedbama koje ste ovde imali. Hvala vam.
Hvala vama. Zaključujem pretres Predloga zakona o prestanku važenja Zakona o udruživanju u Zajednicu jugoslovenske elektroprivrede, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Ovim smo završili prepodnevni rad. Prekidam sednicu, nastavak je u 16.00 časova. Hvala vam na saradnji.
Dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite mi da vas obavestim, pre nego što pređemo na 21. tačku dnevnog reda, da će deo današnje sednice sa galerije Velike sale Doma Narodne skupštine pratiti članovi delegacije Grupe za samopomoć ljudi koji žive sa HIV-om, i to: gospodin Nenad Pribak, Uroš Vučinić, Igor Kamberović, Violeta Anđelković, Boris Kovačić, Karlo Boras, Dejana Ranković i Momčilo Janjić. Molim vas da ih pozdravimo. [[Aplauz.]] Dozvolite da vas podsetim da je danas, 1. decembra, svetski Dan borbe protiv side. Zvanična statistika govori da u Srbiji oko 2.000 ljudi, a od njih sam danas informisana da je taj broj formalno 2.300, živi sa HIV-om. Međutim, procena je da preko 20.000 građana naše zemlje živi sa HIV-om. Na inicijativu Omladine JAZAS-a, polovinom ove godine u Narodnoj skupštini Republike Srbije obrazovana je neformalna parlamentarna grupa za HIV-AIDS, koja ima zadatak da novi zakoni koje usvajamo budu u skladu i sa potrebama društvene grupe osoba koja žive sa HIV-om. Ovo je trenutak da se podsetimo da u našem okruženju žive ljudi čija su prava nepravedno ugrožena zbog njihovog trenutnog zdravstvenog statusa. To nije mala grupa građana i njima je potrebna i naša pomoć, da se poboljša aktuelni položaj za suživot sa svim drugim građanima Srbije. U znak solidarnosti i posvećenosti rešavanju ovog društvenog problema, danas nosimo ovu crvenu traku kao simbol nade da će jednog dana biti pronađen lek za ovu bolest. Takođe bih htela da vas obavestim da sam, u skladu sa članom 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, povodom pretresa u pojedinostima 21. tačke dnevnog reda - Predloga zakona o izmenama Zakona o putnim ispravama, pozvala da sednici prisustvuju gospodin Milorad Todorović, sekretar Ministarstva unutrašnjih poslova, Predrag Marić i Slobodan Nedeljković, pomoćnici ministra unutrašnjih poslova i Zorica Lončar-Kasalica, načelnik Uprave za upravne poslove u Ministarstvu unutrašnjih poslova. Pošto je upravo počela sednica Vlade, gospodin Dačić će nam se za koji trenutak pridružiti, tako da predlažem da krenemo sa radom. (Dragan Todorović, sa mesta: Hajde da sačekamo ministra. Nemojte da se služite takvim stvarima.) Gospodine Todoroviću, predložila sam i imam utisak da najveći broj poslanika prihvata predlog. Saradnici su ovde. Svakog momenta će se ministar priključiti. (Dragan Todorović, sa mesta: Hajde da glasamo. Ne možete mimo Poslovnika.) Prelazimo na 21. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O PUTNIM ISPRAVAMA (pojedinosti) Predstavnici Vlade su tu. Ministar će svakog momenta ući. Gospodin Dragan Todorović, po Poslovniku.
Na osnovu člana 27. Stvarno ne razumem, gospođo Dejanović, zbog čega ovo radite. Čekali smo do 16.00 časova, čekaćemo i dalje. Mada, vi znate da i pre nego što smo krenuli niste pročitali sve one koje ste pozvali na Skupštinu Republike Srbije. Pozvali ste predstavnike MUP-a, činovnike u Ministarstvu unutrašnjih poslova. Bez obzira na to što su oni na visokim položajima u samom Ministarstvu, u Skupštinu RS mogu da dođu samo predstavnici Vlade, odnosno ministri. Gospođo Dejanović, nemojte, zbog građana Srbije, zbog Skupštine, da na ovakav način zloupotrebljavate svoj položaj i da izbegavate da uradimo ono što je normalno da se radi. Dosta puta smo o tome razgovarali. Ovde razgovaramo sa predstavnikom Vlade, sa ministrom i lično sam se spremio... (Predsednik: Gospodine Todoroviću, ubedili ste me.) Nisam ni sumnjao. Vi ste razumna osoba.
Nastavićemo u 16.30 časova. Iskreno mislim da niste u pravu, ali da ne bismo polemisali, nastavićemo u 16.30 časova. [[Posle pauze – 16.40]] Dame i gospodo, prelazimo na 21. tačku dnevnog reda - Predlog zakona o izmenama Zakona o putnim ispravama. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Vjerica Radeta, Jorgovanka Tabaković i Gordana Pop-Lazić. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođa Radeta, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici iz opozicije i vas dvoje-troje iz vladajuće koalicije, ovo zaista mora da se kaže radi javnosti, nije ovaj predlog zakona o putnim ispravama formalnost, iako ima samo dva člana. Ovo je zakon o kojem treba veoma ozbiljno da se raspravlja. Pre toga treba da se podsetimo da smo ovaj zakon, Zakon o putnim ispravama, menjali 31. decembra 2008. godine, maltene pred ponoć. Tada su mediji bili puni priče o tome kako će, eto, ako neko ne bude glasao za taj zakon, građani Srbije doći u situaciju da ne mogu za božićne i novogodišnje praznike da putuju, da ovi koji su po belom svetu ne mogu da dođu u otadžbinu. Tada se pokušalo da se za eventualno nedonošenje tog zakona okrivi SRS. Mi smo tada naravno, kao i sada, intervenisali amandmanima na taj predlog zakona, ali smo glasali za izmene i dopune tog zakona. Naravno, ne da bismo na bilo koji način pružili podršku Vladi Republike Srbije, već da bismo građanima Srbije rekli da mi srpski radikali radimo zaista u interesu građana Srbije i da jeste bilo u interesu građana Srbije da se taj zakon donese. Naravno, Vladi je trebalo da se upute sve kritike, koje je ona zaslužila zbog činjenice da je građane Srbije dovela u situaciju da poslednjeg dana prošle godine ne mogu da putuju zato što Vlada nije bila dovoljno ažurna i zato što nije radila svoj posao. Kada smo intervenisali amandmanom na taj zakon predložili smo da se krajnji rok za izdavanje biometrijskih pasoša pomeri. Vladin predlog je bio 30. jun 2009. godine, a mi smo predložili da to bude kraj 2009. godine, odnosno početak 2010. godine, zato što smo znali da je Vlada nesposobna i da to što su tražili produženje Zakona o putnim ispravama, odnosno tog roka, zapravo nije nikakva formalnost, već da se radi o tome da Vlada nije spremna da uradi posao koji se od nje očekuje. Tada smo govorili, kao i u načelnoj raspravi o ovom predlogu zakona, o svemu onome što je prethodilo činjenici da mi danas imamo probleme sa biometrijskim pasošima. Pominjali smo, želeli smo da javnost čuje činjenicu da je u julu 2008. godine počelo izdavanje pasoša, da su uzorci pasoša pravljeni u slovenačkoj firmi koja se zove „Miraž“ i da su ti pasoši poslati širom sveta na granične prelaze, tamo gde treba, da bi se utvrdilo da li su ti pasoši u skladu sa standardima, tako da na osnovu njih može da se prelazi granica. Znate dobro da je bilo velikih problema, da su neki građani vraćani sa granice, da nisu mogli da pređu sa tim pasošima, jer su pasoši na izvestan način bili felerični. U načelnoj raspravi smo vas, gospodine Dačiću, pitali (nadamo se da ste danas došli sa tim podacima) ko je zaključio taj ugovor sa slovenačkom firmom „Miraž“ da radi te pasoše. Kao što smo vas pitali zašto se pasoši ne rade u Ministarstvu unutrašnjih poslova, zašto se pasoši rade u Kovnici novca; da li je moguće da Vlada, da Ministarstvo kao deo Vlade nije sposobno da uradi taj posao koji je odavno pripreman, i u tehničkom i u tehnološkom smislu. Ali, očigledno da to nije baš tako. Mi smo sad opet pred jednim velikim problemom. Vi znate, gospodine ministre, da taj problem postoji. Vi ćete danas ovim produženjem roka za izdavanje biometrijskih pasoša veliki broj građana Srbije dovesti u problem. Vi znate da je tako. Upravo zbog činjenice da su ti biometrijski pasoši poslati na sve granične prelaze širom planete i da je postojala garancija da će do kraja ove godine ti pasoši biti apsolutno u upotrebi kod svakog građanina Srbije koji prelazi granicu. Mi danas nemamo takvu situaciju i, evo, ja vas pitam – šta će se desiti usled produženja ovog roka, kako će ljudi koji u diplomatskim predstavništvima, kako ste vi rekli, zbog nekih tehnoloških razloga, ne mogu da dođu u posed biometrijskog pasoša, kako će ti građani, državljani Republike Srbije prelaziti granicu sa ovim što je u međunarodnoj komunikaciji već bivši pasoš? Verujte, ne rešavate problem ovim što ćete produžiti ovaj rok. Neozbiljno je i neodgovorno da ovaj posao niste uradili najpre u onom roku koji je bio predviđen u osnovnom zakonu, a pogotovo je neodgovorno što to niste u stanju da uradite ni nakon izmena ovog člana. Radi se o tom članu 53, gde je stajalo da će diplomatski pasoši i službeni pasoši izdati pre dana početka primene ovog zakona da važe do roka navedenog u toj ispravi, a najduže do 31. decembra 2009. godine. Sada ste taj rok produžili na 2010. godinu. Reda radi, da ne bi bila tema samo taj loš rad Vlade, neuspeh Vlade u ovom delu, naravno ne samo u ovom delu, nego uopšte, onda ste u ovom predlogu zakona menjali i član 1, koji se zapravo odnosi na član 19. osnovnog zakona. Taj član 19. kaže da se pasoš izdaje sa rokom važenja od deset godina, a licima mlađim od 14 godina života sa rokom važenja od dve godine. Sada ste predvideli da se izuzetno od ovog stava 1. licima mlađim od tri godine života pasoš izdaje sa rokom važenja od tri godine, a licima od tri do 14 godina života sa rokom važenja od pet godina. Napisali ste da se drugačiji rokovi važenja pasoša za lica mlađa od 14 godina predlažu zbog racionalizacije troškova izrade, što je ušteda i za Republiku Srbiju i za građane, uz uvažavanje fizioloških promena lica u tom uzrastu, a sve u cilju poboljšanja bezbednosti građana i sprečavanja trgovine ljudima. Kažete – predloženo rešenje je već poznato uporednom zakonodavstvu. Najpre, predložena racionalizacija troškova za Republiku Srbiju ne znam u čemu je, a racionalizacija troškova za građane koji vade pasoše za svoju decu svakako da postoji. Ali, racionalizacija troškova ne sme da se stavi u prvi plan u odnosu na mnogo većim problemom, a to je ovo što ste vi i napisali – bezbednost građana i sprečavanje trgovine ljudima. Kad ste već hteli da menjate ovaj član, mi mislimo da je to trebalo da se uredi na način kako smo mi predvideli, a to znači da se licima mlađim od tri godine života pasoš izdaje sa rokom važenja od dve godine, licima od tri do 10 godina života sa rokom važenja od tri godine, a licima od 10 do 15 godina života sa rokom važenja od pet godina. Mi smo mišljenja da je, s obzirom na fiziološke promene lica u ovom uzrastu, ovo apsolutno primerenije rešenje. Mislimo da je ovaj amandman trebalo da se prihvati, međutim, vi to niste uradili zato što smatrate da fiziološke promene lica u ovom uzrastu nisu tolike da opravdavaju svrhu čestog izdavanja pasoša. Ovo je zaista neverovatno, da vi mislite da ne postoje fiziološke promene lica deteta između tri i 14 godina. Zamislite koje drastične promene nastaju u fiziološkom izgledu deteta između tri i 14 godina, a vi kažete da to nije razlog da se u ovom smislu menja pasoš! Dalje kažete, ovo je frazeologija, da će zbog čestog izdavanja pasoša i troškovi koje bi zbog toga imali građani i Republika Srbija... Građani su sigurno spremni na taj trošak izdavanja pasoša, odnosno uzimanja pasoša za svoje dete, ako je svestan građanin, a jeste, da je u pitanju sigurnost njegovog deteta prilikom prelaska granice i boravka negde u inostranstvu. Država Republika Srbija nema nikakve troškove, a i da ih ima, i Republika Srbija valjda treba da vodi računa o sigurnosti građana, kako ste formalno napisali u ovom obrazloženju. Kažete: „... jer bi se tada licima do tri godine života pasoš izdavao dva puta“, licima do tri godine dva puta bi se izdavao pasoš, zaista ne vidimo gde to piše, jer ne piše tako, „a onima do 10 godina tri puta“. To, naravno, nije tačno. Jasno sam pročitala šta smo predvideli u našem amandmanu. „Pri određivanju granice od 14 godina života za kraće vreme važenja pasoša vodilo se računa i o tome da se krivične sankcije mogu izreći samo licima starijim od 14 godina. Pored toga, predloženo rešenje postoji i u uporednom zakonodavstvu.“ Možemo da prihvatimo da krajnja granica bude rok od 14 godina, ali ovo između toga apsolutno mora da se menja. Gospodine ministre, svakako da vaše prisustvo i ovu temu putnih isprava moramo da iskoristimo da vas pitamo zašto vaše ministarstvo nije reagovalo, bar nekim saopštenjem, na činjenicu da se pre nekoliko dana na državnim organima u lokalnim samoupravama u Preševu i Bujanovcu vijorila albanska zastava? Da li slavljenje nekog nacionalnog praznika nekog naroda, odnosno neke manjine podrazumeva da će državni organi države Srbije da se okite zastavama država koje su na izvestan način, da tako kažem, matične države tih građana? Naravno da zakonska mogućnost za tako nešto ne postoji i da ste morali... ako vam gospođa Čomić dozvoli da me slušate. Gospodine ministre, zamolila bih vas da uzmete stenogram i da odgovorite na pitanja koja sam vam postavila. Hvala.
Gospodin Dragan Šormaz, po ovom amandmanu ili kao ovlašćeni predstavnik? Izvolite.
