Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Prvu sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 135 narodnih poslanika. Podsećam vas da je članom 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine prilikom usvajanja zapisnika i utvrđivanja dnevnog reda postoji ako je na sednici prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Da bismo utvrdili broj narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 126 narodnih poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine u smislu člana 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine. Obaveštavam da je sprečen da sednici prisustvuje narodni poslanik Željko Tomić. Saglasno članu 86. stav 2. i članu 87. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam da sam ovu sednicu sazvala izuzetno za ponedeljak, 4. oktobar 2010. godine, i u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 86. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri predloge zakona iz predloženog dnevnog reda sednice. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam da sam, pored predstavnika predlagača dr Diane Dragutinović, ministra finansija, pozvala da sednici prisustvuje i Ružica Stojiljković, pomoćnik ministra finansija. Dostavljeni su vam zapisnici sednica Trećeg, Četvrtog, Petog i Šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Pošto današnjoj sednici prisustvuje većina od ukupnog broja narodnih poslanika, konstatujem da postoji kvorum za usvajanje zapisnika sa prethodnih sednica. Stavljam na glasanje zapisnik sednice Trećeg vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini, održane 29. i 30. juna i 1. jula 2010. godine. Od 139 poslanika, 127 za. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila zapisnik sednice Trećeg vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini, održane 29. i 30. juna i 1. jula 2010. godine. Stavljam na glasanje zapisnik sednice Četvrtog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini, održane 13, 14, 15, 19, 20, 21, 22. i 28. jula 2010. godine. Od 139 poslanika, 125 za. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila zapisnik sednice Četvrtog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Stavljam na glasanje zapisnik sednice Petog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini, održane 27. i 28. jula 2010. godine. Od 138 poslanika, 126 za. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila zapisnik sednice Petog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Stavljam na glasanje zapisnik sednice Šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini, održane 26. jula 2010. godine. Od 141 poslanika, 127 za. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila zapisnik sednice Šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. U sazivu ove sednice koji vam je dostavljen, sadržan je predlog dnevnog reda sednice. Pre utvrđivanja dnevnog reda, saglasno članu 92. stav 2. i članu 93. Poslovnika Narodne skupštine, potrebno je da Narodna skupština odluči o predlozima za stavljanje nadnevni red akata po hitnom postupku i o predlozima za spajanje rasprave. Vlada je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Crne Gore o razmeni sredstava i dokumentacije, koju je podnela Narodnoj skupštini 1. juna 2010. godine. Molim vas da se izjasnimo. Od 141 poslanika, 14 za. Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o platama u državnim organima i javnim službama, koji je podnela Narodnoj skupštini 10. juna 2010. godine. Molim izjasnite se. Od 141 poslanika, za predlog nije glasao niko. Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o akreditaciji, koji je podnela Narodnoj skupštini 15. juna 2010. godine, druga tačka predloženog dnevnog reda. Molim vas da se izjasnimo. Od 142 poslanika, za predlog je glasalo 127. Narodna skupština je prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Azerbejdžan o trgovini i ekonomskoj saradnji, koji je podnela Narodnoj skupštini 18. juna 2010. godine Molim vas da se izjasnimo. Od 142 poslanika, niko za. Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Odbor za pravosuđe i upravu Narodne skupštine Republike Srbije predložio je da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog odluke o davanju saglasnosti za Pravilnik o unutrašnjem uređenju i sistematizaciji radnih mesta u Stručnoj službi Poverenika za zaštitu ravnopravnosti, koji je podnet Narodnoj skupštini 13. jula 2010. godine. Molim vas da se izjasnite. Od 142 poslanika, niko za. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila predlog. Narodni poslanik Čedomir Jovanović predložio je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog rezoluciji o Srbiji i Kosovu – Partnerstvo i odgovornost za bezbednost, stabilnost i razvoj, koji je podneo Narodnoj skupštini 12. avgusta 2010. godine. Molim, izjasnite se. Od 145 poslanika, za predlog je glasalo osmoro. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila predlog. Vlada je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o vazdušnom saobraćaju, koji je podnela Narodnoj skupštini 13. avgusta 2010. godine, a to je inače četvrta tačka predloženog dnevnog reda. Molim da se izjasnimo. Od 145 poslanika, za ovaj predlog glasalo je 127. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila predlog. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o duvanu, koji je podnela Narodnoj skupštini 23. avgusta 2010. godine. Molim da se izjasnite o ovom predlogu. Od 144 narodna poslanika, niko za. Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o izvršenju kazne zatvora za krivična dela organizovanog kriminala, koji je podnela Narodnoj skupštini 27. avgusta 2010. godine. Molim da se izjasnite o ovom predlogu. Od 146 narodnih poslanika, jedanza. Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti, koji je podnela Narodnoj skupštini 10. septembra 2010. godine. Molim da se izjasnite o ovom predlogu. Od 145 narodnih poslanika, niko za. Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Fondu za razvoj Republike Srbije, koji je podnela Narodnoj skupštini 17. septembra 2010. godine. Molim da se izjasnite o ovom predlogu. Od 145 narodnih poslanika, niko za. Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora o državnom koncesionalnom zajmu za Projekat sistem NUCTECH tm za inspekciju kontejnera/vozila između Vlade Republike Srbije kao zajmoprimca i kineske Export – Import banke kao zajmodavca, koji je podnela Narodnoj skupštini 17. septembra2010. godine. Molim da se izjasnite o ovom predlogu. Od 145 narodnih poslanika, niko za. Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu, koji je podnela Narodnoj skupštini 20 . septembra2010. godine. Molim da se izjasnite o ovom predlogu. Od 144 narodna poslanika, 122 za. Narodna skupština je prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o potvrđivanju Okvirnog sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Narodne Republike Kine o obezbeđenju Republici Srbiji koncesionalnog zajma Narodne Republike Kine, koji je podnela Narodnoj skupštini 24. septembra 2010. godine. Molim da se izjasnite o ovom predlogu. Od 144 narodna poslanika, niko za. Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o davanju garancije Republike Srbije u korist, Societe Generale Banke Srbija a.d. Beograd iUniCredit Bank Srbija a.d. Beograd po zaduženju Akcionarskog društva za vazdušni saobraćaj "JAT AIRWAYS" a.d. Beograd, koji je podnela Narodnoj skupštini 24. septembra 2010. godine. Molim da se izjasnite o ovom predlogu. Od 144 narodna poslanika, niko za. Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o zaduživanju Republike Srbije kod KBC Banke a.d. Beograd, Nove kreditne banke Maribor d.d, Eurobank EFG a.d. Beograd, Vojvođanke banke a.d. Novi Sad, Hypo-Alpe-Adria Bank a.d. Beograd i Erste bank a.d. Novi Sad i kod Banca Intesa a.d. Beograd, UniCredit Bank Srbija a.d. Beograd, Raiffeisen bank a.d. Beograd i Societe Generale Banke Srbija a.d. Beograd koje su dale zajedničku ponudu, koji je podnela Narodnoj skupštini 24. septembra 2010. godine. Molim da se izjasnite o ovom predlogu. Od 145 narodnih poslanika, niko za. Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o zaštiti potrošača, koji je podnela Narodnoj skupštini 24. septembra 2010. godine. Molim da se izjasnite o ovom predlogu. Od 142 narodna poslanika, 126 za. Narodna skupština je prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o plovidbi i lukama na unutrašnjim vodama , koji je podnela Narodnoj skupštini 24. septembra 2010. godine. Molim da se izjasnite o ovom predlogu. Od 142 narodna poslanika, 124 za. Narodna skupština je prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Vladan Batić predložio je da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog odluke o obrazovanju anketnog odbora radi utvrđivanja činjenica vezanih za političku pozadinu ubistva predsednika Vlade Republike Srbije dr Zorana Đinđića, koji je podneoNarodnoj skupštini 27. septembra 2010. godine. Molim da se izjasnite o ovom predlogu. Od 143 narodna poslanika, niko za. Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o turizmu, koji je podnela Narodnoj skupštini 29. septembra 2010. godine. Molim da se izjasnite o ovom predlogu. Od 143 narodna poslanika, niko za. Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog odluke o izboru predsednika i članova Republičke komisije za zaštitu prava u postupcima javnih nabavki, koji je podnela Narodnoj skupštini 1. oktobra 2010. godine. Molim da se izjasnite o ovom predlogu. Od 143 narodna poslanika, 126 za. Narodna skupština je prihvatila ovaj predlog. Odbor za trgovinu i turizam Narodne skupštine Republike Srbije predložio je da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Lista kandidata za predsednika Komisije za zaštitu konkurencije, koju je podneo Narodnoj skupštini 1. oktobra 2010. godine. Molim da se izjasnite o ovom predlogu. Od 143 narodna poslanika, 126 za. Narodna skupština je prihvatila ovaj predlog. Odbor za trgovinu i turizam Narodne skupštine Republike Srbije predložio je da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Lista kandidata za članove SavetaKomisije za zaštitu konkurencije, kojuje podneoNarodnoj skupštini 1. oktobra 2010. godine. Molim da se izjasnite o ovom predlogu. Od 143 narodna poslanika, 123 za. Narodna skupština je prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Nenad Konstantinović, na osnovu člana 92. stav 2. i člana 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se obavi: zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o akreditaciji i Predlogu zakona o zaštiti potrošača i zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o vazdušnom saobraćaju i Predlogu zakona o plovidbi i lukama na unutrašnjim vodama. Da li narodni poslanik Nenad Konstantinović želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj predlog. Od 142 narodna poslanika, 127 za. Narodna skupština je prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Dejan Nikolić, na osnovu člana 193, a shodno članu 92. stav 2. i članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se obavi zajednički načelni pretres o: - Predlogu odluke o izboru predsednika i članova Republičke komisije za zaštitu prava u postupcima javnih nabavki; - Listi kandidata za izbor predsednika Komisije za zaštitu konkurencije; - Listi kandidata za članove Saveta komisije za zaštitu konkurencije. Ukoliko Narodna skupština prihvati, a mi smo prihvatili, da li narodni poslanik Dejan Nikoli želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj predlog. Od prisutnih 142 poslanika, za je glasalo 125 poslanika. Narodna skupština je prihvatila ovaj predlog. Pošto smo se izjasnili o predlozima za stavljanje na dnevni red sednice akata po hitnom postupku i o predlozima za spajanje rasprava na osnovu člana 93. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, stavljam na glasanje Predlog dnevnog reda u celini. Od 142 poslanika, za se izjasnilo 128. Konstatujem da je Narodna skupština utvrdila dnevni red Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini u celini. Molim službu da pripremi prečišćen tekst dnevnog reda. D n e v n ir e d: 1. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu; 2. Predlog zakona o akreditaciji; 3. Predlog zakona o zaštiti potrošača; 4. Predlog zakona o vazdušnom saobraćaju; 5. Predlog zakona o plovidbi i lukama na unutrašnjim vodama; 6. Predlog odluke o izboru predsednika i članova Republičke komisije za zaštitu prava u postupcima javnih nabavki; 7. Lista kandidata za predsednika Komisije za zaštitu konkurencije; 8. Lista kandidata za članove Saveta Komisije za zaštitu konkurencije. Rad prema utvrđenom dnevnom redu sednice. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O BUDžETSKOM SISTEMU (načela) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas da, prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe, i to: poslanička grupa Za evropsku Srbiju - jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslanička grupa SRS - jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; poslanička grupa G17 plus - 28 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa "Napred Srbijo" - 25 minuta i 12 sekundi; poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslanička grupa SPS - JS - 18 minuta; poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekundi; poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;Poslanička grupa manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da, u skladu sa članom 37. stav 3 Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, poslaničku grupu SRS u raspravi po ovom zakonu predstavljaće Dragan Stevanović, a da će Zoran Kasalović predstavljati poslaničku grupu SPS-JS. Saglasno članu 157. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres o Predlogu zakona. Da li predstavnik predlagača dr Diana Dragutinović, ministar finansija, želi reč? (Da.) Izvolite, gospođo ministar.
Dame i gospodo poštovani narodni poslanici, izuzetno mi je zadovoljstvo što baš Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu počinje jesenje zasedanje parlamenta. Kao što svi dobro znamo, osnovni razlog ovog predloga o izmenama i dopunama jeste uključivanje dela koji se odnosi na fiskalnu odgovornost i fiskalna pravila. Naravno, izmene predloga zakona su uvek dobra prilika da se još jednom na miru pročita zakon, odnosno prilika da se poboljšaju postojeća rešenja, što je i urađeno. Nakon osam meseci rada na ovom zakonu, počeli smo da radimo na ovom zakonu negde početkom godine, mogla bih samo da izrazim žaljenje što deo zakona koji se odnosi na fiskalnu odgovornost i fiskalna pravila zapravo nije poseban zakon. Važno je da je on uključen i zato hoću da vam sada predstavim najvažnije promene. Kao što sam rekla, svaka izmena je prilika da se unaprede i poboljšaju postojeća rešenja, tako smo i ove izmene iskoristili za poboljšanje pre svega određenih definicija i one najvažnije definicije – šta je to budžet, kao najvažniji akt Vlade i parlamenta, znači, sveobuhvatan plan prihoda i primanja, rashoda i izdataka, ali i organizovan u dva odvojena računa, računa realnih i finansijskih transakcija. To naglašavam namerno i namerno je definicija tako jasno obrazložena, da se ne bi ono što ne treba sabiralo, jer odnos dva računa, kao što je račun realnih i finansijskih transakcija, to je isto i odgovara odnosu lika i njegovog odraza u ogledalu. Takođe, pored ove definicije, poboljšane su i određene klasifikacije koje se tiču javnih prihoda i primanja. Znači, ispravljeni su neki manji nedostaci klasifikacija, poboljšano je prikazivanje sopstvenih prihoda i njihove kontrole, izvršene su određene izmene u budžetskom kalendaru samom činjenicom da postoji finansijski savet. Bolje su obrazložene neke funkcije, pre svega, funkcije finansijskog upravljanja i kontrole, funkcija interne revizije, i funkcija harmonizacije finansijskog upravljanja i kontrole i interne revizije, i na kraju nešto je povećana fleksibilnost rešenja budžeta, ali naglašavam ne ugrožavajući mogućnost efektivne kontrole budžeta od strane parlamenta. Sada bih prešla na ono što predstavlja najvažniju dopunu i izmenu ovog zakona, a to je deo koji se odnosi na fiskalnu odgovornost. Zašto se uvode fiskalna pravila? Postoji nekoliko razloga, ja ću navesti neke od njih. Dakle, to predstavlja okvir za vođenje stabilne predvidive fiskalne politike, omogućuje pravičnu i održivu raspodelu troškova i korist između sadašnjih i budućih generacija, učvršćuje makroekonomsku stabilnost i omogućuje da se monetarna i fiskalna politika baziraju na istim pravilima. Fiskalna pravila, uz nezavisnost centralne banke, zaista predstavljaju stubove makroekonomske stabilnosti. Zašto fiskalna pravila u Srbiji? Pa to je jedan od načina da se ograniči diskreciono ponašanje pri vođenju fiskalne politike, spreči prociklična fiskalna politika i stvore uslovi za vođenje anticiklične fiskalne politike. To je način da javne finansije bude izdržive i da se izbegnu eventualne finansijske i fiskalne krize. Dobija se jedan dugoročni horizont u planiranju i možda na kraju treba dodati da ovo možemo da posmatramo kao deo procesa evropskih integracija jer su pooštreni uslovi za članstvo u EU i evropsku monetarnu uniju upravo nakon iskustva sa Grčkom. Šta nam kažu međunarodna iskustva? Fiskalna pravila egzistiraju u više od 80 zemalja trenutno, a upravo pogoršavanje fiskalnih performansi, kao što su javni dug i deficit tokom svetske ekonomske krize, kao da dodatno stvara pritisak za pooštravanje ili uvođenje fiskalnih pravila. Naravno da nema garancije, uvođenje fiskalnih pravila samo po sebi ne može ništa da garantuje, ali opet međunarodno iskustvo pokazuje da zemlje koje imaju fiskalna pravila u proseku imaju i mnogo bolju i odgovorniju fiskalnu politiku. Izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu, dakle, formiraju se fiskalna pravila u cilju održive fiskalne politike. Formira se fiskalni savet nezavisno stručno telo koje, u suštini, nadzire sprovođenje fiskalnih pravila i unapređene su fiskalne procedure. Fiskalna pravila se odnose na opštu države, na budžet RS, budžete lokalnih vlasti, fondove socijalnog osiguranja i ovim zakonom su uvedena opšta i posebna fiskalna pravila. U suštini postoje i uvode se dva opšta fiskalna pravila. Pravilo koje određuje maksimalno učešće javnog duga, odnosno duga opšte države u društvenom proizvodu od 45% i učešće godišnjeg fiskalnog deficita u stabilnom stanju, u proseku, od 1% društvenog proizvoda. Pri tome naglašavam da se fiskalni deficiti, pravila fiskalnog deficita u suštini određuje prema formuli koja ima oblik tzv. Tejlorovog pravila. Zašto se primenjuje formula, a ne neki određen iznos? Upravo zato što formula omogućava postepenost u prilagođavanju. Da biste došli od deficita koji sada imamo, a koji je otprilike 4,8% društvenog proizvoda, na neki ciljni nivo koji iznosi 1% društvenog proizvoda, to ne možemo svi zajedno da uradimo preko noći i ne treba da uradimo preko noći. Formula obezbeđuje, pod jedan, postepenost u prilagođavanju. Takođe, formula obezbeđuje i fleksibilnost u prilagođavanju. U ovom periodu, nekom tranzicionom periodu, kada se smanjuje fiskalni deficit sa 4,8% na 1%, to prilagođavanje, pre svega, zavisi od stope ekonomskog rasta. Ukoliko je stopa ekonomskog rasta dinamična, prilagođavanje će biti brže. Ukoliko je relativno slaba, ukoliko iznosi, na primer, 2% ili 3% društvenog proizvoda, a ne 5%, prilagođavanje će biti nešto sporije. U svakom slučaju, u proseku, u periodu od pet godina prilagođavanje iznosi 0,75% društvenog proizvoda. Kada dođemo na ciljni nivo deficita od 1% društvenog proizvoda opet ova formula omogućava fleksibilnost. Ona u suštini znači da imamo deficit u proseku, što znači da u godinama ekspanzije neophodnoje ostvariti suficit, da bi u godinama recesije deficit bio veći od ovih 1%. Pored opštih pravila koja u suštini imaju osnovni zadatak da obezbede dugoročnu održivost javnih finansije, zakonom su uvedena i posebna pravila koja se, pre svega, odnose na pravila prilagođavanja plata i penzija u periodu do 2015. godina i nadalje. Zadatak ovih posebnih pravila je u suštini promena strukture javne potrošnje, odnosno smanjenje tekućih izdataka i povećanje kapitalnih. Vlada može izuzetno i privremeno odstupiti od fiskalnih pravila i principa. O tome donosi posebnu odluku. To su samo slučajevi prirodnih katastrofa ili nekih eksternih šokova koji utiču na zdravlje ljudi, bezbednost ljudi i značajno umanjuju stopu ekonomskog rasta. Međutim, u ovim slučajevima Vlada je dužna da Narodnoj skupštini podnese izveštaj u kojem jasno navodi razloge zbog kojih privremeno odstupa od fiskalnih pravila, mere koje će da preduzme da bi se fiskalna pravila što pre primenjivala i vremenski horizont u kome je to moguće uraditi. Ovim zakonom se formira fiskalni savet. Fiskalni savet jeste stručni i nezavisni organ koji se formira da bi se unapredila kultura fiskalne odgovornosti u Srbiji i u suštini uticalo na formiranje javnog mnjenja kada je vođenje fiskalne politike u pitanju. Fiskalni savet ima samo tri člana. Jednog člana saveta bira predsednik Republike. Drugog člana bira guverner Narodne banke, i trećeg člana bira ministar finansija. Članove bira Narodna skupština, a predlažu predsednik Republike, guverneri ministar finansija. To su ljudi koji moraju posedovati, pre svega, visoka stručna znanja i ne mogu obavljati druge javne funkcije. Ne mogu biti članovi političkih stranaka, biraju se na period od šest godina. Za svoj rad fiskalni savet je odgovoran Narodnoj skupštini. Koje su funkcije fiskalnog saveta? Prvo, fiskalni savet procenjuju u kojoj meri je Vlada u prošlosti poštovala fiskalna pravila koje je utvrdila. Proverava makroekonomske i fiskalne pretpostavke koje su korišćenje u izradi izveštaja o fiskalnoj strategiji, daje nezavisnu i kredibilnu ocenu fiskalne politike, procenjuje fiskalne rizike i verovatnoće da će Vlada ispuniti svoje ciljeve, proverava adekvatnost ekonomskih klasifikacija. Funkcija fiskalnog saveta je da priprema mišljenje na nacrt izveštaja o fiskalnoj strategiji, a dostavlja Narodnoj skupštini i sledeće vrste analiza: Revidirani izveštaj o fiskalnoj strategiji, Predlog zakona o strategiji, Predlog zakona o budžetu RS i Predlog zakona o završnom računu. Sve ove dokumente fiskalni savet analizira, kao što procenjuje eventualne fiskalne implikacije različitih zakona koji se donesu u toku godine u parlamentu. Sama Vlada napušta izradu memoranduma i memorandum zamenjuje izveštaje o fiskalnoj strategiji. Taj izveštaj, kao što mu sam naziv kaže, pre svega je usmeren na samu fiskalnu politiku. Sadržaj fiskalnog izveštaja, izveštaja o fiskalnoj strategiji, nešto je promenjen u odnosu na memorandum. Sadrži srednjoročne projekcije makroekonomskih i fiskalnih agregata, ciljeve i smernice fiskalne politike, izveštaj o poreskoj politici, uključujući i poreske rashode, daje konsolidovani budžet opšte države, daje pregled prioritetnih oblasti finansiranja, srednjoročni okvir rashoda, pregled i analizu fiskalnih implikacija i ekonomskih politika, procenu i kvantifikaciju fiskalnih rizika i strategiju upravljanja javnim dugom. Konačno, izveštaj o fiskalnoj strategiji sadrži tri obavezna dodatka. To je mišljenje fiskalnog saveta na fiskalnu strategiju, to je mišljenje MBS na fiskalnu strategiju i to je izveštaj o napretku. Na kraju, koji su očekivani efekti ovih promena? To je smanjenje fiskalnog deficita na 1% društvenog proizvoda, što u proseku, kao što sam već rekla, iznosi 0,75% godišnje. To je stabilizacija javnih rashoda oko nivoa 40% društvenog proizvoda. To je stabilizacija javnog duga na održivi nivo. To je promena strukture javnih rashoda, smanjenje tekućih i povećanje javnih infrastrukturnih investicija. To je vođenje fiskalne politike u skladu sa načelima međugeneracijske pravičnosti. Imajući u vidu očekivane efekte ovih promena, molim narodne poslanike da, bez obzira na kojoj se strani nalaze, u danu za glasanje podrže ovaj izuzetno važan zakon. Hvala vam na pažnji.
Da li žele reč izvestioci nadležnih odbora? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Balint Pastor. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, ne mogu da delim vašu radost što ovim predlogom zakona započinjemo redovno jesenje zasedanje Narodne skupštine, jer bih voleo konačno da ovo jesenje zasedanje započnemo raspravom o Predlogu zakona o javnoj svojini. Kao što znate, Narodna skupština je bila u obavezi, po Ustavu Republike Srbije, da do 31. decembra 2008. godine donese zakon o javnoj svojini. Mi to nismo mogli učiniti jer Vlada nije dostavila taj predlog zakona i mislim da bi ovako, skoro dve godine posle isteka tog ustavnog roka, već bilo krajnje vreme da imamo u skupštinskoj proceduri predlog tog zakona koji je izradila Vlada Republike Srbije. Neke stranke su najavljivale tokom leta da neće dozvoliti početak redovnog jesenjeg zasedanja Narodne skupštine ako taj predlog zakona ne bude na dnevnom redu, ali će te stranke objasniti svojim biračima zašto mi danas ne raspravljamo o zakonu o javnoj svojini, već o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu. Vi ste naveli u obrazloženju da su ciljevi koji se zakonom postižu – jačanje fiskalne odgovornosti i fiskalne discipline zbog neadekvatnosti veličine i strukture javne potrošnje, uvođenje fiskalnih pravila, što je s jedne strane obaveza prema MMF, a s druge strane je to bitno zbog namere ulaska Srbije u Evropsku monetarnu uniju. Vi ste čak naveli u obrazloženju da će Unija biti rigoroznija zbog iskustva sa Grčkom, ali nema ničega o tome da li će biti Unija rigorozna prema Srbiji kao što je bila rigorozna prema svim ostalim sadašnjim članicama EU i po pitanju poštovanja ustavnosti. Da li jedna država može da uđe u EU, a da Vlada i Skupština te države ne poštuje Ustav sopstvene države? Mislim da je to nemoguće, da bi to bio presedan i da to nije bilo omogućeno nijednoj zemlji koja je danas članica EU. Naveli ste i to šta je cilj formiranja nezavisnog fiskalnog saveta koji će biti nezavisan državni organ. To je svakako dobro, to svakako treba pohvaliti. Jedino mi nije jasno u vezi tog fiskalnog saveta kako će u praksi izgledati rešenje iz zakonskog predloga, da će fiskalni savet davati mišljenje o svim amandmanima koji su podneti na Predlog zakona o budžetu, jer je tako navedeno u Predlogu zakona, da će fiskalni savet davati mišljenje u pisanoj formi o svim podneti amandmanima na sve buduće budžete. Više bih želeo da se bavim time čega nema u zakonu, a trebalo je da bude. Vi ste u članu 24. naveli da će finansiranje nadležnosti autonomnih pokrajina izgledati na sledeći način – da je to deo poreza na dobit preduzeća, to je već i sada tako, to je i 42,7% od poreza na dobit preduzeća ostvarenih na teritoriji AP Vojvodine i 18% od poreza na zarade prikupljene na teritoriji AP Vojvodine. Naveli ste u Predlogu zakona da se finansiranje nadležnosti autonomnih pokrajina vrši i drugim javnim prihodima i primanjima, pa ste naveli – i drugi porez ili deo poreza, u skladu sa zakonom. U skladu sa kojim zakonom i zašto još taj zakon nije u skupštinskoj proceduri? Kada ćemo saznati kojim drugim vidovima poreza će AP Vojvodina biti finansirana? Zašto toga nema u ovom zakonu o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu? Dokle ćemo još gledati formulaciju u vezi Vojvodine, u skladu sa zakonom koji će biti donet jednog dana, niko ne zna kada? Dalje, naveli ste da su među javnim prihodima i primanjima i primanja od prodaje prirodne imovine, a govorimo o finansiranju nadležnosti AP Vojvodine. Kojom i kakvom imovinom AP Vojvodina raspolaže danas? Zašto još nema te imovine, kada je Skupština i Vlada bila u obavezi da taj zakon o javnoj svojini donese do kraja 2008. godine? Taj rok je pre skoro dve godine istekao. Da bude još tragikomičnije, naveli ste i primanja od prodaje dragocenosti. Kakve dragocenosti ima AP Vojvodina i kada će imati? Zakon o javnoj svojini je trebalo da predložite, odnosno Narodna skupština je trebalo da donese do kraja 2008. godine. Radna verzija ovog zakona je bila na sajtu Ministarstva finansija u oktobru 2008. godine, pre tačno dve godine, pa je nekom misterijom ta radna verzija nestala sa sajta Ministarstva finansija i niko ne zna gde je ta radna verzija i kada će steći formu nacrta, pa posle toga predloga zakona. Niko ne govori o tome šta je sa tim zakonom o javnoj svojini. Molio bih gospođu ministarku da posle moje diskusije odgovori ne samo meni, nego svima nama, narodnim poslanicima - šta je problem sa ovim zakonom o javnoj svojini? To nije bitno samo zbog AP Vojvodine, to je bitno zbog svih lokalnih samouprava, zbog svih opština i gradova. Srbija je danas još jedina država u Evropi u kojoj lokalne samouprave nemaju svoju imovinu. To nije jedno načelno pitanje, to je jedno vrlo značajno, praktično pitanje, odnosno praktičan problem. Lokalne samouprave ne mogu da se razvijaju, ne mogu da stvaraju nova radna mesta, ne mogu da privuku investicije jer nemaju šta da predlože, da ponude potencijalnim investitorima. Čuo sam čak jedan stav od ljudi u vašem ministarstvu da ovaj zakon nije donet i da nije predložen zakon o javnoj svojini jer se čeka mišljenje Ustavnog suda o jednoj odredbi Zakona o restituciji imovine crkvama i verskim zajednicama. Ako ćemo tako, onda ćemo možda čekati još 10 godina, ne možemo krivicu da prebacimo na Ustavni sud. Znači, prema Ustavu, Vlada je bila u obavezi da ovaj zakon o javnoj svojini predloži Narodnoj skupštini, a Narodna skupština bi bila u obavezi da ovaj zakon donese do kraja 2008. godine. To je jedna ustavna obaveza, to je kršenje načela ustavnosti i to je mnogo veći problem, kada već govorimo o ulasku u EU, nepoštovanje Ustava, nego što bi bio problem to što nema fiskalnih pravila u Zakonu o budžetskom sistemu. U članu 27a uvodite pojam odgovornosti i kažete da je Vlada odgovorna za sprovođenje fiskalne politike i upravljanje javnim finansijama, u skladu sa principima, pravilima, procedurama itd. Onda je izvršni organ lokalne samouprave odgovoran za sve to na svojoj teritoriji. Ko je odgovoran za upućivanje predloga budžeta koji nije u skladu sa Ustavom Republike Srbije? Ko je odgovoran za to da se već godinama predlozi budžeta upućuju u Narodnu skupštinu tako da direktno krše član 184. Ustava Republike Srbije koji se odnosi na finansiranje AP Vojvodine? U članu 27b uvodite pojam "fiskalni principi". Navodite pet opštih principa i šest posebnih. Među opštim principima su: princip polaganja računa, princip pravičnosti, princip odgovornosti, princip stabilnosti i princip transparentnosti. To je svakako dobro, ali još jednom pitam – gde je princip ustavnosti? Ko je odgovoran ako u Narodnu skupštinu stigne predlog budžeta koji nije u skladu sa Ustavom Republike Srbije? U članu 27ž imamo fiskalna pravila za lokalnu vlast. Kažete da deficit ne može biti veći od 10% prihoda, a kada govorimo o lokalnoj vlasti, onda prema Predlogu zakona, mislimo i na autonomne pokrajine i na jedinice lokalne samouprave. Ovde se navodi da izvršni organ, organ lokalne vlasti, može podneti zahtev Ministarstvu do 1. maja ako ne može da poštuje taj limit od 10%, kada govorimo o deficitu. Ukoliko lokalna vlast prekorači limit, ministar obustavlja prenos sredstava i to se odnosi na lokalne samouprave, odnosno na pripadajući deo poreza na zarade i dobit, a to se verovatno odnosi na finansiranje AP. Ne znam koliko je ova odredba u skladu sa Ustavom Republike Srbije, ali se nameće još jedna dilema, šta ako AP u skladu sa članom 24. dobije idruge poreze, pored poreza na zarade i pored poreza na dobit. Da li to znači, želim da vam ukažem na jednu grešku u Predlogu zakona, šta ukoliko republička vlast želi da kazni AP Vojvodinu, da obustavi prenos pripadajućeg dela poreza na zarade i dobit, a šta ako Vojvodina do tada dobije neki drugi vid poreza, jer to bi onda značilo da ne može da bude obustavljeno. Znači, tu je jedna greška u zakonu. Nadam se da ovde ne treba da pomišljamo na to da Vlada ipak ne želi da da druge vidove poreza Vojvodini, osim poreza na zarade i poreza na dobit. Porez na dobit preduzeća je inače jedna "veoma značajna stavka" u vremenu ekonomske krize. Onda u članu 27z govorite o izuzetnim okolnostima: "Vlada može izuzetno i privremeno odustati od fiskalnih principa u slučaju prirodne katastrofe, ekstremnih šokova koji utiču na ugrožavanje zdravlja ljudi, nacionalne bezbednosti" i u tom slučaju Vlada podnosi Skupštini odluku sa obrazloženjem. Želim da pitam, gospođo ministarka, kada ste upućivali u skupštinsku proceduru Predlog zakona o budžetu za 2009. godinu koji je bio protivustavan, da li je to učinjeno zbog prirodne katastrofe, a za mene je nepoznato da je bila, hvala bogu, neka prirodna katastrofa u 2009. godini, odnosno krajem 2009. godine, kada ste uputili u proceduru budžet za 2010. godinu ili su bili neki ekstremni šokovi koji su u ticali na ugrožavanje zdravlja ljudi ili nacionalnu bezbednost. Još jednom bih vas zamolio da date odgovore na ova pitanja, pre svega, vezano za donošenje zakona o javnoj svojini, kada ga možemo očekivati, i zakonu o prihodima AP Vojvodine, kada već to pitanje nije rešeno ovim zakonom o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu, a pravno-tehnički je to bilo moguće rešiti. I pored očekivanje vaših odgovora želeo bih da vas zamolim da kada budete upućivali u proceduru Predlog zakona o budžetu za 2010. godinu i Predlog zakona o budžetu za 2011. godinu da onda ti predlozi ne budu u suprotnosti sa Ustavom Republike Srbije, a tu mislim na član 184. Mi smo jedna dosledna stranka i mi smo to dokazali u više navrata. Ukoliko nismo mogli da glasamo za predlog budžeta u decembru prošle godine, kada je on bio protivustavan, to nećemo moći da uradimo ni sada kada budemo raspravljali o rebalansu i o budžetu za 2011. godinu. To nije nikakva pretnja, to je namera da nađemo rešenje i da nam se omogući da glasamo za rebalans, odnosno za Predlog budžeta za 2011. godinu. Želeo bih da vas podsetim, gospođo ministarka, da smo mi u decembru 2009. godine govorili o tome da je poštovan princip da Vojvodini pripada najmanje 7% republičkog budžeta, ali nije poštovan drugi deo odredbe člana 184. Ustava Republike Srbije, da od tog iznosa tri sedmine treba da idu na kapitalne investicije. To smo dokazali na način što smo vam prezentovali koliki je udeo budžeta za transfere u obrazovanju, koliki je udeo za transfere lokalne samouprave i koliko su troškovi za funkcionisanje Pokrajine i ukoliko saberemo sve iznose, nije teško izračunati da nema tri sedmine za kapitalna ulaganja, odnosno nema 42% za kapitalna ulaganja od onog iznosa koji pripada Vojvodini. Tražili smo da u budžetu i dalje postoji ona odredbe koja je postojala u prethodnom budžetu da Vojvodini pripada 90% od prodajne cene NIS, a to je postojalo u budžetu za 2009. godini, ali je zaboravljeno da se prepiše u ovaj budžet koji je još uvek važeći. Vojvodina je dobila 50%, a još 40% nismo dobili, a trebaloje da dobijemo nakon donošenja Zakona o nadležnostima AP Vojvodine, i tih iznosa nema. Znači, republička vlast Pokrajini duguje oko 150 miliona evra i još uvek ne znamo gde su te pare. Verovatno su potrošene, ali nisu potrošene u skladu sa zakonom. Meni bi bilo veoma neprijatno, ukoliko bismo došli u istu onu situaciju u kojoj smo bili u decembru prošle godine kada su nas optuživali za nameru rušenja Vlade, kada je konstituisana kaznena ekspedicija, pa je SVM izbačen iz vlasti u Subotici, u Senti i ne bih želeo da se to ponovi samo zbog toga što se mi principijelno držimo Ustava Republike Srbije. Na kraju bih želeo da citiram izjavu pokrajinskog sekretara za finansije, gospodina Jovicu Đukića, izjavu koju je on dao u ''Dnevniku'' 25. septembra 2010. godine u vezi sa predlaganjem rebalansa budžeta AP Vojvodine za 2010. godinu. Sekretar Đukić, koji je inače član DS, ne pripada opciji kojoj pripadam ja, kaže da ukupan iznos budžeta od 60,7 milijardi dinara samo nominalno ispunjava uslov minimuma od 7% za Pokrajinu, ali da i dalje nije moguće obezbediti tri sedmine budžeta za kapitalne investicije, zbog toga što veliki deo budžeta čine transferna sredstva. Znači, gospodin Jovica Đukić, član DS u izjavi za novosadski ''Dnevnik'' kaže isto ono što sam ja malopre vama rekao. Nadam se da će ovaj problem biti rešen. Ako to ne bude tako, Ustav Republike Srbije neće biti poštovan i to nikako ne bismo želeli da se desi. Još jednom očekujem odgovor na pitanje šta je sa predlogom zakona o javnoj svojini i o finansiranju AP Vojvodine i apelujem da do predlaganja rebalansa budžeta nađemo neko rešenje, da bi predlog bio u skladu sa Ustavom Republike Srbije i da bismo mi bili u mogućnosti da podržimo taj predlog, pošto želim da podvučem crvenom i žutom bojom 10 puta, nije nam namera rušenje Vlade, ali nam je namera donošenje budžeta koji je u skladu sa Ustavom i koji je u skladu sa interesima građana AP Vojvodine.
Reč ima poslanik Čedomir Jovanović.
