Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Treće sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuje 158 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 95 narodnih poslanika, i da, prema tome, postoji kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Snežana Lakićević-Stojačić i Velimir Stanojević. Prelazimo na 11. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O VLADI (pojedinosti) Podsećam vas da je Narodna skupština prekinula rad u toku pretresa o amandmanu na član 5. koji je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta, kao i da su u pretresu učestvovali podnosilac amandmana i narodni poslanik Zoran Krasić. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Gospodine Mihailoviću, brzo ste se snašli, s Ravne Gore pravo u Skupštinu. Evo, da kažem o čemu se radi. Dakle, u pitanju je Zakon o Vladi. Zakon je naišao na najoštrije kritike poslanika Srpske radikalne stranke zato što je, uz sve druge nedostatke pravno-formalne prirode, potpuno nepismen. To su izrekle i kolege iz drugih stranaka koje kritikuju Predlog zakona o Vladi. Pošto je tvorac ovog zakona, ali nije ovlašćen da se javi i da nam nešto kaže, prisutni gospodin Balinovac, pokušao da nam kaže gde to postoji da se u nekom zakonu u Srbiji, koji je bilo kada izglasala Narodna skupština, upotrebljava ovako što, odnosno u prvom stavu člana 5. kaže se: "Vlada raspolaže imovinom Republike Srbije, ako zakonom nije što drugo određeno." I ispod ono, o čemu je govorio gospodin Tomislav Nikolić, nadzor nad ustavnosti i zakonitosti, ne da nema nikakvu jezičku i suštinsku smisao, nego je neprimereno da se u Narodnoj skupštini Republike Srbije donose zakoni koji infinitiv imaju u svom naslovu. Zaista verujem, mada ću to uspeti u toku dana da proverim, da je ovaj zakon samo nevešto preveden iz Hrvatskog sabora ili iz Bosne i Hercegovine, od nekih od tih zemalja u okruženju, koje su na najgori mogući način onemogućile i proterale srpski narod sa tih prostora. Ako je Vlada na poziciji da nam nudi ovakve zakone onda, pored svih ovih problema koje u državi imamo, imamo nesposobnu Vladu i nesposobne zakonopisce. Ovaj problem koji se pojavljuje zbog mogućeg slobodnog tumačenja drugog stava člana 5, koji je gospođa Radeta juče objasnila i tražila da se briše, jeste nešto što predstavlja latentnu opasnost sve dok su pojedinci, kakvih ima i u ovoj vladi, na vlasti. Ako se kaže: "Vlada može ovlastiti svog člana da raspolaže delom imovine Republike Srbije", a juče su vam i koleginica Radeta i kolega Krasić rekli da je neverovatno da ovakva formulacija bude u zakonu, jer ona, u najširem mogućem smislu, može da se tumači ili, ne daj bože, da se zloupotrebi od strane nekog pojedinca. Ako predlagač zna da je Vlada kolektivni organ i ako je pokušao u obrazloženju za neprihvatanje amandmana koleginice Radete da nas ubedi da to u stvari nije suština i da smo mi to pogrešno protumačili, zašto se onda dalje, u svom obrazloženju, predlagač upliće u sve to i srlja i kroz samo obrazloženje. Onda kaže: "Pojedinačni slučajevi raspolaganja u smislu odredbe člana 5. stav 2. Predloga zakona imaju za cilj stvaranje mogućnosti da ovlašćeni član Vlade koji zastupa Vladu može u konkretnom slučaju da raspolaže delom imovine Republike Srbije, na osnovu prethodnog ovlašćenja Vlade. Ovo rešenje proizilazi i iz same prirode stvari, s obzirom na to da je Vlada kolegijalni organ". Kada već sami kažete u drugom stavu obrazloženja da je Vlada kolegijalni organ, kako onda možete da ugradite takvu odredbu i zašto vam je potreban ovaj stav 2. člana 5. Dakle, i sami vidite iz svog obrazloženja koje ste dali da ste lepo definisali, što je definisao i Ustav, da je Vlada ta koja raspolaže imovinom Republike Srbije. Onda vam je potpuno bespotrebno i sami ste to priznali u obrazloženju za neprihvatanje amandmana da smo mi bili u pravu, odnosno gospođa Radeta kada je to podnela. Sve do kraja kako budemo išli pojavljuju se ovi izrazi primereni onima koji nikada nisu imali svoj jezik, nego su morali srpski da ukradu i da ga unakaze, odnosno da izvrću i izmišljaju neke reči. Mi ne možemo da prihvatimo da imamo takav zakon i da on uopšte može da bude primenljiv, a naročito zbog ovih potpuno besmislenih i bespotrebnih stvari. Ne daj bože kada bi pojedinci iz Vlade Republike Srbije, kroz nečije široko tumačenje, imali mogućnost da raspolažu imovinom, dokle bi nas to odvelo, jer po mnogobrojnim aferama, njihovim korupcionaškim dosadašnjim potezima, mi vrlo dobro znamo da su imali cilj da samo sebi uvećaju bankovne račune i da učine dobro sebi i članovima svoje porodice, a ništa konkretno i dobro da urade za narod i državu.
Reč ima poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, na član 5. u ime poslaničke grupe SRS amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Ovim amandmanom traženo je da se ova nesrećna formulacija, koja je data u Predlogu zakona i po kojoj Vlada može svog člana ovlastiti da raspolaže delom imovine Republike Srbije, briše. Ovo je neophodno iz više razloga, a najpre zato što je Vlada, u skladu sa zakonom, ovlašćena da u ime Republike Srbije raspolaže imovinom koja se nalazi u svojini Republike Srbije. Obrazloženja koja smo čuli od predlagača da je Vlada kolegijalni organ, pa da je zbog toga neophodno da bude ovlašćen određeni član, ne piju vodu, u najmanju ruku. Postavlja se pitanje, da li je Vlada do sada bila kolegijalni organ ili je to nešto novo što se sada uvodi u praksu. Postavlja se pitanje, kako je to do sada funkcionisala Vlada. Da li su se oni svi hvatali za ruke, pa išli zajedno i obavljali određene radnje povodom raspolaganja imovinom u svojini Republike Srbije ili je i do sada, u skladu sa opštim normama, Vlada svojim određenim članovima davala zaključkom ovlašćenje da u pogledu određene imovine raspolažu na način na koji to Vlada odluči. Obrazloženje koje je dato ne stoji zbog toga što, kada kažete da je neko ovlašćen da raspolaže određenim delom imovine, pod raspolaganjem se podrazumeva da neko može tu imovinu otuđiti, da je može pokloniti, da je može dati u zakup ili raditi bilo šta drugo sa tom imovinom. Ovako formulisano ovlašćenje za raspolaganje imovinom praktično je generalno, da neko ko u jednom trenutku bude ovlašćen da raspolaže nekom imovinom, on u narednom periodu to može činiti, može menjati tu svoju odluku, pa na primer jedan dan dati nekome, jednom licu na besplatno korišćenje ili pravnom licu, a sutradan promeniti svoju odluku i slično. U obrazloženju zašto se ne prihvata amandman se kaže da je ovaj stav 2. neophodan iz razloga što se njime utvrđuje pravilo da delom imovine može raspolagati samo član Vlade, a ne i druga postavljena ili zaposlena lica u ministarstvima. Sada bi bilo zanimljivo da nam objasni resorni ministar, gospodin Lončar, zašto ne bi moglo neko drugo lice u ministarstvu da raspolaže, ukoliko ga na to ovlasti Vlada. Šta bi to smetalo, ima li bilo šta prirodnije da zamenik ministra ili pomoćnik ministra bude ovlašćen da u ime Vlade potpiše, na primer, ugovor o otuđenju neke nepokretnosti. Ukoliko Vlada donese takav zaključak, mislim da ne samo da ne bi trebalo zabranjivati da Vlada ovlasti pomoćnike ili zamenika ministra, već bi ona mogla ovlastiti bilo kog službenika zaposlenog u ministarstvu. Ne vidim razlog zašto Vlada to ne bi mogla da uradi. Ukoliko Vlada donese takvu odluku, ne vidim zašto bi mi zakonom sprečavali bilo koga da u ime Vlade postupi na određeni način. Međutim, čini mi se da vi pokušavate ovim zakonom o Vladi da na neki način utičete i na budućnost, a krenuli ste od sebe. To se vidi posebno u onim odredbama koje se odnose na ministre, a gde ste predvideli praktično neograničen broj pomoćnika, savetnika, posebnih i specijalnih savetnika. Zaista je neverovatno kakvi će to ljudi biti birani za ministre, da li predviđate da oni budu nepismeni, da nemaju apsolutno nikakvu sposobnost, pa će im onda, pored celog ministarstva, pored sekretara, trebati još i niz posebnih savetnika, specijalnih savetnika. Da li uopšte ima smisla birati takve ministre ili bi trebalo da nađete određena stručna lica. Vi na ovaj način praktično predviđate da ćete i u narednoj vladi, ukoliko budete imali priliku da je sastavite, birati ljude ne po kriterijumu stručnosti, već da ćete to činiti kao što ste to radili i u ovoj vladi i da ste pravili međustranačke kompromise, pa su lideri i istaknuti funkcioneri stranaka mogli da budu... (Predsedavajući: Prekoračili ste vreme.) ... morali da budu u ministarstvima, bez obzira na to što ne raspolažu potrebnim kvalitetima. Zato vi kažete, nema veze, ne mora ministar da bude sposoban ni za šta, ali zato ćemo mu dati 20 savetnika, pa će neko od njih znati šta radi. Mislim da bi morali da razmislite malo o ovome. Ovaj amandman svakako je dobar i neće suštinski sprečiti Vladu da funkcioniše. Vlada će moći to da radi kao što su sve prethodne vlade. Ponavljam, na osnovu opštih pravila o davanju punomoćja, moći će da ovlasti pojedinog svog člana, kao što to Vlada radi i danas... (Predsedavajući: Molim vas, privedite kraju, prekoračili ste vreme.) ... evo, završavam; i prethodnih godina, a što su sve vlade radile. Zaista ne znam čemu ovakva rogobatna definicija. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, da bi i vama i građanima Srbije koji ovo gledaju bilo jasno o čemu se radi, pročitaću prvo član Predloga zakona, a onda ćemo da krenemo redom. Član 5. kaže: "Vlada raspolaže imovinom Republike Srbije, ako zakonom nije što drugo određeno. Vlada može ovlastiti svog člana da raspolaže delom imovine Republike Srbije." U dve rečenice člana 5. zakona, dve apsolutne neprihvatljivosti. Razumem pisca zakona, u trenutku pesničkog nadahnuća je sročio ovaj član 5. Međutim, dame i gospodo narodni poslanici, pesnik može da bude političar, zakonopisac ne može da bude pesnik i u zakon ne može da unosi slobodnu pesničku formu, vetrić ćarlija, lišće šušti. Znam da je ovo listopadna vlada, kao što je i ona prethodna bila, i sve će biti listopadne dok ne dođe na čelo Srbije vlada koju će sačinjavati srpski radikali. Od zakona, iako je listopadna vlada, ne može da se pravi burleska, mada liči na to. Narodni poslanik Vjerica Radeta podnela je amandman da se član 5. briše. Bez ovog člana 5. zakon bi bio takav kakav bi bio i ništa mu se ne bi uskratilo osim ove smejurije - ako što drugo nije, jer u zakonu nema što drugo. Obrazloženje zašto amandman nije prihvaćen kaže - odredbom člana 5. predviđeno je opšte pravilo da Vlada raspolaže imovinom Republike Srbije (do sada su vlade raspolagale imovinom Republike Srbije na čijem su čelu, odnosno kojom vladaju), ako zakonom nije šta drugo određeno. Pa opet ovde podvlači pisac, pesnik podvlači i u obrazloženju zašto amandman nije usvojen ovo svoje - što drugo. Kako raspolaganje imovinom podrazumeva preduzimanje konkretnih radnji u granicama ovlašćenja, neophodno je da Vlada, kao kolegijalni organ, ima zakonska ovlašćenja da u određenim slučajevima ovlasti svog člana da raspolaže delom imovine. Dame i gospodo narodni poslanici, od 2000. godine naovamo, koliko je do današnjeg dana napravljeno upravo u raspolaganju delom imovine, jer pojedinci nisu toliko široke ruke imali da mogu da obuhvate svu imovinu Republike Srbije, nego su delom raspolagali, još ih niste navatali i još se ne nalaze tamo gde treba da se nalaze, mada su novine pune afera tih koji su raspolagali delom imovine Republike Srbije. Ovako će Vlada ovlastiti, dosad su radili neovlašćeno, i zbog toga će robijati, ali ovako će ih Vlada ovlastiti, do sada su krali za svoj račun i o svom ćefu, a sad će krasti po ovlašćenju Vlade Republike Srbije ... (Glas: Ali, za svoj račun.)... isto za svoj račun. Doduše, možda i za račun nekog saradnika. Gospodine ministre, prihvatite amandman narodnog poslanika Vjerice Radete, obrišite ovaj član 5. Ništa vam ne znači u zakonu. Pardon, samo drugi stav, gde Vlada može da ovlasti nekoga, ništa vam neće izmeniti. Zakon će možda biti, ukoliko prihvatite i ostale amandmane SRS, i primenljiv i prihvatljiv. Ovako iono - što drugo obrišite, da nam se narod ne smeje. Možda će neko sutra prevoditi naše zakone, kao što vi prevodite. Ne mislim konkretno na vas, nego mislim na Vladu. Prevode sve zakone sa strane, pa će se možda neko "iskidati" od smeha kada bude uzeo naše zakone da prevodi i eventualno da primenjuje, a tamo piše - što drugo.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Đorđević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, dragi građani Srbije, na primeru člana 5. Predloga zakona o Vladi može se videti priroda zakona koji je Vlada podnela Narodnoj skupštini Republike Srbije. Poslanički klub SRS, odnosno koleginica Vjerica Radeta podnela je amandman na član 5. kojim traži da se stav 2. briše. Stav 2. člana 5. glasi - Vlada može ovlastiti svoga člana da raspolaže delom imovine Republike Srbije. Šta to u praksi može da znači. To može da znači da ukoliko i ova vlada, opterećena raznim korupcionaškim aferama, kao što je to slučaj sa pojedinim članovima Vlade, o kojima javnost i štampa svaki dan piše i oni uporno ćute, naravno tim ćutanjem i potvrđuju da su korumpirani, a to se pre svega odnosi na gospodina Miroljuba Labusa i Mlađana Dinkića, kada je u pitanju afera Erikson, i mnoge druge afere koje su vezane za G17 plus. I sada, zamislite ako imamo Vladu u kojoj imamo i korumpirane ministre, i potpredsednika Vlade, pa onda još i da se zakonom može omogućiti da Vlada ovlasti jednog od takvih članova Vlade. Znači, u ovom slučaju Predlog zakona koji je Vlada podnela Narodnoj skupštini stavlja vladu Republike Srbije u prvi plan i na taj način se minimizira zakonodavna vlast, odnosno Narodna skupština Republike Srbije. Ovaj član 5. stav 2. je opasan član, pogotovo kada imamo u vidu kako su pojedini ministri i koliko su korumpirani u Vladi Republike Srbije. Zato SRS smatra da član 5. stav 2. treba da se briše i nadam se da ćete glasati u danu za glasanje, naravno, za amandman SRS. A što se tiče samog Predloga zakona, on nije precizno uređen i ne uređuje ovu materiju na način na koji treba. U ovom članu 5, kolega pre mene je jasno rekao, u stavu 1, možemo da kažemo da ima jezičkih grešaka i da se ne upotrebljava, naravno, srpski jezik, što je i rekao zamenik predsednika SRS gospodin Tomislav Nikolić. Znači, Vlada ovoj skupštini treba da predlaže zakone koji su precizni i jasni, koji će precizno regulisati materiju koja je od važnosti za funkcionisanje institucija sistema. U ovom slučaju ovaj predlog zakona ni jezički nije dobro napisan, a što se tiče same materije koju treba da reguliše, to radi na jedan neprecizan način. Poslanici SRS su svojim amandmanima pokušali da ovaj loše napisan zakon urede. Ukoliko vi budete u danu za glasanje glasali za ove amandmane, taj zakon će imati one oblike koje treba da ima. Ovako kako je zakon napisan on nije dobar i jasno je i na ovom članu 5. kakva je priroda ovog predloga zakona o Vladi, koji je Vlada republike Srbije podnela Narodnoj skupštini.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Tomislav Penezić, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, osetio sam potrebu da izađem da govorim o članu 5. ovog zakona, ali sa jedne sasvim druge formalne, jezičke strane, jer kada sam govorio o Zakonu o osiguranju upozorio sam ministra i njegove pomoćnike da ima dosta grešaka i onda sam shvatio da sam možda preterao, da tu ima malo neukusa i time sam se prestao baviti. Upozorio sam da recimo stavljaju zapetu koja može mnogo da promeni u značenju zakona, ili neku tačku, uopšte neki znak interpunkcije, a vidim sada da se ukazala potreba da se stvarno mora reagovati na ovo i od sada ću, pa nadalje, čitati zakone i baviću se samo time da vam ukažem na nepravilnosti. To će biti moj zadatak. Kada sam govorio o zakonu o turizmu, takođe sam rekao - nisam pozvan da ocenjujem zakon brojčano, ali sam pozvan da ne dam prepisivanje, kao prosvetni radnik. Onaj ko je prepisao, a nisam ga video, dao sam neku pozitivnu ocenu, pa sam i za taj zakonu rekao da može da prođe, ali zakon ne može da dobije veliku ocenu jer se vidi očito da je prepisan. Ovaj zakon je, takođe, verovatno ceo ili delom prepisan, sudeći po ovom izrazu, koji je sada iz zvaničnog hrvatskog jezika. Neki se iza toga kriju. Ne kaže se kod nas - ako niješto drugo predviđeno, to je dobro objasnio gospodin Tomislav Nikolić, koji se takođe razume u ovu oblast i mnogo iščitava, a ovde među vama ima takođe stručnjaka, i čudi me da se nije niko našao da bar pregleda zakon, da upozori, da se mi ne bismo bavili ovim. Samo ću vam ukazati na to da postoje dva aspekta mog gledišta na ovu skupštinu. Zakoni su jedno, poslanici su drugo. Zakoni moraju biti napisani sasvim ispravno, jer će biti zvanično objavljeni. Narod će to da čita, da se prema njima upravlja i da ih poštuje. A što se tiče grešaka koje narodni poslanici ponekad naprave, njima treba oprostiti, jer narodni poslanici ne moraju svi biti neću reći intelektualci nego visokoobrazovani, jer ima i onih koji su visokoobrazovani a nisu intelektualci. Dakle, jedan poslanik će da se služi jezikom koji je primeren njegovom kraju da ga ljudi razumeju. I to treba oprostiti. Ako neko kaže- varioc, ili - tužioc, umesto tužilac i varilac, nije to velika greška. Razumeju ga tamo njegovi koji ga slušaju. Potrudite se, dakle, pri izradi zakona.. A kada sam govorio o turizmu, takođe sam naglasio - potrudite se da to radi tim, jedan stručni tim, jer tamo smo tražili da reč ministar zameni - ministarstvo, što znači da jedna ekipa radi jedan posao, pa verovatno u tom timu morate imati nekoga ko lektoriše tekstove zakona da bi ti zakoni ovde bili jasni, i kako vi kažete - transparentni. Nemojte mi zameriti, nisam se hteo javljati, ali ubuduće ako nađem bilo koju grešku javiću se da vas kritikujem, čisto da vas kritikujem, ništa drugo. Hvala.
