Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Šeste sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 118 narodnih poslanika. Molim vas da utvrdimo kvorum. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 95 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da je sprečen da sednici prisustvuje narodni poslanik Riza Halimi. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O PRIVATIZACIJI (pojedinosti) Nastavlja se povodom amandmana na član 16. koji je podneo narodni poslanik Željko Vasiljević. Pre toga, po Poslovniku, narodni poslanik Vlado Sekulić.
Dame i gospodo narodni poslanici, koristim priliku da se obratim po Poslovniku, članovi 225. i 226. Sinoć se desilo u novobeogradskom naselju Ledine da su građani, nemajući drugi način, pošto su se obraćali Elektrodistribuciji i gradu, sedam dana već nemaju struju, pod ovim temperaturama, minus sedam-osam, sa malom decom, morali su da iskoriste jedinu priliku, a to je da mirnim protestom izađu na ulicu, da zatvore taj deo prema Surčinu. Niko im se nije obratio, ova informacija iz Elektrodistribucije je bila da trafo ne može da izdrži. Sada vi vidite koji je to red veličina, to vam je 350 domaćinstava. Inače, to je početak Ledina, Surčinski put, najveća i najduža ulica, gde su ljudi uredno platili priključke i sve je legalno, već godinama žive tu i uredno plaćaju. Ostali su bez struje, nemajući gde, izašli su na ulicu i zatvorili su put. Bilo je prisustvo i milicije, moram stvarno da kažem da su se izuzetno korektno poneli pripadnici milicije, gospodin načelnik Puzović sa Bežanijske kose, i sve je proteklo u mirnom toku, ali jednostavno, niko nije želeo da im se obrati, niti da im se uključi struja. Sedam dana po ovim temperaturama je stvarno nešto što je nepodnošljivo i što nije prikladno, kažem, to je Novi Beograd, legalno je naselje, sve je stabilno, sve je plaćeno. Preko puta je Grand kafa i njihovo parkiralište koje svetli kao Las Vegas, a ovde građani Ledina nemaju struje. To je neki problem koji se već dešavao. Iznosio sam ovde, sa ove govornice, letos nisu imali vodu, a sada zimi nemaju struje i ne znaju više šta da rade. Zakazali su, ako im se ne bude uključila struja i danas, da će nastaviti protest od 18,00 časova. Moram da kažem da su se stvarno korektno građani ponašali i njihov predstavnik gospodin Kovijanić je lepo obrazložio zašto nije bilo moguće da se nekako drugačije dobije struja, nego su morali da izađu na ulicu i da traže svoja prava i ono štosu uredno platili da to ostvare. Oni su platili uredno za sve trafoe, sve dozvole i to je naselje koje tri godine postoji, a oni koji su uzeli pare, trebalo je da razmisle da li će ti trafoi da izdrže tolike potrošače. U međuvremenu su se drugi pojavili na Ledinama, kažem, Grand kafa i ostali, koji su veliki potrošači na štetu građana. Oni imaju struju, a građani sa malom decom se smrzavaju, jer nemaju drugo alternativno grejanje. Tamo nije prošao gas da bi imali rezervno grejanje, ljudi su se oslonili na to da imaju struju. Ko ima drva, on će se grejati, ali vi mora da znate da ipak mi živimo u 21. veku i da je to neprikladno u Beogradu, a možemo da zamislimo šta se dešava na drugim mestima. Hvala.
Vaše pitanje ćemo odmah uputiti ministru Popoviću i direktoru EPS i dobićete odgovor. Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Željko Vasiljević. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Željko Vasiljević.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre, u ime poslaničke grupe SPS i Pokreta veterana Srbije podneo sam amandman na član 16. Predlog zakona koji glasi: ''Pod pojmom ''održavanjem kontinuiteta proizvodnje u subjektu privatizacije'' u smislu ovog člana podrazumeva se određivanje u ugovoru o prodaji kapitala konkretnih veličina bilo po angažovanju broja zaposlenih, angažovanosti kapaciteta ili fizičkog obima proizvodnje u svakom mesecu od početka važenja ugovora''. Moram samo da vam kažem da Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Pročitaću svim poslanicima koji nisu pročitali šta je Vlada odgovorila na ovaj amandman. ''Amandman se ne prihvata iz razloga što, po svojoj sadržini, nema karakter zakonske norme, već se radi o odredbi koja bi trebalo da bude definisana ugovorom o prodaji kapitala subjekta privatizacije, o čemu će se voditi računa prilikom zaključivanja budućih ugovora o prodaji.'' Želim samo da vam kažem jednu stvar, ako Vlada smatra da je ovaj amandman adekvatan i da ima smisla, a što je potvrdila svojim odgovorom na moj amandman, onda mi nije jasno kako je mogao Zakonodavni odbor da napiše da je ovaj amandman pravno moguć, jer ipak morate priznati da je Zakonodavni odbor taj koji smatra da li je neki amandman pravno moguć, odnosno da li je u skladu sa ostalim zakonima i Ustavom Republike Srbije. Mislim da je tu napravljena greška i da je pokušaj Vlade da na elegantan način izbegne obavezu koja bi se stvorila ako bi se ovaj amandman prihvatio i ovakva odredba ugradila u zakon. Šta to praktično znači? Podsetiću vas na jednu privatizaciju koja se desila u Srbiji, a ti problemi koji su nastali prilikom ove privatizacije, oni bi bili sprečeni, da je postojala ovakva odredba. Radi se o firmi Župa koja je privatizovana pre dve-tri godine i proizvodi hlor koji se koristi u vodovodima širom Srbije. Vi znate da smo imali veliki problem, jer je ta firma proizvođač preko 80% potrebnih količina hlora u Srbiji i da su mnogi vodovodi ostali bez neophodne sirovine za prečišćavanje vode, odnosno za stvaranje pijaće vode za naše građane. Da smo imali ovakvu odredbu u ugovoru koji je sklopljen sa firmom Župa, odnosno sa subjektom privatizacije, ne bi moglo da nam se desi da, zbog problema koji nastanu, prestane proizvodnja tako važne sirovine. Mi moramo da znamo da će prilikom privatizacije mnogih firmi, jedan od značajnih subjekata i opredeljujućih faktora za privatizaciju biti tržište, odnosno procenat tržišta koji obuhvata ta firma. Znači, moramo da znamo da postoje firme u Srbiji koje su specijalizovane za proizvodnju onih proizvoda koje koristi, na primer, JP Elektroprivreda, što ne proizvodi ni jedna druga firma, tako da je ona zaposlila sto posto tržišta naše privrede. Ako izvršimo privatizaciju ovakvih subjekata, ovakvih preduzeća, može nam se desiti da onaj ko je izvršio privatizaciju obustavi proizvodnju tog proizvoda i da nadomesti taj proizvod iz uvoza, odnosno proizvodnjom neke svoje firme u drugoj zemlji koja će mu stvoriti veći proizvod, odnosno veći profit. Zaista mislim da treba prihvatiti ovaj amandman, jer će se time onemogućiti svima onima koji žele da zloupotrebe proces privatizacije za kupovinu tržišta, a gašenje proizvodnje i supstitucija domaće proizvodnje uvozom ovim amandmanom će biti onemogućeni. Da je ovo opravdano, govori i samo obrazloženje Vlade. Toliko bih rekao o amandmanu. Međutim, želeo bih da iskoristim priliku koja mi se pružila time da mogu da govorim, a da se nisam javljao po Poslovniku 225. i 226. da upoznam sve građane Srbije i narodne poslanike, a time da upoznam i Vladu Republike Srbije, pre svega gospodina Đelića, gospodina Cvetkovića i gospodina Rasima Ljajića. Iskoristio bih priliku što je ministar Dinkić ovde, da može da im prenese ovo što ću reći. U četvrtak je u Somboru izvršio samoubistvo teški ratni vojni invalid koji je slep, znači sto posto invalidnosti, samo zbog toga što je izgubio nadu da će mu biti rešeno stambeno pitanje. Gospodine Dinkiću, pre tri-četiri meseca o jednom projektu kako da se reši problem stambenih problema za ratne vojne invalide i porodice palih boraca obavestio sam Vladu, obavestio sam potpredsednika Vlade i ova dva ministra, za koje mislim da bi trebalo da budu nosioci ideje da se ovaj problem reši u naredne dve-tri godine. Ovakvo beznađe, koje imaju ovi ljudi i koji doživljavaju to odnosom Vlade prema ovoj populaciji će izazvati razvoj nečega što zaista niko ne bi želeo, a to je posttraumatski depresivni sindrom ili, ono što bi većina vas razumela, vijetnamski sindrom, ili ne znam kakav drugi. Takve bolesti i oboljenja se javljaju desetak godina posle učešća u ratu, naročito ako zavlada jedno beznađe, ako zavlada jedna potpuna apatija među tim ljudima, jer ne mogu da reše neke osnovne probleme. Molim vas da iskoristite vaš uticaj u Vladi, da pokrenete ovo pitanje i da prihvatite projekat koji je Udruženje ratnih vojnih invalida Srbije preko mene prosledilo Vladi da se u naredne tri godine reši problem 1.500 stanova za porodice palih boraca i ratne vojne invalide. Hvala vam.
Hvala, gospodine Vasiljeviću. Reč ima po Poslovniku narodni poslanik Pastor Balint, a zatim narodni poslanik Laslo Varga. Narodni poslanik Rajko Baralić se javio po amandmanu.
Gospodine potpredsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pre pet dana sam, čestitajući slavu Sveti Nikola, uputio jedan apel predsedniku Narodne skupštine, zamolivši ga da 24. decembra, na Badnji dan po Gregorijanskom kalendaru, Narodna skupština radi do 15 časova, a da 25. decembra Narodna skupština ne radi. U ime narodnih poslanika SVM izneo sam jedan, po meni, konstruktivan predlog, rekao sam da treba Narodna skupština, kao najviše predstavničko telo Republike Srbije, da ima razumevanja prema onim narodnim poslanicima i građanima koji slave Božić po Gregorijanskom kalendaru i rekao sam da, ukoliko taj naš zahtev ne bude usvojen od strane predsednika Narodne skupštine, da ćemo u tom slučaju praviti opstrukciju rada Narodne skupštine sa tri poslanika. Želeo bih da vas obavestim da smo bili spremni iz SVM da tokom današnjeg dana do 15 časova čitamo tekstove o Božiću, ali to nećemo raditi iz tri razloga: prvi je razlog taj što ne želimo zloupotrebljavati praznik Božića, sa druge strane mi nikada ne vršimo opstrukciju u Narodnoj skupštini, a sa treće strane, u petak sam uspeo da postignem jedan dogovor sa predsednikom Narodne skupštine, gospodinom Oliverom Dulićem, da će u toku današnjeg dana rad Narodne skupštine trajati do 15 časova. To smatramo prihvatljivim. Ono što ne smatramo prihvatljivim je to da će Narodna skupština sutra raditi, ali ipak nećemo praviti opstrukciju, jer imamo razumevanje za rad Narodne skupštine, znamo da veliki broj zakona treba da bude donet još u toku ove godine. Jednostavno, iz tih razloga ne želimo da pravimo opstrukciju. Želeo bih da kažem da bi bilo najbolje da je usvojen predlog koji sam izneo pre pet dana, da bi bilo dobro da Skupština ne radi ni sutra, ali će sutra raditi Narodna skupština i mi za to ove godine imamo razumevanje, ali bih već sada želeo da uputim apel predsedniku Narodne skupštine da u toku sledeće godine Narodna skupština ne radi ni u jedan veliki verski praznik. Ova država je multikonfesionalna i multinacionalna, Narodna skupština je predstavnički dom svih građana Republike Srbije i ne bi trebalo da se radi ni na jedan ni na drugi Božić, ni na Kurban bajram, ni na ostale praznike koji se praznuju u Republici Srbiji. Želeo bih još da kažem da je vrlo neodgovorno i neozbiljno što je neuspelo glasanje o budžetu bilo planirano za dan Kurban bajram, da i to pokazuje neodgovornost i neozbiljnost stranaka koje su na vlasti. Nadam se da se to neće nikada više ponoviti u ovoj Narodnoj skupštini. Na kraju, želeo bih da čestitam Božić svim narodnim poslanicima, naravno svim građanima koji slave Božić po Gregorijanskom kalendaru, želeo bih da čestitam Božić i predsedniku Narodne skupštine, gospodinu Oliveru Duliću, koji sada Božić proslavlja u Subotici i pošto je ova država multikonfesionalna i multinacionalna, dozvolite mi, dame i gospodo narodni poslanici, da kažem i sledeće: čestit i blagoslovljen Božić želim svim građanima, áldott békés karácsonyi ünnepeket kívánok minden szerbiai polgárnak, a Vajdasági Magyar Szövetség nevében!
Kao što ste rekli, danas će Skupština raditi do 15,00 časova, a ovo ćemo preneti predsedniku Narodne skupštine i do 15,00 časova će svi poslanici dobiti informaciju o toku sutrašnjeg radnog dana. Gospodine Varga, izvolite. Samo vas molim da citirate na koji član Poslovnika se pozivate.
Član 104. Naime, u Narodnoj skupštini se nažalost ne poštuju niti narodni poslanici, niti praznici nacionalnih manjina. Ne radi se samo o poslanicima nacionalnih manjina, nego i o ostalim narodnim poslanicima. Inače, kako biste okarakterisali činjenicu da predsednik Narodne skupštine najavljuje da će se u sredu naći na dnevnom redu Narodne skupštine Predlog zakona o lokalnoj samoupravi, jedan od najvažnijih zakona u svakoj zemlji na svetu, a poslanici će predlog tog zakona po svemu sudeći dobiti nekoliko sati pre početka rasprave. Mislim da je to skandalozno i mislim da u ovom domu nažalost ništa ne funkcioniše normalno. Naime, sve ide po principu ucena i na silu i za to ste naravno vi, prvenstveno članovi poslaničkih klubova vladajuće koalicije, krivi. Ovaj je najneefikasniji saziv Narodne skupštine od 2000. godine. Da vas podsetim, 2004. godine je ova skupština donela 43 nova zakona. Godine 2005 – 64 novih zakona, 2006. godine 25 plus novi Ustav, a ove godine smo do sada doneli 14 novih zakona. Za ovo će sigurno građani nekome ispostaviti račun. Gospodin Pastor je rekao da nećemo opstruisati rad Narodne skupštine iz više razloga. Želim da dodam još jedan razlog. Naime, ne želimo da vladajućoj većini damo mogućnost da nas optuži da je zbog naše nekonstruktivnosti ovako katastrofalan učinak Narodne skupštine, da ne svali krivicu i na pripadnike nacionalnih manjina u ovom domu. Sada ćemo mi otići kućama, sutra nećemo dolaziti, ali ćemo koristiti svaku priliku da kažemo da ni sedam godina posle demokratskih promena u ovoj zemlji se jednostavno građani, pripadnici nacionalnih manjina, ne smatraju ravnopravnim građanima ove države.
Po Poslovniku reč ima narodni poslanik Elvira Kovač.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, poštovani građani, kao što ste čuli od gospodina Pastora i gospodina Varge, nas tri poslanika Saveza vojvođanskih Mađara smo tu na Badnji dan. Čuli ste prošle nedelje predlog šefa poslaničke grupe manjina, kada je predložio predsedniku Narodne skupštine da na ovaj dan radimo skraćeno da bi svako ko slavi Božić po Gregorijanskom kalendaru imao prilike da stigne kući na Badnje veče. Drugi predlog je bio, pošto je sutra jedan od najvećih verskih praznika Božić, da Narodna skupština kao zakonodavni organ poštuje verske običaje, da poštuje taj praznik, da Narodna skupština ne radi. Nažalost, za sada još uvek ne znamo, sve više vodi ka tome da će sutra Narodna skupština raditi. Iskoristila bih ovu priliku da čestitam najpre svim svojima u Zrenjaninu, a i svim poštovanim gledaocima koji slave po Gregorijanskom kalendaru božićne praznike. S druge strane bih želela da pojačam, da obećam da mi zaista posle ovoga nećemo koristiti mogućnost datu Poslovnikom i nećemo opstruisati rad Narodne skupštine, jer shvatamo da je vrlo malo ostalo dana do kraja godine i da su nam ostali veoma bitni zakoni za raspisivanje lokalnih izbora. Želela bih da naglasim činjenicu da smo mi konstruktivna opozicija i da se mi zaista nikada nismo ponašali tako da smo opstruisali rad Skupštine, za razliku od nekih stranaka vladajuće koalicije, lično, a i poslanici SVM smatraju da je ovaj jedini parlament gde pojedine stranke vladajuće koalicije ponekada opstruišu rad Skupštine. Svi smo svesni, poštovani građani su videli koliko je vremena izgubljeno najpre oko formiranja Vlade, posle oko letnjih praznika, silnih odmora, i sada se postavlja pitanje, mi svi treba da pristanemo na to da su praznici, kao Božić i pravo koje pripada svim pripadnicima nacionalnih manjina, da je to manje bitno i da mi treba da prihvatimo da nam se sada žuri. Dozvolite mi, ne bih želela da prekoračim vreme, zaista smo obećali da nećemo da opstruišemo rad, da i ja na svom maternjem jeziku čestitam praznik svima -kedves polgárok, Szerbia minden egyes polgáának kellemes, áldott, békés karácsonyt kívánok. Hvala na pažnji.
Po Poslovniku, narodni poslanik Dragan Todorović, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po čl. 225. i 226. Ali, pre nego što pređem na razlog zbog čega se javljam po Poslovniku, želim da podržim poslanike SVM, koji su ne samo danas, nego i pre nekoliko dana upozorili predsednika Skupštine na katolički Božić i da bi bio red da Skupština na neki način svoj rad prilagodi tom velikom prazniku. Javljam se iz drugih razloga. Hteo bih da upozorim vladajuću koaliciju da je, što se tiče SRS, potpuno jasno da oni ponovo ulaze u proces trgovine, i to trgovine onim čime ne bi smelo da se trguje, a to je pitanje Kosova i Metohije. Želim da obavestim poslanike da je Tomislav Nikolić s Oliverom Dulićem dogovorio i tražio od njega da se odmah po završetku sastanka Saveta bezbednosti UN podnese izveštaj Skupštini Srbije o toku pregovora i da Skupština na osnovu svih tih informacija, koje bi dobila od predsednika Vlade, donese novu rezoluciju, što je na neki način bilo najavljivano u novinama. Mi smo tražili da ta sednica bude održana danas, ali je predsednik Dulić zamolio da se ta sednica održi u sredu, da će biti pozvan predsednik Vlade, naš pregovarački tim, da će poslanici dobiti kompletnu informaciju, a između ostalog imali smo prilike da pročitamo u novinama da se takva rezolucija sprema i određeni signali su upućivani drugom koalicionom partneru, odnosno DS. Juče smo imali prilike da čujemo od predsednika Skupštine da on tu sednicu planira za 29, u petak, praktično u vreme kada počinju novogodišnji praznici, kada se završava sve i da do trećeg, dok ne počne sa radom Skupština Srbije, mi nećemo imati nikakav zaključak, odnosno nikakvu rezoluciju po pitanju Kosova i Metohije. Raspravljamo ovde, neću da kažem da su to nevažni zakoni, ali zakoni koji su manje-više okrenuti izborima i pokušaju pojedinih stranaka da iskoriste poziciju u vlasti, ne bi li uspeli da se dokopaju cenzusa. Prema tome, upozoravamo vladajuću koaliciju da se što pre dogovorite, to je vaše pravo, nećemo da ulazimo u to, ali nećemo da vam dozvolimo da trgujete interesima države Srbije i interesima građana Srbije. Hoćemo raspravu u parlamentu Srbije o pitanju rasprave u Savetu bezbednosti i da Skupština Srbije donese novu rezoluciju koja bi obavezivala sve državne rukovodioce da na osnovu te rezolucije postupaju kada je u pitanju Kosovo i Metohija. Ukoliko se ne budete dogovorili do srede i ukoliko u sredu ne bude krenula rasprava o situaciji vezano za Kosovo i Metohiju, Srpska radikalna strankaće ući u opstrukciju parlamenta i mi nećemo raditi ništa drugo dok ne budemo dobili izveštaj iz SB i dok ne dobijemo predlog rezolucije, ili ćemo taj predlog sastaviti mi iz SRS.