Gospođo Dragutinović, zadovoljstvo mi je što ste vi prvi ministar u našem jesenjem zasedanju. Mislim da je važna tema o kojoj razgovaramo, ali smo, nažalost, u nju ušli haotično, na isti onaj način na koji se ponašamo u našim javnim finansijama. Prvo, moram da vas pitam da li imate većinu za ovaj zakon, jer sam upravo čuo predstavnika vaše vladajuće koalicije koji vam poručuje kako je ta većina uslovljena, ne bih rekao određenim ustupcima nego određenim političkim potezima. Nije dobro ako se dolazi u parlament sa predlogom zakona koji je dogovoren u nekom kabinetu, a nije dogovoren u vladajućoj koaliciji koja za njega treba da glasa. Ako vladajuća većina ne razume značaj ovog zakona, kako će ga razumeti naše društvo? Mi u LDP mislimo da je ovo važan zakon. Žao nam je što se on na ovakav način uvodi u politički život, u društveni život. Mislim da ste u pravu kada kažete da je bilo potrebno doneti jasan zakon, a ne kroz izmene i dopune postojećeg zakona, praktično, uvoditi neka nova pravila. Ostali ste nam dužni odgovor na pitanje zašto je to urađeno ovako. To je druga vrsta problema koja prati ovu našu raspravu. Ono o čemu sve vreme vi govorite, zapravo je potvrda jednog neprirodnog odnosa koji je uspostavljen u našoj vlasti, a to je odnos koji počiva pre svega na uverenju da je moguće rešiti probleme tako što ćemo se baviti isključivo posledicama, a ne uzrokom tih problema. Podsetiću vas da su ministri, da su vaše kolege objavili pre mesec dana, dve ili tri nedelje, više nije toliko važno, ali ne tako davno, tu lepu vest o izlasku naše zemlje iz krize. Vidite kako je sve čudno. Dve godine smo proveli u uveravanju, prvo smo živeli u uverenju da nas kriza mimoilazi, a onda smo saopštili kako je ona prošla. Sve ono o čemu vi govorite je nešto o čemu mi raspravljamo godinama i razumevanje unutrašnjih reformi kao preduslova ne ulaska u EU, nego naše mogućnosti da funkcionišemo po pravilima na kojima počiva ta EU. Mi ne vidimo snagu koja je potrebna da bi sve ono što ste vi ovde naveli bilo realizovano. Ne možemo ekonomski da se integrišemo sa Evropom ili sa modernim svetom, a da to ne prate političke integracije. To što nema saglasnosti između jednog i drugog procesa u samoj Evropi ne znači da je tako nešto dobro i za Srbiju. Evropa danas ima puno problema zbog toga što je dve godine posle sloma finansijskog tržišta očigledno da je taj slom proizvod unutrašnje iscrpljenosti jednog sistema koji je znatno širi od polja ekonomije, iako se najjasnije izražava kroz ekonomiju. Danas ne postoji granica između Francuske i Nemačke. Ekonomska tržišta su tako integrisana da poremećaj jedne irske banke poremeti vrednosti indeksa na svim evropskim berzama. Nesposobnost Grčke da finansira svoj javni dug poremeti čitavu Evropu, govorim, recimo, o deficitima. Normalno je da se u Francuskoj protestuje zbog namere francuske vlade da podigne granicu sa 58 na 60 godina za odlazak u penziju, dok je sasvim prihvatljivo Francuzima da Nemci rade do 67. godine. Postavljam vam pitanje – ko će raditi za tih 45% o kojima vi govorite? Mislim na budžet u odnosu na BDP. Ko će raditi za tu stopu deficita koju vi navodite kao ciljanu, za taj jedan posto, kad i vi i ja, i svako ko čita dnevnu štampu zna da taj jedan posto podrazumeva jako puno odricanja koja mogu tako beživotno da se opišu kroz pojam tekuće potrošnje, ali u prevodu to znači da ćemo moći da trošimo manje od onoga što možemo da zaradimo, jer ćemo se odricati od dela te zarade da bi investirali u ono što vi nazivate kapitalnim investicijama? Zato ovaj zakon ne može da se donosi izolovano. Nama je potrebna reformska politika i to je ono što mi čekamo dve godine ovde u Skupštini. Propisujete pravila za delovanje u ovom sektoru, govorim o javnim finansijama, za delovanje, recimo, penzionog fonda. Propisuje se rast penzija u narednim godinama, tako što se rast penzija vezuje za rast cena i deo procenta rasta bruto društvenog proizvoda. Ono što je preduslov efikasnosti, u toj meri o kojoj vi govorite, jeste uspostavljanje prethodnog reda. Ko će platiti cenu za ovakvu politiku, za politiku kratkog daha i povremenih poteza? I vi i mi ćemo se lako složiti opisujući težinu problema koji prati, recimo, budžet i obavezu Vlade da finansira penzioni fond. Mi vas godinama upozoravamo na cenu koja raste zbog toga što Vlada nema snage da napusti politiku populizma i demagogije. Ne govorim lično o vama, nego govorim o onima koji su, recimo, odlučili da podignu penzije za 10% linearno pre dve godine, pa da izvrše takav pritisak na valutu da danas imamo problem da objasnimo penzionerima šta su oni zapravo dobili. Ako propisujemo obavezu penzionom fondu da do određenog trenutka treba da definiše svoje godišnje planove, okvirni budžet itd, zašto zaboravljamo obavezu države koja je dužna da raščisti haos u tom penzionom fondu, koja je dužna da, recimo, penzionere oslobodi onog viška troškova koji prate nezasluženi status penzionera koji mnogi u ovom trenutku uživaju. Podsetiću vas da smo jedina zemlja u kojoj 25% penzionera ostvaruje svoje penziono pravo na osnovu invalidnine. To pravo podrazumeva mnogo više podrške od strane države nego što je pravo koje prati običnog penzionera. Onaj ko je otišao u invalidsku penziju, otišao je mimo starosne granice. Novac koji on od države dobija je uvećan, između ostalog i zbog posebno otežanih uslova života koje država treba da uvaži. Jasno je da se govori o velikim zloupotrebama. Vladi na pamet ne pada da to reši. Govorimo o obavezi zdravstvenog fonda. Ne misli da guram prst u oko tim primerima od tri miliona vakcina koje smo platili, pa ih sada uništavamo, ali reforma zdravstvene politike i sistema zdravstvene zaštite je preduslov efikasnosti mera o kojima vi govorite. Znate kako će se sve to završiti? Neobavezujuće, kao i sve do sada. Vrlo malo se slažem sa prethodnim govornikom po pitanju njegove kritike vama. Mislim da vi radite ono što vam je vladajuća koalicija omogućila da radite, ali ono u čemu je i prethodnik bio u pravu je taj vrlo rastegljiv pojam eksternog šoka. Sve će, gospođo Dragutinović, biti eksterni šok kada počnemo da tražimo 126 poslanika ovde u Skupštini. Ako govorimo o javnim finansijama, onda su one egzaktne, kao što govorimo o procentima i promilima koji će uticati na rast, recimo, plata zaposlenih u javnom sektoru ili penzija. Potrebno je reći šta je taj eksterni šok, jer je za nekog eksterni šok možda njegov trenutni rejting, za nekog je eksterni šok ulazak u izbornu kampanju sa teretom visine koja govori o neispunjenim izbornim obećanjima iz prethodne izborne kampanje. Mi predlažemo da te izuzetne okolnosti budu jasno formulisane u ekonomskom smislu. Koja je to stopa inflacije, koja je to stopa nezaposlenosti, koliki je to procentualno pad nacionalne valute, kolika je to razlika između uvoza i izvoza, koliki je to ukupni dug, ne samo javni nego i ukupni dug privrede, pa da onda mi na osnovu toga možemo da, recimo, podržimo zakon koji pokušava da formuliše novi oblik fiskalne odgovornosti? Govorimo o fiskalnom savetu. Vi niste stranački čovek i tu gde sedite, sedite prvo zbog toga što ste bili dovoljno sposobni u svom životu, pa ste sebe izdvojili u toj masi kojoj svako od nas pomalo pripada, a potom ste pristali da uradite jedan posao i, recimo, to sa nekog ljudskog stanovišta apsolutno nalaže poštovanje. Vi niste stranački čovek, niste ni aparatčik, ni klimoglavac bilo koje partije. Predlažem vam da napustite tu demagogiju takozvane neutralnosti i nezavisnosti nekih regulatornih tela. Vi ste deo jednog koncepta koji počiva na ideji da predsednik treba da bude sve. Reći ću vam kako to izgleda u primeru fiskalnog saveta. Imamo tri člana fiskalnog saveta, jednog člana predlaže predsednik Republike, drugog člana predlažete vi, a vas je predložio isti taj predsednik Republike, koji je predsednik vladajuće stranke, a trećeg člana predlaže guverner koga je takođe predložio predsednik Republike. Mislim da treba da se preuzme odgovornost za nešto tako. Jednostavno može reći vladajuća koalicija - mi kao većina predlažemo te ljude. Čemu skrivanje između nekih toliko istrošenih fraza? Ta vrsta neutralnosti nam nije potrebna, gospođo Dragutinović. Ne verujem da samo zbog činjenice da je neko drugi deo vladajuće koalicije nema sposobnosti u njemu. Nije nam potrebna ta vrsta mimikrije, videli smo da to ne funkcioniše. Ako smo tako nešto verovali pre deset godina, to je danas očigledno demantovano. Nama je potreban elementarni red. Izabraće se članovi fiskalnog saveta koji će raditi u skladu sa zakonom i kraj priče. To je ono što nam je potrebno. Makar na nivou vašeg zakona mislim da to treba da se uradi. Pitanje evropske monetarne unije i naših obaveza koje nam nalažu da prilagodimo u svoje javne finansije performanse Evropske monetarne unije. Prvo, moramo mi sami sad da vidimo da ni unutar Unije nema te saglasnosti. Čiji su nam deficiti sada orijentiri? Da li je to deficit Velike Britanije, Engleske, Italije, Francuske, Nemačke ili je to onaj birokratski deficit Brisela koji niko ne poštuje? Ako govorimo o deficitima, onda opet ljudima u ovoj zemlji, to je ono što je veoma važno, treba reći suštinu. Deficit je razlika koja nastaje zbog naše nesposobnosti da stvorimo onoliko koliko nam je potrebno da bi zadovoljili svoje potrebe. Ova zemlja može ili da se dodatno odriče nekih potreba ili da pokuša više da radi. I u jednom i u drugom slučaju vaš zakon nije dovoljan. Ako govorimo o dodatnom odricanju, onda imamo problem, mislim da smo na dnu i da se taj kaiš više ne može stezati. Ako govorimo o potrebi da radimo više, onda je opet problem u onome što vi radite. Problem je u uverenju koji vaša Vlada stvara tražeći od društva da misli stomakom a ne glavom, jer glavu ima Vlada i nema potrebe da je mi za tako nešto koristimo. Ona će nas i zaposliti i nahraniti. Ovaj zakon treba da bude deo ekonomskog paketa koji mi tražimo dve godine. Paketa koji će poslati ovom društvu poruku da je država spremna da preuzme na sebe onaj teret koji proizilazi iz njene obaveze da se reformiše i da je nemoguće dalje živeti tako što će se teret krize prenositi sa države na društvo. Mislim da je to ono što se dešava. Da li grešim kada kažem da postoje različiti ekonomski pogledi u Vladi i različite ekonomske politike koje se u istom trenutku vode? Imate istovremeno agrarnu politiku koja ne počiva na stimulisanju poljoprivrednika, imate politiku ministra ekonomije koja je ekstenzivno stimulacija, imate stav dela Vlade koji zagovara podizanje javne potrošnje kao oblik podrške našoj privredi i imate vas koji sve vreme govorite da tako nešto više ne može da se radi u zemlji. To su dileme koje vi unutar svoje vladajuće većine treba da raščistite. Nemamo ništa protiv jasnog plana javnih finansija, rokova koje ste vi utvrdili, kada ministarstva upoznaju vas, kada vi upoznajete Vladu, kada Vlada upoznaje parlament, kada parlament vraća svoje sugestije i primedbe Vladi, kada Vlada usvaja jedan dokument, drugi dokument, kada se sa tim ulazi u Skupštinu, ali šta ako se ti rokovi ne poštuju? Vi sami znate koliko dugo smo proveli u vanrednim finansijskim okolnostima. Imali smo vanredne budžete tri godine. Do pola 2007. godine smo funkcionisali na privremenom budžetu, iako je to suprotno svim normama. Onda smo usvajali budžet za polovinu 2007. godine, pa taj budžet za polovinu 2007. godine bio je i praktično privremeni neki izborni budžet za 2008. godinu. Ušli smo u 2008. godinu sa budžetom jedne Vlade i taj budžet menjali kada ste se vi pojavili kao ministarka finansija i budžet uskladili, ne sa onim što su realne potrebne Srbije, nego sa onim što je fakturisana cena za vladajuću koaliciju. To se desilo u trenutku u kome se razvijala ekonomska kriza. Tada smo probili budžet za 400 miliona evra, jer je to otprilike bila vrednost onog povećanja te tekuće potrošnje. Ako govorimo o toj ambiciji da se iz tekuće potrošnje pređe u kapitalna ulaganja, onda moramo da vas pitamo da li tu nedostaje još jedan element, a to je ta finansijska komponenta čitavog tog transfera, jer se ni do sada tekuća potrošnja nije isključivo finansirala iz budžeta nego iz pozajmica. Naša država je prodavala svoje hartije od vrednosti na finansijskim tržištima, neko je to kupovao, pa se tako dolazilo do novca kojim se onda finansirala tekuća potrošnja. Onog trenutka kada je postala prevelika sumnja u kvalitet tih hartija naša država je počela da pozajmljuje novac. Prvi put smo pozajmili novac za tekuću potrošnju, mislim od Ruske Federacije da smo uzeli kredit neki. Na čemu će se graditi finansijska konstrukcija kapitalnih ulaganja? Mi mislimo da nema dovoljno prostora za kapitalna ulaganja ukoliko se samo deo tekuće potrošnje izdvoji za ovu kapitalnu. Gde je taj novac koji nam je potreban da bi ta kapitalna ulaganja bila efikasna? Neće uvek Mrkonjić biti ministar za infrastrukturu. Jednog dana ćemo možda dobiti ministra za infrastrukturu koji će shvatiti kolika je paradoksalna situacija u zemlji koja ima više koridora nego kilometara asfalta. Postaviće se jednog dana i pitanje sposobnosti našeg sistema da uopšte sprovede i realizuje ovu vašu aktivnost. Kapitalna ulaganja podrazumevaju, gospođo Dragutinović, mnogo veći stepen odgovornosti od onog koji trenutno prati našu državu. Mi smo se dogovorili sa kineskom državom o kapitalnim ulaganjima u Srbiju. Da li je tako? Pa su potpisivali predstavnici naše države i kineske države ugovore o realizaciji projekata koji počivaju na kreditima koje smo mi posle tih potpisa ovde usvajali. Preduslov potpisa je bio da oni budu ovde ratifikovani prvo. Nesprovedena eksproprijacija. Nema integrisanosti politike i ekonomije u unutrašnjem životu naše zemlje. Ko od nas ovde zna šta u operativnom smislu podrazumeva, recimo, dogovor o kapitalnim investicijama Kine u Srbiju? Ko ovde može da nam analizira efekte investicije "Južni tok" na prostoru Srbije. Mi ne znamo ni gde će ući ni gde će izaći. Kad predsednik Republike kaže gde misli da treba da uđe, drugi ga podsete da nema pravo čak ni na to. Mi mislimo da ta kapitalna ulaganja presudno treba da proizađu iz koncepta štednje u našem društvu. Da je to derivat koji treba koristiti. Da bi naše društvo uopšte razumelo o čemu govorim, moramo promeniti teme u našem svakodnevnom životu. Moram, ako je potrebno, biti slikovit do onog nivoa koji je razumljiv za građane ove zemlje. Za realizaciju ove reforme javnih finansija potrebno je da imamo politiku, gospođo Dragutinović. Da li su ovo javne finansije izolovane zemlje, da li su ovo javne finansije zemlje koja se samo demagoški bavi procesom evropskih integracija ili su ovo javne finansije zemlje koja je odlučila da promeni sve ono što je unutar nje problematično i prevaziđeno? Da li su ovo javne finansije države koja će promeniti svoj odnos prema privredi ili će ove kapitalne investicije završiti kao stav na sajtu ministarstva vaše vlade, koje je podiglo i otvorilo internet portal i tako srušilo i proces ekonomskih integracija u EU, a mislim na ovu pomoć građevini, koja je direktno suprotna SSP, koja je direktno suprotna Cefti. Vreme?
Dvadeset minuta, narodni poslaniče, 22 minuta ste već iskoristili. Reč ima poslanik Zoran Kasalović.
Poštovano predsedništvo, uvažena gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, kad govorimo o potrebi, razlozima i iskustvima iz oblasti javnih finansija za donošenje zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu treba, pre svega, reći da se radi o zakonu sistemske prirode, koji je povezan sa svetskom tekućom praksom. Praktično predstavlja sličan odgovor u više od 80 zemalja na moguću opciju i situaciju, da se interesi političara na vlasti često ne podudaraju sa interesima celokupnog društva, odnosno fokusiraju se na kratak rok dok su na vlasti i nakon toga postoji realna opasnost da takav način pogleda proizvede zanemarivanje dugoročnih efekata i ispostavi račun budućim generacijama u vidu visokog javnog duga. S tim u vezi, ima dosta primera u Evropi i svetu kako se prevazilazi ovaj mogući problem. Jedan od tih je dobar primer Norveške, koja zaista raspolaže velikim bogatstvom, pre svega prirodnim u vidu nafte. Kod njih je ustrojena jedna vrsta budžetskog planiranja po sistemu međugeneracijskog računovodstva, što obezbeđuje čuvanje tog bogatstva, u smislu, pre svega, samoinvestiranja i čuvanja za neke buduće generacije. Praksa i iskustvo u ovim zemljama pokazuje da se uvođenjem fiskalnih pravila dobija kvalitetnija fiskalna politika i naravno, u krajnjem ishodu, veća vrednost više dobra za uloženi novac. Predložene odredbe ovog zakona svakako će imati pozitivan uticaj na makroekonomsku konkurentnost Srbije za odgovorniju fiskalnu politiku i ciljani nivo zaduženosti, što je svakako jedna od determinanti konkurentnosti Republike Srbije. Ako je podatak da smo trenutno 96. od 139 zemalja u tom pogledu, a treba težiti nekom mestu između 60. i 70. Svakako da je donošenje ovog zakona preduslov za to. Naravno da ovi razlozi potrebe i iskustva idu u prilog donošenju ovog zakona i siguran sam da ne ostavljaju mnogo prostora za polemiku i sučeljavanje stavova, a svakako ne ostavljaju prostor mogućoj kritici da bi primena odredbe ovog zakona mogla proizvesti neke negativne posledice. Naprotiv, samo dobrobit i korist Republike Srbije. Kad govorimo o uticaju na ambijent za vođenje javnih finansija u Republici Srbiji, pre svega želim da kažem da je 2008. godine u mandatu ove vlade, može se reći, on značajno promenjen, pre svega jer je svetlost dana ugledao prvi izveštaj o završnom računu budžeta Republike Srbije od strane Državne revizorske institucije. O njemu se dosta raspravljalo. Naravno da radom DRI i posle tog izveštaja, stvaraju se izveštaji da se svaki dinar iz budžeta Republike Srbije namenski koristi. Želim da istaknem i doslednu borbu, na čelu sa Ministarstvom unutrašnjih poslova i svih državnih organa, protiv korupcije i protiv svih vidova korupcije i kriminala, a naročito u ovoj oblasti. Rezultati su svakodnevni i vidljivi i vidi se da više nema niti povlašćenih i da su svi pred zakonom izjednačeni. Postoji jedan permanentan rad o kome se i u ovom domu neprestano priča, na uspostavljanju interne kontrole i interne revizije. Nju tretira i ovaj zakon. Smatram da je vrlo bitno da se taj domen uspostavi u svim onim institucijama, jer je to zakonom predviđeno. Suštinska interna kontrola i interna revizija biće preduslov da se već u samom startu otklone moguće nepravilnosti i stvori uslov da se svaki dinar troši u namene za koje je predviđen. Naravno da ovo sve predstavlja jedan novi ambijent za javne finansije u Republici Srbiji i verovatno da ostavlja prostor za polemiku, a da se uvek može više i može uvek bolje i sam tako smatram. S tim u vezi, želim da kažem da možda jedan od budućih koraka jeste i reforma poreskog sistema. Ne treba zanemariti podatke koji govore da se poreske utaje u razvijenim državama EU i uopšte razvijenim državama kreću do nivoa 10 do 15 procenata bruto društvenog proizvoda, a da neki podaci kod nas govore da se te poreske utaje kreću i do 30%BDP. Uvek je vreme da se te poreske utaje smanje i jedan od načina je poreska reforma. Utaje u sistemu PDV su male, ali zato su poznate mogućnosti kod utaje poreza na dohodak građana, gde postoji tzv. i siva i crna zona. Smatram da treba krenuti u reformu poreskog sistema. Treba podržati poresku upravu, i organizaciono, i tehnički, i kadrovski osavremeniti je i naravno da u tom domenu svakako leži i određena rezerva za značajno povećanje prihoda u budžetu Republike Srbije. Predlog ovog zakona svakako čini novi korak u kreiranju ambijenta za vođenje javnih finansija Republike Srbije, jer on obezbeđuje vođenje ozbiljne i socijalno odgovorne ekonomske politike, obezbeđuje mnogo pouzdanije srednjoročno planiranje javne potrošnje. To je vrlo bitno za Srbiju, sa ovim problemom se već duže vreme susretala. Naravno, odredbe ovog zakona će omogućiti vođenje anticiklične fiskalne politike, što će značiti da u godinama rasta i napretka treba štedeti za neka buduća vremena. Poznato je da mi takav slučaj nismo imali od 2006. do 2008. godine. Odredbe ovog zakona će omogućiti brže prilagođavanje uslovima i standardima EU, pre svega kada govorimo o iznosu fiskalnog deficita i javnog duga u odnosu na BDP. Kada sve ovo imamo u vidu, želim da kažem da će poslanici SPS-JS u načelu podržati Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu. Želeo bih nekoliko odredbi da pomenem i prokomentarišem. Podržavamo ga pre svega jer ovaj zakon u svom članu 27a predviđa da je za sprovođenje fiskalne politike odgovorna Vlada, dakle u skladu sa principima i pravilima i procedurama koje se utvrđuju ovim zakonom. Ovaj zakon utvrđuje i fiskalni okvir, uvodi potrebna dokumenta, a svakako, ono što je bitno, uvodi fiskalna pravila, pre svega, pravila koja obuhvataju budžet Republike Srbije, lokalne vlasti, vanbudžetske fondove, fondove socijalnog osiguranja i neke druge netržišne i neprofitne institucije koje kontroliše država. Ta pravila su opšta i posebna i već je o njima bilo reči. Moguće je polemisati da li su ona realna i dostižna. S obzirom na stručnu javnost, na ono što smo mogli da čujemo i početkom godine na eminentnom skupu ekonomista na Kopaoniku, većina se slaže da je taj ciljani deficit od 1% i dug od 45% u bruto društvenom proizvodu dostižan. Slažem se da je dobro da se radi o fluktuirajućoj politici, odnosno ciljanom načinu dostizanja tog deficita i da omogućava da kada imamo rast taj deficit se ne smanjuje, odnosno da ostvarujemo suficit, a kada država ima određene probleme da se taj deficit na taj način i ne smanjuje. Kada je reč o posebnim pravilima, ona pre svega idu u pravcu smanjenja fiskalnog deficita u odnosu na bruto društveni proizvod, sa težnjom da se on najvećim delom ostvari preko smanjenja tekućih javnih rashoda. sa ciljem da se i struktura javne potrošnje promeni u pravcu smanjenja tekućih rashoda i povećanja javnih investicija. Ta promena strukture javne potrošnje je vrlo značajna i možemo videti u poslednje dve godine da su zaista kapitalni infrastrukturni projekti omogućili državi Srbiji da povuče značajna sredstva iz međunarodnih fondova, odnosno pokazalo se da ti projekti, koji su izvesno vreme bili neaktivirani do dolaska ove vlade i aktuelnog ministra Mrkonjića, stvaraju prostor za jedan novi početak, za jedan novi razvoj Republike Srbije i da su oni visoko profitabilni, odnosno da je međunarodna zajednica, odnosno kreditne institucije i banke spremne da finansiraju takvu vrstu projekata. Ova posebna fiskalna pravila su usmerena još i na omogućavanje cilja da do 2015. godine učešće penzija u bruto društvenom proizvodu iznosi 10%, a plata u javnom sektoru 8%. Takođe, smatram da je ovaj cilj vrlo realan i dostižan. Kada se tiče predloga u smislu usklađivanja visine učešća izdataka za penzije, naš poslanički klub imaće jedan amandman u tom smislu, ne želeći da pomeri ciljano učešće u BDP, ali mogući način usklađivanja da bi se postigao i ovaj cilj. O tome će nešto više govoriti kolega Petronijević. Smatram da se predložene odredbe ovog zakona odnose na sve nivoe vlasti, iako je u raspravi bilo nekih drugih predloga, jer se na ovaj način vrši jedna pravična disperzija na sve nivoe vlasti, jer je ovo zaista preko potrebno i ne lako prilagođavanje javnih finansija Republike Srbije. U tom smislu smatram dobrim predlogom da fiskalni deficit budžeta lokalnih samouprava ne sme biti veći u tekućoj godini od 10% u odnosu na njene prihode u toj godini, s tim što je predviđeno odredbom da je moguće izmeniti taj ciljani deficit budžeta lokalne samouprave na zahtev ministru, ali isključivo ukoliko se taj deficit odnosi na realizaciju javnih investicija. Mislim da je to jako dobro rešenje. To najbolje znaju ljudi koji su radili u lokalnoj samoupravi. Ono što je ohrabrujuće, evo i podaci koje smo čuli na Odboru na finansije od predstavnika Ministarstva finansija, jeste da se većina lokalnih samouprava uklapa negde u ovaj predviđeni princip, da 22 opštine probijaju ovaj deficit, ali da većina njih ta sredstva uglavnom koristi za realizaciju javnih investicija. Naravno, za sve ovo, o tome je bilo reči, predviđene su izuzetne okolnosti u kojima se može odstupiti od ovih pravila i principa, uz obavezan izveštaj Narodnoj skupštini Republike Srbije zbog čega je to učinjeno. Ovde ih ne bi pominjao. Želeo bih još da se osvrnem na fiskalni savet koji se ovim zakonom uvodi. Ovakav savet i ovakav institut postoji u većini zemalja koje imaju ovakva rešenja. Imaju ga, na primer, Švedska i Mađarska. Velika Britanija ima kancelariju za budžetsku odgovornost i obzirom da i u javnosti mnogi protežu pitanje nadležnosti fiskalnog saveta, praksa pokazuje da u većini zemalja fiskalni savet ne preuzima i direktno ne uslovljava nadležnosti vlade i po pitanju predlaganja budžeta i njegove realizacije, jer bi to u nekom smislu značilo oduzimanje ovlašćenja Vladi da sprovede ekonomsku politiku za koju je dobila legitimitet na izborima. U tom smislu i ovo rešenje prati ta savremena rešenja i predviđa se da fiskalni savet bude nezavisan državni organ koji će biti odgovoran Narodnoj skupštini Republike Srbije i smatram da je to takođe dobro i bolje rešenje od onog koje je nuđeno u raspravi, kao dilema da možda fiskalni savet bude u okviru DRI, pre svega zbog nadležnosti jedne i druge institucije, a naravno i ciljeva koji se žele postići. DRI već funkcioniše, utvrđuje namensko trošenje sredstava. Nadamo se da će u punom kapacitetu raditi u narednom periodu, a fiskalni savet treba da bude nezavisan i da daje jednu nezavisnu analizu fiskalne politike. Kada je reč o predlaganju, i o članovima i mogućnosti da fiskalni savet ne sprovede ovu svoju funkciju u punom kapacitetu, pre svega zbog načina predlaganja, želim da kažem da član 92v sasvim precizno predviđa koji su to uslovi da bi neko mogao biti predložen, izabran za člana fiskalnog saveta. To se kaže u stavu 2 – odgovarajuću magistarsku, master ili doktorsku diplomu iz oblasti ekonomskih nauka, objavljuje naučne radove iz oblasti makroekonomije, fiskalne politike itd. Za predsednika u stavu 2. je predviđeno da ima najmanje pet godina iskustva u obavljanju rukovodećih poslova. Naravno, ovakav profil ljudi sa ovakvim stručnim kvalifikacijama, sa ovakvim radnim iskustvom, mislim da je dovoljan garant da im obezbedi kvalitetan, stručan i nezavisan rad, bez obzira na to ko ih predlagao. Siguran sam da su takvi ljudi spremni da ne podlegnu bilo kakvoj vrsti pritiska, i od onih koji predlažu i od onih koji ih biraju. Pored toga, kada je u pitanju fiskalni savet, naravno da je bitno da taj savet ima pun kredibilitet i kapacitet. Mislim da će se ovakvim načinom izbora i predlaganja članova to postići, ali naravno da će biti dobra stvar i prednosti u tome što su fiskalna pravila kojima će se savet rukovoditi vrlo precizno definisana. Ona se mogu i stručno braniti i to je preduslov da se izbegne bilo kakva vrsta politizacije, i da takav rad i takav nastup fiskalnog saveta će omogućiti jačanje njegovog kredibiliteta, a takav fiskalni savet, naravno kada bude davao svoje mišljenje, podnosio svoje izveštaje, savete, imaće značajan uticaj na sve u Republici Srbiji iznačajan uticaj na kreiranje javnosti u izbegavanju bilo kakve vrste populizma u fiskalnoj politici Republike Srbije. Na kraju, želeo bih da kažem da i ova pažljiva čitanja i usklađivanja određenih odredbi dosadašnjih zakona su doprinela da se pojave neka nova rešenja. Mislim da su ona takođe dobra. Želeo bih još da istaknem da je predviđeno rešenje u smislu obezbeđivanja nekakve fleksibilnosti u izvršenju budžeta u članu 61. vrlo dobro i da jednostavno prilikom planiranja budžeta nije moguće predvideti u potpunosti kako će se vršiti realizacija pojedinih aproprijacija, a naravno i predvideti neke nepredviđene okolnosti. Ukoliko dođe do nekih problema u izvršenju određenih aproprijacija odnosno nemogućnosti izvršenja u toku godine, a da se ne ugrožavaju neki prioriteti budžeta, ovom odredbom je predviđeno da se ta aproprijacija može iskoristiti i uneti u budžetsku rezervu, što će svakako omogućiti da se one realizuju za neke druge namene koje nisu bile predviđene u budžetu i Republike Srbije i lokalnih samouprava. Mislim da će to značajno doprineti mogućnoj dobroj realizaciji svih budžeta.
Reč ima poslanik Radoje Obradović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Dragutinović, posle mnogo najava konačno ova važna materija na dnevnom redu Narodne skupštine. Sami ste rekli da ste ovaj zakon pripremali osam meseci. Prvo pitanje, da li Srbiji uopšte treba zakon o fiskalnoj odgovornosti, da li je uopšte potrebno ove stvari definisati na ovakav način? Da nema uslova aranžmana sa MMF ili da jedan od uslova nije donošenje ovog zakona sumnjam da bi danas o tome raspravljali. Razlog više je i to što smo potpuno novi Zakon o budžetskom sistemu usvojili pre godinu dana. U tom zakonu nema praktično nikakvih naznaka ni o jednom elementu koji se danas regulišu. Da je postojala ideja pretpostavljam da bismo tada, kada je najavljivan taj zakon u junu prošle godina i kada smo o njemu raspravljali, imali bar neke naznake ovog što imamo danas. Šta zakon definiše? Definiše osnovne fiskalne principe i osnovna fiskalna pravila i uvodi pet fiskalnih principa – princip polaganja računa koji utvrđuje da Vlada polaže račune Narodnoj skupštini. Da budem iskren, mislio sam da to definiše Ustav i da Vlada i do danas to isto radi, pa da nije potrebno da se posebno naglašava ovim zakonom. Princip pravičnosti podrazumeva upravljanje politikom tako da se vodi računa o današnjim generacijama i generacijama koje dolaze. Princip odgovornosti podrazumeva odgovorno upravljanje imovinom i obavezama. Princip stabilnosti podrazumeva da se fiskalna politika sprovodi na način da ne izaziva nagle promene. Princip transparentnosti – da svi imamo uvid kako se ta sredstva troše. Nemam ništa da prigovorim ovim principima. To sve stoji. Ali, da li smo do ovog trenutka ili do ovog zakona poštovali te principe i na koji način? Fiskalna pravila utvrđuju da će dugoročni deficit biti otprilike oko 1% BDP, da će održivi dug za Srbiju biti oko 45% BDP. Ono što je interesantno, ovaj zakon, žao mi je što nema više kolega iz nekih drugih stranaka, uvodi da će dugoročno penzije biti svedene na 10% BDP, a plate u javnom sektoru 8% BDP. Sećam se da smo ovde mnogo puta razgovarali na temu ukupne mase penzija i plata i da je to svaki put izazivalo reakciju kao stvar koja sigurno neće biti primenjena. Sada vidimo da će to ipak tako biti. Ako se uzme u obzir da se, i pored svih restrikcija koje će uvesti Zakon o PIO, poslednjih godina broj penzionera uvećava, a broj zaposlenih smanjuje, ako imamo u vidu da će dugoročno rast BDP biti prilično skroman, onda je potpuno jasno šta čeka i zaposlene u obrazovanju, zdravstvu i posebno šta čeka penzionere. Nema tu nikakvih iluzija oko toga. Zakon kaže da je zakon izuzetno važan, jer će napraviti uštedu od 25 milijardi dinara. Prva stvar koja mora da asocira kada se to vidi je zašto tih 25 milijardi nije bilo na onom delu uštede i do sada? Zašto nismo primenili? Imate u obrazloženju da će ušteda biti 25 milijardi dinara primenom ovog zakona. Ako smo svesni svih ovih pravila i principa, ako smo svesni svih tih detalja, zašto ih nismo primenjivali i prošle godine, i pre dve godine, nego je potrebno da se to uradi na takav način da bismo naterali jedni druge da ta pravila uspostavimo? Osnovni element koji se odnosi na fiskalnu odgovornost i fiskalno pravilo je BDP. U odnosu na BDP kao taj osnovni agregat utvrđuju se sva druga pravila. Tu idu fine matematike, 0,1% BDP, 1% ... Osnovno pitanje koje se postavlja – ko utvrđuje BDP? Kojom metodologijom i koliko je taj podatak pouzdan? Ako imate prvi podatak koji je prilično nepouzdan, onda je pitanje kako dolazite do finih računica na bazi nepouzdanog podatka? I vi i ja znamo da se BDP utvrđuje po jednoj prilično zastareloj metodologiji i da bi trebalo promeniti način obračuna, jer 2002. godine struktura privrede Srbije je bila malo drugačija nego što je to danas. Ideja je da dugoročni deficit bude otprilike 1% BDP, ali se otvara mogućnost, ako se radi o javnim investicijama, da one mogu da se posmatraju malo drugačije, odnosno da se do 2% BDP prekorači deficit na račun javnih investicija. To je pitanje – na koji način Vlada RS vrši valorizaciju investicija i na koji način se tačno utvrđuju prioriteti? Na osnovu onoga što imamo priliku da vidimo i na osnovu zakona o kojima raspravljamo, raznih kredita i ratifikacija, prilično je nedvosmisleno da se javne investicije i izbor prioriteta definišu na bazi koalicionih prioriteta. Svaka stranka ima određene prioritete i ona određene stvari definiše kao prioritet. Potpuno je jasno da to nema mnogo veze sa čistom ekonomijom, da ima mnogo veze sa čistom politikom i da politika definiše prioritete. Koja je garancija da ćemo u narednomperiodu drugačije birati prioritete i koja je garancija da se politika neće u velikoj meri mešati u sve te stvari? Posebno je pitanje – na koji način se došlo do 45% BDP kao granice održivosti duga? Moramo da kažemo da ne postoji matematika koja će reći da je mastrihtski kriterijum od 60% baš 60%, ne neki drugi, ali se u Srbiji postavlja pitanje – koliki je zapravo ukupan dug Srbije? Da podsetimo, dug države predstavljaju direktna zaduživanja, indirektna zaduživanja, dug lokalne samouprave koji garantuje država, preuzete obaveze. Dug države predstavlja i aranžman sa MMF. Kada je ovde bio guverner Jelašić, on je eksplicitno rekao da je i dug prema MMF dug države. Kada pogledate novi izveštaj, koji je potpisao novi guverner, on kaže da spoljni dug Republike Srbije, prema metodologijiMMF, obuhvata, pored reprogramiranih dugova i novih zaduživanja i obaveze NBS. Znači i MMF, ali i sve one neregulisane obaveze i klirinški dug. Sad da li i ovih 45% po metodologiji MMF ili prema metodologiji i Ministarstva finansija? Kaže se da se te dve metodologije razlikuju i razlika nije mala. Razlika je 7% bruto društvenog proizvoda ili dve milijarde dinara. U zakonu kaže - opšti dug države, na koji način ćemo čitati? Da li ćemo jednog dana to pročitati sa onim što kaže Narodna banka, jer Narodna banka takođe odgovara ovoj Narodnoj skupštini ili ćemo čitati po metodologiji Ministarstva finansija? Ministarstvo finansija tvrdi da je javni dug Srbije 36% bruto društvenog proizvoda, prema poslednjim podacima od pre desetak godina, ali ako se tu doda i ovih 1% novog zaduživanja od pre nekoliko dana koja je Vlada usvojila, a Skupština treba da raspravlja, 250 miliona evra je zaduženje koje je utvrdila Vlada, a koja tek treba da dođe u Skupštini Srbije, to je 1% BDP, pa ako je to još ovih 7% o kojima govori NB, dolazimo do granice od 45%. Ono što je posebno važno, to je – utvrditi rizik od promene kursa. Vlada Republike Srbije i Ministarstvo finansija svojim dokumentima kažu, pošto je naš dug uglavnom u stranoj valuti, da je vrlo osetljiv u odnosu na promenu kursa. Promena kursa od samo 10% povećava javni dug za dodatna 3%. To su sve rizici kojima smo mi izloženi. Ono što je potpuno jasno, to je da ti rizici neće biti otklonjeni ni narednih godina. Jasno je da je i način na koji se popunjavao deficit doživeo ozbiljne probleme. Ideja da se Srbija zadužuje prodajući državne obveznice na rok dospeća od 12 meseci je prilično neslavno prošla. Te aukcije su prilično neuspešne. Zato se ide na neke druge modele. Druga stvar, koliko Srbija i kakav ugled Srbija ima u očima kreditora? To najbolje govore kamatne stope po kojima se zadužuje Srbija. Kreditori, određujući kreditni rizik i definišući kreditne stope, na najbolji mogući način kažu šta misle o politici i ekonomskoj politici koju jedna vlada sprovodi. Dovoljanje podatak da u regionu jedino BiH ima lošiji kreditni rejting od Srbije. Srbija se u ovom trenutku zadužuje na domaćem tržištu po kamatnim stopama koje su između 12-14%. S druge strane, u avgustu kada mi nismo mogli da prodamo državne zapise ili procenat uspešnosti aukcije je bio vrlo mali i po stopama od 12% do 14%, Hrvatska je prodavala šestomesečne zapise po kamatnoj stopi od 3,3%, Crna Gora po 3,36%, Bugarska u 2010. godini uopšte nije imala emisiju kraću od dospeća od dve i po godine, a kamatna stopa je iznosila 3,4%. Makedonija plaća kamatu od 5%, ako ima deviznu klauzulu 4,7%. Zanimljivo je da Rumunija, koja ima istu inflaciju kao Srbija, investitorima nudi samo 7% na zapise, a zapise je prodavala čak i po 6,5%. Dovoljno je letimično pogledati koliki je odnos u kamatama, pa ćete videti koliko malo poverenja ova ekonomska politika ostavlja kreditorima i koliko se skupim kamatnim stopama Srbija zadužuje. Voleo bih da je tačno ono što piše u obrazloženju, da će donošenje ovog zakona popraviti kreditni rejting zemlje, ali to nije baš izgledno i nije baš na vidiku. Gde da se fiskalni savet uspostavi i da utvrđuje, ocenjuje fiskalnu politiku? Interesantno je da je to takođe jedan od osnovnih poslova Narodne skupštine, jer Narodna skupština radi taj isti posao. Kao što su kolege primetile, ako imate tri člana fiskalnog saveta koji će biti nezavisni od politike, a onda kažete da ih predlaže predsednik Republike, pa guverner koga je takođe predložio predsednik Republike, pa ministar finansija, onda je pitanje – na koji način će oni imati kritičku notu prema ekonomskoj politici? Na koji način će imati razumevanja, ako se ispostavi i da ima nekih nepredviđenih teškoća? Ne treba se zavaravati, budžet predstavlja stav politike i trošenje javnih finansija je takođe stvar politike. Zato stranke izlaze na izbore, bore se za određenu politiku i pokušavaju da realizuju tu politiku, sprovodeći svoj program i vršeći vlast. To je osnov svakog demokratskog uređenja. Na koji način će fiskalni savet da se izbori sa time što će se izbori održati u roku od godinu i po dana. Kada smo bili daleko od izbora i mogli da se izborimo sa svim tim problemima sa kojima smo suočeni, na koji način ćemo u izbornoj godini utvrditi ta pravila i reći da nema tih nepredviđenih okolnosti koja ta pravila krše? To je veoma veliki izazov i veoma je velika hrabrost predvideti takve stvari. Potpuno je jasno da će sledeće godine deficit biti vrlo visok. Potpuno je jasno da će inflacija i dalje biti nestabilna i visoka, tim pre što nas očekuje serija poskupljenja energenata koji dalje vuku sva druga poskupljenja. Potpuno je jasno da neće biti pada kamata i kamatnih stopa. Potpuno je jasno da je oporavak privrede potpuno neizvestan. Sve su to problem i sa kojima ćemo biti suočeni. Tako izgledaju perspektive sledećih godina koje su pred nama. Koliko će ovaj zakon moći da popravi situaciju. Najbolji zakon mora da se poštuje. Najgori ili loš zakon koji se poštuje, sigurno je bolji od dobrog zakona koji se krši. Kakve su perspektive i kakva je garancija da ova vlada neće kršiti zakon? Ovaj zakon uspostavlja ponovo i utvrđuje pravila vezana za internu reviziju. Da li Skupština treba da ima internog revizora? Mislim da da. Da li Skupština ima internog revizora? Ne. Šta je uradila Vlada da sva ona ministarstva koja su po izveštaju DRI trebalo da uspostave internu reviziju, da je uspostave? To je dokaz da se poštuje zakon. Druga stvar, ovaj zakon koji je sada na snazi utvrđuje nekakve rokove, je li tako? Jedan od rokova je da se memorandum o ekonomskoj i fiskalnoj politici usvoji do 15. maja. Na sajtu Ministarstva finansija sam video da je taj memorandum usvojen tek u avgustu 2010. godine. Znači, nekoliko meseci posle tog roka. To je poštovanje tog zakona. Posebna stvar, da li je u proceduri Zakon o završnom računu budžeta za 2009. godinu, rok je bio 15. jul? Nije. Nije završen račun, a imali ste rok koji je prošao više od dva meseca. Kako ćemo onda biti sigurni da ćete poštovati pravila koja danas uspostavljamo, ako nije poštovano skoro nijedno pravilo koje je do sada bilo na snazi. To su perspektive Srbije i to je uverenje da će ovaj zakon biti poštovan. Ako ste ovako poštovali ove norme koje nisu bile previše obavezujuće, nisam nimalo siguran da ćete poštovati ono što je puna obaveza.