Zahvaljujem se. Izvolite, reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, siguran sam da ministar, gospodin Lončar, kao kompetentna i osoba koja drži do ličnog integriteta, ne bi dozvolio sebi da, kao ovlašćeni ministar lokalne samouprave, recimo, raspolaže imovinom lokalne samouprave i da delom te imovine može da i on raspolaže, jer znate sve vreme u predizbornoj kampanji smo pričali o tome da treba da vlast decentralizujemo. Očigledno na ovaj način vršimo centralizaciju vlasti ovakve kakva jeste, tako da siguran sam da će upravo kompetentan ministar, gospodin Lončar, prihvatiti amandman Vjerice Radete. Na kraju krajeva, veći broj poslanika SRS je već izašao za govornicu i obrazložio zbog čega treba da se prihvati ovaj amandman. `Obrazloženje Vlade je skoro na čitavoj strani, što pokazuje da je gospođa Vjerica Radeta pogodila temu i da je sasvim argumentovano pokazala svoje mišljenje, jer Vlada kao kolegijalni organ treba kolegijalno da zastupa interese građana, ne treba parcijalno, individualno, stranački da zastupa interese, i da na taj način pokušavaju da ovlaste pojedinog ministra, koji je po njihovim kriterijumima kompetentan, odnosno poslušan, da radi posao koji bi trebalo cela Vlada da radi. Zaduženja koja treba da budu, kažu u obrazloženju, treba da ima samo član Vlade čija su zaduženja najviše povezana sa postupcima i radnjama koje u okviru raspolaganja treba preduzeti, ali ne i druga postavljena ili lica koja su zaposlena u ministarstvima, posebnim organizacijama i službama Vlade. Pa vrlo često imamo situaciju da su ministri opravdano na službenom putovanju, da prave ugovore, sporazume, ekonomski dijalog sa drugim zemljama. Ako baš u tom trenutku taj resorni ministar treba da potpiše određen ugovor i da bude zadužen za određenu imovinu, a van zemlje je, ko će to da uradi umesto njega, ako je ovde definisano da samo član Vlade može, što znači da pojedini segmenti ministarstva zaduženi za tu oblast treba da budu ovlašćena lica. Samim tim očigledno da nije jasno zbog čega bi samo ministar, koji je igrom slučaja postavljen, bio u povlašćenom položaju u odnosu na pomoćnike, a svaki ministar manje-više ima veliki broj savetnika i pomoćnike koji su isto kompetentni kao i on. Mislim da upravo zbog toga treba da se ovaj deo člana briše. Na kraju krajeva, imamo zaista već velika iskustva u proteklom periodu, gde je veliki broj afera za nama. Da vas podsetim, šećerna afera, afera oko Knjaza Miloša, Eriksonova afera, afera što se tiče banaka i zaista na osnovu tog iskustva nismo sigurni da možemo dozvoliti da opet jedno lice može da upravlja imovinom svih građana Srbije. Upravo iz tog razloga siguran sam da mi kao poslanici treba da artikulišemo potrebe građana i da će veći broj građana, odnosno skoro svi ovakav član u ovom predlogu zakona shvatiti šta hoće poslanička većina, odnosno predstavnici Vlade, ministri, koji predstavljaju trenutno poslaničku većinu, a prema svim istraživanjima agencija, počev od Strateškog marketinga, imaju negde između deset i 13% popularnosti. Ovo može samo da se protumači na jedan jedini način, da znaju da su prevremeni izbori na pragu, da znaju da imaju samo deset do 13% glasova i da na najbolji mogući način žele da ovlaste pojedine ministre, jer više ti ministri niti mogu, niti su sposobni da vladaju Srbijom i da na najbolji mogući način predstavljaju građane. Zbog toga vas molim, ministre, da prihvatite amandman Vjerice Radete i da na najbolji način prikažete da niste od tih što žele dalje afere, poput korupcijskih i mnogih drugih afera, da se ponovo javljaju u republičkom parlamentu i da ne želite da na taj način ovlastite pojedina lica, koja su već pokazala da zloupotrebljavaju svoj položaj.
Reč ima poslanik Božidar Koprivica.
Poštovani narodni poslanici, javio sam se da podržim amandman moje uvažene koleginice Vjerice Radete. To neću činiti onako kako je to učinio moj uvaženi kolega Penezić i neću se osvrtati na jezički aspekt tog člana, jer je on veći stručnjak i profesor je književnosti, iako se sa njim potpuno slažem, nego ću govoriti kao pravnik i kao advokat. Naime, ovaj član govori o raspolaganju imovinom Republike Srbije. Hajde i nekako da se složimo sa stavom 1, gospodine ministre, da Vlada može raspolagati imovinom Republike Srbije, jer je ona pravno lice, ima svoju imovinu, svoju organizaciju, ima svoje nadležnosti, svoj statut, svoja pravila. Ali, kako ćete objasniti pravnoj javnosti i struci da imovinom države Republike Srbije može raspolagati pojedinac? To nije pravno moguće. Zato vam kažem da pravna norma, kao esencijalni deo svakog člana, svakog zakona, pored toga što je jasna i precizna, ona mora biti i pravno moguća. Nemoguće je da jedan pojedinac raspolaže imovinom Republike Srbije. To može samo pravno lice, a to je Vlada Republike Srbije u ovom konkretnom slučaju. Zato vas molim i apelujem na vas da poslušate ove glasove razuma SRS i da usvojite ovaj amandman moje uvažene koleginice Vjerice Radete.
Reč ima Branislav Stevanović.
Dame i gospodo, veoma ozbiljan amandman i otud ovolika podrška članova poslaničke grupe SRS. Na član 5. stav 2. gospođa Vjerica Radeta je podnela amandman, gde se drugi stav briše iz veoma ozbiljnog razloga, što su moje kolege između ostalog uglavnom rekli zbog čega. A, gospoda koju imam u vidu dobrim delom imovine na Dedinju, gospoda iz DOS-a, već raspolažu. Mislim da bi suvišno bilo da još dobijete i EPS ili NIS i šta znam neke velike kompanije u Srbiji. Njima ste obećavali, narodu u Srbiji, zapošljavanje, sada vršite restrukturiranje i otpuštate radnike. Hoću da navedem živi primer pojedinih ministara iz Vlade kako se ponašaju, a to je gospodin Velimir Ilić, koji je praktično železnicu, saobraćaj privatizovao kao da je njegova dedovina. Gospodin Dinkić takođe resor kao da je od čukundede nasledio, to ministarstvo. Dalje, gospodin Naumov se jako neozbiljno i šarlatanski ponaša kada je u pitanju elektroprivreda, naš najveći sistem. I na osnovu tih primera kakvi su oni, mislim da je sasvim ispravno podržati ovaj amandman i ne prihvatiti takođe ovakav zakon kakav je predložen. Hoću da kažem da ima i drugih pojava. Može da se desi nekome koga ovlastite vi da raspolaže nekom većom imovinom neki zdravstveni poremećaj. Možda čovek magistrira pod stare dane, pa ga zvizne knjiga po glavi, kako kaže naša omladina, pa se desi poremećaj kod njega, pa napravi neke velike probleme u privredi. Afera nažalost ima mnogo od 2000. pa naovamo. To su šećerna afera, "Venčac", "Putnik", "Jugoremedija" i ostale, a uskoro verovatno i "Rekord" Rakovica. Prema tome, veliki je broj da bih sada nabrajao sve te vaše afere, koje vaši ministri ovih godina sprovode. Ova vlada je obećavala zapošljavanje radnika, ali od toga samo otpuštanje, restrukturiranje i ostalo. Gospodine ministre, za vas naravno da nije vezana nikakva aferom. O vama se priča da uglavnom radite u jednom ministarstvu, u stvari vodite jedno ministarstvo, a radite za drugo ministarstvo. Za vas kažu da ste turistički vodič u izvesnoj agenciji "Karla del Ponte turs", a aviokompanija kojom se vi vozite do destinacije Haga je "Solana Arvejz". Takođe vaše srce je, kao i vašeg kolege u Vladi, gospodo, u novčaniku. Ako nešto ne preduzmemo u veoma kratkom roku, gospodo, naš put ka uništenju je obezbeđen.
Reč ima ministar Zoran Lončar.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite mi najkraće jednu rečenicu - Aeroturs se kaže. Znate svi gde radim, ne radim ni u Vladi, radim na Pravnom fakultetu u Novom Sadu i tamo primam platu, a ako postoji neka linija, ako je uspostavljena, uspostavljena je zahvaljujući povećanom međunarodnom kredibilitetu ove vlade, i ona je dvosmerna, i zahvaljujući tome možda će se među onim haškim optuženicima uskoro naći i predsednik stranke koji svakako nedostaje. Što se tiče ovog amandmana, Vlada od prvog dana svog mandata, a pogotovu kao resorni ministar radim na iznalaženju zakonskih rešenja za sprečavanje korupcije državne vlasti. Podsetiću vas samo da među prvim zakonima koje je ova skupština na predlog Vlade usvojila još aprila prošle godine, a svakako prvi zakon koji je izašao iz ministarstva na čijem čelu se nalazim, jeste Zakon o sprečavanju sukoba interesa pri vršenju javnih funkcija. Što se tiče ovog amandmana, mislim da je sasvim pravno moguće ovakvo rešenje i da ono ne predstavlja izvor moguće zloupotrebe, a samim tim i korupcije. U uvodnom delu izlaganja rekao sam da će moj odnos prema svim amandmanima biti s obzirom na njihov kvalitet, a ne na činjenicu sa koje strane, opozicione ili pozicione, narodnih poslanika budu podnošeni. U dosadašnjoj diskusiji o ovom amandmanu nisam uveren da član predloženog zakona nije dobar, ali sam svakako uveren da postoji određena sumnja, doduše kod predstavnika opozicionih predstavnika da ovakva formulacija može da dovede do moguće zloupotrebe u radu budućih vlada koje će primenjivati ovaj zakon kada stupi na snagu i ne bih voleo da odem iz ove skupštine, a verujem da će skupštinska većina podržati ovakav zakon, a da ostane bilo kakva sumnja u moguću korupciju. Iz tog razloga, u ime Vlade, prihvatam ovaj amandman. Zahvaljujem.
Reč ima poslanik Vojislav Milajić.
Dame i gospodo narodni poslanici, drago mi je što je prihvaćen ovaj amandman, s tim što bih hteo samo par napomena da kažem zašto je dobro što je Vlada prihvatila ovaj amandman. U stavu 1. se navodi da Vlada raspolaže imovinom Republike Srbije, ako zakonom nije što drugo određeno. Zakonodavna vlast, Narodna skupština, ovim zakonom daje ovlašćenje Vladi da raspolaže imovinom, s tim što ostavlja mogućnost izuzetka, a to je predviđeno ako zakonom nije što drugo određeno. Znači, opet Narodna skupština daje mogućnost Vladi za izuzetno raspolaganje imovinom. I kod jednog i kod drugog slučaja, i načelno i sa izuzetkom, ovlašćenja raspolaganja imovinom koja ima Vlada idu preko Narodne skupštine, tako da je tu dupla kontrola raspolaganja imovinom Republike Srbije, a ovim stavom 2. se pravi jedan neprincipijelni izuzetak time što bi se na mala vrata izvršnoj vlasti omogućilo, bez kontrole zakonodavne vlasti, raspolaganje imovinom Republike Srbije. Mislim da taj izuzetak ne bi trebalo da postoji i dobro je što je Vlada prihvatila ovaj amandman, zato što je bolje da postoji dupla kontrola, kontrola zakonodavne vlasti i izvršne vlasti, jer u pitanju je imovina Republike Srbije, to je najveća imovina, to je ono sve što imamo, što je najvrednije i najbogatije u ovoj zemlji. Tu ne bi smeo da postoji voluntarizam, ne bi smelo da se desi da pojedinac odlučuje o sredstvima koja vrede desetine i desetine miliona dolara ili evra...
Gospodine Milajiću, pošto je prihvaćen ovaj amandman, konstatujem da je ovaj amandman sastavni deo Predloga zakona, pa nema razloga više da se raspravlja. Hvala. Na član 6. amandman je podnela poslanik Gordana Čomić. Vlada predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 6. u Predlogu zakona ima marginalni naslov koji kaže - Nadzor nad ustavnosti i zakonitosti. Dakle, ako je nadzor nad, onda nije nadzor nad kome, čemu, nego nadzor nad kim, čime; ili je nadzor bez nad. Moram da komentarišem, zato što su u pitanju padeži, a ne stav pozicione ili opozicione stranke, ili stav iz programa bilo koje stranke ili vladajuće većine, nego padež, kome-čemu, kim-čime. Naš predlog je da se član 6. briše ne zbog padeža, mada bi to bio dovoljan razlog za ozbiljnog predlagača, nego zbog toga što član 6. u predloženom tekstu glasi (stav 1): "Vlada nadzire ustavnost i zakonitost opštih akata autonomnih pokrajina, opština, gradova, grada Beograda, javnih preduzeća, ustanova i imalaca javnih ovlašćenja". Dalje, stav 2. kaže: "Vlada može obustaviti od izvršenja njihove opšte akte i na njima zasnovane pojedinačne akte, rešenjem koje stupa na snagu kada se objavi u "Službenom glasniku Republike Srbije" i koje prestaje da važi ako Vlada u narednih 15 dana ne pokrene postupak za ocenjivanje ustavnosti i zakonitosti". Ovaj član mora da se briše. Ukoliko zbog tvrdoglavosti, da ne upotrebim neke teže reči, namere i osećanja vladanja sa 126 poslanika, ipak usvojite, budite sigurni da ovo ide na ocenu ustavnosti i zakonitosti i da pada na Ustavom sudu, zato što je u direktnoj suprotnosti sa članom 125. Ustava stav 1. tačka 1, jer ne može Vlada zakonom o sopstvenoj organizaciji i načinu rada da preuzima definisana ovlašćenja i nadležnosti Ustavnog suda. To ne može i ne postoji tumačenje kojim bi bilo koga mogli da ubedite, sa dobrim padežom ili lošim padežom kako stoji, da Vlada može da vrši nadzor nad ustavnosti i zakonitosti. Tim gore je što se odredbama ovog člana ne definiše kako će to Vlada nadzirati ustavnost i zakonitost, sa čime ćemo nadzirati kao Vlada, da li ćemo uzimati kao da smo revizori reprezentativne uzorke akata lokalnih skupština, javnih preduzeća, Skupštine AP Vojvodine, pa da vidimo šta može od tih akata, odnosno ako nešto nije u redu. I ko će to da radi, ministar pravosuđa, ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, ministar policije, ko će da kaže, napravio sam slučajan uzorak iz 16 opština u Novom Sadu, četiri dokumenta Skupštine AP Vojvodine i dva javna preduzeća, i našao sam jedan dokument i evo vršim nadzor nad ustavnošću i zakonitošću. Drugo, po kom osnovu će Vlada procenjivati da li je lokalna samouprava donela zakonit akt, kako će to da radi, kojim organom, a ako se mislilo da će se Vlada starati o primeni Ustava i zakona, onda tako treba da piše, onda se zna ko je zadužen da vodi računa o primeni Ustava i zakona, a ne da nadzire ustavnost i zakonitost, jer nema ni čime, nema ni kako to da radi, jer u suprotnosti je sa postojećim Ustavom. Ako hoćete da to bude u budućem ustavu, nemam ništa protiv, ali i tada ne može da piše u neispravnom padežu. Šta je sa drugim krivičnim delima? Zašto je Vlada odabrala da nadzire ustavnost i zakonitost lokalnih samouprava, Skupštine Vojvodine i javnih preduzeća? Zašto nije odabrala da se u opštem slučaju mešaju krivična dela raznih vrsta, lake krađe, teške krađe, razbojništva, pa će Vlada da procenjuje šta će da radi. To je prosto odredba koju morate brisati iz ovog zakona, prihvatanjem amandmana od strane Vlade ili glasanjem na Skupštini, zbog toga što se uopšte ne radi o tome da li bi Demokratska stranka propisala drugačije, da li je u skladu ili nije u skladu sa politikom bilo koje stranke. Radi se, ako hoćete da čitate, o tekstu zakona koji je neprimenljiv. Dakle, ne govorim o političkoj nameri koja može da se čita iz ovog člana, koja je katastrofalna. Znači, politička namera koja može da se čita, to nemam razloga da radim, ali to može da se čita, da Vlada hoće posebna ovlašćenja, koja nisu data Ustavom, u kontroli lokalnih samouprava, javnih preduzeća i Skupštine Pokrajine Vojvodine. Odakle vam prava? Može se i tako koncipirati rasprava, ali ponavljam da neću to da radim, nego hoću ispravan padež i član zakona u skladu sa Ustavom.
Reč ima poslanik Zoran Krasić.
Srpska radikalna stranka nije podnela amandman na ovaj član zato što je pre nas Demokratska stranka podnela ovaj amandman i mislim da je dobro mesto i prilika da se ukaže na suštinu onoga što je Vlada htela da postigne ovim članom. Verovatno sam najmanje pozvan da pričam o gramatici i pravopisu, pa taj deo neću da dodirnem. Mislim da je nesretno izabrana reč - nadzor, nadziranje. Zbog čega? Zato što opšti princip poštovanja ustavnosti i zakonitosti, koji obavezuje sve građane i sve organe, daje osnov državnim organima da vode računa, da se staraju, da imaju obavezu da poštuju ustavnost i zakonitost. Iz toga verovatno i Vlada crpi ne samo pravo, nego i obavezu da na neki način posmatra, zaključuje, utvrđuje i pokreće odgovarajuće postupke ukoliko smatra da je narušen princip ustavnosti i zakonitosti. Verovatno svaka druga reč koja bi se upotrebila bolje bi odgovarala suštini tog ovlašćenja Vlade, nego ova koja je uzeta, a zove se nadzor. Drugi problem ovog člana svodi se na to što su oni koji kritikuju ovaj član zaboravili da nešto slično postoji u postojećem Zakonu o lokalnoj samoupravi. Ne bih rekao da je identično, već nešto slično, i svodi se na pravo Vlade da svojim pojedinačnim aktom suspenduje primenu jednog opšteg akta. To u teoriji nije nepoznato, ima takvih slučajeva, ali ono što je svakako sporno za naš političko-pravni sistem, ukoliko bi takvo pravo i ovlašćenje postojalo u korist Vlade, onda bi ono moralo da bude podignuto na nivo ustavne norme. Moralo bi da bude prvo ustavna norma. Naš Ustav takvu ustavnu normu nema. U nekim nacrtima, predlozima novog Ustava Republike Srbije ima sličnih rešenja, kao što se ovde predlažu. Međutim, tumačeći odredbe postojećeg Ustava Republike Srbije, on ne daje ovo pravo Vladi, niti bilo kom drugom organu, ali Vlada ima obavezu da pazi na ustavnost i zakonitost. Kao što obavezu ima svaki građanin da poštuje Ustav i zakon, kao što svako pravno lice ima obavezu da poštuje Ustav i zakon, kao što svaki građanin ima obavezu da obavesti za krivična dela ako je saznao ili čuo za izvršioca ili za delo, tako i Vlada i državni organi imaju obavezu da, u slučaju grubog kršenja ustava i zakona, odnosno nesaglasnosti nekog opšteg akta sa Ustavom i zakonom, iniciraju, odnosno pokreću postupak, a građani čak da podnose inicijativu. To je jedno pravo koje izvire iz odredbi našeg Ustava. Sklon sam mišljenju da je ovo problematična norma. Ne bih da prejudiciram stvari i da kažem kako bi Ustavni sud odlučio povodom eventualne ocene ustavnosti ovog konkretnog člana, ali smatram da ukoliko Vlada treba da dobije ovo ovlašćenje ona to ovlašćenje treba da crpi iz ustavne norme, a ne iz neke zakonske norme, jer jedino tada možemo biti sigurni da je Vlada ovlašćena da svojim pojedinačnim aktom suspenduje jedan opšti akt. Mi imamo u praksi slučaj da je Narodna skupština donela Zakon o pravima lica optuženih pred Haškim tribunalom i imamo ovaj Vučetićev Ustavni sud, uvek namerno potenciram Vučetićev Ustavni sud, koji je doneo privremenu meru nekoliko dana posle stupanja na snagu tog zakona i, u formi stavljanja van snage ili zabrane donošenja pojedinačnih akata na bazi tog zakona, u stvari suspendovao ceo zakon, i evo već godinu dana je suspendovan zakon, a da Ustavni sud nije konačno odlučio o ustavnosti tog zakona. I on ne odlučuje o ustavnosti tog zakona, već smatra da je završio posao svojim pojedinačnim aktom, kojim je de fakto zabranio primenu jednog zakona. Nalazimo se na terenu zloupotrebe. Ovo stvarno jeste problem i potreba za nečim ovakvim sigurno postoji. Zbog čega? Jedan opšti akt važi dok pitanje njegove ustavnosti i zakonitosti ne reši Ustavni sud. Koliko to može da traje i kakve sve štetne posledice mogu da nastupe možemo samo da pretpostavimo, ali za ovo što ste napisali u članu 6. mora da postoji jasna ustavna norma. Pošto nje nema, predlažem vam da prihvatite ovaj amandman i da se izbaci član 6. iz Predloga zakona.