Mi smatramo da je ovaj amandman konkretniji i ne vidimo da postoji neka smetnja da bude usvojen. Otprilike, neke stvari možda konkretnije rešava. U svakom slučaju, to je moralo da se uradi, to je nešto što je bila manjkavost onog zakona koji je usvojen, a koji je predložila druga vlada Vojislava Koštunice. U međuvremenu smo kroz primenu primetili da postoji manjkavost i zato menjamo. To nije sporno. Zato postoji parlament, zato postoje vlade, zato postoje iskustva, i sve je to nešto što nije zacementirano. Moram reći, na kraju rasprave u načelu nisam bio u sali, što je ministar primetio, u stenografskim beleškama se vidi, imao sam neka druga posla, gde se ministar poziva na to da je 1992. godine bio poslanik i kaže da mu je žao što ne može direktno da odgovori nekima koji su ga pitali, pošto je on ispoštovao sve vas i ostao do kraja rasprave, što je inače poslovnička obaveza za vas, a za poslanike nije. Dakle, ostao je do kraja rasprave:„Evo, odgovoriću na ovaj način. Budimo do kraja otvoreni i korektni. Ja nisam pisao Zakon o putnim ispravama, niti Zakon o ličnim kartama, već prethodna vlada Vojislava Koštunice“, što sam i ja sada rekao, „u kojoj su bile različite političke stranke, između ostalog ministar je bio iz DSS-a. Ako je reč o tome, ja sam odgovoran za ono što se desilo od 7. jula prošle godine, kada sam postao ministar unutrašnjih poslova. Kada govorimo o rokovima, budite toliko korektni i recite da je u prvom predlogu zakona koji je donet 2007. godine predviđeno izdavanje novih pasoša u aprilu 2008, a da se završi do 31. decembra ove godine. O čemu pričate, da li je to uopšte bilo realno, sa kojim kapacitetima, budimo konkretni, nemojmo sada ...“ itd. Vi mene kao da niste slušali. Ja ovo apsolutno nisam spominjao nijednog trenutka, niti sam sporio; čak se nisam obraćao ni vama, ni SPS-u. Govorio sam o viznoj liberalizaciji, o tome ko je šta uradio, nabrajao sam, ako se sećate, i uglavnom sam se obraćao gospodi iz Demokratske stranke kojima su puna usta Evropske unije, a u stvari ništa nisu uradili, niti su bilo šta radili po ovom pitanju kad su bili vlast. Podsećam, od 5. oktobra naovamo, u četiri od pet vlada bili su većina i najuticajnija stranka – ili su imali predsednike Vlade (u tri slučaja), ili su imali većinu, kao što je bila ova druga vlada Vojislava Koštunice, koja je donela ovaj predlog zakona, gde je Demokratska stranka imala jednog ministra više od svih ostalih u Vladi. Zaista ne znam gde ste to prepoznali u onome što sam ja govorio. Međutim, šta je ovde sada bitnije, šta nas je zadesilo, naročito od juče? U Srbiji će praktično od Svetog Nikole početi da važi „šengen zona“, počeće da važe za nas pasoši, ovo na čemu sad radimo. Potrebno je da se usvoji ovaj zakon, sad kažem ovde, potrebno je da se usvoji da naši građani koji imaju plavi pasoš ne bi trpeli, u smislu da ne mogu da putuju zbog nesposobnosti ove vlade da im zameni te pasoše. Inače, pročitaću gde ste vi rekli da je u stvari ova vlada kriva, a ne neka prethodna vlada koja je donela taj zakon. Vi ste to sami rekli u više navrata. Kada je donošen ovaj zakon vi niste bili na sednici Skupštine, bili ste negde na putu, to se vidi iz obrazlaganja vaših poslanika koji su rekli da niste prisutni, da ste negde na putu i da radite za državu. Govorila su gospoda Zvonimir Stević, Žarko Obradović, Rajko Baralić, koji su hvalili i podržali zakon. Gospodin Rajko Baralić je čak ovde kritikovao i pozivao se na to da ima poverenja u ministra Jočića, a nema poverenja u ministra Šutanovca, sa kojim vi sada sedite. Govorio je o izgledu pasoša i da se nada da će izgled pasoša gospodin Jočić upodobiti onako kako treba. Gospodin Žarko Obradović je mnogo govorio, nisam našao da je nešto posebno rekao. Gospodin Stević je takođe hvalio zakon, rekao je: „Osim toga, ističem da je ovaj zakon jedan od retkih zakonskih projekata koji se primenjuju na čitavoj teritoriji naše države i iz ovog zakona se maksimalno koriste sva prava. Kada ovo kažem pre svega mislim na njegovu primenu na teritoriji Kosova i Metohije“. Izgleda da je i nema, barem što se tiče „šengena“ od juče. Šta ste još ovde rekli? „Kada je reč o tome ko ima pravo na pasoše, svi imaju pravo na pasoše“, vraćamo se na jučerašnji dan, „svi građani Srbije, bez obzira da li imaju prebivalište u bilo kom delu Srbije. Odlukom i predlogom Evropske komisije, odluka još nije doneta, ali predlogom te odluke, za koju se očekuje da će biti doneta 30. novembra ove godine“, doneta je, „za građane Srbije će važiti vizna liberalizacija. Svi građani Srbije imaju pravo na srpski pasoš, bez obzira na nacionalno poreklo i na prebivalište, ali za građane Srbije koji imaju prebivalište i kojima je pasoš izdat u tzv. koordinacionoj upravi neće važiti vizna liberalizacija. To je činjenično stanje. Da li sam ja kao ministar ili zamenik premijera zadovoljan time? Ne. Srbija u ovom slučaju nije u situaciji da nešto prihvata ili ne prihvata, to je jednostavno odluka Evropske komisije.“ To su vaše reči i dosta su tačne. Šta govorite posle? Kažete da je to sve u skladu sa Rezolucijom 1244 i kažete da je isto u vreme te vlade potpisan CEFTA sporazum o slobodnoj trgovini, koji je bio takođe u parlamentu. „Tada nisam bio u vladajućoj strukturi. Prema tome, to je isto“, upoređujete CEFTA sporazum i ovo, kao da je isto, „kao što piše za viznu liberalizaciju. Znači, ne odnosi se na teritoriju Kosova i Metohije, po Rezoluciji 1244.“ Nisam video tekst koji je Evropska komisija donela, ali nije isti, zato što je CEFTA sporazum potpisao predstavnik UMNIK-a u ime te teritorije, po Rezoluciji 1244, koja je trenutno, kao što znate, pod međunarodnom upravom. Što se tiče sporazuma CEFTA, ne znam dokle će neko više da bilo šta tu kritikuje. Naša vlada je sada objavila da je ove godine milijardu evra Srbija u suficitu u trgovini sa državama sporazuma CEFTA. Jedini suficit, ponavljam, jedni suficit je sa državama CEFTA sporazuma. Sa svim ostalima, EU, Rusijom, SAD, Bangladešom, sa kim god hoćete, imamo minus. Samo sa državama CEFTA sporazuma smo u suficitu, samo sa njima. Samo sa njima pozitivno poslujemo. i šta je sada tu loše? Šta ima tu loše, kada se kritikuje? Poništite ga, nema problema, poništite taj sporazum ako nije dobar. Rekli ste u tom govoru da nije bilo drugih uslova za viznu liberalizaciju, osim četiri bloka pitanja iz mape puta – bezbednost dokumenata, pitanje granice, emigracije i azila, pitanje borbe protiv kriminala i korupcije i pitanje ljudskih prava i slobode. „Apsolutno nikakvih drugih dodatnih uslova nije bilo. Sve je to počelo da se radi pre nekoliko godina, u vreme prethodnog ministra Jočića“ itd. Sve je ovo tačno takođe, ali imamo pravo da sumnjamo, dešavalo se mnogo toga. Tačno je trebalo, ali to je ono što sam govorio vašim koalicionim partnerima, za mapu puta – bezbednost dokumenata, granica, migracije i azila, pitanja borbe protiv korupcije i kriminala, pitanja ljudskih prava i sloboda itd, ta četiri bloka pitanja. Ali, oni na tome nisu radili kada su bili vlast. Radila je Vlada Vojislava Koštunice. O tome ću kasnije govoriti. Ponovo ću nabrojati sve šta je i kada urađeno. Šta su oni radili od toga? Ništa. Danas čitamo po novinama da je LDP zaslužan za viznu liberalizaciju. Neka vaša koalicija, da nije bilo vas, ne bi je bilo. Svi smo zaslužni, neka bude tako, da smo svi zaslužni. Ponovo ću pročitati ko je šta i koliko uradio, da vidimo, neka građani sami procene ko je zaslužan. Lako je talambasati na televiziji, kada ne puštate konkurenciju da bude viđena. Ovde barem može da se nešto kaže o tom pitanju. Veoma je bitno da čovek, da onaj ko se bavi politikom uvek govori na pravi način, na isti način i da se drži onoga što su mu stavovi i kada je vlast i kada je opozicija. Morao sam da reagujem zato što mi sumnjamo da nisu bila samo ova četiri uslova, zato što su drugi ljudi, pre svega iz Evropske komisije, izjavljivali drugačije. Videli smo nekoliko puta, razni poslanici iz evropskog parlamenta, koji su nas ovde pozdravljali sa „mirdita“ itd... Iz nekoliko usta, ne iz jednih usta, izgovoreno je da je protokol o saradnji sa Euleksom, koji je potpisao neko iz vašeg ministarstva, verovatno ima veze ili zna da radi na carini, ali teško da zna policijske poslove, ali je potpisao taj sporazum... Nema ga nigde, nema ga u javnosti. Podsetio sam vas, tražio sam 16. septembra, taj sporazum kao poslanik nisam dobio. Znači, dosta predstavnika EU je reklo da je taj sporazum bitan za viznu liberalizaciju i da ga je trebalo potpisati. Statut Vojvodine je takođe pominjan juče, navrat-nanos je moralo biti sve završeno i izglasano, baš istog dana kada je i Evropska komisija donosila odluku koju je donela. Zato kažem, vi ste rekli da su samo ova četiri, samo mapa puta i ovi uslovi koji je trebalo da budu ispunjeni. Ali, imamo prava da sumnjamo da su i ova dva uslova takođe postojala, zato što su to govorili ljudi, pre svega, iz Evropske unije. Ne to što je govorila opozicija ili neko drugi, nego ljudi iz EU su o ovome govorili. Treba govoriti o stvarima onakvim kakve jesu. Kažeteovako, sve sam spremio kada ste i šta govorili: „Od 1. novembra ove godine u Republici Srbiji u područnim...“. Znači, ko je kriv što se kasni sa zamenom pasoša? Šta kaže ministar? „Od 1. novembra ove godine“, rekao je u raspravi u načelu 18. novembra 2008. godine, kada smo prvi put produživali važnost pasoša, „u područnim policijskim upravama primaju se isključivo zahtevi za izdavanje biometrijskih pasoša, dok je u inostranstvu tek tada, 3. novembra, započeo prijem tih zahteva, i to samo u diplomatskim i konzularnim predstavništvima u Parizu i Dizeldorfu. Zanimljivo je da su od 1. novembra do sada primljena svega 142 zahteva za izdavanje novih pasoša u ova dva diplomatsko-konzularna predstavništva. Kao što smo i ovamo govorili, tehničke nemogućnosti su razlog kašnjenja, pre svega u diplomatsko-konzularnim predstavništvima.“ Ko je za to kriv, ako ne Ministarstvo inostranih poslova Vlade Republike Srbije? Kada kritikujemo da je Vlada kriva, vi morate da prihvatite tu odgovornost. Možda niste vi imenom i prezimenom, ali jeste vaš kolega, kolega kojeg vi podržavate, sa kojim danas sedite u Vladi. Danas ste valjda glasali o budžetu zajednosa njim. Ko je za to kriv, ako nije kriva ova vlada? Još nešto ste tada rekli, međutim, vezano je za ovo što je i gospođa Radeta govorila sada, od tada do danas ima godinu dana, i ništa se nije promenilo. Rekli ste da je u ovom parlamentu usvojen Zakon o putnim ispravama 2007. godine. „U tom sazivu parlamenta, čiji sam bio član i mojim glasom je usvojen taj zakon, koji je definisao da važnost ovih pasoša traje do kraja ove godine.“ Tada je to bila sledeća godina. „Moram vam reći da nismo mogli da verujemo u vreme“, kažete, „kada je pisan taj zakon, a da imamo 27. decembar da donesemo rezolucijuo Kosovu i Metohiji.“ Poslednji put kada se u ovom parlamentu raspravljalo o tome (malo je drugačije izgledala sala, ali je bilo u ovoj sali), poslednji put se raspravljalo o Kosovu i Metohiji tada, 27. decembra 2007. godine. Od tada, nismo mogli da znamo kako će se ponašati u vreme kada je pisan ovaj zakon naši koalicioni partneri, koji su, podsećam, bili većina u toj vladi. Vi kažete – da li je bilo kapaciteta? Mi verujemo da je bilo i verujemo, da smo ostali izvršna vlast, to bismo uradili na vreme. Nismo ostali izvršna vlast, desilo se šta se desilo, u februaru su raspisani izbori. Nova izvršna vlast, Znači, niste ispoštovali rokove koje predviđa zakon. I to ne jedanput, nego dva puta ih niste ispoštovali. Rekli ste da građani Srbije ne mogu da budu roba za nečije neznanje ili da trpe posledice loše vođene politike. „To ću u MUP-u isterati, i u Narodnoj banci i u Zavodu za izradu novčanica utvrdiću ovu odgovornost, ukoliko postoji bilo kakva tehnička greška koja će terati građane Srbije da to moraju da rade u narednom periodu.“ Godinu dana i ponovo tražite produženje, a ne znam da ste utvrdili odgovornost ko je kriv za to što se na takav način štampa pasoš, što smo imali one afere, što je kašnjeno i što, recimo, u našim predstavništvima građani nisu dobili pasoše na vreme. Ko je kriv za tako nešto? Vi ste obećavali, vi ste to govorili, vi ste rekli da ćete to isterati do kraja. Vi ste rekli da ćete isterati do kraja, 27. decembra, gospodine ministre. Vidite, ako vam nije teško. Znači, 27. decembra 2007. godine. Ovo su stenografske beleške. Juče je ovde o nečemu glasano, u parlamentu, podsećam sve poslanike. Zašto je bitno da se uvek govori u skladu sa svojom politikom i zašto je bitno biti jasan ispred građana? Vi kažete ovako: „Ovo govorim zbog toga što je neprihvatljivo da u vreme dok celo državno rukovodstvo govori o svemu ovome tužilac Vukčević kaže da je Ratko Mladić u Srbiji. Kakva su to saznanja? Da li je Ratko Mladić u Srbiji? Vi govorite da nije. Da li taj tužilac zna gde je Ratko Mladić i zašto ne javi gospodinu Jočiću ili ne znam kome, ko ga trenutno juri, pa da ga uhapse? Zašto ne uhapsite Vukčevića, jer time što izjavljuje nanosi štetu nacionalnim i državnim interesima, jer vi ubeđujete čitav svet da on nije u Srbiji, ne ja, mene baš briga. I da je u Srbiji, ne bih ga uhapsio, ali siguran sam da nije u Srbiji, jer da je u Srbiji, odavno biste ga uhapsili. U svakom slučaju, pretpostavljam da ga nema.“ Juče su vaši poslanici izabrali Vukčevića ponovo za tužioca, ovoga koga on predlaže da se uhapsi, zato što ovako ispada da ne bi hapsio Ratka Mladića. Posle kažete da su glasovi dobijeni za evropske integracije. Onda ste zaslužni za donošenje Zakona o putnim ispravama, koji je omogućio viznu liberalizaciju itd. Juče se putuje u Brisel, daju se svečane izjave. Šta je uradila ova vlada u kojoj vi sedite? Opet kažem, apsolutno nijednu primedbu kao poslanik nemam u odnosu na MUP ili vas, po ovom pitanju, sve što je rađeno za viznu liberalizaciju. Nije mi jasno zašto ste onako reagovali kada nijednog trenutka, ni tada, nisam vas kritikovao, nego vaše koalicione partnere? Zašto vas je pogodilo što njih kritikujem, ne znam, ali i sad ponavljam, MUP je radio svoj posao, po mom dubokom ubeđenju, onoliko koliko je mogao i dao je svoj maksimum da građani Srbije budu oslobođeni onog tereta viza koji su imali. Ko je uradio najviše? Ponavljam, pod jedan, demilitarizacija granica i formiranje Uprave granične policije. Da li znate koliki je to posao, gospodo poslanici, naročito vi iz Demokratske stranke? Ko je tada kontrolisao granicu? Imali ste dve vlade pre toga, niste nijednog trenutka pokušali to da uradite, a puna vam usta evropskih integracija i vizne liberalizacije za građane. Da li znate koliki je posao bio napraviti graničnu policiju, preuzeti granicu od vojske, što je evropski standard? Ko je to uradio? Pa, Dragan Jočić. Sigurno nije vaš Dušan Mihajlović, koji je tada bio ministar. To je uradio Dragan Jočić. Posle pričajte o tome ko je za ulazak u EU i za viznu liberalizaciju zaslužan. Sad vidim da su po novinama krenule licitacije. Ni manje stranke, ni veće zasluge, ovde se neki javljaju da su zaslužni za viznu liberalizaciju i misle da je to kod građana toliko bitno, a građani nemaju novac da putuju od Zaječara do Beograda, a kamoli da putuju u Pariz. Znači, to je dobra stvar i treba da budemo u šengen zoni. Pod dva, usvajanje strategije za integralno upravljanje granicama. I to je bilo potrebno i to je u to vreme urađeno. Pod tri, usvajanje nacionalne strategije za suzbijanje trgovine ljudima. I to je tada urađeno, ne kada ste vi bili u Vladi. Formiranje Službe za borbu protiv organizovanog kriminala. Vi ste imali samo neku kancelarijicu, gospodo iz Demokratske stranke, niste imali Službu za borbu protiv organizovanog kriminala, što je takođe bilo potrebno, ali ne samo napraviti službu, nego se i boriti protiv organizovanog kriminala. Kompletna izrada i priprema projekta izdavanja novih biometrijskih i elektronskih putnih isprava i ličnih karata i početak njihove izrade. Tačno, maj 2008. godine. Kasnilo se, svi znamo zbog čega – raspisani su izbori i nova vlada je preuzela. Nažalost, ponavljam, ne vašom krivicom, nego krivicom onih koji su imali 50% plus jednog ministra u toj vladi, nije taj posao radio MUP, što je bilo logično, nego Zavod za izradu novčanica, što su preuzeli odmah na sebe ovi što su povukli iz procedure završni račun za 2008. i koje boli izveštaj Državne revizorske institucije. Opet puna usta EU, ali problem sa nezavisnim regulatornim telima. Pod šest, formiranje Sekretarijata unutrašnje kontrole policije i Biroa za predstavke i pritužbe, što je u funkciji ljudskih prava i sloboda. I to su vaši koalicioni partneri imali prilike da urade u prve tri godine i nisu uradili. Ko je uradio? Dragan Jočić. Usvajanje Zakona o policiji; unapređenje međunarodne saradnje, zaključivanje dvojnih sporazuma o policijskoj saradnji, slanje prvog oficira za vezu u SEK centar. Pod devet, zaključivanje sporazuma o viznoj liberalizaciji i readmisiji, koji su parafirani 16. 5. 2007. godine, a potpisani 18. septembra 2007. godine između Dragana Jočića i Franka Fratinija. Taj sporazum je počeo da važi od 1. januara i mapa puta je trebalo da počne da se ispunjava. Kada sve ovo vidimo i kada o svemu ovome govorimo, jasno je, da bi našim građanima bilo bolje, da treba raditi. Od mnogo priče nema koristi. Opet kažem, samo treba raditi. Ova vlada samo priča, ništa nije sposobna da uradi. Na svakom koraku se to vidi. I ono što je neko drugi radio vi danas baštinite, srećom, jer ste izvršna vlast, poput ovoga sa viznom liberalizacijom. Vi niste uradili ni 5% onoga što je bilo potrebno da se uradi da bismo ušli u „šengen zonu“. Kakav je to odnos EU prema Srbiji, gde mi juče dobijamo viznu liberalizaciju, ali je deo naših građana diskriminisan? Sada sve pitam – da li će moći ministar Bogdanović sa crvenim pasošem da putuje, ali nemojte da pričate o diplomatskom, nego o pasošu na njegovo ime i prezime, sa mestom prebivališta na Kosovu i Metohiji? Da li će za njega ovo važiti? Da li će za ministre u državi Srbiji ovo važiti? Znamo da neće važiti za ostale građane, za mog prijatelja Marka Jakšića, za kolegu Vladu Milentijevića sa Kosova. Mi imamo ovde poslanike za koje to neće važiti, osim ako ne budu imali diplomatski pasoš, mada bi i tu trebalo da piše drugo prebivalište, a ne to. Mi imamo diskriminisane građane. Ko ih diskriminiše? Evropska unija, koja nam priča o raznim standardima. Ona ih diskriminiše na ovaj način. Ponavljam još jednom, DSS će podržati ovo, ne zbog vas, nego zato što građani zbog vaše nesposobnosti ne mogu da trpe, zbog toga što ste imali aferu sa pasošima, zbog toga što se nije znalo ko ih, kada i gde štampa, koliko grešaka je ostalo i zbog toga što je očigledno da Ministarstvo inostranih poslova nije uradilo svoj posao i da konzularna predstavništva nisu završila svoj posao. Ako se već pozivate na korektnost, molim vas da se onda govori ono što neko kaže i iza čega stoji. Ponavljam još jednom, nijednog trenutka nisam tada vas kritikovao, nego vaše koalicione partnere, ali vi ste u onom vašem govoru, kada nisam bio prisutan, mene najviše prozivali od svih. Zahvaljujem.