Iskorišćeno vreme zamenika predsednika poslaničke grupe je 16 minuta. Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Delim zadovoljstvo gospođe ministar što je na dnevnom redu Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu, ali ne mogu da delim zadovoljstvo rešenjima koja su u ovom predloga izmena i dopuna Zakona predložena. Apsolutno ništa nemam da dodam i oduzmem principima koji su definisani u ovom zakonu, ni pravilima koje ovaj zakon predlaže. Oni jesu ne samo prihvatljivi, nego su i poželjni. Ovaj predlog zakona ne obezbeđuje mehanizme za ispunjenje tih pravila, procedura i zahteva koje predlaže postojanje zakona o fiskalnoj odgovornosti, koji je ovom prilikom ugrađen kroz Zakon o budžetskom sistemu. Odmah ću vam reći dva koraka unazad u odnosu na postojeći zakon, koji možda drugima i nisu tako očigledni. Ali, vama gospođo ministar, svima onima na koje se odnose i nama koji želimo da vidimo način upravljanja javnim sredstvima, to nazadovanje je očigledno u dva člana zakona koje ću sada citirati. Jedno se tiče spiska korisnika javnih sredstava u onom konsolidovanom računu trezora, gde vam svesrdno pomažu, oduzimajući pomalo prava ko će se na tom spisku naći, odnosno ko će biti kontrolisan, to je moja osnovna primedba koju ću vam obrazložiti. Tiče se i člana 1, gde se na korisnike javnih sredstava odnose pojedine odredbe ovog zakona, a ne sve, što je takođe primedba, moraju se odnositi sve. Pre svega, moram da istaknem da su u stvari to ograničenja u primeni inače dobrih pravila i procedura o fiskalnoj odgovornosti i da je ovo nazadovanje koje pominjem uslovljeno koalicijom koja tvori vladajuću većinu i, slobodno mogu da kažem, bez uvrede, karakternim osobinama pojedinaca koji žele da se pitaju i odlučuju o svemu. A to niste vi, gospođo ministar, već neki oko vas koji bi pomalo da od vaše nadležnosti štrpnu kada im odgovara, pa vam guverner prepusti onu deviznu kontrolu, odnosno platni promet sa inostranstvom, iako je on za to nadležan, da bi vi mogli da odgovarate kada bude problema. Pa vam drugi ministri i potpredsednik Vlade prepuštaju odgovornost i da vodite spisak, al' da ga sačinite, e tu će vam pomagati organ za statistiku. Šta je zanimljivo? Svi oni koji se nađu u konsolidovanom računu trezora na onom spisku koji vi na kraju godine objavite su pod budnim okom jednog dobrog ministra finansija i nekog ko pretenduje da to bude, a to u vama vidim, jednu odgovornu osobu koja želi da stavi pod kontrolu finansije ove države. Ali, ako vam iz prošlog zakona, sada još uvek važećeg, taj član 8, sada izmena član 4, menjaju ili vas nateraju da pristanete na takvu promenu, pa kažu da će republički organ nadležan za poslove statistike jednom godišnje, u saradnji sa vama, da odredi spisak budžetskih i vanbudžetskih korisnika itd, a vama ostaviti posao da vodite računa o tom spisku, znači i kontrolu nad onima koji ne uspeju da se izvuku ispod vašeg budnog oka i pažljive ruke koja vodi računa šta će potpisati, čemu to vodi? To znači da onaj ko ne bude na spisku u Trezoru i pod vašim nadzorom, taj neće mnogo šta morati da radi što ovaj zakon ograničava i propisuje, zato što u članu 1. kaže da se pojedine odredbe ne odnose na sve korisnike javnih sredstava. Sada vas pitam i pitam javnost – da li je forma ispred suštine? Da li jedan zavod, organ za statistiku, bolje zna strukturu nekog preduzeća, sredstva kojimaje osnovan, imovinu kojom raspolaže, način odlučivanja u njemu, da li država zaista ima neku od vrsta prava koje ostvaruje u tom preduzeću, organu, agenciji, kako li se već zovu sve te paradržavne institucije, koje se ovim izvlače iz kontrole? O kakvoj mi fiskalnoj odgovornosti ili o kontroli javnih sredstava možemo da govorimo ako nazadujemo u Zakonu o budžetskom sistemu, upravo tu gde imamo spisak ljudi koje treba da kontrolišemo? Očigledno da je reč o nazadovanju i nema tog koji me može uveriti da vam ova pomoć jeste potrebna. Ne, nije vam potrebna, nego ste vi stroži od onih koji bi da se pitaju i da poneke izvuku iz ove kontrole, a odlično znate vi, ja i javnost koliko je takvih agencija bilo predmet rasprave zbog svojih plata, zbog načina kako troše sredstva, koja prikupljaju na državnom monopolu izdavanja raznih dozvola, saglasnosti, izveštaja itd. Zaista mislim da amandman koji smo podneli na ovaj član i koji vraća, odnosno zadržava postojeće rešenje morate prihvatiti, ako držite do svog dostojanstva i časti, odnosno do kontrole novca nad budžetom Republike Srbije. Ono što jeste najvažnije, ovaj zakon o fiskalnoj odgovornosti predviđa da mi ne smemo bežati od toga da svoju postojeću ekonomsku politiku, pokazatelje rasta, pokazatelje trošenja stavljamo u tabele koje primenjuje čitav moderni svet. To ništa nije sporno. Meni nije problem da dostavim izveštaj o svom radu u bilo kojoj vrsti tabele koja je uporediva i MMF, i Svetskoj banci i svima onima s kojima sarađujemo. Čak smatram potpuno nepotrebnim da neko izvlači u prvu ravan to da mi moramo da vodimo računa pre svega o kreditima i o vraćanju duga, jer odgovorna vlast i odgovoran čovek vodi računa kada podigne kredit, kada pozajmi novac, a kada ga već uzme, nema govora, mora da ga vrati. To je odnos SNS prema obavezama koje će zateći ili koje vi imate danas. U vreme dok mi raspravljamo i dok pišemo amandmane na ovaj zakon, na nekoliko medija u udarnim terminima govori se o kazni koja će ići do visine od 0,2% BDP jedne zemlje ako ona ne vrati dug koji ima i ako slučajno da prednost isplati penzija, plata, socijali, zdravstvu, školstvu ili bilo kome nad dugovima koje već ima. Znate li šta to za nas znači? Kao da kažete – uvodimo pravila bontona, gde je zaista zabranjeno pljuvati po podu. Svaki normalan čovek zna da je to zabranjeno, ne samo nevaspitano, nekulturno i nezdravo, nego da to niko normalan ne radi i da onaj ko prihvata obaveze, on zna da mora prvo da vrati dugove, pa da onda ulaže u ostale namene. Ali, doslednost u obavezama koje imamo mi, kao država, prema inostranim poveriocima i kreditorima mora, gospođo ministre, da bude izvedena i onda kada tretirate ovim zakonom, na primer, plasiranje slobodnih sredstava. Hajde sada mi recite – da li smo zaista bili u pravu kada smo tražili da budete jedini koji se pita o plasiranju slobodnih sredstava? I danas kažemo – odakle može biti slobodnih sredstava za plasiranje, za kamaćenje u bankama, ako lokalne samouprave duguju izvođačima radova i dobavljačima i ako država duguje svojim javnim preduzećima, a preuzela je garancije da za njih neke obaveze izmiri, ako država duguje isplatu nekih svojih davanja? Ili, imali smo prilike zadnjih dana da čujemo, kako se to veštom metodologijom prebacuje iz ove godine u sledeću? Znači, odgovornost u njenim osnovnim postavkama, kada se zadužujemo, kada razmišljamo i računamo precizno da li imamo odakle da vratimo, to je logika svakog odgovornog čoveka. Država u tome mora da prednjači i na to ne mora da je prisili i sramota je da je na to prisili MMF ili bilo ko, jer mi moramo da idemo u korak sa svetom, u smislu izveštavanja o jasnim i istinitim podacima, onako kako ste ovde i rekli, po principu tačnosti. Da li je ta tačnost izvedena i za budžet Republike Srbije? Ne, nije. Čudim se mom kolegi iz Odbora za finansije, gospodinu Kasaloviću, kada se usaglasi sa pravom države da iz budžeta potroši, ako za neke druge namene novac nije mogao biti utrošen, da taj deo koji nije mogao biti potrošen bude usmeren na nešto što nije stajalo u budžetu. Znači, moguće je da tamo gde nema dovoljno sredstava ovo što nije potrošeno preusmerimo. Moguće je ne planirati nepredviđene okolnosti, ne može se u trenutku donošenja budžeta izvesti precizan račun, ali da neko traži u ime fleksibilnosti, a pozivajući se na tačnost planiranja, što imate kao tačne definicije u zakonu, a tražite da se budžetom troši ono što nije bilo predviđeno, zar to onda nije obesmišljavanje i izglasavanje budžeta bez obzira što je reč o sasvim određenoj sumi definisanoj razlikama između stalne budžetske rezerve itd. Imate stalnu budžetsku rezervu, imate njenu opredeljenu visinu i imate mogućnost da preusmeravate tamo gde je nedovoljna, ali da trošite tamo gde uopšte nije bilo predviđeno! Jer, ne može se malo kršiti zakon, ne može se malo krasti; ili se krši zakon, ili se ne krši; ili se radi po procedurama ili se krše procedure. Znači, nedopustivo je da ta vrsta fleksibilnosti bude dozvoljena državi koja mora da bude primer za ugledanje svima ostalima. Umesto da to radi država, odgovorni ministar kakvim vas smatram, ali bez dovoljno podrške, znam da vam ne pomažem kada odajem dužno priznanje iznoseći činjenicu za vašu želju da stavite novac pod kontrolu i znam da se ne dopada ni vama kada to kažem, ali vi u tome nemate dovoljnu podršku i to je činjenica. Da li je fiskalni savet garancija pomoći vama i građanima da će novac biti trošen za predviđene namene i transparentno? Mislim da nije i da predstavlja dopunski trošak. Ako dozvoljavate da i sada ogroman iznos sredstava ide prečicom koja se zove Uredba o finansiranju raznih namena, subvencija, otvorenih i prikrivenih, i to tamo gde nemate obračun povraćaja na uložen dinar. I gde nije zadovoljeno, a vi to sigurno znate, 1964. godine primenjivano pravilo gospodina Maknamare, ministra za odbranu u Americi, koji je uveo sistem planiranja i budžetiranja sa zahtevom da makar u trećoj godini na svaki uloženi dolar iz budžeta u budžet ponovo dođe taj uložen dolar. SNS je radila analizu onoga što je kao deo sredstava koji je plasiran preko Fonda za razvoj komisiono, a za šta se pitao ministar Dinkić i potpisivao, tamo gde je finansirano otvaranje radnih mesta sa 2.000 evra po novootvorenom radnom mestu i tu smo uzeli u obzir sav povraćaj poreza, doprinosa i na plate, i na ono što može da se sinergetskim efektom vrati u budžet, i dobili smo računicu da se vraća svega 88 para na uložen dinar. Tamo gde se jedno radno mesto plaća 10 hiljada evra, stopa povraćaja je 17 para u budžet, a dat je ceo dinar. Znači, vi nemate, a morali bi da imate sada, način kojim proračunavate, a tehnika je dostigla savršenstvo i ako se to u Americi radilo 1964. godine, a što da ne prihvatimo dobru praksu? Ako ste imali strah da prednjačimo oporezujući finansijske transakcije ili banke kojima obezbeđujemo stabilnost, da ne budemo prvi, ali neki to već rade, ali o tome ćemo posebno, zašto ne primenjujemo ono što je dokazano dalo dobre rezultate u kontroli sredstava? Da li će nam to sada pomoći, da li će fiskalni savet dozvoliti da to uradimo, dakle, fiskalni savet, koji će brojati za početak 19 ljudi, od kojih će biti 15 specijalnih savetnika, a četvoro njih će biti ostalo stručno osoblje. Nije šala ako se kafa pije sa automata, pa se bacaju plastične čaše, znači, ako nemamo kafe kuvaricu, ako se angažuje neka agencija za čišćenje prostora koji ćete im obezbediti, pa to ide kao trošak, a ne rade oni koji su stalno zaposleni, pitam se da li će fiskalni savet ličiti na onu šalu koja kruži među ekonomistima, o veslaču koji je otpušten zato što je imao 17 kormilara, a on jedan jedini veslao. Kada su ga otpustili zbog loših rezultata, jer je imao 17 kormilara, a on jedini radio, znate li šta je uradio konsultantski tim? On radi na novoj konstrukciji broda. Tako se mi ponašamo kada je u pitanju kontrola i fiskalna odgovornost. Da li će taj fiskalni savet moći da obrađuje i daje mišljenje o amandmanima koji su u toku, kojim kapacitetima i da li sa ovih neznatnih, za početak 81 milion dinara sredstava u prvoj godini, u drugoj 85 miliona i u trećoj blizu 90 miliona dinara godišnje, samo za plate i troškove? Mada ne razumem, jer ako u prvoj godini treba od tih blizu 80 miliona da 20 miliona daju na opremanje, a na plate ide 51 milion, kako će u sledećoj godini i u onoj trećoj rasti ukupan trošak za ovaj fiskalni savet, a plate rastu neznatno, opremili su se već, ali će imati neke troškove. Kažete da to nije značajan trošak. Za ovu Srbiju je svaki dinar značajan, ali bez ijedne rečenice objašnjenja kako kažete da će ušteda biti 25 milijardi dinara u budžetu, zato što ćemo uvesti fiskalni savet. Držim da sam prosečno inteligentna osoba, da sam vrlo pažljiva, pokušavala sam da negde pronađem tu uštedu i znate na šta mi liči? Na ono samoreklamerstvo preuzetog izveštaja o seči propisa, a to se drugačije ružno naziva giljotinom, gde dok pričamo o ukidanju propisa koji nisu kako treba, koji su suvišni i dalje uredbama koje menjamo svake dve nedelje, rasipamo novac preko Fonda za razvoj sa učincima o kojima sam govorila, gde se na jedan dinar u jednom slučaju vraća samo 17 para. Da li je zaista moglo da se sve ovo uredi i zakonom, kako već kažete ovde u predlogu? Verovatno zato što je trebalo upotrebiti baš termine koje upotrebljavaju i druge zemlje i gde su oni maksimalno neodređeni, pa se kaže – raspodela među generacijama. To vam je kao kada kažete – potrošilo se u jednom ministarstvu nezakonito dva miliona dinara, ali nam ne date strukturu tih neopravdanih troškova. Šta znači ta međugeneracijska solidarnost i briga o budućim generacijama da mi ne znamo koje su to strukture, ne klase, ali koje strukture to troše sve ono što smo zajmili i od čega nemamo efekte da bi mi mogli da glasamo za ovo o čemu vi govorite? Da li je dovoljno objašnjenje kada kažete da će se iz tekuće rezerve i operativnih troškova, ono što mi ekonomisti zovemo opeksom, preusmeravati sada u kapitalne investicije? To što kažete – međunarodni računovodstveni standardi? Ne, nije, jer nam Zakon o NIP-u govori da se pod investicijom smatralo i krečenje, i kupovina stolica. Pošto mi vreme ističe, nastaviću u daljoj raspravi.
Reč ima poslanik Vlajko Senić.
Poštovana predsedavajuća, poštovana gospođo ministarko, poštovani narodni poslanici, mislim da smo danas na dnevnom redu zaista suočeni sa važnim predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu koji u stvari predstavlja implementiranje Zakona o fiskalnoj odgovornosti u sam Zakon o budžetskom sistemu. S obzirom da smo se u proteklih 40 minuta delimično odvojili od teme, osećam potrebu da i narodne poslanike, a pre svega građane, ponovo podsetim na to o čemu mi danas ovde razgovaramo. Dakle, to je jedan zakon koji nema nikakvu apsolutnu stranačku obojenost, koji je potpuno stručni pokušaj da se javne finansije Srbije uspostave na temeljima koji će omogućiti njihovo srednjoročno i dugoročno funkcionisanje, a koje neće imati nikakve veze s tim koja politička stranka ili koja politička koalicija se nalazi na vlasti, u Vladi ili u većini u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Mislim da bi bilo dobro da ovaj zakon u tom smislu dobije mnogo širu podršku u Narodnoj skupštini, ali da mi, praktično, ako pažljivo čitamo termine, govorimo o 2015. godini, pa u nekim parametrima koji će fiskalni savet uspostaviti nakon toga, dakle, govorimo o više izbornih ciklusa koji će biti tretirani donošenjem ovog zakona, tako da ne vidim nijedan razlog da ovu jednu ozbiljnu i odgovornu raspravu pretvorimo u ispoljavanje ličnih simpatija i antipatija prema pojedinim ministrima. Ali, naravno, svako ima pravo da se za svoje stavove bori na način na koji misli da je to najbolje. Reći ću, zbog građana Srbije, da ovaj zakon sigurno nije zakon koji će doneti nekakav trenutni boljitak i bolji život građanima Srbije i ne treba se voditi tom argumentacijom. To je jedan, rekao bih, tehnički i tehnokratski zakon koji uvodi red u javne finansije. Polazi se od pretpostavke koja nije karakteristična samo za Srbiju, ona je karakteristična za sva više ili manje uređena demokratska društva, a to je da postoji jedna intencija i želja političara da javne finansije usklađuju sa izbornim ciklusima i da se jednom analizom može utvrditi da, kako se približavamo izborima, postoji pritisak da se možda troši više nego što je to moguće i što je realno, da bi se ta potrošnja pretvorila u nekakav izborni benefit. Mi smo, kao država, u proteklih deset godina napravili ogromne pomake i ogroman napredak i ovih dana se obeležava desetogodišnjica promena koje su se desile. Kada kritikujemo sve ono što se desilo u proteklih deset godina, a često zaboravimo i mi sami koji smo deo vladajuće koalicije u proteklih deset godina, nikada ne smemo da zaboravimo, i hoću da podsetim i poslanike i građane Srbije da je u toj deceniji, koja je prethodila ovih deset godina demokratskih promena, bila jedna ekonomska situacija u kojoj je izgubljeno 150 milijardi evra potencijalnog društvenog proizvoda. Dakle, kada danas govorimo o tome da li je povraćaj na jedan uloženi dinar ovoliki ili onoliki, to je vrlo ozbiljna analiza i zahteva potpunu argumentaciju, ali moramo da govorimo i o tome da je za deset godina Srbija izgubila 150 miliona evra potencijalnog društvenog proizvoda, pa možemo da izračunamo koliko je to penzija, plata i socijalne pomoći i koliko ljudi danas siromašnije i lošije živi zbog te činjenice. Naravno, to je pitanje prošlosti i nemamo nameru da se bavimo time, imamo nameru da govorimo o tome šta ovaj zakon znači za javne finansije u budućnosti. Mislim da je dobro što je na kraju izabrana opcija da se kroz jednu formulu ide na prilagođavanje fiskalnog deficita koji je u skladu sa ekonomskim kretanjima zemlje. Koliko je meni poznato, bila je prva varijanta da se ide jednim linearnim putem postepenog smanjenja fiskalnog deficita iz godine u godinu. Naravno, to je ignorisalo činjenicu da posle možda ekonomske recesije koja je bila protekle godine, nas čeka, nadamo se svi, neko bolje vreme u narednom periodu. I onda uvođenje fiskalnih pravila koja eksplicitno, kroz formulu, regulišu iznos fiskalnog deficita na opštem nivou, na nivou države, svakako je jedna mera koja treba da omogući anticikličnost fiskalne politike, dakle, da u periodima kada ide dobro, kada je društveni proizvod blizu potencijalnog društvenog proizvoda, kada je rast veći, da onda imamo mogućnost da ostvarimo možda i suficit. A u periodima kada je ekonomija u krizi da imamo prostora da imamo možda viši deficit od tog ciljanog deficita, zbog toga što je uloga države u krizi veoma važna. Mislim da je to naša država pokazala tokom 2008. i 2009. godine. Bilo je mnogo različitih kritika, sa različitih pozicija, zašto je država intervenisala 2008. i 2009. godine, ali mislim da ne postoji nijedna ozbiljna i odgovorna vlada u svetu koja nije koristila fiskalnu intervenciju da doprinese, spreči i smanji taj period koji se odnosio na pad privredne aktivnosti. Vodeća svetska ekonomija je potrošila stotine milijardi evra, i to pre svega intervencijom u bankarskom sektoru, da spasi banke koje su bile pred kolapsom. Mi smo pomagali preduzećima kroz kredite koji su bili subvencionisani, da bi mogla da održe svoju tekuću aktivnost. Mislim da je važno što smo predlogom ovog zakona regulisali da opšti nivo duga države ne prelazi 45%. Posebno hoću da naglasim, mislim da to do sada niko nije naveo, činjenicu da iza tog iznosa od 45% stoji odrednica da ta javni dug ne uključuje restituciju, što je veoma važno pitanje. Jer, mislim da imamo jednu ekonomsku, političku i moralnu obavezu prema ljudima koji potražuju svoju imovinu koja im je oduzeta na nelegalan način, da to pitanje rešimo i da na taj način iskoristimo taj, rekao bih, gep koji postoji između 45% našeg duga, koga smo zacrtali ovde u zakonu o fiskalnoj odgovornosti i nekog duga koji se podrazumeva, mastrihtskim kriterijumima od 60%, dakle, da u tom nekom vakuumu možemo da izvršimo proces ispravljanja nepravde prema ljudima kojima je imovina nacionalizovana. Pored tih elemenata koji se tiču opštih stvari, za ograničenje opšteg fiskalnog deficita države, plus javnog duga, mislim da je važna odredba zakona i intencija da se promeni struktura izdataka. Dakle, mi smo država koja ima najveće izdatke za penzije i za plate javnog sektora u regionu. Bez obzira što je u relativnom smislu taj izdatak visok, pojedinačne plate nisu visoke zbog toga što je naš društveni proizvod po glavi stanovnika prilično nizak. Promenom ove strukture i odvajanjem većeg iznosa sredstava za investicije, mislim da je put koji će omogućiti pre svega održavanje postojećeg penzionog sistema na realnim osnovama i utvrđivanje osnove da u budućnosti korisnici penzija iz budžeta i javni sektor mogu očekivati realan rast plata, koji bi pratio naravno u potpunosti promene cena, dakle inflaciju, a u jednom delu rast društvenog proizvoda. Moramo reći da u proteklih deset godina kao država smo trošili više nego što smo pravili, da je ta naša povećanja tražnja pokrivana iz visokog spoljnotrgovinskog deficita i zbog toga u narednom periodu te stvari moramo da izjednačimo. Ono što je, takođe, za nas važno jeste činjenica da se uvodi nezavisno stručno telo - fiskalni savet. Rekao bih da mi kao Skupština pre svega verifikujemo predloge, ne bih rekao da mi biramo članove fiskalnog saveta, ali ne sumnjam da će i predlozi biti dobri, obzirom da dolaze od guvernera, ministra finansija, predsednika Republike. Dati su i određeni kriterijumi koji garantuju da će predložena kadrovska rešenja svakako biti u skladu sa potrebama da to bude jedno odgovorno i važno telo. Mislim da u zakonu nije toliko naglašeno, ali da će praksa dovesti do toga da će postojati izuzetno bliska saradnja fiskalnog saveta sa DRI. U nekom širem smislu te reči to su dva organa koja rade, praktično, isti ili sličan posao i probleme i muke koje smo svi zajedno imali, ali i podrška koju smo dali DRI i rast uticaja tog nezavisnost stručnog tela govore u prilog činjenici da tu postoji mnogo oblasti u kojima njihova saradnja sigurno može da da sinergetski efekat, a u svakom slučaju je definisano da DRI kontroliše rad fiskalnog saveta, ali verujem da tu neće biti mnogo posla i da će se taj posao raditi na pravi način. Naravno, ovde je pitanje i prilika da odgovorim na primedbe mog dragog kolege gospodina Pastora, koji je veoma diplomatski, ali i vrlo otvoreno govorio o pitanju zakona o javnoj svojini. Da, mi jesmo rekli, kao Ujedinjeni regioni Srbije, da ćemo insistirati da se zakon o javnoj svojini nađe na dnevnom redu jesenjeg zasedanja Skupštine. Evo, to pred ministarkom, pred poslanicima, pred građanima, pred našim biračima ponavljamo i mi ćemo insistirati na tome.