Hvala, gospodine Todoroviću. Po Poslovniku reč ima narodni poslanik Zvonimir Stević. Predsednik parlamenta pre podne danas nije u Skupštini. Informisaću ga o ovome. Samo da ne bude zabune, u medijima , gospodine Todoroviću, sednica je najavljena za 28. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po Poslovniku 225. i 226. Gospodine predsedavajući, nama na Kosovu i Metohiji je sada jasno, a jasno nam je bilo i za čitavo vreme od 2000. godine, da smo poligon za političku manipulaciju; jasno nam je da je strankama vladajućim i predsedničkim kandidatima stalo, kada je Kosmet u pitanju, da trguju i dobijaju nekakve političke poene. Zakazivanje sednice Skupštine Srbije o Kosovu i Metohiji u petak je u senci predizbornih kampanja predsedničkih kandidata. To je reda radi, forme radi, sastaćemo se, držaćemo sednice jednog dana, a o sudbini srpskog naroda na Kosovu i Metohiji niko ne vodi računa, ni ova država. Otkud vama pravo da kažete vam je u prvom planu građanin, da vam je u prvom planu čovek? Da li znate gospodo, da li predsednički kandidati znaju kako žive Srbi na prostoru Kosova i Metohije i ostali nealbanski pripadnici? Bez struje, bez vode, bez prava na slobodu kretanja, bez radnih mesta, bez prava na život, a navodno stalo vam je do Kosova i Metohije. Unazad dva-tri meseca sam postavljao brojna pitanja i javio sam se zbog toga. Dobio sam odgovor na poslaničko pitanje od ministra pravde, a moje pitanje je glasilo - da li će Ustavni sud i na koji način štititi osnovna ustavna prava građana i nacionalnih manjina na prostoru Kosova i Metohije, i po kom zakonskom propisu i po čijem nalogu se građani srpske nacionalnosti, stanovnici Kosova i Metohije, za saobraćajni prekršaj kažnjavaju kao strani državljani? U odgovoru ministra pravde stoji sledeće - članom 170. Ustava Republike Srbije propisano je da se ustavna žalba može izjaviti protiv pojedinačnih akata ili raznih državnih organa ili organizacijama kojima su poverena javna ovlašćenja, a kojima se povređuju ili iscrpljena ili nisu predviđena druga pravna sredstva za njihovu zaštitu. U skladu sa navedenom odredbom ustava nema nikakvih pravnih smetnji da građani sa teritorije AP Kosovo i Metohija podnesu ustavnu žalbu Ustavnom sudu ukoliko su im povređena ljudska ili manjinska prava pojedinačnim aktima ili radnjama državnih organa Republike Srbije, odnosno organizacija kojima su poverena javna ovlašćenja. Povodom pitanja koje se odnosi na kažnjavanje za saobraćajni prekršaj građana srpske nacionalnosti, stanovnika Kosova i Metohije, ukazujemo da se navedeni građani za saobraćajni prekršaj, shodno odredbama Zakona o prekršajima, kažnjavaju na isti način u istom postupku kao i ostali građani Republike Srbije. To nije sporno. Nisam zadovoljan odgovorom. Upravo sam postavio pitanje. Mi smo građani i državljani države Srbije i stoji u zakonu da smo ravnopravni građani sa svim građanima države Srbije, ali u postupku na punktovima, u Merdaru, na Rudnici, u Moravskom kraju tamo, građani srpske nacionalnosti se kažnjavaju po hitnom postupku. Govorim o kršenju zakona i zato postavljam dodatno pitanje ministru pravde, informaciju, izveštaj koliko je do sada bilo takvih kršenja? Želim ovde javnost da upoznam da prestanete da manipulišete sudbinom srpskog naroda na prostoru Kosova i Metohije. Ponovo ponavljam, dok je Srba na prostoru Kosova i Metohije biće Republike Srbije. I ova Srbija i predsednički kandidati duguju mnogo tim Srbima, ali ništa ne čine da jedan dan bude bolji u odnosu na 2000. godinu.
Hvala, gospodine Steviću. Povredu Poslovnika reklamira narodni poslanik Dragan Todorović.
Po Poslovniku sam tražio, ali nije povreda Poslovnika, član 225. i 226.
Izvinjavam se. Po Poslovniku, Dragan Todorović.
Upozoravam DSS, s obzirom da mi se javio predsednik Skupštine Oliver Dulić i da je rekao da je on voljan da zakaže sednicu u sredu, ali da ima informaciju od predsednika Vlade Vojislava Koštunice i ministra za Kosova i Metohije gospodina Samardžića da oni nisu u mogućnosti da u sredu budu u Skupštini Srbije i da prisustvuju toj raspravi. Nas taj razlog nijednog jedinog momenta neće sprečiti da uradimo ono što mislimo da treba da uradimo. Ovo što je moj prethodnik izneo je najbolji dokaz da sa Kosovom i Metohijom vladajuća koalicija trguje. Iako sam postavio pitanje pre više od 20 dana, da li je predsednik Vlade obavešten da je njegov potpredsednik u Briselu potpisao Sporazum o saradnji i pridruživanju, gde se decidirano kaže da taj sporazum potpisuje deo Srbije bez Kosova i Metohije, ni do dana današnjeg odgovor nije stigao, iako po Poslovniku taj odgovor mora da stigne u roku od osam dana. To je najbolji dokaz da se iza leđa građana Srbije, iza leđa ove skupštine odvijaju procesi koji odvode Kosovo i Metohiju iz Srbije. Dovešćete nas u situaciju gde ćete samo uraditi i reći ono što je već predsednik Srbije u januaru 2007. godine, po dolasku iz Amerike, rekao - nezavisnost Kosova i Metohije je realnost. A vi sve vreme radite sve kako bi tu realnost učinili izvesno. Obmanjujete građane Srbije, pokušavajući da predstavite kako ste navodno zabrinuti za sudbinu Kosova i Metohije, kako vam je to najvažnija stvar, a ovaj primer da građane Kosova i Metohije tretirate kao strance najbolje govori o vašem odnosu i onome šta se sprema za Kosovo i Metohiju. Ponovo vas upozoravam, kada je u pitanju SRS, kada su u pitanju građani Srbije, nikakvi vaši dogovori neće proći. Ta politička trgovina našom državom, našim građanima, neće dobiti zeleno svetlo ni u parlamentu Srbije ni od građana Srbije. Igrate se stvarima koje mogu da budu izuzetno ozbiljne i opasne. Umesto da se spremate da odgovorite na sve izazove koji nas očekuju, vi sitnim šićardžijskim interesima pokušavate da zabašurite ono što se stvarno odvija ispod žita i ono što vi radite sa tzv. međunarodnom zajednicom.
Hvala. Po amandmanu reč je tražio narodni poslanik Milisav Petronijević. Ukupno preostalo vreme za Socijalističku partiju Srbije je osam minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, amandman koji je u ime SPS, odnosno poslaničke grupe SPS podneo naš kolega Željko Vasiljević je u stvari 4. amandman poslaničke grupe na član 16. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji. To je paket amandmana koje smo podneli smatrajući da je veoma važno pitanje. Mi smo na početku ove rasprave navodili suštinu i značaj samog procesa privatizacije, koji kod građana izgleda sasvim drugačije u odnosu na ono kako vladajuća većina predstavlja, smatrajući da su ključna pitanja tu i predmet privatizacije, i predmet prodaje, a i ovo sada što je na dnevnom redu, a to je sadržaj ugovora, kao i sledeći član, na koji takođe imamo amandmane, a to su uslovi pod kojima se mogu raskinuti ili treba da se raskinu ugovori o prodaji. Da podsetim samo, ta četiri amandmana koji se odnose na član 16. čine jednu celinu i odnose se na to, što je gospodin Željko Vasiljević ovde obrazlagao, da smatramo da treba preciznije pod pojmom održavanja kontinuiteta proizvodnje navesti tačno veličine, angažovanje zaposlenih, kapacitete, fizički obim proizvodnje, obavezu da se nastavi proizvodnja. Šta je za nas suština privatizacije? Suština privatizacije je da preduzeće koje se privatizuje nastavi da radi, da dobije investicije, da pokrene proizvodnju, da sačuva zaposlene, a ne da ih otpušta. Drugi amandman koji se odnosio na taj član odnosi se na to da je naš zahtev, a to je i zahtev sindikata, da se ugovor o prodaji kapitala dostavlja i reprezentativnom sindikatu i subjektu privatizacije, a i u okviru grane. Zašto? Sindikati ne znaju sadržinu, ne mogu da ga prate. Preko 50%, prema istraživanjima sindikata, ne znaju šta treba da prate. Treći naš amandman koji se odnosi na sadržaj ugovora, smatramo da mora da nađe mesta u ugovoru o prodaji rečenica – da se kupac obavezuje na poštovanje prava zaposlenih utvrđenih kolektivnim ugovorom, zakonom o radu i ugovorom o radu, o roku za održavanje kontinuiteta proizvodnje itd. O tome ću detaljnije nešto kasnije. Četvrti amandman, za koji takođe smatramo da je važan, sadržaj socijalnog programa u rešavanju pitanja zaposlenih utvrđuje se sporazumom između sindikata grana na nivou republike i Agencije za privatizaciju. To je paket amandmana za koje smatramo da treba da nađu mesto u Predlogu zakona, iz prostog razloga što oni štite prava zaposlenih. Ceo ovaj zakon smo posmatrali pre svega iz ugla poštovanja prava zaposlenih, odnosno zaštite prava zaposlenih. Naravno, u dogovoru sa sindikatom, amandmane koje su oni predložili mi smo prihvatili i u ime njih ovde podneli. Zašto to smatramo? Smatramo kada je u pitanju socijalni program, socijalni program je sam po sebi socijalni, znači, treba da ga utvrđuju socijalni partneri, a ne isključivo Agencija za privatizaciju. Šta je tu ružno u tome? To je čak potrebno, nužno. Šta se događa? Agencija za privatizaciju uglavnom u ugovoru navede jednu opštu načelnu klauzulu da će se poštovati zakon, prava itd, i ništa više. Ili da se neće otpuštati radnici godinu dana, što znači da iza toga može itd. Zašto je ovo veoma važno? Veoma je važno da ovo što je ostalo da se privatizuje, da ne bude teret samo na onima koji su zaposleni, jer oni su najmanje krivi što su preduzeća u takvom stanju. Ko god da je drugi kriv, zaposleni nisu. Iz tih razloga smatramo da mora da nađe mesta u sadržaju ugovora i deo koji govori o poštovanju zakona, kolektivnih ugovora, prava radnika itd. zato što je kršenje prava radnika, prema istraživanjima sindikata, u preko 55% privatizovanih preduzeća. To je enormna cifra. Jedno je kršenje prava radnika, a drugo je otpuštanje radnika, drugi veliki problem. I za jedno i za drugo mora da se nađe mesta u ugovoru, da poslodavac mora da poštuje ta prava, a i kasnije, videćete kada bude bio član 17, tražimo da to bude i raskidni uslov, dakle, s jedne strane obaveza da poštuje,asadrugestrane,ako nepoštuje da to bude uslov za raskid ugovora. Šta se događa? Događa se da se ne poštuju ugovori, da se ne poštuju kolektivni ugovori, zarade se ne isplaćuju ili njihova isplata kasni po više meseci, ne plaća se noćni, prekovremeni rad, ne poštuju se ugovorene cene rada itd. Zatim, drastično se krše prava zaposlenih i sindikata. Negde sindikate zabranjuju u privatizovanim preduzećima, ne omogućavaju im da rade. Mesecima se ne isplaćuje zarada, ne plaćaju se doprinosi za socijalno osiguranje, ne obavlja se proizvodnja, zaposleni se upućuju na neplaćeno odsustvo ili na plaćeno odsustvo sa umanjenom zaradom, ne isplaćuje se prekovremeni rad, uvećanje zarade po osnovu noćnog rada ili rada u smenama, isplaćuju se neosnovano umanjene zarade ili se ne isplaćuju čak ni minimalne zarade, ne plaća se regres za godišnji odmor, naknada za ishranu, ne nadoknađuju se troškovi prevoza i da ne nabrajam dalje. Sve ovo potvrđuje da su u stvari zaposleni najveći gubitnici u ovom procesu privatizacije. Ako je to tako, privatizacija ne može biti uspešna. Ona nema cilj samo da jednostavno preduzeće promeni vlasnika, već da promeni vlasnika na način da omogući dalju proizvodnju, da omogući nove investicije, da omogući novo zapošljavanje, a ne da otpušta postojeće. Navodili smo ovde brojne primere, kao što su „1. maj“ Raška, Industrija kože, krzna i konfekcije VIK Valjevo, Zorka zaštita bilja, Mlekara Pirot, Drina Loznica, Jermenovci fabrika za preradu voća, Hidrotehnika Beograd, to su sve preduzeća sa više stotina zaposlenih. Zato smatramo da prvo u ugovoru moraju da nađu mesta konkretna pitanja, precizna pitanja, prava zaposlenih o kojima sam govorio, a kasnije videćemo kada bude bila rasprava o amandmanu po članu 17, tražimo da to budu i raskidni uslovi ako se ne poštuju. Iz tog razloga pozivamo poslanike da u danu za glasanje glasaju za sva četiri amandmana.
Po Poslovniku reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se u skladu sa čl. 225. i 226. Poslovnika i citiraću ih. Član 225. glasi: „Narodni poslanik ima pravo da bude obavešten o svim pitanjima potrebnim za vršenje funkcije narodnog poslanika. Radi potpunijeg obaveštavanja narodnim poslanicima se redovno dostavljaju službene publikacije, informativni i dokumentacioni materijali o pitanjima koja su na dnevnom redu sednice i o drugim pitanjima iz delokruga Narodne skupštine“. Član 226. glasi: „Narodni poslanik ima pravo da traži objašnjenja i obaveštenja od predsednika Narodne skupštine, predsednika odbora Narodne skupštine, ministara i funkcionera u drugim republičkim organima i organizacijama, o pitanjima iz okvira svojih prava i dužnosti, a koja su mu potrebna za ostvarivanje funkcije narodnog poslanika.“ Dakle, o čemu se radi? Molim, gospodine Obradoviću, da mi ne računate ovo vreme koje sam utrošio na citiranje. Dakle, svedoci smo da se prethodnih dana u Srbiji vodila kampanja kako su, navodno, zabranjeni određeni koncerti, medijske obmane, laži koje plasira TV B 92, kako je, navodno, predsednik opštine, inače srpski radikal, Srđa Komazec, zabranio održavanje koncerta Đorđa Balaševića. O čemu se, zapravo, radi i kakva je to ujdurma, mi smo videli nekoliko dana nakon te kampanje, kada se Đorđe Balašević pojavio na predizbornom mitingu Borisa Tadića. Jeste da je došao Đorđe Balašević, ali je sala bila poluprazna. Šta je tu suština? Da li neko od vas, da li neko sa B 92 ili bilo ko od poslanika ili funkcionera DS može da pokaže papir kojim je Srđa Komazec zabranio održavanje tog koncerta? Naravno da ne može, zato što takvog papira nema i zato što je to čista laži izmišljotina. Doneo sam dokument, iz koga evo i građani mogu da vide kako demokrate zabranjuju promocije knjiga. Promocije knjiga SRS i dr Vojislava Šešelja zabranjene su već dva puta u opštini Stari grad, zabranjene su već dva puta u opštini Vračar. Jedanput ste čak u opštini Vračar okupili svoje aktiviste u pokušaju da isprovocirate incident i da se fizički obračunate sa onima koji dođu na promociju knjige dr Vojislava Šešelja. Za razliku od laži koje vi plasirate, mi imamo dokument, evo potpisa Branimira Kuzmanovića, predsednika opštine Vračar, evo pečata opštine Vračar, dakle ovo je zvaničan dokument. Pazite šta ta ''intelektualna gromada'' iz DSkaže. Naslovljeno je - Opštinskom odboru Vračar, v.d. predsedniku Dušanu Stuparu, pa kaže: ''Gospodine Stupar, dobio sam vaš dopis u kome ste zatražili korišćenje velike sale gradske opštine Vračar, u svrhu promovisanja knjige Vojislava Šešelja. S obzirom da se...'', pravilno bi bilo reći, ''s obzirom na to da se'', ali nema veze, ipak je to ''intelektualna gromada'' iz DS, ''da se iz naslova knjige može prepoznati njena tematika, a radi se o knjizi ''Rimokatolički zločinački projekat veštačke hrvatske nacije'', o kapitalnom naučnom delu Vojislava Šešelja, koje je plod dugogodišnjeg rada i ta knjiga nije nastala na osnovu nekih lepih želja ili izmišljotina, nego on citira istorijske dokumente raznih autora, zapadno-evropskih autora, pa čak i Hrvata. Dakle, to je naučno delo kome vi niste mogli ni jednu jedinu zamerku, na nauci utemeljenu, da nađete. Dakle, kaže: ''ovom prilikom vas obaveštavam da gradska opština Vračar neće biti vaš saučesnik, ni saizvršilac u činjenju krivičnog dela iz člana 317. Krivičnog zakonika Republike Srbije, pod nazivom - Izazivanje nacionalne, rasne i verske mržnje i netrpeljivosti. Novim Ustavom Republike Srbije, članom 49, zabranjeno je i kažnjivo svako izazivanje i podsticanje rasne, nacionalne, verske ili druge neravnopravnosti, mržnje i netrpeljivosti''. (Predsedavajući: Vreme, gospodine Šaroviću.) ''Prema Ustavu, nedopušteno je delovanje političkih stranaka usmereno na izazivanje rasne, nacionalne i verske mržnje''. Zamislite vi čoveka, evo to je, nažalost predsednik gradske opštine Vračar, centralne beogradske opštine, koji nije ni pogledao knjigu, ali kaže ''na osnovu naslova'' njemu je jasno o čemu se radi. Što bi čovek čitao knjigu, video je naslov i njemu je to dovoljno. (Predsedavajući: Hvala, gospodine Šaroviću.) Završavam, gospodine Obradoviću, molim vas, da se ne bih javljao ponovo, da završim ovo, izuzetno je važno. Dakle, prepoznao je predsednik opštine Vračar, Branimir Kuzmanović, da je knjigom, naučnim delom izvršeno krivično delo izazivanja nacionalne, rasne i verske mržnje. Slažem se. (Predsedavajući: Molim vas, završite.) ''Takođe, Zakonik o krivičnom postupku, član 222, nalaže nam dužnost prijavljivanja krivičnih dela koja se gone po službenoj dužnosti. Stoga, ovom prilikom vas obaveštavam da sam krivičnu prijavu uputio nadležnom javnom tužilaštvu i da velika sala SO Vračar neće biti data na korišćenje SRS, Opštinskom odboru Vračar, u svrhu podsticanja nacionalne, rasne, verske mržnje i netrpeljivosti, ni to 15. jula 2007. godine, a ni ubuduće.
Hvala, gospodine Šaroviću. Javićete se ponovo. Po Poslovniku, narodni poslanik Vladan Batić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, član 27, ovlašćenja predsednika Narodne skupštine. Mislim da je krajnje vreme da predsednik Narodne skupštine prestane da zamajava i narodne poslanike i građane Srbije. Zbog čega to kažem? Posredstvom sredstava informisanja mi, kao narodni poslanici, a i svi građani, saznaju šta će se događati u ovom parlamentu. Tako smo preko sredstava informisanja saznali da u sredu i četvrtak treba da na dnevnom redu budu zakoni koji treba da prethode raspisivanju lokalnih izbora, a u petak rasprava o Kosovu i Metohiji. To je vrhunac cinizma i neodgovornosti. Dame i gospodo, na dnevnom redu imamo raspravu o amandmanima na sedam zakona: o privatizaciji, besplatnim akcijama, budžetskom sistemu, porezu na dohodak građana, porezu na prihod preduzeća, administrativnim taksama i javnim putevima. To je sedam zakona. Koliko dana treba da se završi rasprava o tim amandmanima? To je pod jedan. Pod dva, ne može vladajuća koalicija da se dogovori oko izglasavanja budžeta, a rasprava je završena. Srbija nije donela budžet za narednu godinu. Pod tri, zamislite koliko vi brinete o Kosovu i Metohiji! Uzgred, reda radi, određuje se jedan dan za raspravu o Kosovu i Metohiji. To je uvreda. Kao, jedan dan je dosta o toj temi. O najbeznačajnijem zakonu rasprava traje danima, a o Kosovu i Metohiji - sve ćemo to lepo da završimo u jednom danu. Konačno, četiri zakona treba da budu doneta: o lokalnoj samoupravi, o lokalnim izborima, o teritorijalnoj organizaciji i o gradu Beogradu. Da vidimo kako će taj alhemičar, koji se zove Oliver Dulić, da to stavi na dnevni red, a nema ni predloga, nije prošlo ni kroz odbore, nije stigao predlog tih zakona u Skupštinu, da stavi na dnevni red u sredu i četvrtak, da se to izglasa i da se to završi. Hajde da budemo objektivni i pošteni. Šta radi čovek - javlja mu se. Javlja se Duliću da će to da uradi u sredu i četvrtak, jer je neko procenio da je to interes za nečiju stranku. To je bezobrazluk. To je blaga reč. Voleo bih da dođe Oliver Dulić, pa ću onda da mu kažem štošta o neodgovornosti i o pandanu neodgovornosti, o smenjivosti. Čoveče, ako ne umeš ili ne možeš da radiš svoj posao, to sam rekao i predsedniku Odbora za Kosovo i Metohiju, mesec i nešto dana nema Odbora za Kosovo i Metohiju. Hajde da ga ukinemo, ne treba nam. Ako sada ne zaseda taj odbor maltene svakog dana, šta će nam posle 6. ili ne znam kog februara, kad odlukom SAD i EU Kosovo bude proglašeno kao nezavisna država. Dakle, pozivam na odgovornost i rekao sam - ako nećete, ne umete ili ne možete da radite svoj posao, podnesite ostavku, jer u svemu ovome nigde nema ljudi, nigde nema građana, nigde nema njihovog života, a život je zakon.
Hvala, gospodine Batiću. Po Poslovniku, Zvonko Mihajlović, pa onda narodni poslanik Nemanja Šarović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao nekog ko živi na KiM strašno me je zabrinula informacija koju sam malopre dobio, da neće biti rasprave posvećene izveštaju podnetom u Savetu bezbednosti o završetku procesa pregovora o rešavanju statusa KiM. Za ovih pola sata, otkako dominira tema KiM, primio sam deset telefonskih poziva i svaki se završavao pitanjem - da li je moguće daljudi koji vrše vlast u Srbiji ovako se bahato i neodgovorno odnose prema nama, kosmetskim Srbima. Naime, kosmetski Srbi će i ovaj Božić i ovu Novu godinu dočekati u mraku, baš kao što su ih dočekali prošle godine i pretprošle, i sve tako od 1999. godine, od kada traje okupacija. Niko se ovde ne seti da tu temu spomene. S druge strane, na dnevnom redu je rasprava o privatizaciji. Niko iz vrha vlasti ne izađe da kaže da država Srbija ima pozamašnu imovinu i na KiM, koja se pljačka i otima. Da li postoje mehanizmi da se ta državna i društvena imovina na KiM, odnosno da se njena pljačka spreči. Tvrdim odgovorno da se može sprečiti, a najbolji primer za to su i sami građani koji dole žive, koji se sami organizuju, i uspevaju koliko-toliko da tu imovinu zaštite. Nastavlja se prodaja srpske zemlje i srpskih imanja. Kosmetske Srbe je zahvatila apatija, neizvesnost, ne znaju šta će i kako će. Svakog dana se spominju neki rokovi za rešavanje njihove sudbine. Niko odavde ne nalazi za shodno da siđe među kosmetske Srbe, da ih ohrabri, a ne samo kosmetske Srbe, već i ostale nealbance koji teško žive dole. Kod vas vlada podela, stranački interesi su vam na prvom mestu, a o nama baš vas briga. Pridružujem se apelu da se što pre, ako ne može sednica posvećena Kosovu i Metohiji, onda zakaže Odbor za Kosovo i Metohiju i da taj odbor što češće zaseda i radi, ne bi li došlo do nekih rešenja. Još jednom vas u ime kosmetskih Srba i ostalih nealbanaca pozivam da što pre zakažete sednicu posvećenu KiM i da se uzmete u pamet. Hvala.