Gospodin Dragan Todorović, o amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, danas je na dnevnom redu Narodne skupštine Republike Srbije Predlog zakona o izmeni samo važeća dva člana Zakona o putnim ispravama. Kao što znate, Zakon o putnim ispravama je počeo da se primenjuje 9. aprila ove godine. Inače, on je donet pre nekoliko godina u ovoj Narodnoj skupštini. Da li se sećate ko je izgovorio ove istorijske rečenice i kada? Ja mislim da bi trebalo da se setite to je bio 28. decembar 2008. godine, a izgovorio je ministar unutrašnjih poslova gospodin Ivica Dačić. To je bio zadnji radni dan kada je trebalo da se usvoji zakon o izmenama i dopunama Zakona o putnim ispravama, jer u protivnom naši građani već u 2009. godini ne bi mogli da putuju u inostranstvo sa starim pasošem. I tada je počela priča kako to da dolazimo u situaciju da praktično na tri dana pred istek 2008. godine mi dolazimo u situaciju da menjamo zakon jer ćemo milione naših građana dovesti u izuzetno tešku situaciju. Tada su počele priče zbog čega se to tako desilo kako se desilo. Ako se sećate mi u to vreme, iako je Vlada formirana, čini mi, se u junu, posle majskih izbora, nismo, na neki način, Ministarstvo unutrašnjih poslova i ministra Ivicu Dačića prozivali ili krivili za situaciju u koju smo došli. Navodili smo razne druge objektivne razloge zbog čega se nalazimo u toj situaciji u kojoj smo se nalazili. Sada, posle gotovo godinu dana, ne možemo da izuzmemo od odgovornosti ministra Ivicu Dačića, jer je imao dosta vremena, a sećamo se i onoga što je rekao tim povodom, kada smo utvrđivali odgovornost svih onih koji su po nama bili odgovorni zbog čega je nastao problem sa pasošima. Pošto je nažalost u našoj državi takva situacija kakva je da se stvari brzo zaboravljaju, jer jedna afera zatrpa drugu, jedan kriminal zatrpa drugi kriminal i sve se to odvija na način na koji otprilike, doći će nešto drugo, pa ćemo zaboraviti. Mislim da se gospodin Ivica Dačić seća, a očekujem da nas danas i obavesti šta je urađeno tim povodom, jer oko pasoša postoji objektivno problem, odnosno sumnja da je u pitanju veliki kriminal. Kompletan posao oko izrade pasoša je bio nešto oko 98 miliona. Mislim da ne grešim, gospodine ministre. Od tih 98 miliona, Zavod za izradu novčanica je trebalo da dobije 29 miliona. Tu sad, čim se pomenu tolike pare, zna se da je u pitanju neki problem. Koji problem? Problem provizija za davanje posla, raznorazne druge stvari. Ako odmah na to nadovežete da je tu umešan G 17 plus, onda više nemate šta da sumnjate. Uzmete odgovarajuće instrumente i ministar krene da radi onako .... Ovo je koferče moje, izvinjavam se, za svaki slučaj da ga premestim ovde. Što je sigurno, sigurno je. Onda se preduzimaju određene stvari koje bi trebalo da državu na neki način dovedu u situaciju da nema takvih problema. Sećate se, gospodine ministre, kako je to počelo. U taj posao je prvo bila umešana slovenačka firma Miraž. U taj posao su takođe bili umešani Božidar Đelić, Mlađan Dinkić i Radovan Jelašić. Pošto je Mlađan Dinkić još kao guverner Narodne banke imao određene odnose sa firmom Milbauer, nemačkom firmom, oni su ubedili ove iz Miraža, iako su bili najpovoljniji na tenderu, da taj posao daju Milabaueru, a da Miraž bude podizvođač u tom poslu, jer su se nadali da će dobiti neku crkavicu. Znate šta, kada su u pitanju krokodili, tu nema milosti. Kada su u pitanju kriminalci, ni tu nema milosti. Da li je tako, gospodine Batiću? Kad ti se pruži šansa, uzimaj, a u ovoj državi Srbiji, nažalost, i država omogućava da oni koji hoće da je oštete to mogu da rade bez ikakve bojazni. Od tog posla samo je trebalo Zavodu za izradu novčanica da ostane preko pet miliona evra. Ono što je interesantno da Ministarstvo unutrašnjih poslova nije dobilo taj posao, inače je do tada uvek Ministarstvo unutrašnjih poslova radilo pasoše. Da li je tako, gospodine ministre? To je potpuno normalno i logično i najsigurnije. Ima li ste i kadar, obučen kadar. Mašine ste naručili. Ne bi bio nikakav problem da vrlo brzo uđete u taj posao i da Ministarstvo unutrašnjih poslova od tog posla ima deo koji mu pripada. Sada se postavlja logično pitanje - zašto? Kome je bilo u interesu da taj posao prebacuje u Zavod za izradu novčanica? Koji je odgovor? Dajte jedan logičan odgovor. Tako je, gospodine Batiću, u pitanju je provizija, kriminal. To je osnovni razlog, jer nema drugog. Evo, navedite neki drugi razlog koji bi mogao da bude prihvatljiv i ja ću ga prihvatiti. Mi smo našim informacijama, gospodine Dačiću, uspeli, a i vi ste verovatno znali već ste se upoznali da smo bili potpuno u pravu kada je u pitanju izrada pasoša. Rekli ste da računajući troškove koje će ZIN imati na osnovu izrade pasoša do sada je 98 miliona evra u proteklih osam godina potrošeno u te svrhe. Ugovor ZIN-a za izradu pasoša je oko 29 miliona evra. Kaže - mislim da je to potpuno, ako me već pitate, nelogično, zato što i ZIN, odnosno NBS ne rade sami to za šta su dobili ovlašćenja. Evo ga još jedan razlog koji navodi sam ministar. Ne radi taj posao, nego su dali drugom proizvođaču, a MUP bi radio taj posao, to za šta su dobili ovlašćenja po zakonu, nego raspisuju tender i daju posao drugima. Ne vidim zašto bi to neko radio u ime ovlašćenog državnog organa, kao što je MUP. Potpuno smo se sa vama složili i danas se slažemo, ali tražimo i odgovor. Ovo ste vi rekli u decembru mesecu 2008. godine. Gospodine ministre, očekivao sam da ćete vi do sada dati odgovor građanima Srbije - šta je u pozadini ovog posla. Ovo Ministarstvo koje je ubralo sve lovorike za balkanskog ratnika, pazite, naša BIA, naše MUP, otkrilo dve i po tone kokaina, pre neki dan oko pola tone. Ovi DEA i ove druge službe, oni ni cipele ne mogu da vam brišu. Kada ste vi uspeli da otkrijete ovako veliki kriminal, očekivao sam da ćete vi ovo da rešite lako, da je ovo dečija igra, svi su vam tu, i Božidar Đelić, i Mlađan Dinkić, i Jelašić i direktor ZIN-a, svi su vam tu. Završite posao maltene za 24 sata. Doduše, pomažu vam i ovi sa strane. Imamo informaciju da ste dobili obaveštenje da se iza ovog posla koji ste otkrili, koji ste vi zahvaljujući vašim angažovanjem uspeli da se popnete na sam vrh po kvalitetu rada, posebno BIA i Saša Vukadinović svojim doprinosom, kažu da iza svega ovoga sa kokainom stoji neki balkanski baron, pod slovom "C". Možda je K, neka to čita K ili C ili CE. (Vjerica Radeta, sa mesta: Meni to liči na Cane.) Ne znam ja na koga vama liči, gospođo Vjerice, ja sam pročitao to u novinama, a računam da gospodin ministar zna ko se krije iza tog pseudonima. Očekujemo da to kažete građanima Srbije, jer svesni smo činjenice da, na žalost, ovde kriminal upravlja ovom državom, to je činjenica. Bilo je kriminala i ranije, ali od 2000. godine tu nema nikakve dileme. Jedan od tih barona je, između ostalog, rekao da je dao DS 10 miliona evra. Čitao sam vam ovde izjavu onog privatnika iz Zrenjanina, koji kaže da je dao u četiri navrata preko 200 hiljada evra DS. Znači, činjenice su tu. Pretpostavljam, gospodine ministre, da ste vi za ovih godinu i po dana skoro uspeli da se uhvatite u koštac sa kriminalom. Vi to znate, najgori kriminal je onaj kriminal koji je povezan sa politikom. Vidim da ste imali ovu akciju "Dunav" ili "Morava"? Izgleda da je "Moravica". Pohvatali ste tamo neke po pijaci, ali od ovih velikih nema nikoga. Ipak, građani Srbije, kao najveću pošast na prvom mestu stavljaju problem sa drogom. Očekujemo da vi taj problem, gospodine ministre, rešite, jer ova država, ako i dalje kriminal bude nastavio da ovako divljački razara ovu državu, nema nikakve šanse za opstanak, posebno zbog toga što je povezan sa politikom. Siguran sam, gospodine ministre, da vi to dobro znate, i ne samo da znate, nego da imate i dobre podatke, ali onda se postavlja pitanje - koji je razlog da državni organi, pre svega MUP, ne reaguje po tom pitanju? Ili, kako da poverujemo uopšte da možete da reagujete, ako ovaj jednostavan posao sa pasošima niste u stanju da rešite? Podsećam vas na naš amandman, gospodine ministre, iz 2008. godine, gospodina Buhe. Pretpostavljam da se sećate da smo mi, sagledavajući kompletnu situaciju vezano za našu državu i za Ministarstvo, predložili našim amandmanom da se rok izrade pasoša produži na 2010. godinu. Ovaj problem bi bio rešen. Međutim, vi ste odgovorili, odnosno neko u vašem ministarstvu, sagledavajući sve okolnosti, činjenice itd, da je najoptimalniji rok da to bude do 2010. godine, a da o 2011. godini nema ni govora. Evo, sada smo došli u situaciju da raspravljamo upravo o tome što smo vam mi predložili pre godinu dana. Postavljam retoričko pitanje, ne mogu da kažem ko je tu baš zbunjen, ali očito neke stvari ne idu. Ako mi vama predložimo pre godinu dana da nešto uradite, a vama treba godinu dana da shvatite da to treba da uradite, onda ili smo krivi mi što smo to predložili prošle godine ili ste krivi što to niste prihvatili prošle godine, jer iskreno govoreći, ništa vas ne bi obavezivalo, niti bih pravio bilo kakav problem. Umanjili bi troškove zasedanja Skupštine Republike Srbije. Pet puta su ova gospoda iz ministarstva, ja im se izvinjavam, kao predsednik Odbora za odbranu i bezbednost, dolazili ...
Gospodine Todoroviću, izvinite, samo jedno pitanje. Da li želite sada da koristite vreme? Samo nastavite. Prošlo je 15 minuta od vremena koje imate kao ovlašćeni predstavnik. Izvolite.
Hvala vam veliko. Vaši činovnici pretpostavljam da su vam se žalili, pet puta su dolazili na Odbor za odbranu i bezbednost, a vi ste nekada bili predsednik tog odbora. Nažalost, mi nismo mogli ovu jednostavnu stvar da završimo zato što nije bilo poslanika vladajuće većine. Mislim, gospodine Dačiću, da, koliko se sećam, pošto sam bio član odbora u to vreme, da se nije desilo da odbor ne održi sednicu zato što nema kvoruma. Postavljam opet neko retoričko pitanje - da li možda to poslanici vladajuće većine ne žele da radi Odbor za odbranu i bezbednost? Da li oni žele da spreče civilnu kontrolu? Znate, Odbor za odbranu i bezbednost ne treba vama da govorim, ima izuzetno važnu ulogu baš u toj civilnoj kontroli, jer on je jedini odbor koji, bar po slovu Poslovnika, ima pravo kontrole ministarstva sile, odnosno službi bezbednosti, koje se na žalost zloupotrebljavaju u političke svrhe, odnosno iz političkih razloga i najčešće za proganjanje političkih protivnika. Ovaj predlog zakona, gospodine ministre, na najbolji mogući način pokazuje koliko je ova Vlada nesposobna, koliko nije u stanju da reši probleme sa kojima se mi suočavamo. Vi ovo pravdate time da mnogi naši građani u inostranstvu koji nisu mogli da zamene pasoše stanuju daleko od gradova gde se nalaze konzulati ili ambasade i da nisu mogli da izvade do sada pasoše. Iskreno da vam kažem da sumnjam u te razloge. Zbog čega? Iz jednostavnog razloga. Zato što želite da izbegnete ono osnovno pitanje - šta je sa građanima KiM, jer oni će imati te plave pasoše u najvećoj meri, jer neće moći da izvade ove biometrijske pasoše? Ovo od svetog Nikole, vezano za belu šengen listu, na najdrastičniji način je podelio građane Srbije na građane prvog reda i na građane drugog reda. Vi ste to znali i niste smeli da prihvatite ni na koji način da nas dele. To što vi prihvatate da vas Silvio Berluskoni tamo kao igračke stavlja gde će ko da se slika i kako vas zove, to je sad druga stvar, to je stvar i ličnog dostojanstva i digniteta i Vlade i predsednika Republike, u to neću da ulazim. Ali, vi niste smeli da dovedete državu u ovaj položaj. Vi niste smeli da dozvolite da postoji podela građana Srbije na građane prvog reda i na građane drugog reda. Šta će građani KiM da rade? Za njih neće važiti bela šengen lista. Bez obzira na te vaše priče i uljuljkivanje o tome da će moći i oni da putuju, činjenica je to da neće moći da putuju, posebno ako se ima u vidu kakvi su stvarno efekti o tele bele šengen liste. Vi, gospodine ministre, imate dobre podatke. Bilo je oko milion, koliko se sećam, pasoša SRJ. Ne znam koliko ste do sada izdali ovih biometrijskih pasoša, ali ne verujem da će to biti više, ako uzmemo da će imati 10%, kao i u prethodnoj državi, znači, to će biti nešto možda oko 700 hiljada pasoša. Ali, od tih 700 hiljada pasoša, dajte da vidimo koliko građani stvarno putuju. Pretpostavljam, gospodine ministre, da znate za koliko je opao broj putovanja u prošloj godini. Samo su turističke agencije iznele podatak da je oko 35-36% građana Srbije u ovoj godini putovalo manje u inostranstvo. Dajte da vidimo jedanput koliko je to građana Srbije dobilo tu belu šengen listu, da li je dobilo 10.000, 15.000 ili 20.000 ili možda par hiljada građana? Oni koji su putovali ranije, putovali su bez šengen viza, odnosno sa šengen vizom koju su dobijali u ambasadama. Putovali bi i od sada, ali ste dozvolili da zbog te bele šengen liste podelimo građane Srbije na građane prvog i građane drugog reda. Mislim da je to najteža posledica ove bele šengen liste i da će imati dalekosežne posledice, jer pretpostavljam da će EU nekim svojim potezom omogućiti građanima na Kosovu i Metohiji, da bi učinila još jedan korak ka daljoj nezavisnosti Kosova i Metohije, da Srbima na Kosovu i Metohiji izdaju neke druge putne isprave, koje će uzeti zato što nisu mogli da dobiju pasoš Srbije i onda će šteta biti nemerljiva. Hvala.
Gospođa Vesna Pešić ima reč.
Bila sam inspirisana ovim što je kolega Šormaz govorio, gde se nekako kritički osvrnuo na LDP, a navodno smo se hvalili zbog toga što smo dobili viznu liberalizaciju, što naši građani mogu slobodno da putuju. Prvo, možda zaista neko preterivanje u nekom hvaljenju nije potrebno, zato što smo mogli da dobijemo to i ranije, ali dobro je što smo sada dobili, ipak smo smogli snage da se koncentrišemo na mapu puta koju je početkom januara 2008. godine bila dostavljena i nama, i Crnoj Gori, i Makedoniji, i bez te koncentracije, bez fokusiranja, jer ta mapa puta nije tako jednostavna, kao što se mislilo, jer trebalo je doneti niz zakona za šta jeste zahvalna i ova skupština. Moram da kažem da se to vrlo malo ističe, da je Skupština morala da odradi prilično veliki deo posla da bismo dobili viznu liberalizaciju i da svi zajedno možemo malo da se pohvalimo kada imamo nekakav uspeh, jer je neosporno da je zaista uspeh što naši građani mogu danas slobodno da putuju. Ne treba da se stidimo onda kada uradimo nešto korisno za naše građane. Zaista ne vidim zašto i opozicija mora da kontrira. Evo, i ja sam opozicija, ali zaista smatram da su građani sigurno veoma zadovoljni, zadovoljni su naši mladi ljudi koji sada mogu da putuju, da vide Evropu. Stigle su i ove agencije koje mogu… (Dragan Todorović, sa mesta: Vratite pare.) Gospodine Todoroviću, da vam odgovorim odmah, ne mogu mnogi građani u Banju Koviljaču da odu. (Dragan Todorović, sa mesta: To vam i ja govorim.)
Gospodine Todoroviću, nemojte ometati gospođu Pešić.