Pre nego što dam reč sledećem govorniku, obaveštavam Narodnu skupštinu da je ovlašćena predstavnica poslaničke grupe ZES narodna poslanica Branka Ljiljak. Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Dragutinović, u svom uvodnom izlaganju, po mišljenju SRS, bili ste ne do kraja, ali poprilično neubedljivi. Čovek je neubedljiv kada ne veruje da brani ono što treba da se brani ili da radi ispravan posao. Evo zašto tako mislimo i zašto nam je stav takav. Zapisao sam ovde, kada ste u svojoj diskusiji došli do fiskalnog saveta rekli ste onako brzo i šturo, on ima samo tri člana i njegovi zadaci su to, to i to. To jeste tako zaista, on ima tri člana, ali ima i budžet u narednoj godini 70 miliona. Od tih 70 miliona, 50 miliona planirate da potrošite na plate onih koji će raditi u okviru saveta. Sada ne možemo tek tako banalno da pređemo preko toga. Smatramo da je poprilično ironično da ovde govorimo o fiskalnoj odgovornosti, da govorimo o lošoj strukturi javne potrošnje, a da sami sebi kroz zakon koji se na to odnosi stvaramo obavezu da u narednoj godini 70 miliona, opet na teret poreskih obveznika, kroz budžet, izdvojimo za plate jednog tela. To je ironija. U narednoj godini posle te će biti još više itd. Kada ste se dotakli fiskalnog saveta, ovde ste rekli da on treba da bude objektivan, odnosno nezavisan. Treba da verujemo da će biti nezavisan savet, čijeg jednog člana predlaže predsednik DS, drugog člana predlaže guverner koga je predložio predsednik DS, a trećeg člana predlaže ministar koji ovde predstavlja stranku Borisa Tadića, odnosno DS. Sad treba da verujemo da će to biti nezavisnost, da će tu biti objektivnih stavova i korektnog odnosa, odnosno zdravog i racionalnog odnosa prema onome što predstavlja ekonomsku politiku Vlade i da će tu biti nekih pomeranja u kontekstu fiskalne odgovornosti naplate. Zato ste bili neubedljivi, zato što znate da ovo koliko god je lepo i napisano da primenu, adekvatnu primenu u praksi, bar dok je ova ekonomska politika na snazi, ovakva vlada na snazi, neće naći. Zato mi, na kraju krajeva, pored onog ostalog što će reći moje kolege iz stranke, definitivno ovako nešto ne možemo da podržimo. Šta je ovde još sporno? Pođite od obrazloženja. Sada vi nas uveravate da je veličina javne potrošnje neadekvatna, i njena struktura. Imaju li ime i prezime ti koji su odgovorni za to? Ne mislim ime i prezime čovek ili personal. Ko je kriv zbog takve strukture? Ko je kriv zbog te veličine? Sve su krive neke druge vlade ili su koreni ovog problema u nekom drugom vremenu. U poslednjih deset godina vaša stranka je sedam godina bar bila na vlasti. Ne možete nas obavezivati na fiskalnu ili bilo kakvu drugu odgovornost dok vi sebe ne pogledate u ogledalo i kažete – mi smo krivi zbog ovoga i ovoga; dok jasno ne pošaljete poruku i nama u parlamentu, ali i javnosti Republike Srbije, napravili smo mi probleme tu i tu, ovaj put da ih rešimo. Sada ćete vi, kao promoteri fiskalnog haosa i neodgovornosti, da tražite da neko u okviru institucija javnog sektora bude fiskalno odgovoran. Ne možete da očekujete da se bilo ko vlada drugačije od onoga kako se vladaju ministri u Vladi, kreatori ekonomske politike ove države. Interesuje me sad jedna stvar, ne želeći da ulazim u polemiku. Pazite, gospodin Senić malopre kaže, shvatili smo da ne možemo više ići na potrošnju, između ostalog, ali je to trebalo da se shvati pre dva, tri ili pet meseci, kad je upravo ta stranka ili taj ministar, potpredsednik Vlade, promovisao novi vid potrošnje, odnosno potrošačke kredite od 300.000 dinara. To je fiskalna neodgovornost. Napravimo problem, pa kad se problem sruši na leđa celoj Srbiji, onda postanemo odgovorni. To tako ne može. U ovoj Srbiji je problem, kad je fiskalna politika u pitanju, isključivo uvozni. U ovoj Srbiji nema odgovornih za fiskalne probleme u državi. Sve je došlo sa svetskom ekonomskom krizom. Pogledajte i vi u obrazloženju šta ste napisali. Gde su problemi, u vremenu pred nama ukinuli smo neke poreze, smanjene su poreske stope i uveli smo subvencije. Da li je samo to problem budžeta, odnosno deficita? Vi sami znate da nije. Nema hrabrosti i političke volje da se kaže gde je problem. Koliko čovek dovoljno treba fiskalno da je nekulturan, pa da ga oterate sa funkcije u javnom sektoru i da on godinu dana posle toga kupi tri stana. Recite mi, gde su mehanizmi u ovom zakonu, da se država na adekvatan način obračuna sa fiskalno neodgovornim u tom smislu. U ovom zakonu ih nema. Država ima mehanizme kojima je, da je imala političke volje, s takvim pojedincima mogla da se obračuna. Mi danas pričamo ovde, donosimo zakon, menjamo Zakon o budžetskom sistemu, kojim ćemo unaprediti kulturu fiskalne odgovornosti. Nemojte, molim vas. Izmišljamo rupu na saksiji. Vi ste, gospođo Dragutinović, bili neubedljivi jutros, zato što ste, i prihvatam to, usamljeni, zato što postoji Diana Dragutinović kao stručnjak za javne finansije i Diana Dragutinović koja je sama izabrala da bude deo Vlade, koja vodi, da se ne izrazim teže, ali nerazumnu ekonomsku politiku. Dajete izjavu i ne krijete u javnosti da ste usamljeni. Šta od nas očekujete? Koga ćete vi pozvati na odgovornost kad ministre, koji sede pored vas, ne možete da urazumite. Ostali ste usamljeni u potrebi da sprovodimo poresku reformu itd. Nemojte, molim vas. Mi ne možemo da osporimo da su tehničke neke stvari lepo napisane, ali one praktično ništa neće proizvesti i vi to dobro znate. Ovo je poigravanje sa vremenom Skupštine, uzimamo i trošimo sami svoje vreme. Suštinski se efekti nikakvi na terenu posle ovog ili sa ovim neće osetiti. Neke stvari koje ste ovde napisali možda se graniče čak i sa skandalom. To ću da pokušam malo kasnije da objasnim, doći ću svakako do toga. Evo, recimo, kad govorimo o fiskalnim principima. Imate opšte, posebne i tu su principi pravičnosti, odgovornosti itd. Verujemo u principe odgovornosti, recimo, politike koja je trpela direktore javnih preduzeća. Politike koja nema hrabrosti da kaže Agenciji za osiguranje depozita da ne može više da bude plata 200.000 dinara. Da li znate, gospođo ministre, da šef Kancelarije Crvenog Krsta u opštini Vranje ima platu kao osnovna plata narodnog poslanika? O kakvoj odgovornosti mi pričamo? Kakvu odgovornost vlada traži od nas? Predsednici opština imaju veće plate od predsednika Republike. Gde piše u ovom zakonu da ćete se obračunati s tim? Ne piše nigde, niti ćete, jer nema političke volje, jer će principi fiskalne odgovornosti uvek biti određeni potrebama političkog konsenzusa u Vladi u kojoj sedite. Svi ćemo to da trpimo i da osećamo debelo na svojoj koži. Govorite dalje o principima, princip transparentnosti. Nema transparentnosti bez programskog budžeta. Razumem da se izrada programskog budžeta ne može uraditi za godinu, dve, tri ili pet. Deset godina se to čeka. Onoliko koliko je potrebnoda se to u kontekstu Evrope promoviše, vlade su to radile. Sad nas ubeđujete da fiskalni savet treba da obezbedi uštedu na godišnjem nivou od 25 milijardi, a procene su da programskim budžetom država Srbija, u ovom trenutku, može da obezbedi 35 milijardi. To vam je bio izuzetan mehanizam da suzbijete diskreciona prava ministara, da vam napišu na vreme, gde će i za šta i u koje namene da troše pare kojima raspolažu, a predstavljaju novac poreskih obveznika Republike Srbije. Dalje, jedan poseban princip upravljanje javnom imovinom i obavezama, privrednim resursima, na način koji neće opterećivati buduće generacije. Pazite sad ironiju, vi ste priznali da ovaj zakon usvajamo kao jednu od međunarodnih obaveza. Međunarodnu obavezu, pre svega, prema MMF. Vi znate, ali Srbija definitivno ne zna koliko novca duguje MMF-u i koliko generacija unazad će taj novac da vraća i sad nas ta ustanova, koja nas je zadužila našom krivicom i odgovornošću, odnosno vašom, obavezuje na principu fiskalne odgovornosti u kontekstu generacija koje dolaze. Ali, oni to ne traže zato što brinu za generacije, nego hoće da obezbede glavnicu duga i kamate koje će nam naplaćivati. Oni su pametni, za razliku od nas, i oni znaju šta hoće, samo mi ne znamo šta hoćemo i ne prepoznajemo svoj nacionalni interes u sferi javnih finansija, a oni bogami znaju šta rade. To je, što se njih tiče, ekstra. Ali, ironija je veća kad uzmete i izanalizirate zašto ste povlačili te kredite. Vi se hvalite kontrolom projektovanog deficita, znate kako - zato što kapitalna potrošnja trpi na konto javne potrošnje, pa četiri puta otvarate jedan te isti deo Koridora 10. Mi tako kontrolišemo, ali nema političke volje da se suprotstavite onima što sam nabrojao na početku, a to su agencije, direkcije i javašluk, haos i plate itd. Možda biste vi lično kao profesor hteli, ali kao ministar u ovoj vladi to niti možete, niti hoćete. Zato Srbiji trebaju i drugačije politike, drugačije strategije i drugi ljudi. Vi ovo ne možete da sprovodite, koliko god ste voljni da na papir pretočite i urečite u jednom modernom i u svakom drugom smislu prihvatljivom maniru. Dalje, više nemamo memorandum, sad ćemo imati izveštaj. To ste izmenili. Postoji ovde jedan deo koji kaže - proceduru u donošenju izveštaja o fiskalnoj strategiji. Vi ste, gospođo Dragutinović, u Zakon o budžetskom sistemu uneli budžetski kalendar, je li tako? Pitam vas da li je neko u Srbiji odgovarao zbog činjenice da se budžetski kalendar i do sada nije poštovao? Nije odgovarao niko, niti će. U ovom zakonu budžetski kalendar menjate, usložnjavate ga. Mislim da su četiri nova datuma u budžetskom kalendaru. Mislim da je tako, ali nije to toliko važno. Pitam vas – šta će se desiti sa onima koji i ovaj budžetski kalendar ne mogu da ne poštuju? Niste uradili mehanizme kojima ćete obezbediti primenu budžetskog kalendara, jer primena kalendara ima svoj smisao. Hoćete srednjoročno i dugoročno da planirate? To je u redu, hoćete da planirate sredstva za ovu godinu i za sledeću godinu, nije bitno. Primena kalendara ima svoj smisao, ali ne postoji volja da se poštuje. Pogledajte sad ovo, u istom zakonu kojim predviđate budžetski kalendar i obavezno njegovo poštovanje, kaže – nacrt izveštaja strategije priprema ministar, podnosi fiskalnom savetu u roku predviđenim budžetskim kalendarom. U stavu 3. piše – sa pribavljenim mišljenjem fiskalnog saveta ili bez njega, ukoliko nije dostavljen u propisanom roku. Šta će vam budžetski kalendar, šta će vam savet, šta će vam mišljenja ako ga neće dostaviti u kalendarskom roku? Poigravate se zakonom, institucijama, datumom i obavezama. Obaveze na kojima insistirate i koje tražite, vi se s njima poigravate, na kraju i s narodom. Nažalost, sve se na kraju završi na muku i na poigravanje s narodom. Pošto nemam dovoljno vremena, pogledajte u istom članu šta na kraju piše kao poslednji stav. Ovde su nam u četvrtak predstavnici većine probili glavu sa Zakonom o Narodnoj skupštini i Poslovnikom, a da bi to usvojili pričali su o afirmaciji kontrolne funkcije Narodne skupštine, odnosno skupštinskih radnih tela. Pogledajte šta ste u zakonu napisali – ukoliko, na predlog ministra, odluči da izmeni i dopuni izveštaj o fiskalnoj strategiji na osnovu preporuka koje je dala Narodna skupština? Ukinite Skupštinu. Šta će vam savet, šta će vam bilo ko? Recite Vladi šta da uradi i gotovo. Takvu mogućnost predviđate zakonom, da Vlada odluči da li će ili neće da prihvati na šta bi Skupština, na neki način, trebalo da je obaveže. U kakvoj državi živimo? Ovo je poigravanje, ovo je smejurija. Zato ste vi bili neubedljivi. Znate vi s kim posla imate bolje nego mi ili ste možda procenili da je ova skupštinska većina na svašta nešto spremna, pa ste ovo predvideli kao mehanizam da se branite, jer ko zna kakvi su uslovi u koaliciji i ko zna koga će i čime ko da uceni u koaliciji u narednih pet ili šest meseci. Vi niste bili jednom primorani na konsenzuse pa da prihvatate nerazumne političke odluke koalicije, koje su potpuno bile inkompatibilne sa fiskalnom politikom i pravilima odgovornog fiskalnog ponašanja. Znate dobro kroz šta ste prolazili. Ako je to mehanizam da se od njih branite, onda zaista to možemo da prihvatimo. Što se tiče ove formule i jednačine koju ste uneli u zakon, može ona da bude egzaktna, ali sve okolnosti koje će uticati i definisati parametre koje ste uneli u jednačinu u ovoj državi su sa ovakvom politikom nepredvidivi, i to je vrlo ambiciozno – 1% da bude srednji deficit. Na kakav god hoćete rok kada uzmete u obzir kako se projektuje rast u svetu, sa kolikim ciframa oni izlaze, ovo je, rekao bih, prilično ambiciozno, a znajući politiku, ekonomsku politiku Vlade, koju ćete morati da uramite i uokvirite u ovu formulu, možemo da mislimo na šta će to sve da liči. Takođe, što se tiče restitucije, da niste državi protraćili, politički stav SRS jeste protiv, ali pošto se vi ovde pozivate na restituciju, ne možete zakone uzimati ozbiljno zato što državu u administrativnom i u svakom drugom smisluniste spremili za vaše političke projekte i ambicije. Nemate tržište, nemate cene zemljišta, nemate imovinu. U ovoj državi nema ničega što bi omogućilo da tu vašu restituciju sprovedete kako treba. Šta to znači 45%? Da li neko od vas može da kaže koliki je iznos sredstava za tu vašu restituciju? Koliko će biti novih 45? Da li će se to ugraditi i okviriti 60%, što je standard nekih razvijenih i ozbiljnih država? Dotakao sam se malopre budžetskog kalendara. Njega ste usložili. Daj bože da pokažete spremnost da ga poštujete, evo, ako možete da mi garantujete da ste i ovaj budžetski kalendar u poslednjoj godini koristili, da ne govorim u kontekstu dana usvajanja budžeta, ako me ubedite da su vam ministri u roku dostavili predloge, kada je bio mart ili april, budžeta za 2011. godinu, na osnovu kojeg biste trebalo da radite projekciju, evo ja ću da poštujem i da to pozdravim. Zatim priča o fiskalnoj reviziji odnosno o internoj reviziji i kontroli itd. U Srbiji za internu reviziju kada je javni sektor u pitanju ne bismo ni znali da nije izveštaja tri, koji je nesrećno konstatovao da svega pet ministarstava ima tu kontrolu odnosno uspostavljenu internu reviziju, ne držite me sada za reč, ali stvari su poražavajuće. Na kraju, pošto nemam više vremena, jedino što ste precizno izveli, razvili, razradili jesu plate u savetu, ko će, kako i koliku platu da ima, od predsednika saveta, specijalnog savetnika, pa i mogućnost da imate i saradnike spoljne.
Narodni poslanik Vlajko Senić je prijavljen u sistemu za prijave. Nemate pravo na repliku. Pre nego što pređemo na rasprave po prijavama za reč, na osnovu člana 27. stav 2, člana 90. i člana 87. stav 3, obaveštavam Narodnu skupštinu da ćemo danas raditi i posle 18.00 časova raspravom koja u tom trenutku bila predmet našeg rada, a da će uobičajena jednosatna pauza danas biti određena od 14.00-15.00 časova. S tim u vezi, takođe vas obaveštavam da je obaveštenje od RTS da će danas u ponedeljak, 4. oktobra, od 16.50 časova, zbog ranije preuzetih programskih obaveza prenosa utakmice Srbija-Argentina sa Svetskog prvenstva u odbojci za muškarce u Italiji, biti prekid direktnog prenosa, a snimak nastavka zasedanja Skupštine Srbije biće emitovan od 21.30 časova na Drugom programu RTS. Narodni poslanici nisu čuli kog dana. U ponedeljak, 4. oktobra. Sve se odnosi na današnji rad. Obaveštavam vas da su, saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja načelnog pretresa prijave za reč u pisanom obliku, a sa redosledom narodnih poslanika podnele poslaničke grupe – SPS-JS, Nova Srbija, DSS, LDP, ZES, Napred Srbijo i poslanička grupa SRS. Prvi prijavljeni na listi govornika po prijavama za reč u načelnom pretresu o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu je narodni poslanik Milisav Petronijević, posle njega narodni poslanik Miroslav Markićević.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu u suštini je u stvari zakon, bez obzira što se tako ne zove, o utvrđivanju fiskalne odgovornosti i iz tih razloga Zakon o budžetskom sistemu se proširuje i dopunjuje odredbama koje utvrđuju fiskalnu odgovornost i jačanje finansijske discipline. Stav poslaničke grupe SPS-JS o ovom predlogu zakona je izneo naš ovlašćeni predstavnik gospodin Kasalović i ne bih da to ponavljam. Želim da vašu pažnju zadržim samo na jednom pitanju. Naime, u cilju postizanja finansijske odgovornosti uvode se finansijska pravila. Ona mogu biti opšta. Mogu biti i posebna. Smatramo ispravnim da se donese ovakav zakon kojim se utvrđuje finansijska odgovornost, kojim se stavlja akcenat na jačanje finansijske discipline i kojim se radi postizanja te finansijske odgovornosti utvrđuju finansijska pravila. Međutim, ako pored ovih opštih, o kojima je govorio kolega Kasalović, pogledamo malo bolje posebna pravila videćemo da se tu u stvari govori o tri stvari, o tri pitanja, a to je rast zarada u javnom sektoru, rast penzija i ograničenja u finansiranju lokalne samouprave. Ima ovde jedna rečenica koja kaže da najveći deo koji se odnosi na utvrđivanje finansijskih pravila, s ciljem da se ostvari onaj željeni finansijski deficit, odnosi se na ove tri stvari. Želim da pozovem Vladu da obrati pažnju na još neke, makar to bio i manji deo. Drugo što želim jeste da pozovem Vladu da još jednom pogleda ovaj deo zakona koji se odnosi na fiskalna pravila iz sledećih razloga – kada je u pitanju rast zarada u javnom sektoru i rast penzija, one prate 2011. i 2012. godinu, na isti način i kretanje potrošačkih cena i kako ovde stoji – polovinu rasta BDP u prethodnom tromesečju. To je dobro. Šta nije dobro po našem mišljenju – što od 2013. godine se već odvajamo. Od 2013. godine do 2015. godine rast zarada u javnom sektoru nastavlja po principu kretanja potrošačkih cena plus jedna polovina bruto rasta društvenog proizvoda, ako je pozitivan naravno, a kod kretanja penzija uvodi se novo pravilo, a to je pored potrošačkih cena i razlika BDP koja je veća za 4%. Jeste, što je naravno i cilj ovog zakona, finansijski održivo, ali pozivam Vladu da još jednom pogleda, jer pored toga što treba da bude finansijski održivo, mora da bude i socijalno izdrživo. Dakle, neka i penzije nastave da rastu ili padaju, neka dele istu sudbinu svih onih koji koriste budžet za plate. Neka i one od 2013, 2014, 2015. godine takođe rastu na isti način kako rastu plate u javnom sektoru. Koliko god da bude neka bude. U tom slučaju mislim da je obaveza Vlade da još jednom pogleda i da obezbedi, pored finansijske održivosti, i socijalnu održivost ovakvog finansijskog sistema. Kada bude bila rasprava u pojedinostima, mi ćemo još detaljnije govoriti o tome, ali je veoma važno, jer ovaj deo zakona zadire u jedan novi zakon koji treba da dođe, o PIO, on već reguliše indeksaciju penzija, već određuje. Nemojmo nikada zaboraviti da je indeksacija penzija najvažnije pitanje u penzijskom sistemu, jer treba da reši dva kontradiktorna cilja, jedan je finansijska održivost, a drugo da bude adekvatno, da ne kažem socijalno izdrživo. Razlog mog javljanja je upravo bio u tome da pozovem još jednom Vladu da još jednom, do okončanja rasprave i u pojedinostima o ovom zakonu, sagleda ovu materiju, jer može biti finansijski održiva, a na duži rok da bude socijalno izdrživa. Dakle, molim Vladu, moju Vladu, da još jednom sagleda to. Svi smo svesni nužnosti ekonomskih reformi, da njih mora da prate socijalne reforme, ali ni jedno ni drugo ne može da uspe ako nisu socijalno pravedne. Takođe, koristim priliku da Vlada učini sve da natera socijalne partnere, zna se koji to neće, da što pre počne socijalni dijalog o svim onim pitanjima koje su od interesa za najširi krug ljudi i građana Srbije.
Iskorišćeno je sedam minuta i 15 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Miroslav Markićević, posle njega narodni poslanik Miroslav Petković.
Poštovana potpredsednice, pre nego što počnem svoje izlaganje, imam jedno pitanje za vas, ako dozvolite. Da li se očekuje u skorije vreme povratak gospođe ministarke u salu, pošto bih želeo lično njoj da se obratim, ne bi bilo korektno, ako nije prisutna, da neko govori? Da li će da dođe? (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, svaki ovlašćeni predstavnik Vlade ima pravo na povremena, iz raznih razloga, odsustvovanja sa toka sednice. Ministarka Dragutinović je u zgradi i čim bude mogla doći će, a vi izvolite i koristite vreme svoje poslaničke grupe.) Dobro, poštovana potpredsednice, iz najbolje namere je, shvatio sam da prisustvo ministara u Vladi prilikom donošenja zakonskih predloga poboljšava neku situaciju da vodimo dijalog, a ne da ispadne da neko samo politizira, eventualno obraća se samo svojim biračima i građanima Srbije. Poštovani građani Srbije koji gledate ovaj direktan prenos, iako ministarka nije prisutna ovde, govoriću kao da je ona prisutna. Naravno da Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu, onako kako ja shvatam, pošto govorim u načelu, podrazumeva pre svega jačanje finansijske discipline. Narodski rečeno, trebalo bi da postane transparentnije kako se koristi budžet, odnosno pare, odnosno pare koje građani prilikom raznih davanja i dažbina, svi mi zajedno dajemo u budžete bilo lokalne samouprave, bilo državni budžet. U tom smislu i u tom kontekstu, mogu da podržim predlog svakog zakona koji makar na papiru jača institucije koje će kontrolisati kako se narodni novac troši. U vezi s tim, ne sumnjajući da ministarka ima, odnosno Vlada, makar kod ovog predloga, ima najbolje namere, ne samo da je to obaveza prema MMF sa nekim rokovima, međunarodnoj zajednici, EU, nego pre svega zbog nas, da bi građani mogli transparentnije da vide i oni koji možda nisu ekonomski stručnjaci kako se narodni novac troši. S tim u vezi, imao sam nekoliko pitanja za gospođu ministarku. Ovde ću ih postaviti i ostaviću još malo vremena, ako budete dozvolili da se ponovo javim, možda nije po Poslovniku, bilo bi lepše da je ona ovde prisutna, ali nadam se da, negde gde se trenutno odmara, sluša šta poslanici govore u Narodnoj skupštini. Ako donošenje ovakvog zakona, pa i Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu, podrazumeva pre svega jačanje finansijske discipline, pitam da li je Ministarstvo finansija, odnosno gospođa ministar znala pre 15, pre 30, 35, pre 60 dana, kada su, sada shvatamo politizirajući, čelnici stranaka i ministri u Vladi govorili da će naši najstariji sugrađani, oni sa najmanjim penzijama, dobiti 5.000 dinara? Među nama rečeno, kao da dobijaju 50.000 dinara, tako je to prikazano u medijima i istupima tih ministara. Da li je gospođa ministar i pre mesec dana, makar i pre pet dana, 25. septembra znala da u budžetu neće biti para, po tih 5.000 dinara za sve penzionere koji imaju 29.999 dinara i manje? Mislim da je znala i da je trebalo, u cilju jačanja te finansijske discipline, transparentnosti i otvorenosti prema građanima, da se kaže kakva je finansijska i ekonomska situacija, kakvo je stanje u budžetu. Trebalo je lepo da kaže svojim kolegama, ministrima – gospodo, nemojte takve izjava da dajete. To nije korektno, to nije pošteno. Čak bih rekao da je to žalosno prema najstarijim našim građanima. Novca u budžetu u ovom trenutku nema. Možda će ga biti, ako se izvrši neki rebalans. To je trebalo biti rečeno pošteno. Među nama rečeno, neće tim ljudima ne znam kako pomoći tih 5.000 i sa 30 dana zakašnjenja, ali mislim da je bilo korektno da se tim građanima, našim penzionerima, našim najstarijim sugrađanima kaže pošteno, da 1. oktobra neće biti tog novca. Zato sam želeo da gospođa ministarka ovde kaže neku reč o tome, da ne kažem da se izvini građanima. Ne bi joj spala kruna s glave, štaviše mislim da bi dobila neki politički poen. Dalje sam želeo da pitam gospođu ministar, kada se radi o budžetskoj inspekciji, da li tu postoji to delovanje budžetske inspekcije i da li se ono vrši selektivno? Mislim kada se radi o kontroli lokalnih budžeta lokalnih samouprava, da li ta budžetska inspekcija ide samo u opštine gde je opozicija na vlasti?Opozicija koja je ovde na centralnom, državnom nivou ovde u Narodnoj skupštini opozicija, ali je vlast u pojedinim opštinama i gradovima. Da li se te budžetske inspekcije vrši ravnomerno ili se vrši selektivno? Prema informacijama koje imam, u nekim opozicionim opštinama budžetske inspekcije ne izlaze iz gradskih odnosno opštinskih uprava. Ja lično i ti ljudi koji su tamo na vlasti nemamo nikakvih problema sa tim, neka se vrši kontrola svaki dan, ali neka se onda vrši i tamo, gospođo ministar, gde su vaše partijske kolege na vlasti. Što se tiče budžeta grada Niša, žao mi je što gospodin Ilić, kao predsednik Skupštine grada Niša nije ovde prisutan, vi ste svedok gospođo ministar, da vam se predsednik gradske skupštine u vezi trošenja gradskog budžeta u Nišu, u odelu finansiranja političkih stranaka, lično obratio. Vi ste napisali, po meni, vrlo stručno, pametno, korektno i pošteno mišljenje, a mislim da je mišljenje ministra finansija, kada se radi o trošenju para i iz lokalnih budžeta, zakon. Šta ste preduzeli, pošto nadležni u gradu Nišu ni dalje neće da postupe po vašem rešenju? Voleo bih da znam konkretno šta ste preduzeli, jer našoj stranci Novoj Srbiji u Nišu je ostalo, praktično, samo da se pozove na vaše rešenje i da podnese krivičnu prijavu? Voleo bih da znam da li i zbog vas treba da podnesemo krivičnu prijavu, zbog nevršenja, odnosno nesprovođenja sopstvenog mišljenja i sopstvenih rešenja? Hteo sam da vas pitam u okviru ovih 10 minuta i 48 sati, gospođo ministarka, kakve su vaše namere? Bila bi prilika da se to kaže, pošto su se lokalne samouprave, pogotovo ovih 55 opština koje su nerazvijene, znate vi koje su to opštine, pošto od obećanih para, od onih lokalnih transfera izgleda da za sada nema ništa, bilo bi pošteno i korektno da se i danas obratite i da ti ljudi, funkcioneri u tim opštinama, čuju kakva je situacija u budžetu, da li će biti tih sredstava? Bila je najava, čini mi se da će se podeliti neka milijarda po opštinama, po kom kriterijumu, po kom sistemu? Ako ništa drugo, ide grejna sezona, a znamo kakva je situacija i sa energentima, šta se sve sprema da bi ljudi mogli da planiraju kako će da greju svoje opštine, gradove, škole, biblioteke itd. Prema tome, voleo bih da čujem odgovore na ova pitanja, pogotovo me zanima još jedan odgovor – da li vi konačno možete kao Ministarstvo finansija, da li je to vaša nadležnost, mislim da jeste, a ako vi ovde kažete da nije, kao i uvek, znate da sam vas maksimalno uvažavao i kao čoveka, odnosno ženu i kao stručnjaka, da li vi Srbiji, građanima Srbije, radnicima i sindikatima možete konačno da objavite spisak firmi, bilo da su one društvene, ako ih još uvek ima, javna preduzeća ili privatna koja ne plaćaju obavezne doprinose za zdravstveno, penziono i ne znam sve koja osiguranja? Stalno imamo primere da pojedini ministri u političkim kampanjama idu od preduzeća do preduzeća, povezuju naprasno staž ljudima, obećavaju i to bude dok su tu kamere, to se objavi po televizijama, a najviše na RTS koji je, praktično, Vladina TV, TV Vlade Republike Srbije, a ne građana Srbije, i posle dva dana, nikom ništa. Da li biste vi u cilju te transparentnosti, finansijske discipline konačno mogli da objavite, o kome god da se radi, koja su to preduzeća? Makar tih 100 najvećih dužnika koji duguju budžetu, odnosno duguju penzionim, zdravstvenim fondovima, a znamo da se iz toga isplaćuju penzije i zdravstveno, ljudi se osiguravaju, da ne bi neki ministri to neposredno u nekim političkim kvazikampanjama rešavali na licu mesta – biće vam isplaćeno ovo, biće vam nadoknađen staž. Sve to ne bi bilo potrebno, da sve firme uplaćuju te obaveze koje one imaju prema zakonu. Gospođo ministar, niste bili na početku, nadam se da je vaša saradnica, primetio sam, ukratko saopštila ono što sam pitao. Mislim da bi bilo korisno za ovu diskusiju i za vas kao ministra, a i za građane koji očekuju ove odgovore.
Preostalo vreme poslaničke grupe je minut i 15 sekundi. Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković. Posle njega narodni poslanik Slobodan Maraš.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo Dragutinović, Predlogom ovog zakona se utvrđuju fiskalni principi i pravila procedure kako bi obezbedili dugoročnu održivost fiskalne politike u ovoj zemlji. Iz vašeg optimizma koji ste na početku današnje rasprave izneli, očigledno da i vi vidite, kao i predsednik Boris Tadić, Srbiju 2015. godine u EU. Živi bili pa videli, ali da se vratimo na stvarnost kakva zaista jeste u ovoj zemlji. Ovaj zakon bi trebalo da reši pitanje jačanja fiskalne odgovornosti, što je preduslov za unapređenje i upravljanje javnim finansijama. Onda mi nije jasno – zašto ove odredbe o fiskalnoj odgovornosti unosite u Zakon o budžetskom sistemu? Sami ste rekli, imali ste osam meseci vremena da napišete jedan celovit zakon o fiskalnoj odgovornosti, a ne da putem izmena i dopuna ovog zakona regulišete ovu materiju, izuzev ako ne želite, kao i do sada, pošto smo više puta isticali Zakon o budžetskom sistemu, vaš omiljeni zakon, koji ste prekršili nebrojeno puta, i što se tiče rokova i mnogih drugih stvari, pa onda tom analogijom želite da nastavite kada je u pitanju fiskalna odgovornost. Po meni, ovo govori više u prilog činjenici da je ovo obaveza koju ste preuzeli zbog MMF nego što zaista želite da uredite fiskalna pravila u našoj zemlji. Zakon predviđa da se ustanovi fiskalni savet koji treba da da ocenu da li Vlada vodi fiskalnu politiku u skladu sa pravilima. Moje kolege, kolega Obradović i drugi narodni poslanici, isticale su potpuno neverovatan princip za izbor tog fiskalnog saveta, a jednog člana predlaže predsednik Republike, drugog ministar finansija, u ovom slučaju vi i trećeg guverner NBS. Znači, svi predsednikovi ljudi će dati svoje kandidate. Da li neko u ovoj sali i u ovoj zemlji može da poveruje da će to telo biti politički nepristrasno i nezavisno prilikom izvršavanja svojih obaveza? Takođe je interesantna odredba da Vlada može da odstupi od fiskalnih principa i pravila u slučaju eksternih šokova koji utiču na zdravlje ljudi, bezbednost i pad privredne aktivnosti. Gospođo Dragutinović, mi se već dve godine nalazimo u eksternim šokovima. Mi smo neprestano pod nekim šokovima. Ovaj narod je potpuno sluđen. Imate anesteziranu i prepariranu naciju. Jednog dana nešto poskupi, sutradan kažete – znate, ali ovo je pojeftinilo. Jednog dana nam navlačite zimske gume za automobile, pa ih sutradan skidate. Jednog dana dolazite sa idejom da ima ulja, a sledećeg dana nema mleka. U ovoj zemlji najveće su akcize na benzin, a najniže za alkohol i cigarete. Iza ove Vlade, ako nastavite ovako da radite, ostaje pustoš, ostaje pesak. Ne znam kako to drugačije da nazovem, a vi ćete sve to da rešite jednim zakonom, odnosno izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu. Takođe, Vlada je dužna da podnese Narodnoj skupštini Republike Srbije izveštaj u kome će navesti razloge za odstupanja, mere koje namerava da preduzme i vremenski period u kojem će ponovo početi da se pridržava pravila. Koje mere, gospođo Dragutinović? Koje mere je Vlada Republike Srbije predložila parlamentu za suzbijanje krize? I one koje su predložene došle su najmanje sa šest meseci zakašnjenja. Vi ste primer, rekao sam, kako se krši Zakon o budžetskom sistemu, odnosno one tri jedinice, 1. novembar, to vam je bio omiljeni rok koji ste kršili. Da li obećanje koje je dao vaš državni sekretar, gospodin Ilić, da će uskoro doći u proceduru Zakon o denacionalizaciji, da li je ono ispunjeno? Da li će taj Zakon o denacionalizaciji uticati na realizaciju i sprovođenje odredbi ovog zakona? Recite nam – koliki je spoljni dug ove zemlje? To nismo čuli. Da li postoji razlika između spoljnjeg duga koji evidentira Vlada Republike Srbije i onog koji čini NBS? Razlika je u više od tri milijarde, a to nije sitnica. Dalje, što se tiče pravila kojima predviđate neke obaveze za lokalnu samoupravu, ovaj zakon predviđa da lokalne samouprave mogu imati fiskalni deficit u visini od 10% od ostvarenih prihoda u toj godini i da taj deficit može biti izuzetno veći, ukoliko ta sredstva idu na realizaciju javnih investicija, uz vašu saglasnost. Vi znate kakvi problemi postoje u pojedinim lokalnim samoupravama – smanjena su transferna sredstva, pojedine lokalne samouprave nisu imale priliku da vide dinara iz NIP zato što postoje politički kriterijumi po kojima se dele ta sredstva. Navešću vam jedan primer, recimo opštine Prokuplje. Znate li koliko je ta opština zadužena? Lokalna vlast je arčila pare građana Prokuplja i sada treba ovim zakonom da ih limitirate da oni neće moći da isplate plate zaposlenima i da funkcionišu normalno u narednom periodu. Neko je rekao ovde da je potrebno doneti zakon o javnoj svojini, zakon o imovini lokalnih samouprava. S time se potpuno slažem, ali se bojim da će to samo stvoriti mogućnost tajkunima da u lokalnim samoupravama pokupuju po našim opštinama i gradovima ono što je jedino ostalo i što vredi. Mi vam ovo ne govorimo ispred DSS zato što smo neki autistični tipovi koji sa svojom evroskepsom pokušavaju da zaustave neke procese u ovoj zemlji. Daleko od toga, verujte, već zato što smo zabrinuti kuda vodi politika Vlade Republike Srbije Republiku Srbiju. Zašto, recimo, u ovom zakonu niste obavezali državne organe da na svom sajtu tačno navedu spisak dobavljača, ugovore i vrednosti ugovora za dobra i usluge koje plaćaju? To bi bilo transparentno i tako bi građani Srbije mogli da vide na šta se troši njihov novac. Ukoliko Vlada Republike Srbije prekrši odredbe ovog zakona trebalo bi da zbog toga politički odgovara i, naravno, umanjuje se njen kredibilitet. Da li će to biti zaista tako? Da li će mediji koji kontrolišu javnost, a s druge strane politika kontroliše medije, zaista objaviti da li je došlo do kršenja odredbi ovih zakona? Za razliku od Vlade Republike Srbije, lokalne samouprave će imati ogromnu odgovornost, imaće i finansijsku i administrativnu odgovornost, umanjiće im se transferna sredstva, ali hajde da vidimo i to da li će se prema svima Vlada Republike Srbije ponašati potpuno jednako ili će doći do različitih aršina, ukoliko nije na lokalnom nivou prekopirana vlast sa nivoa Republike. U svakom slučaju, ovaj zakon, odnosno odredbe koje regulišu ovu materiju su potrebne Republici Srbiji, ali videli smo i na početku ove rasprave, pre svega zbog toga da se zaustave neke političke stranke koje participiraju u Vladi Republike Srbije i koje su tu samo da bi povećale svoj rejting i da bi arčile novac građana Republike Srbije. Zbog svega ovoga i mnogih primedbi koje ćemo izneti i u raspravi u pojedinostima, DSS neće podržati ovaj predlog zakona.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je sedam minuta. Reč ima narodni poslanik Slobodan Maraš, a posle njega narodni poslanik Vlatko Ratković.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka i gospođo pomoćnice ministra, moram, gospođo Dragutinović, na samom početku da vam skrenem pažnju, vi niste bili na Odboru za finansije, bio je gospodin iz vašeg ministarstva i na moju primedbu da iako je LDP unazad dve-tri godine zagovarala saradnju sa MMF i da kao posledicu saradnje sa MMF, odnosno aranžmana koji ste sklopili sa njima proizilazi i ovaj zakon, on je rekao da ovaj zakon nije posledica toga i da se on priprema dve godine. Samo kao jedna primedba, da ono što ste vi danas rekli odudara od onoga što je nama rečeno na Odboru za finansije. Smatram da je ovaj zakon odličan, ali samo tehnički. Suštinski, ovaj zakon ništa ne menja. To svi moji prethodnici mislim da su napomenuli. Suština je da je on daleko od realnosti. Zbog čega? Ovaj zakon se neće primenjivati, kao ni prethodni. Tu je ključ svog našeg problema, što se pravila u ovoj zemlji i zakoni koji postoje ne poštuju. Mi smo dosta toga čuli ovde i oko odgovornosti i svega ostalog, na šta ću se vratiti, ali pošto pored vas sedi gospođa pomoćnica koja je sa mnom imala priliku da bude na jednom međudržavnom savetovanju koje se odnosilo na budžetski proces, hteo bih, čisto zbog ostalih kolega, a znam da vi to znate, da podsetim kako to rade ozbiljne države. Znači, država Slovačka, to smo čuli iz usta bivšeg ministra finansija koji je sada u opoziciji, kaže da im svaki put Vlada Slovačke dostavi krajem avgusta predlog budžeta za sledeću godinu, naredna dva meseca opozicija, kako u svojim poslaničkim klubovima, tako i u odborima, pokušava da pronađe najbolja rešenja, vraća to Vladi i ceo proces traje nekoliko meseci. Zemlje u okruženju su daleko ispred Srbije. Čak i one koje zaostaju za nama u svakom pogledu su u ovom pogledu ispred Srbije, a mi, pošto je moj prethodnik malopre izgovorio bar dva puta imena nekih filmova, samo bih hteo da kažem, odnosno da parafraziram jedan film, znači, mi živimo godine mrmota, svaki put je ista priča. Svaki put dobijamo, poslednji petak pred novu godinu, odnosno zakonski rok za usvajanje budžeta, mi dobijamo u poslednji petak predlog budžeta, u štampanoj formi, kada poslanici nisu u Skupštini. Treba do ponedeljka da podnesemo amandmane i u naredna dva-tri dana da raspravljamo u načelu, da pričamo o amandmanima i da donosimo budžet. Zaista ne znam, to sam pitao i na odboru – čemu će nama izmena ovog zakona i čemu će nama uopšte ovaj zakon, kada se ne poštuje? Zašto izmene kalendara budžetskog kada se ni one nisu poštovale. Ne postoji odgovornost i vi to sami znate i znam da smo se u tome slagali i ranije, da ukoliko nema odgovornosti kada je u pitanju kalendarski budžet i ne znam čemu potreba za njim. Fiskalni savet, Vlada je ovde, a to ste čuli iz usta premijera Cvetkovića prošli četvrtak dok je još bilo televizijskog prenosa, za naftno-gasni aranžman prebacuje odgovornost na Skupštinu i rekao je da je ovde izglasan taj sporazum. Uvodi se fiskalni savet i zaista vi mislite da će on uspeti da obezbedi odgovornost, isto kao Državna revizorska institucija. Poslednje što smo čuli od predsednika Saveta Državne revizorske institucije je to da su svi problemi koji su uočeni u izveštaju za 2008. godinu su uočeni i u 2009. godini u radu ministarstava. Kada je rekao – javna preduzeća, nije otišao u neka bitna, da su pronašli osnovne nepravilnosti, a to je da su namešteni tenderi. Mi ćemo ovde za dvadesetak dana, koliko sam shvatio, imati rebalans budžeta. Šta će nam on doneti? Pre bilo kakve rasprave o tom rebalansu, moram i potpredsednicu Skupštine, a pitao sam i potpredsednicu Odbora za finansije, kada će se naći završni račun za 2008. godinu pred poslanicima? Kada ćemo jednom razgovarati o tome kako su pare potrošene, da bi mogli da pričamo o tome šta će se dešavati u budućnosti? I nama, gospođo Dragutinović, uz svo poštovanje vas kao stručnjaka ovde, nisu trebala, pogotovu u prvom delu kada ste govorili u procentima, računovodstvena predavanja, već jedno obrazlaganje zakona koji svojim odredbama suštinski treba da promeni odnos kada je budžetski proces u pitanju. Isto tako, moram da kažem da nam ne treba ministarka finansija koja je rastrzana između zahteva političkih partnera u Vladi i obaveza koje su preuzete iz aranžmana sa MMF-om. One zahvaljujući vama nisu ispunjene i duboko sam ubeđen da vam je svaki put kada sednete sa njima za sto neprijatno, zato što ste rastrgnuti između raznih zahteva. Vi niste bili u situaciji da ispunite ono što ste preuzeli u ime Vlade, odnosno države. Mi smo vas podržavali uvek kada ste dolazili ovde sa željom da uvedete disciplinu. Moram da kažem, možda će biti grubo, ali onaj sramni srpski Davos na Kopaoniku, kada ste vi izašli sa jednim predlogom kako može da se izađe iz krize, a možda jesmo bili u njoj, a možda nismo, a to još nismo zaključili, ali kada ste izneli svoj predlog na koji način treba da izađemo iz te krize, mi smo imali puno razumevanja za vaš predlog. On je trajao samo do onog momenta dok ministar za sve, odnosno ministar za ekonomiju nije izašao i rekao da je njegov predlog potpuno drugačiji, odnosno suprotan vašem i taj predlog je usvojen u pravom životu. Mi smo čuli od predstavnika jedne političke partije koja ovde čini vladajuću većinu i nadam se da ćete vi reagovati na to, gde je on rekao da u Vladi postoji više politika. Mi iz LDP-a nažalost ne vidimo nijednu politiku, ali bi voleli da Vlada izlazi sa jednom politikom, pogotovu ekonomskom. Kada neko kaže da u Vladi postoji više politika i da je to dobro, mislim da on zaista ne shvata o čemu priča. Mi smo kao LDP unazad nekoliko nedelja predlagali mere za izlazak iz krize, a usko je vezano sa ovim. Mi smo vam predložili da ukinete PDV na sve osnovne namirnice. Gospođo Dragutinović, tako ste u prvi mah reagovali kada smo vam predložili, a to se tiče člana 27b gde su fiskalni principi, pa kaže – princip pravičnosti podrazumeva da se upravljanje fiskalnom politikom sprovodi tako što će se u obzir uzeti njen uticaj na blagostanje sadašnjih i budućih generacija. Tako ste reagovali, gospođo Dragutinović, kada smo vam predložili amandman koji je uticao na penzije. Nakon toga ste rekli, da sada ne citiram šta ste rekli, ali vrlo dobro znate šta ste rekli, kada smo se našli van sale, o tom amandmanu. I tada ga niste prihvatili, ne kažem, vašom voljom, ali kažem, kada pričamo o pravičnosti, tada smo bili predložili nešto što bi zaista bila pravičnost prema budućim generacijama. Molim vas da mi objasnite nešto, pričao sam sa kolegama iz svoje poslaničke grupe i sa kolegama iz drugih poslaničkih grupa, vi ovde u jednom članu koji je citirao i gospodin Pastor – finansiranje AP, član 24b, pa kaže – primanja od prodaje prirodne imovine. Šta je prirodna imovina? Zaista ne znam kako to da protumačim, ali bih voleo da mi objasnite, da li je prirodna imovina i prirodno skladište gasa Banatski Dvor, u koji je Srbija do sada uložila 100 miliona evra, a prešao je 51% na rusku stranu za četiri miliona evra? Da li će Srbija imati neke prihode od toga, odnosno Vojvodina kao AP? Ja na taj način tumačim prirodnu imovinu. Mi ovde nemamo nijedno obrazloženje kada je tako nešto u pitanju. Obzirom da ima još govornika iz LDP-a, ostaviću minut, ali hteo sam da vam kažem samo, odnosno minut za sebe još, da kažem ključnu stvar, mi ne možemo podržati ovaj zakon, jer on suštinski ništa ne menja. A podržaćemo vas uvek, gospođo Dragutinović, kada dođete sa planom, kada budete spremni da preuzmete odgovornost i budete spremni da autoritetom svoje funkcije i autoritetom svog znanja naterate one koji sede oko vas da preuzimaju odgovornost. Tražimo od vas istrajnost i zaista ne želimo više da gledamo godine mrmota kada je u pitanju budžetski kalendar. Samo još jedna rečenica – fiskalni principi – princip odgovornosti podrazumeva kada se upravljanje javnom imovinom i obavezom prirodnim resursima i fiskalnim rizicima sprovodi na način koji učvršćuje fiskalnu održivost. Hteo sam da vas pitam da li znate da je jedno javno preduzeće, veoma popularno u poslednje dve godine, u julu isplatilo dve plate, iako je u strahovitim dugovima? Znači, 13 plata je isplaćena u jednom preduzeću. Pošto imate Državnu revizorsku instituciju, pitajte njih kada će ući u to preduzeće, a vi sigurno imate mogućnosti, pošto ste osnivač tog preduzeća, da vidite o kom je preduzeću reč.