Reč ima Aleksandar Radosavljević.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da su moji prethodnici jasno i glasno rekli šta je razlog zbog čega zahtevamo da se član 6. briše. Osim toga što ne postoji to ustavno ovlašćenje koje sada Vlada preuzima i zbog čega se pitamo zašto onda postoji Ustavni sud Srbije, želim da govorim i o tome što moja prethodnica gospođa Čomić nije želela da govori, o političkoj nameri. Ali, ako se ovako postavi ovaj član, onda možemo jasno da govorimo i o tome kakva je namera bila predlagača, zašto želi zapravo da vrši nadzor, koji su razlozi, da bi eventualno u slučaju, što smo i u načelnoj raspravi rekli, gde su se lokalne samouprave konstituisale ne po volji vlasti u Srbiji, da bi se vršio politički pritisak na njih. Možemo da pretpostavimo da je to jedan od razloga. Ako već tako nešto žele da sebi stave u zadatak, Vladi Srbije, onda je logično bilo da predvide i sankcije za slučaj da se oceni da su pojedine odluke u saglasnosti sa Ustavom i zakonom. Šta će se desiti ukoliko su pojedine odluke lokalnih samouprava bile zapravo u saglasnosti sa Ustavom, a tumačenjem, željom ili voljom ministra ili njegovih saradnika te pojedine odluke bile osporene? Ko će za to, odnosno za neprimenjivanje tih odluka snositi posledice? Prema tome, mislim da je osim, što su moji prethodnici rekli, lošije formulacije, odnosno neprihvatljive formulacije da vrši nadzor, prihvatljivije bilo da je Vlada rekla – osim toga što dobacuju kolege da je podnela ostavku - to bi najbolje bilo, da se sami pomere –u članu 6. da će se starati o primeni Ustava i zakona. To je daleko prihvatljivija formulacija, nego što preuzima ovlašćenja koja, ni po jednim članu, a naročito ne po članu 125. Ustava Republike Srbije, Vlada sebi ne sme i ne može dati. Još jednom apelujem na ministra da shvati dobru volju predlagača ovog amandmana, Demokratske stranke i gospođe Čomić, i prihvati predloženi amandman. Time bismo za trenutak, u malim delovima, ovaj zakon prilagodili Ustavu i napravili da on, u nekom delu, ipak liči na zakon koji treba da reguliše jednu ovako važnu oblast. Još jednom apelujem na ministra da shvati ozbiljnost ove situacije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, od jezičkog skandala sada dolazimo do nečega što se zove preuzimanje protivustavne nadležnosti od strane Vlade Republike Srbije. Moram, gospodine ministre, iskreno da vam kažem da sam više puta sa skupštinske govornice spominjala ime dotičnog i prisutnog gospodina Balinovca, kao preuzetog kadra iz ranijeg režima i strukture koja je bila na vlasti pre 5. oktobra. Više puta sam govorila o njemu i kada je sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo bila supruga Zorana Živkovića, i u kontekstu neprihvatljivih stvari koje su inkorporirane u određen zakon, rekla sam: ovo čak ni Balinovac ne bi uradio. Ali, on je otišao i pet koraka dalje iznad svojih mogućnosti, pa vam je predložio da Vlada na sebe preuzme nešto što nikako nije definisano Ustavom Republike Srbije, niti će biti definisano na ovaj način na koji je to predloženo u članu 6, koji koleginica Gordana Čomić traži da se briše, zato što vi nećete moći da donesete Ustav, a da ne pitate Srpsku radikalnu stranku. Vi znate da je potrebna određena procedura da bi se doneo novi Ustav, i koliko god da imate raznih sesija i javnih rasprava, krnjih sastanaka u formalnom smislu, bez poslanika Srpske radikalne stranke – a nas je ovde najviše, a i biračkog tela, koje je sve brojnije u Srbiji, a veruje Srpskoj radikalnoj stranci – promene Ustava nema. Mi ne želimo niti ćemo ikada dopustiti da se na ovakav način Vlada poigrava sa nečim što je ustavna obaveza, pre svega Ustavnog suda Srbije. Moram da vas podsetim na to, a u tom smislu se, nažalost, situacija nije promenila ni od vašeg dolaska na vlast, da mi godinu i po dana nismo imali Ustavni sud. On je sud sa jednom jasno definisanom političkom strukturom ljudi, počev od predsednika suda, preko onih koji su njegovi članovi i dan-danas Srpska radikalna stranka, kao podnosilac zahteva za ocenu ustavnosti pojedinih zakonskih odredaba, nije bila u prilici da dobije nikakav odgovor, a mnogi koje smo dobili, posle dve i po godine čekanja, nemaju nikakvo utemeljenje racionalno i razložno, nego su, u najmanju ruku, smešni. Kako je predlagač na sebe preuzeo nešto što je ustavna kategorija i dao tu mogućnost Vladi? Zamislite, u obrazloženju nam je rekao da se odredbom člana 6, koji svakako Narodna skupština odnosno poslanici u danu za glasanje treba da brišu odnosno da prihvate amandman koji je podnela poslanik Gordana Čomić, sprovodi savremeno, zamislite, poimanje načela decentralizacije, prema kome nadzoru od strane centralne izvršne vlasti (Vlade) podležu samo ustavnost i zakonitost opštih akata autonomnih pokrajina, jedinica lokalne samouprave i imalaca javnih ovlašćenjaitd. Svega sam se naslušala za ovih skoro 14 godina, od kada pokušavam aktivno da promovišem program Srpske radikalne stranke i ono što mi zastupamo. Naravno, to ima rezultate, zbog toga što preko 400.000 članova Srpske radikalne stranke i milioni glasača veruju toj ideji i tim principima. Ali, ovakvo obrazloženje za decentralizaciju, uz sve one gluposti koje su plasirane i u Kragujevcu i drugim gradovima, gde su raznorazne emisije i u kampanjama i van nje organizovane, ovo je jedna od najvećih gluposti koje sam čula kada je u pitanju pojam decentralizacije. Zaista je smešno, gospodine Balinovac, možda je vama teško da se identifikujete, da se odvojite od kardeljevštine i od repera koje vučete iz tog perioda, da dođete do poimanja savremene decentralizacije, a savremena decentralizacija i mogućnost da se jedna jedinica lokalne samouprave nesmetano razvija podrazumeva, i to treba da bude zaista jedno opšte načelo svih političkih činilaca u ovoj zemlji, da oni to hoće da razumeju, da jedinica lokalne samouprave može, kroz ekonomske efekte i kroz, pre svega, ostvarenje većih prihoda da se razvija. Decentralizacija na način koji precizira član 6, koji duboko zadire u ustavnu materiju, ne da nije moguća, nego ako je i od ove vlade i od vas lično, koji ne možete da replicirate, jer vam nije takvo ovlašćenje, praktično ste gost pozvan u ovu skupštinu, zaista je previše. Bolje bi vam bilo, a ministar to već čini sa grupom svojih saradnika, mada to u mnogim slučajevima ide sporo, da se pozabavite činjenicom da zbog nakaradnog Zakona o lokalnoj samoupravi, koji je za vreme Šabićevog ministrovanja izglasan, danas mnoge jedinice lokalne samouprave, kroz razne hajdučije, odnosno prekomponovanje snaga u opštinskoj skupštini imaju problema, a pre svega izabrani predsednici opština ne mogu da rade svoj posao zato što ih raznorazni "hajduci" u tome blokiraju i zbog toga što oni ne znaju. Niko nema ništa protiv toga, čak i ja sa izrazito demokratskim ubeđenjima i stranka koju zastupam, da neko napravi novu koaliciju i dođe do novog odnosa snaga. Ali, da svako tumači zakon na način na koji to njemu odgovara i da se bahato ponaša, neprihvatljivo je, a naročito tamo gde su ljudi želeli da neposredno izaberu nosioce izvršne vlasti, predsednike opština. Od Aranđelovca preko drugih gradova i opština u Vojvodini vi imate te primedbe. Bolje se bavite time, a nemojte da zadirete u ono što su striktne ustavne kategorije i ovlašćenja koja Vlada ima, a pre svega Ustavni sud, a što nikako ne može da bude predmet ovog zakona. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Kada je ministar Lončar malo pre izašao da kaže da u ime Vlade prihvata amandman na član 5, koji sam podnela u ime poslaničke grupe Srpske radikalne stranke, ničim izazvan obavestio je narodne poslanike da on prima platu na Pravnom fakultetu u Novom Sadu. Ništa čudno, tamo je veća plata nego u Vladi. Nemamo ništa protiv, koristite svoje pravo, ali nemojte, ministre Lončar, da za neki dan i vaša slika izađe u novinama kao potpredsednika Vlade, da kažu studenti na Pravnom fakultetu - uredno dolazi da primi platu, ali niti predaje, niti ispituje. Pretpostavljam da ste vi ozbiljniji u tom delu. Još nešto, ministre, predsednik Srpske radikalne stranke u Hag je otišao sam, sam je kupio kartu, sam je tamo otišao. Ako vi zbog njega idete u Hag da ga, kako vi kažete, dovedete, jer nama ovde nedostaje, tačno je da nam mnogo nedostaje, nedostaje Srbiji, ali nemojte vi zbog njega da idete. Niti ste ga odveli, niti od vas traži da ga dovedete, ni Vojislav Šešelj, niti traži SRS. To što vas građani Srbije zovu stjuardesa zaista nismo mi krivi. Svako veče na TV čujemo da ste vi na jednom od letova za Hag. Ipak mislim da ministar Lončar nije beznadežan slučaj, jer je malopre, posle pet dobrih obrazloženja, prihvatio amandman SRS, pa mi sada pokušavamo da ubedimo i ministra i skupštinsku većinu da je ovaj amandman na član 6. zaista smislen. Moram da podsetim da smo mi i stranku podnosioca ovog amandmana mnogo puta upozoravali, u vreme kada su oni donosili zakone, da donose neustavne zakone, da donose neprimenljive zakone. Svaki put kada smo to govorili tako je i bilo. Sada i ovaj amandman je verovatno posledica toga da su sada predstavnici te stranke shvatili da su nekada kada su bili vlast grešili, pa sada pokušavaju da ovu skupštinsku većinu ubede da donose ustavne zakone. Svi mi znamo probleme sa Ustavnim sudom, znamo činjenicu da godinu i po dana Srbija nije imala Ustavni sud. U međuvremenu je dobila partijski Ustavni sud. Taj ustavni sud je donosio, svi znamo, nebulozne odluke. Naravno, pravnik sam i prihvatam svaku odluku Ustavnog suda. Takođe, kao pravnik, imam pravo da kažem da su mnoge odluke bile nebulozne i dan-danas ovaj parlament ima problema zbog određenih odluka Ustavnog suda. Ako sada, pored negativnog i lošeg iskustva u radu Ustavnog suda, mi dozvolimo i Vladi Republike Srbije, naravno neustavno, da izigrava ustavni sud, onda zaista ne znam dokle ćemo mi da odemo i gde ćemo da stignemo. Obrazloženje Vladino da se na ovaj način postiže nekakva decentralizacija zaista je smešno, pa vi onda nemate predstavu šta je stvarno decentralizacija i na koji način se decentralizacija sprovodi. Decentralizacija ne znači da vi iz Vlade ne date lokalnoj samoupravi da diše. Upravo je sada takvo stanje. Imam utisak, i govorila sam to juče u načelnoj raspravi, da se mnoge negativne stvari koje se dešavaju u ovoj vladi i koje su uglavnom nasleđene od one prethodne vlade sada legalizuju kroz ovaj zakon o Vladi. Sve ono što se do sada radilo bez zakonskog osnova, vi pokušavate sada da ugradite u ovaj zakon. Imate vi pravo da zamišljate na taj način funkcionisanje lokalne samouprave i da na taj način zamislite funkcionisanje vlade. Morali ste prethodno da uradite nešto drugo. Morali ste da obezbedite da to bude napisano u Ustavu. Kada bi ovo imalo ustavni osnov, rekla bih, ne dopada mi se, nije u redu, gušiće lokalnu samoupravu, ali ustavna odredba, pa bože moj. Ovo je, dakle, suprotno Ustavu i zaista očekujem da će Vlada, odnosno ministar u ime Vlade, da prihvati ovaj amandman, ili će to učiniti skupštinska većina u danu za glasanje.
Reč ima poslanik Vojislav Milajić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne ulazeći u političke motive ni predlagača zakona, ni podnosioca ovog amandmana, osvrnuo bih se samo na to da li postoji ustavno i zakonsko utemeljenje za opstanak uopšte ovog člana 6. u predloženom zakonu o Vladi. U Ustavu, u članu 125. i članu 130, regulisane su nadležnosti Ustavnog suda i tu je tačno navedeno koje su sve nadležnosti Ustavnog suda, a između ostalog spada i provera ovih opštih akata koje donose autonomne pokrajine, jedinice lokalne samouprave, javna preduzeća i lica na koja su preneta javna ovlašćenja. Pored toga, iz te ustavne odredbe donet je Zakon o postupku pred Ustavnim sudom i pravnom dejstvu njegovih odluka, pa je ovaj član zakona u direktnoj suprotnosti sa najmanje četiri člana tog zakona. Član 59. Zakona o postupku pred Ustavnim sudom i pravnom dejstvu njegovih odluka predviđena je mogućnost, u stvari sudskoj vlasti je data mogućnost da u toku vođenja sudskog postupka, ako oceni da neka odredba zakona ili opšteg propisa nije u saglasnosti sa Ustavom i zakonom, može prekinuti sudski postupak i pokrenuti postupak pred Ustavnim sudom. Sudska vlast nema tu mogućnost da obustavi od izvršenja opšti akt ili zakon, ili da izvrši suspenziju. Može jednostavno da prekine sudski postupak, dok Ustavni sud ne odluči o tome da li je neki zakon ili opšti akt u skladu sa Ustavom ili sa zakonom. Takođe, propisi i opšti akti koje donose republički organi, odnosno organi uprave i Vlada, podležu oceni ustavnosti. Nelogično je da neko ko podleže oceni ustavnosti vrši ocenu ustavnosti i zakonitosti. To je jednostavno, ne znam kako to može da opstane u pravnom poretku. Drugo, odluke Ustavnog suda stupaju u dejstvo danom objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije". Ovde rešenje, kojim Vlada vrši obustavu od izvršenja opštih akata i pojedinačnih akata koji su zasnovani na tim opštim aktima, ima dejstvo objavljivanjem u "Službenom glasniku"; rešenje Vlade, ne odluka Ustavnog suda, nego rešenje Vlade, s tim što Vlada ima obavezu da u narednih 15 dana pokrene postupak pred Ustavnim sudom. Naravno da će da pokrene postupak čim je donela to rešenje, zašto ne bi pokrenula postupak, zašto ne bi uradila i taj drugi korak. Šta se dalje dešava? Dešava se to da su obustavljeni opšti akti i pojedinačni akti koji su proizašli iz tog opšteg akta i dalje van snage, iako su u postupku pred Ustavnim sudom. Ustavni sud nema tu mogućnost, kada vrši ocenu ustavnosti ili zakonitosti drugih akata on nema tu mogućnost da obustavi od izvršenja zakon ili opšti akt. Ima izuzetna situacija u članu 42. Zakona, ali odnosi se na pojedinačne akte i pojedinačne radnje. Ustavni sud samo tu može izuzetno da obustavi od izvršenja pojedinačni akt ili pojedinačnu radnju, ali ne može opšti akt, ne može zakon da obustavi od primene, u stvari ne od izvršenja, već od primene, dok ne donese odluku. Vladi se daje ta mogućnost. Prosto je neverovatno da izvršna vlast uzurpira deo ovlašćenja koji proizilazi iz Ustava i koja pripadaju isključivo Ustavnom sudu. Mislim da bi to bio presedan i mislim da bi se dala prevelika ovlašćenja Vladi. Ponavljam, ne ulazim uopšte u političke motive ni predlagača, da li postoji neka pozadina iza toga ili ne. Takođe, ne ulazim ni u političke motive podnosilaca amandmana i šta su oni videli šta stoji iza toga, nego principijelno govorim da nema ni ustavnog utemeljenja. I drugo, da su ovim članom 6. direktno povređena najmanje četiri člana Zakona o postupku pred Ustavnim sudom i dejstvu njegovih odluka. Kada ste već prihvatili prethodni amandman našeg poslanika Vjerice Radete, mislim da i ovaj amandman treba da se prihvati.
Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, trebalo bi prihvatiti amandman koji je podnet na član 6. Nesporno je da ovakva ovlašćenja, kakva ovde sebi pokušava da prigrabi, Vlada ne treba da ima i jasno je da će se na ovaj način Vlada debelo umešati u ingerencije Ustavnog suda, pa makar to bio i sud Slobodana Vučetića, kakav imamo danas. Ali, ne treba zaboraviti ni činjenicu da su upravo predlagači ovog amandmana najodgovorniji za to što je Ustavni sud ovakav kakav danas jeste. Dugo je Srbija bila bez Ustavnog suda. Uporno su svi iz SRS insistirali da se formira Ustavni sud, međutim Ustavni sud takav kakav je danas, i kakav danas imamo, svakako da ne može odgovoriti onim obavezama koje ima u skladu sa Ustavom Republike Srbije. Ali, zanimljivo je i obrazloženje koje je dala Vlada za neprihvatanje ovog amandmana. Ono kaže - odredbom člana 6. Predloga zakona sprovodi se savremeno poimanje načela decentralizacije. Znači, radi se o savremenom poimanju Vlade Republike Srbije. Ako što drugo, naravno, nije određeno, pretpostavljam. E, stvarno bi bilo dobro da nam gospodin Lončar kaže da li je, pošto već kaže da radi na Pravnom fakultetu u Novom Sadu, ovo govor kakav se tamo koristi, da li je ovo govor koji se koristi na Pravnom fakultetu u Beogradu. Da li je to govor koji se koristi na bilo kom fakultetu u Srbiji i da li je to govor koji bilo ko u Srbiji koristi. Mislim da ovaj novogovor, kakav vi pokušavate da uvedete, ne samo kroz razne druge načine, nego evo sada i direktno u zakone, jeste nešto što dolazi iz neke druge, nama susedne, države. Mislim da se ovoga i ovakvog zakona svakako ni Franjo Tuđman ne bi postideo, i bilo bi zanimljivo da nam odgovorite da li ste vi odgovorni za ovaj zakon, da li ste ga vi pisali. Da li ga je pisao gospodin Balinovac? Do sada je on imao neke izlete u tom pravcu, ali mislim da je ovo čak i za njega previše. Što se tiče samog amandmana, neshvatljivo je da se Vladi da mogućnost da jednostavno svojim zaključkom preuzima ingerencije sudske vlasti, da obustavlja od izvršenja opšte akte. A, evo i zašto. Iskustvo nas uči da će Ustavni sud raditi onako kako to zahteva Vlada. Na primer, na inicijativu SRS za ocenu ustavnosti uvođenja vanrednog stanja, koje je uvedeno nakon ubistva premijera, do dan-danas Ustavni sud nije odgovorio. Prošlo je više od tri godine, a postoje brojne druge inicijative SRS na koje nije nikada odgovoreno. Takođe smo svedoci i činjenice da Ustavni sud u određenim slučajevima reaguje izuzetno brzo, pa smo imali dosta situacija da predsednik Ustavnog suda, čak i pre nego što Ustavni sud donese određenu odluku ili privremenu meru, izlazi i javno, preko elektronskih medija, saopštava neki svoj stav kao stav Ustavnog suda. Mislim da, bez obzira na to što je Ustavni sud danas takav kakav je, mi srpski radikali nikada nismo procenjivali institucije po onim ljudima koji se danas nalaze, nažalost, na njihovom čelu, već smatramo da institucije treba poštovati, da treba menjati ljude ukoliko ne valjaju. Smatramo da ne može, bez obzira na to što je ovaj ustavni sud jako loš, da Vlada preuzima ingerencije Ustavnog suda. Ovo je važno i zbog toga što kada se objavi rešenje Vlade u "Službenom glasniku", i to na neki način bude objavljeno javnosti, kada prođe 15 dana, pa Vlada eventualno ne pokrene postupak za ocenu ustavnosti, pitanje je da li će se i ta činjenica objaviti u "Službenom glasniku". Naravno da neće. Na taj način javnost će dobiti informaciju da je određeni opšti akt pokrajine obustavljen za budućnost, da se neće primenjivati, a morate priznati da bi bilo najnormalnije da se na način na koji se objavljuje da će određeni opšti akt biti obustavljen od izvršenja, da se na isti taj način, dakle u "Službenom glasniku", objavi i da će se taj opšti akt nadalje primenjivati. S obzirom da ovakva, u neku ruku, ravnopravnost nije obezbeđena, mislim da je najbolje za sve nas da ovaj član zakona bude izbrisan. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, malo mi je bilo čudno da ministar Lončar predloži ovako loše napisan zakon. Pretpostavio sam da je iz njegove kancelarije, odnosno da ga je on pisao. Tek sada vidim da je gospodin Balinovac pisao ovaj zakon i izvinjavam se ministru što sam posumnjao jednog trenutka da on može nešto ovako da napiše. Što se gospodina Balinovca tiče, maločas sam čuo u hodniku, kažu - gospodin Balinovac se menja, kako koja vlast dođe on se menja. Ne menja se on. Vlade se menjaju. On je, što kaže naš narod, vegeta za svaku čorbu. Sećam se da je bio u Ministarstvu do 2000. godine. Evo ga sada opet i čovek za sva vremena. Dame i gospodo narodni poslanici, evo još jednog pokušaja da se Vladi, da se jednoj grani vlasti pribave ingerencije koje pripadaju drugim dvema granama. U članu 6. se kaže - Vlada nadzire ustavnost i zakonitost opštih akata AP, opština, gradova, grada Beograda, javnih preduzeća, ustanova i imalaca javnih ovlašćenja. Ukoliko Vlada bude nadzirala ustavnost i zakonitost, šta će nam raditi Ustavni sud? Tačno je da imamo Ustavni sud, ali je i kao da ga nemamo. Ali, samo u određenim situacijama. Jer, kada je trebalo, recimo, zakon o pomoći porodicama haških optuženika da se donese, taj ustavni sud se sastao za 24 sata i doneo odluku tj. dao svoje mišljenje o tom zakonu. Kada je trebalo da se donese nakaradna odluka vezana za vlasništvo nad mandatom narodnih poslanika i odbornika, takođe se Ustavni sud oglasio, i to nakaradno, pa sad ne samo ova skupština, nego i mnoge skupštine lokalne samouprave imaju problema, samim tim što je on proglasio da je poslanik, odnosno odbornik vlasnik mandata. Ako je neko bio na listi stranke, onda je stranka vlasnik mandata, a on je samo taj koji taj mandat koristi u određenom vremenu. Naravno, to je određenim garniturama bilo potrebno da bi iznašle mogućnost da prikupe dovoljan, pardon, da kupe dovoljan broj poslanika ili odbornika u određenim skupštinama, da bi mogli da izglasaju određene odluke, odnosno da vladaju na neodređeno vreme. Mnogo problema imamo u zakonima i odlukama koje se odnose na lokalnu samoupravu. Gospodine ministre, vi znate da vam je Beograd najveći problem. Od svih problema, Beograd je najveći problem. Skupštine opština su svedene na nivo mesnih zajednica. Konkretno u Zemunu, kada se izuzme od budžeta koji je Beograd odobrio, tj. Gradska skupština, kada se odvoji ono što znači - plate zaposlenih, troškovi tekućeg poslovanja – recimo ostalo je za ukupna investiranja pet miliona, a 500 miliona evra, ne dinara, evra, jeste budžet kojim raspolaže grad Beograd. Na taj način se voluntarizam određenih struktura iz te Gradske skupštine maksimalno pojavljuje. Pa će u nekoj opštini, gde su na vlasti oni koji su njima mili i dragi, asfaltirati sve, radiće se kanalizacija, vodovod itd, kompletna infrastruktura. U opštinama koje nisu imale sreću da prevare građane, pa da glasaju za njih, nema investicija. Rupe da polomite točak od automobila na ulici. Zbog toga smatram da su toproblemi o kojima bi trebalo da razmislite, ali opet ne možete uzeti sebi pravo da nadzirete ustavnost i zakonitost nečega, nekih odluka. Možete nadzirati sprovođenje tih odluka, ali ustavnost i zakonitost Ustavni sud. To što ne valja Ustavni sud, ne znači da ga ne treba menjati i, ako bog da, pa posle sledećih izbora ćemo ga promeniti sigurno, jer će tada doći na čelo Srbije najbolja stranka dosad na ovoj političkoj sceni, a to je SRS.
Reč ima Aleksandar Đorđević.
Dame i gospodo narodni poslanici, na primeru člana 6. Predloga zakona o Vladi može se videti priroda zakona, koji je Vlada podnela Narodnoj skupštini. Naime, SRS smatra takođe da ovaj član 6. treba brisati. Taj član 6. kaže: "Vlada nadzire ustavnost i zakonitost opštih akata autonomnih pokrajina, opština, gradova, grada Beograda i javnih preduzeća, ustanova i imalaca javnih ovlašćenja." Znači, ovde na ovom članu se vidi da Vlada uzima sebi pravo da ne poštuje Ustav Republike Srbije. Ustav tačno i precizno određuje nadležnosti Ustavnog suda. Na primeru ovog člana 6. se vidi da ovaj zakon nije dobro koncipiran, nije dobro napisan. Vlada je morala Narodnoj skupštini da podnese precizan i jasan zakonski predlog, jer ovaj zakon stavlja Vladu Republike Srbije, i na članu 6. se to vidi, u prvi plan i sada u ovom slučaju direktno ulazi u nadležnosti Ustavnog suda, što je u suprotnosti sa Ustavom Republike Srbije. Znači, zakon ne predstavlja celovit zakonski predlog. Smatram da, ukoliko je ministar prihvatio amandman SRS na član 5. Predloga zakona o Vladi, takođe treba da se prihvati i ovaj amandman na član 6, ne ulazeći u to ko ga je podneo.
Molio bih vas da vi koji govorite barem ubacite kartice u vaše jedinice, jer ovako nemam utisak da ste u sali. Reč ima narodni poslanik Božidar Koprivica.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, mišljenja sam da treba usvojiti ovaj amandman, bez obzira ko ga je predložio, iz razloga što su moje kolege iz SRS dobro to obrazložile. Samo ću reći da je jedan od osnovnih principa našeg ustavno-pravnog sistema ustavnost i zakonitost tj. da svi akti, niži akti, akti Republike, Pokrajine, radnih organizacija, odnosno sada preduzeća moraju biti u skladu sa Ustavom Republike Srbije. Vlada Republike Srbije ne može imati ingerencije da obustavlja akte koji su protivustavni, jer to je protivustavna kategorija. Zašto? Čak ni Ustavni sud to ne može uraditi. Ustavni sud ocenjuje ustavnost i zakonitost određenog akta i može da obustavi samo unapred njegovu primenu. Sada ću ukazati na nešto kao pravnik, to bi dovelo do paralize pravnog sistema. Šta će biti sa radnim sporovima koji mogu nastati, raznorazni sporovi vezano za opšte akte koje donose niži organi, organi autonomne pokrajine ako ih Vlada obustavi. Teoretski može da se desi da nastane potpuna paraliza pravnog sistema i da sudova stanu da rade. Znači, pored toga što je to protivustavno i protivzakonito, poslušajte stvarno ove glasove koji su iskreni, koji su dobronamerni, da ne bismo pravili ovakav haos u državi.
Reč ima poslanik Miljko Četrović.
Poštovani poslanici, dosta je rečeno i izneti su jasni razlozi da Vlada nema ovlašćenja po Ustavu da ceni ustavnost i zakonitost akata lokalne samouprave, niti akata autonomne pokrajine. Ali, razlog zašto sam se javio je obrazloženje zašto se amandman ne prihvata. Ovde je govoreno u prvom delu obrazloženja da se odredbom člana 6. Predloga zakona faktički sprovodi savremeno poimanje načela decentralizacije. Posebno naglašavam drugi deo obrazloženja koji kaže: "S druge strane, odredbom člana 6. Predloga zakona održavaju se veze između centralnih organa i raznih oblika decentralizacije isprečava raspad pravnog poretka Republike Srbije time i stvaranje nejednakosti građana i drugih pravnih subjekata pred zakonom." Gledajući neko pravo stanje u državi Srbiji, da li je došlo do raspada pravnog poretka? Ako vidimo šta se događa u svim oblastima rada i života u Srbiji, Vlada ovakvim obrazloženjem može da pravda stanje u oblasti privrede, u oblasti zdravstva, školstva, sudstva, funkcionisanja osnovnih poluga države, MUP-a, tužilaštva, sudova. A da se vidi šta se događa, očit primer je Specijalno odeljenje Okružnog suda. Nisu u pitanju meseci, već godine. Čemu služi i na koji način se to sve odigrava? Građani plaćaju taj sud, to specijalno odeljenje, ali nema presuda, nema konačnog epiloga. Šta se događa kroz Ministarstvo za privatizaciju, kroz Agenciju za privatizaciju? Šta se događa kod i ovo malo pokrenutih sporova pred trgovinskim sudovima za raskid ugovora o privatizaciji, gde je očigledno svakom poštenom čoveku da je to očigledna pljačka i otimačina. Ti postupci, iako su pokrenute tužbe kod trgovinskih sudova, mesecima se ne zakazuju rasprave. Iako je predsednik Višeg trgovinskog suda više puta dolazio na Odbor za privatizaciju i jasno je dao obećanje da će ti sporovi imati prioritet. Nažalost, ne da nemaju prioritet, nego se naprotiv odugovlače, da bi se završila pljačka do kraja, da biistekli ugovori o privatizaciji, odnosno ta ti tzv. većinski vlasnici ne bi ni ispunili ijedan uslov iz ugovora, da bi većinu radnika oterali iz preduzeća i da bi posle isteka ugovora došli do ogromne nepokretne imovine, a o pljački imovine, ako je pokretna ili je u pitanju roba koja je zatečena u preduzeću, da ne govorimo. Stav Vlade kada je u pitanju ovo sve što se događa oko Karić - Moskva, sada je prebačeno u Austriju, Beč. Nemušt stav Vlade Republike Srbije. I ona prethodna i ova vlada ne znaju koliki je vlasnički deo države u tome. Predstavnici države ne znaju koliko je država vlasnik u toj kompaniji. Sada dolazi do neke prodaje, primaju se delegacije, a ko su ti kupci, možda je Karić iza tih kupaca. Mišković sa Delta bankom isto. Nemate vi snage kao ministri, verovatno ste uključeni u mnoge stvari, neću pojedinačno da prozivam, a dovoljno govori sve što se događa sa Labusom, sa Dinkićem, sa magistrom Veljom Ilićem, koji pre sastavljanja ove vlade demokratskog bloka vodi žestoku borbu sa Dinkićem, ko je veći kriminalac od njih dvojice, a sada su zajedno, sada idu zajedno da otvaraju neke objekte i da presecaju vrpcu. Nemojte vi da se brinete o zakonitosti i ustavnosti akata lokalne samouprave. Vi treba da položite račune za sve nezakonitosti u državi Srbiji, a vi ste najodgovorniji kao predstavnici i članovi Vlade.
Reč ima poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo poslanici, kada se pažljiviji pročita član 6. Predloga zakona stiče se utisak da Vlada Republike Srbije svakim novim zakonskim predlogom jednostavno prevazilazi samu sebe, po načinu kako izvrgava ruglu i vodi tu državu. Postavlja se pitanje kada se pročita ovaj član 6. zašto, jednostavno, gospodine ministre, niste predložili novi zakon o lokalnoj samoupravi, da ukinemo skupštine opština, da ukinemo predsednike opština, jer SRS se zalagala i za to, i mi nemamo ništa protiv. Ali, imamo protiv toga da kroz jedan zakon o Vladi, koji direktno ne dotiče tu materiju, od organa lokalne samouprave pravite državnu upravu. A šta će nam onda samouprava, šta će nam skupština, šta će nam opštinsko veće? Možda je to vaša želja da kontrolišete pojedine lokalne samouprave zbog nekakve političke situacije ili dnevno-političkih događaja, ali kada pogledam ko sve treba da sprovodi ovaj zakon, a da je Vlada ta koja može da poništi privremeno jedan opšti akt, a znam i ko sedi u toj vladi, onda nemam poverenja u vas nimalo kada čitam jedan ovakav član. Znači, član govori o tome da u roku od 15 dana imate obavezu da pokrenete pred Ustavnim sudom zahtev za ocenu ustavnosti ili zakonitosti nekog opšteg akta koji je donela neka jedinica lokalne samouprave. Ukoliko ne, vaša odluka Vlade prestaje da važi. Ukoliko pokrenete, sada bih postavio pitanje za koje vreme će Ustavni sud da to oceni, može to da traje godinu, dve, tri ili četiri, možda jednog dana i sasvim izgubi smisao ta odluka koja je možda bila u korist građana te jedinice lokalne samouprave, smisao svog postojanja. Ovo ne treba rešavati ovakvim načinom. Vi predstavljate ovde jednu skupštinsku većinu koja je formirala ovu vladu. Ta skupštinska većina može da traži od Ustavnog suda da brže radi, ali tada imate jedan drugi problem, da bi taj sud brže radio, morate da smenite predsednika suda, a predsednik suda je iz G17, vašeg koalicionog partnera. Zato sa punim pravom svi poslanici SRS Ustavni sud zovu političkim sudom, a o tome ste, gospodine ministre, morali da razmišljate, i vi i vaš predsednik stranke, u decembru 2003. godine, u januaru 2004. godine, da znate sa kim se u kolo hvatate. Sada ovako morate jednostavno ovakve gluposti da predlažete Narodnoj skupštini, sa još glupljim obrazloženjima koja Vlada daje.
Gospodine Arsiću, vi niste karticu ubacili, zaista zloupotrebljavate to pravo. Na član 8. amandman je podnela poslanik Gordana Čomić. Vlada predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 8. ima naslov - Ovlašćenja prema organima državne uprave, i sva tri stava. Dakle, odredbe celog člana prepisane su iz Ustava, član 90. tačke 5, 6. i 7. Prvo je nejasno zašto samo te odredbe od svih odredbi člana 90. kojih ima još, a koje se odnose na istu stvar. I nanovo se postavlja pitanje citiranja ustavnih načela u zakonu. Ovo nije jedini član i mi kao stranka imamo argumentovano protiv da se ustavne odredbe citiraju u zakonu, koja god ustavna odredba, na koji god se zakon odnosi, iz najmanje dva razloga. Prvi je što citiranjem ustavne odredbe u zakonu i na moju veliku žalost vašim odlučivanjem da se recimo u predloženom tekstu ovakav član u zakonu usvoji – još uvek hoću da verujem da ima zdravog razuma više od tvrdoglavosti i da ima više svesti nego političke strasti, pa ćete razmisliti još jednom i o amandmanima i o zakonu u celini – dovodite do toga da Ustavni sud, ukoliko bilo ko od nas podnese zahtev za ocenu ustavnosti člana 8. zakona o Vladi, ako bude usvojen u ovakvom tekstu, de fakto ocenjuje ustavnost Ustava Republike Srbije. Za to Ustavni sud nije nadležan. Znači, ako mu se obratim sa zahtevom da oceni ustavnost ove odredbe, Ustavni sud mora da mi odgovori da neće da radi ili da ovo stavlja van zakona i da izmišlja bilo kakvu gimnastiku da bi se prevazišlo nepotrebno stanje prepisivanja ustavnih odredbi. Ustavne odredbe kao načelne odredbe služe za to da u zakonima razvijete ta načela, da precizirate, da napišete način na koji ćete obezbediti primenu ustavnih odredbi, zaštitne mehanizme koje ćete obezbediti zakonima, nikako i nikada ne služe da se prepisuju u celosti u tekst bilo kog zakona. Da bude potpuno jasno zašto se ovolikim brojem amandmana na zakon o Vladi borimo za popravak ovog zakona, koliko tu nema nikakve vrste stranačke obojenosti i programa, ima samo politike kao zanata. I znajući ko će prvi čitati zakon o državnoj upravi, zakon o Vladi, ako bi bilo obojeno navijački i stranački, dakle, kako se to u Srbiji inače navijačkim strančarenjem smatra, najviše bih navijala da zakon o državnoj upravi u predloženom tekstu, zakon o Vladi, usvojite tako kako je predložen, jer to čitaju ljudi od kojih vi zavisite, koji će vam se iza leđa rugati strašno. Ali, nije u tome stvar. Ne kada je u pitanju zakon o Vladi, ne kada je u pitanju zakon o državnoj upravi, koliko god vama to neobično zvučalo. Znači, kada me pitaju na međunarodnoj sceni, jer predsedavam Odborom za inostrane poslove, govorim o mojoj vladi i o mojim ministrima, i oni predstavljaju Republiku Srbiju. Ovo se odnosi na to i prosto je potpuno odsustvo bilo kakvog zdravog razuma da pokušate da branite na bilo koji način prepisivanje odredbi Ustava u bilo koji zakon. Ne možete uporedno, ne možete nikako, osim tvrdoglavošću i da budem malo cinična - pokazaćemo mi žutima. Od toga koristi nema, niko od toga nema koristi. Verujte, da je do stranačkih navijanja, samo usvojite ovako kako piše, ljudi u ministarstvima, ljudi u organima, posebnim organizacijama, ljudi u lokalnim samoupravama, o vama će misliti loše. Ćutke bi prešli preko zakona. Ali, ne radi se o tome. Radi se o važnom zakonu i radi se o važnom prilazu zakonu. Mi smo potpuno ubeđeni da ni jedna ustavna odredba ne može biti prepisivana u tekst zakona, pogotovo ne na ovaj način, da se iz jednog člana koji obuhvata skoro sve nadležnosti, odnosno ovlašćenja Vlade, prepisuju samo tri tačke. Ponavljam, to je nehat prema ovoj skupštini i prema onima koji zakon treba da čitaju i primenjuju.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podnela poslanik Gordana Čomić. Vlada predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić.