Taj argument zaista ne stoji. Pojavile su se i ove agencije koje nude te karte koje su zaista jeftine. Sigurno je da će veliki broj mladih ljudi, i starijih, moći da koriste sada te mogućnosti jer su karte bile preskupe, sada su karte mnogo jeftinije. Mladi ljudi mogu da koriste i ove jeftine hotele i da zaista mogu da se upoznaju sa EU i sa drugim zemljama koje do sada nisu imale priliku. Nema nikakvog razloga da negiramo nešto što je potpuno jasno da jeste prednost za sve naše građane. Pored toga, često svodite to pitanje samo na nekakvo putovanje. Molim vas, ovde se radi o jednom osnovnom ljudskom pravu, da imamo pravo slobode kretanja. To sam više puta naglasila. Čak i što je rekla jedna naša sugrađanka, i ako čovek neće da putuje, dobro je da zna da mu nije zabranjeno, da nije isključen i da može da putuje. To je veoma pozitivno. Tačno je i to što je rekao gospodin Šormaz. Tačno je, hvalili smo se i mi. Lično sam se hvalila, ako tako treba da kažem. Hvalila sam se dva puta u dve emisije na televiziji, gde sam rekla da nije samo Vlada i samo vladajuća koalicija zaslužna, zaslužni su i mnogi ljudi koji su velikim naporima doprineli da dođemo do slobodnog viznog režima. Jeste tačno, prošle godine pred samu novu godinu, kada su naši građani bili u velikoj panici, bukvalno u panici, da neće važiti stari pasoši, nije vladajuća koalicija krajem 2008. godine, pred samu novu godinu, kada smo ponovo radili isti posao, produžavali smo važenje starih pasoša i da nije bilo glasova LDP ne bismo mogli da produžimo te pasoše i zaista smo tada uskočili. Naglašavam ponovo, to jeste politika LDP, ne biti po svaku cenu protiv, pa ostaviti građane da ne mogu da se vraćaju, i studenti, ili da ne mogu da putuju da nismo produžili važenje ovih pasoša. Moram to da kažem gospodi koja sede iz Ministarstva unutrašnjih poslova. Godine 2007, kada smo doneli Zakon o putnim ispravama, tada sam bila u Odboru za evropske integracije, skrenuli smo vam pažnju da onaj datum do 2008. godine, za godinu dana da ćete da promenite pasoše, apsolutno to nije bilo moguće da se izvede. Mislim da je nekoliko nas reagovalo i reklo - pa, čekajte, kako ćete, još niste počeli da izdajete biometrijske pasoše, još nije bio nijedan pasoš odštampan tada, kako ćete do marta 2008. godine da ištampate i da promenite sve te pasoše? Naravno, taj datum nije bio realan. U Skupštini smo skrenuli pažnju na to. Glasali smo za nove putne isprave i naravno da smo krajem godine morali da radimo isti ovaj posao koji sada radimo. To je možda moglo brže, ali sada kada se nađemo u situaciji da građane ostavimo da ne mogu da putuju, svima nama je u zajedničkom interesu da produžimo važenje tih putnih isprava zato što naša konzularna predstavništva, naša DKP nisu mogla da izdaju mnogim našim građanima koji žive u inostranstvu i koji sada mogu da se vrate kući za novu godinu i za praznike i za slave, ali mogu da se vrate zato što ćemo ponovo to da uradimo. Danas ćemo ponovo da raspravljamo o tom pitanju i da odlučimo u danu za glasanje da građani mogu da koriste sve te pasoše dok se ne izvrši potpuna transformacija pasoša. Kada je bio onaj zakon protiv diskriminacije, videli ste kakva je situacija tada bila, smatrala sam da je ono nešto što je bilo nedozvoljeno. Sutradan smo to imali na dnevnom redu Skupštine, Zakon protiv diskriminacije i odjedanput se neko iz crkve javio, neki vladika, javio se predsednici Skupštine i na njegov zahtev, bez ikakve procedure, kršeći proceduru, to je bilo skinuto sa dnevnog reda, dok nije napravljen nekakav kompromis i ponovo taj zakon koji je na mapi puta vraćen u skupštinsku proceduru i, naravno, iz vladajuće koalicije niste imali dovoljan broj glasova da izglasate taj zakon i da nismo podržali Zakon protiv diskriminacije ne bi moglo danas da bude vizne liberalizacije zato što bez tog zakona ne bi bilo moguće. Zašto to ne reći? Da li je to hvaljenje ili nije hvaljenje, ali mi ćemo uvek kada god je u pitanju put Srbije ka EU uvek podržati takvo zakonodavstvo. Gospođo predsedavajuća, hoćete li da umirite ovog čoveka ovde koji mi neprekidno dobacuje?
Gospodine poslaniče, zaista vas molim da ne ometate gospođu Pešić.
Glavni prioritet, politički prioritet LDP jeste Srbija u EU, i jeste sloboda kretanja, i jeste mogućnost naših građana da se slobodno kreću posle 18 godina čekanja u redovima, gde je šibala i kiša, i sneg itd, gde su se namučili, mnoge generacije nisu mogle da putuju. Mislim da je ovo pozitivno. Preporučujem da tu ne stanemo, jer to je veoma važno, da sada ne živimo u lovorikama. Zaista smo se s pravom juče kritički osvrnuli na to što ste bili juče u Briselu da slavite iz te radne grupe koja je radila na ovome, ali gospođa Malović je bila u Briselu, nisam ni videla da je njena uloga tamo bila značajna da se tamo pojavi, svi znamo koliko je koje ministarstvo doprinelo, ko je sve tu morao da radi, juče je bila veoma važna tema, birali smo predsednika Vrhovnog kasacionog suda, birali smo tužioce, ona kao nadležna za to jednostavno je smatrala da je važnije tamo da se uhvati u kolo u Briselu, da se pravi važna, da tamo bude i ona, umesto da bude na jednoj od najvažnijih sednica, kada smo juče raspravljali o izboru ovakve funkcije kao što je predsednik Vrhovnog kasacionog suda. Mislim da je bolje bilo da nije juče bila u tom kolu da se pravi važna, nego da sedi ovde, ali šta da radimo. Svejedno. Zaključujem da je gospodin Šormaz malo preterao sa tom kritikom oko hvaljenja. I ja sam rekla da možda neki put preteruje Vlada u tome, ali da ne možemo da negiramo da je to pozitivno. Što je DSS glasala i protiv SSP, to su njeni problemi što ta stranka ne želi u EU. Možda voli da bude u zatvoru, da budu građani, da ne dobiju viznu liberalizaciju. Možda više voli taj zatvor ovde, ali mi više volimo slobodu i zato smatramo da smo svi zajedno doprineli tome da naši građani mogu slobodno da se kreću. Hvala.
Gospođica Nataša Jovanović ima reč.
Hvala, gospođo predsedniče. Vidite da je predsednik naše poslaničke grupe čestitao gospođi Pešić, tako da javnost ne misli da su oni imali neke nesporazume, iako su iz suprotne orijentacije, mi kao opozicija i kolege sarađujemo. Gospođa Vjerica Radeta je podnela amandmana, gospodine ministre, čuli ste. Na sednici Odbora, žao mi je, tog dana, iz petog pokušaja zato što nisu dolazili predstavnici vladajućih stranaka, nisam bila na Odboru kada je održan, zbog sednice Skupštine grada Kragujevca koja je bila tog istog dana, ali ona je objasnila u ime naše poslaničke grupe da je potrebno da se posle stava 1. doda stav 2. koji glasi – da se izuzetno od stava ovog člana licima mlađim od tri godine života pasoš izdaje sa rokom važenja od dve godine, licima od tri do deset godina života sa rokom važenja od tri godine i licima od 10 godina sa rokom važenja od pet godina, zato što je to mnogo bolja procena onoga kako deca odrastaju i kako se njihov lik menja i zbog čega treba napraviti ovakvu raspodelu i na ovakav način ustanoviti koja je važnost pasoša za decu. Ne znam zbog čega, ovo ste mogli, nije tehnička stvar u pitanju nego jedno realno gledanje i iskustvo, na kraju krajeva, koje i vi imate kao otac dvoje dece i drugi ljudi koje znate, kako deca odrastaju i kako se njihova fizionomija menja. Svejedno, vaše je pravo da prihvatite ili ne prihvatite. Mislili smo da je ovo rešenje bolje. Međutim, mnogo me više brine, gospodine ministre, hajde da jednim delom i prihvatim to, zato što sam vam jednom rekla na sednici Odbora za bezbednost, da su mi se javili naši zaposleni ljudi koji žive u Francuskoj, pre svega, ali i u Nemačkoj, koji su kao što ste naveli u obrazloženju za produžetak roka starih pasoša, da je velika gužva i sami znate, gospodin Perić je tu, jedno vreme u Ljuboviji niste mogli da dobijete novi pasoš. Tamo se čekalo više od tri nedelje. Kasnije se to nekako normalizovalo. Gospodine ministre, s obzirom na to da ste i u javnosti, a pre svega i vaši saradnici, gospodin Veljović je najviše govorio u kontekstu obračuna sa organizovanim kriminalnim grupama, govorili o tome da je naša pogranična služba sada mnogo bolje organizovana i da pored one savremene opreme koju je MUP dobio, što i mi poslanici vidimo kada idemo na naša službena putovanja, recite mi – šta će MUP da uradi sa onima koji zloupotrebljavaju ove aktuelne pasoše, čiju važnost ćete da produžite do kraja 2010. godine? Drugim amandmanom je koleginica Pop – Lazić dala optimalan rok za to do juna sledeće godine, kada već sve ovo nije moglo da se reši. Evo zbog čega vas to pitam, postavila sam vam pitanje kao član Odbora za odbranu i bezbednost, baš uoči te sednice na kojoj je trebalo da se raspravlja o ovom zakonu, a vezano za organizovani duvanski kartel, odnosno duvansku mafiju na čijem čelu je Stanko Subotić zvani Cane Žabac, koji je nosilac ovog pasoša, Švajcarske i ko zna koje još pasoše taj kriminalac poseduje. Pitam vas to zbog toga što sam dobila od vas, ali mislim da to nije bio samo pro forme radi odgovor, nego onako neki koji nije zadovoljio u pravom smislu reči odgovor na moje postavljeno pitanje, što je bio i zaključak Odbora za odbranu i bezbednost. Rekli ste mi da je, kao što je poznato meni i javnosti, Stanko Subotić, zvani Cane Žabac, za koga je kao vođu duvanskog kartela još 2002. godine označio dr Vojislav Šešelj pre nego što ga je režim poslao u Haški kazamat, odnosno napisao onu optužnicu, da je za njim raspisana Interpolova poternica, kao i za još 31 osobom koje su uključene bile u šverc duvana. Ovo je vrlo ozbiljna stvar. Zahvaljujem se i gospođi predsedavajućoj, gospođi Đukić-Dejanović koja mi dozvoljava, nekim delom izlazim iz teme, ali mislim da je za građane važno, ali i da je važno za vas kao ministra policije da nam kažete, tokom ove sednice – šta ćete da preduzmete u daljem obračunu i u privođenju pravdi Stanka Subotića? Naime, pojavili su se novi momenti. Nekadašnji savetnik i predstavnik u Vašingtonu crnogorskog predsednika, koji je duboko zagazio u kriminal, znate da ga italijanska država traži zbog toga, italijansko tužilaštvo, zbog šverca cigareta, Milo Đukanović, dakle, nekadašnji savetnik Mila Đukanović, Ratko Knežević se više puta u poslednjih nekoliko meseci oglasio u našoj javnosti, a pre nedelju dana je bio gost u emisiji „Intervju“ kod Jugoslava Ćosića na Televiziji B 92…
Molim vas, pridržavajte se teme.
Završavam. Samo da završim ovo pitanje. Izvinila sam vam se.
Ponovo se prijavite.
Hvala, gospođo Đukić-Dejanović. Uskoro ću da završim svoje izlaganje. Pitam vas, s obzirom na taj njegov intervju i na činjenicu da je rekao da je spreman da se stavi državnim srpskim organima na raspolaganje, a gospođi Đukić-Dejanović ako ste me već prekinuli, vrlo dobro znate da deca neće da zloupotrebe važnost ovih starih pasoša 2010. godine, a Cane Žabac i njegovi kriminalci hoće, jer se tim istim pasošima, čija važnost je produžena, u „RIC“ u Pariz 2007. godine su putovali Tomislav Nikolić i Aleksandar Vučić, a kasnije i Vučić sam u više navrata u Moskvu da uzima novac od Stanka Subotića, Caneta Žapca, da bi po Kneževićevom svedočenju imali zadatak da preuzmu SRS, da se dr Vojislavu Šešelju nametne nekakav branilac, da on stupi u štrajk glađu i da to završi, ne daj bože, sa nekakvim ishodom. Naravno, to im nije uspelo. On će se koliko sledeće godine živ i zdrav vratiti u svoju otadžbinu i u ovu skupštinsku salu. Gospodine ministre, ako nekadašnji zvaničnik Crne Gore to izjavi, pa se pojavi na mediju koji imanacionalnu frekvenciju, šta ćete da preduzmete da privedete pravdi ili da saslušaju naši policijski organi pomenutog Nikolića i Vučića koji su od Subotića uzimali novac? Vi kao predsednik SPS, koja je vladajuća stranka, znate koliki broj poslanika imate ovde. Vrlo dobro znate da su nama oteti mandati, ali da nisu mogli da izvrgnu Zakon o finansiranju stranaka, pa da primamo za 82 poslanika SRS novac iz budžeta. Od čega se finansiraju Nikolić i Vučić? Od prljavog novca, šverca i duvanskog kartela Caneta Žapca i od tog, kako je to gospodin Knežević više puta kao, eskadrona smrti koji naručuje ubistva. Dakle, gospodine ministre, ovu važnost pasoša do 2010. godine neće da zloupotrebe naši raseljeni koji su otišli, što bi naš narod rekao, trbuhom za kruhom, da rade, da se muče i da zarade za svoju porodicu, ali Cane i njegovi kriminalci hoće ili ovi kriminalci kojima ste poklonili mandate i koji su izvršili takav atak, na svu sreću neuspeli puč u SRS. Prema tome, nisam zadovoljna ovim odgovoromkoji sam dobila od vas u pisanoj formi. Vi ste ministar koji je krenuo u oštri obračun sa organizovanim kriminalom, ako pogledam sada šta se sve desilo i ono što je gospodin Todorović nabrajao ostala vam je samo ova duvanska mafija i duvanski kartel. Ima mehanizma da privedete Stanka Subotića. Krenite od Nikolića i Vučića. Evo neka državni organi i policijski organi prvo njih saslušaju...
Gospođice Jovanović, molim vas, držite se dnevnog reda.
Evo, završavam. Dakle, mislim da je gospodin ministar shvatio moju poruku ne samo za dobrobit našeg društva, nego da se konačno u Srbiji zna ko su ljudi koji se bave politikom i koji promovišu političke ideje iz svojih ubeđenja, kao što to vi radite gospođo Đukić-Dejanović, unazad dvadeset godina i toga se ne stidite. Čujem da su upravo ti koje kriminalci finansiraju napadali u ovoj istoj Skupštini, takođe u jednom danu u kome nisam bila ovde, gospodine ministre, država koja hoće da se obračuna sa organizovanim kriminalom i mora da poveže te stvari. Kriminalce kao što su Cane Žabac, Milo Đukanović i kriminalce kao što su Nikolić i Vučić. Hvala vam. Izvinite, gospođo Dejanović, što sam malo izašla sa teme dnevnog reda. Hvala.
Gospođa Jorgovanka Tabaković po ovom amandmanu, ovlašćeni predstavnik.
Ne, gospođo predsedavajuća, tražim da nas zaštite po zakonu kojim se reguliše buka u ovom prostoru, jer su ovo nezdravi uslovi za funkcionisanje. Molim vas, nađite tehničke mogućnosti da se više ne suočavamo sa ovom napašću koja se zove prejak ton.