Deset minuta i 20 sekundi je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Vlatko Ratković nije u sali, onda narodni poslanik Jorgovanka Tabaković ima reč, a posle nje narodni poslanik Đorđe Milićević.
Nastaviću diskusiju o predloženom zakonu u smislu da principi i pravila koja promoviše jesu poželjni i prihvatljivi, ali da zakon nema mehanizme za ispunjenje ni fiskalne odgovornosti ni tačnosti planiranja, ni javnog uvida u načine trošenja sredstava. Da konkretizujem na samom zakonu, na primer član 30. Po članu 30. zakon sada obavezuje Ministarstvo i Vladu, koja je odgovorna da će nam sačiniti popis imovine kojom raspolaže Republika Srbija i da bi taj jedan izveštaj mogla da koristi u sastavljanju završnog računa budžeta Republike Srbije za prethodnu godinu. Taj član 30. predviđa da Ministarstvo finansija sačini izveštaj o strukturi vrednosne imovine na osnovu dobijenih izveštaja korisnika sredstava u svojini Republike Srbije. Na osnovu izveštaja korisnika sredstava. Svaki građanin Srbije zna da je, evo najsvežiji primer, dovedena u pitanje kineska investicija, jer zemlja koja joj je prodata za izgradnju tržnog centra nekoj od firmi, a iza nje stoji država Kina, postavljalo se pitanje da li je neko preduzeće prodalo u stvari državnu imovinu. Prilikom prodaje "Robnih kuća", imali smo višak ostvarenih prihoda nad stečajem u stečajnoj masi koja je deljena mimo zakona, radio je to gospodin Dinkić, sada ministar ekonomije i regionalnog razvoja. Izmislite, otvorite stečaj, pa vam se pojavi višak, ali se desilo to da je prodavana imovina koja nije bila imovina "Robnih kuća" nego države Srbije. Uzela sam samo dva upečatljiva primera gde je predmet prodaje bila imovina čiji je vlasnik država Srbija, a prodavali su je neki drugi kao državno društveno ili kao privatnu imovinu. Od 1994. godine, kada je usvojen Zakon o sredstvima u svojini Republike, mi u 2010. godini pričamo o popisu imovine čiji je korisnik država Srbija i kažemo da ćemo sačiniti taj popis na osnovu izveštaja korisnika. Ako više korisnici nisu oni koji državi dostavljaju izveštaje, koliko je takvih primera i da li je bilo moguće da se to desi do današnjeg dana, a na vas je pala odgovornost da taj popis pravite? Da, bilo je moguće zato što je od 2001. godine u primeni Zakona o privatizaciji bilo moguće da se izgube hiljade kvadrata poslovnog prostora, stotine i hiljade hektara zemljišta i da se uopšte ne ulazi u verodostojnost dokumentacije, čak i računovodstvene, koja se dostavlja kao bilans stanja, bilans imovine u prospektu za privatizaciju. Šta hoću da kažem građanima Srbije? Da, jednom se mora krenuti sa čišćenjem i sređivanjem kuće, računa, preciznom terminologijom, popisom imovine, popisom obaveza, ali ne možete taj početak bazirati na osnovu izveštaja nego, kao što tražimo amandmanom, tražiti da vam se dostavi i pravilnikom propišete verodostojnu računovodstvenu dokumentaciju, jer se tok kroz papire, od vlasnika do nekog novog koji to u stvari nije, nije mogao izgubiti na zakonom propisan način nego samo zloupotrebom zakona, bez umanjivanja problema, analogija – danas nema mleka ili nema ulja. Nemojte da se pravimo naivni i da reagujemo na posledice. Mi godinama zamenjujemo uzroke i posledice, čineći sada i nekome preteći prstom ili preteći kaznama – bože, kriv je ministar poljoprivrede ili trgovine za nestašicu mleka ili ulja. Ljudi, hajde da se pogledamo u oči i da kažemo da je za to kriva trgovinska politika, ekonomska politika, podsticajna politika, finansijska politika, bankarski sistem i takva privatizacija kratkog daha čija je budućnost bila – do sutra. Danas ste vi dužni da donosite zakon o fiskalnoj odgovornosti kad para nema nigde, a dok ih je bilo u izobilju, deviznih sredstava, para iz privatizacije i iz donacija, ovde nije bilo ni MMF zato što to nisu hteli tadašnji ministri, jer su hteli da potkupljuju građane u izbornim procesima upravo novcem od privatizovanih preduzeća, akvizicijama koje su nazivali prilivom stranih direktnih investicija. Danas se svi čudimo šta nam se to dešava. To ne možemo da ispravimo, ali zatečeno stanje možemo da menjamo tako što ćemo ozbiljnijim pristupom da napravimo popis imovine. Pa, gospođo Dragutinović, da tražite ne samo popis imovine i obaveza što ovde piše, nego bogami sredstava kojima raspolaže ova država, u smislu novčanih sredstava na blokiranim računima, od Amerike do Kipra, pa sve do deviznih rezervi kojima gazduje Narodna banka, pa sve do kamata koje vama u budžet ne uplaćuju na ovaj višak sredstava koji držite kod Narodne banke. Tako se vode javne finansije i to se zove fiskalna odgovornost koja podrazumeva upravljanje sredstvima, upravljanje imovinom, ali i upravljanje ekonomskom politikom. Godinama unazad molimo da uneste da je cilj ekonomske politike, budžetske politike i svake politike zaposlenost, jer jedino je tu izvor koji može da izbalansira sve one neravnoteže koje imamo u uvozu, u pogrešnim trgovinskim politikama, u neuspeloj privatizaciji i svemu onome što se dešava, jer budžet jedino tako može da se puni: porezima i doprinosima na plate i porezima koje se iz prometa ostvaruju i ulivaju u budžet. Sve drugo postaje svrha samo sebi i ovakve formulacije u zakonu, gde u ime transparentnosti vi dozvolite, prosto ne mogu da verujem da ste vi na to pristali, da se npr. izbriše transparentnost prihoda naknada od igara na sreću, član 14. ili 19. osnovnog zakona, i samo naznačite "drugi prihodi". Trudimo se da ovaj zakon popravimo tamo gde nije dovoljno jasan, a kad nemamo šta da krijemo, zašto da ne damo precizno i da tako možemo da pratimo, ne samo preko fiskalnog savetnika, ne preko DRI, nego svojom svešću, pameću, upoređivanjem cifara, šta su planirani prihodi, šta su ostvareni, gde su otišli, vi nama zamenite taj prihod koncesionom naknadom. Zašto ste izbrisali prihode od igara na sreću? Pa, na svakom ćošku je kockarnica. Koliko je samo u gradu u kome živim zatvoreno nekih malih radnjica po glavnim ulicama i otvorene su kockarnice. Znači, delatnost se razvija i raste, a mi nećemo da imamo uvid u prihod od naknada za igre na sreću. To mi nije logično uz priču o transparentnosti i jasnosti javnih finansija. Prošli put smo intervenisali, privatizacioni prihodi, koliko god da su sve manji, koliko god da nisu stalan izvor, privatizacija nije završena. Ne vidim razlog da tu vrstu prihoda zgušnjavate u nešto što se zovu drugi prihodi ili ostali prihodi i da uporno odbijate zahtev da se oni prikažu pojedinačno i doslovno, a znamo da je najveći odliv u onu sivu zonu, iza zavese, otišao kroz prihode od privatizacije i troškove privatizacije, koji su, neki opravdano, neki neopravdano, nastali. Hoću da skrenem posebno pažnju na ono što se zovu investicioni rashodi, kapitalne investicije, javna dobra, infrastrukturna ulaganja i hoću da skrenem pažnju na to da nije dovoljno reći – međunarodni računovodstveni standard. Za to imate znanja, imate iskustva, imate saradnike koji vam mogu pomoći kako da se ne preliva potrošnja ove generacije, jer to jeste svrha fiskalne odgovornosti, na leđa buduće generacije time što ćemo vešto prelivati ono što je potrošnja i imenovati je investicionom potrošnjom. Uzeću jedan primer koji je neko već analizirao u tekstu – Analiza budžetskih politika u Srbiji, jeste delimična, radio je "Prokoncept", nemam nameru da ih reklamiram, ali su uzeli npr. Ministarstvo zdravlja i analizirali primenu programskog budžeta, gde je trebalo da se realizuje uticaj građana kao korisnika usluga i uticaj načelnika, kao te najstručnije linije koja ne sme da dozvoli političku zloupotrebu sredstava, u kojoj meri su upotrebljena sredstva, kroz budžet Ministarstva zdravlja, doprinela osećaju građana da oni imaju bolju uslugu, jer se tranzicija, promene i reforme najbolje mere kroz poboljšane uslove u zdravstvu i u školstvu. Oni zaključuju da su korisnici zdravstvenih usluga najbolje ocenili ono što su mogli da vide golim okom – popravljanje objekata i nabavku savremene opreme, a najlošije su ocenili prevenciju zdravlja dece. Neko je pametno politički procenio da ono što je vidljivo golim okom, a to su objekti, javne nabavke, ulaganja, izvođači radova itd, da će to doprineti dobroj oceni. Zamislite sad apsurda, nebrojano afera na zloupotrebi sredstava u opremanju domova zdravlja u Beogradu, gde imate ogromnu zloupotrebu sredstava, više od onoga što je bilo neophodno, a to građani ocenjuju dobrim. Podsetiću javnost i vas ovde da sam lično predala poslaničko pitanje da za ovu namenu – kupovina zdravstvene opreme, jeste, na primer, u gradu Vrbasu plaćena mašina ne sedam miliona, koliko je ona koštala, nego 14 miliona. Dostavila sam dokumentacija i Fondu za penziono i zdravstveno osiguranje. Napisali su mi dopis u kojem potvrđuju zloupotrebu ne 10%, ne 2%, nego 100% uvećane vrednosti opreme koja je nabavljena u predizborno vreme za izborno slikanje, a razlika je verovatno nezakonito odlivena na sprovođenje, odnosno dobijanje izbora. O tome govorim kada govorim o rasipanju sredstava. Znači, čak i ono što vam neko procenjuje dobrom upotrebom sredstava, vi imate ne kao moj utisak, nego imate kao činjenicu da je reč o korupciji i zloupotrebi. Kada se taj deo stavi pod kontrolu, a vi ste se jednom samo usudili da kažete koliko toga sa strane otiče, poput sopstvenih prihoda neprikazanih ili upotrebljenih, već kad ih planiraju oni sebi daju namenu. Sad im to ukidate i pozdravljam tu vašu intenciju da ne dozvoljavate da sopstvene prihode ustanovljavaju i odmah kažu kako će ih potrošiti. Treba sve da stavite pod kontrolu, jer su vas učinili odgovornim Zakonom o budžetskom sistemu za sprovođenje budžeta, a sve su ovo pare iz budžeta. Tvrdim da novca u ovoj državi Srbiji ima dovoljno, ali da je nepravilno raspoređen, da nema dovoljnu kontrolu i da vi nemate dovoljnu moć da stavite pod kontrolu te tokove, jer tokovi novca su vidljivi, ali znate kad, samo u trenutku kad vlast odluči, kad je lično pogođena i kad je lično motivisana. U ovom zakonu lični motiv kao ugroženost ne vidim. Ne vidim ni osećaj da su ugroženi građani u ime kojih se sve ovo odnosi i koji pozitivno ocenjuju oblast u kojoj imamo najveći broj zloupotreba, od nabavke vakcina, adaptacija objekata i nabavke opreme. Gde još? Imali smo afere i sa zloupotrebom lekova, gde je neko propisivao više ili manje. Ne govorim sada o onim greškama koje su najstrašnije, pa ih pokrije zemlja, govorim o ovim greškama zbog kojih neko ne dobije ono što mu pripada. Kada kažem – ne dobije ono što mu pripada, prvo mislim da svakom od nas pripada pravo na rad. Mislim da mi nismo država koja treba da se trudi da kroz socijalna davanja stvara razdor u generacijama. Znači, ne da popunimo jaz između generacija time što samo nećemo prenositi dugove budućima za rasipanje, trošenje i bahatost ovih danas, nego mi moramo da takvu ekonomsku politiku definišemo kojom ćemo ne zaposliti jednog da on zarađuje za dva penzionera, nego da stvorimo maksimalnu uposlenost u kojoj neće biti potrebe za tolikim izdvajanjem za socijalna davanja kakva imamo danas i gde se samo postavlja pitanje da li će ona grupa koja podržava određenu političku opciju biti zadovoljna ili imati utisak da je zadovoljna? Penzionerska inflacija upravo dokazuje da i oni trpe tu varku koja se zove motiv lične vlasti da neku koaliciju formira na bazi nedostajućih sredstava za povećanje penzija, da motiv sada nije preraspodela tereta, odgovorno zaduživanje, namenska kontrola dugova, nego je motiv poslušnost prema MMF, koji otvoreno kaže: da bi vaš kreditni rejting bio visok, vi morate da stavite pod kontrolu budžetski deficit i stepen zaduživanja. Ne, nije budućnost Srbije da bude uvek u redovima i na šalterima za dugove. Budućnost Srbije je da malo više misli o tome gde su oni koji su otpušteni, gde ćemo ih zaposliti, ne za slikanje samo na televiziji, ne za start-ap kredit koji se zloupotrebom tuđih ličnih karata samo uzme, odmah vrati i kažu – kredit uzet je vraćen, a to što ne postoji taj frizerski salon, što ne postoji ta radnja za koju su data sredstva iz budžeta nikome ništa. Za to neko mora da odgovara, jer samo takva zaposlenost može da stvori ono bez čega ova Srbija ne može da postoji, a to je da imamo da živimo, da preživimo i da nam ostane nešto kao štednja od koje jedino može da se jedna država razvija stabilno i da joj ne visi nad glavom omča dužničkog ropstva. Dve godine upozoravamo na to da nije spas metodologija prikazivanja dugova. Upozoravamo i da nije statistika ta koja će rešiti problem priče o standardu. Kakav je standard čoveka koji ima stan za koji plaća kreditnu ratu i koji mu kad zakasni za dve rate može biti oduzet i oduzima mu se? Kakav je standard čoveka koji vozi auto u lizingu, kojih su već prepuni placevi jer se ti automobili moraju vratiti? Dve godine unazad uporno pričamo – strukture rasta BDP nije beznačajna, rasla je na uslugama, na saobraćaju, odnosno dovozu stranih roba, na rastu lizing kuća i davanju kredita. Obilo nam se o glavu i sada vi i mi zajedno sa vama treba da rešavamo taj problem. U redu, neko to uvek mora, ali nemojte tako da za imovinu države ne tražite dokumentaciju, nemojte da budžet i dalje ostaje netransparentan i nemojte tako da priča o programskom budžetu bude samo linijski budžet preslikan u programski i da i dalje svako od ministara vama dostavlja spiskove želja, pa da oni odlučuju na koji način će preskočiti cenzus iz onog što nema, iz onog što je na dnu, a na dnu je samo talog onog što čuva i država i svaki građanin pojedinačno, da od toga nekome pravimo političku kampanju. Svi smo mi ponekad poslanici, ponekad ministri, ali smo uvek i doveka građani, kojima je mnogo važno u kakvoj državi žive. U državi bez korupcije, u državi u kojoj se zna šta je institucija budžeta, zakona i suda, to će nam uvek trebati i naša odgovornost je da doprinesemo stvaranju takvih institucija, ne stvaranju maglovitih formulacija, nejasnih izvora prihoda i dopuštanja da se troši kako kome padne na pamet. U nama ćete uvek imati podršku kada budete hteli da uvedete tu kontrolu. To što ona nije ravna onom 126 broju i to što je ovim članom 23. Poslovnika uvedeno da ta vladajuća većina može sve i na odboru i ovde, imate i ovde taj famozni član 23. kojim odobravate da budžet može da potroši i ono što mu ova skupština nije verifikovala. Molim vas, zbog vaše profesionalne časti, imaćemo amandmansku raspravu, uverićemo vas da tu odredbu izbacite i da se to ne može zvati fleksibilnošću.
Preostalo je pet minuta vremena poslaničkoj grupi. Na osnovu član 87, određujem pauzu od jedan sat, što znači da ćemo nastaviti rad u 15.10 časova. Hvala. [[Posle pauze – 15.10]] Dame i gospodo narodni poslanici, počinjemo popodnevni deo današnje sednice, tačno tamo gde smo stali pre podne. Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević.
Gospođo Dragutinović, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama se nalaze izmene i dopune Zakona o budžetskom sistemu, koji reguliše javne finansije u našoj državi i najznačajniji segment, a to je budžet, koji predstavlja osnovni dokument ekonomske politike Vlade Republike Srbije. Ne znam da li je u prethodnih desetak godina, od trenutka kada je usvojen prvi zakon o budžetskom sistemu do danas, neki zakon pretrpeo više izmena i dopuna, što moram reći nije povoljna karakteristika za ekonomsku politiku i javne finansije naše države, a u prethodnom periodu fiskalna odgovornost nije regulisana. Ovim izmenama i dopunama obuhvaćene su dve, kao što je između ostalog rečeno, vrlo bitne stvari, odnosno novine u javnim finansijama, jačanje fiskalne odgovornosti, što je do sada bila velika manjkavost u sprovođenju zakonskih odredbi,i osnivanje fiskalnog saveta kao nezavisnog tela, koje ocenjuje fiskalnu politiku Vlade i njeno vođenje u skladu sa pravilima. Jačanje fiskalne odgovornosti i fiskalne discipline jeste najznačajniji preduslov upravljanja javnim finansijama. Nije problem, zaista, da se reguliše zakonskim odredbama, ali zakonskim odredbama koje se moraju strogo poštovati, od budžetskog kalendara za donošenje, pa do završnog računa budžeta. Uvođenje zakonskih fiskalnih pravila znači da njihovo poštovanje i od strane vlade i državnih organa determinišu vođenje odgovorne i dugoročne održive fiskalne politike. Fiskalna pravila nisu revolucionarne novine u svetu, već odraz potrebe za jasnim vođenjem i upravljanjem javnim finansijama. Obzirom da je bilo reči o završnom računu, želim samo kratko da napravim jednu digresiju. Osamdesetih godina svaki završni račun je pre usvajanja kontrolisala SDK i fiskalna disciplina je bila na izuzetno visokom nivou, ali nažalost danas ta institucija ne postoji. U cilju podizanja fiskalne odgovornosti uvode se pravila koja se odnose na budžet Republike, lokalnih samouprava, vanbudžetski fondovi, fondovi socijalnih osiguranja i njih kontroliše država odnosno Vlada i izvršni organi vlasti. Opšti principi, kroz polaganja računa, pravičnost, odgovornost, stabilnost i javnost, više su deklarativni, dok posebni regulišu pojedine konkretne segmente javnih finansija. Opšta i posebna pravila su čvrsto povezana, jer samo ću istaći da nivo fiskalnog deficita i pretpostavljenih instrumenata za zahvatanje javnih prihoda određuje nivo učešća javnih rashoda u bruto društvenom proizvodu. Predložena formula za određivanje deficita u tekućoj godini zavisi od istog u prethodnoj godini i njegovog odstupanja u odnosu na ciljni, kao i, između ostalog,od visine odstupanja rasta bruto društvenog proizvoda u odnosu na srednjoročne stope rasta. Visina deficita će se prilagođavati stanju u privredi, što omogućava da fiskalni deficit u godinama recesije bude veći od ciljnog, odnosno u godinama ekspanzije manji od ciljnog. Sama zamena termina – Memorandum o budžetu i ekonomskoj fiskalnoj politici, sa izveštajem o fiskalnoj strategiji, nije samo terminološki, već uvodi nove obavezujuće elemente, kao i tela za njihovu ocenu. Na kraju, uvođenje fiskalnih pravila i njihova stroga primena su jedan od bitnih preduslova integracije Republike Srbije u EU, treba ih podržati i one koji ih ne poštuju, naravno, treba kažnjavati. Deo svetske krize i finansijskog kolapsa je prouzrokovan neodgovornošću pojedinih zemaljai finansijskih institucija. Ne smemo dozvoliti da se i nama to pripisuje. Kao što sam na početku istakao, druga značajna novina je osnivanje fiskalnog saveta, kao monitoringa, kao nezavisnog tela za vođenje fiskalne politike Vlade u skladu sa već izrečenim pravilima. U samom tekstu zakona koji reguliše fiskalni savet izneo bih ne dve zamerke, već dve konstatacije, postavio bih dva pitanja. Koliko će ovaj državni organ biti nezavisan u svom radu ako članove predlažu navedeni predlagači? Smatram da bar ovde treba izbeći politikantstvo, jer radi se ipak o sudbonosnim odlukama za državu. S druge strane, zakon se, čini mi se, bavi mnogo tehničkim pitanjima, a ne suštinskim, kao što su stručna služba, zarade, poslovnik o radu, a što se prosto može na jedan određeni način definisati podzakonskim aktima. Slažem se sa osnovnim funkcijama i zadacima fiskalnog saveta, ali postavljam sebi i vama pitanje: koje su mere i pravci delovanja ovog nezavisnog organa, ako oceni da Vlada Republike Srbije, recimo, ne realizuje postavljene ciljeve ili se čak ponaša na jedan neodgovoran način nekakvom selektivnom politikom? Rad saveta se, čini mi se, svodi samo na proveru, ocenu, pripremu mišljenja koje dostavlja Narodnoj skupštini. S druge strane, bitna je i stručna služba sa specijalnim savetnicima, kojom rukovodi vrhovni specijalni savetnik. Ono što želim da kažem, naravno, podržavamo ovaj zakon, kao i odredbu uvođenja međunarodnih računovodstvenih standarda u pripremi završnog računa, jer međunarodne računovodstvene standarde koriste svi i logično je da ih i država primenjuje. Sasvim na kraju, zamolio bih da još jednom razmotrite predloženi budžetski kalendar, jer do sada, čini mi se, nikad nije poštovan, a što je vrlo često dovodilo do problemau donošenju budžeta, ne u rokovima po kalendaru, nego uopšte pre početka godine za koju se donosi.
Šest minuta vremena poslaničke grupe, preostalo vreme je pet minuta i 45 sekundi. Reč ima narodni poslanik Dejan Mirović.
Dame i gospodo, ministre, u obrazloženju zakona se, već na njegovom samom početku navodi da fiskalna pravila imaju dugu istoriju i da su veoma značajna. Mi se potpuno slažemo s tom ocenom i dodajemo da su porezi više nego značajni i da su deo ekonomskog, a može se reći i političkog suvereniteta jedne zemlje. U tom smislu, mi izvlačimo odmah zaključak da se određivanje poreza, i lokalnih i republičkih, ne sme dati jednoj stranoj instituciji, koja, najblaže rečeno, nije dobronamerna, kao što je MMF, da ona odlučuje i da u Pismu o namerama faktički postavlja ultimatume koje Republička vlada, resorni ministri i NBS ispunjavaju bezuslovno. Zašto smatramo da su porezi toliko značajni: dovoljno je pogledati ekonomsku istoriju i videti kakvi su se sve ratovi vodili oko poreza. Sigurno znate da je Holandija dobila svoju nezavisnost tako što je došlo do spora između španske uprave i lokalnog stanovništva oko poreza. Znate sigurno kako je nastala američka revolucija, nemačke države. Najsvežiji primer, da ne bismo išli predaleko u prošlost, jeste sigurno pad Vlade Margaret Tačer, kojoj je oko 15 miliona Britanaca odbilo da plati poreze i 1990. godine je ta dugovečna Vlada Margaret Tačer pala upravo zbog poreza. Znači, na Zapadu, odakle dolaze ovi ultimatumi, uslovi MMF, upravo se daje prioritet poreskoj politici i svaka država mora da ima to kao jedan od osnova svoje politike. Takođe, potpuno je nejasno da se ovde pozivate na nekakvu izjavu o usklađenosti sa propisima EU, kada se dobro zna, to je jasno i u ekonomskoj, u političkoj i u pravnoj teoriji, da upravo u ovoj oblasti, u poreskoj oblasti, faktički i ne postoji poreska usaglašena politika EU. Svaka zemlja, videli ste zadnji primer Nemačke i Francuske, u kojoj su apriori odbacili uvođenje nekakvog poreza koji bi se plaćao na nivou EU, faktički vodi samostalnu poresku politiku. Na taj način zemlje EU očigledno čuvaju svoj suverenitet, ali te dvostruke principe i dvostruke standarde nameću siromašnim zemljama kao što je naša, koje očigledno nemaju dovoljno ni ekonomske. ni političke snage da se suprotstave takvim dvostrukim standardima. Znate da u EU samo postoji sporazum o arbitraži koji treba da eliminiše dvostruko oporezivanje. Nema poreza u EU na opštem nivou koji se odnosi na lični dohodak i takođe su velike razlike u poreskim stopama što se tiče PDV. Naš možda najveći ekspert za EU, za ekonomsku zajednicu, gospodin Miroslav N. Jovanović, piše u svojoj knjizi "Evropska ekonomska integracija" da je veoma malo urađeno na planu poreskog približavanja za ovih 50-60 godina. Takođe, u rimskom ugovoru imate faktički nekoliko članova koji samo se površno odnose na pitanje poreske politike. Dakle, potpuno je deplasirano da se u obrazloženju zakona govori o usklađenosti sa Aki komuniterom, koji se faktički ne bavi poreskom politikom, tako da mi to gledamo kao jednu vrstu fraze, zamajavanja javnosti, ne mislim na vas lično, nego na opštu politiku u kojoj EU nema alternativu, a faktički se i ne zna šta je u praksi EU, šta je to u ekonomsko smislu EU i kako se ne poštuju ta evropska pravila od najjačih zemalja Zapadne Evrope. Takođe, u obrazloženju se navodi da je problem navodno velika javna potrošnja i poreske olakšice. Poreske olakšice su pre svega date stranim investitorima ili stranim kupcima naših preduzeća, tako da to nije problem zbog koga bi morali da ispaštaju naši građani, koji vrlo teško žive i u Beogradu i u provinciji. U obrazloženju se navodi da je jedan od razloga za donošenje ovog zakona, čestitamo zakonodavstvu na toj iskrenosti, da su to obaveze prema MMF. Naravno, trebalo je navesti i ići dalje u toj iskrenosti i navesti koje su to obaveze prema MMF. Rekli ste da jepre osam meseci, ako se ne varam, doneta odluka da se piše zakon, a mesec dana pre toga je potpisano Pismo o namerama od strane Vlade Srbije, premijera i NBS, gde se ispod naslova "fiskalna politika" navodi da će se smanjiti zarade u javnom sektoru, smanjiće se penzije, to je pre ove inflacije koja će možda dostići i 10% ove godine, to je smanjenje za 10%, treba biti iskren. Takođe se u Pismu o namerama, ispod naslova "fiskalna politika", navodi da će doći do otpuštanja zaposlenih u državnom sektoru i na republičkom nivou i na lokalu. To su uslovi MMF. Dalje se u obrazloženju govori o lokalnoj samoupravi, a u Pismu o namerama se tačno kaže da će doći do smanjenja davanja lokalnoj samoupravi. To su uslovi MMF i to je ono faktičko uništavanje naše privrede i našeg društva od strane međunarodne finansijske institucije. Takođe, u Pismu o namerama se predviđa i smanjenje davanja za obrazovanje i zdravstvo. To se podvodi pod frazu nekakve reforme, ali to je smanjenje tako značajnih oblasti, kao što je obrazovanje ili zdravstvo, koje direktno utiču na stabilnost i društva i ekonomije, i nešto što je najverovatnije najgori uslov, a to je smanjenje penzija sa 13% BDP na 10% i podizanje starosne granice. Sada zamislite u ovoj situaciji, gde penzioneri veoma teško žive, fokus tih mera MMF koji je usmeren upravo na te koji su najugroženiji i najsiromašniji deo društva, umesto da bude upravo u suprotnom pravcu ili da na primer imamo gospodina ekonomistu Miroslava Zdravkovića koji je predložio, to nije loš predlog, da se oporezuju valutne transakcije sa 0,5% i doći ćete do cifre od 250 miliona evra, što je potpuno odgovarajuće i dobro za naš budžet. Međutim, upravo taj ekonomista govori da to nije moguće zbog MMF i stranih banaka u ovoj zemlji. Dakle, pravo pitanje je ko vodi ekonomsku politiku u ovoj zemlji - MMF, strane banke koje govore kroz gospođu Draginju Đurić koja kaže da je to odličan sporazum sa MMF ili govori Vlada koja je, navodno, birana na izborima? Sigurno pratite dešavanja u Engleskoj, videli ste šta se desilo sa tom zemljom koja je članica EU već nekoliko godina i uprkos tome što je na vlast došla jedna prozapadna partija, u julu ove godine je došlo do prekida pregovora sa MMF. Zašto je došlo do tog prekida? Ne samo zbog ogromnog spoljnog duga koji je odavno prešao 100 milijardi dolara, već je došlo i do toga da je mađarska vlada zahtevala od MMF i EU – tvrdimo i na osnovu ovog primera je jasno da su to dve povezane investicije koje imaju isti zadatak, izrabljivanje zemalja Istočne Evrope zarad profita zapadnih kompanija u Zapadnoj Evropi –da se oporezuju strane banke koje rade na mađarskoj teritoriji, da se smanji plata guvernera Narodne banke Mađarske. I tako je Vlada Orbana i njegovog ministra finansija došla do precizne računice da bi negde prihod u budžetu od tih novih poreza i 29 mera koje su usmerene ka stranim bankama i ka onima koji imaju povlašćen položaj od MMF dovelo do prihoda od 700 miliona evra. To je jedan dobar primer i preporučujemo vam da upravo tako postupite, prekinete pregovore, da prekinete aranžman sa MMF i da se usmerite ka jednoj vrsti povlašćene elite, a to je bankarski sistem, NBS, osiguravajuća društva i sve što je u rukama većinskog kapitala i zapadnog dela EU. Ovo je klasičan primer koji pokazuje da ne treba sarađivati sa MMF, jer oni su 2008. godine zaključili sporazum sa MMF i EU, a u međuvremenu BDP Mađarske je pao za 6,3%, zaposlenost je porasla za 3% a pad industrijske proizvodnje je iznosio 15%. Što se tiče kriterijuma o kojima se govori u obrazloženju zakona o budžetskom deficitu, o javnom dugu, to je sve lepo, međutim podsetiću vas, time ću završiti ovo izlaganje, na izjavu Romana Prodija, koji je bio predsednik Evropske komisije i koji je otvoreno rekao da je Pakt stabilnosti jedna glupa ideja. Doslovno citiram, jer je to jedna vrsta dogme neostvarive, a to najbolje pokazuje ponašanje Francuske i Nemačke, koje su još pre krize 2003. godine probile tu dogmu od 3% minusa u budžetu, a znate da su Belgija i Italija imale preko sto posto javnog duga u odnosu na BDP, tako da ti dvostruki standardi koji se primenjuju i u politici i prema KiM, primenjuju se i u ekonomiji i oni samo dovode do toga da se nastavi dalje urušavanje položaja naših građana, naše države, naše ekonomije i svih onih koji brinu u ovoj zemlji.
Iskorišćeno je 10 minuta i 40 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Miloš Radulović.