Hvala, gospodine Mihajloviću. Izvolite, gospodine Šaroviću. Posle gospodina Šarovića napravićemo pauzu od 15 minuta, zato što je više puta pomenuto pitanje o sednicu i datumu zakazivanja sednice sa temom Kosova, pošto predsednik Skupštine nije tu, da napravimo konsultacije sa predsednikom Skupštine, da poslanici dobiju pravu informaciju. Izvolite, gospodine Šaroviću.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, zaista sam očekivao, nakon ovoga što sam pročitao, žestoku reakciju od strane predstavnika DS, da izađu i da kažu - ovo što ste pročitali, gospodine Šaroviću, nije tačno, to je falsifikat, to nije potpis predsednika opštine Vračar Branimira Kuzmanovića, to nije pečat predsednika opštine, mi nismo zabranili promociju knjige dr Vojislava Šešelja "Rimokatolički zločinački projekat veštačke hrvatske nacije" zato što nam se ne sviđa naslov. Kao što ste videli, reakcija je u potpunosti izostala, što znači da se gospoda iz DS slažu u potpunosti sa ovim što je napisao gospodin Branimir Kuzmanović i znači da je ovo ideologija DS. Dakle, nisu oni protiv zabrane knjiga, oni nisu protiv zabrane emisija, oni nisu protiv zabrane političkih stranaka svih, oni su samo za pojedine. Kada zabrađuju demokrate, to su demokratske zabrane, to je opravdano, ali sa druge strane, lagaćemo, manipulisaćemo, pričaćemo kako nama nešto zabranjuje, ali nikada nećemo izneti papir za skupštinsku govornicu i potvrditi o čemu se tu zapravo radi. Ono što meni nije ostalo jasno, to je kaže gospodin Kuzmanović - obaveštavam vas da sam krivičnu prijavu uputio nadležnom javnom tužilaštvu, ali nam nije rekao protiv koga je uputio. Da li protiv gospodina Stupara, koji je tražio dozvolu da promoviše ovu knjigu, da li je protiv naslova knjige? Ne verujem da je protiv same knjige, jer gospodin Kuzmanović nije ni čitao knjigu. Dajte da vidimo protiv koga je podneta krivična prijava. Ovom prilikom tražim, u skladu sa Poslovnikom, od ministra pravde Dušana Petrovića, tu je na kraju karijere, pa ne moramo više ni da pamtimo, tražim da dostavi svi narodnim poslanicima primerak te krivične prijave. Mi na to imamo pravo u skladu sa Poslovnikom. Pokušao sam kao običan građanin i kao narodni poslanik da dođem do te krivične prijave, odlazili smo i u opštinsko javno tužilaštvo i u okružno javno tužilaštvo, nismo uspeli da je pronađemo. Mislim da je ta krivična prijava izuzetno vredna ukoliko je zaista napisana, jer će zaista ući u antologiju ljudske gluposti, verujem da bi to bio izuzetan primer na Pravnom fakultetu, možda ne na Pravnom, ali u Pravno-birotehničkoj školi, primer kako ne treba raditi. Moguća je i druga stvar. Moguće je da je to neistina, moguće je da gospodin Kuzmanović nije podneo prijavu, već da je samo u pitanju još jedna obmana DS. Tražimo precizan odgovor od gospodina Petrovića, da li je podneta krivična prijava od strane predsednika opštine Vračar Branimira Kuzmanovića; ukoliko jeste - dostavite nam, ukoliko nije - zvanično nas obavestite da takva prijava ne postoji. Hvala.
Hvala, gospodine Šaroviću. Zbog konsultacija sa predsednikom Skupštine napravićemo pauzu od 15 minuta. Nakon toga nastavljamo rad. [[Posle pauze – 12.10]] Možemo da nastavimo rad. Upravo su završene konsultacije koje smo imali sa šefovima poslaničkih klubova i dogovoreno, pošto je više puta u toku prepodnevnog dela sednice postavljeno pitanje da li će sednica sa temom rezolucije o Kosovu i Metohiji biti zakazana za sredu ili za petak, obavešten je predsednik Skupštine gospodin Oliver Dulić o tome, danas počinju konsultacije ministra za Kosovo i Metohiju sa poslaničkim klubovima oko usaglašavanja teksta rezolucije, a predsednik Narodne skupštine će sve narodne poslanike danas do 15,00 časova obavestiti o tačnom terminu zakazivanja sednice. Reč, po Poslovniku, ima narodni poslanik Dragan Todorović, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, sada možete na najbolji mogući način da vidite šta se dešava kada je u pitanju Kosovo i Metohija. Izgleda da smo pred mogućnošću da nas vladajuća koalicija obmane na najteži mogući način sa najtežim mogućim posledicama. Osnovni problem je dogovor između koalicionih partnera, između DS i DSS. Rezolucija, koja bi trebalo da bude ili koja je predložena, da li će Srbija u Evropsku uniju sa Kosovom i Metohijom ili bez Kosova i Metohije, to je jedan ili osnovni problem. Drugi problem je da li će rezolucijom biti prihvaćeno da se ratifikuje odnosno da se potpiše ovaj Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, koji precizno navodi da deo Srbije bez Kosova i Metohije potpisuje Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, što govori o prevari, obmani i poslanika Skupštine Srbije i građana Srbije. Italijanski parlament je pre desetak-petnaest dana doneo rezoluciju o pitanju Kosova i Metohije i precizno u toj rezoluciji piše da ne može da se izvrši nasilje nad Srbijom i da Kosovo i Metohija ne može biti nezavisno. Rumunski parlament je takođe doneo Rezoluciju, gde se precizno kaže da Kosovo i Metohija ne može biti nezavisno. Dame i gospodo poslanici, mi još uvek ne samo da nismo usvojili rezoluciju, mi nemamo ni predlog te rezolucije, jer razlika u vladajućoj koaliciji, razlika između stavova za koje se neke stranke javno zalažu, a šta će predložiti videćemo, govori o tome da je na delu velika prevara kada je u pitanju Kosovo i Metohija. Mi smo vam skrenuli pažnju da ta prevara ni u kom slučaju neće proći, ni u parlamentu Srbije, ni kod građana Srbije, ali će definitivno razgolititi neke stvari. Ovo što pokušavate, da na svaki mogući način odložite, pa da tek u petak, kada se praktično završava rad za 2007. godinu, stavite na dnevni red pitanje rezolucije za Kosovo i Metohiju, govori na koji način se vi odnosite kada je u pitanju država Srbija, kada su u pitanju građani Srbije. Ovo je jedna od najtežih stvari koja nas je zadesila, da vlast kompletna, ne samo jedna stranka nego sve stranke na vlasti, prihvataju nametnuto rešenje od strane SAD i EU, samo zarad političkih interesa u javnosti izlazite sa jednim stavom, a suštinski gledate kako ćete da uvijete to u neki celofan koji građani Srbije treba da progutaju. Mi vas upozoravamo, šta god da predlažete tom rezolucijom, da li se dogovorili ili ne, to je vaš problem, to nije problem ove skupštine, to nije problem građana Srbije, naš problem je što hoćemo da znamo, da nam kažete šta vi hoćete, da bi mi mogli da vam kažemo šta treba da se uradi. Od toga nećemo odustati. Očekujemo da u sredu na dnevnom redu Skupštine Srbije bude izveštaj oko pregovora u Savetu bezbednosti i očekujemo da već danas dobijemo taj predlog rezolucije, kako više ne bi obmanjivali građane Srbije.
Narodni poslanik Zvonimir Stević, po Poslovniku. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, sadašnje stanje i položaj srpskog naroda na Kosovu i Metohiji, posle neuspelih i propalih pregovora o budućem statusu južne srpske pokrajine i učestalih nagoveštaja o jednostavnom proglašenju nezavisnosti Kosova, jesu dramatični. Socijalistička partija Srbije je ocenila da se današnja Srbija nalazi u ozbiljnoj krizi koja može da ugrozi nacionalni i državni interes. Zato mi socijalisti tražimo hitno zakazivanje sednice Narodne skupštine Republike Srbije koja će biti posvećena Kosovu i Metohiji, kao i utvrđivanje jasne nacionalne strategije po tom pitanju. Ta sednica bi trebalo da simbolizuje jedinstvo svih relevantnih političkih činilaca na političkoj sceni Srbije oko odbrane Kosova i Metohije, a ne da bude organizovana u cilju sprovođenja predizborne kampanje pojedinih predsedničkih kandidata ili da bude odraz sukoba i haosa unutar vladajuće koalicije. Takođe je ocenjeno da ovakva vladajuća koalicija u ovakvom trenutku predstavlja najveću opasnost po nacionalni i državni interes Srbije i da je neophodno formirati vladu nacionalnog jedinstva. Naime, na osnovu svega onoga što se događa na Kosovu i Metohiji i da Srbi danima žive u mraku, a da po treći put postavljam pitanje, ne ministarstvu, nego Vlada i ova skupština treba da budu u stalnom zasedanju ne bi li obezbedili normalan život i život dostojan čoveka na prostoru Kosova i Metohije, svesni smo i uvereni za vladajuću koaliciju da Kosovo i Metohija nije više pitanje svih pitanja, da nije više najvažniji nacionalni i državni interes Kosovo i Metohija, pitanje je predizborna kampanja i predsednički izbori. Pitam kandidate za predsednika, ako je to tačno da će 6. februara biti proglašena nekakva jednostrana nezavisnost, koordinirana nezavisnost, gospodo, predsednik koji bude izabran on ima ustavnu obavezu da štiti teritorijalni integritet i suverenitet ove zemlje, ne preostaje mu ništa drugo nego ili da podnese ostavku ili da brani državu Srbiju svim sredstvima. To se pokazuje zbog stanja na Kosovu i Metohiji, zbog stanja u Srbiji, da su ovi izbori bili bespotrebni i da je ovo politički marketing i još jedna prevara građana države Srbije, a posebno naroda na prostoru Kosova i Metohije. Hvala vam.
Po Poslovniku, reč ima narodni poslanik Dragan Todorović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, nažalost, moram da se javim po Poslovniku, član 225. i 226, jer se u Skupštini grada ponovo dešava nešto što prosto nije za verovati da može da se dešava, ali šta da se radi. Izgleda da većina nije naučila lekciju iz prethodnog puta, kada su na neustavan, nezakonit i način mimo poslovnika izabrali predsednika i potpredsednika Skupštine. Danas pokušavaju da usvoje budžet Skupštine grada, iako nije usvojen republički budžet. Pokušavamo da ih urazumimo, ali izgleda da nikakvi argumenti, jednostavno ništa više ne važi. Skupština grada Beograda, koja može da usvoji svoj budžet tek nakon usvajanja republičkog budžeta, bez obzira na naša upozorenja,na činjenice koje govore, jer imate budžetski kalendar, član 14. koji je odredio rokove i način kako to može da se uradi, jednostavno vas to apsolutno ne interesuje. Vi ste Josipa Broza prevazišli, on je čovek rekao u nekim slučajevima, ekstremnim, ne treba se držati zakona kao pijan plota, ali vi se nigde ne držite zakona. Vas uopšte ništa ne interesuje. Vi srljate, hoćete da uradite samo ono što vam u datom momentu omogućava da usvojite budžet koji ćete moći da zloupotrebite zbog predsedničke kampanje, i to je najveći problem. Pokušaćemo mi, ukoliko vi to budete uradili, da vam objasnimo zbog čega usvajate danas budžet grada Beograda, zbog čega je ogromna stavka, odnosno ogroman novac sa kojim ima pravo da raspolaže v.d. gradonačelnika, a da o tome ne mora niko da donosi odluku, jer očekujete da od tih sredstava finansirate kampanju Borisa Tadića, ili možda da mu kupite stan, s obzirom da je njegov otac izrazio zabrinutost, odnosno shvatio činjenicu da će Boris Tadić izgubiti na izborima, pa ko velite da ga obezbedite sada dok još možete. Upozoravam vas, ukoliko budete usvojili danas budžet u Skupštini grada Beograda, tažićemo da se zakaže sednica Zakonodavnog odbora, Odbora za finansije, da on donese odluku, odnosno da kaže svoje mišljenje, ali vas upozoravam, nemojte da kršite zakon, niste vi iznad zakona, nisu vaši interesi iznad interesa zakona, odnosno građana Srbije. Zašto to radite? Zar zbog toga što nemate para, toliko para koliko ste predvideli za kampanju Borisa Tadića. Koji je drugi razlog? Imate jednostavnu mogućnost da donesete odluku o privremenom finansiranju. Zašto kršite zakon? Dokle mislite da kršite zakon? Mislite da način kako ste došli na vlast možete da produžite unedogled. Upozoravamo vas da to ne činite, obuzdajte one vaše u Skupštini grada Beograda da ne krše zakon.
Reč ima narodni poslanik Dragoljub Anastasovski, po Poslovniku, a zatim narodni poslanik Vladan Batić.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po Poslovniku, član 226, i posle više poziva građana leve obale Dunava, morao sam da se javim i da vidim, jer na kraju krajeva, nije ni meni jasno zbog čega dolazi do konstantnog isključenja struje ljudima sa leve obale Dunava. Šta je u pitanju? Da li vama treba novac i sa ove strane za kampanju ili je nešto drugo u pitanju. Ako treba da se pojača napon struje, neka se pojača, neka se uradi bilo šta. Na levoj obali Dunava imamo preko 100 hiljada stanovnika. Od tih 100 hiljada, 90% se greje na struju i na čvrsto gorivo. Kod njih je katastrofalna situacija kada nestane struja. Uopšte ne može ništa da se radi, ljudi ne mogu da izađu iz svojih stanova, a ogroman broj je male dece, tako da ovi ljudi odgovorni iz distribucije povedu puno više računa, ne malo više, nego puno više računa o levoj obali Dunava, jer je tamo stvarno alarmantna situacija. Smrzavaju se ljudi, ne mogu da idu ni na svoj posao, ne mogu ništa da rade bez struje. Što se tiče same Elektrodistribucije, računi za struju su astronomski. Prošli mesec imao sam astronomski račun za struju, ali sam ga platio. Ne znam kako će ovi drugi ljudi plaćati te račune i normalno da će doći da im seku struju i onda će tek biti problema. Zato bih molio nadležne iz Elektrodistribucije da vide šta se to dešava i zbog čega nestaje struja, jer to su višesatna isključenja struje na levoj obali, tako da se objasni ljudima zbog čega se to dešava i zbog čega se to dešava isključivo na levoj obali Dunava.
Reč ima narodni poslanik Vladan Batić, po Poslovniku.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo, član 27. Mislim da je već svima jasno da dalji nastavak sednice Skupštine i rasprava o amandmanima nema nikakvog smisla, da se ne zavaravamo i da se ne igramo vrhovnog zakonodavnog tela, kada u ovoj situaciji i u ovim dramatičnim okolnostima jednostavno ne postoji ni minimum mogućnosti da se raspravlja o amandmanima na neke zakone. Zato treba hitno održati sednicu sa predsednikom parlamenta i pokušati da se ovih nekoliko dana do Nove godine urade dve stvari: da se, ako vladajuća koalicija može oko toga da se dogovori, izglasa budžet i da se na dnevnom redu nađe rezolucija i rasprava o Kosovu i Metohiji. Sve drugo je apsolutno iluzorno. Tu se otvara niz pitanja. Nema više od mesec dana sednice Odbora za KiM, nema rasprave o KiM, najavljuje se rezolucija koju niko nije video. Valjda svi treba da pomno razrade i ukažu na tekst te rezolucije, najavljuje se priznanje nezavisnosti KiM za 6. februar i onda slušate ministra inostranih poslova, sinoć u jednoj TV emisiji, čovek kao ''Alisa u zemlji čuda'', pa svi vidimo šta se događa. Kondoliza Rajs kaže, EU kaže, postigli su saglasnost, priznaće početkom februara, čim prođe drugi krug predsedničkih izbora, nezavisno Kosovo. Ministar inostranih poslova kaže, nastavljaju se pregovori, sve je divno i krasno, nama da uzmu Kosovo, majke mi neće. Vidiš, čoveka treba negde poslati da se vidi njegova poslovna sposobnost, kao da je cela nacija mentalno retardirana, a i pticama na grani je jasno šta se događa. Jednostavno, ljudi žive u nekom drugom virtuelnom svetu, nerealnom. Dakle, najavljuje se priznanje KiM, a onda se postavlja pitanje potpisivanja Sporazuma o asocijaciji i stabilizaciji, kao jedne od stepenica ka evropskim integracijama, ko hoće, ko neće. I na sve to imamo predsedničke izbore i još najavu lokalnih izbora. Jedan predsednički kandidat u okviru vladajuće koalicije, njemu je imperativ da on bude predsednik, Evropa i onako uzgred pominje Kosovo. Drugi deo tog dela vladajuće koalicije isključivo Evropa i podržaće onog prvog predsedničkog kandidata.Drugi deo opet vladajuće kohabitaciono-koalicione vlasti: Kosovo ili ništa. To su Koštunica i Velja. Četvrto, opet ovaj deo opozicije, Kosovo i presednik, pa onda ovaj deo opozicije, Kosovo ili ništa. Jedno pitanje, gde su tu ljudi, gde su tu građani, jer sve su to teritorija i vlast. Gde je narod? Gde su građani? Gde je život? To vam kažem, kao poslanik DHSS, jer život je zakon.
Hvala, gospodine Batiću. Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, po Poslovniku.
Ne, replika, izvinjavam se, pošto smo pomenuti vezano za problem Kosova i Metohije i šta SRS traži. Gospodine Batiću, dame i gospodo narodni poslanici, što se tiče SRS, nikada nismo niti ćemo Kosovo i Metohiju ili državne i nacionalne interese staviti ispod stranačkih interesa, nikada to nismo uradili. Uvek će na prvom mestu za nas biti državni i nacionalni interesi. Predsednički izbori sa Kosovom i Metohijom nemaju nikakve veze. Ovde se radi o jednoj stvari, da čuju građani Srbije, da čujemo mi, za šta se ko zalaže u vladajućoj koaliciji. Da li se zalažu za celovitu Srbiju ili ne? Ako se zalažu za celovitu Srbiju, da li možemo da potpišemo ugovor o stabilizaciji i pridruživanju. Jer, taj ugovor podrazumeva da potpiše samo deo Srbije, bez Kosova i Metohije. Pozivam DSS, Vojislava Koštunicu, da se precizno izjasne o tome, da li se DSS zalaže za celovitu Srbiju, sa Kosovom i Metohijom u svim varijantama. Ne ovde malo može, a ovde malo ne može. Kada je ugovor o stabilizaciji i pridruživanju, onda može da ide deo Srbije bez Kosova i Metohije. Kada treba da se dogovore sa koalicionim partnerom da se građanima Srbije predstave kao patriotska stranka, koja navodno sve radi u interesu građana i države Srbije, onda traže od DS da se izjasni i da kaže u Evropu može samo sa Kosovom i Metohijom. Hoćemo da svaka politička stranka, a posebno političke stranke iz vladajuće koalicije, kada je u pitanju Kosovo i Metohija, jasno kažu za šta se zalažu. Nećemo i ne dozvoljavamo da obmanjuju građane Srbije, da obmanjuju Skupštinu Srbije. Tražimo ono na šta imamo pravo, da dobijemo preciznu informaciju, za šta se ljudi zalažete. Da li ste vi za Srbiju sa Kosovom i Metohijom ili niste? Da vidimo da li iza raspisivanja ovih predsedničkih izbora stoji dogovor sa EU, sa Amerikancima? Odložite sada priznavanje Kosova i Metohije da bi bio izabran Boris Tadić, za nagradu mi se nećemo buniti kada nam budete oduzeli Kosovo i Metohiju, jer Šutanovac je već najavljivao, nema nikakve intervencije, vojska neće reagovati, da bi pre petnaestak dana odjedanput Šule obukao uniformu, vojničke čizme i maltene pozvao u boj na Kosovu, Vuk Jeremić takođe, Boris Tadić. Šta vi mislite? S kim vi mislite da imate posla? Da su to ljudi koji ne mogu da saberu dva i dva? Koji ne znaju šta se u stvari dešava? Na delu je najveća moguća prevara, a to je prodaja Kosova i Metohije, i to za jeftine stranačke i političke interese, da bi Boris Tadić dobio predsedničke izbore, a da bi DSS iz toga izašla kao stranka koja se bori za državne i nacionalne interese. To nećemo da vam dozvolimo. Hoćemo da vas isteramo na čistinu i da kažete pred građanima Srbije za šta se zalažete.
Reč ima narodni poslanik Vladan Batić, po Poslovniku.