Dame i gospodo, član 9. u istovetnom tekstu se nalazi u zakonu o državnoj upravi, ima naslov - Javnost rada, i glasi: "Rad Vlade je javan. Vlada je dužna da javnosti omogući uvid u svoj rad, prema zakonu kojim se uređuje slobodan pristup informacijama od javnog značaja i poslovniku Vlade". Mi predlažemo da se stav 2. u članu 9. briše zbog toga što predloženim rešenjem predlagač dokazuje da ne razume javnost rada. Citirani zakon se odnosi pre svega na informacije koje se traže od Vlade. Zakon o dostupnosti informacija, koji smo usvojili u ovoj skupštini, propisuje mehanizme, proceduru, ovlašćene tražioce i obavezne davaoce informacija o roku, o vrsti, o svemu onome što informacija podrazumeva. To je zakon o dostupnosti informacija, da zakonom obavežete sve one u javnom poslu na koji način su dužni da informacije daju. Bez obzira da li se informacija traži od Vlade ili od organa i organizacija, javnost rada Vlade podrazumeva dobrovoljnu i poželjnu spremnost Vlade da informiše o svom radu, o svim segmentima svog rada, i da informacije daje najširoj javnosti, bez ičijeg posebnog zahteva. To je javnost rada. Dakle, javnost rada je kada vi izričete svoj stav dobrovoljno, kada kažete - mi hoćemo Vladu koja je otvorena, koja je servis građana, mi dobrovoljno svima pružamo sve vrste informacija o svim poslovima kojima se Vlada bavi. To možete da pišete u zakonu, rukovanje informacijama posebne vrste. Može da bude u ovom zakonu, a i ne mora. O tome bi mogli da se sporimo, ali ovo pokazuje da se ne razume javnost rada, da se u jednom zakonu vi obavezujete na poštovanje drugog zakona. Kakvu vladu vi to pravite? Koja će kazati u stavu 2. da hoćemo organizaciju vlade koja se obavezuje na poštovanje zakona koji je donet u ovoj skupštini na predlog Vlade. To je kao da pišete da će u Vladi svi poštovati odredbe Krivičnog zakona, da će u Vladi svi poštovati odredbe Porodičnog zakona. Ne može to da stoji u zakonu o Vladi. Ako ne budete poštovali odredbe Zakona o dostupnosti informacija, onda ćete biti uhvaćeni pa ćete biti kažnjeni ili nećete biti uhvaćeni. To je potpuno drugo pitanje, ali ne možete u korpusu nečega strašno važnog, po evropskim standardima strašno važnog, o tome šta je javnost rada državnog organa, navoditi pogrešnu odredbu. To je loša poruka onima oko kojih se slažemo da hoćemo da dokažemo da smo sposobni da dobrovoljno menjamo naše društvo, zakonodavstvo, tako da to bude pozitivno nabolje. Ovo vam je kao odredba u zakonu o zaštiti konkurencije, gde ste predložili da o konkurenciji vodi računa ministar. Zna on valjda šta je tu konkurencija i ko tu treba da bude u konkurenciji. Svaki pokušaj da jednom nemuštom, nepismenom ili nepotrebnom odredbom prosto se naudi onome što treba da bude proces standardizacije, naići će na naš otpor i po našoj proceni argumentovanu raspravu. Ovaj član o javnosti rada mogao bi da sadrži stavove o instrumentima javnosti, načinu ostvarivanja rada otvorene vlade, što bi mogla da bude obaveza koju će Narodna skupština posebno zahtevati od Vlade. Znači, može svašta. Možete sami da pišete šta su instrumenti, može Narodna skupština da vam traži ili može da bude definisano unutrašnjom organizacijom Vlade, ali ne može da piše u zakonu o Vladi da se obavezujemo da ćemo poštovati Zakon o dostupnosti informacija. Ne može. Koliko god vi voleli da je to napisano bez greške, ne može. Mnogo je pametnije onda odustajati, bez obzira na dobacivanje - e, može. Dakle, o tome se radi. Osoba koja radi u Ministarstvu gospodina ministra dobacuje narodnoj poslanici za vreme govora - e, može. E to je srpska politika. Drugi poslanik dobacuje - kako smo mi na vašu politiku. Kažite, poslaniče? (Vukosav Tomašević, sa mesta: Nije bodrumska politika.) Koja je to politika, poslaniče? To je srpska politika? Dakle, srpska politika je da sekretar Sekretarijata za zakonodavstvo ne zna red. U Vojvodini kažu - evo derana ne zna reda, ali ako, naučiće on. Razlika koja postoji između nas iz Novog Sada i ovih ostalih je u tome kako ministar reaguje na ono što zna da je argumentovana kritika. Molim vas ipak u svojstvu narodne poslanice Narodne skupštine da svoje saradnike informišete o tome kako moraju da se ponašaju dok sede u klupama Narodne skupštine. Javljaju se i drugi lokalizmi narodne poslanice iz Kragujevca, znam sve to, ali nema grada do Nova Sada.
Da li još neko želi reč o amandmanu? (Ne.) Narodni poslanik Gordana Čomić podnela je amandman na naziv dela II i član 10. Vlada predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić.
U delu 2. je, dame i gospodo, sastav, mandat i uređenje Vlade. Iznad člana 10. naslov "Sastav Vlade i položaj članova Vlade", pa ponovo "Sastav Vlade". Član 10. glasi: "Vladu čine predsednik Vlade, jedan ili više potpredsednika Vlade i resorni ministri. Vlada može imati ministre bez portfelja. Broj potpredsednika Vlade i ministara bez portfelja određuje Narodna skupština pri svakom izboru Vlade, na predlog kandidata za predsednika Vlade". Amandman DS-a, koji smo uložili na naslov i na član 10, jeste da se deo II "Sastav, mandat i uređenje Vlade" menja i glasi: "Sastav, mandat i unutrašnja organizacija Vlade". Ovo je zaista ovlaš. To je pitanje jezika, kojem ste skloni ili niste, jer ako je uređenje Vlade, onda može biti komičnih komentara šta to sve znači za uređenje Vlade. Uređenje Vlade, evo narodni poslanik Nikolić je odmah odredio svoju sliku o uređenju Vlade, pa kaže - da se čisti, da se sprema i sve ostalo. Dakle, može biti komičnih komentara. Ne radi se o tome, zna se da se odnosi na unutrašnju organizaciju. To je razlog amandmana, ako se zna da je unutrašnja organizacija, a ne piše. Toliko je jednostavan amandman. Ono što smo predložili kao izmenu samog teksta i odredbi člana 10. je sledeće: "Vladu čini predsednik, jedan ili najviše tri potpredsednika i ministri". Stav 2: "Broj potpredsednika Vlade i ministara utvrđuje Narodna skupština pri svakom izboru Vlade, na predlog kandidata za predsednika Vlade". Stav 3: "Vlada u svom sastavu ima 30% manje zastupljenog pola". Osim jezičkih ispravki koje sam spomenula, izostavlja se odredba o ministru bez portfelja iz više razloga. Dakle, Vlada nema ministre sa portfeljom, pa da govori o ministrima bez portfelja. To je, znamo, bilo pitanje prakse više, budimo iskreni jedni prema drugima,za to da se nekome da neko mesto da nešto radi, sa nekim ljudima, nego što je to zaista imalo ikakvog smisla ili što je ličilo na vlast, kao javni servis, kao nešto što služi građanima sve zajedno. Ali, u redu, i druge države su imale takva iskustva. U suštini, radi se o ministru bez ministarstva, da bude potpuno jasno. Dakle, oni koji će vam se smejati zbog ovih odredbi znaju, ali ovo govorim i zbog onih koji nas gledaju. Znači, on nije starešina organa uprave. On nema čime da bude starešina organa uprave. U takvoj poziciji su potpredsednici Vlade. Onda nema potrebe da uvodite još jedno ministarsko stanje, pošto to nije ni čovek sa ministarstvom, ni čovek bez ministarstva. To je jedno ministarsko stanje. Znam ljude poimence koji su bili ministri bez portfelja i oni su, u suštini, obavljali poslove zavisno kakav je ko, znači u odnosu na lični karakter, personalne karakteristike onoga koga su ranije vlade, a tu uključujem i vlade pre 2000. godine, predlagale za ministarstvo bez portfelja. Nema potrebe uvoditi još jedno ministarsko stanje, zato što status tako predloženog ministra može biti rešen Zakonom o ministarstvima, jer ovde nigde nije uvedeno da ćete vi prestati da predlažete, ako se usvoji ovaj zakon, Zakon o ministarstvima, što znači isto to što imamo sada - dok imamo važeći Zakon o Vladi iz 1991, sa amandmanima 1993. godine. Svaki put smo imali zakone o ministarstvima, sa jasno definisanim nadležnostima svakog od ministarstava koje predlaže pojedini kandidat za predsednika Vlade. Nema smetnje da bude predložen i voljom većine ministar ministarstva za poseban deo u programu Vlade, kao koordinator, a na predlog predsednika Vlade. Postoji jedno mesto koje bi imalo i našu podršku, to su evropske integracije. Dakle, ova vlada se rešila, ito je politika, da ima kancelariju za pridruživanje, da nema ministarstvo. Uporedno iskustvo pokazuje - neko ima ministarstva. Ta kancelarija za pridruživanje će morati da se ojača. Znači, kako budete obavljali sve poslove tokom pregovora oko ugovora o stabilizaciji i asocijaciji, moraćete da imate jaču instituciju, dođite u Skupštinu i kažite - mi želimo jednog ministra koordinatora, ne šefa pregovaračkog tima, nego želimo tu osobu iz raznih razloga, i nema razloga da ova skupština to ne prihvati. Poslovi evropskih integracija su, ponavljam, idealan primer, ako strategija nije da se ima ministarstvo. Ako je strategija da se ima ministarstvo, ministar bez portfelja, onda ćete doći i tražiti izmene zakona o ministrima. Odredba o 30% manje zastupljenog pola je odredba koja je u skladu sa evropskim standardima. Mi je imamo u izbornim zakonima i nema nikakvog razloga da ova vlada sebe ne obaveže, ovakvom odredbom u zakonu, prihvatajući i taj evropski standard, i znajući da u Srbiji sigurno ima, ako Vlada ima 18 članova, 6 sposobnih žena da odgovorno i efikasno vode neka ministarstva. Sigurna sam da će Srpska radikalna stranka glasati za ovaj amandman, ako ni zbog čega drugog, ono zbog 30% žena u izvršnim organima. Hvala. (Vjerica Radeta: Mi biramo po stručnosti.)
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Aleksandar Radosavljević.
Dame i gospodo narodni poslanici, osim obrazloženja koje je gospođa Čomić dala, u prilog teze ili tvrdnje Demokratske stranke da je ovaj zakon pisan dosta nerazumljivim jezikom, s obzirom da je član 10. naveo da Vladu čine predsednik, jedan ili više potpredsednika i resorni ministri. Naredni stav kaže: "Vlada može imati i ministre bez portfelja". Zaista ne znam da li se nekome svidela više ova reč "portfelj" od "resora". Više bih voleo da dobijem objašnjenje iz ministarstva koja je razlika između resora i portfelja. Da li ima razlike? Razumem da ima razlike između Dinkića i Koštunice, mada neke kolege dobacuju da tu baš neke razlike nema. Ali, što se tiče resora i portfelja, mislim da u ovom slučaju predlagač mora da vodi računa o tome šta predlaže. Da li imamo Vladu koja ima resore, odnosno resorne ministre i ministre bez resora? O tome je gospođa Čomić vrlo jasno i precizno govorila. Naš amandman ne uskraćuje mogućnost niti pravo bilo kojoj vladi, pa ni ovoj, niti bilo kojoj narednoj, da ima ministre koje može da zaduži za određena pitanja i koja neće imati direktne resore. Zato smatramo da je jako značajno i važno da se preciznije definiše sastav, mandat i, pre svega, unutrašnja organizacija Vlade. To u predloženom članu 10. nije definisano. Još jednom kažem, a mislim da smo to i u načelnoj raspravi rekli, voleo bih da mi neko iz Vlade objasni razliku između portfelja i resora. To je jako značajna razlika. Razumem, kažem još jednom, ili ima ili nema razlike između Koštunice i Dinkića, ali između resora i portfelja, voleo bih da resorni ministar, koji danas brani ove zakone, ili njegovi saradnici, daju već jednom stručno mišljenje o tome koja je to razlika. Što se nas tiče, smatram da tu apsolutno razlike nema i da pomodarstvo ili želja da se neka reč, koja nam se dopala, umetne u Predlog zakona, jeste nešto što može biti lične prirode, ali što ne sme da postoji kao reč u zakonu koja, u priličnoj meri, ili sama o sebi ne govori gotovo ništa. Zato još jedanput pozivam predlagača, osim što mudro ćuti čitav dan, da izađe, možda u roku od dva-tri sata, da prihvati predlog našeg amandmana, jer on daleko bolje i preciznije definiše predloženi član. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Mada portfelj u finansijama znači pridržanje, da neko drži nešto u rukama, kada se kaže ima u portfelju hartije od vrednosti, to znači da ima vlast nad hartijama od vrednosti, ali u organizaciji države bez portfelja znači da nema zakonom propisana jasna ovlašćenja, ali je u rangu ministra. Međutim, nije poenta niti ovog člana, niti ovih amandmana u tome da li treba da postoji ili da li ne treba da postoji takav ministar u ovoj organizaciji. Zato bih iskoristio priliku da uputim kritiku prvom stavu člana 10. predloga Vlade i poslednjem stavu iz amandmana koji je na dnevnom redu. Evo o čemu se radi. Možda se nekom sviđa ili ne sviđa Ustav Republike Srbije, ali on je još na snazi i još obavezuje. Taj ustav ima član 91, u kome se kaže da vladu sačinjavaju predsednik, potpredsednici i ministri. Primećujete reč potpredsednici, i ona je u množini, ministri, to je u množini. U nekim državama i u nekim ustavno-pravnim sistemima u ustavu je tačno propisano koliko ministarstava ima i pod kojim nazivom, čak postoji i kao ustavna kategorija ministar bez portfelja u nekim državama. Ova odredba nas obavezuje da, ukoliko ovo razrađujemo, a moramo po osnovu ovog člana da razrađujemo, jer mislim da je to treći stav ovog člana, onda ne može u članu 10. da stoji – Vladu čini predsednik vlade, jedan ili više potpredsednika. U množini nema alternative. Imate jedninu, dvojinu, množinu, a zbog onih ljudi koji se malo bave ovim stvarima, zavera to je kada su dva izvršioca, a već organizovana grupa je tri i više. Ako se kaže potpredsednici, onda minimum mora da bude dva. Mi sada imamo jednog potpredsednika, a što je potpuno neustavno. Ona odluka koju ste doneli ovde prilikom izbora Vlade je u ovom delu neustavna, jer Ustav Republike Srbije ne poznaje situaciju jedan potpredsednik, nego potpredsednici, minimum dva pa više. Amandman koji je na dnevnom redu pomaže u definisanju i kaže, najviše tri. Ono što je problem ovog amandmana je to što, hajde da kažem, ravnomerna zastupljenost, ili, kako vi to volite da kažete, rodna ravnopravnost ne može da se primeni u ovoj oblasti. Ona je definisana nekim preporukama EU i Saveta Evrope. Preporuke baš nisu toliko obavezujuće, vi imate tačno statističke podatke koje države ne prihvataju tu preporuku u pogledu te ravnopravnosti. Moram da vas upozorim na jednu stvar. Ne može 30 posto da bude kao neki standard u svim izborima. Vi ste to uspeli da provučete kroz Zakon o izboru narodnih poslanika, ali ovde je u pitanju izvršna vlast. Ovde se ne biraju predstavnici građana koji će da donose zakone. Ovde je u pitanju izbor vlade i sastav vlade koja treba da sprovodi zakon. U onoj predratnoj Jugoslaviji postojala je jasna odredba koja je ograničavala, pa je rečeno, svaki četvrti poslanik mora da ima završen fakultet ili neku školu izjednačenu sa fakultetom, kako bi mogao da parira ministrima koji su, po definiciji, obrazovaniji. Ako primenite ovo što nas pogrešno učite da je standard, to nije standard u izvršnoj vlasti. Ako bi se to kojim slučajem primenilo kod nas, onda bi samo zato što pripada nekom polu neko bio stručnjak u vladi. Drugo, već dva dana slušamo o toj depolitizaciji itd, mislim da ste pogrešili. Ako ste toliko za depolitizaciju nemojte da učestvujete na izborima. Mi se grabimo da uđemo u vlast, kiptimo od želje svi ovde da dođemo na mesto člana vlade, predsednika vlade, da bi sproveli svoj program. Zbog toga i učestvujemo na izborima. Naravno da će ministar, zamenik, pomoćnici da budu i politizovane ličnosti. Zašto bi konkretni ministar, bilo koji ministar, odgovarao za navodno nekog stručnjaka u rangu pomoćnika ministra koji govori, da, gospodine ministre, dok se zatvore vrata, a kada se zatvore vrata udari neku svoju kombinaciju i pravi opstrukciju. Popričajte malo otvorenije o političkoj opstrukciji u ministarstvima. Svi izbegavate tu temu, a 60 posto poslova u ministarstvima ne može da se završi samo zbog tih stvar. Znači, ovde bi trebalo, po predlogu SRS, da se malo, ako mogu tako da kažem, utiče na vladu ili na nekog drugog ko po Poslovniku ima pravo da dostavi jedan amandman kojim bi se otklonile ove nepravilnosti, i predloženog člana i ovog poslednjeg stava amandmana gospođe Čomić.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Šormaz, tražio je reč. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, ne znam da li je ministar spreman da kolegi narodnom poslaniku DS iz Kragujevca objasni razliku između Vojislava Koštunice i Mlađana Dinkića. Spreman sam da mu objasnim razliku između Koštunice i Tadića sa zadovoljstvom, ali tek kada on meni objasni kako je DS ili kako je on koji je o tome pričao na konferenciji za štampu kao portparol dostavio Nedi Arnerić u Tursku silan novac za taksi od Bodruma do Istambula i na koji način su je dočekale karte u Istambulu, pošto on očigledno zna sa kartama i karticama, ali teško zna sa zakonima.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, nema od zakuvavanja ništa, nažalost. Mislim da bi od člana 10. i od amandmana koji je na član podnet mogao da se sačini jedan dobar član ovog predloga zakona. Morao bi predlagač da odustane od ovih portfelja i bez portfelja, morali bi i predlagač zakona i amandmana da odustanu od jednog potpredsednika, ali bi morao i predlagač amandmana da odustane od stava 3. svog amandmana na član 10, koji govori o tome da moramo na silu u vladu da uvedemo 30 posto predstavnika manje zastupljenog pola. Ako tu sledimo neke evropske tendencije, onda ćemo za neku godinu morati još jednu odredbu za još jedan pol da uvedemo. Trenutno mi u Srbiji poznajemo dva pola u većini. Međutim, Evropa je odavno raskrstila sa brojem dva kada su u pitanju polovi i prešla je već na mešovite polove, prešla je na mešovite brakove, tako da kada u Evropi imate brak između dve, po nama, žene, pretpostavlja se da je jedno muškarac. Zato što sve priznate religije, kojima verovatno pripadaju i evropski narodi, traže da se brak sklopi pred Bogom između onih koji po prirodi stvari mogu da imaju decu. Naravno, desi se nekakva bolest ili nedostatak, i to je nešto drugo. Kada uključite dve žene u brak, znate da ne mogu da imaju dece. S druge strane, javlja se u velikoj većini, a to je počelo iz evropske diplomatije, a proširilo se izgleda i na našu diplomatiju, proširilo se prvo preko engleske vlade, a verovatno će da se širi i dalje, da muškarac ne mora da bude samo muškarac i da preuzme funkciju koju su oduvek, kroz iskone, imale žene. Pa ćete onda morati da proširujete Predlog zakona, jer će se s pravom on javiti i reći - e, sad je naš međupol ugrožen jer nas nema zakonom predviđenih da vladamo ovom zemljom, pa ne tražimo 30%, vidimo da nas nema još uvek toliko, ali tražiće 5%, ili će tražiti prirodni prag. Zbog toga, naravno, čuo sam konstataciju da ćemo mi verovatno glasati za ovaj amandman, baš zbog toga, ali ovo nije amandman na izborni zakon. Tu vas podržavam potpuno, mada sam sklon tome da preporučim ženama u Srbiji da se bave politikom, da ih ne teramo da se bave politikom. Da se bave politikom kao opredeljenjem, pa da svi na listama imaju dovoljan broj žena, da uopšte ne morate zakonom da im određujete koliko će žena poslati u Skupštinu. Ali, evo, prihvatio sam da to uradimo i zakonom, i bolja je situacija u ovom parlamentu. Neki kažu da su sada demokrate na vlasti, kao. Nije tačno, nego ima više žena, pa se i ovi muškarci ustručavaju da se ponašaju kao što su se nekada u Skupštini ponašali. Znači, ne mogu da prihvatim da 30% ministara budu žene. Ne mogu da ograničim predsednika Vlade, bez obzira na to iz koje je političke stranke. Ne mogu, neka on odluči hoće li ili neće. Ne može ni Narodna skupština da mu vezuje ruke na taj način, jer mu nismo vezali ruke po stručnosti. Nismo rekli koliko mora da ima akademika, koliko sa fakultetskom diplomom, koliko mora da ima ovih, koliko mora da ima onih. Pa, kako onda da mu po polu određujemo i vezujemo ruke, tim pre što u ovako šarenim koalicijama teško da možete da ispunite taj zahtev. I ovaj predlog zakona koji govori o ministrima bez portfelja je Predlog zakona koji zna da ako ovaj predlagač ostane na vlasti u idućem mandatu da će morati da ima male koalicione partnere i njima je namenio ministarstva bez portfelja. To je očigledno. Jer, taj ministar bez portfelja u zakonu o Vladu dalje nigde nije razrađen. Samo se pominje kao ministar bez portfelja. Ministri sa resorima imaju u nekoliko članova razrađene obaveze, prava, dužnosti. Ministar bez portfelja se više nigde ne pominje. Znači, on će ovde biti izabran i on je završio svoju misiju, uveo svoju malu političku strančicu, prvo u koaliciju na izbornoj listi, pa vas zato evo 15 godina posle prvog saveta ponovo savetujem - ne vodite male političke stranke na izbore kao članove svojih izbornih lista. Neka ostane srpska politička scena za one koji mogu da ispune cenzus. Jer, vidite kako se ponašaju oni koji su u malim političkim strankama. Što manja stranka, veća ucena i viša politička funkcija ili ministarska funkcija u Vladi, pa se onda hvatate za glavu kako Nataša Mićić vodi sednice Narodne skupštine, pa se hvatate za glavu kako Goran Svilanović vodi spoljne poslove, pa kako to radi Vuk Drašković, pa šta se sve dešava sa malim političkim strankama. To su ljudi bez odgovornosti. Zato predlažem, ako bi moglo da se prihvati da nam neko dostavi amandman u kojem će sve ove nesuglasice biti izglađene, eto mogli bismo za taj amandman i da glasamo. Ovako, niti nam je zakon prihvatljiv, ali ni ovaj amandman, ovako napisan, nije nam prihvatljiv.