Molim i vas da koristite primerene termine. Termin "napast" nije u redu. Reč ima gospodin Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja ću kao šlagvort za priču o ovom zakonu iskoristiti dve stvari koje je ovde iznela gospođa Vesna Pešić. Pre svega, rekla je da je LDP glasao prošle godine za zakon koji je u principu isti sa ovim večeras, o kome raspravljamo. Ja bih samo da podsetim da je za taj zakon glasala i SRS, ali ne zbog činjenice da Vlada Republike Srbije i sada zaslužuje i podršku, jer pred ovu skupštinu iznosi neke racionalne i praktične, odnosno pragmatične projekte, nego zbog činjenice da građani Srbije nisu bili dužni da trpe neodgovornost i nesposobnost Vlade Republike Srbije i da budu upravo žrtve te neodgovornosti. S druge strane, gospođa Pešić je rekla da ne treba biti u opoziciji isključiv, isključivo protiv nečega i konstatovala je da se ne treba stideti što smo eto dobili beli šengen i štokonačno možemo da putujemo po svetu. Gospođo Pešić mi se sa vama potpuno slažemo, znate. Ne treba se stideti mogućnosti što možete da putujete, ali ono čega se treba stideti jeste - stideti se Vlade, koja je u stanju da nas zatrpava dva dana, u svim sredstvima javnog informisanja hvalospevima na svoj račun da su nam obezbedili beli šengen, a nisu u stanju da obezbede pasoše da bi građani, koji eventualno i mogu da putuju u taj beli svet, godinu dana ili dve godine ili ko zna koliko već unazad. To je naš problem, a ne to što smo dobili beli šengen. Problem je i to, ali o tome ćemo dalje, otvoriti to kroz diskusiju. Što se tiče ovog amandmana ne postoji ni jedan razlog zbog koga niste prihvatili ili nema argumenata do kojih ste mogli, trebali da dobijete ovaj amandman gospodine ministre. Ovde piše, između ostalog, u obrazloženju ovog zakona, pozivate se na neku uporednu pravnu praksu. Zašto tu uporednu pravnu praksu niste prošle godine primenili? Zašto ovaj amandman ili ovaj član zakona nije bio ovakav prošle godine kada smo menjali jedan zakon pre, za koji sam rekao malopre, da se o njemu glasa? Znači to nije zavidan argument. Mi smatramo da je ovaj amandman vrlo racionalan. Mogli ste da prihvatite da je bilo političke volje, ali pošto je bio pogrešan pristup prošle godine, pristup je bio pogrešan i ove godine. Ne govori po svojoj suštini ono što ste pisali u zakonu samo o tome, već govori sve ono što ste govorili pre godinu dana. Činjenica je da večeras nekako i vi i svi predstavnici Vlade izbegavate odgovornost da pričate o ovom zakonu, da nas podsetite šta ste nam rekli pre godinu dana i na šta nas pozivate večeras da glasamo, odnosno u danu za glasanje da damo podršku zakonu - kako eto, ne bismo pravili problem našim ljudima u dijaspori, odnosno napolju, ali i građanima Srbije koji hoće da dođu do novih pasoša. Ja ću vas u tom smislu podsetiti, potrudiću se da se ne ponavljam sa svojim kolegama poslanicima malopre. Kada ste rekli, kada govorimo o odgovornosti - sada mogu da kažem da jeste na onima koji su bili pre mene. Sada to ne možete da kažete. Bilo bi lepo da čujemo da nam objasnite o čemu se radi i zašto godinu dana kasnije raspravljamo ponovo na istu temu? Kada ste rekli - u svakom slučaju mislim da će do kraja sledeće godine građani Srbije moći da imaju dovoljno prilike da promene svoja lična dokumenta. Ovo su ustvari suštinski dokazi kakva je Vlada, koliko je Vlada efikasna, koliko je Vlada sposobna i koliko je Vlada spremna na jedne racionalne procene i pretpostavke i u smislu vremena i u smislu tehničkih kapaciteta i uopšte administrativnih kapaciteta koje ova država ima. Smatram da je priča potpuno, odnosno potpuno je degutantno danas pričati ovu priču i vašu priču o belom šengenu. Stiče se utisak, dakle da otvorite konzervu izaći će priča - ko je obezbedio viznu liberalizaciju za državu Srbiju? Da li država Srbija ulazi u viznu liberalizaciju i na beli šengen zato što je ispunila standarde ili zato što je EU donela političku odluku - da vi uđete, odnosno cela Srbija na beli šengen, političku odluku čiji smo račun možda platili juče usvajanjem jednog Statuta i Zakona o prenosu nadležnosti ili ćemo da ga plaćamo u narednom periodu, kada nam dođe neki novi račun? Da li ćemo cenu te vizne liberalizacije plaćati kao ili na primer, onaj koji sam danas ili jutros iznosio - država da ćuti na neke pojave koje nam prete i koje dolaze upravo iz zemalja EU, koje su upravo u srcu EU stekle hrabrosti i kuraž, da ožive neke stare ambicije i neke opasne priče? Govorio sam o pojavama bugarskog ekstremizma na teritoriji Pčinjskog okruga. Da li ćemo zbog tog belog šengena i dalje da ćutimo i da ne reagujemo, da zatvaramo oči pred činjenicom da na teritoriji Republike Srbije, u okviru naše državne uprave i lokalne samouprave, na dan albanske zastave, skupštine opština Republike Srbije drže svečane sednice i na zvaničnim državnim organima ističu albanske zastave? Je li to cena belog šengena? Ako je to, onda se gospođo Pešić takvog belog šengena zaista stidimo i takav beli šengen nam zaista nije potreban. Postavlja se objektivno pitanje - ko će stvarno imati koristi od tog belog šengena? Da li je on privilegija? Oni koji su putovali i sada će putovati. Istina, uz malo manje procedura, ali će im biti lakše da novac koji ovde stiču ostavljaju tamo. Kakve koristi od tog belog šengena imaju oni koji protestuju od studenata, kojima krila dajete ovim belim šengenom, pa do onih radnika na prugama itd? Da li je ovo privilegija, za koju mogu da budu srećni i ponosni - svakako da nije? Suština ipak nije tu. Suština i pravo pitanje jeste - šta ste uradili da uspostavite standarde, kojima bi zaista zaslužili da uđete u porodicu možda ozbiljnih i uspešnih i kvalifikovanih država? Tu padate na svakom ispitu. Možete da pričate i da se hvalite koliko god hoćete, krenite od integrisanog upravljanja granicom, pa na dalje. Pogledajte ovo - šta ste rekli tada? Rekli ste ministre - ne samo da govorim o evropskim integracijama kao oče naš, a da pri tome ne znamo šta to znači u tehničkom smislu. Sada se postavlja pitanje - šta smo u tehničkom smislu uradili u kontekstu integrisanog upravljanja granicom? Koliko smo administrativno i tehnički kapacitativni da odgovorimo na sve ove izazove? To je pravi odgovor i dokaz da je odluka o belom šengenu isključivo političko karaktera, a ne karaktera kakav bi trebalo da bude, ispunjenje određenih standarda u ovoj oblasti. Pogledajte samo šta ste nam tad obećali. Bilo bi lepo da nam odgovorite šta je od svega ovoga u međuvremenu urađeno. "Tad treba izraditi strategiju za suzbijanje ilegalnih migracija, izraditi instrukciju o postupanju s krijumčarenim licima, usvojiti strategiju za borbu protiv organizovanog kriminala, akcioni plan za sprovođenje strategije za borbu protiv organizovanog kriminala, sporazum o saradnji sa "Fronteksom", strategiju za upravljanje migracijama, koordinaciono telo Vlade Srbije za upravljanje migracijama, nacionalnu strategija za integraciju povratnika, sporazum o readmisiji, akcioni plan za zbrinjavanje i integraciju povratnika po osnovu sporazuma o readmisiji itd". Da ste i sve usvojili, dokle smo stigli sa primenom svega ovoga o čemu vi isključivo deklarativno pričate? Kad kažem vi, ne mislim samo na vas lično, mislim na Vladu u kojoj sedite i Vladu kojoj pripadate. Evo u kontekstu readmisije, šta smo uradili? Dokle se tu stiglo? Zašto ne pričamo o onome šta nas čeka sa tim, a ne o privilegiji belog šengena? Sad ćemo da putujemo. Da li o humanim aspektima toga govorite? Da li je neko spreman da ovde i pred javnosti o tome govori? Koga ćemo sve morati da prihvatimo? Koliko ljudi će to biti? Prihvataćemo ljude, ne samo koji imaju prebivalište ili boravište u Republici Srbiji, nego koji su iz Republike Srbije otišli i ne zakonito borave u EU. Zašto o tome ne pričate? Da li smo dobili privilegiju izlaska na tržište rada u EU? Ko će to od ljudi u Srbiji moći da dobije posao na osnovu belog šengena? Oni koji su čekali na posao u EU ispred ambasada čekaće i dalje. Istina, ne ispred ambasada, ali još dugo taj posao neće moći da se dobije. Govorite ovde, u kontekstu, ljudi koji žive u inostranstvu i sad se stiče utisak da o njima brinete. Pre nekoliko meseci smo raspravljali o Zakonu o dijaspori i rekli smo tada - ova država nije bila u stanju da od dolaska DOS na vlast, kakav god da je u formi bio, samo da pobroji ljude koji žive u dijaspori. Da li na osnovu te činjenice vi možete da pretpostavite da vam je još godina dana dovoljna da rešite problem sa pasošima ljudi za čiju se sudbinu u tom smislu brinete i pozivate kad obrazlažete jedan stav u zakoni koji danas ovde menjate? Ni toliko za njih niste mogli da učinite u vremenu koje je iza nas, a sad mi treba ovo da prihvatimo kao nešto što će doneti dobro, što je u duhu svih ovih evropskih vrednosti evropskog puta naše države. Mi smatramo, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, da je pravi izraz i prava slika Vlade činjenica da smo pre godinu dana jedan zakon menjali, da godinu dana posle toga menjamo opet taj isti zakon i da je to pravi izraz, slika i prilika Republike Srbije danas, njene Vlade, a svakako ne činjenica da je zbog političke odluke i volje EU čije ćemo cehove da plaćamo, pretpostavljam, i u narednom periodu, jer Evropa sem jezikom ucena, bar je to vreme iza nas pokazalo, ne ume sa nama i ne želi sa nama drugačije da govori. Znači, to je slika i prilika Srbije, a ne činjenica da ste obezbedili viznu liberalizaciju. Zahvaljujem.
Reč je tražio ministar. (Jorgovanka Tabaković, sa mesta: Ja sam tražila reč.) Vi apsolutno imate prednost u odnosu na sve ostale sada, ali jedino ako se ministar slaže. Gospodine ministre, hoćete li vi pre ili gospođa Tabaković? Gospođa Tabaković ima reč. Izvolite.
Zahvaljujem gospodinu Dačiću koji je trebalo da se potrudi da mi obezbedi pravo da govorim. Kratko ću govoriti da bi i vi gospodine ministre mogli da budete u direktnom prenosu. Gospođo Đukić, molim vas, vi ste prva osoba u životu koja je mene upozorila za nepristojno ponašanje, odnosno upotrebu neprimerenih termina. Najozbiljnije vas molim, ni u kakvom prenosnom smislu, nego u najdirektnijem, da mi obezbedite kao i ostalim poslanicima uslove za rad koji podrazumevaju primenu Zakona o zaštiti od buke. To iz kojih razloga vi niste prethodnog govornika, pre gospodina Stevanovića, opomenuli dok govori mimo Poslovnika, mimo člana 103, mimo pravila osnovne kulture i ponašanja, u to neću ulaziti, to neka cene birači, ali ako ja vas molim da od napasti gde nisam mislila na osobu, nego na buku od koje ne možemo da funkcionišemo, ne smete me drugačije shvatati. Pre nego sam dobila reč da govorim, danas sam sišla u prvi red prvi put zato što su kolege do mene preglasno govorile, smejali se i onemogućavali koncentraciju na ono o čemu su govorili poslanici, a to je tema. Razlog zašto sedim u ovoj sali kao poslanik SNS je prisustvovati skupštinskom radu i slušati raspravu o temu. Molim vas da zaista nađete tehničke mogućnosti da kada neko preglasno govori, jer misli da su to argumenti, nas ostale obezbedite da naši slušni uređaji zbog toga ne trpe, jer ja ničim ne zaslužujem da mene nazovete osobom koja koristi neprimerene termine. Gospodine Dačiću, samo ću još dva minuta da oduzmem i da kažem o temi zakona. Ono što je intervencija bila naše stranke vezano za vaš zakon, ticalo se nadležnosti vas kao ministra koji je trebao da preuzme posao izdavanja putnih isprava. Ne samo zato što vi kao čovek treba da garantujete jeftinije troškove izdavanja pasoša, već zato što to jeste nadležnost MUP. Iako je uredbom koja je doneta u 2008. godini i inovirana 2009. godine bilo propisano da Zavod za izradu novčanice radi ovaj posao, to nije razlog da vi ne preuzmete i da radite ono što je vaš posao. Obrazloženje koje ste mi dali...
Molim poslanike SRS da omoguće da slušamo gospođu Tabaković. Molim vas gospođice Jovanović da ne ometate rad. Izvolite, gospođo Tabaković.
Ono što smo mi očekivali od vas je da se ne branite time da će promena u izdavanju pasoša dovesti do zastoja. Moguće je da će dovesti do zastoja, ali promena koja treba da vrati ponašanje određenih ministarstava u zakonite okvire nikad ne treba da ima izgovor. Znači, mi očekujemo da MUP izdaje i lične karte i putne isprave. Kada bi MUPto radilo sigurno ne bi došlodo one vrste zloupotreba do kojih je dolazilo i dolazi na način kada se te nabavke vrše preko drugih organa i kada zaista sumnjamo u opravdanost cene koja se preduzima. Da ja jesam u pravu, recite mi molim vas, da li se vi, kao ministar, slažete, i potpredsednik, sa tim da ministarstvo koje vodi gospodin Dinkić iz grupacije G17, mimo nadležnosti koje ima u Ministarstvu za ekonomiju, regionalni razvoj, zapošljavanje, dragocene mere i metale i hiljadu drugih, sada preuzima nadležnosti i u ekonomskoj diplomatiji? Znači, malo je što se upušta u sve ostale poslove, nego sada i u nadležnosti onog što je Ministarstvo za inostrane poslove, gospodin Dinkić - 38 ljudi po konkursu koji je raspisao, prima ljude čiji će mesečni dohodak, mesečna zarada, plata biti šest hiljada evra, troškovi smeštaja porodice, školovanja itd. Po priznanju samog ministarstva, preko 238 miliona dinara su troškovi za ovu vrstu aktivnosti koja je isključivo politički motivisana. I ono što je najznačajnije, postavlja se pitanje - koje efekte može da ima ova ekonomska diplomatija? Znači, razlozi da se neko bavi baš svojim poslom koji mu je u opisu onoga što se zove Zakon o ministarstvu, Zakon o Vladi jesu osnovni razlozi da ono što jeste zahtev mnogih građana u ime čega smo i podneli amandman, a taj je da vi kao Ministarstvo unutrašnjih poslova, ne braneći se zastojem, preuzmete poslove koji jesu vaša nadležnost. Zahvaljujem.
Reč ima gospodin ministar, Ivica Dačić.
Poštovana gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, o ovoj temi smo govorili više puta i ne bih želeo da ponavljam neke stvari koje sam rekao ranije. Mada nikad nisam bio više citiran na jednom mestu nego danas, ali to ima neke svoje dobre strane, i loše, naravno. U svakom slučaju, ne stidim se onoga što sam rekao pre godinu dana i pre pet godina, i pre deset, jer kao što znate ja nisam glasao za Zakon o saradnji sa Haškim tribunalom, kao neki, ali sam ministar danas i nijedan ministar ne može da ne poštuje zakon. Sa druge strane, ne mogu a da ne kažem danas, kad već govorim o ovoj temi, pošto je bio uslov broj jedan za viznu liberalizaciju bezbednost dokumenata, izdavanja novih pasoša, da zaista kažem da je vizna liberalizacija za građane Srbije veliki događaj, ne zbog toga što će neko moći da putuje slobodno. Pitanje je da li će imati sredstava i želje da putuje, nego zbog rušenja jedne velike istorijske nepravde prema građanima Srbije i osećanja jednakosti i ravnopravnosti sa građanima drugih država sa kojima smo godinama bili nepravedno u neravnopravnom položaju. Zato bez ikakvog busanja u grudi ko je najviše zaslužen i da li je uopšte neko zaslužen danas, juče ili prekjuče, želim da čestitam svim građanima Srbije na dobijanju slobode i rušenju šengenskog zida koji je bio oko Srbije. U tom smislu, mislim da to nije tema oko koje treba voditi neke velike polemike, valjda je svima oko toga jasno da je u interesu svih građana Srbije da se može putovati u što više zemalja u svetu bez vize. Nastavićemo razgovore sa drugim državama. Kao što znate, o tome se razgovara, razgovaralo se i sa Izraelom, sa Turskom, Japanom, razgovara se i sa SAD, Velikom Britanijom itd. Mislimo, kao što znate, Rusija je nedavno ukinula vize za građane Srbije i nama je u interesu da sada, ponovo, sa crvenim pasošem možemo da putujem ponovo širom sveta bez vize. Takođe bih želeo da podsetim da tema o kojoj danas raspravljamo se može tumačiti i politički i govoriti o tome da li je neko manje ili više kriv, zašto nije ovoliki broj pasoša izdat svim građanima Srbije koji to žele. Samo želim da kažem da u vreme, u ovo vreme prošle godine, u decembru mesecu prošle godine je bilo izdato svega 200 hiljada pasoša. Zakon koji je donet 2007. godine, predvideo je da se od aprila do kraja te godine promene svi pasoši. I mi smo glasali za taj zakon i svi koji su glasali za taj zakon znaju da to nije realno. Danas što znaju ljudi iz MUP koji su i danas, kao što su sedeli tada u vreme ministrovanja gospodina Jočića i koji dobro znaju da je 30 do 40 hiljada pasoša mesečno moglo da se izdaje tada, a danas se izdaje najmanje 80 do 130 hiljada pasoša mesečno. Dame i gospodo od decembra meseca prošle godine do danas je izdato više od milion i sto hiljada pasoša. Želim da se zahvalim svim radnicima MUP koji su na tome radili. Želim da se zahvali, izvinim svim građanima koji su pretrpeli silne torture čekajući u redovima. Zašto smo morali i zašto su ti rokovi bili korisni? To je bio jedan od prvih uslova za ukidanje šengenskih viza, bezbednost dokumenta, odnosno novi biometrijski pasoš. Danas kada su vize ukinute, postoji određeni broj građana koji bi se krajem godine ili na kraju godine našao u jednom nepravnom položaju u inostranstvu, pre svega, zbog nemogućnosti u diplomatsko konzularnim predstavništvima da dobiju i izvade nove pasoše. Zato mislim da oko ovoga ne treba praviti bilo kakvu veliku priču. Do sada je oko milion i 200 hiljada građana Srbije imalo pasoš. Oko milion i dvesta do milion i trista. Sada ih ima oko 1.350.000. Kada govorite o tehnološkom pitanju. Sve ono što ste nabrojali, sve što sam rekao tada, sve je danas završeno. Samo želim da znate da EU ništa nije poklonila Srbiji i građanima Srbije. Ispunili smo sve tehničke