Slažem se sa gospodinom Todorovićem, u ovom delu da je prioritet da se vladajuća koalicija izjasni. Nije mi bio cilj da analiziram politiku i program SRS, mada ću vas podsetiti da ste vi imali jedan zaokret, jedan salto mortale, kada ste napustili vladu povodom Kumanovskog sporazuma i rekli - ako kroči strana čizma na Kosovo i Metohiju vi nikada više nećete kročiti u vladu, pa ste došli u vladu itd. To je istorija, to je prošlost, to se može analizirati na različite načine. Mene, kao poslanika DHSS, interesuje budućnost. Zaista, da li će ova vlast ili vladajuća koalicija uspeti, kao nekada u vreme onog režima, da se izgubi sve. Mi samo tražimo odgovor. Setite se plana Z-4, koji je bio ponuda fenomenalna, to je bio bingo dobitak, ali zbog osionosti, zbog bahatosti, zbog ludila, to je ispuštena prilika za Srbe koji su živeli u Hrvatskoj i to je istina. Projekti ili predlozi grupe G-8, Kontakt grupe, pa i pregovori, Rambuje, sve je bilo bolje od ovoga sada. Usledilo je Kumanovo i kapitulacija, a sada je to definitivan poraz i definitivna kapitulacija. Želim da kažem još nešto, bez obzira u onom momentu kada EU i SAD priznaju nezavisnost Kosova, onaj ko bude na mestu predsednika Srbije i na mestu premijera, svejedno kako se zove, istog momenta mora da podnese ostavku. Ako obećavate - Kosovo će ostati zauvek naše, a ono više ne bude naše, onda ste vi ili prevarant ili kao odgovoran čovek odlazite, ne zato što ste subjektivno krivi, nego po principu objektivne odgovornosti. Zadesilo se da u tom momentu se dogodi to zlo, kao oluja, kao lavina, kao stihija, kao cunami. Vi ste u tom momentu na toj funkciji, kao častan čovek podnosite ostavku. Meni je potpuno iluzorna ta borba za mesto predsednika Srbije koji će, ako bude proglašena nezavisnost posle izbora, biti predsednik države koji gubi 15 posto teritorije. Šta je onda budućnost? Da li Srbija koja će da izgubi Kosovo i da izgubi pristup evropskim integracijama i da krene, čuli smo sinoć tu mudrost u jednoj TV emisiji, u kojoj je briljirala gospođa Vesna Pešić, da ima ko nas zastupa i ko je na našoj strani - Kina, Indija, Indonezija, Južna Afrika, Mongolija, Kuba. Idite tamo, pa družite se sa njima, pa pravite koaliciju sa njima. Nemojte da pričate o EU. I to je rešenje. Ovde neki navijaju sat po Kremlju, intonira im se ruska himna... (Predsedavajući: Hvala, gospodine Batiću.) Molim lepo, idite sa njima, ali onda pošteno recite: nećemo u EU nikad, i to je odgovor. Građani moraju znati šta ih čeka. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, replika, pa narodni poslanik Rajko Baralić po Poslovniku, pa narodni poslanik Slobodan Maraš po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, tačno je, SRS je izašla iz Vlade Republike Srbije zbog toga što je potpisan Kumanovski sporazum. To su činjenice. Građani Srbije se sećaju rasprave u Skupštini Srbije gde su predstavnici, odnosno poslanici SRS vrlo precizno izneli redosled događaja koji će se desiti onog momenta kada budemo pristali na ucenu i kada budemo pristali na plan Martija Ahtisarija. Tu nema nikakve dileme. Taj sporazum su podržali u parlamentu SPS, JUL, SPO i vi koji niste bili u parlamentu. Jednostavno, nije moglo da se živi od hvalospeva koje ste vi upućivali prema Americi, Evropi, UN i da je to spas za Srbiju. Tačno je da smo mi ušli u rekonstruisanu vladu i da smo ušli u Saveznu vladu, zato što je zemlja bila razorena, zato što bi država, u tom momentu, bez jake i stabilne vlade doživela katastrofalnu sudbinu. I dan-danas bi plivali i preko Dunava i preko Morave da je pređete. Šta ste uradili od momenta kada ste došli na vlast? Šta ste vi izgradili od onoga što je porušeno u bombardovanju 99. godine? Ove stavove koje vi ovde iznosite, potpuno su podudarni sa stavovima koje čujemo od strane Amerikanaca, zapada, raznoraznih nevladinih organizacija. Sve je gotovo, Kosovo ste izgubili. Zašto nepotrebno da ulažete snagu u to kada ćete iovako ionako da izgubite? Sve je bespredmetno, lepo pristanite da vam se otme Kosovo i Metohija i sve će biti u redu. Pitanje samo ko se i iz kojih razloga, koje su pobude zbog čega se to zalažete? Mi smo vas, u krajnjoj liniji, ostavili sa Rezolucijom 1244. Šta ste uradili po pitanju Rezolucije 1244? Da li ste jednu jedinu tačku uspeli da ostvarite iz te rezolucije 1244? Vi, koje su Amerikanci i zapad doveo na vlast, vaši prijatelji, rekli ste da je problem samo u vlasti - demokratska vlast rešiće problem. Demokratska vlast u Beogradu, sa demokratskom vlasti u Podgorici, sve ste izgubili. Izgubili ste Saveznu Republiku Jugoslaviju, napravili ste državnu zajednicu Srbija i Crna Gora. I nju ste izgubili. Priznali ste referendum u Crnoj Gori, koji je bio potpuno falsifikovan. Meni ste vi svi isti - DOS u jednom ili drugom obliku. Mene to uopšte ne interesuje. Vi ste uradili sve da Srbija dođe u ovu situaciju u kojoj se nalazi. Ono što je istina, cunami ili poplava koja je zadesila Srbiju, desila se 5. oktobra. To je ono što je najteže pogodilo Srbiju. Zato se nalazimo u ovoj situaciji u kojoj se nalazimo. Kakvu smo vam vojsku ostavili 99. godine, odnosno 2000. godine? Kakvu sada imamo? Pere pelene i čisti po krugovima i nekim ustanovama? Čim možete da se pohvalite? Brojem uništenih tenkova koji su pretopljeni u Smederevu. Za sve one koje ste pretopili ne možete da kupite četvrtinu jednoga. Koliko ste raketa uništili? Šta ste to do sada uradili? Uradili ste sve ono što su vam naložili da bi doveli zemlju u ovu situaciju u kojoj se sada nalazi, da ne možemo da uradimo ništa. To je onaj problem s kojim se država Srbija suočila kada ste vi došli na vlast.
Poštovani narodni poslanici, mi smo se na sastanku šefova poslaničkih grupa dogovorili da radimo po amandmanima do 15,00 časova. Molim vas da, u skladu sa tim dogovorom, a bili su prisutni svi šefovi poslaničkih grupa, tako i učinimo. Po Poslovniku, narodni poslanik Rajko Baralić.
Gospodine Albijaniću, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, hteo sam na tu temu da govorim. Ako se dogovor poštuje, onda će ga poštovati i SPS i radićemo po amandmanima na način kako bismo učinili da omogućimo da se ovo završi, a ako ne, onda ne možemo da vam poklonimo to vreme. Molim da se u vezi sa tim dogovorimo. Održan je sastanak kod potpredsednika Obradovića, prisustvovali su predstavnici svih stranaka. Ono što je gospodin Obradović ovde rekao manje-više odražavalo je stav prisutnih. Dakle, da podsetim, u toku je jedna sednica sa desetak tačaka dnevnog reda, predstoje amandmani na budžetski sistem, na besplatne akcije, puteve, na poreske zakone, takse itd. Predstoji glasanje o budžetu, predstoje dve nove sednice, ako dobro razumemo šta se ovde dešava. Dakle, jedna je o Kosovu i Metohiji, a druga je o setu zakona iz oblasti lokalne samouprave da bi, u skladu sa Ustavnim zakonom, odnosno u skladu sa Ustavom, mogli da se raspišu lokalni izbori. Dakle, devet i po hiljada budžetskih korisnika - direktnih i indirektnih, očekuje budžet, lokalne samouprave i gradovi krše zakone, usvajaju budžet pre nego što je usvojen republički budžet. Nekoliko miliona građana očekuje da im budu servisirane razne potrebe na osnovu odluke, odnosno glasanja o budžetu. Nalazimo se na samom početku izborne kampanje. Nalazimo se na samom kraju rada u parlamentu za 2007. godinu. Podsećam da 29. ističe rok redovnog zasedanja, koji je upravo u toku i ukoliko ne budu doneti zakoni koji su na dnevnom redu, kao da ih nismo ni raspravljali. Dakle, samo molim da znamo o čemu govorimo, mi hoćemo da poštujemo dogovor, samo je važno da znamo kako to čine i drugi. Dakle, mi se nećemo javljati po Poslovniku do 15,00 časova u toku današnjeg dana. Ako amandmani budu raspravljani, javljaćemo se po amandmanima, da elementarno objasnimo njihovu suštinu, a ako ne, procenićemo kako ćemo se dalje ponašati. Ne bih želeo da iko razume da jedino SPS poštuje dogovor kod potpredsednika Obradovića jutros. Znači, ako poštujemo dogovor, poštujemo dogovor, a ako ne, mi nismo stranka sa kojom bilo ko, na bilo koji način raspolaže. Samo molim da to bude čisto, dogovorili smo se da se gospodin Stević javi po Poslovniku i on se javio po Poslovniku, po temi koja je za nas prioritet i sada očekujemo da radimo po amandmanima. Ako to ne bude tako, konsultovaćemo se i videćemo kako će to dalje da izgleda zato što dalje ne bih mogao da preuzmem odgovornost u ime poslaničkog kluba SPS da, dakle, mirno sedimo dok ostali učesnici razgovaraju o temama koje su za njih interesantne. Uveravam vas da postoje veoma interesantne teme koje, takođe, možemo da raspravljamo. To je najkraće, ne pravimo nikakvu kavgu, probamo da ispoštujemo dogovor. Ako to ne bude bilo moguće, onda svakako kršenje dogovora neće zavisiti od nas. Hvala vam.
Reč ima poslanik Slobodan Maraš, po Poslovniku. Imamo još prijavljenog Vladana Batića, po Poslovniku. Molim vas da odustanemo, da stanemo. Hvala, gospodine Batiću.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, gospodine predsedavajući možete da nas molite koliko god hoćete, verujem da građani ove države vas mole da se urazumite malo, ne mislim lično na vas, nego na vladajuću koaliciju. Zaista imam neka pitanja. Šta se dešava, mi s jedne strane čujemo iz DSS - zbogom Evropo, iz stranke G17 plus čujemo - samo Evropa. Iz DS i jedno i drugo. Mene ovo podseća na jednu priču koju smo čuli od ruskih zvaničnika, da oni ono što priča Liberalno-demokratska partija skroz razumeju i ne slažu se 100% sa tim. Ono što priča SRS, takođe, razumeju, slažu se sa 80-90% sa tim. Ali, ono što priča vladajuća koalicija u ovoj zemlji, ništa ne razumeju. Vaš predlog oko Hong Konga, ljudi su razumeli da vi pričate o nekom king kongu, ništa im nije bilo jasno, vi izlazite sa nebuloznim predlozima. Pogledajte gde vi dovodite građane ove države. Hteo bih da pitam nešto Demokratsku stranku: da li ćemo i kada ćemo potpisati ugovor o stabilizaciji i pridruživanju? Đelić je već jednom slagao, potpredsednik Vlade, rekao je da će to biti u junu, mi smo sada u decembru, januar se bliži. Da li ćemo potpisati u januaru taj ugovor? A vi, mladi kolega iz DS, ako imate nešto da kažete slobodno izađite pa kažite, nemojte dobacivati iz klupe. Mi smo sporazum o Cefti sa kašnjenjem potpisali, jako dobro znate u kakvoj smo situaciji zbog toga, da je naša država samo posmatrač i šta gubimo u takvoj jednoj situaciji. Kada usvajamo budžet, to je jedno pitanje, mislim da ćemo se svi složiti u ovoj državi, veoma razumno. Danas je 24. 12, devet dana posle roka, kada je Skupština morala da ga usvoji, sedma dana pre 31. decembra. Koliko sam shvatio, odnosno koliko vidim u ovoj sali poslanici opozicije kada bi izvukli svoje kartice, koliko bi bilo poslanika iz vladajuće koalicije. Imam pomoć, 17 bi bilo. Mene interesuje, gde su u vašoj politici građani? Voleo bih i to, gospodine predsedavajući, vi da nam kažete, vi ovde uvek imate one uspešne doskočice za svakoga, pa da kažete gde su građani u priči vladajuće koalicije i vladajuće većine u ovoj skupštini? Ponavljam, danas je 24. decembar, vreme je isteklo za usvajanje budžeta po kalendaru. Još nešto, samo sam hteo gospodinu Todoroviću da odgovorim, pošto se obraćao i nama. Gospodine Todoroviću, građani su svedoci već 20 godina, nadam da ćete se vi bar jednim delom složiti, da priče oko Kosova i samo Kosovo se ovde koristi pre svega kao sredstva za osvajanje vlasti i opstanak na vlasti. Neću da kažem da je to jedini imperativ vaše politike, ali ono što danas vidimo, a pre svega iz vladajuće koalicije odnosno DSS i Vojislava Koštunice, to je sredstvo za opstanak na vlasti i ništa više, nikakav interes građana ove zemlje i građana Kosova ne postoji u toj politici.
Narodni poslanik Vladan Batić, po Poslovniku. Mislim da time završavamo, imamo repliku Dragana Todorovića i molim vas da stanemo.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da okolnosti i događaji, vreme, situacija, dramatičnost trenutka ukazuju na potrebu da se bavimo onim temama koje su krucijalne. Ono što je na dnevnom redu, bez obzira što je zaista vrlo značajno, nije u ovom momentu prioritet, ni sa pozicija politike, ni sa pozicija strategije, ni geopolitike. Jednostavno to su one teme koje su bile predmet ovih polemika u okviru povreda Poslovnika. Kada o Kosovu govorimo, ne znam da li će vladajuća koaliciji ili pregovarački tim razmotriti ono što je nagovestio između redova ministar inostranih poslova Italije, gospodin D'Alema, a to je mogućnost podele Kosova i Metohije. Dakle, možda u jednom trenutku treba biti usaglašen sa realnošću. Ali, bez obzira, nemam nameru da se takmičim u patriotizmu, bez obzira na sve, ne može vladajuća koalicija, pregovarački tim da to radi iza zatvorenih vrata, mora to da iznese ovde u parlamentu. Inače, gospodine Todoroviću, povodom onoga, ne znam da li se to na mene odnosilo, svako od nas pojedinačno treba da snosi deo odgovornosti za svoja činjenja ili nečinjenja. Mi vrlo dobro znamo za šta se ko zalagao i šta je ko činio ili nije činio, tako i kada je reč o Kosovu i Metohiji, kada je reč o univerzalnoj pravdi. Kada je reč o tome ko je dizao glas u vezi sa NATO intervencijom, kada su stradali nedužni ljudi. Ko je Luiz Arbur, tadašnjem glavnom tužiocu Haškog tribunala podnosio krivične prijave i protiv Havijera Solane sa kojim neki do dana današnjeg sede na kanabetu, i protiv Klarka? Ko se trudio da dokaže da zločini OVK nisu nikakva borba za nacionalno oslobođenje Albanaca na Kosovu i Metohiji, nego zločin i teror koji ne može imati nacionalni predznak, ni onaj koji su činili nad nama oni, ni onaj koji su činili neki naši sunarodnici u Srebrenici? Zna se ko se zalagao za referendum u Srbiji, da građani Srbije odluče u kakvoj će državi želeti da žive, a ne da doživimo sramotu da voljom građana Srbije kolateralno Srbija postane suverena država. To je poruga i našem istorijskim pamćenju, i našem nacionalnom identitetu i našoj državotvornoj tradiciji, ali to je volja ove vlasti. Ne bih da pričamo o vojsci, jer ta priča bi nas daleko dovela, od 22.000 vojnih beskućnika koji nemaju krov nad glavom ili onim ugojenim generalima, ratnim zločincima koji su na Cvećari dobili stanove od po nekoliko ari.
Replika, narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, nama se već 15 ili 20 godina kosovsko pitanje nameće kao demokratsko pitanje, i nije ono problem kao demokratsko pitanje. To demokratsko pitanje je krenulo od Prizrenske lige, nešto pre Berlinskog kongresa. Hoćete li reći da je to tada bilo demokratsko pitanje? Ne, bio je plan, nacionalni plan Šiptara, Albanaca, kako god hoćete, da stvore veliku Albaniju. Da li je demokratsko pitanje Albanaca u Grčkoj? Da li je demokratsko pitanje Albanaca u Makedoniji? Šta to Makedonija nije uradila što su od nje tražili, pa imaju sve vreme isti problem sa Šiptarima, kao što ga imamo i mi? Valjda ste čitali novine pre neki dan. Videli ste plan velike Albanije, valjda ste videli. Da li je taj plan proizišao zbog režima u Srbiji? Da li zbog toga što nije postignut dogovor u Rambujeu? Ne, to je samo bio proces kroz koji smo mi prolazili da bi se taj plan ostvario. I nisu ga sprovodili Albanci, oni su samo ulogu koja im je dodeljena izvršavali onoliko koliko su mogli, dok nas nisu doveli u situaciju da nas zločinački bombarduju, da nateraju da se potpiše Kumanovski sporazum, da okupiraju Kosovo i Metohiju i da se u Evropi po drugi put posle Drugog svetskog rata izvrši najveće etničko čišćenje. Ne zna se tačno, između 200.000 i 350.000 Srba je izbeglo sa Kosova i Metohije. Kako je to moguće u organizaciji pod okriljem UN? Kako je to moguće da se uradi kada su na Kosovu predstavnici, hajde da kažem, najdemokratskijih nacija, država sa dugogodišnjom demokratskom tradicijom, i Amerikanci, i Englezi, i Francuzi, redom? Kako je moguće da se to dešava? Kako je moguće onda da se na Kosovu 2004. godine dogodi pogrom, da se pobije nekoliko desetina Srba, da se zapale crkve, manastiri, škole, kuće? Hajde objasnite kako je to moguće. Ko je kriv? Da li je opet ovaj režim kriv za to? Što nije rešeno? Došli su da reše, da naprave multietničko društvo, multikonfesionalno. Zašto to nisu uradili? Koliko se Srba vratilo na Kosovo i Metohiju? Koliko ih je pobijeno od onih koji su pokušali da se vrate na Kosovo i Metohiju? Šta je naš problem? Što postoje neki, kao što je vaša stranka, koji te stavove iznose umesto Amerikanaca, da bi oni imali potvrdu kod svog javnog mnjenja da kažu – evo, imate u Srbiji političara, stranaka koji se za to zalažu, znači, naša nastojanja su potpuno u redu, treba to da radimo jer to traže od nas srpski političari, srpske partije, kao što su neki tražili 99. godine da se nastavi bombardovanje dok se ne sruši tadašnji režim. To je problem koji mi imamo između sebe i zato nas na lakši i jednostavniji način uništavaju. Da smo postigli konsenzus po državnom i nacionalnom pitanju, bilo bi mnogo teže. To je problem koji mi još uvek nismo uspeli da rešimo. Kad ga budemo rešili, onda će neke stvari za nas biti mnogo bolje. Šta je ovde u ovom momentu najbitnije?
Gospodine Todoroviću, završavajte.
Evo, završavam i neću više da se javljam. Mi ne možemo u ovoj situaciji da odbranimo tu tzv. nezavisnost Kosova i Metohije koju će neko da proglasi, verovatno Šiptari po nalogu Amerike, ali možemo da uradimo jednu stvar – nećemo na to da pristanemo. Treba da im kažemo i treba da znaju – kad-tad Kosovo će biti ponovo vraćeno pod suverenitet Srbije i biće u zajedničkim granicama. Kad će to biti? Ne znamo, ali će doći vreme, kao što su bili Turci, pa ih više nema, tako i sada. Jednog momenta steći će se uslovi. Vi se smejete jer vama to zvuči kao propaganda, ali... Miću razumem, on se na sve smeje. To je problem kod njega. Narod je to definisao, tako da ne bih da ulazim u to.
Hvala, gospodine Todoroviću.
Molim, i drugi put, kad god budete zaslužili. To je problem koji mi moramo da rešimo.
Narodni poslanik Vladan Batić, uz obećanje da je to kraj i jednog i drugog sagovornika.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Todorović je sada rekao da je Kosovo već nezavisno. To nisam nikad rekao. Demohrišćanska stranka Srbije je protiv toga da Kosovo bude nezavisno, ali nije za obmanjivanje građana. Mi na to, nažalost, ne možemo da utičemo. Dok smo bili u DOS-u, na čelu sa Zoranom Đinđićem kao premijerom, nije bila tema nezavisnost Kosova. Da je Zoran Đinđić poživeo, stvari se ne bi ovako ni odvijale i Kosovo ne bi bilo izgubljeno. Ali, nemojte da od ovih velikih priča i bajki, onako Andersenovih ili braće Grim koje slušamo, jer to nije realna politika – biće zauvek naše odnosno vratićemo ga jednog lepog dana. Kad se to u istoriji dogodilo, sem par izuzetaka? Nego daj da mi razmatramo o situaciji danas, o realnom odnosu snaga, da napravimo projekciju onoga što je realno u budućnosti, a ne da čitava Srbija bude jedan geto, jedan koncentracioni logor, u kome će ostati da žive samo lažni patrioti, kao poslednji živi dinosaurusi, gde će dovoditi turističke ekipe da gledaju te lažne, pseudo ili kriptopatriote. Ali, obraćam se pre svega vladajućoj koaliciji, oni snose odgovornost jer oni vrše vlast. Moram da vam kažem, nekad shvatajući šta se može dogoditi u budućnosti zbog debalansa demografskog, 29. godine kralj Aleksandar je doneo odluku da se na Kosovo doseli 60.000 Srba, pa su bili neki pregovori sa Kemalom Ataturkom, pa u vreme aneksije od strane Italije, Dalmacije, Istre i Albanije bili su pregovori preko namesnika Pavla, a kancelarija advokata Stakića sa grofom Ćanom, pokušavalo se da se predupredi ono što će se dogoditi. Ali,tojesveistorija,tojesve prošlost, tu nema priče o demokratiji, to pripada istoriji. Mi, nažalost, sada, i u ovoj vlasti i u vladajućoj koaliciji imamo ljude sa Kosova i Metohije koji profitiraju na nesreći običnih ljudi sa Kosova i Metohije. Oni najgrlatiji, oni su najveći profiteri. Kosovo polako nestaje, nažalost, Srbija je sve manja, ali su njihovi džepovi, njihovi računi, njihove firme, njihove kuće i stanovi sve veći, a ovamo tobože rone krokodilske suze nad sudbinom Kosova i Metohije. Na taj lažni patriotizam, na taj kriptopatriotizam sam mislio i to je beščašće, to je nemoral, to je beda. Nemojte samo da se dogode ponovo traktorske kolone zbog tih prevara, obmana i laži. Kažite ljudima šta će biti, istinito i pošteno, bez obzira koliko je ta istina bolna, jer moramo biti u saglasju sa realnim životom, a život je zakon.