Određujem pauzu do 15,05 časova. Gospođo Čomić imate reč prvi posle pauze.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo popodnevni rad današnje sednice. Po službenoj evidenciji prisustvuje ovoj sednici 139 narodnih poslanika. Molim vas radi utvrđivanja kvoruma da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Tokom prepodnevne sednice na red je došla replika narodnog poslanika Gordane Čomić. Gospođo Čomić, izvolite.
Dame i gospodo, jedini mehanizam kojim mogu da dam pojašnjenje trećeg stava amandmana, koji kaže - Vlada u svom sastavu ima 30% manje zastupljenog pola, jeste da se pozovem na poslovničku odredbu pogrešnog tumačenja. Ne mislim da se o tome radi, nego mislim da je potrebno pojasniti, s obzirom na ono što se čulo ovde za govornicom. Dakle, kada se radi o 30% manje zastupljenog pola, u stavu jasno piše - u sastavu Vlade. Znajući koliko otpora prikrivenih, posrednih ili neposrednih može da bude za ovakvu javnu podršku i motivaciju stručnim ženama da se nađu u izvršnoj vlasti, želim da pojasnim da ne radim to kao predlog zato što piše u aktima EU. Ne radim to zato što piše na sajtu Evropske komisije i što su 30% žena u članstvu Evropske komisije i ne radim to zbog toga što to ima osam ili 12 zemalja od 25 zemalja članica EU. To predlažem zbog nas, to je dobro za nas. Verujte mi, ako će Vlada da istumači da je sastav Vlade nivo budućih državnih sekretara ili pomoćnika, svejedno, ali zar vam ne zvuči nelogično da je u Srbiji za 12% u populaciji više visokoobrazovanih žena nego muškaraca, a da ih je 23% više nezaposlenih nego što je muškaraca. Mora da postoji nekakav nepisani razlog, nekakvo nepisano pravilo zbog čega stručne visokoobrazovane žene, sa velikim radnim iskustvom, ne mogu da dođu u poziciju da učestvuju u donošenju odluka koje se odnose na sve naše živote. Vlada je to mesto, gde vam se donose odluke koje se tiču svih nas i najbolja odluka ove vlade ili buduće biće da kaže - jeste, imamo problema sa predrasudama, imamo problemima sa nepisanim pravilima, nikada na uštrb kvaliteta. Uvek ako su dvoje iste stručnosti, istog radnog iskustva, onda Vlada kaže - 30% mesta u sastavu Vlade, mi hoćemo da kažemo da žena ima prednost. Od toga Vlada može da ima samo koristi, od toga zemlja može samo da ima koristi. Spomenut je ovde primer da je u vremenu između dva rata u ovoj istoj Srbiji donesen propis da svaki četvrti mora biti visokoobrazovan. Zašto? Zašto nisu visokoobrazovani po prirodi stvari hteli da budu u Narodnoj skupštini Republike Srbije? Mora da je postojao neki razlog, pa je postojao neko pametan u državi, pa je rekao - hoćemo visokoobrazovane u Narodnoj skupštini. Isti nivo zdravog razuma očekujem od svih nas, jer nam trebaju stručne žene, ogromne kompetentnosti, da rade u Vladi Republike Srbije i da učestvuju u donošenju odluka. Od toga društvo može da ima samo koristi, nikako štete.
Da li još neko želi o ovom amandmanu? Narodni poslanik Nemanja Šarović. Da podsetim, pošto je rasprava o amandmanu počela tokom prepodneva, reč je o predlogu da se promeni naziv dela drugog i član 10, amandman na taj deo. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, stav SRS je da ne treba prihvatiti ovaj amandman, ne zbog toga što je SRS protiv učešća žena u politici, jer upravo suprotno, u SRS postoji dosta žena koje ne samo da učestvuju u politici, već i u bukvalnom smislu vode stranačku politiku, odlučuju i o svim važnim pitanjima. Mislimo da ovo nije pravi način, jer ne možete vi ovako zakonski, veštački propisati i naturiti učešće u politici bilo kog pola, nebitno da li je to muški ili ženski, već se da bi do toga došlo mora na drugačiji način raditi, mora se stvarati svest kod ljudi i kod žena, i razvijati i ohrabrivati, i polako dolaziti do tog nivoa. Sigurno je da smo mi kao srpski radikali svakako mnogo više od vas, koji se trudite da se prikažete kao neki proevropski put, uradili za afirmaciju žena u politici i učešće žena u politici, jer kada pogledate u kojoj stranci postoji najviše žena koje imaju važne uloge u svojim političkim strankama, a samim tim i važnu ulogu u društvenom i političkom životu zemlje, svakako je to u pitanju SRS. Da li treba da govorimo o načelnici Novog Sada Maji Gojković, o potpredsedniku Republičke skupštine gospođi Pop-Lazić i predsedniku opštine Zemun, o Vjerici Radeti, o Nataši Jovanović, Jorgovanki Tabaković i mnogim drugim koje su se, uz potpuno ravnopravno uslove, izborile da učestvuju na ravnopravan način, da odlučuju i da budu cenjene. S druge strane, kada pogledamo način na koji kvazidemokrate učestvujete u politici, imali smo prilike u prethodnom sazivu da gledamo i ovde neku grupu koja se zvala Ženskom političkom mrežom, kada se setimo šta su sve te gospođe radile i kako su se ponašale, da li mislite da je to put i način da neko sutradan glasa za veći broj žena u politici? Setite se samo kako je gospođa v. d. Nataša Mićić obavljala dužnost i predsednika Skupštine i predsednika Republike, i setite se kakav je stav građana o tome bio. Prema tome, nemojte se kriti iza evropskih konvencija, nemojte se kriti iza tog puta u Evropu. U Evropu se naravno ne dolazi tim putem i što nas vi duže u Evropu vodite, mi smo od te Evrope sve dalje, nego vam savetujem da se ugledate malo na SRS. Kada budete imali kadrove kakve imamo mi, onda će i afirmacija žena u politici, u bavljenju politikom,. biti na mnogo višem nivou, a tada vam, dame i gospodo, neće ni trebati ove i ovakve odredbe. Dakle, pustite žene da se, kao u SRS, dokazuju svojim radom i kvalitetima, a nemojte ih nipodaštavati na taj način što ćete osiguravati njihovo učešće u Vladi zakonom.
Po istom amandmanu narodni poslanik Ljiljana Nestorović, gospodin Milajić, gospođa Leila Ruždić-Trifunović. Može obrnuto, prvo Leila Ruždić-Trifunović, pa gospodin Milajić, pa Ljiljana Nestorović.
Ovde kada god govorimo o potrebi da se više žena uključi u parlamenti život u Srbiji, ovoga puta govorimo o potrebi da ih ima više u izvršnoj vlasti, dolazi do ekstremne zamene teza, te sam kao narodni poslanik koji pre svega u svom političkom delovanju i te kako jeste senzibilisan na ovu temu osetila potrebu da se javim i kažem nešto. Dakle, društvo u kome ima 56% žena u biračkom telu, odnosno 56% stanovništva čine žene, ako se taj procenat u parlamentu odražava sa nešto ispod 10%, u Vladi imamo jednu ministarku, ne može da bude mudro društvo, niti to može da bude mudar parlament, niti može da bude mudra Vlada. Zato što ona ne odražava specifične potrebe i način razmišljanja, jer ima 56% stanovnika ove zemlje. Tu nije pitanje borbe da li su žene i muškarci, tu je pitanje da se što više žena uključi u parlamentarni život, u izvršnu vlast da bi ovo društvo bilo kvalitetno. Moram da kažem da danas u ministarstvima, u većini ministarstava tamo gde se najviše radi nalaze se žene i radnu snagu čine žene. One rade vrlo često i prekovremeno, rade naporno. Problem nastaje onda kada žena treba da se nađe na poziciji gde se donosi strategija, gde se ustanovljavaju koncepti kako će ovo društvo da se razvija, gde realna moć leži, recimo, kada se određuje kako će novac iz budžeta da ide. Tu nikada nema mesta za žene.Moram da kažem da u parlamentu mora da postoji kritičan broj žena koje su zastupljene da bi ovde bio prikazan princip koji je ženski princip, da ne bismo stalno imali situaciju gde žene prihvataju muški princip. Mi nismo jednaki po rođenju, to niko ne tvrdi, ali moramo imati jednaka prava da svoje talente i ambicije izrazimo na ravnopravan način i u tome jeste suština. Molim da se prosto prestane sa takvom zamenom teza i da se govori kako žene imaju pravo da učestvuju u politici, kao neko im brani, pa ako postoji dvomilenijumska diskriminacija žena, a dva milenijuma skoro nisu imale pravo ni da nasleđuju, čak ni u tako razvijenim zemljama kao što je Velika Britanija, nisu imale pravo glasa, onda ta civilizacijska nepravda ne može da se nadomesti na taj način što ćete da kažete, evo, ko vam brani. Žene moraju da se ohrabre da uđu u politiku, da preuzmu odgovornost za razvoj ovog društva i tek onda će ovo društvo biti kvalitetnije. Zbog toga će Socijaldemokratska partija, kao i uvek kada je reč o ovakvim temama, da podrži ovaj amandman gospođe Čomić.
Reč ima narodni poslanik Leila Ruždić-Trifunović. Istine radi, moramo da kažemo da u Srbiji ključnu kontrolu nad budžetom, hvala bogu, obavlja dama, to je gospođica Džinić.
Samo moram reći da sam iznenađena da Vlada nije već unapred prihvatila ovaj amandman i da on nije postao sastavni deo zakona. Prosto sam od ministra koji zastupa zakon očekivala takav postupak, iz prostog razloga što je imao senzibiliteta i sluha da na početku svog mandata učini neke stvari koje su išle u prilog ravnopravnosti polova. Iskreno mislim da je propust što ovaj mali procenat od 30% manje zastupljenog pola nije prihvaćen već onda kada je amandman uložen. Prosto sam imala potrebu i da kažem repliku na ono što je kolega iz Radikalne stranke rekao, stranke koja ima manje od 5% žena u parlamentu. Nabrojao je ovde sedam kojih ima u kompletnoj stranci i to je dokaz da mi nemamo kvalitetnih žena, pa zato ne treba ovakav amandman da se usvoji. Nažalost, u svim našim strankama, u kojima ima preko 40% upisanih članica stranaka, mi imamo isto toliko kvalitetnih članica, u najmanju ruku koliko imamo i kvalitetnih članova. Mi samo tražimo da se izvrši posebna mera koja će da bude jednog dana nama u nekom zakonu, koji će ubrzo biti u proceduri i koja nam nalaže da društvo koje ne vodi računa o paritetu, mada ga kao prvi korak ne tražimo, ne može biti demokratsko društvo. Društvo koje se odrekne velikog dela svog stanovništva, svog biračkog tela, većeg od 50%, to društvo ne može biti demokratsko društvo. Znači, ni organi ne mogu donositi demokratske odluke ako su jednoobrazni i ako ovakvu meru ne poštuju. Moram još jedanput da naglasim da očekujem da će ministar da prihvati ovaj amandman, jer je po mojim saznanjima pokazao senzibilitet još na početku mandata.
Replika, narodni poslanik Nemanja Šarović, jer se na njega odnosila primedba prethodnog govornika.
Dame i gospodo narodni poslanici, lako je pričati, ali ono što prvo želim da kažem da svakako to što u ovoj vladi ima samo jedna žena možda nije neka naročita sreća, ali moram reći i to da bi, s obzirom da znamo ko je i kako radi ta vlada, bila mnogo bolja da nije nijedna. Može se reći za ovu prethodnu vladu da se za gospođe poput Marije Rašete-Vukosavljević, za čije se ime vezuje bezbroj afera, ne može reći da su učinile mnogo da afirmišu učešće žena u politici. Mi srpski radikali, naravno, nemamo ništa protiv toga, niti da učestvuju gospođice ili gospođe u vladi i u sudstvu, i poznato je nekima da su u sudstvu u Srbiji danas uglavnom kao sudije u prvom stepenu negde 80% žene. U Prvom opštinskom sudu, gde sam radio, ta brojka je čak i veća, i nalazi se otprilike 90% žena, i one su sudije. Mi nikada nismo tražili da 30% sudija obavezno budu muškarci, jer bi na taj način nipodaštavali te žene koje su se valjda svojim kvalitetom izborile da budu izabrane, a mislim da bi na taj način unizili i muškarce koji su možda konkurisali, ali nisu bili izabrani. To što kažete da mi imamo sedam žena u stranci, to zaista ne može da stoji, ima ih i u parlamentu, ima ih izuzetno mnogo i u lokalnim samoupravama. U Kikindi od 16 odbornika SRS osam su žene, dakle, 50%, a ne 30%. U Skupštini opštine Stari grad, gde sam i sam odbornik, predsednik sam tog opštinskog odbora, od devet odbornika SRS čak pet su žene. U mom opštinskom odboru, pet predsednika mesnih odbora, svih pet su gospođe, dva potpredsednika, obe su žene. Prema tome, nemojte vi govoriti nama koliko mi žena imamo, kakvo one učešće imaju i koliko kvalitetno rade. Gledajte sebe, a za to što je ovoliko malo žena u parlamentu najviše su zaslužni oni koji se upravo tobože i najviše zalažu za njihova prava, jer su oni najviše uradili da broj žena bude ovaj.
Reč ima narodni poslanik Vojislav Milajić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman ne može da se prihvati iz još jednog razloga, a to je što u stavu 1. predviđa jednog ili više potpredsednika. Članom 91. Ustava Republike Srbije jasno je predviđeno da vladu čine predsednik vlade, potpredsednici i ministri. U Predlogu samog zakona stoji jedan ili više potpredsednika, i ovim amandmanom je predviđen jedan ili tri potpredsednika, ali ne može da bude jedan, zato što je Ustav tu nedvosmislen i kaže - potpredsednici, znači, u množini. Mogu da budu dva ili više potpredsednika vlade, ali jedan nikako ne može, jer ne može da bude - jedan potpredsednici. Da se mislilo na potpredsednike uopšte, a ne u množini, onda bi pisalo da Vladu čine predsednik Vlade, jedan ili više potpredsednika Vlade i jedan ili više ministara. Zašto bi moralo da bude više ministara? Mogao bi jedan ministar da bude, jedan predsednik Vlade, jedan potpredsednik Vlade i da čine komplet celu Vladu. Nema potrebe za više ministara. Mislim da je taj stav, kako u Predlogu zakona, tako i u ovom amandmanu, naprosto neodrživ, a i razlikovanje na resorne ministre i ministre bez portfelja je neprimereno, pravno-tehnički neodrživo u tekstu zakona. Ministri imaju svoj resor ili ga nemaju. Mogu da budu resorni ministri ili ministri bez resora, ministri sa portfeljom ili bez portfelja, ali ne može kombinacija jednog i drugog. U celom zakonu je napravljen ogroman propust, a vezan je za ovaj član i trebalo bi da stoji u stavu 1. ovog člana zakona to da svi članovi Vlade moraju da budu državljani Srbije. Apsolutno nema ni pomena o tome ko može da bude član Vlade. Ovako predloženim zakonom apsolutno je moguće da vam stranac bude ministar ili predsednik Vlade. Apsolutno nema ograničenja u pogledu državljanstva. Čak i u ovom sledećem zakonu, o kome će se raspravljati povodom amandmana, nije nigde pomenuto ko može da bude javni službenik. Verovatno će to biti uređeno posebnim zakonom, ko može da bude državni službenik, pa će se verovatno i kriterijumi za zasnivanje radnog odnosa u državnim organima utvrditi. S obzirom da je ovo poseban zakon koji se odnosi samo na Vladu mislimo da bi morala da stoji odredba o tome da državljani Srbije mogu da budu članovi Vlade.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 11. amandman je podnela poslanik Gordana Čomić. Vlada predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić.
Dame i gospodo, ovaj amandman i razlozi za njegovo odbijanje su ilustracija za nepoznavanje kako treba da funkcioniše Skupština kao institucija. Dakle, radi se o amandmanu na član 11. naslova - Nespojivost i sukob interesa. Čitam član kako je predložen u Predlogu zakona. On glasi: "Izuzev funkcije narodnog poslanika, članovi Vlade ne mogu biti na drugoj javnoj funkciji u državnom organu, institucijama Srbije i Crne Gore, organu autonomne pokrajine, opštine, grada i grada Beograda, vršiti delatnost koja je po zakonu nespojiva sa dužnosti člana Vlade, niti stvoriti mogućnost sukoba javnog i privatnog interesa". To je napisano tako da ne verujem da bilo ko od vas može da ponovi, a da mnogo nas i ne razume šta je pisano. Amandman je jezičke prirode i zato ilustracija bahatosti i tvrdoglavosti. U amandmanu stoji: "Član Vlade može biti narodni poslanik. Za člana Vlade ne može biti birano lice koje obavlja drugu javnu funkciju u državnom organu, institucijama Srbije i Crne Gore, organu autonomne pokrajine, opštine, grada i grada Beograda. Član Vlade ne može obavljati delatnost koja je po zakonu nespojiva sa dužnostima članova Vlade, niti sme biti učesnik sukoba interesa. Kandidat za člana Vlade mora otkloniti svaku smetnju ili sukob interesa najkasnije na dan izbora Vlade". Dakle, amandmanom se nismo mešali ni u šta, osim u preciznu jezičku formulaciju. To je sada već poslednji obrt tvrdoglavosti. Možete da kažete - dometnuli ste rok. I jesmo. Četvrti stav glasi: "Kandidat za člana Vlade mora otkloniti svaku smetnju ili sukob interesa najkasnije na dan izbora Vlade". Zašto bi bilo koja vlada to odbila? Zašto, ako se odredbom o otklanjanju sukoba interesa sa krajnjim rokom otklanjaju te smetnje. Smatramo da je neophodna jer je pretpostavka za članove Vlade. Postojeći predsednik Vlade i svaki budući predlagaće ljude koji se i inače bave nekim poslom od javnog interesa. U Vladu ulaze i izlaze ljudi koji su u raznim sektorskim delovima javnih poslova ili poslovima od opšteg značaja generalno i zašto onda ne prihvatiti stav da, ako se već bavio javnim poslom, otkloni svaku smetnju najkasnije do dana izbora Vlade. U skladu je sa Zakonom o sukobu interesa i potpuno čvrsto daje odredbu da se postaje član Vlade potpuno u skladu sa zakonom. Na Odboru na kojem je bilo rasprave nije bilo razumnog obrazloženja zašto se ovaj amandman odbija, ali činjenica da hoćete da odbijete amandman samo radi odbijanja amandmana je slika atmosfere. To je pravo većine, ali to nikada nije dobro po većinu. To je kratak užitak od sadašnjih dva minuta glasanja i dugačko žaljenje za sledećih dve, pet i 20 godina, nakon pogrešnih odluka čije zadovoljstvo traje samo dva minuta.
Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo, samo sa jednom rečenicom koju je izrekla gospođa Čomić da polemišem pred svima vama. Po mom shvatanju parlamenta i Vlade nespojivo je da narodni poslanik može biti ministar, iako u ovom trenutku nema ograničenja niti novi zakon to ograničenje predviđa. Te dve grane vlasti su potpuno odvojene. Moj politički ideal jeste da postoji jasno razgraničenje između te dve grane vlasti. Narodni poslanik može formalno doći u situaciju da se izjašnjava i samo jednim glasom, ako je kandidat za ministra, da uspostavi kabinet, da svojim glasom održava kabinet i da ima pravo da se o svom pravu izjašnjava dva puta. Naravno, pitanje koncepta. Svako ima pravo da predlaže ono što misli. Ovo je jedna pragmatična forma iz razloga koje razumem, ali ako hoćemo da poboljšamo parlamentarizam, duh parlamentarizma da izvedemo na samu čistinu, kada bismo to želeli iskreno, kada ne bismo imali ova funkcionalna i stranačka ograničenja, onda bismo mirne duše mogli da kažemo da narodni poslanik ne može biti ministar i da to jeste pitanje sukoba nadležnosti. Izvinjavam se, polemišem sa nečim što je već rešeno, Zakon o sukobu nadležnosti je usvojen i on ovo ne osporava. Iznosim svoj stav u vezi sa tim. Postoji čitav niz pitanja.Ministarstvo podnosi nadležnom skupštinskom odboru izveštaj o radu jednom godišnje. Vlada bi trebalo da jednom godišnje podnosi parlamentu izveštaj o radu. Ministar koji je narodni poslanik ima višestruko uvećana prava u odnosu na ono što bi bilo normalno. Ne izjašnjavam se ni za, ni protiv amandmana, samo sam prosto mislio da je ovo mesto gde to treba da se kaže. Kada bih sam odlučivao nikada se ne bih izjasnio da narodni poslanik može biti ministar zbog toga što Narodna skupština bira Vladu i zbog toga što Narodna skupština preuzima odgovornost za kvalitet obavljanja izvršne vlasti te Vlade, i zbog toga što narodni poslanik koji je ministar često može da ima spekulacije koje nisu najbolje po građane, već koje se tiču njegove pozicije u Vladi, odnosno u samom ministarstvu.
Hvala, gospodine Baraliću. Molim da se spreči trgovina slikama u zadnjim redovima. Reč ima narodni poslanik Dušan Proroković, povodom istog amandmana. Izvolite.
Nijedna parlamenta stranka nije rekla ništa protiv striktne podele na izvršnu, sudsku i zakonodavnu vlast. Ali, ovaj član zakona stoji zbog člana 91. Ustava Republike Srbije, u kome se govori da predsednik, potpredsednik Vlade ili ministri mogu biti izabrani iz reda narodnih poslanika i, ukoliko se to desi, zadržavaju mandat narodnog poslanika. Dakle, ovo je ustavna kategorija. Onog trenutka kada budemo imali konsenzus o promeni Ustava Republike Srbije verovatno ćemo menjati i ovaj član zakona. Postoje parlamentarne demokratije gde poslanici nikako ne mogu biti ujedno i ministri, a postoji i kolevka demokratije - Velika Britanija, gde ministar mora da bude poslanik, odnosno ministar se bira iz reda narodnih poslanika zbog njihovog pravila da ministar mora biti neko koga su građani direktno podržali. Ali, o ovome kada promenimo Ustav. Što se Demokratske stranke Srbije tiče, možemo razgovarati i o jednom i drugom. Mnogo bitnije je da ove tri grane vlasti, što je moguće više, učinimo nezavisnim jednu od druge.
Hvala poslaniku Prorokoviću. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Reč ima poslanik Nemanja Šarović o istom amandmanu. Izvolite.
Gospodine Markoviću, vi malo pokušavate da iskoristite ovu buku u sali, pa da pređete malo brže nego što bi trebalo sa amandmana na amandman. Dame i gospodo narodni poslanici, SRS smatra da nije dobro da isto lice vrši dve ovako odgovorne funkcije, kao što je funkcija narodnog poslanika i člana Vlade. Ono što je sigurno jeste da to, u bilo kojoj velikoj stranci koja raspolaže obiljem kadrova, a kakva je na političkoj sceni Srbije samo Srpska radikalna stranka, ne može da dođe u obzir. Takva situacija moguća je, pre svega, u ovim kombi strankama, koje ukupno imaju po tri-četiri člana, a i toliko mesta u parlamentu i Vladi. Pa se onda dešava ovakva situacija kakvu imamo, da je ovaj nesrećni ministar za rad istovremeno i narodni poslanik. Ne može nas niko da ubedi da on dobro obavlja bilo koju od te dve funkcije. Da li može bilo ko da izađe za ovu govornicu i da kaže: Slobodan Lalović je dobro obavljao funkciju narodnog poslanika. Naravno da ne može. Da li može bilo ko da izađe i da kaže: Slobodan Lalović je dobro obavljao funkciju ministra. Naravno da nije. Samim tim što dalje u zakonu vi predviđate da ministar, pored te funkcije, može imati drugu, s jedne strane, a sa druge strane obilje nekih pomoćnika, specijalnih savetnika, zamenika i ne znam čega sve ne predviđate za ministra. Ukoliko je to odgovorna funkcija, izuzetno teška,kakva bi trebalo da bude, kako onda možete predvideti kakav bi to uopšte čovek trebalo da bude, sa kakvim intelektualnim i fizičkim, pre svega, sposobnostima, da bi mogao istovremeno da obavlja ovakve dve funkcije. Mislim da ga nema. Ali, nije to toliko sporno. Veoma je zanimljiv ovaj naslov iznad ovog člana, gde kaže: "Nespojivost i sukob interesa". Kakva nespojivost. Tu je trebalo da stoji, eventualno, što se može naslutiti kasnije iz člana 11. koji sledi, da se radi o nespojivosti funkcija. Ali, to nigde nije rečeno. To nije uneo onaj ko je pisao ovaj zakon, a ministar i dalje neće da nam otkrije ko je to, mogao bi gospodin Balinovac, ukoliko je on kriv za ovaj zakon, da klimne glavom, evo - klima da nije, tako da smo došli do jedne zanimljive situacije, da gospodin ministar nije pisao zakon, gospodin Balinovac ga nije pisao. Možda bi trebalo premijer Koštunica da dođe pa da odgovori ko je ovaj zakon pisao. Sledeća stvar, u ovom članu kaže se - izuzev funkcije narodnog poslanika, članovi Vlade, pa onda nabrajaju - ne mogu vršiti delatnost koja je po zakonu nespojiva "sa dužnosti" člana Vlade. Ovo je još jedan izraz koji se svakako ovako ne koristi u srpskom jeziku. Svako bi od nas ovde rekao da se ne može vršiti delatnost koja je nespojiva sa "dužnošću" člana Vlade. Prema tome, jasno je da je ovaj zakon pisao neko ko ne poznaje dobro ni srpski jezik, ni srpski gramatiku, ali bi osnovni red bio da, kada neki zakon dolazi u skupštinsku proceduru, prethodno, bar stručne službe u ministarstvima, verujem da su za to sposobne, obrade tekst zakona, da ga prilagode srpskom jeziku i duhu zakonainače u Srbiji, pa da tek onda ovo dolazi do skupštinske rasprave. Hvala.
Na član 12. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Čomić. Vlada predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić.
Dame i gospodo, član 12. ima naslov: "Predsednik Vlade". Amandman koji smo predložili najvećim delom predstavlja promene jezičke prirode, gde nije pitanje stila, nego je prosto pitanje pravila našeg jezika, da bi bio jasan i pravni jezik, jer su obrazloženja u datim stavovima 1. i 2. neodgovarajuća. Ono što je ključna sadržina ovog amandmana jeste da je izostavljen poslednji stav, jer on nikako ne može biti predmet ovog zakona. Možda može da bude predmet Poslovnika Vlade, ako Vlada u nekom sastavu, ovom i u bilo kom, o tome odluči. Dakle, prvi stav člana 12. u predloženom tekstu glasi: "Predsednik Vlade vodi i usmerava Vladu, stara se o jedinstvu političkog delovanja Vlade, usklađuje rad članova Vlade, predstavlja Vladu i saziva i vodi njene sednice". Predlog u amandmanu je, po smislu, potpuno isti tekst, ali po našem shvatanju pravnim i jasnim jezikom napisan - da predsednik Vlade predstavlja Vladu, saziva i vodi sednice Vlade i usklađuje rad ministarstva. Ono što smo dodali jeste da je predsednik Vlade odgovoran za ostvarivanje programa Vlade. Ni u jednoj rečenici, ni u jednoj odredbi u celom zakonu nemate reč "odgovoran". Ne znam da li je to psihologija zakonopisca da podsvesno njemu ta reč ili njoj, ko god da je to pisao, ne odgovara da je upotrebi, ali je ključna rečenica u bilo kom zakonu o vladi da je predsednik vlade odgovoran za ostvarivanje programa vlade. To vam je definicija, kao šta radi, opozicija radi u parlamentu. Deli odgovornost sa većinom za institucije u parlamentu i radi sve što može da dokaže da je vlada nesposobna. To je, srpski rečeno, po defoltu, ono što radi opozicija u svakom parlamentu. Vidim da se ovde jedan deo parlamenta, opozicija, slaže, da zna i odgovor na drugo pitanje da li je Vlada nesposobna, ne dobacuju - jeste, ali ću ihcitirati. I drugi deo, koji se ne slaže, a to jeste posao opozicije. To je definicija opozicionog rada. Zajedno sa vladajućom većinom delimo odgovornost za funkcionisanje parlamenta, ali radimo sve na kritici vlade i na dokazivanju da je vlada nesposobna, bilo koja vlada, bilo ko da je opozicija. Tako da ovde mora da stoji da je predsednik Vlade odgovoran za ostvarivanje programa Vlade. Zato ga biramo. Nije Skupština odgovorna za ostvarivanje programa, nego je predsednik Vlade odgovoran. Drugi stav u predloženom članu kaže: "Predsednik Vlade može ostalim članovima Vlade davati obavezna uputstva i posebna zaduženja, shodno programu i politici Vlade." Naš predlog je da je predsednik vlade opet odgovoran za unutrašnju organizaciju vlade i za usaglašen rad vladinih organa i organizacija u ostvarivanju politike vlade, i da je predsednik vlade obavezan na javnost svog rada. Vratiću vas na argumentaciju oko javnosti vlade. Javnost rada vlade, javnost rada skupštine je nešto na šta vi dobrovoljno pristajete. Javnost rada lokalnih organa je nešto što vi dobrovoljno preuzimate kao strategiju komunikacije sa onima zbog kojih postojite, sa onima koji su vas birali, zato što je to ne samo normalno u modernoj politici, nego je dobro za bilo koga ko je u lokalnim organima, u skupštini, u vladi.Dakle, predsednika vlade obavezati na javnost svog rada. Poslednji stav u predloženom tekstu je da član vlade može zahtevati da vlada odluči da li je pri tome, a misli se na davanje uputstava, predsednik vlade prekoračio svoja ovlašćenja. To ne može da stoji u zakonu o vladi. Koliko god me uveravali pre neki sat da je srpska politika i da neko kaže ne može, a da drugi samo kaže, e može, ne verujem da je to srpska politika. Mislim da je srpska politika ili politika u Srbiji tačnije, prostor gde razmenjujemo argumente. Nudim vam argumente zašto ne može u zakonu da stoji da član vlade zahteva da vlada odlučuje o tome da li je predsednik vlade prekoračio svoja ovlašćenja. Prekoračenje ovlašćenja predsednika vlade je ozbiljna stvar i o tome može da se raspravlja samo na skupštini. Nigde više. Može vlada da zaključi da nema većinu ili da ima većinu koja bi je podržala, bez obzira na prekoračenje ovlašćenja, ali neće i konsekvence, i podnosi ostavku ili već šta odluči da radi. Inicijativa člana vlade ne može da se stavlja ovako u odredbu, a pogotovo što ovaj stav nije razrađen. Dakle, čak i ako bi prihvatili, pošto znam da hoćete, nije to poenta, poenta je da sve ovo što mi govorimo bude u zapisnicima Skupštine i da čuju ljudi koji će morati da rade po ovom zakonu, i konačno i oni zbog kojih mi i postojimo. Šta ako se utvrdi da jeste ili nije prekoračio ovlašćenje, šta u jednom i drugom slučaju se dešava sa članom vlade ili sa predsednikom vlade. To ovde ne stoji. Znači, prvi slučaj, usvojili ste zakon u predloženom tekstu i jedan član vlade je rekao, predsednik je prekoračio ovlašćenja i ispostavi se da to nije istina; i šta on kaže, izvinite, neću više nikada.
Vreme, gospođo Čomić.
Izvinjavam se, zaista se izvinjavam, trebalo je da me ranije opomenete. Zahvaljujem i zaista vas molim da razmislite da prihvatite ovaj amandman.
Hvala vam. Za reč se javila prvo narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, tek smo stigli do ingerencije i onoga šta radi predsednik vlade, član 12, a vi vidite da su se strasti uzburkale i da sa ovim zakonom nešto ne valja, a da ne kažem da ništa ne valja. Dakle, ne mogu da kažem da je gospođa Čomić na najbolji način formulisala, onako kako bih to uradila ja ili neki član SRS, izmenjeni član 12. o onome šta radi predsednik vlade. Zaista ne mogu da se saglasim ni sa drugim ni sa trećim stavom, kao ni SRS, odnosno njeni poslanici koji će da izađu da govore posle mene, i da prihvatim ovakvu koncepciju uopšte i razmišljanja šta je to što radi predsednik vlade. Imali smo zaista mnogo opravdanih primedbi na rad prethodne vlade i vi znate da je zbog pokretanja inicijative od strane srpskih radikala došlo do svojevrsnog izglasavanja nepoverenja vladi Zorana Živkovića. On je video da ona više ne može da opstane i da su mnogi, kao i on sam, ministri, a on, pre svega, kao premijer, prekoračili svoja ovlašćenja, svoje nadležnosti. Država je pretrpela neke mini državne udare i došlo je do vanrednih parlamentarnih izbora i do stvaranja ove ovakve vaše koalicije. Vi ste sada godinu i po dana posle formiranja te i takve koalicije došli do toga, a stalno se Koštunica, ovde se o njemu govori, u svom ekspozeu pozivao na institucije sistema i kako ne treba da budu uređene na drugačiji način, šta treba da radi izvršna vlast u ovoj zemlji, odnosno čovek koji je na njenom čelu. Stav da predsednik vlade može ostalim članovima vlade davati obavezna uputstva i posebna zaduženja, shodno programu i politici vlade, kao i stav da član vlade može zahtevati da vlada odluči da li je pri tom predsednik vlade prekoračio svoja ovlašćenja, očigledno je nepoznavanje, ne mogu da kažem to kada su tu pravni eksperti ili se bar tako nazivaju i promovišu, koji su pisali ovaj zakon, načina izbora vlade i člana vlade, a o čemu vam je govorio juče gospodin Tomislav Nikolić. Znači, po Ustavom propisanoj proceduri zna se kada se i kome poverava mandat za sastav vlade. On je u nekoliko navrata prekršen, a naročito kada je bilo u pitanju konstituisanje ove nove republičke vlade, jer zna se da se uvek najjačem poverava mandat za sastav vlade i ne može niko, kao što ste radili vi iz tog tzv. demokratskog bloka, pa se ispostavilo da ste skloni nekim drugim metodama koje nemaju veze sa demokratijom, i oni vaši prethodnici da špekulišu time, ko je taj ako je on osvojio voljom naroda najveći broj glasova na izborima, a treba da dobije mandat za sastav vlade. U tom konkretnom slučaju to je trebalo da bude SRS i gospodin Tomislav Nikolić, da li će da obezbedi većinu ili ne. Videćemo, dame i gospodo poslanici, veoma brzo kako će da vam se održava ova većina koju uopšte imate, jer od prilike do prilike, od ucene do ucene, od transfera do transfera vidi se da je predsednik vlade u nemogućnosti ovo da radi. Kada je konkretan slučaj u pitanju i ovakav način razmišljanja, uz potpuno neslaganje sa drugim i trećim stavom predloženog člana 12, ovaj prvi stav, iako ste možda imali dobru nameru, tako je nespretno i besmisleno formulisan. Moram da ga pročitam zarad javnosti. Vi kažete: "Predsednik Vlade (pazite) vodi i usmerava vladu, stara se o jedinstvu političkog delovanja vlade (vidim kako ste inače jedinstveni i kako se to ispoljava otkako je Koštunica premijer), usklađuje rad članova vlade (ma nemojte, molim vas, kao da ga pitaju ovi ministri ili neko pita Koštunicu kako će da se vode finansije zemlje i privreda, i obaveštava ga o tome), predstavlja Vladu i saziva i vodi njene sednice". Ovo jedino vidimo na TV da se sazivaju i da se vode sednice, ali ne dolazi tako često predsednik vlade u parlament. Bio je svega dva puta otkako je izabrana. Neko dobacuje iz klupe dosta, naravno u šali, jer nije poslanik iz vladajuće garniture. Ne da nije dosta, nego je sramota. Po Poslovniku, na svaku sednicu i svakog radnog dana kada zaseda Narodna skupština Republike Srbije pozvani su predsednik i članovi vlade. Vi koji ste, ali uzalud i bez pravih argumenata, govorili sve i svašta o načinu vršenja vlasti od strane srpskih radikala, pokazalo se da je jedino takvo ponašanje i odgovornost ono što građani cene, a to uostalom i vidite po poslednjim istraživanjima javnog mnjenja. Ubedljivo smo vodeća stranka u zemlji i bez raspisanih izbora taj rejting je već 33%. Setite se kako je to izgledalo kada su potpredsednici i ministri bili članovi vlade iz redova SRS. (Predsedavajući: Vreme, gospođice Jovanović.) Nije bilo nijedne sednice Narodne skupštine, a da gotovo svi ministri, a neki su sada poslanici ovde, a daće bog i narodna volja, biće ponovo ministri, nisu prisustvovali sednici. Zašto niste napisali da je predsednik vlade, umesto ovakvih formulacija, dužan pošto je to poslovnička obaveza da makar jednom u tri meseca podnese izveštaj Narodnoj skupštini o svom radu. Ne valja i nije dobar Predlog zakona, iz prostog razloga, što on neće da učini ono što je bio glavni adut i motiv za navodno sastavljanje takve koalicije i gutanja knedli od strane Koštunice. Ispostavilo se da je nastao haos. Normalno funkcionisanje, u ovom slučaju izvršne grane vlasti, po ovakvom predlogu zakona neće biti moguće i zbog toga bi vam bilo najbolje, gospodine ministre, da povučete ovaj zakon iz procedure i da predložite, u skladu sa iznetim diskusijama, bolju formu i tekst zakona.
Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, rečeno je da je ovaj amandman samo stilska intervencija, ovaj član koji je predložen u zakonu. Međutim, upravo ovaj amandman suštinski menja predloženi član. Tačnije, ako je namera, jasno se vidi iz predloženog člana 12. Predloga zakona, da se ojača pozicija premijera, saglasno ustavnim odredbama, predloženim amandmanom mi se vraćamo daleko unazad i premijera svodimo na funkciju predsednika predsedništva ili tako nečeg. Prosto, one ključne intervencije u Predlogu zakona, da predsednik Vlade vodi i usmerava Vladu i da daje jasna uputstva i zaduženja pojedinim članovima, jer da kažemo da je kandidat za predsednika Vlade taj koji predlaže svoj program, parlament ga usvaja i on je bukvalno ovim rešenjima jemac za sprovođenje tog programa, sva ta rešenja su ovim amandmanom izostavljena. Po ovom amandmanu predsednik predsedava, saziva i na neki vrlo nejasan način usklađuje rad i unutrašnju organizaciju Vlade. Činjenica je da ovaj predlog zakona uvažava realnost potrebe jakog vođstva u izvršnoj vlasti. Činjenica je da to nismo imali u prethodnom periodu i da smo imali potpuni haos u koordinaciji između različitih ministarstava i organa uprave. Upravo najveći kvalitet ovog predloga zakona se nalazi u članu 12. Ovakva rešenja imamo u velikoj meri u uporednom pravu. Jaka pozicija premijera, jaka pozicija njegovog kabineta, nadležnosti predsednika Vlade, koje su proizašle iz političke snage legitimiteta dobijenog na izborima i činjenica da u tom periodu, pogotovo u ovom koji nama sledi, evropskih integracija i usaglašavanja niza propisa, potreba za jakim vođstvom jasno se vidi iz predloženog člana 12. Ovaj amandman, kao što sam već rekao, vraća nas unazad, vraća nas u poziciju "slabog premijera", vraća nas u vreme kada on predsedava nekim telom, ne vodi, ne usmerava, nije odgovoran za politiku koja je usvojena u ovom parlamentu. Prosto nije jasno zašto se predlaže ponovo nešto što se u praksi pokazalo kao loše, i u što sam do sada bio ubeđen da je napušteno i da se istakla potreba za jakim predsednikom Vlade, a koja se i uočila u prethodnih 15 godina, od kada postoji višestranačje u Srbiji. Mi smo upravo imali bolest "slabog predsednika Vlade". Neki drugi organi su u nekom periodu imali jake pozicije, kao što je bio predsednik Republike, i upravo na osnovu tih pozicija su i pravljeni zakoni o Vladi. Taj period i ta rešenja su bila nasleđena posle 2000. godine. Upravo sada je dato rešenje kojim ponovo vraćamo značaj i ulogu Vlade, i to jeste razlog da se usvoji ovakav član i ovakva rešenja - jakog predsednika Vlade, koji će biti odgovoran za svoj program, i biti jemac sprovođenja tog programa. Zato DSS ne može da podrži ovaj amandman. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Radosavljević, izvolite.