U obrazloženju stoji da je ovaj zakon u suštini uslov koji je MMF postavio prilikom pregovora o reviziji stend-baj aranžmana sa Republikom Srbije o kreditu od 2,9 milijarde evra. Tačnije, uvođenje fiskalnih pravila jedna je od odredbi koje je Vlada preuzela ovim aranžmanom. Fiskalnim pravilima biće obuhvaćeni svi nivoi vlasti: budžet Republike Srbije, lokalna samouprava, vanbudžetski fondovi i ostale kase koje finansira država. Njima se uređuje planiranje, priprema, donošenje i izvršenje budžeta, kao i fiskalni principi na osnovu kojih se ustanovljava fiskalni okvir odnosno odgovorno fiskalno upravljanje. Predviđen je i definisan tempo smanjenja budžetskog deficita sa 4,8% bruto društvenog proizvoda na 1% bruto društvenog proizvoda. Takođe je predviđeno i da javni dug ne sme da pređe 45% bruto društvenog proizvoda, da učešće penzija i plata u javnom sektoru do 2015. godine bude 10% odnosno po 8%, a da pri tome niste pribavili mišljenje i saglasnost Socijalno-ekonomskog saveta; da budžetski deficit lokalnih samouprava ne sme da pređe 10% njihovog budžeta. Zakonom je predviđen i budžetski kalendar za budžetske korisnike, a novina je i uvođenje fiskalnog saveta od tri člana, gde predsednika predlaže predsednik Republike Srbije, jednog člana predlaže ministar finansija, a jednog guverner NBS. U obrazloženju zakona stoji da je to nezavisan organ koji ne zavisi od Vlade i da je jedan od razloga za formiranje saveta njegova politička nepristrasnost, kao i da se od članova zahteva visok nivo stručnosti, ali i nezavisnost od političkih činilaca. Sumnjam da članovi saveta mogu da budu nezavisni od političkih činilaca ako ih predlaže predsednik Republike Srbije, tačnije Boris Tadić, i ministar finansija, o čijem u suštini izveštaju i treba dati mišljenje. Kada je reč o budžetskom kalendaru podsetiću vas, gospođo Dragutinović, da je poslanička grupa DSS 15. oktobra 2009. godine postavila pitanje koje se odnosilo na nepoštovanje budžetskog kalendara i prekoračenja zakonom utvrđenog budžetskog deficita, odnosno zašto Vlada krši Zakon o budžetu i premašuje budžetski deficit i da li je ministar finansija prekršila Zakon o budžetskom sistemu? Novembra 13. iste godine smo dobili odgovor – da okolnosti u kojima se nalazi država u duhu zakona, a u ostvarivanju budžetskih ciljeva kroz poštovanje principa, pre svega efikasnosti i efektivnosti, jesu takve da nepoštovanje nacrta zakona o budžetu i prekoračenje budžetskog deficita ne može da se okarakteriše kao nepoštovanje zakona i rokova. U potpisu: ministar finansija, Diana Dragutinović. Mislim da za mnoge ovo u suštini treba da se prevede i da se pojasni šta znači. Zašto, gospođo Dragutinović, onda postoji Zakon o budžetu, koji između ostalog definiše budžetski deficit, način i namenu trošenja para, kao i rokove za njegovo izvršenje? Ko nam garantuje da se i ove godine ne ponovi isto, jer već je 4. oktobar, a razloge za njegovo donošenje, odnosno nepoštovanje ne nađete u ekonomskoj krizi i vanrednim okolnostima? Šta je, gospođo Dragutinović, sa nenamenskim trošenjem para? Koliko mi je poznato, gospođo Dragutinović, vi ste član Upravnog odbora Fonda za razvoj. Zajedno sa vama u Upravnom odboru Fonda za razvoj sede ministri Slobodan Milosavljević, Milutin Mrkonjić, Rasim Ljajić i Sulejman Ugljanin. Predsednik Upravnog odbora je potpredsednik Vlade, gospodin Mlađan Dinkić. Taj fond je za trajna obrtna sredstva podelio 82 kredita u ukupnom iznosu od 3,2 milijarde dinara, a da pri tom Fond nije predvideo reviziju kredita za trajna obrtna sredstva, a samim tim ni način kako može takav ugovor da se raskine. Na taj način ste omogućili da se bez ikakve kontrole zloupotrebljavaju budžetska sredstva, tačnije narodni novac. Zbog takvog vašeg odnosa ste omogućili da grupa od sedam lica, a među njima i pravnik, procenitelj Fonda za razvoj, zloupotrebe više od 200 miliona dinara. Koliko je, gospođo Dragutinović, iz ovog fonda proćerdano para na ovaj način? Do sada je, prema podacima koje mi imamo, iz Fonda raspodeljeno 12,2 milijarde dinara. Predlogom zakona je predviđeno da visina javnog duga ne sme da pređe 45% BDP. Gospođo Dragutinović, koliki je javni dug Srbije? Juna 28. smo dobili odgovor na poslaničko pitanje da je javni dug 10,54 milijarde evra, odnosno 34,4% BDP, a da pri tom u javni dug niste obuhvatili milijardu 460 miliona kredita od MMF. Septembra 14. je, prema izvoru koji ste dali vi, Ministarstvo finansija, javni dug iznosio 10,94 milijarde evra, odnosno 36,3% BDP. U ovaj iznos nije uračunat kredit MMF, kao ni krediti lokalnih samouprava. Kada se sve ovo zbere, javni dug je prema našoj računici preko 13 milijardi evra, ako ne i više. Gospođo Dragutinović, vi već sada ne poštujete zakon o kome danas raspravljamo, jer je javni dug prema svim pokazateljima preko 45% BDP. Šta je sa sredstvima i deficitom koje imaju lokalne samouprave? On je prepisan da može da bude maksimalno 10% od budžetskog deficita lokalnih samouprava. Preko 30% opština, prema podacima koje je dalo Udruženje slobodnih gradova i opština, imamo da nisu u stanju da izmiruju ove obaveze. Da zaključim, nama je, gospođo Dragutinović, potreban zakon kojim se uređuju fiskalna pravila. Bojim se, imajući u vidu kako se ova Vlada ponaša kada je u pitanju sprovođenje i poštovanje postojećih zakona, kao i način izbora članova fiskalnog saveta, da ne postoji mogućnost niti će biti nekakva korist za građane od ovog zakona, niti postoji mehanizam za kontrolu korišćenja narodnih para.
Iskorišćeno vreme poslaničke grupe je 10 minuta i 25 sekundi. Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić. ZORAN OSTOJIĆ: Uvaženi gospodine Novakoviću, koleginice i kolege, LDP se od svog osnivanja zalagala za sporazum sa MMF, jer je to jedina garancija da političari koji su u Vladi neće trošiti narodni novac po svom nahođenju u predizbornim asfaltima. Sećate se tada kada smo se zalagali, Vlada je bila protiv sporazuma. Sada svi sede u Vladi sa jednim od ministara i potpredsednikom Vlade koji je tada bio protiv sporazuma sa MMF. Ovo što je moj uvaženi prethodnik rekao je suština zašto ne možemo da glasamo za ovaj zakon, iako smo za sporazum sa MMF, iako je to jedina institucija koja može da Vladu utera u red, da ne troši, ne arči narodne pare radi opstanka na vlasti u predizbornim asfaltiranjima. Sam ovaj zakon visi bez drugih kompletnih mera kojima će se smanjiti javna potrošnja Srbije i naprosto i ovaj zakon i način na koji se donosi bez te kompletne reforme i poreskog sistema, penzionog sistema, za šta se LDP zalaže, ostaće mrtvo slovo na papiru. Još jedan primer, što zovemo fingirani evropski poslovi, obaveza jeste, evo donećemo je. Nije to samo ovaj primer, ima ih skoro svaki dan, a u suštini se ništa ne menja. Zaista mislimo da u ovoj zemlji treba smanjiti javnu potrošnju, da budžetski deficit treba da se smanji na 1% ili da ga nema. Jednostavno, kada vi u Vladi budete usaglasili svoja razmišljanja, svoju politiku tada će i ovakav zakon imati šansu za uspeh. Da bi vi to uradili ili kad bi uradili, vi bi izašli sa kompletnim paketom ekonomskih mera. S jedne strane, vi se zalažete proteklih meseci da se smanji budžetski deficit za ovu godinu, a s druge strane vaš kolega, jedan od prethodnika na mestu ministra finansija, sada potpredsednik Vlade, zalaže se za povećanje potrošnje. Jednostavno, u takvoj Vladi, sa takvim različitim stavovima ne može se voditi dosledna ekonomska politika kakvu Srbija treba da vodi. Ako u zemljama koje su izvozno orijentisane kao Nemačka, kada pada izvoz zbog stagnacije u evropskoj ekonomiji i ima nekog smisla da očuva tu proizvodnju za izvoz, pa poveća javnu potrošnju. U zemlji koja takvu izvoznu privredu nema, povećanje javne potrošnje i unutrašnje potrošnje apsolutno na dugi rok seče granu na kojoj sedimo. To može samo da dovede još do većeg deficita. Prema tome, sa žaljenjem konstatujemo da se formalno ispunjava obaveza prema MMF, ali da suštinski boljitka u smanjenju javne potrošnje neće biti. To ćemo vrlo brzo videti kada dobijemo predlog budžeta za sledeću godinu, ili se nadam da ćemo ga dobiti vrlo brzo, a ne kao prošle godine, da čekamo novu godinu sa budžetom. U svakom slučaju, dok Vlada ne shvati da palijativne mere, parcijalne mere ne mogu da promene ekonomsku situaciju u Srbiji i da dovedu do onoga što svi zovemo nova ekonomija, odnosno izvozno orijentisana ekonomija i ovakvi zakoni biće samo zadovoljavanje forme, ali ne i suštine. Vreme predviđeno za raspravu poslaničkoj grupi LDP je iskorišćeno. Reč ima narodna poslanica Branka Ljiljak.
Poštovano predsedništvo, poštovana gospođo Dragutinović, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu. U najvećem delu, izmene i dopune se odnose na fiskalnu odgovornost. Zakon o budžetskom sistemu je sistemski zakon koji koriste u kreiranju svojih finansija svi korisnici koji su na budžetu, na bilo kom nivou vlasti, bez obzira da li su direktni ili indirektni, samim tim što su uključeni u konsolidovani račun trezora, odnosno opšteg nivoa države. Da li je trebalo biti poseban zakon o fiskalnoj odgovornosti ili izmene i dopune, po meni su izmene i dopune dobre, jer veliki broj korisnika sada ima na jednom mestu sve ono što treba da uradi da bi taj budžet bio dobro isplaniran, dobro projektovan i da ne bi bilo puno izmena. Iz toga proizilazi da treba, zbog velikog broja korisnika u cilju upravljanja na najcelishodniji način, utvrditi pravila i treba se na svaki način tih pravila i procedura pridržavati. Sistem javne potrošnje, od planiranja, izvršavanja budžeta, kontrole trošenja javnih sredstava, uređen je zakonom. Bilo je neophodno jačati fiskalnu odgovornost i urediti je zakonskim propisima. To je preduslov za unapređenje i upravljanje javnim finansijama. Kao ilustracija može da nam posluži i kriza koja nas je nedavno zadesila i uzdrmala, kako nas, tako i razvijene zemlje sveta. U periodima privrednog rasta, kod nas je rasla javna potrošnja, a smanjivao se fiskalni kapacitet kod određenih poreskih stopa i uvođenja određenih poreskih olakšica. U periodu krize, dosadašnja fiskalna politika nije imala mogućnosti da odgovarajućim merama uspostavi ravnotežu i zato je sada izašao ovaj zakon o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu koji reguliše principe fiskalne politike. Mislim da treba odrediti i poreski zakon koji će ovu oblast dovesti na pravu meru i pomoći u realizaciji ovih javnih finansija. Ovim izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu se utvrđuju fiskalni principi, pravila i procedure koje određuju fiskalni okvir. Za sprovođenje ove fiskalne politike je odgovorna Vlada, odnosno izvršni organ lokalne vlasti. Fiskalni principi su po ovom zakonu i opšti i pojedinačni i odnose se na pravičnost, odgovornost. Dotiču se održivosti duga države, urednog servisiranja duga i upravljanje javnom imovinom. Ova fiskalna pravila, odnosno pravila koja nadomešćuju ove principe se uvode da bi se smanjila neravnomernost koja može da se desi u toku fiskalne godine, a da se na srednji rok sa njima može upravljati. Fiskalna pravila se uvode na opšti nivo države, što obuhvata sve korisnike koje finansira država i predstavljaju postavljanje ograničenja na fiskalnu politiku. Mislim da je dobro što se uvode bilo kakva pravila na opšti nivo države, jer automatski svi korisnici budžetskih sredstava ulaze u ovaj okvir i treba da se po njima vladaju. Opšta pravila fiskalne politike imaju zadatak da nam ukažu na kretanje deficita u BDP na srednji rok, kao i maksimalno učešće duga u BDP. Pri tome, utvrđena je i formula koja, kada utvrdimo maksimalno učešće duga u BDP, može se izvesti na nivo fiskalnog deficita koji je u skladu sa tim dugom, što praktično znači da svako od korisnika i uopšte bilo ko koga interesuje može da zna u kom momentu se kako kreće i fiskalni deficit i kako se kreću komponente koje na njega utiču. Fiskalni deficit iz godine u godinu bi išao oko ciljnog prosečnog iznosa, tako da fiskalna politika deluje anticiklično na privrednu aktivnost i zaposlenost. Posebna fiskalna pravila treba da pomognu da se smanji fiskalni deficit u odnosu na BDP najvećim delom smanjivanjem tekućih rashoda. Cilj fiskalnih pravila je i da se promeni struktura javne potrošnje. Kod javnih investicija deluju tako da javne investicije mogu da idu preko dozvoljenog povećanja deficita. Ovo je dozvoljeno samo zato što investicije koje treba da se odrede povećavaju vrednost imovine države i daju mogućnost sadašnjim i budućim generacijama da bolje žive i da se lakše servisira dug u kasnijim periodima. Za lokalne vlasti fiskalni deficit u određenoj godini ne može biti veći od 10% njenih prihoda u toj godini. Izuzetno može biti veći od navedenog ako je to realizacija javnih investicija, što znači da su država i vlada rešile da se investicije stave na prvo mesto da bi mogli da očekujemo dobar privredni rast. Novina zakona je fiskalni savet. Predviđen je kao nezavisan organ. Njegova funkcija je da vrši nezavisnu analizu fiskalne politike, da proverava makroekonomske fiskalne pretpostavke, da učestvuje u izradi izveštaja o fiskalnoj strategiji Vlade i daje nezavisnu kreditnu ocenu mera ekonomske politike, a posebno dobra stvar je što priprema i dostavlja Narodnoj skupštini analizu izveštaja o fiskalnoj strategiji, zakona o budžetu, rebalansu, završnom računu. Ima tri člana, kao i stručne službe i dobar deo stručnjaka koji će pomoći u realizaciji svih ovih funkcija koje su im stavljene kao zakonska obaveza. Pomenuto je, a sada bih isto naglasila, da Narodna skupština bira članove na predlog predsednika države, guvernera Narodne banke i ministra finansija. Dodala bih da se, kao i u dosadašnjim slučajevima, oko guvernera i izbora predsednika Saveta guvernera vodilo računa o stručnosti, tako uopšte ne sumnjam da će članovi Saveta biti izabrani od nas, a na predlog stručnih lica koja znaju da odrade posao i da će pomoći i Vladi i Narodnoj skupštini da budžet, rebalans i završni račun izanaliziramo na najbolji mogući način, da bi sledeće godine imali uspešniju i bolju godinu. U Zakonu o budžetskom sistemu korisnici javnih sredstava uspostavljaju finansijsko upravljanje, kontrolu, kao i internu reviziju. Novina u ovom zakonu je koordinacija koju obavlja centralna jedinica za usklađivanje. Posebno se naglašava odgovornost rukovodilaca korisnika javnih sredstava, što ostavlja rukovodiocima mogućnost da se pokažu kao rukovodioci koji sa finansijskim sredstvima koja su iz budžeta rade na najcelishodniji tržišni način. Sve izmene i dopune Zakona o budžetskom sistemu idu u prilog planiranju, pripremi i izvršavanju budžeta. Pri tom se uvode principi i pravila koja će se koristiti za jačanje fiskalne odgovornosti kako bi se izbegli rizici koji mogu da se dese u toku fiskalne godine. Naglašava se odgovornost Vlade i izvršnih organa lokalne samouprave, kao i saradnja i dogovor sa odgovarajućim institucijama oko pripreme budžeta, prevazilaženja problema, ukoliko ih ima, što daje jednu sliku da će svi ovi činioci koji se naslanjaju na budžet moći, uz stručnu i dobru pomoć, da izbegnu rizike koji ih čekaju u fiskalnoj, odnosno budžetskoj godini. Primenom ovih izmena i dopuna Zakona o budžetskom sistemu dobićemo mogućnost uspostavljanja stabilnih javnih finansija, a u danu za glasanje podržaću ovaj zakon, kao i poslanička grupa ZES.
Reč ima poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, imajući u vidu ranija iskustva sa ovom vladom i nekim sličnim vladama u kojima i dan-danas neki participiraju, možemo mi da donesemo zakon kakav god hoćemo, može zakon da bude najbolji na svetu, ali problem je taj da onaj ko piše zakone, ko predlaže Narodnoj skupštini i ko treba da ih sprovodi to ne radi dobro ili ne radi uopšte. Više mojih kolega je u nekoliko diskusija to reklo. Ponoviću samo zbog jedne činjenice, da mi imamo DRI, da je ona izvršila neku kontrolu rada naših ministarstava i da je jedina zamerka bila, gle čuda, da pojedini ministri uz račune za reprezentaciju nisu podneli izveštaj s kim su trošili novac. Zato su lepo platili prekršajne kazne. Neki će, čujem, da se žale, niko nije imun od zakona i svi odgovaraju za ono što rade. Da li je baš tako? Ne mogu da se složim, jer prvo kad pogledamo budžet za 2010. godinu i Zakon o budžetu za 2009. godinu, vidimo da je naš deficit u 2010. godini veći nego u 2009. godini. Kažete da u 2010. godini izlazimo iz recesije. Šta je onda problem i u čemu je problem kada je u pitanju taj veći deficit i veći budžet? Svaki put kada se određuje, odnosno bira Vlada u Skupštini Srbije, obavezno pre izbora Vlade imamo i zakon o Vladi. Sećam se nekih vremena kada je, recimo, bilo Ministarstvo finansija i nadležnost ministra finansija, pa je on, osim poreznika, gospođo ministre, a vi ste sada spali samo na poreznika i ništa više, određivao gde će novac da se troši i po kojim projektima, kakvo će biti zapošljavanje, kakva će biti prekvalifikacija itd. To je bilo dok je ministar finansija bio Mlađan Dinkić. Sada je nešto malo drugačiji zakon. Rekoh da ste vi postali samo jedan običan poreznik, a sve ono i svi finansijski tokovi koji su pripadali Ministarstvu finansija u periodu od 2004. do 2007. godine nalaze se opet u samo dva ministarstva – Ministarstvu za ekonomiju i Ministarstvu za NIP. Imamo tu čuvenu DRI, čiji smo rad, ne mi poslanici, ne poslanici opozicije, nego vladajuća većina opstruisali godinama. Kako ministar finansija može da mi objasni da naše Ministarstvo za NIP za jedan isti posao, po istoj jedinici proizvoda troši dva puta više sredstava nego neka mala opština na istoku Srbije, kod istog izvođača radova? Čudi me da DRI to nije pronašla u svom radu, recimo, kada je u pitanju Ministarstvo za NIP? Kao što rekoh, sve ove zakone mi možemo da donesemo. Reč je o onima koji ih sprovode. I pored sve vaše želje da nas ubedite kako će ovaj zakon da reguliše nešto, prvo morate da nas ubedite da ćete da regulišete konačno odnose u Vladi i da Vlada neće podlegati pritisku nijedne stranke i grupici pojedinaca koja, čini mi se, sve kontroliše, osim puteva, izgradnje puteva. Setite se one čuvene prepirke između Verice Kalanović i Milutina Mrkonjića o tome ko treba da sprovodi javne nabavke kada su u pitanju sredstva iz Nacionalnog plana, ko treba da vodi posao zapošljavanja i programe zapošljavanja, da li Ministarstvo ekonomije ili Ministarstvo za rad, boračka i socijalna pitanja itd. Kada konačno budete od jednog čoveka i jedne stranke izuzeli finansijske tokove novca, onda možemo da pričamo da ovaj zakon, izmene i dopune Zakona o budžetskom sistemu nešto vrede. Do tada, možemo samo zakone da donosimo, možemo da pričamo kako će oni nešto da regulišu, a po onoj narodnoj biće – tresla se gora, rodio se miš.
Reč ima poslanik Miletić Mihajlović.
Poštovani predsedavajući, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, pred sobom imamo Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu i zarad jasnoće, dakle, za naše građane, ponoviću da ovaj zakon uređuje planiranje, pripremu i izvršenje budžeta. Cilj donošenja ovog zakona jeste jačanje fiskalne odgovornosti i poštovanje fiskalnih principa, zarad vođenja odgovorne dugoročne održive fiskalne politike. U ovim formulacijama jasno je šta obrađuje ovaj zakon i rekao bih da ta formalna strana koja je važna ovim zakonom svakako će biti bolje uređena nego sada. Mi, poslanici SPS-JS, želimo da damo određeno mišljenje koje je u smislu kritike na ono što bi zakon mogao preciznije da formuliše i onoga što jeste praksa prilikom donošenja budžeta. Mi se nalazimo pred vremenom kada treba da donesemo budžet za sledeću godinu i mislim da ovaj zakon ostavlja određena siva mesta ili sive zone u delu kako se kreira budžet. Tu naročito mislim u onim fazama planiranja i priprema, zatim u mogućnosti da iz ovoga može da proizađe i postojanje vrlo uopštenih aproprijacija u budžetu, sa velikim iznosima od više desetina milijardi, koje dozvoljavaju široku lepezu korišćenja sredstava u zavisnosti od subjektivnih kriterijuma izvršnog organa ili pojedinaca, što svakako nije dobro. Jer, omogućavanje subjektivnog prilaza u usmeravanju sredstava razgrađuje i pomisao na vođenje jasno osmišljene i konzistentne politike ravnomernog razvoja, koja je i te kako potrebna ovde u Republici Srbiji. Mi smo donosili zakon koji se bavi pitanjem ravnomernog razvoja i kategorisali smo četiri vrste jedinica lokalne samouprave, odnosno opština u onome što je njihova ekonomska moć, a u cilju stvaranja pretpostavki za ravnomerniji razvoj i podsticaj onih slabijih opština. Vladinim merama za prevazilaženje ekonomske i finansijske politike mi smo imali situaciju da se smanjuju transferi lokalnim samoupravama, koje vrlo loše stoje sa svoji budžetima, i to smanjenje je išlo mimo duha ovog prethodnog zakona koji je govorio o merilima podsticaja. Na kraju smo imali konstataciju da treba tim opštinama pomoći i doneta je odluka o vraćanju dela transfera, ali to se još ne događa i još se ne vrši taj povraćaj sredstava. Dakle, suština mog izlaganja upravo, jer je akcenat na tome, da u raspoređivanju budžetskih sredstava moramo ozbiljnije da prihvatimo suštinu i potrebu većeg podsticaja lokalnih samouprava koje su nerazvijene, naročito na jugu Srbije, na istoku Srbije, ali ima ih i u centralnoj i u zapadnoj Srbiji.
Vreme vam je podobro isteklo. Reč ima gospodin Zoran Krasić, imate još 56 minuta i 30 sekundi.
Gospodine Novakoviću, povodom ovog predloga zakona moram da krenem od početka da bi većina to možda bolje shvatila. Što se tiče građana, njima je sve jasno. Da krenemo od prve stvari. Učili smo u školi da su dva plus dva četiri, ali nam učitelji nisu rekli da to što je dva plus dva je rezultat dogovora i to je dogovor koji važi i koji se poštuje. Sada imamo drugu temu, da li je i u drugim oblastima moguće da se naprave dogovori, da se ti dogovori poštuju, pa kada se to poštuje, onda se veruje u nešto i tu nastaje veliki problem. Samo da vas podsetim, reforma budžetskog sistema je krenula od 2001. godine u onoj zgradi tamo, počeo je Božidar Đelić, bilo je govora o prvom najboljem proevropskom zakonu. Verovao Đelić, verovala većina, verovali građani. Promenila se ta vlast, došla je neka druga, takođe DOS-ova, doneo se novi zakon, odnosno posle nekoliko promena u koje je opet neka većina verovala, pa građani verovali, pa svi mi verovali da je to baš proevropsko i 2009. godine je donet novi zakon, proevropski, verovali, građani verovali, svi verovali. Sada se dolazi sa jednim tekstom izmena i dopuna Zakona, kunu se da ne može da bude evropskije od ovoga, ubacili nam neke termine kao da nas polakome, to nešto mnogo znači, kao što su neki termini nekada bili kapacitet, nevladine organizacije, sigurne kuće, svašta nešto, ali to mnogo evropski zvuči i sada ćete vi da verujete i svi građani da veruju, a verovali ste kada se donosio Zakon o javnom dugu, verovali, verovali i verovali. Šta se desilo? Uvek se dolazi ovde sa zahtevom da treba da se veruje u nešto novo. Neki će da pocrkaju verujući, mislim pre svega na najobičnije, ne mislim na one koji predlažu i traže od nas da verujemo.U šta mi treba da verujemo? Mi treba da verujemo da, kada se napravi jedna tročlana komisija kao svojevrsni paradržavni organ, da će ona biti mnogo bolja i kvalitetnija od Narodne skupštine, od revizora, od Ministarstva finansija, od Vlade, od Poreske uprave, od MMF, od Svetske banke, OTP banke, Hipo–Alpe-Adria, Čupićeva, Sanaderova, izvinjavam se, ali je važno da vi verujete. Pošto vas 126 veruje, vas 126 je u prilici da stvori obavezu svima nama, a vi u suštini ne verujete. Voli, ne voli. Da bi se verovanje potkrepilo, predlagač se setio jedne čuvene rečenice: "Iskustvo velikog broja zemalja je pokazalo da je zakon najbolji okvir koji će obavezati kreatore ekonomske politike da poštovanjem fiskalnih pravila vode odgovornu, dugoročno održivu fiskalnu politiku". Predlagač je izmislio da je zakon to sredstvo, zamislite. Nema ništa bez zakona, a da li se primenjuju zakoni? Miloš Radulović vam je pročitao, odgovoran za primenu zakona daje objašnjenje da nije odgovoran za primenu zakona. Da li je to moguće? Moguće je. Zašto? Ima 126. Dok je bilo Savezne skupštine, u Veću građana bio je čuveni Radoman Božović, rekao je "kad vidim 70 ruku u vazduhu proglasiću zemljinu kuglu da je kocka". U čemu se vi razlikujete od Radomana Božovića? Verovatno u broju cipela, mora i neka druga razlika da postoji. Ne postoji, isti ste, potpuno ste isti. Samo je problem taj što ste zapalili Skupštinu. Samo je taj problem što ste zapalili Skupštinu i napravili još veći trošak. Potpuno isti. Zamislite šta se kaže dalje: "Značajno povećanje fiskalnih deficita i javnog duga tokom poslednje krize dodatno je istaklo potrebu da se vodi ekonomska politika kako po monetarnim, tako i po fiskalnim pravilima". Zar to nije pravilo od kad pamtiveka i otkad je države? Šta je sad, svetska ekonomska kriza vam je kriva? Pre početka svetske ekonomske krize imali ste ministra finansija najboljeg na svetu. Zalagao sam se da ga izvezemo u Ameriku da sredi njihove finansije. Napravio je budžetski suficit. Kako jedanput suficit, druge godine deficit? Čime se igrate? Nemam problema sa vašim verovanjem, nemam problema ni sa mojim, ne verujem vam. Ali kada kažete – zakon, neko se uplaši zato što iza reči zakon stoje i prava, i obaveze i odgovornosti. Dalje, mora ovo da se radi, kaže, veruju da mora da se radi. U Republici Srpskoj EU potopljena skroz. Svi koji su pričali Republika Srpska, štitimo je, dobili izbore.Niko nije smeo da pomene EU, jer bi dobio nulu. Jedan ko je pomenuo dobio nulu. Tražite ovaj zakon jer treba da ispunite zahtev, jer su postavljeni neki uslovi za ulazak u monetarnu uniju. Odakle vama ideja da mi ulazimo u monetarnu uniju? Evropska unija ne želi da ima evro. Jeste li videli koliko država ne želi evro kao svoje sredstvo plaćanja? Idite u Škotsku, idite u Veliku Britaniju, neće da čuju za evro, oni ne znaju šta je evro. Ko je vas ovlastio da nam najavljujete evrozonu? Smešno. Kada ste glasali za monetarnu uniju, poštovani građani Republike Srbije? Iz EU čujete da neke države treba da napuste evrozonu da bi očuvale svoju privredu, i svoju ekonomiju i svoju socijalu. Teraju nas u propast ovi i traže da verujemo. Nastradao je onaj ko njima veruje. Ne verujem im i imam i razloga. Kaže: "Vlada je vodila fiskalnu politiku u skladu sa pravilima". Kako ste to vodili u skladu sa pravilima? Sve opštine prezadužene. Sve prezadužene. Država prezadužena. Pričate o nekim mastrihtskim kriterijumima do 5% deficitarnog finansiranja. Koliko je država u EU probilo to? Države koje su članice EU, prema pravilima EU i standardima, ponašaju se po sistemu: šta im odgovara primenjuju, šta im ne odgovara ne primenjuju. Francuzi su zaključili da ne mogu da trpe neke građane EU iz drugih država, pa su deportovali, u Italiji planiraju zakon o deportaciji. Svako brani svoju ekonomiju i svoj privredni prostor na način kako smatra da najbolje može da zaštiti svoje interese. To ne stvara nikakve potrese u EU, zato što oni koji su članovi EU ne veruju u EU kao što ovi naši veruju ili ovi njihovi, pošto moji nisu i traže od građana da veruju. Dalje, kaže se da se u nekim odredbama predlaže da je za sprovođenje fiskalne politike odgovorna Vlada, odnosno izvršni organ lokalne vlasti. I do sada je uvek bila odgovorna Vlada, samo što niko iz Vlade nije otišao u zatvor. Onda se postavlja pitanje – kakva je odgovornost Vlade, pred kim odgovara Vlada? Pred Narodnom skupštinom. Ovde vas ima 126. Vi ste u stanju i nogama i rukama da izglasate sve najlepše i da Mirko Cvetković ima 17 godina. I to možete da izglasate. Gde je ta odgovornost? Veruje se da zakon propisuje odgovornost, treba da se odgovara pred Narodnom skupštinom, ali u Narodnoj skupštini ne važi princip da su dva i dva četiri. Nema empirije, ima samo parcijalnih interesa. Građani Srbije, organizovani kriminal drži sve poluge vlasti. Od 2001. godine organizovani kriminal je dobio svoju vladu i ima da finansira i stranke na vlasti i pojedine stranke opozicije, jer njih baš briga ko će biti na vlasti, a od vas se traži da verujete. U šta da verujete? Proevropske tipove koji na šest meseci menjaju zakone? Ko to primenjuje te zakone, kakav je supstrat ljudi koji primenjuju te zakone? Nevladine organizacije, nezavisna regulatorna tela, samo šteta za državu. Kakva ste vi Vlada kada predlažete da vas kontroliše neko sa ulice? Fiskalni savet – kakva je to institucija? Šta je to, Agencija za duvan? O čemu vi razmišljate? Što fiskalni savet niste uveli pre deset godina? Nije bio evropski standard? Kad se to promenio evropski standard? Mi treba da verujemo? Verovanje, ludom radovanje. Svi verujemo. U šta verujemo, da će vrana vrani oči da vadi? Kad se to desilo? Nadam se da ću imati prilike i po amandmanima malo da vas podsetimo da ne treba verovati. Jedne godine deficit, druge suficit. Naruči kako hoćeš. Da li ste bolje živeli sa deficitom ili suficitom? Ko je bolje živeo? Rasprodali ste sve. Ima jedna lepa izreka koja kaže: prodaj, potroši, zaduži. Verujte da će Vlada Mirka Cvetkovića da vas izvadi iz krize. Ko još veruje u to? Bilbordi, TV spotovi, ko još veruje? Da bi neko verovao u nešto, on mora da ima makar elementarno pokriće, mora neka referenca, mora nešto da postoji. Šta kod vas postoji? Tresla se gora, rodio se miš. Šta je napravila DRI? Koje su konsekvence? Neće biti ništa. Zašto? Zato što nekome to ne odgovara. Taj kome ne odgovara vlada Srbijom, a ne vlada ni Mirko Cvetković, ni Boris Tadić, pogotovo ne Narodna skupština, jer svako može da uradi šta god hoće sa Narodnom skupštinom, a neki čak mogu i da je zapale. Nadam se da ćete sutra doći sa šibicama da palite ovu zgradu, vi koji ste je palili 2000. godine, jer i vi treba da budete nezadovoljni, niste vi palili ovu skupštinu u verovanju da će samo neki da lepo žive. Ali, nećete, nafatirali ste se na duši ovog naroda.
Reč ima poslanik Milan Lapčević.
Poštovano predsedništvo, poštovana gospođo ministar, današnja izmena Zakona o budžetskom sistemu se donosi u specifičnim uslovima. Dakle, ne bismo ovu tačku dnevnog reda imali danas i ne bismo raspravljali o njoj da nije bilo uslova MMF da se mora što hitnije doneti izmena Zakona o budžetskom sistemu, odnosno tzv. zakona o fiskalnoj odgovornosti, jer je to uslov, odnosno preduslov za povlačenje nove tranše kredita od strane MMF. Tako je to u zemlji Srbiji, za sve što je potrebno da se u ovoj zemlji uradi, da bismo imali uređeniju i normalniju državu, mora da dođe kao ultimatum odnegde spolja. Pitanje je zašto je to tako i zašto uvek mi moramo da radimo po nekakvim ultimatumima, ali to je verovatno tema za neku drugu raspravu. Prošle godine smo usvojili Zakon o budžetskom sistemu, sredinom godine, i tada ste nam u ovoj Narodnoj skupštini govorili da će to urediti odnose u državi i da će se u skladu sa tim zakonom prekinuti loša praksa da se ubuduće krše rokovi kada su u pitanju donošenja raznih programskih dokumenata koji se tiču budžeta RS i budžeta lokalnih samouprava i da će počev od donošenja tog zakona nadalje sve teći onako kako je u njemu zapisano. Samo par meseci iza toga je bila ta vaša tvrdnja i obećanja na proveri i neslavno se završilo, tako što je Zakon o budžetu za 2010. godinu usvojen 1. decembra 2010. na Vladi, a trebalo je 1. novembra. Dakle, samo jedan mesec smo kasnili, verovatno je to neko poboljšanje u odnosu na prethodne godine. U Skupštini je usvojen 21. decembra, iako je trebalo da bude usvojen 15. decembra po odredbama tog zakona. Rebalans budžeta za 2010. godinu je usvojen 18. decembra, iako su čitavog oktobra, novembra i velika većina decembra vršene isplate iz tog budžeta, praktično na nelegalan način, bez odobrenja Skupštine. Dana 18. decembra 2009. godine je samo formalno potvrđeno ono što ste vi već unapred potrošili dajući novac na trošenje raznim budžetskim korisnicima. Ne znam šta je garancija da će pri izmenama ovog zakona biti drugačije. Vaša časna reč i vaše obećanje da će se uvesti odgovornost već je nekoliko puta bilo na ispitu i padalo je u vodu, tako da mi sumnjamo da će se i ovog puta odredbe ovog zakona primenjivati onako kako su napisane. Osnovno pitanje koje je vezano za Zakon o budžetskom sistemu je – koliko zemlja i do kog nivoa može da se zadužuje, do kog nivoa društvenog bruto proizvoda? U vašem uvodnom izlaganju smo čuli da je zemlja zadužena oko 36% ili 37% društvenog bruto proizvoda i da ima još prostora da se zemlja zadužuje. Ali, osnovno je pitanje da li prihodi u našem budžetu, da li naša industrijska proizvodnja, da li naša realnost društvenog bruto proizvoda dozvoljava da se država i dalje zadužuje? Bojim se, a to i ekonomski stručnjaci stalno upozoravaju, zemlja može doći u opasnu zonu koja sa sobom nosi rizik prevelikog zaduženja i praktično potpunog kolapsa države kada je u pitanju njeno funkcionisanje. Koliki su prihodi u budžetu RS i koliki je spoljni i javni dug, to su osnovna pitanja koja mogu da odrede kakva će biti naša fiskalna i monetarna politika i kakva će biti kretanja u budžetu, odnosno kolika će biti potrošnja u tom budžetu. Prema podacima iz vašeg ministarstva, u prvih osam meseci ove godine budžet RS je prihodovao 414 milijardi dinara, a potrošio 487 milijardi dinara. Do predviđenih 660 milijardi dinara, koliko je projektovano u budžetu RS za 2010. godinu, nedostaje nam samo nekih 250 milijardi. Bojim se da je ova cifra toliko velika da ni u snu neće moći da bude realizovana, što će reći da ćemo imati daleko manja primanja u budžetu nego što smo planirali, a ono što je, čini mi se, najgore u čitavoj priči je što će ta primanja u budžetu biti i nominalno manja nego što su bila pre tri ili četiri godine. Realno da i ne govorim. Pri tome su rashodi u budžetu svake godine po pravilu sve veći i veći, javna potrošnja sve veća i veća, a tu javnu potrošnju nadomeštavamo tako što uzimamo nove kredite. I tako ukrug. Pitanje je samo dokle to tako može da funkcioniše? Bojimo se da će jednog trenutka doći na naplatu ogromne rate i za glavnice i za kamate i da će Srbijajednog trenutka morati da preseče da ne bi otišla u potpuni finansijski kolaps, da neke stvari razreši unutar same sebe, odnosno da smanji svoju javnu potrošnju, koju vi godinama samo verbalno smanjujete, a u stvari ta potrošnja je svake godine sve veća i veća. Najveća novina u ovoj izmeni zakona je uvođenje fiskalnog saveta, koji treba da bude nezavisno telo koje će kontrolisati i rad ministarstva, i prihode i rashode u budžetu, odnosno javno zaduživanje. To nezavisno telo će predlagati, odnosno njegove članove će predlagati predsednik države, vi kao ministar i guverner Narodne banke. To je zaista na jedan slikovit način vrlo nezavisno telo, gde će sva tri člana tog nezavisnog tela predlagati u stvari politbiro centralnog komiteta DS. Još jednu rečenicu ću, ako nije problem. Dakle, zaista ne znam kako drugačije nazvati želju za nekontrolisanom vlašću, izbegavanje svake moguće kontrole i budžeta i trošenja novca u ovoj državi, osim želje da se prikriju neke stvari i da se možda na jedan nezakonit način upravlja sredstvima koje ova država kontroliše, a sve je na štetu građana.
Povredu Poslovnika reklamira narodni poslanik Slobodan Maraš.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, gospodine predsedavajući, moram da vam ukažem na povredu člana 27, za koju verujem da je nenamerno učinjena. Mi smo malopre, samo pojedini od nas, eventualno nas 17, dobili mišljenje od Saveta DRI. To mišljenje koje traži od Odbora da podnese amandmane nije dostavljeno svim poslanicima. Nigde u Poslovniku Narodne skupštine ne stoji da se mišljenje koje dostavlja DRI dostavlja samo članovima Odbora. Jedino što Odbor radi vezano za DRI je da razmatra izveštaj. DRI su birali svi poslanici ove Skupštine i smatram da su predsedavajući i sekretar Skupštine bili u obavezi ne samo da dostave Odboru za finansije nego svim poslanicima u ovoj Skupštini. Takođe, mislim i da su predsednik Odbora za finansije ili njegova zamenica, koji su ovaj dokument dobili, bili u obavezi da povedu malo računa, da ne krše Poslovnik, da upoznaju i vas sa ovim i da dostave svakom narodnom poslaniku. Ovo smatram veoma važnim. Ne znam da li ste vi, ministarka, upoznati sa ovim amandmanima. DRI tvrdi da su određena rešenja u ovom zakonu suprotna Zakonu o DRI i da je nemoguće da ih sprovodi. Da bi mogli o tome adekvatno da raspravljamo, mislim da su svi poslanici trebalo da dobiju ovaj materijal. Gospodine predsedavajući, samo vas molim da povedete o tome računa i da svi poslanici dobiju.