Da li se još neko javlja za reč o amandmanu koji je podneo narodni poslanik Željko Vasiljević? (Ne) Na član 16. amandman je podneo poslanik Rajko Baralić. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić. Molim skupštinsku službu da pozove ministra da uđe u salu. Hvala.
Gospodine Albijaniću, dame i gospodo narodni poslanici, na član 16. u ime SPS-a podneo sam amandman koji glasi: „Ugovor o prodaji kapitala, odnosno imovine, Agencija dostavlja u ministarstvu nadležnom za poslove finansija, reprezentativnom sindikatu u subjektu privatizacije, u grani, odnosno delatnosti na nivou Republike, radi evidentiranja, a zaposlenima i manjinskim akcionarima u subjektu privatizacije na njihov zahtev, radi upoznavanja“. Veoma kratko. SPS podržava zahteve sindikata, i Samostalnog sindikata Srbije, Nezavisnost i drugih, da se ceni u svakom međusobnom sporazumevanju i ugovaranju kada je u pitanju privatizacija reprezentativnost sindikata i da se legitimna borba sindikata, koja služi između ostalog da se garantuje radnicima minimum stečenih prava i prava koje priznaje sav civilizovan svet i pre svega onog seta prava koji garantuje MOR (Međunarodna organizacija rada), i želim da kažem da su naši sindikati, naša država potpisnici ovog akta i da je postupak privatizacije takav gde, već smo o tome govorili, najviše rizikuju sami radnici. Zbog toga sam mislio da je važno da bude ovaj amandman prihvaćen, kao što bi bilo važno i da se manjinskim akcionarima koji su subjekti privatizacije dostave sve informacije iz postupka privatizacije, da oni budu upoznati i da znaju kakve su realne, pozitivne i negativne posledice eventualnog postupka privatizacije. Pre neki dan ovde boravili su zaposleni iz privatizovanog preduzeća ''Ineks budućnost'' Požega i razumeo sam u razgovoru sa njima, prvo su tamo razdrobili sindikat, ima u tom malom jadnom kolektivu 5-6 sindikata, a onda ti sindikati nisu u stanju da prepoznaju osnovni interes zaposlenih, niti su bili u stanju da razumeju šta je ono što mogu da učine, a moram da kažem da im nikada niko nije ni pokazao nikakav ugovor o privatizaciji, niti su sami bili u prilici da dođu do određenih informacija. Ovde je Agencija za privatizaciju, kojoj je država poverila ovaj važan i delikatan posao, ako bi se ovaj amandman prihvatio, obavezna da reprezentativnim sindikatima i manjinskim akcionarima, i u postupku privatizacije i tokom kasnijih konsultacija, da sva neophodna dokumenta na uvid da ljudi budu informisani, da im se ne bi događalo da im firma propadne. A videćete posle toga, ima amandman gospodin Nikolić oko onog roka na koji se obavezuje novi vlasnik da servisira zarade, videćete da oni ni to nisu u stanju da razumeju i pre nego što se snađu i osvrnu, novi gazda im uglavnom ne uplaćuje zarade, kasnije se ugovor raskida, firma se vraća u prvobitno stanje, ali ovog puta je prodaje Akcijski fond, a ne Agencija itd. Dakle, oni nemaju u drugoj privatizaciji više nikakvu šansu. Zato bi bilo važno da ovaj amandman bude prihvaćen i zato bi bilo važno da svi u Srbiji razumeju šta je u stvari ovaj postupak i šta reprezentativni sindikati treba da dobiju na uvid kada se privatizacija završi, a kakva je njihova funkcija dok je predprivatizacioni postupak u toku, kako se ne bi dešavalo da praktično niko ne zastupa interese zaposlenih, a to se manje-više najčešće dešava u Srbiji. Dakle, ispunjavam obećanje, neću više da govorim na ovu temu. Vas pozivam da u danu za glasanje, ako ga dočekamo, podržite ovaj amandman, zato što iza njega stoje sindikati koji predstavljaju najmanje milion radnika u Srbiji i verujem i svi oni koji dobro razumeju šta se dešava zaposlenima u toku privatizacije, zato što od ovoga niko ne može da ima u državi štetu, a zaposleni radnici mogu da imaju veliku korist. To je bila osnovna ideja kod ovog amandmana i mi vas molimo da to prihvatite. Pošto je jutros ovde neoficijelno pomenut gospodin Mrkonjić, on se sada nalazi kod radnika Kolubare u Lazarevcu i nema ih tamo četiri-pet, nego ih ima mnogo više. Za nas je važno da ukažemo na nekoliko pitanja, zato što je iz Kolubare krenulo jedno veliko obećanje kada demokratska vlast u Srbiji dođe kako će se odnositi prema radnicima, sada sa distance od evo sedam-osam godina radnici Kolubare mogu i sami da analiziraju kako stvari funkcionišu. Naš drug Milutin Mrkonjić je sada sa radnicima i tokom kampanje će takođe biti sa radnicima.
Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? (Ne) Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Igor Bečić. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 17. amandman je podneo poslanik Milan Nikolić. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milan Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SPS je veoma ozbiljno razmotrila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji, jer smatra da kako teče proces privatizacije da ovaj zakon pokušava da neke devijantne stvari promeni. Međutim, u saradnji sa sindikatima mi smo i tu videli neke opasnosti i podneli smo amandmane. Podneo sam amandman na član 17. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji kojim se menja član 41a, tako da se posle tačke 6. dodaje tačka 6a. i u toj tački predložio sam da se reči ''devet meseci'' zamene rečima ''tri meseca''. Ovaj član zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji reguliše obavezu poslodavca da pre svega redovno isplaćuje minimalni lični dohodak u celosti sa potrebnim doprinosima i ukoliko to ne učini u roku od devet meseci da se raskida ugovor o radu. Amandmanom sam predložio da to bude rok od tri meseca i ukoliko u roku od tri meseca ne budu isplaćeni minimalni lični dohoci u celosti, sa pripadajućim doprinosima, da sledi postupak raskida ugovora o kupovini privrednog subjekta. Dato mi je objašnjenje od strane predlagača zakona da je to lošije za radnike i moram da kažem da to obrazloženje stvarno ne mogu na pravi način da razumem. Da li je bolja zaštita radnika ako zaredom devet meseci ne primaju platu ili je ta zaštita bolja ako zaredom tri meseca u toku jednog kontinuiteta ne prime platu. SPS smatra da su se inače u ovako bolnim tranzicionim uslovima radnici našli kao najoštećeniji i da su najgore prošli. Mnogi od njih su kroz socijalni program ili tehnološki višak ostali bez radnog mesta, jer se radi o velikom broju ljudi koji su starosnog doba između 50 i 60 godina i radnog staža do 35 godina, bez šanse da mogu da nađu nova radna mesta. Takođe, sredstva iz socijalnog programa i isplata po osnovu proglašenja tehnoloških viškova nisu veoma često dovoljna da bi se otpočeo novi posao od koga može da se živi. Nažalost, ideja da se radnicima izvrši povezivanje staža ukoliko obezbeđuju uslove do pet godina, od dva ta starosna uslova ili provedeno vreme na poslu, nije prihvaćeno, tako da se time još više otežava položaj radnika. SPS smatra da je bolje raskinuti ugovor sa poslodavcem koji nije u stanju da isplaćuje minimalni lični dohodak, i to je u skladu sa sadašnjim predlozima zakona, i sklopi ugovor sa nekim drugim ponuđačem koji se javlja na tender posle raskida ugovora sa prvim poslodavcem, a ne mrcvariti radnika sa neisplatama minimalnih ličnih dohodaka, pogotovo što se zna da ova kategorija građana nema ušteđevine da bi preživela ovako dug period od devet meseci. Teza da su za privatizaciju preostala preduzeća koja bi ionako otišla u stečaj nije do kraja tačna i o tome može da se vodi polemika. Bilo bi strašno loše ako je to potpuna istina, jer bi za ove privredne subjekte, a čuli smo da ih ima preko 1.200, perspektiva bila izlazak svih radnika na ulicu. Radi se o novoj armiji nezaposlenih radnika, što bi bilo veoma veliki problem socijalnog rešavanja tih ljudi. Mislim da je neophodno, da se moraju pojačati mere Vladinih institucija koje se bave ovom problematikom i menadžmenta u privrednim subjektima da maksimalno iskoriste rešenje iz Predloga ovog zakona, posebno kada su u pitanju otpusti dugova i izvrše pripremu tih privrednih subjekata za prodaju i perspektivu da radnici u tim firmama mogu da ostanu. Mislim da je jednak interes ovog trenutka da se stimulacije investitora po svakom zaposlenom radniku od 2.000 evra poveže sa interesom ozdravljenja privrednih subjekata koji imaju tržišnu šansu. Slažem se sa stavom, makar da je bilo mnogo kritika, da u nekim slučajevima i nije najvažnije po kojoj će se ceni određeni privredni subjekat prodati, već je važno hoće li radnici ostati na tom radnom mestu i hoće li biti novih ulaganja, pre svega u obnovu zastarele tehnologije ovakvih privrednih subjekata. Mislim da to moramo da shvatimo, da bi to morao biti prvi prioritet u svemu. Pozitivnih primera u sanaciji određenih privrednih subjekata i prodaji posle takvih sanacija, ima mnogo. Zbog dogovora neću da vam oduzimam vreme. Mislim da ohrabruju i da treba u ovom pravcu da se krene.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, po amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, po prethodnom amandmanu koji je dosta sličan, odnosno samo se razlikuje amandman gospodina Nikolića od amandmana gospodina Bečića u tome što je gospodin Bečić tražio da se deo "za period od najmanje devet meseci" briše, a gospodin Nikolić je ostavio kraću mogućnost - posle tri meseca. Interesantno je da se pogleda obrazloženje Vlade za amandman koji je dao gospodin Bečić i koji je dao gospodin Nikolić. Znači, ovde se radi o tome da se eliminišu devet meseci, nego ako ne uspeva da isplati minimalnu zaradu, jednostavno da se proces privatizacije ukine. Gospodin Nikolić je dao na tri meseca. Vidite šta je Vlada napisala u svom obrazloženju. Kada je u pitanju amandman gospodina Nikolića, kaže: "Amandman se ne prihvata iz razloga što bi skraćivanje perioda u kome je poslodavac dužan da u toku kalendarske godine isplaćuje u celini minimalne zarade, sa devet meseci na tri meseca,imao za posledicu lošiju zaštitu zaposlenih u subjektu privatizacije..." Ovo ne razumem. Mi tražimo da se, ukoliko onaj koji je kupio firmu ne isplaćuje minimalne zarade, ne u roku od tri meseca, nego da mora da isplaćuje mesec za mesec, ovde kaže da, ukoliko bi se ovo prihvatilo, praktično, na ovaj način bismo mi pogoršali zaštitu radnika. Ne znam kako bi mi to pogoršali zaštitu radnika, ako tražimo od onoga ko je kupio neko preduzeće, da izvršava svoje obaveze. Uzmite samo one koji imaju svoje firme, oni su u obavezi da mesec za mesec isplaćuju i zarade, da isplaćuju i doprinose i za penziono i za socijalno, inače podležu drakonskim kaznama. Za koga je onda ovaj zakon pisan, za one koji privatizuju? Tačno to kažu, ali na objašnjenje kada je u pitanju amandman Igora Bečića. Kaže: "Amandman se ne prihvata iz razloga što bi se njegovim prihvatanjem smanjila mogućnost privatizacije s obzirom da je broj subjekata privatizacije koji je preostao sa lošim poslovnim rezultatima i uglavnom neatraktivnim delatnostima..."Ovo je prosto neverovatno. Da li vi terate nekoga da na silu nešto privatizuje? Valjda kupuje onaj ko ima određene interese, pre svega ekonomske interese. Ne mogu da razumem da Vlada unapred kaže, uz sve ovo što u ovom periodu privatizujemo - to nije atraktivno. Tačno, ono što je vredelo, to ste privatizovali, odnosno to nije privatizovano, to je oteto državi. Za to ćete jednog dana morati da odgovarate, da se taj proces preispita i gde god je prekršen zakon, neko će morati da ide na robiju. Tu nema dileme. Samo da vas podsetim, skoro je bila rasprava vezana za "Ušće", za deset miliona maraka. Kažu - oštećena su bila dva noseća stuba, moralo je maltene sve da se sruši, a ispade samo da se operu prozori i malo garnišne i zavese, što bi rekao Batić kada je u pitanju Savezna skupština. O čemu se ovde radi? Ovde se radi o potpunoj zaštiti onih koji kupuju preduzeća, a ne o zaštiti radnika. Ovde se radi o tome da država omogućava onome ko kupuje da ne izvršava obaveze prema sopstvenim radnicima. Zašto im davati devet meseci? Ili je sposoban i u mogućnosti da se bavi tim poslom ili, ako nije u mogućnosti, da država odmah to raskine i da to proda drugom. A ne da ga vi puštate devet meseci, nije isplatio minimalne zarade, nije platio poreze i doprinose, vi mu posle uzmete i šta ga briga. On je u međuvremenu otuđio neke mašine, ako je imao zemlju, prodao zemlju, sve što je mogao da iskoristi, on je iskoristio. Koga vi ovde štitite? Štitite one kojima prodajete i verovatno unapred se dogovorite - vidi šta ćeš da uradiš za devet meseci, zakon je omogućio, mi te nećemo dirati. Kada se završi tih devet meseci, on se pokupi, šta je uzeo, uzeo je, država izgubila, radnici izgubili, firma se prodaje mnogo jeftinije nego u prethodnom postupku. Sada se ovde postavlja pitanje, ovde gde ste rekli da su ostala manje atraktivna preduzeća za prodaju, da li to mislite na NIS, na EPS, da li to mislite na javna komunalna preduzeća koja imaju po nekoliko hiljada zaposlenih? Zamislite samo u tolikim sistemima ne isplatiti devet meseci po nekoliko hiljada minimalnu zaradu. Moja osnovna pretpostavka, kad budete usvojili ovaj zakon, kad budete rešili da privatizujete javna preduzeća na osnovu ovog zakona, nećete biti u obavezi da isplaćujete, ne da nećete, nego omogućavate onome ko kupi da ne isplaćuje zaradu devet meseci. I ništa drugo da ne stavi u džep nego to, on je završio posao.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Reč ima ministar ekonomije i regionalnog razvoja gospodin Mlađan Dinkić.
Samo obrazloženje, da ne bi bilo nejasnoća. Ovaj zakon o privatizaciji se ne odnosi na javna preduzeća, već samo na društvena preduzeća. Nije se nikada ni odnosio. Od kada je donet, tretira samo društvena preduzeća, dok se privatizacija javnih preduzeća mora urediti posebnim propisom. Što se tiče ove odredbe, moram da kažem da je to bio predlog sindikata s kojima smo razgovarali, jer sadašnji zakon zaista nije štitio prava radnika. Imali smo slučajeva da ljudi koji su kupovali preduzeća u privatizaciji nisu isplaćivali ni minimalne zarade, a da to nije bio raskidni uslov. Dakle, mi smo popravili sadašnji tekst zakona time što smo ubacili kao raskidni uslov da mora u toku jedne kalendarske godine najmanje devet minimalnih prosečnih plata da isplati, što znači, ako tri meseca ne isplati, onda se raskida ugovor. (Dragan Todorović, sa mesta: Kako tri meseca?) Zato što je period kad se kontroliše ispunjenje ugovora godinu dana. U tome i jeste stvar. Zakon predviđa da Agencija kontroliše da li su sprovedene investicije, da li su druge stvari iz ugovora ispunjenje i taj period kontrole jeste godinu dana. Nakon godinu dana, ako neko to nije sproveo, raskida se ugovor. Zbog toga smo morali u taj kontekst da stavimo - suštinski, ako neko tri meseca ne isplati plate, njemu se raskida ugovor, ali mora taj period kontrole da se ostavi, da bi se videlo da li je u stanju da vodi neku firmu u periodu od godinu dana. To je obrazloženje. Inače, opet ponavljam, na predlog sindikata je ovaj član ubačen u zakon i mislim da je taj predlog sindikata dobar i to je dodatna zaštita za zaposlene koja do sada nije postojala. Još jednom ponavljam, ne odnosi se na NIS, EPS, ni na jedno drugo javno preduzeće. A što se tiče broja preduzeća koja su ostala da se privatizuju, a koja su u društvenom vlasništvu, njih je trenutno oko 750. Na početku ove godine bilo ih je oko 1.300. Dakle, ovaj proces se sada ubrzava i zbog toga verujemo, imajući u vidu da je plan Agencije za privatizaciju da tokom sledeće godine izloži na aukcijama po 60 preduzeća u proseku mesečno, a najviše preduzeća je ostalo da se privatizuje putem aukcija, planiramo da do kraja sledeće godine potpuno okončamo proces privatizacije u aukcijama i da poslednji tender objavimo do kraja 2008. godine i na taj način okončamo proces privatizacije. Takođe, Agencija za privatizaciju je ove godine, samo od početka mandata ministarstva na čijem sam čelu, raskinula 40 ugovora sa nesavesnim kupcima i mi ćemo u narednom periodu imati još oštrije kontrole i u svim slučajevima gde se ne ispunjavaju ugovorne obaveze, raskidaćemo ugovore. Poslednji veliki raskid je u slučaju neuspešne tenderske privatizacije, nažalost, u slučaju "Magnohroma" iz Kraljeva i mi ćemo obnovi tender za "Magnohrom" u narednom periodu, u pokušaju da ponovo pronađemo kupca za njega.
Po kom amandmanu, gospodine Bečiću? Izvolite.
Poštovani građani, uvažene kolege, gospodine ministre, mislim da ste se kasno setili kada je u pitanju "Magnohrom", jer imali smo situaciju da je tamo bukvalno u procesu privatizacije, vlasnik koji je kupio to preduzeće, rasprodao sve živo, nije isplatio radnicima plate, uništio to preduzeće do kraja i vi ste se tek na kraju setili da poništite tu privatizaciju. U ime SRS na član 17. stav 1. reči - za period najmanje 9 meseci u toku kalendarske godine, naveo sam da se to briše, iz razloga da kupac preduzeća drugog kapitala koje se privatizuje mora u potpunosti da izmiri sve obaveze prema radnicima, a ovim amandmanom se prava radnika štite bolje nego zakonskim rešenjem. Kažete da se ovo ne odnosi na javna preduzeća, videli smo kako se sprovela privatizacija društvenih preduzeća, bojimo se da će se na isti način sprovoditi i privatizacija javnih preduzeća, gde NIS, EPS i ostala javna preduzeća, koje bi država morala da zaštiti u ovom procesu privatizacije, na isti način će se rasprodavati, na isti način će isti tajkuni da ih kupuju, da uništavaju ta preduzeća. Vi im dajete ovde mogućnost, kada je u pitanju, nadam se da ćete voditi računa kada su u pitanju javna preduzeća, da im se ne dozvoli da oni devet meseci u tim preduzećima rade šta hoće, da uništavaju ta preduzeća, da ne isplaćuju plate, da rasprodaju imovinu i atraktivne poslovne prostore, pa na kraju da sve spakuju u kofere i da odu iz tih preduzeća. U tom procesu od tih devet meseci te firme se zadužuju, kupuju vozila, kasnije ih ti menadžmenti krčme, prodaju za mala sredstva, kupuju poslovne prostore, rasprodaju poslovne prostore, a na kraju samo, kada se Vlada seti da poništi privatizaciju tih preduzeća, spakuju kofere i odu iz Srbije. Videli smo more, čak i u našoj opštini, more tih privatizacija koje su sprovedene samo u interesu tih novih vlasnika koji su za male iznose kupili preduzeća, vrše mobing nad radnicima, uništavaju privatizovana preduzeća, rasprodaju njihovu imovinu i ponavljam ponovo, jer je to na štetu radnika kojima vi omogućujete da u ovom zakonu devet meseci može da se dešava da se ne isplaćuju plate, a na kraju da kažete - pa šta, privatizovaćemo to preduzeće. Gospodine predsedavajući, vidim da ste navikli da uveseljavate poslanike, ali morate se ponašati kao predsedavajući i omogućiti govorniku da govori po amandmanu. I kolega iz SPS je na isti način pokušao da amandmanom uredi ovu zakonsku oblast, mada tražim ovim amandmanom da se briše stav posle ove zapete, da se ukine mogućnost da devet meseci se sa radnicima postupa na način da im se ne isplaćuju plate.Hvala.
Hvala. Replika na izlaganje gospodina ministra, narodni poslanik Dragan Todorović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ministar pokušava da obmane i poslanike i građane Srbije. Da ne bi bilo dileme, pročitaću vam kako tačno piše u zakonu. Kaže član 41a - ugovor o prodaji kapitala, odnosno imovine, smatra se raskinutim zbog neispunjenja ako ni u naknadno postavljenom roku za ispunjenje kupac - da ne navodim sve ove stavove, odnosno tačke - 6a) ne isplati u celini minimalne zarade zaposlenima u subjektu privatizacije i pripadajuće doprinose za period od najmanje devet meseci u toku kalendarske godine. Kakvih tri meseca, ministre? Agencija će kontrolisati nakon tri meseca, ali ona na osnovu toga, ako on tri meseca nije platio, ne može da raskine ugovor, jer ne bi bilo po zakonu. Ukoliko bi raskinula ugovor, imao bi pravo da tuži i da se to raskidanje ugovora poništi. Ovde piše devet meseci i vi ste to, ne znam s kojim sindikatima ste to dogovarali, možda s onima iz Nacionalne štedionice, oni su dobro prošli, ne svi, ali jedan dobar broj. Dobili su besplatan prostor, dobili su besplatno kadrove, uzeta lepa para za prodaju i to ne sumnjam. Ali, ovde u zakonu vam precizno piše - ukoliko devet meseci ne bude isplatio minimalne zarade. Na znam kako to možete da tumačite nego onako kako piše. Vi možete da kontrolišete i svakih mesec dana, i svakih 15 dana, ali da raskinete ugovor, to će da vam kaže svaki pravnik, možete samo na osnovu zakona, a u zakonu precizno piše - ukoliko ne bude isplaćivana minimalna zarada u periodu od devet meseci. To što vi sada nama obećavate, da to neće da se odnosi na javna preduzeća, da to neće da se odnosi na NIS i EPS, pustite gospodine ministre, bar smo mi navikli da vam od 2000. godine apsolutno ništa ne verujemo. Kako mi možemo vama da verujemo? Kad se budete pojavili na sudu i budete odgovarali, odnosno, možda ćete vi na sudu imati prilike da dokažete da niste naoružani, sa bandom bandita, ušli u NBJ... (Predsedavajući: Molim vas, gospodine Todoroviću, mislim da nije u redu da tako diskutujemo.) Gospodine predsedavajući, razumem vas, ali gospodin Dinkić ima krivičnu tužbu za upad u NBJ. (Predsedavajući: Pustite to, vratimo se na dnevni red.) Uspostavljen mu je imunitet 2006. godine. Da bi vam poklonili poverenje vi morate, kao i svi građani, da dokažete da imate kredibilitet. Prvi korak na tom putu će biti da se pojavite u sudu, da se odreknete imuniteta u Vladi Srbije i kad budete tamo na sudu dobili papir da niste krivi, onda možemo da razgovaramo na osnovu poverenja. Do tada nikako.