uslove i kriterijume iz tzv. mape puta koja je dostavljena Srbiji u januaru i 7. maja prošle godine. Sve o čemu ste govorili - zakoni, strategija, akcioni planovi i operativni rad, kao što je izdavanje dokumenata, naravno, borba protiv kriminala i svega ostalog. Zbog toga želim da se zahvalim svima vama, narodnim poslanicima, jer bez Narodne skupštine Republike Srbije, Srbija nikada ne bi bila u prilici i donošenjem zakona koji ste ovde doneli, ne bismo danas bili u poziciji da naši građani mogu u noći između 18. i 19. decembra da putuju bez viza u zemlje šengenskog prostora. Prema tome, naši građani sa starim pasošima se neće naći u drugačijoj poziciji, posle tog dana, ni posle nove godine, od ove situacije u kojoj su sada, ukoliko donesemo odluku da se produže pasoši. Da ne komentarišem sve ono o čemu se govorilo. Očekuje se da će ukupno dva i po do tri miliona građana Srbije uzeti pasoše. To je ogromna promena i ogromna, da se razumemo, najveći deo toga, na neki način jeste u očekivanju i posle donošenja ove odluke o viznoj liberalizaciji. To je duplo više nego broj građana Srbije koji su do sada imali pasoše. U tome ne vidim ništa loše. U tome ne vidim pobedu nijedne političke stranke ili političke opcije u Srbiji. To je od interesa za sve građane Srbije. Naravno da su neki poslovi započeti i ranije, kao što je Sporazum o readmisiji koji je postignut sa EU u vreme prethodne vlade, isto kao što je i sistem integrisanog, a ne integralnog upravljanja granicom postavljen takođe ranije, ali i sve ostalo. Znači, želim da vas podsetim samo da je mapa puta počela da se realizuje praktično od maja prošle godine kada su bili izbori, odnosno Vlada je formirana 7. jula, 7. januara su počela ispunjavanja tih uslova, a 7. maja je mapa puta predstavljena Srbiji i prvi pasoš je izdat 7. jula, igrom slučaja, na dan kada je formirana nova Vlada Republike Srbije. Danas, kada govorimo o tehnologiji, juče je počelo izdavanje nove generacije biometrijskih pasoša koja u sebi sadrži još jedan biometrijski podatak, a to je otisak prsta. Po tome je Srbija među deset jedinih zemalja u svetu koje to rade. To je dokaz da Srbija u nečemu ne ide za svetom i za Evropom, nego da ide u korak, a čak, u nekim stvarima i ispred. Stoga, ako neko želi da pohvali MUP, molim vas da to ne tumačite kao pohvalu meni, slobodno ih pohvalite, zaslužuju, kao i kada greše, imate pravo i ja ih naravno uvek kritikujem. Apsolutno, što se ovoga tiče, naš MUP se trudi da sve ono o čemu ste vi govorili zaista tako i bude. Da mapa puta, da vizna liberalizacija ne bude politička odluka nego ispunjenost kriterijuma i standarda i vrednosti koje su potrebne da bismo došli do tog nivoa. Tako mora da bude ako želimo da budemo ozbiljna država, isto kao što bi članstvo u EU trebalo da znači dostizanje određenih nivoa, standarda i kvaliteta, a ne samo neku političku odluku. Kad danas govorimo o tome koliko još treba da bude produženo važenje starih pasoša, može se rešenje naći na još godinu dana, može godinu i po, može još dve godine, ali samim tim što će od Nove godine stari pasoš imati tu slabost da neće važiti vizna liberalizacija, normalno je da će sve veći broj ljudi želeti da uzima nove pasoše. Kao što mislim da pitanje da li će se kod dece izdavati pasoši, do sada je bilo na dve godine, a pokazalo se da taj rok mora da bude duži. Da li će on biti produžen na ovaj način ili na onaj koji ste vi predložili, verujte, nije toliko suštinski bitno, zato što se tu ne uzima pasoš koji će važiti od treće do četrnaeste godine, već svaki pasoš važi najduže pet godina. Sa druge strane, postoje neka uporedna rešenja ali, u svakom slučaju ova odluka, isto kao i postavljanje pitanja važenja ličnih karata, jeste vezana i sa nekim tehničkim pitanjima – da li čip koji postoji u ličnoj karti može da izdrži duže od pet godina? Vi znate da je ranije lična karta važila 10 godina. Nažalost, tehničke mogućnosti čipa koji je kupljen u ranijem periodu, nisu takve da može da izdrži i sačuva podatke duže od pet godina. Onda je nemoguće razgovarati, iako je to logično, da lična karta treba da važi 10 godina. U ovom trenutku taj kontaktni čip ne može da zadrži podatke duže od pet godina. Nisam policajac, ali sam čovek koji se nalazi na čelu MUP i trudim se da koordiniramo koliko god možemo, da budemo servis građana i da radimo u interesu građana koji su, na kraju krajeva, vrhovni sudija u svim pitanjima. Stoga ne bih odgovarao na sva druga pitanja. Samo ću još jednom da ponovim da ono što sam govorio prošle godine, govorim i sada. Govorim to, da sam bio ministar unutrašnjih poslova u ono vreme, verovatno se ne bih složio sa tim, odnosno sigurno, da MUP izdaje pasoše, a da ih izrađuje neko drugi. Ne bih se složio da to stoji u ovom zakonu. MUP nikad nije izrađivao pasoše. Nemamo mi tehnologiju za izradu pasoša, ali je bilo logično da naše ministarstvo ima određenu ulogu u samom procesu izrade pasoša, a ne da se zakonom određuje ko će izrađivati pasoš, pa da onda taj koji je zakonom određen raspisuje tendere i sam sklapa poslove oko drugih pitanja. U ovom trenutku je zaista komplikovano, naročito je bilo komplikovano, dok se ne dobije vizna liberalizacija, raspravljati na tu temu, jer taj proces u ovim uslovima je veoma težak. Mislimo, i kada su druga rešenja u pitanju, biće tu vozačke dozvole, saobraćajne dozvole, registarske tablice, da nećemo više nikada ići na to rešenje, već će naše ministarstvo, ukoliko nije u mogućnosti da samo izrađuje ono što treba po zakonu, onda ćemo raspisati tender, u skladu sa zakonom imati određenu ulogu o kontroli celog tog procesa. O tome sam govorio prošle godine, to isto mislim i sada. Jedino što mi je drago je da to nije stvorilo velike probleme u samom procesu izrade pasoša. Verovatno MUP u tom momentu nije hteo da ulazi u vršenje tog posla i bilo mu je lakše da se to poveri nekom drugom organu, ali u uslovima kada dođe do određenih problema, imate jednu nelogičnu situaciju – da vi izdajete pasoše, a da ih izrađuje neko drugi, da vi snosite odgovornost za kvalitet tog posla, a da u potpunosti ne kontrolišete taj posao. To što sam govorio tada, mislim i sad, ali tako je definisano zakonom koji je donet 2007. godine i dan-danas mora da se poštuje. U svakom slučaju, mislim da je ovo MUP mnogo učinilo na prelaženju svih onih etapa u mapi puta ka viznoj liberalizaciji, a jedna od tih tačaka i etapa je bila i bezbednost dokumenta, odnosno Zakon o putnim ispravama. U poslednjih nekoliko godina je bilo mnogo toga što je ležalo upravo na MUP i zato želim još jednom da izrazim zahvalnost svima onima koji su bili zaposleni ili radili u tom ministarstvu. Ne mislim da će doći do zloupotrebe produženja ovog roka, jer svakome ko ima plavi pasoš, moraće da vadi šengenske vize, kao i do sada, tako da ne verujem da se može koristiti za neke vrste zloupotreba. Kada je reč o drugim pitanjima, naravno da to sada nije tema, ali sve ono o čemu ste govorili, sva lica koja ste spomenuli vezano za organizovani kriminal, za velike kriminalne grupe, kao što znate, oni su na poternicama i protiv njih se vode postupci. Neki od tih postupaka se više ne nalaze u rukama MUP, već tužilaštva. Kad budu dostupni našim organima vlasti, što se nas tiče, oni će biti odmah uhapšeni. Još jednom želim da vas pozovem da, kada razgovaramo o ovome, imamo u vidu da ovim što nismo glasali povodom ovog predloga izmena i dopuna zakona, pomažemo našim građanima da u ovom prelaznom periodu, kada više ne postoji opasnost od toga da bi produžetak tog roka ugrozio pitanje vizne liberalizacije, da ne bi bili u jednoj nepravednoj situaciji. Više je nebitno pitanje da li će važiti jednu godinu ili još 10 godina. Bitno je što oni više neće biti zainteresovani da imaju stari pasoš, već će svako, koliko god bude bio u mogućnosti, menjati taj pasoš za novi, a bez neke opasnosti po proces vizne liberalizacije. Zato vas pozivam da glasate, bez obzira što možda neki od vaših amandmana nisu prihvaćeni, ali verujte mi da oni nisu takvi da suštinski utiču na ono o čemu smo ovde razgovarali. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Gospođa Vesna Pešić ima reč. Vašoj poslaničkoj grupi je ostalo još tri i po minuta. Izvolite.
Htela sam da složim jednu repliku gospodinu Stevanoviću iz SRS koji je na neki način izmenio smisao onoga što sam govorila. Htela sam da istaknem na prvom mestu da možemo da budemo zadovoljni što smo dobili ukidanje viza i da je to bio jedan posao koji je zahtevao jednu koncentraciju i da ne treba nikada da se stidimo ako nešto uradimo kako treba i da se nešto pozitivno dogodi. Mnogo nam se negativnih stvari događalo, pa kada je nešto dobro, treba da se složimo svi da je dobro. To što sam rekla, gospodin Stevanović je stavio u negativni kontekst, pričajući o kriminalu. Niti je danas tema kriminal i mi možemo ovo o čemu danas razgovaramo da povežemo sa nekom drugom temom koja nije na dnevnom redu, tako da sam reagovala, jer ono što sam rekla kao pozitivno, on je govorio razne druge negativne stvari. Gospodine Stevanoviću, ne treba da mi odgovarate, zato što se slaže da ima mnogo drugih problema pred kojima se mi danas nalazimo. Recimo, videli smo sad, što se odnosi na gospodina ministra i na ceo MUP, izveštaj Državne revizorske institucije. To je stvarno katastrofa. Ako smo otvorili jedan pozitivan prozor, nadam se da ministar i ministarstvo neće dozvoliti da nam oduzmu beli šengen, zato što se nećemo boriti protiv kriminala i nekih drugih pojava o kojima ste govorili. Taman posla da dozvolimo da nam oduzmu beli šengen i da nam ponovo uvedu vize, tako da nema smisla. Sigurno postoji masa tih pojava i ovaj gospodin koga znamo iz 2007. godine, koji je ovde, što kažete da je ostao isti, tačno je to, tada se govorilo da je samo 12% naših državljana imalo pasoše. Šta ste vi zaključivali – da neće više od 12% ni tražiti, kao da smo mi neki ljudi koji volimo da živimo u zatvoru, volimo nigde da ne putujemo. Ljudi nisu uzimali pasoše zato što nisu hteli da čekaju za vize ili nisu mogli da dobiju vize, mladi ljudi, pa nisu ni pokušavali. Mi stariji smo lakše dobijali te vize, a mladima nije ni vredelo da traže vize ili nisu dobijali. Međutim, onog momenta kad se pojavila mogućnost za slobodnim putovanjem, videli ste koliko ste pasoša morali da izdate, a ne 12%. Ta procena je bila potpuno pogrešna. Hvala bogu da smo to sada naučili. Molim da ono što neko kaže u ovoj skupštini ne stavi sad u kontekst kriminaliteta, jer nisam govorila u tom kontekstu, a kad se bude govorilo o kriminalitetu, ako budemo raspravljali o izveštaju državne revizorske institucije i raznim drugim pitanjima, onda možemo o tome da razgovaramo. Da ne brkamo teme, jer onda nema to nikakvog smisla ako se ono što čovek kaže pozitivno, stavi u negativan kontekst i molim vas da izjave tuđe ne stavljate i ne menjate njihovo značenje. Hvala.
Gospodin Miloš Aligrudić. (Dragan Stevanović, sa mesta: Replika.) Izvinite, nemate pravo na repliku. Sve je bilo jasno, ničeg uvredljivog nije bilo. Gospođa Pešić je krajnje korektno… Nema osnova za repliku. Izvolite, gospodine Aligrudiću.
Zato je bilo dosta uvredljivog u onome što je gospođa Pešić govorila o DSS. Koristiću vreme grupe govoreći o onome što je na dnevnom redu, a pošto je svima dopušteno da izađu iz konteksta diskusije, u nešto što se zove vizna liberalizacija, povezujući to sa mapom puta i rokovima koji su ovde dati. Uzgred rečeno, naša osnovna primedba jeste kako je moguće da vreme prolazi, da meseci prolaze, a da se na vreme ne odreaguje? Apsolutno sam svestan svega toga i šta stoji u odlukama, ko je sve uključen u proceduru izrade, kako je to toga došlo i sa ovog vam mesta kažem ni prethodni ministar ni ovaj ministar to nisu rešili. To su okolnosti takve kakve jesu. Da nismo svesni tih okolnosti, ne bi mi prošle godine glasali, zajedno sa vladajućom većinom, za zakon kojim se produžava važnost putnih isprava, jer smo to učinili. Danas ovde čujemo jednu beskrupuloznu informaciju. Ovo se može proveriti, ovo je proverljiva stvar, da je DSS glasala za taj zakon. Ta priča da nije bilo LDP da se taj zakon ne bi izglasao, ne bi bile produžene putne isprave, to je neverovatno. Kako možete to da kažete? To je proverljiva stvar, postoji dokumentacija u Narodnoj skupštini, postoje stenogrami, zna se ko je kako glasao, postoje listinzi sa glasanjem. To su stvari koje nikada sebi ne bi dopustili, ne kao političari, nego kao građani ove države koji žele da narodu bude dobro, da ne dovedemo ljude zahvaljujući nekome ko možda nespretno ili loše vlada, da ne budemo krivci zbog nečega što će se desiti i da se ljudima obija o glavu. To je elementarna stvar. To niko nikad ne bi uradi. Što se tiče ovog radovanja oko vizne liberalizacije, nema tu mesta radosti. To vam je isto kao kad biste se radovali što možete da kupite benzin na benzinskim pumpama. Slažem se sa tim da je u pitanju elementarno pravo na slobodno kretanje u zoni koja je veća od države u kojoj živite. To pravo ne dajemo sami sebi, nego to pravo neko za teritoriju zajednice nekih država nama daje ili nam ga uskraćuje, a onda, ako hoćemo to pravo da imamo, moramo da ostvarimo određene uslove da bi one države koje su se udružile u tu zajednicu, ovde je reč o EU, nama to pravo dale. Naravno, da je i prošla vlast i ova vlast, da su radile u interesu građana, ne bi li se to pravo što pre realizovalo, jer je besmisleno da ljudi budu lišeni jednog takvog osnovnog i elementarnog prava. To sve nisu teme. Ovde je tema nešto sasvim drugo, jeste vezano za mapu puta, za jednu indulenciju, po meni, ministarstva u ovom delu, jer zaista nema razloga da se od prošle godine do ove godine srećemo jednom godišnje sa ovom temom, kao da se nije moglo u maju ove godine znati šta nas čeka. Svi smo znali to napamet, nije bilo potrebno da sedimo u MUP. Možete sada reći – mi smo procenjivali, gledali smo, možda će … to mogu ja sa strane, to mogu novinari, a vama to ne priliči. Što se tiče ovih drugih stvari, vizne liberalizacije, naravno, da ako se nešto lepo čuje, lep glas treba proneti i naravno da lep glas treba i podeliti. Ružno bi bilo da se različite političke stranke koje su svaka na svoj način nečemu doprinele, utrkuju oko toga ko je tu najviše kriv za lepu vest. Ta lepa vest u sebi krije jednu malu ružnu, a ono što nama smeta, to je što oni koji vrše vlast sada prikrivaju tu ružnu vest, a ne samo što je prikrivaju, nego na komentare da tako ružna vest postoji odgovara sa jednom neverovatno perfidnom političkom kontrolom, koja glasi – vi koji to komentarišete, vi ste protiv vizne liberalizacije, što je bezobrazluk. Stvar je u sledećem, samo radi javnosti da podsetimo. Jedan deo naših građana koji žive na teritoriji KiM neće moći da koriste ova prava, i ako su državljani Republike Srbije. To pravo se po personalnom principu, jer to je personalni princip, i kad ste državljani jedne države, vi ste vezani personalno za državu. To je ideja državljanstva. Da li ste vi fizički na nekom drugom mestu ili niste, nije bitno, imate vezu sa svojom državom. Vama sada partner sa kojim razgovaramo o viznoj liberalizaciji, dogovaramo viznu liberalizaciju, kaže – sve je moguće, sem za te slučajeve. Da li je to tako ili nije tako? Da li je to uslov koji se ne može preskočiti? To je sada pitanje da sada otvorimo diskusiju kojoj ovde nema mesta. To možemo otvoriti diskusiju kad dođe taj trenutak pa možemo razgovarati, ali da niko iz vlasti od premijera do predsednika države, koji se inače, ne znam, javlja da komentariše sve i svašta što nije u njegovoj nadležnosti, ne kažu makar jednu rečenicu, a to je – dobro, OK, ovo nek ide kako ide, ali trudićemo se da nešto uradimo. Otvorićemo neke razgovore na tu temu, imaćemo seriju razgovora, napravićemo nešto da eventualno do toga dođemo. Niko ovde razuman ne može biti protiv toga da građani Novog Sada, Pančeva, Kosjerića, Užica itd. putuju koristeći mogućnost da je Srbija na beloj šengen listi. Ko bi bio tako blesav da to ne želi? Problem je samo u tome što se pitamo da li je delovanje nadležnih u državi koji ćute o ovom elementu čitave stvari valjano ili nije. Naravno da nije, makar treba pošteno reći – u takvoj i takvoj smo situaciji i to nam se ne dozvoljava, moraćemo da smislimo način. Slažite makar, nije vam prvi put. To radite godinu i nešto dana. Vrtite šta vam se sviđa, izmišljate da je crno belo, da kršenje Ustava nije kršenje Ustava. Radite što god vam se sviđa. Ova mala laž koju bi mi makar možda voleli da čujemo, iz vaših usta ne izlazi. To je ono što je problem. Evo, uteče Vesna Pešić, iako je izazvala ovakav način mog izlaganja. Da ne bi bilo nedoumica pred građanima koji ovo gledaju, DSS sa puno razloga je glasala prošli put za Zakon o produženju putnih isprava. Ni sada naš stav neće biti drugačiji, araspravljati o nečijoj odgovornosti, indolentnosti ili naopakom ponašanju u nekoj priči, to je legitimno pravo, pogotovo ako za to ima razloga. Uopšte, diskusiji tog tipa, koja diskvalifikuje nekog drugog potpuno paušalnog, bez mogućnosti da neko davalidan odgovor, to zaista nije na mestu. Mi šta god da smo ovde izgovorili o nekom, taj neko je ovde bio prisutan. Postoje ljudi koji su ovlašćeni predstavnici grupe ili šefovi grupa, pa i na ovo moje izlaganje neko može da se javi i da odgovori. I to je fer, to je način na koji se može obraćati u parlamentu i to je način na koji možemo normalno da radimo. Sve drugo je bespredmetno.
Za reč se javilo troje kolega iz SRS. Koji ćete redosled? Gospodin Stevanović, Marić i Perić? Gospodin Stevanović, izvolite.