Gospodine Maraš, nema povrede odredbe člana 27. Dakle, poslanici koji su članovi Odbora za finansije dobili su kratkim putem u sali u kojoj je zasedanje materijal za koji je služba smatrala da treba da dobiju odmah, a svi poslanici naravno da će taj materijal dobiti redovnim putem, u pošti kroz poslaničke grupe. Da li vas ovo zadovoljava? (Ne.) U danu za glasanje Skupština će se izjasniti o povredi Poslovnika koju sam učinio. Reč ima narodni poslanik Radojko Obradović, reklamira povredu Poslovnika.
Gospodine potpredsedniče, forma ili oblik u kome poslanik može da se javi je povreda Poslovnika. Pošto smo kao članovi Odbora upravo dobili mišljenje Državne revizije na zakon o kojem raspravljamo, pošto Poslovnik otvara mogućnost da se amandmani koje smo upravo dobili, a koje Državna revizija smatra jako važnim i ukazuje na brojne manjkavosti zakona o kojem se raspravlja. Na osnovu člana 71. Poslovnika, koji predviđa na koji način se zakazuju sednice odbora, i daje mogućnost trećini narodnih poslanika, predsedniku Odbora ili predsednici Narodne skupštine, tako da pozivam predsednika Odbora, gospodina Krasića, da zakaže sednicu Odbora jer se radi o izuzetno važnoj stvari, da bi smo mogli, u skladu sa Poslovnikom, da ako Odbor zaključi da je potrebno, te amandmane stavimo u proceduru. Ovo je bio jedini oblik da bismo ukazali na mogućnost koji je po Poslovniku.
Uz obrazloženje, kao i malopre, s tim što sam potpuno siguran, gospodine Obradoviću, da ste i vi sigurni da povrede odredaba Poslovnika nema, niti sam bio u mogućnosti da ih učinim, a vaš javni poziv predsedniku ili zameniku predsednika Odbora za finansije prihvatam u nekom parlamentarnom duhu, ali mislim da je potpuno van odredaba Poslovnika kojima se reguliše rad Narodne skupštine na sednici. Da li ste zadovoljni ovim obrazloženjem? (Radojko Obradović, sa mesta: Tražio sam od predsednika Odbora da zakaže sednicu.) Tumačim da niste zadovoljni. Skupština će se u danu za glasanje izjasniti o tome da li sam povredio Poslovnik danas ili nisam. Reč ima narodni poslanik gospođa Lidija Dimitrijević. Vreme koje vam je na raspolaganju je 38 i po minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, na početku ću reći u okviru vremena koje imam, ne kao vreme za reklamiranje Poslovnika, gospodine predsedavajući, trebalo je da uvažite ovo što su kolege iz Odbora za finansije ukazale. Nije trebalo da se oglušite na njihovo upozorenje. Nadam se da ćemo se tokom ove rasprave oko jedne stvari složiti. Kada bi se u savremenom svetu javnih finansija poštovao jedan od osnovnih budžetskih principa, princip budžetske ravnoteže, mnoge ljude bi mnogo manje bolela glava. S obzirom na to da se u praksi odavno odustalo od ovog nekada zlatnog pravila javnih finansija, preovladao je stav o budžetskom deficitu kao o instrumentu za oživljavanje privrede u vreme ekonomske krize. U praksi se, nažalost, pokazalo i to da su razlozi velike nesrazmere između budžetskih prihoda i rashoda mnogobrojni i da se ovaj instrument ne koristi samo u vreme ekonomske krize. U pozadini budžetske neravnoteže, gde dominiraju veći rashodi od prihoda, stoje pre svega politički razlozi, stoji korupcija i još neke radnje. Dobro je da posvetimo malo više pažnje opštim fiskalnim pravilima koja će ustanoviti ovaj zakon. Kao neko ko izuzetno ceni ono što govore brojevi, sada ću malo više posvetiti prostora tom govoru brojki. Kada se vratimo samo malo unazad i napravimo poređenje kakav rezultat je imao budžet Republike Srbije u prethodnih pet godina, vidimo sledeće. Godina 2006. je jedna od retkih u kojoj je budžet imao suficit. Najpre je planirano 39,5 milijardi dinara suficita. Međutim, godina je završena sa manjim suficitom od planiranog i to sa 15,4 odnosno 39,05 u odnosu na plan. Godine 2007. deficit je iznosio 13,7 milijardi. Inače, u toku ove godine je najpre na snazi bila Uredba o privremenom finansiranju Republike Srbije, dok je zakon usvojen u junu, a počelo se sa njegovom primenom 1. jula 2007. godine i s obzirom na datum usvajanja, izmena i dopuna nije bilo. U 2008. godini planirani iznos deficita je bio 14,8 milijardi. Međutim, ovaj zakon je pretrpeo izmene i dopune kojima je prvobitni deficit sa planiranih 14,8 milijardi povećan na 45,7 milijardi. Izraženo u procentima – 308,75% više deficita od prvobitno planiranog, a u dinarima – 30,9 milijardi dinara više. Stigli smo i do veoma zanimljive 2009. godine. Za 2009. godinu usvojen je Zakon o budžetu Republike Srbije kojim je planiran deficit iznosio 49,9 milijardi. Međutim, ovaj zakon je pretrpeo izmene i dopune u dva navrata. Prilikom donošenja prvog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu za 2009. godinu planirani deficit povećan je na 70,5 milijardi, što iznosi 20,6 milijardi više od prvobitno planiranog ili 141,28%. Ovako definisan iznos deficita nije bio dovoljan, pa je usledila još jedna izmena i dopuna, prilikom kojom je utvrđen deficit budžeta za 2009. godinu u iznosu od 104,8 milijardi dinara ili 54,9 milijardi više od prvobitno planiranog, što izraženo u procentima iznosi 210,17%. U toku 2009. godine došlo je do smanjenja prihoda i primanja budžeta u dva navrata. Prvim rebalansom došlo je do smanjenja prihoda, primanja i rashoda i izdataka, uz povećanje deficita. Nakon uviđanja da se i izmenjeni iznos prihoda ne može ostvariti, došlo je do drugog rebalansa, kada su definisani manji prihodi i primanja, ali rashodi i izdaci su ostali na istom nivou, što je dovelo do višeg iznosa deficita. Zakonom o budžetu Republike Srbije za 2010. godinu predviđen je deficit u budžetu u iznosu od 107 milijardi. Kada sve sumiramo, vidimo da cifre pokazuju sledeće. Od prvobitno planiranih 39,5 milijardi suficita u 2006. godini, mada neostvarenog, ostvareni iznos je iznosio 15,4 milijardi do 104,7 milijardi deficita sa kojim je završena 2009. godina i 107 planiranih u ovoj, 2010. godini, ali je moguće da će ovaj iznos deficita biti korigovan i to naviše. Već smo imali prilike da čujemo da će biti skorog rebalansa budžeta za ovu godinu i to da se rebalans planira već u toku ovog meseca. Kakav će konačan rezultat biti, videćemo uskoro. Kada pred sobom budemo imali predlog rebalansa moći ćemo da govorimo o tome. Ono što je karakteristično za prethodnih pet godina jeste to da dok je bilo prihoda od privatizacije, deficit budžeta nije bio tako visok, čak je bilo, kao što sam pomenula, i suficita. Međutim, pošto je proces privatizacije sproveden na najštetniji mogući način po srpsku privredu, pa su u bescenje prodate mnoge dobre srpske firme, a većina njih završila sa katancima na kapijama, više nema šta da se proda, pa se nedostatak tih prihoda i te kako oseća i deficit budžeta je takav kakav jeste. Vrlo je interesantno ovo što je napisano u obrazloženju Predloga zakona o kojem govorimo. Naime, radi se o jednom očiglednom priznanju, o čemu su predstavnici SRS neprestano govorili, a predstavnici vlasti negirali. Napisano je ovde - neadekvatnost veličine i strukture javne potrošnje u Republici Srbiji naročito je došlo doizražaja u kriznom periodu. Kad god smo rekli da je predlog budžeta sa kojim ste izlazili pred narodne poslanike i javnost potrošački, uporno ste tvrdili suprotno - da je razvojni, i sada ovo priznanje znači da istina više stvarno ne može da se sakriva. Pošto su danas moji argumenti u vidu brojki, opet ću napraviti poređenje budžeta u prethodnih pet godina. U strukturi rashoda i izdataka dominiraju tekući rashodi i to od 88,13 do 94,92%. Kapitalni izdaci su zastupljeni od 3,86 do 11,87. Karakteristično je da se kapitalni izdaci konstantno smanjuju iz godine u godinu, počev od 2007. kada je za kapitalne izdatke bilo izdvojeno 11,87%. U 2008. godini je bilo planirano 10,7, međutim rebalansom budžeta smanjeno je na 8,47%. U 2009. godini primetno je osetno smanjenje u odnosu na prethodnu godinu i to 5,35% od ukupnih rashoda i izdataka. Ni ovaj iznos nije bilo moguće realizovati, pa je rebalansom smanjen na 3,86%, uz istovremeno povećanje učešća tekućih rashoda u ukupnim rashodima i izdacima i to sa 91,77 na 93,76%. Za tekuću 2010. godinu planirano je učešće kapitalnih izdataka u iznosu od 4,34% od iznosa ukupnih rashoda i izdataka, kako će se završiti videćemo uskoro. Struktura tekućih rashoda u prethodnih pet godina takođe puno govori o tome kakav je budžet Republike Srbije. Rashodi za zaposlene su u rasponu od 22,47 do 30,04%. Transferi organizacijama za obavezno socijalno osiguranje u rasponu od 28 do 38,49%. Na primer, u 2009. godini ove dve stavke iznosile su 65,26% ukupnog iznosa tekućih rashoda. Transferi ostalim nivoima vlasti čine od 8,14 do 11,4% i imaju konstantan pad iz godine u godinu. Socijalna zaštita iz budžeta je u rasponu od 10,34 do 12,07, dok subvencije učestvuju od 5,04 do 7,88% tekućih troškova, a rashodi po osnovu otplate kamata od 2,67 do 5,32. Zbog vremena kratko ću još prokomentarisati drugu oblast na koju se odnose opšte fiskalna pravila, maksimalni odnos duga prema BDP. Podaci govore da je ukupni javni dug Srbije na kraju juna ove godine bio 10,8 milijardi evra ili 35,4% BDP. Budući da je i dalje ispod gornje granice manje zaduženosti koju MMF i Svetska banka definišu kao 48% BDP, analitičari NBS tvrde da Srbiji još uvek ne preti opasnost da zaduženost preraste u ozbiljan makroekonomski problem. Međutim, pojedini profesori univerziteta smatraju da političari i NBS posmatraju samo odnos spoljnog javnog duga prema BDP. Njihove tvrdnje su da je ta veličina neupotrebljiva, jer se do nje došlo računicom sa kojom se oni ne slažu, zato što se BDP izražava u tekućim cenama, pa se spoljni devizni dug deli iznosom BDP u precenjenoj domaćoj valuti. Po toj računici BDP 2000. godine je 8,07 milijardi dolara, a za ovu godinu procenjen je na 38 milijardi dolara, odnosno 31 milijardu evra. Prema njihovim rečima, realni rast BDP od 2000. do 2009. godine bio je o ko 65%. Kada se iznos ukupnog spoljnog duga, javnog duga i javnog spoljnog duga podeli tako naduvanom cifrom BDP, taj odnos izgleda prihvatljiv. Međutim, korektno obračunat ukupno spoljni dug daleko premašuje 78,1% BDP, kako piše u junskom izveštaju NBS, što znači da je Srbija već visoko zadužena zemlja. Važno je istaći samo još da je u skupštinskoj proceduri Predlog zakona o zaduživanju kod komercijalnih banaka u vrednosti od 250 miliona evra za finansiranje deficita i refinansiranje duga. Pravila se donose, planira se usklađivanje do 2015. godine, ali u ovom trenutku Vlada ne odustaje od novih zaduženja, a MMF ih odobrava.
Reč ima gospodin Vladan Jeremić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pročitavši Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu, zaključio sam da je predlagač pokušao da umesto pojednostavljenja dodatno usloži državni aparat, umesto uređenja nadležnosti doprinese, zahvaljujući nedefinisanju odnosa, daljoj haotičnosti, a kao zaključak uz bespotrebno povećavanje troškova zagubila se i odgovornost. Ako je ovo bio cilj, onda ste u tome potpuno uspeli. Inače, navodni cilj zakonskog rešenja, o kojem danas raspravljamo, trebalo je da bude jačanje budžetske discipline. Ako se ovo ima u vidu, onda se nameće jedno logično pitanje – kako to Ministarstvo finansija do sada nije moglo, htelo ili smelo da sprovodi finansijsku politiku i strategiju itd? Generalno posmatrano Srbija ide pogrešnim putem, uvećavajući javni dug i finansirajući tekuću potrošnju, što praktično znači da ona više ne može da se zadužuje za modernizaciju ili za neko bolje sutra. Dakle, uz izostanak ograničenja rasipništva države, dugo najavljivanu poresku reformu kroz koju su se mogli uvećati prihodi, suočeni smo sa ozbiljnim problemima. Čak i neke zvanične analize Ministarstva finansija pokazuju da održivi nivo javnog duga za srpsku privredu iznosi 45% BDP, a to praktično u realnom životu znači da je prostora za nekakve odlučne reforme sve manje i manje. Vi ćete reći da taj nivo duga nije veliki u odnosu na zemlje u regionu, ali ono u šta smo mogli lično da se uverimo je primer iz susedstva, koja je od zaduživanja izgradila odlične puteve, što predstavlja ulaganja u budućnost, a takva praksa u Srbiji ne postoji. Ključno pitanje je – da li će se reformisati javni socijalni sektor, kako bi se na taj način smanjili troškovi države? Kada sam malopre pominjao poresku reformu, ona bi u globalu trebalo da ide preko smanjenja poreza na plate, ali je veliko pitanje – za kakve će se korake vlast odlučiti? Statistika nažalost, kao najbolji svedok tome kako izvršna vlast radi, pokazuje da je od onih 1,5% deficita u 2006. godini, preko 1,9% naredne godine, pa u 2008. manjak u državnoj kasi koji je bio 2,5%, lane 4,1%, stoga i nije mnogo teško zaključiti kuda smo krenuli i gde ćemo završiti ukoliko naredne tri ili četiri godine ne ostvarimo kakvu-takvu održivu fiskalnu poziciju. Vi, gospodo iz Vlade, očigledno imate jedan veliki problem pred kojim zatvarate oči, a to je činjenica da je oko 30% domaće privrede u sivoj zoni, da bi suzbijanje sive ekonomije svakako donelo povećanje javnih prihoda, a ovako privreda koja koliko-toliko legalno posluje očigledno trpi posledice nelojalne konkurencije cena. Budžet je, u to smo se uverili, sve prazniji i prazniji. Za Srbiju je karakteristika da ni u nekim manje lošim godinama, kakve su recimo bile te tri ili četiri godine i sa rastom većim od 5% godišnje, nije uspevala da u budžetu obezbedi više prihoda nego rashoda. Možda po nekom pravilu je tada trebalo imati suficit, da bi se u godinama kakva je ova i naredne, moglo eventualno ići na deficit bez nekih većih problema. Međutim, svedoci smo čestih izbornih procesa. Trošilo se preko mere i to isključivo na penzije, povećanje plata i pritom se, kao što smo već čuli, uglavnom potrošilo sve ono što ste prihodovali od privatizacija u ovih prethodnih deset godina. Upravo ti prihodi su možda i doprineli tome i da, pored ovako jedne rasipničke politike koja je karakteristična za Srbiju, još uvek ne spadamo, po nekakvim parametrima, u grupu zemalja sa izuzetno visokim javnim dugom. Problem je što više nema ni te privatizacije, nema ni novca, a svaki deficit se pokriva zaduživanjem. Ono što je svima takođe dosta dobro poznato jeste da u tom sistemu javnih finansija u Srbiji postoji mnogo manjkavosti, a možda je ponajvažnija i ta što Srbija i dan-danas nema taj tzv. projektni budžet, činjenica da mnogi državni organi troškove svoje tekuće potrošnje tretiraju kao nekakve investicije, što svakako šteti preciznosti fiskalnog okvira, kao i to da se nedoslednom primenom zakona, praktično, onemogućava postojanje nezavisne kontrole budžetske politike. Vi, predstavnici vlasti, koji gorite od želje da postanete član EU, a upravo u domenu javnih finansija, izuzetno važnih stavki, pre svega na polju kontrole celishodnosti, potrebe i upotrebe budžetskih sredstava, stalno prolongirate to za godinu ili deceniju kasnije. Želeo bih ovom prilikom posebno da se osvrnem na jednu od tzv. najvećih dostignuća ovakvog zakona, a to je formiranje finansijskog saveta koji bi, kako stoji u obrazloženju, imao savetodavnu ulogu u formiranju poreske politike i prilikom pripreme budžeta. Zaista me, gospođo ministar, veoma interesuje i zamolio bih da mi pomognete u razjašnjenju nekih dilema koje imam, a to je, koliko će zapravo zaista koštati formiranje jednog ovakvog saveta? Kako je, recimo, dovoljno samo pet godina radnog iskustva za učešće u jednom tako važnom savetu? Koji su to kadrovi, odnosno ko garantuje da neće biti partijskih izbora, a znamo ko predlaže ljude u savet? Pogotovo bih voleo da čujem objašnjenje o činjenici da se u radu saveta mogu angažovati strani državljani. Ako je poznato da, recimo, rukovodilac finansijskog saveta može biti lice sa deset godina radnog iskustva, šta to praktično znači? Neko ko u ovoj zemlji u 22-23 godini završi ekonomski fakultet, može da bude izabran u svojoj 32 godini života, iako o prirodi stvari ima veoma malo praktičnog iskustva i znanja, a po ovome što ste vi nama predočili ovde mogao bi čak da se nađe i na čelujednog ovakvog saveta. Ono što je verovatno i najveći propust je to što nije definisana materijalna i krivična odgovornost članova saveta. Objašnjenje da Vlada preuzima odgovornost, složiću se verovatno sa većinom građana, prilično je tanka. Možda je jedno od logičnijih pitanja to – zašto savet recimo ne bi podnosio odgovornost DRI? Na osnovu čega je odlučeno da savet odobrava deficit lokalnih samouprava? Po mišljenju nas iz SRS, ovde je reč o jednoj najobičnijoj političkoj diskriminaciji, jer savet po slovu ovog zakona može jednoj opštini da odobri 2%, nekoj drugoj 3%, trećoj 5%, a za ove koji bi mogli da računaju na znatno veći procenat, preko toga, na osnovu nekakvih investicija, iako uopšte nije definisano o kakvim investicijama je reč. Možda u te investicije spada i krpljenje lokalnih puteva pred izbore. Ne znam, kažem da je nedefinisano. Gde je u celoj ovoj priči, gospođo Dragutinović, koordinacija sa Ministarstvom za kapitalne investicije? Ovde to zaista nisam primetio. Imam još neke zamerke. U prilog tezi da se zakoni ne sprovode u praksi govori i činjenica da i sada, baš kao i u prethodnom zakonu, bila je definisana interna kontrola. Znam sigurno za podatak da u opštini Mladenovac, iz koje dolazim, u prethodnihpet godina nije zabeležena ni jedna interna ni eksterna revizija utroška budžetskih sredstava. Čemu onda sve to? Zašto je sve to tako? Možda zato što ne postoji sistem koji treba da bude uspostavljen, kada, kako, sa kojim kadrovima, gospođo ministre? Još nekoliko napomena – ko će to i po kojim kriterijumima formirati spisak opšteg nivoa države? Koji su to subjekti, osim budžetskih korisnika, na koje se primenjuju odredbe zakona? Tu je svakako ostavljen izuzetan prostor za manipulaciju. Na kraju, kada se sve ovo sagleda, očigledno da bi bilo najsmislenije da se ne samo u zakonu, već i u Ustavu postave određene garancije koje bi osigurale i limitiranje deficita budžeta i zaduživanje države preko određene mere. Mislim da za sam početak bi morali vi upravo unutar vlade Mirka Cvetkovića da budete načisto, da li želite neka pravila koja postavimo da sprovodimo i poštujemo, ili zbog različitosti mišljenja i ovakav predlog zakona će doživeti ono što i velika većina prethodnika. Ništa.
Iskorišćeno vreme poslaničke grupe je devet minuta i 40 sekundi. Reč ima narodni poslanik Milorad Buha.
Zamolio bih vas samo da mi kažete koliko imam još vremena? Imam dovoljno? Ipak sam u godinama. Hvala, predsedavajući. (Predsedavajući: Imate još 15 minuta.) Hvala. Dame i gospodo, uvaženi građani Srbije, pred nama je jedan od, kako reče predlagač zakona, vrlo bitnih zakona koji će doneti određeni pomak u oblasti finansija. Stav SRS, moram odmah akceptirati, ovaj zakon je jedan od zakona u nizu zakonskih projekata koji samo nominalno ukazuje na određene probleme, ali ih ne rešava. Zašto ih ne rešava? Zato što po svom konceptu, finansijska odgovornost koja je apriori uneta u odredbe ovog zakona, ne pripada u Zakon o budžetskom sistemu. Finansijska odgovornost je daleko šira i obuhvata daleko veći sklop finansijskog sistema nego što je to budžetski sistem. Ova materija je morala biti obuhvaćena onako kako je to rešeno u drugim zakonodavstvima. Imamo uporedno pravo vrlo dobro. U EU su to posebni zakoni. Nemačka je čak išla na izmene svog ustava da bi ugradila određena sistemska rešenja kojima se ograničava i centralna država i lokalna samouprava i određeni drugi vidovi trošenja javnih sredstava. Vi ste udrobili sve to u ovaj zakon i dobićemo ono što inače imamo u finansijskom sistemu. Imamo deficit, imamo finansijsku nedisciplinu, imamo finansijsku neodgovornost, a pomalo i neozbiljnost državnih organa, jer ne čine ništa da sagledaju stvarno stanje, predlože adekvatne mere i vrše striktnu primenu zakonskih propisa koji su vrlo restriktivni, koji su vrlo rigidni, koji su vrlo strogi. Ali, nemamo državne institucije, nemamo državne organe i nemamo adekvatnu politiku rada inspekcija, a posebno budžetske inspekcije, poreske policije, poreske uprave koja na pravi i adekvatan način vrši kontrolu i nadzor rada finansijskih subjekata. EU već godinama ukazuje da ova država nema adekvatne mere održivosti finansijskog sistema. Da li smo mi ovim zakonom, odnosno da li ste vi kao predlagač ovog zakona učinili jedan iskorak u smislu stvaranja zakonskih uslova i zakonskih mera za održivost finansijskog sistema? Da li vam je najveći problem ograničenje koje ste vi ovde definisali vezano za deficit budžeta i vezano za deficit države? Da li ste na adekvatan način rešili pitanje zaduživanja države? Ni u kom slučaju to nije rešeno. Najveći problem ove države je finansijska nedisciplina. Prošle godine, kada smo usvajali Zakon o budžetskom sistemu, rekli ste da je to najsavremeniji, da je to najmoderniji, da je to zakon koji će razrešiti sve probleme u ovoj oblasti, a vidimo nakon godinu dana imamo novi, iduće godine ćemo ponovo raspravljati o novom zakonu o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu itd. Znači, predlagač zakona umesto da ide na striktnu primenu svih zakonskih propisa koje imamo, koje je usvojila ova skupština, koji su doneti, on ide u jedno rigidno definisanje određenog pojma, a to jeste sada moderno u Evropi, ali samo zbog problema koje oni imaju u Evropi. Evropa ima deficit tri do četiri puta više, sve države u Evropi imaju tri do četiri puta veći deficit nego što ima ova država. Dalje, njihov dug, njihov javni dug je, čuli smo od kolege Mirovića, 100% u odnosu na BDP, to je slučaj u Italiji, to je slučaj u Belgiji. Imamo država koje su negde u nivou od 80%, pa čak i Francuska, čak i Nemačka itd. Gledajte, to njih ne zabrinjava. Zašto? Zato što imaju finansijsku disciplinu, zato što imaju izvore prihoda. Kakvi su naši izvori prihoda? Vi, gospođo Dragutinović, jako dobro znate da mi u poslednje četiri godine gotovo imamo identične prihode u budžetu, od negde 580 do 650 milijardi dinara, to je vrlo mala razlika. Kategoriji poreza pripada 92-93%, a ono malo su ostali prihodi, odnosno primanja budžeta i oni su kao takvi minorni, mi ih ne povećavamo. Država ne čini ništa, odnosno vi ne činite kao vlast ništa da povećavate, da rasteretite poreski sistem, da rasteretite poreske obveznike u smislu smanjenja poreskih davanja i poreskih obaveza. Rashodi iz godine u godinu su sve veći i veći. Mi od 2006. godine, kada smo imali deficit budžeta od 13 milijardi, danas razgovaramo, prošle godine je negde u nivou preko 100 milijardi, ove godine će biti, daj bože da završi na 120, samo centralna država. O čemu mi onda govorimo? O 2006. godini, sa 13, sada na negde preko 100? To je deset puta, to nije 10%, to je deset puta povećanje budžetskog deficita. Šta je vlast učinila da sagleda stvarno stanje? Prva obaveza Vlade i Ministarstva finansija, je l' vi bežite od toga, morali ste sagledati tri vrlo bitna segmenta – prvo, prihode, rashode i na koji način uravnotežiti prihode i rashode, dalje, na koji način povećati izvoz, povećati zaposlenost, povećati razne druge elemente koji su bitni elementi BDP i kako smanjiti javnu potrošnju, kako smanjiti nelikvidnost privrede, kako smanjiti nelikvidnost društva. Bez toga vi, kao ministar finansija, ne možete napraviti ništa, dok ne napravite pravu analizu sa realnim pokazateljima i sa merama kako je prevaziđena. Ovo je smešno. Ograničićete dve kategorije, a znate i sami da nam frizirate ovde BDP, da mi ovde kao narodni poslanici, pet sam godina ovde, šesta godina, nikada nisam mogao dobiti kao narodni poslanik, a niko ni od vas nije mogao dobiti sve elemente BDP. Kada analiziramo podatke Zavoda za statistiku, Narodne banke, Vlade, onda su to različiti podaci. Konkretno, Ministarstvo trgovine kaže da je učešće trgovine 11%. Narodna banka kaže da je to između 12 i 15%. Zavod za statistiku kaže da je to oko 10,22%. Šta je tu tačno? Zašto se to razlikuje? Ako pođemo od toga da se to razlikuje, znači neko tu frizira ili neko radi metodologiju koja nije ujednačena. Ko nam garantuje da vi sutra, ako vam zatreba, posebno zbog kontrolora koji se zove MMF, da vi sutra nećete isto tako frizirati taj BDP, da to uokvirimo u okvir 1% ili da to bude 42,7%, da ne bude 45%, ono što ste predvideli ovim zakonom. Gospođo Dragutinović, dok ne napravite pravu analizu finansijskog sistema, da vidite sve probleme u tom finansijskom sistemu, i ne napravite mere, nećete imati odgovornu politiku. Vi u članu 27a, glava je 2a – Opšti fiskalni okvir, kažete – odgovornost, pa spominjete odgovornost Vlade, Vlada je odgovorna za sprovođenje fiskalne politike i upravljanje javnim finansijama i sredstvima Republike Srbije, u skladu sa principima, pravilima, procedurama utvrđenim ovim zakonom. Dok ne napravite ono što sam rekao, neće biti odgovorne Vlade, neće biti odgovornog Ministarstva finansija i ovaj narod neće znati gde se nalazi. Ono što je bitno reći u okviru ovog zakona – da formirate jedan fiskalni institut koji je prepisano pravilo iz EU. Možda je to i dobro da kopiramo, da pratimo uporedno pravo i da na temelju toga podesimo, podešavamo naš finansijski sistem, ali je samo to možda. Sada ću vam reći zašto to nije dobro u našem slučaju. Zato što formiranjem fiskalnog saveta vi pokazujete nemoć fiskalnog sistema, a posebno kontrolora fiskalnog sistema. Ako savet inaugurišete u telo koje će kontrolisati celokupan finansijski sistem, znači da ima problema u finansijskom sistemu koje ne možete vi kanalisati, ne možete kontrolisati, ne možete biti adekvatan nadzorni organ finansijskog sistema. Znači da je naš finansijski sistem koncipiran na način da ne može, odnosno da mu određeni tokovi iskaču, da se ne mogu pratiti, da postoje neki lobiji koji rade ono što rade, a mi toga u praksi znamo da imamo i da pokušavamo na ovaj način da rešimo određene probleme. Ovaj savet, koji bi trebalo da bude kontrolor celokupnog finansijskog sistema, fiskalnog sistema, trebalo bi da po konceptu zakonodavca bude organ koji će otkloniti sve nepravilnosti koje mi imamo u sistemu. Tri čoveka, pa će oni sve to da završe, sve manjkavosti, sve propuste, oni to kad sagledaju… nema ništa od toga. Moramo realno sagledati kakav nam je finansijski sistem. O finansijskom sistemu posebno ću vam citirati poziciju banaka i bankarskog sistema. Banke su prepuštene same sebi da rade ono što one hoće. Kapital koji nema kontrolu, on se pretvara u svoju suprotnost. U pravom smislu, banke su postale nosioci kriminala, špekulativnog odnosa prema tom kapitalu i postale su institucije koje otimaju, koje lome, koje kidaju itd. To je tek početak. Mi ovoga trenutka imamo plasirano negde oko 15 milijardi evra sredstava, što građanima, što preduzetnicima, što pravnim licima i u ovoj nelikvidnosti, nesolventnosti celokupnog privrednog sistema dovodimo u poziciju banke da smo im otvorili finansijsko tržište, one same rukovode itd. Za sada nemamo plenidbe procentualno onoliko koliko imamo na zapadu, ali ćemo imati daleko više. Narodna banka, koja bi trebalo da bude kontrolor, da vrši nadzor nad bankarskim sistemom, ona je to propuštala. Zašto? Zato što su bankarski krugovi, a posebno zato što su guverneri i ljudi iz Narodne banke i dovodili te banke lobistički se uključujući u uključivanje pojedinih bankarskih sistema i dovođenje u Republiku Srbiju, tako da imamo jako loš sistem. S obzirom na vreme, ne mogu mnogo više da elaboriram probleme u bankarstvu. Zaustaviću se na još jednoj oblasti koju vi ne kontrolišete. Privatizacijom su pojedinci dobili mogućnost da preko privatizovanih preduzeća uđu u određene delatnosti, da ih zloupotrebe i mi danas imamo jedan procenat koji sam nedavno pročitao, da od 1.800 preduzeća koja sada nisu obuhvaćena raskidom ugovora, da imamo jednu trećinu onih koji su ušli u stečaj ili će ući u stečaj. Zašto u stečaj? Da li je iko od Vlade ili od nadzornih ministarstava analizirao ovaj slučaj i preduzeo određene mere? Zbog toga što preko tih preduzeća prvo zloupotrebimo imovinu, zloupotrebimo kapital, zloupotrebimo zalihe, zadužimo ta preduzeća i onda ih fino oteramo u stečaj. Sve ono što je aktivno i što je zdrav kapital i zdrave zalihe, sve oteramo u stečaj. Na taj način se oslobodimo najvećeg balasta, a najveći balast su radnici, posle toga radimo šta hoćemo i iz stečaja izlazimo, kroz ovaj zakon imamo rekonstrukciju i na taj način možemo da od jednog zdravog tkiva dobijemo jedno mrtvo tkivo, izlazimo iz stečaja potpuno zdravi i oslobođeni dugova i radnika i ulazimo u novo poslovanje. Dakle, jedna trećina takvih, završavam, samo još jedna rečenica, da se vratim na zakon, ovaj zakon rešava samo jedan promil od onoga što imamo u finansijskom sistemu. Napravite analizu i izađite pred narodne poslanike sa jasnom pozicijom finansijskog sistema, sa svim problemima i merama za sanaciju. To od vas traži Evropska unija jasno i decidirano iz godine u godinu, evo i 2006. godine jasno vam se ukazuje da morate doneti mere održivosti finansijskog sistema. Mi ni jednu meru za sanaciju finansijskog sistema do dana današnjeg nismo imali.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Da.) Reč ima narodni poslanik Velimir Ilić.