Reč ima narodni poslanik Vesna Nikolić-Vukajlović, po amandmanu, pet minuta.
Po amandmanu kolege Nikolića vezano za Magnohrom, čiji je 17. decembra ove godine ugovor raskinut. Ono što sam htela da pitam to je jedno alarmantno stanje u kojem su se našli radnici Magnohroma u Kraljevu. Oni su na zadnjoj sednici imali dva zahteva. Jedan je upućen Ministarstvu rada i socijalne politike, za solidarnu pomoć, gde su tražili solidarnu pomoć izraženu kroz jednokratnu novčanu donaciju. Kada sam tražila raskid ugovora, istovremeno sam to kritikovala jer ste vi od grada Kraljeva napravili grad socijalno ugroženih ljudi, ne samo na ovaj način nego i na privatizaciju koju ste uradili sa Poljoprometom, sa Utro Srbijom, sa Hladnjačom i, evo sada, sa Magnohromom. S obzirom da već imamo preko 30.000 izbeglih lica, i s obzirom da nemamo sređeno njihovo ekonomsko pitanje i s obzirom da se još uvek nalaze u izbegličkim kampovima, pitam vas kako ćemo rešiti sada ovo pitanje i šta ćemo sada da radimo sa 10.000 ljudi. Znači, imamo 2.205 radnika, po četiri člana porodice, to je negde oko 10.000 ljudi. Svih tih 10.000 ljudi sada više nemaju overenu zdravstvenu knjižicu. Od 1.1.2008. godine oni više ne mogu da se leče. Evo šta sam htela da pitam. Znači, oni su uputili Ministarstvu rada i socijalne politike jedan zahtev sa ovom, otprilike, molbom, za solidarnu pomoć izraženu kroz jednokratnu novačnu donaciju. Tada sam se bunila iz razloga što ljudi koji su gradili ovu fabriku sada su došli u situaciju da traže socijalnu pomoć. To treba da je sramota i za državu, i za Ministarstvo i za Agenciju za privatizaciju koja je to uradila. Međutim, drugi zahtev su poslali Ministarstvu zdravlja, gde su tražili: iznađite zakonsku mogućnost za obezbeđenje zdravstvene zaštite za sve zaposlene u Magnohromu i članove njihovih porodica. Ovu informaciju koju imam i koju zna čitavo Kraljevo, to je da se predstavnicima sindikata dnevno javlja preko desetine ljudi, znači 300 ljudi su se javili u zadnjih nekoliko dana otkako je raskinut ovaj ugovor za Global stilom, tražili su zdravstvenu zaštitu jer ljudi ne znaju šta ih čeka. Imaju vrlo teška zdravstvena stanja, vezano za operacije, vezano za svakodnevne potrebe i na ovaj način sada apelujem, insistiram i tražim, da ne bi došlo do jedne socijalne katastrofe, ljudi se odbijaju u zdravstvenim ustanovama, ne mogu da se leče, a sada postavljam jedno pitanje, i tražim, i molim da se svaki poslanik stavi u situaciju da u zadnjih godinu dana nije primio platu, da više nema ekonomskih sredstava za život, a da mora da se leči, neće da ga prime, jer nema zdravstvenu knjižicu. Objasnite mi šta će da radi čovek sa decom, šta će da radi porodica, kako će da se leči i do čega će to da dođe. Morate da shvatite da postoje druge situacije koje će da se rode uz celu priču. Znači, pravimo jedan haos u gradu i to je pitanje koje hitno, odmah mora da se reši. Urgentno morate da rešite pitanje ovih ljudi, čak sada, pre Nove godine, šta ćete da radite sa zdravstvenom zaštitom ovih ljudi. Radi se o 10.000 stanovnika građana Kraljeva. Apelujem i insistiram i tražim u ime svih njih da hitno rešite problem zdravstvene zaštite ovih ljudi i jednokratne pomoći vezano za predstojeće praznike i sam njihov život. Hvala.
Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Milisav Petronijević. Vlada i Odbor za privatizaciju predlaže da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se neko javlja za reč? (Ne) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta na prethodni amandman narodnog poslanika Milisava Petronijevića.
Gospodine Albijaniću, nije po prethodnom amandmanu nego po amandmanu kolege Milisava Petronijevića. Vi ste gledali samo na stranu gde sedi kolega podnosilac amandmana i sad je ispalo po vašem da sam se kasno javila, a nisam, nego blagovremeno, zato što želim da komentarišem amandman kolege Petronijevića. On je predložio da se u članu 41a važećeg zakona, posle tačke 6a, o kojoj smo malopre govorili, doda nova tačka 6b koja glasi, moram da pročitam prvu rečenicu, početak člana 41: ''Ugovor o prodaji kapitala, odnosno imovine, smatra se raskinutim zbog neispunjenja ako ni u naknadno ostavljenom roku za ispunjenje kupac'', pa je onda navedeno šta sve, a u amandmanu kolege Petronijevića je dodato: ''ne poštuje prava zaposlenih utvrđena kolektivnim ugovorom, ugovorom o radu i Zakonom o radu.'' Želim da podsetim, pre svega javnost Srbije, na Zakon o radu, odnosno zakone o radu koji su donošeni od 2000. godine. Sećate se onog prvog Zakona o radu, koji je bio zaista toliko loš da ni amandmanima nije mogao da se popravi. To je bio zakon koji je apsolutno zanemario i pod noge bacio prava zaposlenih i koji je, kao i svi vaši zakoni, donošen za poslodavce, i to, naravno, za ove nove poslodavce, za one koji su kupovali šećerane po jedan evro, koji su kupovali Ju-es-stil za tri puta manje novca nego što je zasta njegova vrednost, koji su kupovali cementare po ceni nižoj od one koja je bila nuđena u vreme, kako vi kažete, prethodnog režima. Vaši zakoni o radu su donošeni, takođe želim da podsetim javnost pre svega, glasanjem iz Soluna. Sećate se, tada poslanik, gospodin Novaković, tada gradonačelnik Novog Sada, nije bio u sali, bio je u Solunu i glasao je za Zakon o radu, odnosno, bolje reći, taj zakon o radu, koji ste primenjivali, nikada nije pravno donet, niti je mogao da stupi na snagu. Ovaj aktuelni Zakon o radu nije značajno bolji od onog prethodnog. Ovaj Zakon o radu, sada aktuelni, apsolutno ne vodi računa o zaposlenima, o radnicima. Podsećam takođe javnost Srbije da na osnovu ovog zakona poslodavac nema obavezu, recimo, da isplaćuje prekovremeni rad. Zakon mu je ostavio na volju da li će to da radi ili neće. Sad mi vi recite koji je to poslodavac koji će da isplaćuje bilo kakvu naknadu ako ga zakon na to ne obavezuje, koji će to poslodavac da se ponaša kao socijalna ustanova prema zaposlenima. Naravno da takvih nema i to najbolje znaju građani Srbije.Takođe, na osnovu ovog zakona ne postoji obaveza, recimo, da ako zaposleni koji je dobio otkaz pravosnažnom sudskom presudom bude vraćen na posao, poslodavac nema obavezu da ga vrati na posao već da mu isplaćivanjem duple zarade, izgubljene, zapravo, zarade za taj period, da ga i dalje ostavi bez posla. Faktički, sudska presuda ne znači ništa. Taj zaposleni, bivši zaposleni koji je dobio otkaz, ako tuži poslodavca, odnosno firmu koja mu je dala otkaz i ako pravosnažno bude vraćen na posao, od toga papira nema ništa, jer je zakon rekao da poslodavac nije u obavezi da ga vrati na posao. Ovaj zakon, takođe, ne obavezuje ni na zaključivanje kolektivnih ugovora. U tom smislu je, možda u jednom delu, predlog kolege Petronijevića u ovom momentu, odnosno prema ovom zakonu nemoguć. Mada je amandman dobar i treba da se vodi računa o tome da, kada se raspravlja o jednom amandmanu, bez obzira što on nema potporu u nekim drugim zakonima, da ako se odluči skupštinska većina da glasa za ovaj amandman, naravno da to podrazumeva i menjanje nekih drugih zakona koji su u bliskoj vezi sa ovim amandmanom, odnosno sa ovim amandmanskimrešenjem. Podsećam vas, takođe, a javnost, pre svega, da kada smo donosili taj Zakon o radu, koji je veoma loš zakon za zaposlene, da je Boris Tadić tada pokušao da napravi jedan, žargonsku rečeno, gaf, pa je kao vratio taj zakon Narodnoj skupštini, nije hteo da ga potpiše, zato što taj zakon nije dobar za zaposlene, ali smo dva ili tri dana nakon toga u ovom parlamentu ponovo glasali o tom tekstu zakona, potpuno istom, identičnom, ni jedna zapeta nije promenjena i Boris Tadić je tada taj zakon potpisao. Hteo je samo da skrene pažnju građanima Srbije da on vodi kao računa o zaposlenima, ali potpisivanjem ovog zakona o radu je zapravo pokazao da je on običan licemer i da u suštini ne misli ništa dobro zaposlenima u Srbiji, već da podržava zakone koji se donose za poslodavce, i to za poslodavce koji to postaju nakon privatizacije. U obrazloženju vlade zašto se ne prihvata amandman kolege Milisava Petronijevića, kaže se, između ostalog, ''amandman se ne prihvata zato što je rešavanje pitanja zaposlenih uređeno kroz socijalni program koji čini sastavni deo ugovora o prodaji kapitala, odnosno imovine'', i da ne čitam dalje, gospodine ministre, dame i gospodo poslanici, svi znamo šta znače ovi socijalni programi. Svi znamo koliko je građana Srbije ojađeno ovim socijalnim programima, svi znamo koliko je ljudi sa 50 ili neku godinu više života ostalo bez posla na osnovu tog socijalnog programa, dobili po dve-tri ili pet hiljada evra, potrošili ih za dve-tri ili pet godina i sada imaju pet ili šest godina do penzije i ti ljudi bukvalno nemaju od čega da žive. Niko neće da ih zaposli od ovih novih poslodavaca, zato što njima nisu potrebni ljudi sa iskustvom, koji bi zaista mogli da doprinesu razvoju proizvodnje u firmama koje su kupili, neće da ih zaposle, zato što se uglavnom te firme kupuju zbog lokacije, kupuju se budzašto, pa onda na tim lokacijama kada protekne rok iz ugovora od dve godine, gde su u obavezi da poštuju ti novi poslodavci obavezu iz ugovora da za dve godine ništa ne menjaju u firmi, da ne otpuštaju zaposlene koji su ostali, a koji nisu po socijalnom programu već su napustili firmu. Kada prođu dve godine, šta se onda dešava: za te dve godine poslodavci zaista to poštuju u smislu što zaposlenima isplaćuju neke minimalne zarade, što se faktički ništa ne radi u tim firmama i kada prođu dve godine, pošto su to uglavnom dobre lokacije, umesto neke fabrike niču hoteli, niče ono što je profitabilno za novog poslodavca i tu nema ni reči o socijalnom programu koji zaista na pravičan način i trajno rešava pitanja i probleme ljudi koji ostaju bez posla. Dalje, kaže obrazloženje vlade - prihvatanje predloženog amandmana značilo bi, zamislite, nepotrebno dopunjavanje postojećih normi u jednom delu, a u drugom bi otvorilo brojne mogućnosti za raskide ugovora zbog bilo kakvih povreda kolektivnog ugovora ili ugovora o radu, pa čak i minornih, što bi stvorilo pravnu nesigurnost i u konačnom ishodu dovelo do pogoršanja zaposlenih u preduzećima u kojima bi ugovori sa tih, minornih, razloga eventualno bili raskinuti. Ovo obrazloženje, gospodine ministre, ako vi stojite iza njega, ako ste pročitali obrazloženje Vlade je zaista vređanje inteligencije i narodnih poslanika i građana Srbije. Kako možete da kažete da bi prihvatanje amandmana, najpre, značilo nepotrebno dopunjavanje postojećih normi u jednom delu. Šta to znači nepotrebno dopunjavanje? Da li ovo dopunjavanje ima smisla ili nema smisla? Nema potrebnog i nepotrebnog dopunjavanja. Mi podržavamo ovaj amandman i mislimo da je neophodno da se na ovaj način ovaj član dopuni. Još gore je ovo što ste rekli da bi prihvatanjem ovog amandmana otvorilo brojne mogućnosti za raskide ugovora zbog bilo kakvih povreda kolektivnog ugovora. Koga vi štitite, gospodine ministre? U čemu je problem da dođe do raskida tih ugovora, ako se zaista novi vlasnici ne pridržavaju ugovora i ako se ne pridržavaju zakona? Valjda država Srbija treba da štiti sve građane Srbije, a ne samo ovaj mali procenat onih koji su dovoljno bogati da mogu da kupuju preduzeća. Naravno, nemamo mi ništa protiv ljudi koji su bogati, ništa protiv onih koji učestvuju u privatizaciji, ni protiv onih koji postaju u privatizaciji vlasnici firmi, ali imamo protiv onih koji ne poštuju prava zaposlenih, jer nažalost, ako to ne rade novi vlasnici i ako se država ogluši o to, onda veliki broj zaposlenih, koji su bivši zaposleni, ostaju bez sredstava za život. Niti sindikati funkcionišu na način kako bi trebalo da funkcionišu, da zaštite prava tih ljudi. Vlada, to je očito iz vašeg obrazloženja, nema nameru to da uradi. Znate, ne možete vi da se, ovde ste malopre rekli kako ste vi poništili veliki broj otkako ste vi na čelu tog ministarstva, veliki broj ugovora o privatizaciji. Šta ste uradili sa Ju-es-stilom, šta ste uradili sa cementarama? Kažite narodnim poslanicima i javnosti Srbije koje ste ugovore i zbog čega poništili, gospodine ministre. Govorili ste o saradnji sa reprezentativnim sindikatima. Mi vam ne verujemo kada kažete da ste bilo šta uradili u dogovoru sa reprezentativnim sindikatima iz dva razloga. Prvi je, što nikada nije utvrđeno šta su to reprezentativni sindikati i ko to ocenjuje. Drugi je, ova velika laž kojom ste u svrhu predizborne kampanje pokušali da upotrebite, a odnosi se na besplatne akcije. Obavestili ste sa ovog mesta narodne poslanike, pa i građane Srbije, da ste ovaj predlog zakona o tzv. besplatnim akcijama napravili u dogovoru sa reprezentativnim sindikatima i samo dan posle toga imali ste sve sindikate, odnosno predstavnike tih reprezentativnih sindikata ispred Vlade Srbije, i oni su obavestili javnost Srbije da je Vlada obmanula zaposlene, da je obmanula građane Srbije, da je Vlada Republike Srbije, po ko zna koji put, slagala građane Srbije, ali o tome ćemo kada budemo govorili u pojedinostima o ovom zakonu koji je sledeći na dnevnom redu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, po amandmanu.
Kolega Milisav Petronijević, dame i gospodo, govoreći o jednom amandmanu, objasnio je svoj amandman, samo u nekoliko rečenica. Smatramo, kao i reprezentativni sindikati, a reprezentativnost se utvrđuje na jedini mogući način - brojem pristupnica koje zaposleni radnici u raznim kolektivima potpisuju i prihvataju program određenog sindikata i na osnovu toga se utvrđuje reprezentativnost. Samostalni sindikat Srbije ima 600 hiljada takvih pristupnica. Postoje drugi sindikati koji su reprezentativni, ali ni iz daleka svi zajedno ne predstavljaju sindikalnu snagu po broju pristupnica kao Samostalni sindikat. Dakle, amandman gospodina Milisava Petronijevića koji je podneo u ime SPS, polemiše u stvari sa Agencijom za privatizaciju i sa Vladom sada u konkretnom slučaju, koja kolektivno ugovaranje ili kolektivni ugovor koji je već ranije postignut u firmama koje se privatizuju, sada novi vlasnici privatizovanih preduzeća zamenjuju pravilnikom o radu. Kolektivno ugovaranje je tekovina sindikalne borbe i pridržavaju ga se gotovo sve zemlje u Evropi koje imaju u svojim skupštinama ili u svojim vladama socijaldemokrate ili stranke koje su blizu te političke provenijencije. Ovde u našoj skupštini postoje stranke koje vrše vlast i koje su izričito u programu insistirale na ovim rešenjima. Dakle, imate socijaldemokratske, imate liberalne, koje su sa stanovišta odnosa prema pravima manjinskih grupa, nacionalnim, ali i svim drugim liberalne, ali ne kao što vidimo u rešenjima koja se ovde predlažu u zakonima koji se veoma tiču zaposlenih radnika u Srbiji. Dakle, mi bismo, kao stranka levice, insistirali na tome i insistiramo na tome da stranke koje vrše vlast pretoče svoj politički program koji se tiče ovog segmenta u zakonska rešenja. Kolektivni ugovor nema nikakvu konkurenciju ni u jednom drugom obliku ugovaranja između zaposlenih i poslodavaca. Kao što znate, u Srbiji, dakle, postoje na granskom nivou, postoje i drugi kolektivni ugovori, postoje pojedinačni, u zavisnosti ko ga i sa kim potpisuje i pod kojim okolnostima i ko koga tu zastupa. Dakle, amandman gospodina Milisava Petronijevića insistira na tome da firme koje idu u proces privatizacije, a koje su imale potpisan kolektivni ugovor i posle privatizacije, dakle, da bude osnažen taj kolektivni ugovor, makar u onom vremenskom periodu dok novi vlasnik ne izmiri svoje obaveze, jer je on kupio kapital i dok ne postane vlasnik imovine, a to je uvek neki postupak koji traje od godinu do nekoliko godina, u zavisnosti da li ga je kupio kao privatno lice ili ga je kupio kao vlasnik jednog ili više preduzeća. U tom smislu je ovaj amandman napisan. Mi znamo, a zna i gospodin Petronijević, šta ovde piše u Zakonu o radu koji je za nas neprihvatljiv. Ovo je skretanje pažnje na jedan važan segment, na korpus radničkih prava. Radnici, po definiciji, manje-više u Srbiji i za sindikalne lidere u svojim firmama, a i uglavnom i za sindikalne vođe, čast izuzecima, uglavnom biraju ljude koje viđam na promotivnim skupovima desničarskih stranaka. Mogu u Čačku da napišem knjigu o tome. Dakle, nije moguće da se vi, kao ultradesničar u Čačku, koji vodite, recimo, odbor metalaca u Čačku, koji ima potpuno drugačiji koncept o svemu tome, nije moguće da se vi zalažete za prava radnika reznog alata, gde on inače radi, ili neki drugi u "Slobodi", svejedno, kada on usvaja politički koncept koji je potpuno suprotan njegovoj sindikalnoj borbi. Dakle, ne verujem u tu vrstu šizofrenije, to uopšte nije moguće. Radnici bi bili u obavezi i sami da veoma vode računa kada pristupaju jednom sindikatu, kada potpisuju tu pristupnicu i kada biraju svoje lidere, da dobro znaju šta je njihov stvarni potencijal, ne politički, već socijalni, jer oni ovde treba da se bave tim pitanjima i da li su oni, kao aktivisti ultradesnih stranaka, u mogućnosti da zastupaju njihove interese na najbolji mogući način. Dakle, to je stvar sa kojom mi ovde polemišemo, naravno, zaposleni takođe imaju odgovornost za ovo, zato što veoma često i mi se ovde srećemo, čast izuzecima, sa sindikalnim rukovodiocima koji ništa ne razumeju u ovoj oblasti i koji veruju da je moguće ovo što sada tvrdim da je nemoguće. Ali, to je proces. U Evropi danas sve sindikalne centrale funkcionišu na drugačiji način, znači od potpornih fondova do kolektivnog ugovaranja, sve stvari su rešene tako da radnik precizno zna šta su njegove obaveze. Doduše, precizno su regulisane obaveze radnika prema poslodavcu. To želim da kažem, da neko ne pomisli da na bilo koji način se zalažem da se mora plaćati nerad ili javašluk. Ne, naprotiv, svako mora da ispuni svoju obavezu i u tom smislu je ovaj amandman važan. Ova će država doći za nekoliko godina na poziciju da Zakon o radu ovo mora da promeni. Kada biste pitali sve ove što su ostali bez posla i sve ove što su u privatizovanim firmama da li su glasali za programe jedne ili druge političke stranke, malo ko bi rekao da se zalagao za političke programe socijaldemokratske opcije ili opcije koja ide više ulevo. Uglavnom vrše vlast stranke koje imaju potpuno drugačiju viziju celog ovog segmenta. Inače, razumem da je privatna svojina najefikasniji oblik svojine i to je najbolje moguće rešenje za vlasnike preduzeća, samo što je to najnepovoljnija moguća varijanta za zaposlene. Između te dve stvari postoji velika sindikalna borba koja mora jedne da natera da rade po zakonu, a druge da rade po pravilima. Hvala.
Da li još neko želi reč po amandmanu? (Ne.) Na član 18. amandman je podnela narodni poslanik Jorgovanka Tabaković. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni obor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Jorgovanka Tabaković.