Zahvaljujem. Uz dužno poštovanje prethodnika, mislim da zaista brani neodbranjivo. Iz prostog razloga što upravo predloženi član zakona to ni na koji način, što je on govorio, ne može da potkrepi. Ako želimo da imamo "jakog predsednika" i dobru koordinaciju, kako on to navodi ovde, da daje uputstva i zaduženja, to ne može da zavisi, konkretno u ovom slučaju, u Vladi koju imamo, samo od predsednika Vlade i od ministarstava koja su podeljena po feudima. Kakvu Vladu trenutno imamo? Vladu koja je napravljena upravo tako da svakoj stranci unutar vladajuće koalicije zadovolji određene tražnje ili njihove privatne interese. Kolege dobacuju, ne želim to što oni dobacuju da komentarišem, ali to je činjenica. Da li u ovom slučaju imamo predsednika Vlade, koji svojim autoritetom može da kaže da ima stabilnu Vladu. Nema je. Nema je, ma koliko to predstavnici vladajuće grupacije žele da ovde predstave. Da li je naš amandman zaostavština nekog vremena ili ne. Činjenica je da je član 12. stav 3. zaostavština samoupravljanja. Nigde u svetu ne postoji da član Vlade može zahtevati da Vlada odluči da li je predsednik Vlade prekoračio svoja ovlašćenja, u slučaju kada mu daje neka uputstva ili posebna zaduženja. A šta je to nego samoupravljanje. A šta ako se utvrdi da je predsednik Vlade prekoračio ovlašćenje? Gde su sankcije? I zašto Vlada i ministri raspravljaju o tome da li je predsednik Vlade prekoračio ovlašćenja? Ko koga bira u ovoj državi? Prema tome, zaista, iz najbolje namere da razumem mog prethodnika, znam da je teška pozicija braniti neodbranjivo, naročito ovakav tekst zakona, mogu da razumem činjenicu da ima nameru da pokuša da javnost i vladajuću većinu uveri u valjanost Predloga zakona, ali je isto tako i činjenica da je član 12. nešto što u sebi sadrži davno prevaziđena vremena, samoupravljanje, i činjenica je da kroz ovaj član nećete moći da date politički autoritet sadašnjem predsedniku Vlade, jer on ni prilikom formiranja Vlade taj autoritet nije imao, iz prostog razloga što je pravljenjem ministarstava po volji političkih stranaka, formiranjem Vlade po feudima, taj autoritet izgubio.
Vi želite repliku? Da li ste pomenuti? (Da.) Izvolite.
Predlog koji je dat u zakonu i u amandmanu. U amandmanu se kaže: "Predsednik Vlade predstavlja Vladu, saziva i vodi sednice Vlade i usklađuje rad ministarstava. Predsednik Vlade je odgovoran za ostvarivanje programa Vlade. Predsednik Vlade je odgovoran za unutrašnju organizaciju Vlade i usaglašen rad Vladinih organa i organizacija u ostvarivanju politike Vlade. Predsednik Vlade je obavezan na javnost svog rada." U predloženom članu 12. se kaže: "Predsednik Vlade vodi i usmerava Vladu, stara se o jedinstvu političkog delovanja Vlade, usklađuje rad članova Vlade, predstavlja Vladu i saziva i vodi njene sednice. Predsednik Vlade može ostalim članovima Vlade davati obavezna uputstva i posebna zaduženja, shodno programu i politici Vlade. Član Vlade može zahtevati da Vlada odluči da li je pri tome predsednik Vlade prekoračio svoja ovlašćenja." Ne može biti jasnije. Koje su ključne reči izostavljene u amandmanu? Da vodi, da usmerava, da daje uputstva, da naređuje? Kakve to veze ima sa samoupravljanjem? Upravo predloženi amandman, gde on predsedava, gde se on usaglašava, gde je izostavljena naredbodavna, autoritativna funkcija, govori o tom prošlom vremenu. Ovo je predsednik predsedništva nekog organa iz devedesetih, osamdesetih ili sedamdesetih godina. U tom smisluovo je vraćanje duha samoupravljanja. A tekst iz člana 12. predloženog zakona jeste korak ka modernim rešenjima jedne operativne, efikasne Vlade, koja ima jako i čvrsto vođstvo. Hvala.
Hvala vama. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, izvolite.
Član 12. Predloga zakona o Vladi je zaista jedno loše rešenje. Iskreno, ne može da se protumači šta je predlagač u stvari hteo, s obzirom na činjenicu da su stav 2. i stav 3. ovog člana nespojivi, da ne kažem da su u apsolutnoj koliziji. Zaista bi trebalo da se dogovorite, Vlada i skupštinska većina, šta u stvari hoćete, kakvu Vladu hoćete, kakvu poziciju predsednika Vlade hoćete. To što, kolega, pričate o nekim rešenjima iz sedamdesetih godina i da je to navodno amandmansko rešenje, ne znam da li, možda se ne sećate, ali da li ste čitali da li je neko u Vladi Milke Planinc ili Branka Mikulića smeo da kaže - ej, premijeru, ti si prekoračio ovlašćenja. Naravno da to nema veze sa ovim što ste vi valjda hteli da kažete. Činjenica je da je bilo neophodno da se na ovaj član 12. stavi amandman i ovaj koji je podnet je ne samo iz jezičkih razloga, kako stoji u obrazloženju ovog amandmana, već u stvari iz suštinskih razloga da se ovaj član 12. dovede u red. Naravno, možda i amandman nije, bar prema mišljenju SRS, sveobuhvatno rešio ovo pitanje, ali je zaista rešenje bolje nego što je u Predlogu zakona. Kada se čita ovaj član 12. i obrazloženje koje je Vlada dala, zbog čega se amandman ne prihvata, verujte ne zna se šta je gore. U stavu 2. člana 12. kaže - predsednik Vlade može ostalim članovima Vlade davati obavezna uputstva i posebna zaduženja, shodno programu i politici Vlade. Ali onda kaže - član Vlade može zahtevati da Vlada odluči da li je pri tome predsednik Vlade prekoračio svoja ovlašćenja. Sada, ili ćete da predsednik Vlade daje neka uputstva ili ćete da ministri vode Vladu. Opet je slučaj ono što sam više puta danas rekla - u ovaj zakon Vlada pokušava da smesti svoju sadašnju poziciju i svoj sadašnji status. Gospodin Tomislav Nikolić je više puta u medijima govorio, a inače mi srpski radikali skrećemo pažnju da mi danas nemamo jednu vladu, imamo onoliko vlada koliko imamo koalicija u skupštinskoj većini. Tomislav Nikolić je govorio, kada je tražio od predsednika Vlade Vojislava Koštunice razgovor, da se oslobodi poreza na dodatu vrednost ona humanitarna pomoć koju su srpski radikali u obliku kompjutera unosili u škole na Kosovu i Metohiji, i premijer Koštunica je rekao gospodinu Nikoliću - ne,ne mogu ništa tu da ti kažem, moraš da razgovara sa Dinkićem. Gospodin Nikolić je rekao - neću da razgovaram sa Dinkićem, ti si predsednik Vlade, daj nekog iz tog ministarstva sa kim može da se na tu temu razgovara. Predsednik Vlade je rekao - znaš Tomo, nemam nikog u Ministarstvu finansija s kim mogu da razgovaram. To je stanje u današnjoj Vladi i iz tog razloga i stoji ovo da, pošto je opštepoznata činjenica da u ovoj vladi ministri funkcionišu po onoj narodnoj "svaka vaška obaška", svako vodi politiku svoju stranke u okviru nekakve jedinstvene vlade. Naravno, predsednik Vlade pokušava možda da nekakvim svojim instrukcijama uvede tu vladu u nešto što bi trebalo da odgovara onom što je on ovde u svom ekspozeu rekao kada je predstavljao svoj program i program te svoje vlade, i pošto on to ne uspeva, zato se dešava to što se dešava, zato što i danas, i bez ovog zakona, članovi Vlade mogu da kažu predsedniku Vlade - to ne može tako, to može ovako, prekoračio si ovlašćenja, ne možeš ti meni da kažeš i tako dalje. Naravno, sve to oni ne govore javno, ali je očigledno iz delovanja Vlade, iz različitih izjava o nekom istom problemu, kada izađe predstavnik Vlade iz jedne stranke, pa onda iz one druge i treće, pa vi ne znate da li su oni ista vlada, da li su ista koalicija, ko je tu kome opozicija. I zato mi iz SRS mislimo da ovaj amandman na član 12, i uz određene njegove manjkavosti, treba prihvatiti, jer je bolje rešenje nego što je rešenje u članu 12. Predloga ovog zakona.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković. Po redu prijave. Prvo je išao Momir Marković, pa Zoran Krasić. Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi smo vas u načelnoj raspravi upozoravali da pojedina rešenja Predloga zakona nisu u skladu sa Ustavom, pa tako i ova koja se tiču sastava, mandata i uređenja Vlade, predsednika Vlade, potpredsednika Vlade, ministara i tome slično. Celo ovo poglavlje II, koje se tiče sastava, mandata i uređenja Vlade. Evo, zbog čega. Posle svakih izbora konstituiše se nova skupština, neko dobije mandata da formira Vladu, dođe u ovu skupštinu, iznese svoj ekspoze, svoj program, predloži ministre, većina od ukupnog broja poslanika izglasa takvu vladu, a pretpostavka je da su svi ti ministri koji su se prihvatili portfelja za takvu politiku i takav program kakav je predsednik Vlade izložio u svom ekspozeu. Trebalo bi tako da bude u nekim korektnim političkim odnosima, pogotovu kada su koalicione vlade u pitanju. Mi doduše imamo iskustva, zaista različita, u ovoj našoj mladoj demokratiji, pogotovo od 2000. godine, kada moraju da se namiruju raznorazni računi. Ona prethodna vlada koja je imala 17 krakova, pa i ova koja je nešto manje brojna što se tiče koalicionih partnera, ali tvrđih koalicionih partnera koji nisu spremni ni na kakva popuštanja, pa se malo pobeglo od Ustava i da umesto ojačate kako ste želeli funkciju predsednika Vlade, vi slabite funkciju predsednika Vlade. Prvo, celokupna Vlada i sam predsednik Vlade odgovoran je samo Skupštini. Ne može on da bude odgovoran ministrima, ne može njega da preslišava Dinkić. On je taj koji treba da preslišava Dinkića, pa kaže - aman čoveče, kada smo formirali Vladu u svom ekspozeu sam rekao - vodićemo takvu i takvu monetarnu ili finansijsku politiku. Ti to ne poštuješ, ti si spreman za razrešenje, ili izvrši pritisak, pa kaže - podnesi ostavku, pa onaj podnese ostavku. A zamislite situaciju, verujem da se to dešava, nažalost, da Dinkić dođe kod Koštunice, pa mu kaže - nisi smeo da mi kažeš da tako nešto uopšte uradim, to nije u skladu sa programom G17 plus ili MMF-a, ili Svetske banke, ili šta znam. Ako neki eksperti još trebaju predsedniku Vlade, ako mu treba neko savetodavno telo, on zna gde to može da pronađe. Ali, ministri moraju da budu pod kapom predsednika Vlade i mora da se zna svugde ko je gazda. Pošto mi to ne možemo u praksi da ostvarimo, mi smo sada tu napisali nešto što ne znači ništa, pa predsednik Vlade vodi i usmerava Vladu, iako u članu 90. u tački 1. Ustava lepo stoji da Vlada vodi politiku Republike Srbije, izvršava zakone i druge propise i opšte akte Narodne skupštine Šta se dešava kada parlament donese neku odluku, obavezuje Vladu da takvu politiku u toj oblasti vodi. Predsednik Vlade je dužan da takvu politiku obezbedi u parlamentu, ali ministri neće da slušaju i onda jedan u klin, drugi u ploču, i ništa se ne preduzima. Džaba sve ovo što piše, ako nema autoriteta kod predsednika vlade, koji može sa onim ministrima koji jednostavno neće da slušaju ili neće da rade onako kako ih je parlament obavezao, pre svega sa njima, da raščisti. Ne može se na silu držati nijedna vlada, niti treba na silu da se drži, niti je strašno da vlada padne. Padne jedna vlada, formira se druga, život ide dalje, unapređujemo neke odnose u društvu. To je nešto što je apsolutno prihvatljivo. Međutim, kod nas je situacija da kada se neko domogne nakon nekih izbora na bilo koji način, kojom trgovinom, pritiscima odavde, uglavnom sa strane, preko bare, formira vladu, njemu je životni cilj da izgura te četiri godine, makar sve propalo u državi. Sve dok bude tako, mi ćemo stagnirati ili ćemo ići unazad. Svi ti ljudi bi trebalo da imaju najvišu svest, zaista da poštuju te osnovne demokratske principe i da žele pre svega dobro svojoj državi, pa bi morali da znaju da priznaju samima sebi i da kažu: došao sam dovde, šta sam uradio, uradio sam, ovo smatram da sam dobro uradio, sada sam nemoćan, ne mogu više i neka to radi neko drugi. Mi to izgleda nećemo još dugo vremena doživeti. Zbog toga je po nama ovaj 3. stav ovog člana, gde član vlade može da zahteva da vlada odluči kao kolegijalni organ da li je predsednik vlade prekoračio svoja ovlašćenja, a to može da uradi samo parlament po Ustavu, apsolutno neprihvatljiv, samo između ostalog iz ovog razloga što je to neustavno. Hvala lepo.
Narodni poslanik Momir Marković, a zatim narodni poslanik Zoran Krasić, pa poslanik Dragan Šormaz. Da li je u redu, da ne bude prozivanja vladajuće većine, da za to dajemo repliku.
Dame i gospodo narodni poslanici, pretpostavljam da ministar, opterećen svim obavezama kao ministar lokalne samouprave i to uglavnom u opštinama gde su na vlasti njegovi koalicioni partneri, nije stigao da pročita ovaj predlog zakona, jer da je stigao ne bi pustio ovakav predlog u proceduru, obzirom da znam gospodina Lončara kao vrlo pedantnog čoveka. Kaže - predsednik vlade vodi i usmerava vladu, stara se o jedinstvu političkog delovanja vlade, usklađuje rad članova vlade, predstavlja vladu i saziva i vodi njene sednice; stav 1. člana 12. Predloga zakona. Baš se pitam kako će predsednik vlade da usmeri ministra za kapitalne investicije, Velju Ilića, obzirom na to da su zabrani podeljeni, da je po vertikali ministarstvo zaduženo od vrha do dna za određene poslove, kako će da zaustavi Velju Ilića u tom tenderisanju. Jer, dame i gospodo, i vrapci na grani u Srbiji znaju da nije bitno koliko traži neko da bi gradio kod tih tendera Velje Ilića, nego koliko nudi. Ili, kako će predsednik vlade usmeriti ministra finansija, gospodina Mlađana Dinkića, da one pare, srpske pare, četiri milijarde dolara koje je pronašao na Kipru, ne usmeri na Devičanska ostrva, nego da ih vrati u Srbiju. Ili, kako će ministra zdravlja, gospodina Tomicu Milosavljevića, da usmeri da kod kupovine farmaceutskih proizvoda ne uzima tolike provizije. Ili, kako će Ministarstvo poljoprivrede da usmeri da malo drugačije radi, da vodi računa o interesima poljoprivrednika u Srbiji. Kako će kada je na samom startu podelio esnafe, zabrane, podelio po vertikali ministarstva i bukvalno ovo što je narodni poslanik Vjerica Radeta rekla, predsednik vlade nema nijednog člana svoje stranke u Ministarstvu finansija, recimo. Da samo završim ovaj treći stav, pa ću onda i obrazloženje. Doduše, očekivao sam ovde gde se kaže - predsednik vlade vodi i usmerava, pa da na kraju bude - ako nije što drugo, kao što je bilo u članu 5. Kaže 3. stav ovog člana - član vlade može zahtevati da vlada odluči da li je pri tome predsednik vlade prekoračio ovlašćenja. Zanima me, dame i gospodo narodni poslanici, šta radi Narodna skupština, da li su te tri grane vlasti, zakonodavna, izvršna i sudska potpuno ravnopravne, time što i ministri i predsednik vlade polažu zakletvu pred Narodnom skupštinom i Narodna skupština ih bira iz redova vladajuće strukture, odnosno koga predsednik vlade predloži. Ko će odlučivati o tome da li je neko iz vlade ili da li je predsednik vlade prekoračio svoja ovlašćenja, ako to ne radi Narodna skupština. Imam informaciju da ćemo upravo u utorak raspravljati o učincima vlade, o pogubnim učincima Vlade, i predsednik Skupštine je stavio to na dnevni red, i u utorak ćemo raspravljati o tome šta je urađeno, i u Srbiji i od Srbije, od strane Vlade. Na kraju, zašto su ova tri stava ovog zakona ovakva; kaže - "da bi se izbegla mogućnost da predsednik vlade prekorači pravo na političko usmerenje i zadre u nadležnost ministra koja je određena zakonom. Predlog zakona omogućava ministru da od Vlade zahteva odluku o tome da li je predsednik Vlade svojim uputstvom ili zaduženjem prekoračio svoja političko-usmeravajuća ovlašćenja." Pitam vas, dame i gospodo narodni poslanici, koja to ovlašćenja ima ministar, a da ih nema predsednik vlade, kao prvi ministar, koja su to ovlašćenja ministra, a da predsednik vlade nema pravo da bukvalno zadre u svaku poru tih ovlašćenja? Koja to ovlašćenja ministri imaju više od predsednika vlade? Da li je predsednik vlade prvi među jednakima ili je starešina kompletne vlade? Prema tome, gospodine ministre, na početku sam rekao, vi niste bili tu, pretpostavljam da niste stigli od svih silnih obaveza da pročitate Predlog zakona, i sigurno ne bi izašli pred Skupštinu sa ovakvim zakonom, nego biste bar dali da se preuredi. Kada budete pisali novi zakon, nađite neke koji će malo smislenije da pišu.
Hvala i vama, gospodine Markoviću, što podržavate amandman Gordane Čomić. Po članu 169. stav 1, budući da sam dobio obaveštenje od poslanika da će biti prekinut prenos u 17,30 časova, budući da su sednice Narodne skupštine i njenih odbora javne, prekidamo današnji rad. Nastavljamo sutra u 10,00 časova. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, pa potom narodni poslanik Dragan Šormaz, povodom amandmana gospođe Čomić. Hvala vam. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, dobar dan. Nastavljamo rad Treće sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuje 140 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da postoji kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da je sprečena da sednici prisustvuje narodni poslanik Leila Ruždić-Trifunović. Prelazimo na 11. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O VLADI (nastavak u pojedinostima) Podsećam vas da je Narodna skupština prekinula rad u toku pretresa po amandmanu na član 12. Predloga zakona, koji je podnela narodni poslanik Gordana Čomić, kao i da su se za reč u pretresu po ovom amandmanu javili narodni poslanici Zoran Krasić i Dragan Šormaz. Pre nego što dam reč narodnom poslaniku Zoranu Krasiću, po Poslovniku, reč ima Miloš Aligrudić.