Mislim, gospođo predsednice, da niste imali razloga da mi ne date repliku. Iskoristiću vreme poslaničke grupe. Zaista nisam hteo da se raspravljam s gospođom Pešić, niti da repliciram, da izazivam repliku. Mislim da replika podrazumeva i priču kad vas neko pogrešno protumači. Manje više ću ovo reći zbog javnosti a ne gospođe Pešić. Zaista nisam ni jednom svojom rečju pomenuo kriminal. Ne kažem da ga i ovde nema da i kad pričamo o pasošima, kriminal ne može da se pronađe i prepozna. Zaista nisam nijednom svojom rečju pomenuo kriminal, ne kažem da ga i ovde nema, da i kada pričamo o pasošima, kriminal ne može da se pronađe i prepozna. Ali, zaista mi namera nije bila da pričam ili eventualno aludiram na taj vid kriminala. Ako sam spominjao kriminal, onda bi kriminal trebalo da se prepozna u onome što se ovih dana dešava u Bosilegradu i što se ovih dana dešava u Preševu. Ponavljam da država zatvara oči pred činjenicom da se jedan vid kriminala, u ovom slučaju ekstremizam i atak na Ustavni poredak Republike Srbije, dešava i na području opštine Bosilegrad i na području opštine Preševo, a u manjoj meri na području opštine Bujanovac. Što se tiče ovog zakona i moje priče, govorio sam isključivo o institucionalnim i administrativnim slabostima Vlade i vlasti uopšte u Srbiji. Ono što sam iskoristio kao povod i šlagvort za svoju priču, a pre toga iznela gospođa Pešić, rekao sam da je za zakon, u decembru mesecu 2008. godine, glasala i SRS. Druga stvar, pomenuo sam da je zaista apsurd da neko dva dana neumorno priča o belom šengenu, o viznoj liberalizaciji, a da za godinu dana, i još toliko pre toga i ko zna koliko, nije bio u stanju da spremi, odnosno da obezbedi pasoše, na osnovu kojih ćemo koristiti privilegiju, ako mogu da je tako nazovem, vizne liberalizacije. Znači, ja sam ovde potpuno pogrešno protumačen, naravno, to ne zameram gospođi Pešić, i ona i mi smo u opoziciji, s različitih aspekata kritikujemo Vladu, na različite načine doživljavamo poteze Vlade, ali mi zaista namera nije bila da bilo šta što je rekla na teret Vlade ja izokrenem kako je rekla ili dovedem u neki negativni ili drugačiji kontekst. Znači, govorio sam isključivo o administrativnim slabostima Vlade. Zahvaljujem.
Gospodin Dušan Marić ima reč.
Hvala. Izvinjavam se, mogu li znati koliko poslanička grupa ima još vremena?
Imate ukupno 23 minuta poslaničke grupe.
Hvala. Vjerica Radeta je podnela amandman u kojem predlaže sledeće - licima mlađim od tri godine života pasoše izdaje sa rokom važenja od dve godine, licima od tri do deset godina života sa rokom važenja od tri godine, a licima od 10 do 15 godina života sa rokom važenja od pet godina. Mislim da bi prihvatanje ovog amandmana bilo u interesu sigurnosti dece u Srbiji, smatram da bi bilo u funkciji smanjenja mogućnosti za kidnapovanje i krijumčarenje prekograničnog, krijumčarenje dece iz Srbije u inostranstvo. Ovu diskusiju ću početi jednim pitanjem i voleo bih da mi ministar ili neko od njegovih saradnika odgovori. Naime, mene zanima ko je nosilac biometrijskog pasoša broj 1. u Republici Srbiji. Podsećam, taj pasoš je dodeljen na osnovu konkursa koji je raspisan, čini mi se, u aprilu 2008. godine. Na konkurs se javilo 2.100 kandidata, a pasoš je dodeljen, čini mi se, taj svečani poseban pasoš dobilo je 204 lica. Na tom spisku lica koja su dobila pasoš državljana Srbije na prvom mestu se nalazi Miroslav Mlinar, rođen u Benkovcu iz Beograda. Sad mene zanima koji je Miroslav Mlinar u pitanju. Da li je u pitanju Miroslav Mlinar, predsednik Srpske demokratske stranke iz Benkovca, kojeg su, čini mi se, u maju još 1990. godine, Hrvati pokušali da zakolju, a on pobegao, jadnik, u Srbiju. Građani Srbije i narodni poslanici se sigurno sećaju tužnog, da tako kažem, mladića, sa tragom posekotina na vratu, koji je hodao sa jednog na drugi miting po Srbiji i vapajem apelovao na Srbe, na braću u Srbiji, da spreče pokolj srpskog naroda u Hrvatskoj. Da li je u pitanju taj Miroslav Mlinar ili je u pitanju Miroslav Mlinar iz Benkovca, koji je namagarčio svetsku javnost, namagarčio građane Srbije, namagarčio i srpski i hrvatski narod, sam se povredio, da bi od sebe napravio zvezdu i mučenika, a onda tu izmišljenu tragediju iskoristio da bi se obogatio. Taj Miroslav Mlinar, taj drugi Miroslav Mlinar, trenutno ima firmu "Rafaelo" u Australiji, tako da mi nikako nije jasno kako može ovde da piše da je on iz Beograda. Firma se bavi izradom enterijera i na sajtu, u Vikipediji sam našao podatak, piše - jedna od pet najjačih firmi u Australiji, pazite, na kontinentu, koja se bavi tom delatnošću. Taj isti Miroslav Mlinar ima privatnu televiziju i, po informacijama koje imam, ima jednu polovinu tržnog centra "Milenijum", između Knez Mihailove ulice i Obilićevog venca u centru Beograda. Stvarno smatram da je Vlada Srbije, posebno Božidar Đelić, koji je glavni akter ove sage o pasošima, trebalo da vodi računa o tome kome daje pasoš. Znači, mene zanima odgovor na pitanje - da li je u pitanju Miroslav Mlinar koji je žrtva hrvatskih ustaša, kako je on tvrdio, ili je u pitanju drugi Miroslav Mlinar, koji je namagarčio i srpski i hrvatski narod i svetsku javnost i iskoristio to magarčenje za lično bogaćenje? Malo ću podsetiti na hronologiju ove sage o biometrijskom pasošu, koja traje dve godine, a njen zaplet počinje negde uoči majskih izbora 2008. godine, otprilike kao deo nekog predizbornog prodavanja evropske magle, u cilju obmanjivanja građana Srbije, obećanja boljeg života, itd, radi postizanja boljeg izbornog rezultata. Opet podsećam da smo postali prva zemlja u svetu koja sopstveni pasoš, pasoš kojim se toliko dičimo, počela da deli preko konkursa. Tada je rečeno da će svi građani Srbije pasoš dobiti do kraja 2008. godine, a da će prvi građanin pasoš dobiti u maju mesecu. U maju nije bilo ni "p" od pasoša. Kao što je sada rekao gospodin ministar, vrlo je zanimljivo, zaista, da je prvi pasoš podnet 7. jula, kada je formirana sadašnja Vlada Republike Srbije. Znači, i to je iskorišćeno u nekakve propagandne svrhe. Posle 3. maja, kada je podeljeno prvih tih 204 pasoša, utvrdilo se da su pasoši urađeni sa greškom, pa su zamenjeni. Onda su krenule afere sa kašnjenjem i za glavnog krivca zbog tih kašnjenja proglašena je oprema za izradu pasoša. Moram, radi građana Srbije, da podsetim da je ta oprema koštala negde oko 60 miliona evra, 100 miliona dolara, valjda je to oko 60 miliona evra, da je ta oprema nabavljena bez tendera i vrlo zanimljivo, nabavio ju je jedan potpredsednik Vlade Srbije, još zanimljivije, oprema je kupljena od američke "Motorole". Gospodin Todorović je malopre napravo grešku. Rekao je da je kompletna oprema, svi poslovi oko izrade ovog pasoša, da su koštali Republiku Srbiju 98 miliona evra. U pitanju je greška. Ukupni troškovi iznose 137 miliona evra, citiram gospodina Dačića, ne računajući troškove koje će Zavod za izradu novčanica imati, na osnovu izrade pasoša, do sada je 98 miliona evra, u proteklih osam godina, potrošeno u te svrhe. Ugovor Zavoda za izradu novčanica, za izradu pasoša, je oko 29 miliona evra. Sledeće, ova skupština, o produženju pasoša raspravlja treći put. Da ste prihvatili prvi stav SRS, da plavi pasoši važe do njihovog isteka, do isteka roka trajanja, mi bi o ovoj temi raspravljali samo jednom i na taj način uštedeli oko 100 hiljada evra u budžetu Republike Srbije. Kada ste vodili kampanju protiv SRS, optuživali ste nas da beskorisno diskutujemo u Skupštini. Vi ste tada baratali podatkom da jedno dnevno zasedanje Skupštine košta 4 miliona dinara, znači, dva bespotrebna zasedanja - više od 8 miliona dinara, odnosno oko 100 hiljada evra. Za te pare se moglo izgraditi pet stanova, od po 20 hiljada evra, za sirotinju u Srbiji. Ministar je malopre rekao da će pasoši važiti pet godina. Moram da ukažem na činjenicu da mi u poslednje vreme često menjamo države, a još češće menjamo dokumente, to je ogroman teret za građane. Građani gube mnogo vremena. Zamislite koliko košta, koliko vremena i koliko novca košta kada milion ljudi vadi određeni dokument i zbog tog dokumenta treba da izvadi, recimo, po dve ili tri potvrde? Druga stvar, gubi se mnogo novca, ako bude izrađeno milion pasoša, za pet godina će morati da se vade novi pasoši, po 25 evra, to je 25 miliona evra, pretvoreno u stanove u unutrašnjosti Srbije, to je 1.250 stanova. Dame i gospodo, mislim da za građane Srbije nije najvažnije pitanje da li imaju pasoš i da li mogu da putuju bez viza. Dobro je da možemo da putujemo bez viza, ali mnogo važnije pitanje od ova dva pitanja jeste da li je imaju novca da putuju. Džaba novi pasoš, džaba ukidanje viza kada građani Srbije žive u teškoj besparici. Od kada se Srbija nalazi pod vlašću sadašnje policije u Srbiji je bez posla milion ljudi. Samo u poslednjih godinu dana bez posla u Srbiji je ostalo između 185 hiljada i 225 hiljada ljudi i prema zvaničnim podacima, u Srbiji 700 hiljada ljudi živi ispod granice siromaštva. Dnevno imaju prihod od 40 dinara. Imaju dovoljno da kupe hleb i ne mogu čak da kupe hleb i litar mleka. Naravno, nemaju para ni za šta druga, a kamo li da putuju po Evropi. Samo ću još da skrenem pažnju na jedan problem, a tiče se položaja nekoliko stotina hiljada Srba koji su proterani iz Republike Hrvatske, koji sada žive u Srbiji i nekoliko desetina hiljada Srba koji su građani Srbije od početka, stalno građani Srbije, rođeni u Srbiji, koji su učestvovali u ratnim dejstvima u Hrvatskoj. Problem je u tome što je protiv tih ljudi Hrvatska država podigla lažne i tajne optužnice. Prema nekim podacima koje sam našao na nekim hrvatskim sajtovima, u pitanju je 72.000 ljudi, 72.000 državljana Srbije i Republike Hrvatske, srpske nacionalnosti. Te optužnice su stavljene u fioke i izvlače se po potrebi, uglavnom u predizborne svrhe i za potrebe nekih političkih obračuna u Hrvatskoj. Građani Srbije znaju da praktično ne prođe mesec dana u zadnjih pet šest godina da neko od Srba ne bude uhapšen na graničnom prelazu sa Hrvatskom. Ono što je zanimljivo i zbog čega postavljamo pitanje jeste da su mnogi od tih ljudi pre hapšenja po pet, šest, čak i sedam puta boravili u Hrvatskoj. Optužnice nisu obelodanjivane, nisu ljudi hapšeni. Tek onda kada se Hrvatske država uveri da ti ljudi imaju nameru da se stvarno vrate u Hrvatsku, protiv njih se podižu besmislene optužnice, međutim oni po njima bivaju optuženi za ratne zločine. Navešću samo dva slučaja iz jednog sela kod Skrdina. Čovek je osuđen zbog ratnog zločina, izvinite na izrazu, tako je utvrđeno na suđenju, dva udarca nogom u zadnjicu. Svi znate i onaj slučaj Svetozara Karana koji je osuđen na 13 godina zatvora za zločine koje su on i njegovi preci nad hrvatskim narodom počinili u zadnjih 500 godina. Ovo pitanje je vezano za pitanje putovanja i pitanje pasoša. Smatram da bi Vlada Srbije i ministar unutrašnjih poslova morali više da se angažuju na rešavanju ovoga problema. Vidim da imate dobru komunikaciju sa hrvatskom policijom. To nije loše, ali pod uslovom da se ta komunikacija iskoristi za rešavanje ovog suštinskog pitanja. Hvala.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je 11 minuta i 20 sekundi. Na raspolaganju je još 12 minuta. Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, gospodo iz Ministarstva unutrašnjih poslova, želim da verujem da nećemo imati više ovakvu situaciju. Ovo je prošlogodišnji predlog Zakona o izmenama i dopunama Zakona o putnim ispravama, koji je ušao u proceduru 28. jula 2008. godine. Njega smo izglasali, Srpska radikalna stranka je glasala za izmene tog zakona, 30. decembra 2008. godine, ako se ne varam. Sada, ali nešto ranije, kasnije je ušao u proceduru, ali ranije raspravljano ovde i glasamo takođe o Zakonu o izmenama i dopunama Zakona o putnim ispravama. Onaj prethodni je imao dva člana, ovaj sada ima tri. Zadovoljni smo što je Ministarstvo unutrašnjih poslova, pretpostavljam na bazi informacija koje ste dobijali sa terena, u članu 1. primetili da kada su u pitanju pasoši za lica mlađa od 14 godina treba ići sa novim predlogom. Vaš predlog je bio lica do tri godine, od jedne do tri godine. Njihova važnost da bude tri godine. A od tri do 14, njihova važnost da bude pet godina. Gospodine ministre, niko od nas nije shvatio da licu koje je navršilo tri godine izda se pasoš i važi do 14, nego da je njegova važnost ukupno pet godina. Dakle, sa prvim danom četvrte godine važi će mu do devete i još jedan i tu se završava to. Amandman koji je podnela gospođa Vjerica Radeta u ime SRS jeste praktično bolji od onog rešenja koje imamo u Predlogu zakona, ali ima jedan mali problemčić koji dolazi od strane ministara iz SPS. Evo o čemu se radi. Ne bežimo od činjenice da kažemo da negujete jedan manir prisustva u Narodnoj skupštini kada su zakoni na dnevnom redu o kojima govorite. To čine i vaši saradnici. Saglasni ste sa argumentacijom koju iznose poslanici SRS, to sam danas u više navrata imao priliku da se uverim, kada je ovde boravio ministar za energetiku, gospodin Škundrić, apsolutno saglasan ali ima neki problem oko prihvatanja amandmana. To gospodina ministra ne boli uopšte, a građani Srbije će imati korist od toga. Nemojte uopšte nikada da se rukovodite to što je predložila SRS, nego ako je dobro i koristiće građanima Srbije, to treba i prihvatiti. Pretpostavljam, sami ste priznali da kao po vama ne postoji neka suštinska razlika, ne menja koncept ovog zakona, pa ako je to tako, a jeste i u praksi će se pokazati bolje i onaj elemenat bezbednosti zbog kojeg je gospođa Vjerica Radeta podnela taj amandman, je više zaštićen nego što je to bilo predlogom zakona i to je apsolutan razlog da se amandman prihvati. Malopre ste u svom obraćanju narodnim poslanicima kazali da ste danas često citirani. Znate, velika je stvar biti ministar Ministarstva unutrašnjih poslova. Zbog toga su vas kolege i citirali. Moram ovaj put da vas citiram, ali neću se vraćati daleko u prošlost, ne ni u neku bližu prošlost, nego ono što ste rekli danas. Kažete - rušenje zida koji je bio oko Srbije, vezano za viznu liberalizaciju. Potpuno sam siguran da mislite kao i ja, rušenje zida oko Srbije, ali nije srušen u potpunosti oko Srbije. Zbog građana koji žive na KiM siguran sam da ne mislite, kao što ni ja ne mislim, da Kosovo i Metohija nisu Srbija. To je verovatno nešto što vam se potkralo. Ne tražim ni da ovo posebno objašnjavate, jer skoro da sam siguran da potpuno isto mislimo. EU ništa nama nije poklonila, Srbiji i građanima Srbije, to je druga rečenica koju ću citirati, vaša rečenica koju citiram. Mi to znamo, uvek i kažemo da je to tako. Prihvatamo i sećamo se da je prošli put neko, da li vi ili neko od vaših saradnika, rekao da je oko 12.500 mesečnih zahteva za izdavanje pasoša, da se sada to povećalo. Prihvatamo i mišljenje građana koji kažu - dobro je da imamo taj pasoš, pa ako budemo mogli da putujemo, putovaćemo, ako ne budemo nećemo ni putovati. Potpuno sam siguran da će biti određeni broj građana, nadam se, moja želja jeste i želja SRS da takvih, ako već mora da bude, da ih bude što manje. Isteći će važnost pasošu, a oni neće moći nigde da otputuju, ne zato što ne žele, ne zato što nemaju potrebu da se upoznaju sa nekim svetskim dostignućima, da upoznaju svet, nego zato što neće moći iz finansijskih razloga. Čuli ste, gospođa Vesna Pešić je rekla da neki ne mogu da odu do Banje Koviljače. Vrlo često sam u svojim izlaganjima kazivao da mnogi Valjevci ne mogu da odu do Divčibara i Užičani ne mogu da odu do Zlatibora, i ako im nikada nisu bile potrebne vize, ne mogu iz razloga što nemaju dovoljno sredstava za život. Zanima me, gospodine ministre, da li se šta promenilo u odnosu na neki raniji period. Informacija je iz letošnjeg perioda, našim građanima koji su živeli u južnoj Americi, nije tehnički bilo omogućeno da podnose zahtev i da dobiju putnu ispravu, pasoš tamo, nego su morali da dolaze u Srbiju, što je u svakom slučaju dolazak dobar i za njih i za njihove porodice i za one koji žele da ih vide, ali to su bili dodatni troškovi za njih, otprilike negde oko 1.600 dolara. Da li se sada tu nešto rešilo, da li će u narednom periodu, mislim da bi našim sugrađanima to značilo mnogo. Probajte da tu uradite nešto. Mnogi ovih dana, pre svega bih rekao politikanti, kažu da je i ovo jedna velika pobeda, da je ovo jedan veliki iskorak prema EU. Ne bežimo od EU u posmatranju tehničkih unapređenja koje mi u Srbiji možemo da koristimo. U tom smislu ne bežimo. Sve što je moderno i savremeno, hajde da koristimo kod nas, hajde da ga razvijamo. Oni koji kažu da EU nema alternativu su apsolutno svesni da su svi koji rade u institucijama EU dobro nagrađeni. Nekoliko podataka ću da iznesem. Stoga velika želja evrofanatika da po bilo koju cenu, da po cenu državnosti, po cenu integriteta države uđemo u EU. A šta je motiv? Motiv je novac. Oni koji ne mogu dovoljno ovde da na nelegalan i nezakonit način obezbede za sebe, pokušavaju da se uhvate u voz koji ide u EU da bi mogli da obezbeđuju, na primer, sledeća primanja: sekretarice i pomoćno osoblje, tek primljeni u radni odnos kada se odbije porez na dobit, imaju zaradu od 4.377,08 evra, prevodioci, istraživači, inspektori, službenici i funkcioneri, na početku karijere, 6.728,66 evra, savetnici i administratori 10.430 evra, šefovi odeljenja 15.000 evra, direktori u sektorima 16.000 evra. Početkom 2009. godine u institucijama EU je bilo zaposleno blizu 38.000 činovnika. Iz Kancelarije za pridruživanje EU bila je izjava da je negde oko 7.000 ljudi angažovano na poslovima koji omogućavaju pridruživanje Srbije EU i da bi trebalo negde još oko 3.353 lica angažovati u procesu pridruživanja Srbije EU i čini mi se da je to najveći motiv nekima za brzo grabljenje prema EU. Polako, izvršite analizu svega – šta dobijamo, a šta gubimo? Neki evrofanatici vrlo često kažu da Srbija dobija veliku šansu u korišćenju sredstava iz pristupnih fondova, a ne govore uopšte koliko će to koštati građane Srbije. Ne treba to ispustiti iz vida. Znam dobro da sada govorim o temi koja jeste na dnevnom redu, jer da bi putovali u EU, moramo da imamo pasoše, da bi imali pasoše moramo da donesemo rok o produženju važenja starih pasoša. Na početku izlaganja sam rekao da mi u SRS-u ne bi voleli da ponovo imamo ovu temu na dnevnom redu. Zakon o putnim ispravama da se menja, zašto da ne, ali ne zbog roka, jer smatramo da zakoni treba da regulišu ono što život nameće, a ne da donosimo takve zakone koji će uništavati živote u Srbiji. Vrlo često nam se to dešava u željama i pokušajima nekih koji nisu dobro razumeli šta Srbija očekuje i kuda ide. Ne mogu da shvatim neke kolege, ne znam da li sam malo pobegao od teme, ne verujem, oprostite mi ako jesam, kada je šef poslaničke grupe SRS, gospodin Dragan Todorović predlagao u sednici koja je bila pre ove da se po izjašnjavanju o jednoj tački dnevnog reda javno prozivamo. Nije njegova želja bila da pravimo razlike, nego poziv savesti određenim poslanicima, koji su u razgovoru sa nama iz SRS-a ukazivali na sve promašaje i greške, a da budem potpuno jasan i otvoren, ovo kada sam govorio, mislio sam na Statut Vojvodine i Zakon o utvrđivanju nadležnosti za AP Vojvodinu. Hvala vam na pažnji.