Poštovane kolege, poštovani građani, moram da se osvrnem sa rečenicom-dve na pitanja koja su ovde otvarana. Prva je vezana za Zakon o radu. Gospođo Vjerice, vi ste potpuno u pravu, gospodin Tadić se za nepotpisivanje Zakona o radu izgovarao brigom za radnike, a u stvari zakone u ovoj zemlji prevode i pišu oni koji slušaju strane investitore, koji ne brinu o našim radnicima, koji ne brinu o državnom interesu i koji ne brinu o budućnosti Srbije. Borisa Tadića i DS zanima isključivo šta strani investitori misle o uslovima poslovanja u Srbiji. Njihov zahtev se svodi na sledeće, privatizacija svega što je god moguće i što manja opterećenja za poslodavce. Kada kažu što manja opterećenja za poslodavce, misle na najniži mogući porez na dobit i na najniže moguće obaveze prema zaposlenima. O tome najrečitije govori Zakon o radu. Ne treba, gospodine Albijaniću, vi nijednu reč da kažete, o tome govori Zakon o radu. Zaista ne znam kome pada na pamet da se brani da predmet privatizacije nije državni kapital, odnosno da se ovo neće odnositi na javna preduzeća. Član 1. izmena i dopuna zakona, pa vi potcenjujete pismenost, a ne inteligenciju, kaže, čitam vaš predlog, posle dosadašnjeg stava dodaje se sledeći koji kaže, "u skladu sa odredbama ovog zakona privatizuje se kapital i imovina i u društvenim preduzećima", da li vi mislite da mi samo to čitamo. Prethodni stav kaže: "Predmet privatizacije je i državni kapital, iskazan u akcijama i udelima, ako uslovi i postupak prodaje tog kapitala nisu drugačije uređeni posebnim zakonom". Ako nisu, znači, dovoljno je da ovde stoji mogućnost da se državni kapital, koji u stvari predstavlja kapital javnih preduzeća, mislim da studenti prve godine znaju šta određuje javno preduzeće, priroda kapitala i obavljanje delatnosti od javnog interesa. Ali je priroda kapitala ono što nešto kvalifikuje za javno preduzeće. Znači, to što vi niste napisali da će se po ovom zakonu privatizovati javna, ne znači da nećete zakon i na njih primenjivati, jer ste ostvarili ovde zakonski osnov. Znači, kada usvojimo ove izmene i dopune, vi potpuno zakonito možete primenjivati ovaj zakon na javna preduzeća. Nemojte da se igramo primene zakona. Nemojte da mislite da ćete SRS umanjiti entuzijazam da se bori protiv vašeg zakona, protiv vaših predloga i protiv vaše drskosti u odbijanju svih konstruktivnih primedbi. Posle jutrošnjeg Odbora za finansije, gde je Vlada listom odbila i većina koja podržava Vladu, za koju ne mogu da tvrdim da je većina, jer je od osam prisutnih predstavnika te vladajuće većine, pet glasalo redovno protiv naših predloga, a troje je bilo uzdržanih; znači, problematična većina se izjašnjava protiv svakog amandmana, nezavisno od toga što ti amandmani preciziraju u stvari Vladino rešenje. Nije nevezano od svega ovoga što radimo, usvajanje budžeta koje je došlo u problem zbog nedostatka dogovora unutar koalicije, vezano je i za Zakon o budžetskom sistemu, gde sam, između ostalog, predložila jedan amandman da se prihodi koje je Vlada nabrojala u članovima zakona 23, 24. i 25. tako i prikažu u budžetu. Poštovani građani, Vlada je članovima 23, 24. i 25. nabrojala prihode koje po zakonu ima. Amandmanom sam tražila da se oni samo tako i iskažu u budžetu. Vlada odbija taj amandman. Prosto neverovatno. Zašto? Kaže - biće to neadekvatno, jer ne možemo da planiramo pojedinačne prihode, pa zbog realnosti iskazivanja budžeta. Nema građanina u ovoj Srbiji koji ne zna, kada uzme uplatnicu da popuni, pa kaže - porez na nošenje oružja, pa napiše - sudska taksa, pa napiše konzularna taksa, da ne zna da uplaćuje na posebni uplatni račun. Znači, svaki prihod države se uplaćuje na poseban uplatni račun, što je dovoljno elemenata da se prihodi prate, planiraju i, kao takvi, iskazuju. Morate imati elementarno ljudsko i profesionalno poštenje da kažete da vama smeta bilo kakva kontrola i istinitost prikaza elemenata u budžetu. Sada, posle takvog iskustva sa jutrošnjeg Odbora za finansije, gde se odbija ono što je sama Vlada u stvari predložila, jer ne želi kontrolu, očekujem da vi ipak prihvatite moj amandman na član 41b osnovnog zakona, odnosno član 18. izmena, gde tražim da se sredstva ostvarena od prodaje kapitala imovine uplaćuju na račun budžeta. Sada će se građani iznenaditi mojim zahtevom. Zar nije logično da se sredstva od prodaje preduzeća upravo uplate na račun budžeta. Ali, ne. Sredstva od prodaje se uplaćuju na račun one Agencije za privatizaciju, koje u budžetu nema, koja nam ne polaže račune, ne polaže račune ni Vladi koja je osnovala, koja samovoljno, ne znam u kom postupku, bira savetnike, finansijske i pravne, ne znamo po kom kriterijumu objavljuje oglase i prospekte i sve to naplati od troškova prilikom prodaje preduzeća. Pa kada sve to namiri, ko zna kome i ko zna po kom ključu, odabranim ljudima, agencijama i firmama, ona zadrži sebi i 5% onog bakšiša, kao naknade za uspeh u procesu privatizacije, koji iznosi samo od 2002. godine do septembra 2007 - 126 miliona evra. Ovim amandmanom tražim da se ta provizija ukine kao prihod agenciji, jer 126 miliona evra treba da podmiri mnogo preče i bitnije troškove, a ne one koje ne znamo čiji su, koji su i za šta ih dajemo i kome odlaze. Ovim amandmanom tražim da budžet Republike Srbije prihoduje sredstva od privatizacije, a da ministar finansija, koji je odgovoran za republičku kasu, da saglasnost na troškove koje pravi Agencija za privatizaciju i koji jesu neophodni. Znači, u stavu 2. reči "i posebne naknade ostvarene zaključenjem ugovora o prodaji kapitala, odnosno imovine (provizija)", brišu se. U stavu 3, na kraju teksta, tačka se zamenjuje zapetom i dodaje se tekst "koje je ministar finansija odobrio". Neka ministar finansija posle kaže, ne, oni sami zaključuju ugovore o kreditu, ne mogu da odgovaram, jer se ne pitam, kada mu ovim amandmanom dajemo normalno, prirodno pravo da se, kao ključar državne kase, pita za prihode koji u državnu kasu ulaze i da se pita za troškove koji se na račun budžeta stvaraju i preko Trezora, čiji je on glavni šef, isplaćuju. Nemam iluziju da ćete vi glasati za ovaj amandman, ali hoću da građani Srbije da vide da je gospodin Tadić za poštenje i za dobro građana samo na rečima, da je DS, čiji je on kandidat, za poštenje, javnost rada i javne finansije koje građani razumeju, samo na rečima i u predizbornoj kampanji, eventualno u televizijskim emisijama, ali ovde, gde je mesto, u zakonima, od te namere nema ni slova ''D'' od dobra za narod. Želim da se to vidi, zato ovako jasno i bez ikakvog uvijanja obrazlažem sadržinu ovog amandmana. Znači, dragi građani Srbije, poštovane kolege, ako postoji i jedan jedini razlog koji neko može da kaže da ovaj amandman treba odbiti ili da je nemoguć, neka izađe i neka kaže to građanima Srbije u lice. Nemojte da mi kažete - Agencija treba da se finansira iz nekih sredstava. Treba. Državna agencija koja radi posao u interesu države treba da bude na budžetskom finansiranju, a ne iza tamne i neprozirne zavese. Neka bude na budžetu, zakonski osnov za finansiranje te agencije postoji, jer je prilikom formiranja rečeno da joj je izvor finansiranja u budžetu. Nemojte mi reći da ne možemo da ukidamo stečena prava. Sve ono što se zakonom uvede, zakonom se može i ukinuti. Kako je bilo moguće u jednom danu ostaviti 8,5 hiljada radnika iz četiri najveće banke na ulici? To je bilo moguće. Ali, znate zašto? Zato što je u sporazumu o starateljskom fondu, koji je usvojen septembra 2001. godine, pisalo da se država Jugoslavija, Srbija i Crna Gora obavezuje da će državne banke likvidirati metodom isecanja i po principu od slučaja do slučaja. Da li su strani investitori, da li su ti nazovidonatori toliko jaki i važni da mogu da rade ono što se zove - uništavanje, pod firmom ulaska u bogat i šareni svet, a da snaga građana koji su nas birali i koji predstavljamo značajnu snagu ovde, bude beznačajna. Da li mislite da vaš predsednički kandidat dobija na ovim izborima mandat i glasove od stranih ambasadora, ili od tajkuna ili onih zbog kojih smo menjali prve poreske zakone kada smo oslobađali, ako se sećate, kafu od poreza, a uvodili porez na autogas kojim se najbedniji voze? Ili se glasovi traže od naroda u čijem interesu treba da donosimo zakone? Samo želim da narod to vidi, da čuje i da proceni, da napravi razliku, i nije reč nijednog trenutka o nekoj političkoj priči, reč je o činjenicama koje su sadržane u zakonskim projektima koji određuju našu budućnost. Molim vas, drage kolege, znam šta je partijska poslušnost, znam šta je nužda, ali vas molim, vi treba da odete u svoje sredine i da svojim prijateljima i komšijama, i onima koji su zbog privatizacije ostali bez posla, pogledate u oči i kažete - nije moglo drugačije. Može drugačije, ali vi to ne želite. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne) Na član 20. amandman je podneo poslanik Dragan Čolić. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Veljko Kovačević.
Poštovani narodni poslanici, moj kolega Dragan Čolić je predložio amandman – član 20. briše se. Verovatno je video da je i ovo nepotrebno, a da je to tačno, evo ja ću i da vam dokumentujem, ali nema mi ministra. Pošto je u vreme ove privatizacije Cvetković bio predsednik Agencije za privatizaciju, pa su se onda oni menjali, sada da vam iznesem jedan primer koji kaže ovako – privatizacija izvršena 2004. godine, stvarna vrednost imovine 4 milijarde dinara. Privatizacija knjigovodstvene vrednosti od jedne milijarde dinara, broj zaposlenih 250 radnika, većinski vlasnici postali Holanđanin i Rumun, država i radnici postali suvlasnici samo 30% kapitala. Stanje u brodogradilištu 2007. godine, tiče se brodogradilišta u Kladovu: vrednost imovine nula dinara, vlasnici imovine preneli na društvene osnove u krugu brodogradilišta pet novih firmi; u brodogradilištu ostalo tri zaposlena i direktor, 150 radnika otpušteno, a preostalih 100 radnika prebačeno u nove firme bez ikakvih prava iz stare firme brodogradilišta. O ovome sam već imao prilike da govorim. U 2008. godini brodogradilištu se priprema stečaj, uz gubitak prava na akcije svih radnika koji su upisali akcije, oko 900 radnika, kao i isplatu zaostalih rata i obaveza po sudskim rešenjima. Finansijske malverzacije u izradizavršnih računa za2004,2005,2006. godinu, nezakonito obezbeđivanje i otuđenje imovine, falsifikovanje dokumentacije, a sve to uz pomoć advokata i državnih institucija. Zašto kažem državnih institucija? Zato što ću to da obrazložim – pod tačkom 2. o svemu upoznati najviši državni organi i pojedinci, pokrenut je sudski postupci, ali nema reagovanja i nažalost, kako se to konstatuje, to je takva sudbina 90% privatizacije u Srbiji. To je primer otprilike da je loš Zakon o privatizaciji. Nećemo pojedinačno. Imam još jednu firmu, bio je gospodin Cvetković, a to je firma „Gradnja“ Kladovo, gde ono malo pre što smo govorili, vlasnik je umro, direktor neki tamo nasledio, radnici nemaju platu, nemaju regres, nemaju sistematizaciju radnih mesta, radna mesta nemaju sistematizovana, ništa nemaju, 9 meseci zaostatak plata, 70 hiljada su dužni jednom običnom radniku koji dobija na sudu. To je privatizacija: 70 hiljada ovoga, a šta ćemo za ostale strukture koje su zaposlene. Sve pravnosnažno donesene odluke, sve institucije prošlo i nema ništa. Kome ti radnici, kome mi da se obratimo i kome uopšte treba dokazati da ovaj zakon o privatizaciji ne valja. Kada dođe SRS na vlast ne samo ovaj zakon, 200 zakona moraćemo da promenimo.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne) Na član 23. amandman je podneo poslanik Stefan Zankov. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Milosav Miličković. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Milovanović. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Bojan Milovanović.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 23. Zakona o privatizaciji i žao mi je što ministar nije tu, ali mislim da se radi o važnom pitanju, pa ću u najkraćem pokušati da obrazložim o čemu se radi. Najpre ću reći nekoliko stvari. Ovih dana smo imali žučne rasprave na temu kakav je naš budžet, kakav je odnos prema lokalnoj samoupravi. Čuli smo različita tumačenja, različite kvalifikacije i predloge kako taj budžet da nazovemo. Neki su ga zvali predizbornim, neki rasipničkim, neki ovako, neki onako, a ja bih ga nazvao selektivno rasipnički, iz prostog razloga što i sama slika budžeta i ovo o čemu ću sada govoriti kroz predlog i kroz ovaj amandman koji sam podneo u ime SPS ukazuje da odnos Vlade prema lokalnim samoupravama nije apsolutno u korelaciji sa onim što su suštinski zagovaralo svih ovih pet, šest, sedam godina. Evo o čemu se radi. Konkretno, sam budžet predviđa mesto lokalne samouprave kroz jedan, ne bih rekao ništa manje teško, osim ponižavajući oblik kroz te transfere koji se po nekim posebnim kriterijumima, nama u lokalnoj samoupravi još dovoljno nedefinisanim i preciznim, da tako kažem, udeljuju. Taj 24. član zakona o budžetu upravo demonstrira jednu poziciju sile i odnosa prema lokalnim samoupravama, jer jedino taj član zakona predviđa mogućnost da ukoliko selokalnesamouprave adekvatno ne ponašaju sugestijama Ministarstva finansija moguće je ukidanje tih famoznih transfera. Podsetiću još jednom da je DOS svojim programom od 2000. godine naovamo stalno zagovarao decentralizaciju, fiskalnu decentralizaciju, jačanje lokalne samouprave, što se u suštini nije dogodilo. Zato i danas imamo lokalne samouprave bez svojine, a ovo što je suština ovog predloženog amandmana i sam Zakon o privatizaciji upravo kao da negira postojanje lokalnih samouprava. Zato sam i predložio amandman koji kaže – u članu 61. stav 1. tačka 4) menja se i glasi: „5% sredstava izdvojiće se za finansiranje razvoja infrastrukture lokalne samouprave na čijoj teritoriji se nalazi sedište subjekta privatizacije, a za deo subjekta privatizacije koji se nalazi van sedišta, ova sredstva pripadaju lokalnoj samoupravi na čijoj teritoriji se nalazi i obavlja delatnost taj deo subjekta privatizacije“. Pokušaću da objasnim ovo na par vrlo preciznih primera, koji pogađaju naročito male opštine i male sredine, kao što je Raška iz koje dolazim. Podsetiću da je i ovo vrlo važno pitanje razmatrano na Stalnoj konferenciji gradova i opština i da su sve pozitivne inicijative dolazile u pravcu da se tih famoznih 5% od privatizovanog subjekta, preduzeća društvenog, nasloni za finansiranje infrastrukture, ali zakon dosadašnji je kazao – po mestu sedišta subjekta privatizacije. U prevodu, to znači da se sve male sredine, poput Raške, sedišta subjekta privatizacije nalaze u velikim gradovima i ovo upravo pokazuje još jedan aspekt metropolizacije naše Srbije, tako da danas u Raški imamo konkretno „Geneks“, čije je sedište u Beogradu, zatim imamo pogon „Zastave“ kragujevačke, čije je sedište u Kragujevcu, zatim dva mašinska pogona, koji funkcionišu u sistemu „Lola“ korporacije i da ne nabrajam dalje. Takvih primera ćete čuti mnogo u Srbiji. Šta se sada događa? Događa se da kada se privatizuje jedno društveno preduzeće, čak i tih 5% koji su namenjeni za finansiranje komunalne infrastrukture lokalne sredine, odlazi u velike gradove. Podsetiću još jednom da je nesporna činjenica da i ta izdvojena preduzeća i pogoni raubuju upravo komunalnu infrastrukturu tih malih gradova, neću reći namerno palanki, ali jednostavno oni nemaju ni jedan jedini dinar prihoda od privatizacije, bez obzira na to što ih Zakon o privatizaciji permanentno pominje kao učešće u onoj raspodeli od finansiranja privatizacije. Sad slušajte o čemu se radi. Kolege poslanici, obrazloženja su vrlo čudna i ovo je govorila gospođa Jorgovanka Tabaković vrlo precizno, kuda, kako i na koji način. Oni nalaze nekoliko razloga zašto ne može da se izračuna koliko je to 5% od subjekta privatizacije. Onda kažu da se izdvojeni pogoni tih dotičnih firmi, sa sedištem u velikim sredinama, mogu prodavati parcijalno samo u fazi odnosno u procesu restruktuiranja i da se ta sredstva mogu isključivo i namenski koristiti samo za namirivanje poverilaca. Sada ono najčudnije. S druge strane, ako se proda kapital subjekta privatizacije koji ima organizacione delove, konkretno se radi o ovome o čemu pričam, koji obavljaju delatnost van sedišta subjekta privatizacije, podela sredstava od privatizacionog prihoda prema predloženom amandmanu bila bi nesprovodiva. Naime, radi se o subjektima čiji delovi obavljaju delatnost na teritoriji više lokalnih samouprava. Gotovo je nemoguće izračunati sa kojim procentom koji od delova subjekta privatizacije učestvuje u prodajnoj ceni. U prevodu - gospodin koji je smislio ovako famozan član najlakše je bilo da kaže - onda tim lokalnim samoupravama nula, da ne kaže šipak. Onda je to valjda ta računica i matematika koja treba da prenese tih 5% lokalnim samoupravama. Znate o čemu se radi dalje? Ti famozni giganti, javna preduzeća i sve ono što se u ovom haosu zvanom privatizacija proteklih sedam do osam godina događala, uslovila je to da lokalne sredine, a poput Raške ima ih mnogo u Srbiji, na stotine opština su takve, nisu dobili ni žutu banku od privatizacije. Sada ću reći sledeću stvar. Tako se često dešavalo da se te male sredine, koje su jako mnogo značile u razvoju ove Srbije, radovale više stečaju nego privatizaciji jer su od tih najružnijih stvari koje su pogodile našu privredu, a to su stečaj, dobijali makar deo novca od prenosa apsolutnih prava, pa su se i tome radovali. Od te famozne privatizacije nisu dobili ništa. Šta je dalje istina i šta je dalje sudbina ovakvih sredina? Nije problem kada vrednost subjekta privatizacije iznosi ionako obezvređenih desetak-petnaest miliona dinara, tih 5% bude malo, pa onda ovakve lokalne sredine taj problem mogu da prevaziđu. Međutim, šta da pričamo mi o gigantima poput Geneksa, zato sam mislio da malo ministar sasluša par mojih komentara na ovo, pa se proceni vrednost, recimo, sad napamet, nije ni tender, nego je 100.000.000 evra, tih 5% je 5.000.000 evra. Podsetiću da su to faktički budžeti ovih malih sredina. Onda možete mislite šta bi tih 5.000.000 evra značilo za razvoj devastiranih, nerazvijenih opština na rubu, na administrativnoj liniji na jugu Srbije, na zapadu i na istoku Srbije, nebitno je, ali te pare bi sigurno otišle i taj novac bi sigurno otišao u finansiranje infrastrukture, u ono što suštinski zakon treba da kaže. Znači, zaista bi se radili vodovodi, kanalizacije, potencijalno pripremali lokaliteti i infrastruktura za neke grinfild investicije. Međutim, i sada imamo u ovakvoj situaciji jednu poražavajuću istinu, a to je da tih 5% od finansiranja lokalnih samouprava ide, Beograd volim, poštujem i cenim, na kraju krajeva to je grad svih nas, ali mislim da je preče graditi vodovod i kanalizacioni sistem u jednoj Raški nego graditi žardinjere, klupe i uređivati trgove po velikim metropolama. Treba napomenuti ovde još jedan primer. Taj primer je kako sudbina ovakvih zakona može biti jako surova prema malim sredinama. Te male sredine su, podsetiću, ni krive ni dužne u jednom sistemu koji je poznavao kategorije društvenog vlasništva, gradili su fabrike i firme tokom prethodnih decenija, ali su se one integrisale. Sećaju se starije kolege da je jedno vreme u Srbiji bilo pomodarstvo mali, ono što zovemo sada mala i srednja preduzeća, bilo je moderno ulaziti u velike sisteme i onda su ušli u te velike sisteme. Podsetiću još jednom, gradili su ih privreda i nosili razvoj takvih preduzeća male sredine. Onda, kao da neko kaže puj pike, ovo više ne važi, integrisani u velike sisteme, veliki sistemi se privatizuju a od toga ni dinara lokalnim samoupravama. Rekao sam nekoliko klasičnih primera da je ovo što od 2000. godine vidime kao jedan zaista, ono što se često koristi, termin regionalnog razvoja i pomoć da se male i nerazvijene sredine dignu, da se privredno podignu, da se uravnoteži taj privredni rast u Srbiji, ovo je apsolutni demanti svega toga i upravo gola istina kakav je odnos ovog momenta u Srbiji prema regionalnom razvoju, prema razvoju malih i nerazvijenih opština. Koliko je ovo važan podatak mi smo, predsednici opština lokalnih samouprava nekoliko puta, da ne kažem konsenzusom, govorili da se ovaj zakon, pogubni zakon vezan za te male nerazvijene opštine ispravi i konkretno sam predlagač izmene zakona, ali to verovatno neće nikada ući u proceduru ove skupštine, pa i ovim amandmanom pokušavam da kažem da je potrebno uraditi i urediti da se od privatizacije bar jedan žuti dinar dogodi tim malim sredinama. Još jednom o Raški koja mi je onako posebna važna. Ovih budućih meseci će se događati privatizacija na Kopaoniku. Sad sledeće kažem - šta će se dogoditi? Ova Srbija je opet po svom oprobanom metodu petooktobarskih promena nastavila da one vrlo važne, jake i razvijene stvari u pojedinim segmentima uzme za sebe i puni republički budžet. S tim se slažem, ali opet suštinsko pitanje je šta sa malim sredinama? Formirano je novo preduzeće, Javno preduzeće skijalište Srbije. Geneks će otići u privatizaciju, znači, imaćemo nekog stranca, dobrodošao na Kopaonik. Šta će ostati sredini zvanoj Raška, šta će ostati toj lokalnoj samoupravi? Ostaće radnici, ostaće jedan veliki balast, na koji način novih 200-300 ljudi uključiti, reintegrisati i u onako slabu privredu slabih, regionalno izbrisanih područja u Srbiji. Još jednom apelujem, ovo više nije molba, ove se teme stalno okreću i na Stalnoj konferenciji gradova i opština, stalnim šaputanjima među predsednicima lokalnih samouprava, međutim, taj birokratsko-partijski manir je uslovio da i ovog momenta na isti način te male i lokalne sredine budu zaobiđene. Možda je ovaj amandman bio prilika da se uredbom Vlade, ne postoji matematika koja može da da prodato za iznos taj lokalnoj sredini nula. Mi smo u obrazloženju ovog naučnika koji je pisao obrazloženje rekli, evo ovde sam samo u nastavku notirao - zato je najbolji načinlokalnim samoupravama ne dati ništa. Govorio sam o sudbini Raške. Verujte da u Srbiji ovakvih opština ima preko 100, čiji su subjekti privatizacije, njihova sedišta su u velikim gradovima, a obavljanje delatnosti na teritorijama tih malih opština. Još jednom apelujem, nemojte da dozvolite da ono na čemu treba egzistira naša Srbija, ne dozvolite da gradići ostanu bez jedne jedine žute banke u procesu privatizacije. Nemojte samo reći da se to kroz ove kompenzacione i ove druge transfere nadomesti lokalnim samoupravama, jer i ti transferi su postali politička opcija i ti transferi više su izgubili svake kriterijume, tako da svaka izmena Zakona o finansiranju lokalnih samouprava daje nova rešenja. Sve što su naplatili porezi sliva se u republički budžet, dok lokalni budžeti ostaju sa stvarima koje nose svoju sudbinu i brigu, osećajući se kao pastorčići. Još jednom apelujem na poslanike da ovaj amandman, koji je jako smišljen, nije proizvod razmišljanja moje partije SPS i moje malenkosti, on je zaista produkt jednog dubokog razmišljanja, analiza i čestih razgovora ovakvih malih opština, koje zovem najveće opštine u Srbiji.
Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo poslanik Dušan Stupar. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Dragan Živkov.
Dame i gospodo narodni poslanici, kolega Dušan Stupar je opravdano izostao, pa ću pokušati da obrazložim amandman. On je u Kragujevcu na mitingu Tomislava Nikolića, promociji predsedničkog kandidata SRS. Dušan Stupar je podneo amandman na član 24. Da biste shvatili o čemu se radi, član 24. to su kaznene odredbe ovog zakona: ''Novčanom kaznom od 100.000 do 300.000 dinara kazniće se za privredni prestup državni poverilac ako podnese zahtev za prinudnu naplatu ili bilo koju meru postupka izvršenja, radi naplate potraživanja prema subjektu koji se privatizuje metodom javnog tendera, odnosno javne aukcije. Novčanom kaznom od 50.000 do 100.000 dinara kazniće se za privredni prestup iz stava 1. ovog člana i odgovorno lice u državnom poveriocu.'' Amandman koji je podneo Dušan Stupar usaglašava se rešenje sa izmenama predviđenim za član 9. ovog zakona, jer smatramo da je zabranom podnošenja zahteva za prinudnu naplatu ili neku drugu meru koja bi dovela do naplate potraživanja od subjekta u postupku privatizacije oštećen poverilac i omogućava zloupotrebe. Jasno je da je ovim amandmanom Dušan Stupar hteo da zaštiti poverioca, koji može u postupku privatizacije da podnese zahtev za naplatu svog dugovanja prema subjektu. SRS smatra da ovaj član 24. treba da se izbriše i da se brisanjem ovog člana pospešuje i poboljšava zakon. Ovo nije prvi slučaj štetnog delovanja donošenjem zakona od skupštinske većine tj. od ministarstva, štetno delovanje u odnosu na poverioca. Ovim amandmanom se popravlja ta situacija, ali to nije slučaj samo u ovom postupku. Smatram da se donošenjem zakona izaziva štetno delovanje mnogim lokalnim samoupravama, kao što je kod mene u Bečeju, gde je privatizacijom PIK-a napravljen opšti haos i štetno delovanje što se tiče države, lokalne samouprave i Pokrajine. Ovih dana u sredstvima javnog informisanja došlo je do velike bure tj. do pobune poljoprivrednih proizvođača koji nisu mogli da se jave tj. da ravnopravno učestvuju u zakupu državnog zemljišta. U opštini Bečej postoji ogromna količina državnog zemljišta, tj. 11.000 ha, gde je privatizacijom sada novi vlasnik vansudskim poravnanjem postigao cenu od 8.000 dinara po hektaru i gde lokalni poljoprivredni proizvođači tj. ljudi koji se bave poljoprivredom, kojima u svom gazdinstvu nedostaje poljoprivredno zemljište, hteli su da ravnopravno učestvuju u tom tenderu tj. u samom nadmetanju za zakup poljoprivrednog zemljišta, ali nisu dobili šansu. Opcija gospodina ministra, tj. G17 plus, podržala je predsednika opštine, koji je iz Kombinata došao za predsednika opštine, te je svojom podrškom učinila veliku štetu lokalnoj samoupravi i državi tj. državnombudžetu, jer za 1.000 ha koji se nalaze u drugoj katastarskoj opštini Srbobran je postignuta cena preko same aukcije od 35.000 do 40.000 dinara. Kada uzmete za 11.000 ha razliku cene od 8.000 do 40.000, za ogromna sredstva oštećeni su budžet Republike, budžet Pokrajine i budžet lokalne samouprave. Želim da ukažem da je svojim štetočinskim delovanjem G17 plus je napravio ogromnu štetu u opštini Bečej. Skupštinska većina koja i ovde vlada u republičkom parlamentu vlada i u parlamentu lokalne samouprave u Bečeju i napravili su ogromnu štetu. Štetočinski deluju na nivou Republike, lokalne samouprave i svim nivoima gde se pojavljuje opcija koja se može preslikati sa republičkog nivoa na lokalni nivo.
Reč ima poslanik Srboljub Živanović.
Dame i gospodo poslanici, jutros dolazeći na ovu sednicu čuo sam da je 289 preduzeća prodato na aukciji i to za negde oko 300 miliona evra. Trinaest velikih preduzeća je prodato za oko 50.000 evra. Pitam vas gde li se slio ovaj novac, da li u ovaj Nacionalni investicioni program, sa kojim verovatno hoćete da krenete u predizbornu kampanju? Ako hronološki pogledamo ovu privrednu sliku Srbije, videćete da u pojedinim opštinama, ali ću pričati za grad Šabac, gde u saradnji sa lokalnom vlašću, sa Ministarstvom za privatizaciju, sa Agencijom za privatizaciju, učinjen je najveći kriminal u šabačkoj opštini. Demokratska vlast, na čelu sa sadašnjim ministrom nepravde Dušanom Petrovićem, krenula je u jednu žestoku realizaciju da se sva preduzeća u šabačkoj opštini što pre privatizuju, odnosno da promenu titulara. Šta se u stvari dešava? Dešava se da ona preduzeća koja su na tenderu prodata, ona u stvari posle izvesnog vremena, ako se pogledaju te ugovorne obaveze, ti kupci, ti novi vlasnici, nisu ispunjavali te ugovorne obaveze. U stvari, oni su čekali da prođe taj vremenski period, da bi posle dve godine mogli da otpuštaju višak radnika, odnosno da otpuste one koji su, maltene, svoje živote dali za rad i izgradnju te fabrike - invalide. Ako bih pogledao sliku, kad god izađem za ovu govornicu pominjem prvu privatizovanu firmu u Šapcu, koja je oteta, to je "Metaloplastika" u Šapcu, firma koje je bila uzor, koja je proizvodila opremu i čepove za flaširanu rodu. Ona je danas sa 400-500 radnika svedena na minimalnu proizvodnju i zapošljava stotinak radnika. Pitam se gde je onaj višak, odnosno gde su ostali radnici koji su oterani, odnosno čije su akcije otete? Ako se pogleda metalska firma "Ingo", takođe kupac koji ih je kupio nije ispoštovao ugovorne obaveze i ta firma je danas pred stečajem, pred raspadom. Faktički, u toj firmi maltene radnici ne rade. Ako pogledamo "7. juli", saobraćajno preduzeće koje je nekad bilo uzor kao transportna kuća, danas je opljačkano, sva vozila su maltene razgrabljena. Tim tenderom i tom kupovinom, maltene, vi ne možete ni da uđete u dokumentaciju kako je ta firma prodata i kako su radnici oterani sa posla. Evo, vi znate aferu - keramičke pločice, to je u holdingu "Zorka" Šabac, koju je uzela jedna austrijska firma, koja se takođe poigrala sa radnicima, gde je pola od tih radnika isterano sa posla. Ima i nekoliko firmi koje su nastavile svoj trend proizvodnje i zaposlile su čak i više radnika nego što su firme ranije zapošljavale, odnosno taj proces proizvodnje je i povećan, kao što je Dumača, šabačka mlekara, kao što je ambalaža za proizvodnju plastične opreme itd. Znači, ima četiri ili pet firmi koje su nastavile svoj trend proizvodnje i sa tim trendom bi mogle da zapošljavaju radnike. Ako pogledamo ugostiteljsko preduzeće "Sava", gde je ministar za privatizaciju Aleksandar Vlahović uočio da je tu bilo nepravilnosti, ali nažalost, to je bilo pred kraj mandata gospodina Vlahovića kada je to uočio. Nije se desilo da je poništena kupovina te firme i tu je došlo do zloupotrebe korišćenja ugovornih obaveza od strane vlasnika firme. Da ne govorim o mnogim trgovinskim kućama koje su, takođe, pokupovale te trgovinske kuće, što reče Vjerica Radeta, samo zbog infrastrukture i prostora gde se ti njihovi objekti nalaze. Da ne govorim o jednoj od najperspektivnijih firmi koja je bila u "Zorkinoj" kompaniji, a to je Fabrika za proizvodnju opreme i Alatnica, koja je takođe prodata budzašto, gde se čak ne zna ni ko je kupio. Pominje se neki vlasnik Austrijanac, pominje se da je to naš čovek, ali ona nije nastavila svoj trend proizvodnje, već je došlo do otpuštanja radnika. Takođe, prekinuta je privatizacija, odnosno ugovorne obaveze kupljene firme "Zaštita bilja", koju je kupio vlasnik koji je firmu opljačkao, a radnici su ostali bez posla. Gde je tu pravda, gde je tu zakon, gde je sve ono što je on ukrao, zbog čega to nije nazad vratio. Dame i gospodo, ako pogledate unazad, baš sada u ovoj predizbornoj kampanji, i ako se vratimo u ono vreme, pitam se da li je DS pozvala na odgovornost, to sam prošli put rekao za ovom govornicom, sada predsedničkog kandidata, a i njihovog predsednika Borisa Tadića, da se on na skopskom aerodromu rukuje sa najvećim zločincem srpskog naroda Tačijem, čovekom koji je ubijao, silovao našu decu, majke, sestre, a da mu je Boris Tadić pružio ruku. Gospodo, mi se ovde maltene i ne pozdravljamo, iako se dobro znamo, politički smo protivnici, pa možda se ponekad gledamo drugačije, a jedan čovek koji predstavlja državu, koji predstavlja političku partiju, da on svojim gestom to učini. Ne znam da li ste vi kao politička partija pozvali na odgovornost Borisa Tadića, jer Boris Tadić, u stvari, nastavio je kriminalnu politiku tamo gde je stao Zoran Đinđić.
Molim vas, šta vam to znači. Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? (Ne) Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Miletić Mihajlović. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, amandman SPS, koji sam podneo na član 26, zapravo je u saradnji sa sindikatom. Član 26. Predloga zakona kaže: "Subjekt privatizacije koji na dan stupanja na snagu ovog zakona ima manjinski društveni kapital prenosi 70% tog kapitala Akcijskom fondu. U slučaju iz stava 1. ovog člana zaposlenima se prenosi bez naknade 30% društvenog kapitala, u skladu sa odredbama članova 42. i 44. Zakona o privatizaciji", dalje posle zareza sledi "po izvršenoj prodaji kapitala iz Akcijskog fonda", a kroz ovaj amandman smo tražili da se taj deo posle zareza izbriše. Znači, da se izbriše "po izvršenoj prodaji kapitala iz Akcijskog fonda". Zašto sindikat ili predstavnici zaposlenih radnika insistiraju na ovakvom amandmanu? Dakle, posle svega, zaposleni u društvenim preduzećima, odnosno subjektima privatizacije više nikome ne veruju, jer je iskustvo i suviše surovo u onome što je proteklo vreme, u onome što je izvršena privatizacija u proteklih nekoliko godina. Postoje na stotine i hiljade primera gde je izvršena obmana i otimanje imovine koja je stečena znojem i krvlju zaposlenih radnika ili, kako kaže kolega narodni poslanik, pljačka koja je izvršena. (Predsedavajući: Molim vas da ne dobacujete, gospodine Todoroviću.) Dakle, pitanje je koliko je pravilno, zapravo, to što je doneto zakonom - da 50% od prodaje kapitala društvenih preduzeća pripada državi, znači od prodaje društvene svojine i da se, pri tom, samo 5% prenosi lokalnim samoupravama. Dakle, kada je reč o ovoj društvenoj svojini, mnoga preduzeća su bukvalno, u pravom smislu te reči, stvorena dugogodišnjom akumulacijom sredstava na kraju godine, koja su upotrebljena za proširenje proizvodnje, za unapređivanje, za izgradnju novih pogona. Ima mnogo slučajeva da su zaista u onom ranom periodu socijalizma ljudi danjivali i noćivali u tim preduzećima i zaista znojem i krvlju učinili da dođu do napretka te društvene svojine, odnosno svojih preduzeća, a onda im država uzima. Imamo mnogobrojne primere te zloupotrebe ili otimanja društvene svojine, odnosno kapitala u subjektima privatizacije. Npr. Bambi, koji je svetski poznata firma u Požarevcu, koja je bila veoma produktivna, bila je na glasu u ranijem periodu, obezbeđivala je dobar plasman, dobar izvoz, velike plate za zaposlene. Posle privatizacije ona se polako gasi zapravo u Požarevcu, jer novi vlasnici premeštaju tu fabriku tamo gde im odgovara. Jednog trenutka ostaće to područje i ti pogoni bez onoga što jeste bila proizvodnja i što jeste bio Bambi u Požarevcu. Recimo, mlekare, npr. u Petrovcu na Mlavi, koja je privatizovana, takođe više nije interesantna za to područje, jer novi vlasnici premeštaju tu mlekaru negde na drugo mesto, zaposleni ostaju bez posla i kao da nikada nije ni bila. Sledeći primer, zbog čega radnici traže kroz ovakav amandman promenu ovog predloga u članu 26, imamo da u selu Mustapić, opština Kučevo, da se u stečajnoj masi fabrike stočne hrane iz Požarevca, Stižanka, ranijim samopravnim transformacijama našla i ova farma svinja, kapaciteta 20 grla u turnusu, inače ranije vlasništvo Zemljoradničke zadruge PEK iz Kučeva. Farma je zapravo udružena bez ikakve naknade u ranijem ili svojevremenom tom procesu, kada je to bilo potrebno da bi ona funkcionisala, a kasnije kada se došlo do trenutka privatizacije, nije postojala nikakva volja države i nadležnih, bez obzira na izričito traženje zemljoradničke zadruge PEK, da dođe dorazdruživanja i da se zapravo zadružna imovina vrati tamo gde je bila. Ovde je bio interes da se farma zadrži u okviru preduzeća koje će se privatizovati, a kada je nedavno ministar poljoprivrede došao u opštinu Kučevo, on je promovisao novog vlasnika, člana DS, i onda je jasno zbog čega je postupljeno na takav način. Drugi primer jedne bahate i nemarno izvršene privatizacije, bar kada je reč o onome što su interesi zaposlenih, jeste privatizacija Šumskog industrijskog kombinata Kučevo, gde je pre nekoliko meseci izvršena privatizacija i taj kombinat prodat jednom Nemcu, koji je pokušao da organizuje, ili se bar tako činilo, proizvodnju vodootporne šper-ploče za potrebe svoje firme u Nemačkoj. To nije išlo ili se bar tako predstavljalo. Prodao je nešto mašina, a onda je došlo do raskida ugovora o privatizaciji. Zatim su poverioci tražili stečaj po hitnom postupku i traže ispunjenje svojih obaveza. Tek se desilo da oko 500 radnika je ostalo na ulici, bez ikakvih prava. Gde su bili - nigde, šta su radili - ništa, sve je otišlo u nepovrat. Dakle, ima bezbroj primera takve privatizacije koja se zapravo u jednom procesu, jednom zaletu vršila samo da bi se država otarasila mukom stečene imovine koja je pripadala ljudima, koja je pripadala ovom društvu ili u širem značenju našoj državi. Samo da bi se otarasila toga, kao da je to Alajbegova slama i kao da nije potrebna više, bez vođenja računa o onome što su stvarni interesi zaposlenih, radnika, što je stvarni interes države. Ono što smo imali ovde oko privatizacije, o čemu je govorio poslanik Bojan Milovanović, poslanik SPS, o privatizaciji, pri čemu je 5% namenjeno lokalnoj samoupravi, znači imamo slučajeve da su određene fabrike, određeni pogoni, određena preduzeća u toku samoupravnih transformacija pridruživale se većim sistemima, a onda nakon toga to je ostalo u okviru tako krupnih sistema, sada se privatizuje i kao da nikada to nije stvoreno u tim manjim opštinama. Tih 5% što pripada nakon privatizacije onih preduzeća, onih pogona ili fabrika, ili kapaciteta koji se nalaze na teritoriji u unutrašnjosti, u manjim opštinama, odlazi tamo gde su sedišta velikih firmi, obično je to Beograd ili neki veći centar, i sve je potrebno većim tim centrima, većim ekonomskim centrima moći itd, bez vođenja računa o onome što je i najmanja potreba u unutrašnjosti tih malih opština. Nema govora o onome što jeste princip i što je ovde rečeno kada se formirala Vlada, o vođenju računa o onome što jeste ravnomerni ekonomski razvoj Srbije na celoj teritoriji ili podsticaj tih nerazvijenih sredina. Mislim da takvom jednom politikom, koja se i ovde ogleda u procesu privatizacije, doći ćemo do toga da će se zaista Srbija, ne samo u onom populacionom i onom suštinskom društvenom ili državnom smislu, nego i u ekonomskom smislu, svesti na Beogradski pašaluk. Iz tih razloga i osećanja prema onome što su potrebe radnika, zaposlenih kojima je učinjena velika nepravda, i prema onome što je interes unutrašnjosti i manje razvijenih opština, SPS predlaže ovakve amandmane.
Hvala. Da li se još neko javlja za reč po amandmanu? (Ne) Zaključujem pretres Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Ovim završavamo današnji rad i nastavljamo sutra u 10,00 časova. Hvala. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Šeste sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 96 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 97 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni sednici da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Balint Pastor, Elvira Kovač, Laslo Varga i Aleksandar Marton. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O PRAVU NA BESPLATNE AKCIJE I NOVČANU NAKNADU KOJU GRAĐANI OSTVARUJU U POSTUPKU PRIVATIZACIJE (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Meho Omerović, Vladan Batić, Slobodan Maraš, zajedno Aleksandra Jerkov i Aleksandar Marton, Radovan Radovanović, Rajko Baralić, Bojan Milovanović, Milisav Petronijević, Ninoslav Dimitrijević, Miletić Mihajlović, Vidoje Jovanović, Dušan Bajatović, Željko Vasiljević, Suzana Grubješić, Srđan Šajin, Momir Marković, Nataša Jovanović, Zoran Krasić, Vjerica Radeta, Milorad Buha, Nebojša Stefanović, Zdravko Topalović, Dejan Mirović, Aleksandar Martinović i Nikola Novaković, Vlada Republike Srbije i Odbor za privatizaciju. Primili ste izveštaje Odbora za privatizaciju i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o amandmanima. Podsećam vas da su amandmane povukli narodni poslanici: Suzana Grubješić, pismom od 12. decembra 2007. godine na članove 26. i 28. i podnela novi amandman na član 26. pismom od 13. decembra 2007. godine na članove 1, 24, 29. i 30, a pismom od 20. decembra 2007. godine na član 26; Bojan Milovanović, pismom od 13. decembra 2007. godine, amandman na član 2. stav 1. tačka 2. i amandman na član 2. stav 1. tačka 4. i podneo novi amandman na član 2; Srđan Šajn, pismom od 18. decembra 2007. godine, amandman na član 6; Nikola Novaković, na sednici Odbora za privatizaciju, amandmane na članove 23. i 26. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Narodni poslanik Vladan Batić podneo je amandman kojim je predložio promenu naslova Predloga zakona. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podnela Vlada. Odbor za privatizaciju je prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Meho Omerović. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milisav Petronijević. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević. Izvolite, gospodine Petronijeviću.