Vreme na raspolaganju poslaničke grupe SRS je minut i 10 sekundi. Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Gospodine ministre, malopre ste se javili i rekli ste da želite da odgovorite na neka pitanja narodnih poslanika koja su se u međuvremenu čula. Koristili ste to vreme zapravo da se takmičite sa nekim poslanicima, a to svakako nisu poslanici SRS, ko je zaslužniji za stavljanje Srbije na belu šengen listu. Mi bismo voleli da ste se takmičili u tome ko je zaslužniji za otvaranje novih radnih mesta koja bi omogućila građanima Srbije da koriste tu blagodet koju su dobili juče, odnosno koja će stupiti na snagu na Svetog Nikolu. Niste odgovorili na pitanje, gospodine ministre, šta je sa građanima, državljanima RS koji žive na KiM? Hoćemo odgovor na to pitanje. Zašto ste dozvolili, gospodine ministre, da na teritoriji RS imamo građane prvog i drugog reda? Zašto bi neko ko živi u Beogradu, Zrenjaninu, Valjevu, bio u prednosti u odnosu na naše građane koji žive u Kosovskoj Mitrovici, Leposaviću, Zvečanu? Dakle, to je pitanje na koje nam niste dali odgovor.
Vreme poslaničke grupe je iskorišćeno. Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija.
Poštovana predsedavajuća, uvaženi gospodine ministre, članovi Vlade, poslanička grupa ZES glasaće za zakon o izmenama i dopunama Zakona o putnim ispravama, što je danas na dnevnom redu, iako se iz mnogih diskusija to nije moglo zaključiti. Suština ovih izmena zakona sastoji se u tome da se produžava rok važenja putnih isprava za godinu dana i u potpunosti razumemo i podržavamo argumentaciju koja je navedena uz predlog ovog zakona. Razumemo i podržavamo takođe potrebu koja je ranije učinjena kako bi se na mapi puta ispunili uslovi koji su bili neophodni za viznu liberalizaciju. Jedan od uslova jeste bio, kojim se oročava donošenje novih putnih isprava koje garantuju bezbednost putnih isprava i mislim da je prigovaranje u ovom slučaju ministarstvu za lošu procenu zapravo u najmanju ruku nekorektno, jer se ovde pre svega radi o potrebi da se ispunjavanjem obaveza iz mape puta omogući građanima da kao što je odlučeno od 19. decembra mogu da putuju u zemlje EU bez viza. Na vrlo čudan i neobičan način ovde je govoreno o tome šta zapravo to znači? Da li za građane znači ili ne? Mislim da su građani u svim istraživanjima javnog mnjenja pokazali i na kraju krajeva uzimanjem novog pasoša potvrdili da to jeste njihov interes i da su zainteresovani za ono što je važno i na čemu ova vlada radi, a to jeste da stvaranjem bolje prilike građani imaju punu slobodu i mogućnost da putuju i da upoznaju zemlje EU. Ovde je bilo rečeno kako se EU otprilike smilovala i odobrovoljila i da je učinila uslugu Srbiji time što je građane Srbije stavila na belu šengensku listu, a da pri tom niko u Srbiji nije uradio ono što je bilo neophodno. Želim da podsetim da je za Srbiju, kao i za sve druge zemlje koje su postale članice EU, važila vrlo stroga pravila i vrlo strogi kriterijumi i uslovi koje je morala da ispuni kako bi mogla da ostvari taj svoj cilj. Da to nije urađeno, ne bismo juče imali odluku o viznoj liberalizaciji i građani od 19. decembra ne bi mogli da putuju. U tom smislu, u najmanju ruku je znak političke mrzovolje i na neki način nekorektnog odnosa prema svim građanima za koje je to važno da znaju da institucije u ovoj državi čine sve što je do njih kako bi omogućili građanima ono što je za njih jako važno. Ovde se govorilo i o tome kako je stepen kriminala u društvu takav da to pokriva sve drugo, sva druga pitanja i kako smo mi država koja, zaključujući po mnogima koji su to ovde govorili, ne zaslužuje da bude deo Evrope, što je ne samo netačno, nego je i jedna vrlo nekorektna poruka građanima Srbije. Građani Srbije zaslužuju da budu građani Evrope, a oni to pokazuju i time što izborom onih koji će uraditi sve ono što je neophodno da se ispune ti standardi, zapravo pokazuju važnost koju to ima za njih. Želim da kažem da naravno nikada ne stajem u odbranu Vlade, uvek mislim da Vlada treba sama da brani sebe, ali ono što zaista jeste važno i, mislim da prosto nije korektno prema građanima Srbije koji su se svi tih dana osećali dobro kao građani, čija vlast je pomogla da se razreše neki ogromni kriminalni slučajevi koji su povezani ne samo sa Srbijom, nego i svetom, i prosto su osećali zadovoljstvo što žive u jednoj zemlji koja doživljava priznanja sveta za ono što je u toj zemlji dobro urađeno. Mislim da niko nije, zapravo na neki način nema prava da oduzima pravo kao mogućnost građanima da se zbog toga osećaju dobro. Želim takođe da kažem da po prvi put ove godine GREKO, dakle Evropska komisija za borbu protiv organizovanog kriminala i korupcije je ukinula moritoring Srbiji, što samo potvrđuje da je Srbija učinila ogroman napredak i da je to potvrda da se kroz institucije države Srbije, borba protiv organizovanog kriminala i korupcije vodi na način na koji to priznaje Evropa sa efektima koje to Evropa takođe priznaje. Kada govorimo o tome, bilo je ovde onih koji pokušavaju građane da ubede kako bi trebali da oko svega što je dobra vest da se osećaju loše, jer ima ipak i loših stvari. I uvek mi to izgleda kao da neko priželjkuje loše vesti, jer onda ima argument da ih stalno ističe. Kada ima dobru vest, onda kaže – ali to je nevažno, ja ću da vas podsetim da postoje još neki teški problemi koje ova zemlja ima. Naravno, mi znamo za sve te probleme koje ova zemlja ima i naravno da se svim instrumentima koje ova zemlja ima borimo da te probleme rešavamo u najboljem interesu građana i zato mislim da oni koji se utrkuju da na neki način dodaju i sopstveni doprinos onome što jeste bila radosna vest, s druge strane pokušavaju da dokažu građanima vi ipak nemojte da se radujete, pošto to nije baš dovoljno radosna vest, ali mi smo svejedno, ako se vi slučajno radujete za tu dobru vest, takođe zaslužni. Dakle, ja želim samo da kažem da je ova rasprava koja je zapravo trebalo da bude potvrda da je Vlada postigla rezultat zbog kog su rokovi zbog kojih smo mi i izglasavali u prethodnom periodu bili važni i da mi priznajući da su ti rokovi bili važni, jer smo ostvarili cilj zbog kog su oni bili važni, da ne otvaramo raspravu o tome da li to bila pogrešna procena ili da li je neko sposoban ili nije sposoban, dakle sav kapacitet koji su institucije iskoristile potvrdile su da je procena bila dobra, da smo bi ostvarili cilj zbog kog smo utvrdili rokove koje smo u prethodnom periodu donosi i zato mislim da je ovo prosto jedna tehnička stvar kojom bi mi samo trebali da pokažemo da razumemo zašto smo prethodno donosili takve odluke i da ovu odluku koju sada donosimo, donosimo zbog toga što postoje još neki građani kojima je važno da ovu odluku donesemo i da produžimo rok važenja njihovih putnih isprava kako oni ne bi bili u problemu vezanom za to. Hvala vam.
Sedam minuta i 30 sekundi iskorišćenog vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Vjerica Radeta, sa mesta: Replika.) U elektronskom sistemu prijavljena narodna poslanica Vjerica Radeta, nemate pravo na repliku. Narodni poslanik Momo Čolaković. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovano predsedništvo, poštovani ministre, poštovani predstavnici ministarstva, Poslanička grupa Partija ujedinjenih penzionera Srbije u decembru 2008. godine glasala je za zakon koji danas treba da menjamo i glasaće i za ovaj zakon u decembru 2009. godine. Razlog zašto ćemo glasati za to je vrlo precizan i jasan, ali najkraće rečeno je zbog građana Srbije, zbog mladih ljudi pre svega, zbog naše dece i unučadi. Znači, naša poslanička grupa neće koristiti raspravu u parlamentu o zakonu koji ima svega dva člana zbog nekakvih političkih poena. U tom smislu želimo samo da istaknemo i da uputimo čestitke Vladi, gospodinu ministru i Ministarstvu, pripadnicima Ministarstva, na uspešno obavljenom poslu i zadatku koji su preuzeli u poslednjih godinu dana. (Poslanici SRS napuštaju salu Narodne skupštine.) Na kraju, želim da iskoristim priliku da se gospodinu ministru i pripadnicima Ministarstva zahvalim na obavljenom poslu za građane Novog Sada. Mi smo pre nekoliko meseci u vidu poslaničkog pitanja pokrenuli akciju u vezi rešavanja i izdavanja pasoša i drugih ličnih dokumenata građanima Novog Sada. Ministarstvo je najbolji mogući način odgovorilo i taj problem je, na zadovoljstvo građana Novog Sada, rešeno.
Da li još neko želi reč? Ako ne, prelazimo na pretres u pojedinostima, na sledeći amandman. Predlog za dodavanje novog člana – narodni poslanik Jorgovanka Tabaković podnela je amandman kojim je predložila da se posle člana 1. doda novi član 1a. Da li neko želi reč? (Ne.) Ako ne, na član 2. amandman je podnela narodni poslanikGordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Ako ne, ovim smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima. Da li predstavnik predlagača želi da da završnu reč? Reč ima ministar Ivica Dačić.
Želim da se zahvalim svima koji su učestvovali u raspravi i koji su ostali do kraja. Naravno, želim da se zahvalim i onima koji su izražavali određene stavove, primedbe i nisu ostali do kraja, ali to je parlament. Ja sam u parlamentu od 1992. godine i naravno da znam da je to centralno mesto odakle, posle narodne volje, izvire naravno sva ostala vlast u Srbiji. U svakom slučaju, hteo sam da kažem nekoliko važnih stvari. Sada nemam kome da ih kažem, imajući u vidu da sam hteo onima koji su izražavali određene stavove drugačije od onoga o čemu sam govorio. Nema veze, želim samo da napomenem. Kada se govori o rokovima mi sada imamo veći problem, a to su lične karate. To govorim zbog javnosti Srbije. Znači, po Zakonu o ličnim kartama krajnji rok za važenje ličnih karata je 2011. godina. Do sada je izdato oko milion ličnih karata i znači ličnih karata ima više nego što ima pasoša. To inače sve rade isti ljudi iz Uprave gospođe Kasalice, koja je načelnica Uprave za upravne poslove u MUP-u, gospodin Nedeljković je moj pomoćnik za informacione tehnologije, gospodin Todorović je sekretar Ministarstva. Znači, nas će čekati jedan izvanredno težak posao u narednom periodu, kada je reč o izdavanju pasoša, ličnih karata, kojih će sigurno biti nekoliko miliona, gde bi svaki građanin trebalo da ima ličnu kartu, novih vozačkih dozvola, saobraćajnih dozvola, registarskih tablica itd. Imajući sve to u vidu, Zakon o ličnim kartama je donet, kada Zorice, 2006. godine. Dat je rok od pet godina i to je a propo onih rokova o kojima smo govorili. Svi su na vreme znali i znaju da postoje rokovi i da treba u roku od pet godina da izvade novu ličnu kartu. Pitanje kako će to izgledati u narednoj, a ja govorim na vreme, da bismo znali kakav nas problem očekuje. To je nešto na čemu ćemo raditi naravno u narednom periodu. Kada je reč po KiM mislim da nije dobro da o veoma veoma važnim vitalnim temama govorimo ovako. Nije na meni da javno govorim o tome. Pozivam sve šefove poslaničkih klubova i sve poslanike koji žele da se informišu šta rade naši građani sa KiM povodom ovog pitanja. Mogu da se obrate meni kao ministru. To nisu teme o kojima treba govoriti javno, zbog naših nacionalnih i državnih interesa. Apelujem na sve poslanike, u političkom nadmudrivanju da ne pravimo sami sebi velike političke štete. S druge strane je, nastojanje našeg ministarstva, odnosno liberalizacija važi za raseljena lica sa KiM, kojih u Srbiji ima, znači u ostalim delovima Srbije, oko 200.000. Kada je reč o ostalim pitanjima, pozivam sve poslanike da o tome razgovaramo na nekim sednicama koje nemaju javni karakter. Naravno, na kraju mislim da ne treba niko da se takmiči, Srbija je ostvarila veliki uspeh, niko joj ništa nije poklonio. Još jednom želim da kažem, mi smo zaista ispunili sve kriterijume koji su pred nas postavljeni i nadam se da je to samo prva faza, da nam sleduje odmrzavanje prelaznog sporazuma, da nam sledi podnošenje kandidature i da nam sledi pozitivan odgovor na tu kandidaturu, a naravno da nam sledi da ispunimo sve standarde i vrednosti koje će nas dovesti do toga da budemo punopravni članovi EU. Ne zbog EU, nego zbog Srbije, zbog građana Srbije. U tom smislu vas zaista sve pozdravljam i još jednom želim da se zahvalim svim poslanicima koji su učestvovali u raspravi. Zaista sam kao ministar unutrašnjih poslova i kao zamenik premijera, ili ne znam koje sve titule imam i funkcije, prvi potpredsednik Vlade, zamenik predsednika Vlade i ministar unutrašnjih poslova, spreman da učestvujem u radu svih odbora i u radu plenarnog zasedanja Skupštine onoliko koliko je to u nadležnosti našeg Ministarstva. Još jednom ponavljam, mislim da je ovim juče cela Evropa o Srbiji govorila lepe reči i zaista mislim da bi ipak trebalo da Skupština Srbije ne bude baš mesto gde će se najlošije govoriti o Srbiji u ovim danima. U svakom slučaju zaista želim da čestitam svima vama, a pre svega koji ste doneli sve te zakone koji su pomogli da dobijemo viznu liberalizaciju i naravno svima u Vladi Srbije koji su na tome radili i u prethodnim vladama i u svim političkim strankama koje podržavaju evropske integracije i naravno, pre svega, građanima Srbije i našem narodu, jer smatram da je to od našeg nacionalnog i državnog interesa. Ovo je velika pobeda za Srbiju i nadam se da je samo prva. Zato vas pozdravljam i pozivam da glasate za izmene i dopune ovog zakona. Hvala vam.
Zahvaljujem gospodinu ministru, posebno na završnim rečenicama, gde je prepoznao nešto što se podrazumeva za nas koji smo ovde kontinuirano, da smo i mi ugradili sebe u sve ove aktivnosti vezane za liberalizaciju viznog režima. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučiti o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Ponovo zahvaljujem na saradnji i danas. Rad nastavljamo sutra u 10.00 časova.