Gospodine predsedavajući, poštovana gospođo ministarka, mi imamo danas jedan zakon koji ste vi predložili u budžetskom sistemu i vi mislite da će taj zakon rešiti mnoge probleme koji su se nagomilali u ovoj državi i koje niko u Vladi nema snage da počne da rešava. Ništa se, nažalost, evo treća godina je, treća sezona, sada krajem godine završiće se treći ciklus i ni jedan jedini problem nije načet da se rešava. Samo ulazimo u nove probleme, a rešenja nemamo ni za jedan segment u privredi. Očekivao sam od vas kada ste došli na tu funkciju kao jedna mlada i obrazovana žena, došli ste sa nekim iskustvom, da napravite neke pomake, ali vi u tome niste uspeli, jednostavno, utopili ste se u tu jednu apatiju koja godinama vlada u tom budžetskom sistemu, koja funkcioniše gde mnogi drugi vode i drže ključne poluge punjenja budžeta, trošenja budžetskih sredstava, a vi kao ministar finansija, dobar ministar za Vladu i vladajuću koaliciju, potpisujete, klimate glavom, odobravate, jer nemate kud da bi izašli iz te priče i zato nam sve ovako ide. Ništa od vas nije bio bolji ni Mirko Cvetković. Sećam se odlično kada sam sedeo u Vladi njega kao ministra finansija. On nikada nije rekao da nešto ne može. Umesto njega za reč se javljao Đilas, neki drugi, treći političar, oni nešto predlože, a on klimne glavom, u reduje, može i tako je sve išlo. On sada kao premijer isto klimne glavom, sve može, sve je u redu i imamo ove probleme koje u državi imamo godinama i ništa se nismo pomerili. Očekivao sam neke pomake, ali ih nije bilo. Osnovno, da bi opstala jedna država, mora da ima realno punjenje budžeta. Mi nemamo realno punjenje budžeta već godinama, mi ga veštački punimo i mi jednostavno zadužujemo državu, prodajemo sve što može da se proda, samo da bi jednu godinu preživeli, a naredne godine prodajemo opet i ono što nije za prodaju, što je zlatna koka za Srbiju, ono što nam donosi najviše prihoda, budzašto samo da bi preživeli. Vi niste imali snage nikada da presečete neke stvari. Posmatram ovu godinu koja je u toku i vi umesto da smanjite potrošnju iz budžeta, da budžetski korisnici manje povlače sredstva, vi kroz kredite investirate i dalje povećavate budžet. Zamislite koja je to nelogičnost, jer vi podižete kredite i pravite veće budžetske troškove naredne godine nego što su bili ove godine, umesto da kreditnim linijama zapošljavate ljude, donosite nove prihode, povećate izvoz i rasteretite punjenje budžeta, vi ga obrnuto prihvatate. Zašto? Vrlo često se pitam zašto to radite i otkud vam pravo da tako nešto radite? Navešću vam primer, vi investirate milijardu tamo gde nećemo dobiti dinar naredne godine, već ćemo dobiti novo opterećenje na budžet i ne može nikakav zakon ni promena bilo kakvog zakona da vas izvadi iz situacije u koju ulazite. Ministri su potpunoraspojasani, razulareni i vi ih nemate pod kontrolom. Nijedno ministarstvo ne možete da iskontrolišete, ni jednu potrošnju ne možete da stavite pod kontrolu. Znao sam da će ovakva situacija biti prošle godine kada je usvojen budžet, kada ste imali na poziciji NIP-a ogromna sredstva neraspoređena, nedefinisana i gde se nije znalo u šta će se ta sredstva trošiti i gde se jednostavno ostavlja ministrumogućnost da jednostavno vodi kampanju, radi i pravi regione, da baca tamo pare i da troši nemilice budžetska sredstva u pogrešne investicije. Vi ne investirate tamo gde ćete da dobijete prihod, gde ćete da rasteretite budžet za narednu godinu, nego obrnuto. Evo konkretan primer, vi ste dozvolili kao ministar finansija da jedna grupa ministara bukvalno radi šta hoće, kao neka privatna kampanja, da ode tamo na neki ručak, obećaju nešto da se radi, legnu na rudu i ulažu milione para. Predsednik Saveta je predsednik države. On investira u koridore koji nemaju saobraćaji koji će da prave gubitak naredne godine, da bi se dodvorio Evropi. Ne investira tamo gde je saobraćaj 27.000 auta dnevno, a investira tamo gde je 3.000 auta dnevno. Da li je to normalno? Vi ćete iduće godine imati kredit, obavezu. Vi ćete iduće godine imati, 3.000 evra košta održavanje autoputa po kilometru, mesečno. Ogromna potrošnja budžetskih sredstava. Vi radite autoput sada, gospođo ministarka, samo se vi smejte, gde je naplata već 20 godina, a ne radite ga tamo gde će da donese prihod i gde će da otplati investiciju na primer za nekoliko godina i gde će da poveća zaposlenost. Sve se radi politički. Svi vaši projekti koji su sad trenutno u izgradnji su konkretno ispolitizovani i politička ulaganja. Zašto? Zato što imate koaliciju od 15 koalicionih partnera. Petnaest koalicionih partnera da bi ste namirili, to je preskupa Vlada. Tih 15 koalicionih partnera, da zadovolje svoje birače da bi prošli idući put izbore, oni traže, a vi nemate snagu da kažete ovo može, ovo ne može. Vi se zadužujete, država se zadužuje. Vi to odobravate, i sve ide na pogrešnu stranu. Uzmimo Staru planini. Da bi određeni političar dobio tamo neko biračko telo, kome je obećao da napravi, uložene su milijarde. I svi su zaboravili Staru planinu. Tamo se više niko ne nalazi, ne ide, ne priča o tome. Gospođo ministre, kad pogledate zaduženja, kako je moguće da most "Beška", koji je dugačak 2.400 metara na Dunavu, koji će trenutno biti najveći u Evropi, po dužini, košta 56 miliona evra, a most na Savi koja je potok u odnosu na Dunav, gde se gradi, 250 miliona evra. Baš vas briga. Niko to ne kontroliše. Mi ćemo da kažemo – biće mnogo lep. To ne znači da će biti toliko skup. Kako to lep, neće imati stubove u reci, već će imati sajle i nosiće onaj centralni stub. To je jedan od načina izgradnje mosta, a ovaj drugi će imati 24 redova stubova u reci. Kako je moguće da most na Savi košta toliko skuplje od mosta na Dunavu, gde je Dunav dubok 17 metara, gde je visina jednog stuba 100 metara, gde će biti najviši stub u državi na mostovima i za 56 miliona evra, a ovde se neko razbacuje sa 250 miliona evra? Vi kad se zadužite vi podignete kredit, vi kažete- to je kredit, baš nas briga , to ne mora da se plati iz budžeta odmah. Zato se događa ovo što se sada događa, da mi imamo jednu megalomansku potrošnju iz jednog malog budžeta, koji je nemoguće rešiti na neki kvalitetniji način. Koliko se zaposlilo ljudi u ovoj godine, koliko se zaposlilo u poslednje tri godine, koliko su se povećali prihodi u budžetu, koliko su rasteretili penzioni fond novi zaposleni koji će uplaćivati u njega? Nijedan. Otpušteni su radnici, smanjio se broj zaposlenih. Vi sa ovim stanjem sada, kad pogledate odnos radno sposobnog stanovništva, kad pogledate odnos zaposlenih koji stvarno primaju platu, onih koji čekaju posao, kojih je preko milion, broj penzionera kojih je preko milion i dvesta hiljada, kad biste vi uspeli ovo da stavite na noge, vi bi dobili Nobelovu nagradu za ekonomiju. Vaši parametri su svakog meseca sve katastrofalniji i padamo u sve veću dubiozu i ulazimo u veće probleme i imaćemo sve veće probleme sa punjenjem budžeta. Vi sada nalažete da tu bude neke kontrole. Jeste kontrole, ali stranačke kontrole. Nikada se nije dozvolilo da neka komisija ovog parlamenta, kako smo mi predlagali nekada, iskontroliše određene pozicije potrošnje budžete, nego vi uvek vratite – bila je budžetska inspekcija. Budžetska inspekcija je vaša. Revizionu komisiju ste vi postavili i sve će to da se vrti tako u krug i ništa se u Srbiji bitnije ne može dogoditi. Uzmimo koliko je uloženo ove godine u izvozna preduzeća i šta to Srbija ima sada da izveze. Ništa, gospođo, malo kukuruza, malo pšenice u bescenje, od toga nema ništa, malo maline, malo šljive, to je sve mrvica. Šta sve uvozimo? Energente, konfekciju, sve živo. Kina će još malo okupirati Beograd. Sada dozvoljavate i tržne centre, otvoreno tržište, mi smo da se sve to otvori, možete doći u Srbiju svi, ne trebaju ni sertifikati, ne treba ništa. Tako je potpuno razbijen jedan sistem u državi. Vaše banke na poziv ministra Dinkića daju kredite na reč. Ne trebaju ni papiri, ni dokumentacija, ništa. Dinkić je prijatelj Tomice Milosavljevića, Lale Sekulić je na reč, na okretanje telefona podigao kredit od 500 miliona npr. iz "Čačanske banke"i sada je dobio amneziju mozga, sve je zaboravio. Pokupovao je čudo, sredio, otvorio firmu sinu i sada Lale Sekulić penzionerski krcka, ničeg se ne seća, a niko ne sme ništa ni da ga pita, jer svi su učestvovali sa njim u tim radnjama. Onda ko će da plati onim zdravim privrednicima čije su pare date. Napravio je fabriku lekova, dovozi lekove iz Kine, pakuje, Tomica to kupuje, samo ljuljaj i mi propadamo, a vi ništa. Šta se preduzeli za takve prekršaje? Ništa, nemate snage, gospođo. Hiljadu stvari se dogodilo, zadužili smo silne kredite, napravili bolnice, kupili opremu. Ljudi zapališe bolnice, nemaju šta da prikažu. Kada je došla inspekcija iz Svetske banke, šta su imali da vide? Ne sme niko da zove vatrogasce. Šta se vi preduzeli? Ništa, jer ako se Tomica izmakne, pade Vlada. Ako Mlađa kaže da padne Vlada, nije nam to privi put, to se njemu vrlo često događa, čim ga neko malo zakači, ali on je odmah i u sledećoj vladi glavni igrač, umesto da ga neko pokupi i kaže – alo, ne može više to da se radi. Šta je bilo u poljoprivredi? Samo prazna priča. U izgradnji stanova? Dulić je napravio hiljade stanova, ne znam više ko će da živi u tim stanovima, 500 evra su stanovi. Gde su ti stanovi? Pokažite nam samo jedan. Nema ga. Sad idemo u investicije, mi bogata zemlja, dovodimo Kineze da nam prave most. Kreditnih linija ima da zaposlimo naše ljude. Kad nagurate pun Beograd Kineza, ne znam šta ćete posle sa tim, da li ćeoni otići, a sve će se uvesti iz Kine, i gvožđe, materijal itd? Šta da radi Srbija, od čega da živi? Ovde se sve uvozi, mi izvoz nemamo. Da li ste nekad kao ministar finansija zapitali Dinkića, ove godine mismo uložili 700 miliona evra u Fijat, 2010. godineje obećao 200 hiljada punta da će ići na rusko tržište, pa da li neko sme da pita vašeg kolegu Dinkića šta je sa 200 hiljada automobila, gde su oni? Da li su proizvedeni? Ne može ni 10 hiljada, gospođo. Znate li koji su to promašaji? Ko će to da plati? Prema tome, možete praviti zakone kakve hoćete, sa ovim uvozom, ali bez izvoza nema života. Srbija nema šta da izveze, nema gde da zaposli. Pravimo industrijske zone, pa smo ih nazvali moderno - industrijski parkovi. Znate kako to lepo zvuči kada kaže Mlađa na televiziji – tri industrijska parka gradi u Zaječaru? Zaječar će da procveta. U Krajini pet industrijskih parkova. Kakav bre industrijski park? Gde je ta firma? Šta bi sa tom "Jurom" u Rači? Svaki dan, ubili ste nas na televiziji. Pet ljudi iz Rače radi tamo, ostali se dovoze sa strane. Šta je problem? Kolike su plate? Kako se puni budžet? Nema života za penzionere i za penzije dok se ne zaposli novih 200-300 hiljada ljudi u Srbiji. Šta ste uradili na tome da se zaposle ljudi? Ništa. Tri milijarde MMF, to se isecka polako i ništa od toga nema. Stotine miliona tamo, stotine ovamo i ništa od toga neće biti. Prema tome, savetujem vam da vi ne donosite ove zakone, ili da prišrafite to kako valja ili da se sklonite čestito i pošteno. Svi smo mi ovde odgovorni, i pozicija i opozicija što to dozvoljava. Sve će to nas da košta i debelo ćemo sve to da platimo. Nikad se niste izjasnili da li Srbiji treba Ministarstvo za NIP. Šta vi radite ako treba Ministarstvo za NIP? Zašto su sve pare u ekonomiji u NIP? Ko je ovlastio jednu stranku da kontroliše kompletne pare u državi? Ko im je dao za pravo? Fond za razvoj, od čega se on puni? Ko ga puni i kako? Koja je administracija koja se tu uključila itd? Mora nešto da se uradi, ako može da se uradi, a ako ne može, onda morate da se sklonite jer ova zemlja dolazi u jednu tešku situaciju. Dolazi nova godina, ne može narod da plati struju, ne može da plati obaveze. Evo infostan, sto hiljada porodica u Beogradu dobilo je sudske presude koje će početi da se izvršavaju. (Predsedavajući: Gospodine Iliću, vaših 20 minuta je isteklo.) Kako da se preživi? Evo i gas će poskupeti. Kako da preživimo ovu zimu, na koji način?
Da li još neko želi reč? (Da.) Gospođo ministarka, ako želite reč, morate se prijaviti. Reč ima ministar, gospođa Diana Dragutinović.
Dame i gospodo poštovani narodni poslanici, kao i uvek ova rasprava je bila veoma zanimljiva i konstruktivna i svima, a posebno kritičarima, na njoj se zahvaljujem. Osvrnuću se samo na neke od kritika ili nejasnoća ili pitanja upućenih meni kao ministru, a ukoliko slučajno nešto krupno izostavim, obećavam da sam tu u periodu trajanja rasprave u pojedinostima, kada ću odgovoriti na baš svako postavljeno pitanje. Neki od poslanika kritički su bili nastrojeni prema ulozi koju ima MMF kada je ovaj zakon, njegovo pisanje i njegovo usvajanje u pitanju. Opet drugi poslanici su praktično pružili podršku programu koji imamo sa MMF. Nikad ne mogu svi da budu zadovoljni. Ali, čini mi se pojedini poslanici apriori imaju nešto protiv programskog uslovljavanja, programa sa MMF, čak i onda kada je taj predlog dobar. Već sam više puta govorila da u svom dugom iskustvu, nasmejala sam se, gospodine Iliću, samo kad ste rekli da sam mlada, i samo sam se tada nasmejala kada je vaše izlaganje bilo u pitanju, analizirala sam program MMF i bez obzira što sam često i kritikovala, naročito neka rešenja koja su predlagali kada je ovaj zakon u pitanju, negde se iskristalisalo mišljenje da u proseku svaka zemlja treba da učini mnogo više od onoga što zapravo zahteva MMF. Ono što je ovaj zakon, to je u stvari ugrađivanje elemenata ekonomske teorije u pozitivne zakonske propise. Šta ima loše u tome da ugradite principe ekonomske teorije? Uvek verujem u ekonomsku teoriju, a ona nas uči da su najbolje zemlje koje poštuju ekonomsku teoriju u vođenju monetarne i fiskalne politike. Postoje pravila za monetarnu politiku koja kažu – kad imate inflaciju morate koristiti sredstva kao što su kamatna stopa ili obavezne rezerve. Kad imate deflaciju takođe koristite, samo u drugom pravcu. Kad ste u recesiji morate koristiti deficit. Nije tačno da je budžetska ravnoteža uvek dobar instrument fiskalne politike. Kada ste u ekspanziji, onda možete i treba da imate budžetski suficit. Dakle, onda kada konsultujemo i koristimo teoriju u vođenju makroekonomske politike male su šanse da pogrešimo. U tom smislu, ovaj zakon i njegov osnovni deo, zbog čega ga i menjamo uvođenjem pravila fiskalne odgovornosti, treba tako shvatiti - uvođenje principa ekonomske teorije u zakon. Dakle, u tome ne bi trebalo da ima ništa sporno. Više puta mi se od strane poslanika postavilo pitanje koliki je javni dug. Možda bi neka druga tema, odnosno neki drugi skup bio pogodnija pozornica za diskusiju o tome. Htela bih samo nekoliko stvari da vam kažem o javnom dugu, ali opet ne bih želela da mi neko spočitava da držim predavanje. Dakle, postoji izuzetno čvrsta zavisnost između vođenja fiskalne politike i javnog duga. Javni dug je posledica akumuliranih fiskalnih deficita. U tom smislu novija literatura razlikuje termine, pa kaže da postoji termin javni dug, postoji termin državni dug i postoji termin dug opšte države. Mastrihtski kriterijumi, onih čuvenih 60% odnosi se samo na dug opšte države, ne odnosi se na javni i ne odnosi se na državni dug. Kada konsultujemo naš zakon o javnom dugu, on u tom delu koji se odnosi na definiciju javnog duga nije dugo menjan, mislim od 2005. godine i trebalo bi da se promeni, ali u toj definiciji, kao i u definiciji javnog duga velikog broja zemalja, ne postoji dug centralne banke prema međunarodnim finansijskim institucijama, odnosno MMF, prosto zato što to nema apsolutno nikakve veze sa fiskalnom politikom. Kada govorimo o kvalitetu fiskalne politike uvek gledamo ta dva indikatora: deficit, javni dug i njihovu međusobnu zavisnost. Vi možete imati program sa MMF, zadužiti se kod njega za podršku deviznim rezervama, a da imate non-stop fiskalni suficit. U tom smislu, molim vas, kada govorimo o javnom dugu na način kako je to propisano našim zakonom, na način na koji to obavezuje zemlje EU, to je dug opšte države i nema nikakve veze sa monetarnom politikom i dugom centralne banke. Potpuno je druga stvar kada govorimo o spoljnom dugu. To jeste deo spoljnog duga, ali nije dug opšte države. Neko je rekao da je naša država prezadužena iopet govoreći o samo toj vezi između deficita i javnog duga moram da kažem da zaista ne znam iz koje literature i podataka se crpi prezaduženost naše države. Dakle, može se nama svideti ili ne svideti to što se država zadužuje, opet podvlačim, nismo ni sami, ni jedini, možete pogledate poslednji "Ekonomist" i uopšte veliki broj statistika koje govore o veličini duga opšte države javnog državnog duga i videćete da se mi tu nalazimo na dnu lestvice. Prema procenama, 2011. godine samo će četiri zemlje u Evropi imati manji javni dug od Srbije. Dakle, to nije problem. Mnogo veći problem je u suštini kvalitet fiskalne politike. Takođe od strane nekih poslanika bile su upućene kritike da po pitanju transparentnosti izmene i dopune ovog zakona predstavljaju korak unazad u odnosu na onaj zakon novi koji smo usvojili u julu. Za to su data dva argumenta i samo bih vas kratko informisala o tome. Jedan je da smo brisali naknadu za organizovanje igara na sreću i da smo umesto toga stavili naknadu za koncesiju. Koncesiona naknada je širi pojam. Hoću da kažem da koncesiona naknada obuhvata naknadu za organizovanje igara na sreću, jer je koncesija u suštini naknada za korišćenje određenog prirodnog bogatstva, ali i za praktično organizovanje posla koji je za državu važan kao što su igre na sreću. Da se ne bi morao menjati zakon sa svakom novom koncesionom naknadom, mislili smo da je bolje upotrebiti taj opšti izraz koncesiona naknada umesto naknada za organizovanje igara na sreću. Takođe, spisak korisnika javnih sredstava, u prethodnoj verziji zakona pisalo je da je za to odgovorno Ministarstvo finansija, sada je to promenjeno, moram da kažem na izričit zahtev Eurostata. Dakle, u skladu sa dobrom praksom, u svim evropskim zemljama statistike su odgovorne za spisak korisnika. To je direktan zahtev Eurostata i u tom smislu to je bila njihova primedba koju smo mi ugradili, ali smo ostavili da to radi statistika, zajedno na neki način sa Ministarstvom finansija za svaki slučaj. Takođe je kritikovana fleksibilnost u izvršenju budžeta. Moram opet da kažem, ali ne bih da mi se spočitava da držim predavanje, postoji obimna literatura o tome, odnosno o fleksibilnosti u izvršenju budžeta. Zaista je mnogo važno pitanje i neophodno je da ministar finansija ima određenu fleksibilnost, pre svega, zbog toga što je budućnost stvarno neizvesna, što ne možete sve dobro da procenite, što se pretpostavke menjaju, kamatne stope, kurs, procene društvenog proizvoda, što se cene inputa menjaju na svetskom tržištu. Dakle, mora postojati određena fleksibilnost. Sve je samo pitanje mera. Gledajući naš zakon, on ne omogućava veliku fleksibilnost i zato smo želeli da ovim promenama u suštini ugradimo nešto veću fleksibilnost. Ta fleksibilnost neće biti veća od jednog i po procenta društvenog proizvoda, što se zaista smatra da je izuzetno opet da fleksibilnost postoji i da fleksibilnost nije velika. Dakle, 1,5% i to ne rashoda nego prihoda i primanja, da nešto u tom budžetu promenite da ne kršite zakon i da parlament ne smatra da vi ne izvršavate zakon je zaista minimalno što smo učinili u smislu povećanja fleksibilnosti. Da vas podsetim da mnoge zemlje imaju nekoliko, tako da kažem, ventila da povećaju fleksibilnost u izvršenju. Jedan ventil jeste ta veća budžetska rezerva nego što inače jeste poznato u našoj praksi pravljenja budžeta. U našoj metodologiji postoji ta varijanata da unutar ministarstva možete koristiti tih 5% skidanja i stavljanja na jednu ili drugu stranu. Međutim, u mnogim zemljama se to radi i između ministarstava. U mnogim zemljama, recimo u Francuskoj, postoje stavke koje vi možete premašiti, kao što su izdaci na kamate itd., postoje stavke koje možete izvršiti čak više od onoga što ste planirali. Postoji naravno mogućnost da se uštede aproprijacije, da se te ušteđene aproprijacije prenesu u narednu godinu i tako dalje. Dakle, od velikog broja mogućnosti da se poveća fleksibilnost budžeta, predlog Ministarstva finansija je bio izuzetno skroman, ograničavajući se samo na mogućnost da izvrši nešto drugačiji budžet od onoga što parlament usvoji, ali samo do iznosa 1,5% prihoda i primanja. Mnogo je kritika bilo u vezi fiskalnog saveta i njegovih članova i tzv. njegove nezavisnosti ili zavisnosti. Možda bih mogla da razumem da se poslanicima opozicije ne sviđa predlog Ministarstva finansija, ali nisam nigde videla da je dat kontrapredlog. Ko je taj koji treba da predlaže, odnosno da bira članove fiskalnog saveta? Nisam na ovo spremna u svom životu, da eksperimentišem posebno na ovom mestu. Mislim da je ovo najčešći model. Ono što sam mogla da izaberem, da li manji ili veći fiskalni savet, izabrala sam manji. Nema fiskalnog saveta koji ima manji broj članova od tri. Dakle, to je nešto na šta sam mogla da utičem. Ovo je u skladu sa već poznatim rešenjima, ali zaista mislim da je stručnost i visoki zahtevi koje ovaj zakon stavlja pred buduće članove nešto što će odrediti njihovu objektivnost. Ne verujem u kazne i sankcije, to moram da kažem. Zaista sam lično pročitala veliki broj zakona, sigurno više od 30. Znam da fiskalne savete ima 60 zemalja i da samo u jednoj zemlji postoje sankcije. Ta zemlja je Brazil i to posle dugog perioda kršenja, i te sankcije su samo institucionalne. Dakle, kažnjavaju se lokalni nivoi koji se ne pridržavaju fiskalnih pravila. Ko će biti u savetu, da li su toneki mladi neiskusni ljudi ili su više iskusni, uvek mislim, bez obzira na svoje godine, da u nekom periodu više ne možete da pratite ono što nauka svakog dana produkuje i da teško da možete u jednoj osobi da nađete sve, i veliko iskustvo i najnovije znanje. Zato smo ostavili mogućnost da to budu i mladi ljudi sa prestižnih fakulteta koji imaju specifična znanja koja su retka, a u isto vreme da to budu ljudi sa iskustvom. Nadam se da taj spoj mladosti i iskustva je najbolje i treba da bude najveća prednost našeg fiskalnog saveta. Htela bih da podvučem razliku koja postoji između fiskalnog saveta i DRI. Oni prosto imaju različitu funkciju. Fiskalni savet ocenjuje kvalitet fiskalne politike i ono što se u terminologiji kaže – vrednost za novac koji ste uložili, DRI samo ocenjuje da li se namenski koriste sredstva. U praksi je sasvim moguće da vodite, ono što bismo mi rekli, neodgovornu fiskalnu politiku, dakle, procikličnu fiskalnu politiku, ali da namenski trošite sredstava, kao što je moguće da imate izuzetno odgovornu fiskalnu politiku, makroekonomski posmatrano, ali da nenamenski trošite neke pare. Na kraju bih završila sa još dve stvari, jedan od poslanika mi je postavio pitanje zašto sam rekla da sada žalim zašto ovo nije bio poseban zakon. Dakle, uvek sam želela da to bude poseban zakon, ali kada pravite i kada predlažete zakone uvek postoje neki kompromisi. Zašto mislim da je ovo trebalo da bude poseban zakon? Pa, recimo, slično Zakonu o NBS, ulazim samo u njen čisto ekonomski deo gde tačno imate jasan cilj, imate instrumente da taj cilj postignete i tako bi pandan tom zakonu bio i zakon o fiskalnoj odgovornosti, gde biste imali jasan cilj, to je fiskalno prilagođavanje i jasne instrumente kako to da postignete. Međutim, ovo je bio izričit zahtev MMF da ne dupliramo zakon, da nemamo veliki broj zakona koji regulišu vrlo sličnu oblast. Za mene da se odreknem drugačijeg naziva zakona ili da se izborim za samu suštinu predloga, bilo je važnije ovo drugo i zato nemamo poseban zakon. Volela bih da iza mene ostane pokušaj da se fiskalna politika od ove i svih vlada ubuduće vodi prema fiskalnim pravilima. Fiskalna pravila zaista nisu ni neophodna ni dovoljan uslov, to se slažem sa svima. Neke zemlje su budžetski disciplinovane i bez fiskalnih pravila, ali moram da kažem da je takvih malo. Druge zemlje su neodgovorne i pored postojanja fiskalnih pravila. Nema garancija, ali još jednom podvlačim da su zemlje sa pravilima, postoje empirijska istraživanja, u proseku odgovornije i vode bolju politiku. Iskreno se nadam da će takva biti budžetska politika Republike Srbije od 2011. godine i zato sve vas još jednom molim da dobro razmislite i u danu za glasanje, bez obzira sa koje ste strane, podržite ove zakone.
Zahvaljujem gospođi ministarki dr Diani Dragutinović i zaključujem načelni pretres. Prelazimo na zajednički načelni pretres 2. i 3. tačke dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O AKREDITACIJI I PREDLOG ZAKONA O ZAŠTITI POTROŠAČA Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam povodom zajedničkog načelnog pretresa 2. i 3. tačke dnevnog reda, Predloga zakona o akreditaciji i Predloga zakona o zaštiti potrošača, pored predstavnika predlagača magistra Mlađana Dinkića, potpredsednika Vlade i ministra ekonomije i regionalnog razvoja, dr Slobodana Milosavljevića, ministra trgovine i usluga i prof. dr Tomice Milosavljevića, ministra zdravlja, pozvala da sednici prisustvuju i Ljiljana Stanković, pomoćnik ministra trgovine i usluga, Dušan Protić, pomoćnik ministra trgovine i usluga, Nebojša Lazarević, pomoćnika ministra trgovine i usluga, Jelena Popović, pomoćnika ministra ekonomije i regionalnog razvoja i Ljiljana Tomić, viši savetnik u Ministarstvu zdravlja. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o 2. i 3. tački dnevnog reda, a pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, podsećam vas da shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova i raspodeljuje se na sledeći način: poslanička grupa Za evropsku Srbiju - jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslanička grupa SRS - jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; poslanička grupa G17 plus - 28 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa "Napred Srbijo" - 25 minuta i 12 sekundi; poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslanička grupa SPS - JS - 18 minuta; poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekundi; poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;Poslanička grupa manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore jedanput do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ako to niste učinili, da podnesete prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam da će po ovoj tački dnevnog reda poslaničke grupe predstavljati narodni poslanici dr Nikola Krpić, poslaničku grupu PUPS, Zoran Bortić, poslaničku grupu SPS-JS, Donka Banović, poslaničku grupu DSS – Vojislav Koštunica, Vlajko Senić, poslaničku grupu G 17 plus, Milorad Buha SRS, i Dejan Nikolić ZES. Saglasno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine otvaram zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o akreditaciji i Predlogu zakona o zaštiti potrošača. Da li predstavnici predlagača žele reč? (Da.)
Hvala lepo, gospođo predsednice Skupštine. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, zakon o akreditaciji uređuje akreditaciju, položaj i rad nacionalnog tela za akreditaciju RS, kao i druga pitanja od značaja za akreditaciju. Do 2006. godine ova oblast bila je u nadležnosti prvo SFRJ, pa SRJ, državne zajednice Srbije i Crne Gore. Odredbama važećeg Zakona o akreditaciji Organizacija za akreditaciju SCG, odnosno akreditaciono telo SCG formirano je kao neprofitna organizacija van sistema državne uprave. Vlada je radi usaglašavanja sa pravnim sistemom RS donela odluku o osnivanju akreditacionog tela Srbije i osnivanje ovog tela izvršeno je prema opšteprihvaćenim principima na kojima su organizovana nacionalna tela za akreditaciju u zemljama EU. Ovo telo registrovano je u Trgovačkom sudu u Beogradu 8. decembra 2006. godine kao nacionalni organ za akreditaciju koji upravlja sistemom akreditacije u Srbiji i predstavlja vrh u sistemu infrastrukture kvaliteta. U oblasti infrastrukture kvaliteta ocenu usaglašenosti proizvoda, procesa i usluga sa tehničkim propisima i standardima sprovode stručna i tehnički osposobljena tela za ocenjivanje usaglašenosti proizvoda, kao što su laboratorije, sertifikaciona i kontrolna tela. Akreditacijom se na nezavisan i nepristrastan način ocenjuje kompetentnost tela za ocenjivanje usaglašenosti proizvoda. Jedan od prethodnih uslova za ulazak RS u EU je i punopravno članstvo ovog tela u Evropskoj kooperaciji za akreditaciju i pristupanje multilateralnim aranžmanima o međusobnom priznavanju, čime se uspostavlja jedinstveno tržište bez tehničkih barijera. Rad tela mora biti u potpunosti usaglašen sa zahtevima standarda. Opšti zahtevi za akreditaciono telo, koji akredituju tela za ocenjivanje usaglašenosti, moraju da ispune sva akreditaciona tela ili ona koja žele da postanu članovi. Osnovni cilj transformacije nacionalnog tela za akreditacijuiz samostalno neprofitne organizacije u javnu službu jeste u stvari preciziranje statusa ovog tela za akreditaciju u sistemu infrastrukture kvaliteta u Srbiji, kao i stvaranje mogućnosti da telo u narednom periodu, kada se ispune i ostali postavljeni uslovi, stekne status punopravnog člana u evropskim organizacijama, asocijacijama za akreditaciju, što jeste jedan od preduslova za priključenje RS EU. Imajući u vidu novonastalu situaciju posle prestanka postojanja Državne zajednice, kao i potrebu ispunjavanja zahteva za članstvo Srbije u Svetskoj trgovinskoj organizaciji i EU, neophodno je da RS kao samostalna i suverena država donese svoj zakon o akreditaciji. Iako se rešenja novog zakona u pojedinim segmentima bitno ne razlikuju od rešenja iz važećeg zakona, ovaj zakon preciznije uređuje pravni status, organizaciju i način rada akreditacionog tela, postupak za dodeljivanje, obnavljanje, promenu obima, suspenziju ili ukidanje akreditacije, prekograničnu akreditaciju, i postupak kolegijalnog ocenjivanja od strane akreditacionog tela drugih država, nadzor nad radom tela za ocenjivanje usaglašenosti u toku važenja rešenja o akreditaciji koju vrši telo, kao i nadzor nad radom tela koje vrši ministarstvo nadležno za poslove akreditacije. Imajući u vidu da je RS ratifikovala SSP, kao i da aktivno vodi pregovore za prijem u Svetsku trgovinsku organizaciju neophodno je da se ispune obaveze koje iz toga proizilaze, pre svega u delu koji se odnosi na brže usklađivanje nacionalnog tehničkog zakonodavstva sa tehničkim zakonodavstvom EU i sa načelima Svetske trgovinske organizacije. Dakle, jedan od takvih propisa jeste i ovaj zakon, čije se donošenje predlaže po hitnom postupku, obzirom da on predstavlja materijalno-pravni osnov za vršenje poslova akreditacije, koja u skladu sa uredbom Evropskog parlamenta i Saveta Evrope iz jula 2008. godine predstavlja najpoželjnije sredstvo kojim se dokazuje kompetentnost tela za ocenjivanje usaglašenosti. Usvajanje ovog zakona doprineće ostvarenju punopravnog članstva akreditacionog tela Srbije u relevantnim evropskim i međunarodnim organizacijama za akreditaciju i učestvovanje u njihovom radu, što je preduslov za efikasno i optimalno vršenje poslova akreditacije i dostizanje međunarodno priznatih standarda u ovoj oblasti. Zato je naše mišljenje da će usvajanje ovog zakona biti ne tako težak posao za poslanike u Narodnoj skupštini i prilika da se ostvari jedinstven stav.
Gospodin Slobodan Milosavljević ima reč.
Poštovana predsednice, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, zadovoljstvo mi je da vas upoznam sa Predlogom novog zakona o zaštiti potrošača, zakona na kome ovo ministarstvo radi praktično već dve godine. Radimo zajedno sa prvim evropskim projektom za zaštitu potrošača "ZAP", projektom i zakonom koji se više od godinu dana nalazi na javnoj raspravi, koja je obišla desetine gradova u Srbiji. Nekoliko desetina skupova je organizovano i potrudili smo se da u toku tih više od godinu dana javne rasprave i debate o ovom zakonu prikupimo mišljenja, čujemo sugestije, kritike, predloge i izađemo pred Vladu i vas sa jednim, rekao bih, modernim, kvalitetnim, primenljivim i po svim standardima i kriterijumima evropskim zakonom o zaštiti potrošača. Inače, ova oblast zaštite potrošača je oblast koja je u modernim tržišnim ekonomijama u dinamičnom razvoju. U prethodnih desetak godina intenzivnih tranzicionih promena u Srbiji takođe je prepoznato da ova oblast treba da se dogradi, modernizuje, uskladi sa evropskim standardima, ali ne isključivo samo zbog evropskih standarda, već pre svega zbog potreba običnog čoveka, građanina, svakog od nas pojedinačno koji se nalazimo svakog dana u ulozi potrošača i nekada se nalazimo i više puta u toku dana u ulozi potrošača. Zbog togai ovaj zakon i ova oblast zaslužuju da se nalaze u epicentru, fokusu ukupnih ekonomskih i tržišnih dešavanja. Posebno želim da naglasim da je zaštita potrošača i ustavna kategorija u Republici Srbiji, budući da član 90. Ustava Republike Srbije utvrđuje da Republika Srbija štiti potrošače, kao i da su posebno zabranjene radnje usmerene protiv zdravlja, bezbednosti i privatnosti potrošača, kao i sve nečasne radnje na tržištu. Ovaj zakon predstavlja novu fazu u izgradnji sistema pravne zaštite sistema u Republici Srbiji. Na samom početku zakon sadrži opštu proklamaciju prava potrošača koju je sadržao i još uvek važeći Zakon o zaštiti potrošača. Međutim, dalja konkretizacija sadržana u ovom zakonu predstavlja veliki zaokret, rekao bih, u koncepcijskom smislu, a u pravcu jedinstvenog, evropskog pravnog okvira zaštite potrošača. To znači da se u odnosu na dosadašnje propise iz ove oblasti prvi put uspostavlja sistem koji je u potpunosti usaglašen sa standardima zaštite potrošača na jedinstvenom tržištu EU, i to pojmovnom smislu, u pogledu utvrđenih pravila, kao i pogledu mehanizama sprovođenja proklamovane zaštite potrošača. Posebna pravna zaštita koju predviđa ovaj zakon pripada isključivo potrošačima. Drugim rečima, ovaj zakon nudi svojevrsnu pozitivnu diskriminaciju u korist potrošača, u pravim poslovima vezanim za kupovinu robe i usluga. Razlozi za takav pristup problemima leži u činjenici da se trgovac, zbog svoje stručnosti, informisanosti, finansijski i svake druge snage, pojavljuje kao nadmoćna strana u ugovornom odnosu sa potrošačem. Taj ugovorni odnos je neminovnost svakog prometa robe i usluga. Posebnim pravima koje ovaj zakon predviđa, potrošačima se obezbeđuje povoljniji položaj, a trgovcima nameću obaveze, otklanja objektivna nejednakost u uzajamnom odnosu na tržištu. Novim zakonom o zaštiti potrošača se u naš pravni sistem uvodi 15 evropskih direktiva iz ove oblasti, i još jednom ću ponoviti, uspostavlja se sistem zaštite potrošača u skladu sa evropskim standardima. Drugim rečima, kada ovaj zakon bude usvojen, a čvrsto verujem da ćete svi vi kao potrošači dati podršku ovom zakonu i rešenjima koja predložena, prosečni potrošač u Republici Srbiji će biti, ni manje ni više, nego na gotovo identičan način zaštićen kao i potrošač bilo koje zemlje EU. Ovaj zakon donosi brojne novine. Jedna od njih je i preciziranje pojma potrošač. U ovom slučaju je to isključivo fizičko lice. Donosi, kao što sam rekao, strože zahteve trgovcima koji moraju da o proizvodu koji prodaju daju jasno obaveštenje i informacije potrošaču, pre zaključenja ugovora o kupoprodaji, o prijemi određenih usluga. Drugim rečima, potrošači moraju da budu u potpunosti informisani i obavešteni o svim karakteristikama proizvoda ili usluge pre nego što se odluče da taj proizvod ili uslugu pribave za sebe. On definiše regulative povodom ugovora na daljinu i ugovora zaključenih izvan poslovnih prostorija i omogućava raskidanje tih ugovora u roku od 14 dana, kao i proširenja odgovornosti proizvođača za stvari sa nedostatkom. Novim zakonom su posebno regulisani ugovori o turističkom putovanju i vremenski podeljenom korišćenju nepokretnosti tzv. "tajm šeringu". Zakonska garancija za prodatu robu i usluge biće, kada se ovaj zakon usvoji, dve godine, a u slučaju nedostatka u prvih šest meseci teret dokazivanja je na trgovcu. Potrošač ne mora da dokazuje da nije prouzrokovao taj nedostatak i pretpostavlja se da je postojao u momentu kupovine tih proizvoda ili pribavljanja usluge. Zakon je podeljen u 16 glava. Ima ukupno 155 članova. On zamenjuje dva postojeća zakona koja su na snazi. To je Zakon o zaštiti potrošača i Zakon o odgovornosti proizvođača za stvari sa nedostatkom, oba su iz 2005. godine. Početak javne rasprave o nacrtu ovog zakona je bio 1. septembar prošle godine. Tada smo imali priliku da ugostimo i tadašnjeg evropskog komesara za zaštitu potrošača, odnosno prava potrošača, gospođu Maglenu Kunovu i time, na neki način, potvrdimo da je sve što je urađeno u ovom zakonu i što je u prethodne dve godine urađeno u ovom segmentu, rađeno uz blisku konsultaciju i saradnju sa evropskim komesarijatom prava potrošača. Novine koje donosi zakon su u skladu sa svim tekovinama koje i savremeno evropsko pravo u ovoj oblasti poznaje. Pored definisanja potrošača kao fizičkog lica, ovaj zakon donosi i novine u praksi strožih zahteva na strani trgovaca i ponuđača usluga, u smislu obaveštavanja potrošača i pre zaključenja ugovora i isticanja cene, opsežnu regulativu povodom ugovora na daljinu, ugovora zaključenih izvan poslovnih prostorija, proširenje odgovornosti proizvođača za stvari sa nedostatkom, posebno regulisanje ugovora o turističkom putovanju i vremenski podeljenom korišćenju nepokretnosti, posebno regulisanje ugovora o prodaji robe i usluga, institucionalni i strategijski okvir zaštite potrošača, usluge od opšteg ekonomskog interesa. Uvodi se pojam ugroženog potrošača, metode vansudskog rešavanja sporova, nepošteno, te u okviru njega obmanjujuće i nasrtljivo poslovanje, nepravične ugovorne odredbe, zabranu prodaje i služenja, poklanjanja alkoholnih pića i duvanskih proizvoda licima mlađim od 18 godina, prekršajne kazne u slučajevima neisticanja cene, nepoštenog poslovanja, prodaja alkoholnih pića i duvana, postupak i mere zabrane nepravičnih ugovora, odredaba i nepoštovanog poslovanja i mnogo toga drugog što je sve sadržano u ovom predlogu zakona. Posebno želim da istaknem, jer je to i prethodnih dana bila tema i oko toga se vodila polemika, da je u dogovoru sa NBS, tačnije na predlog NBS iz ovog zakona isključena direktiva o potrošačkim kreditima i da će ona biti predmet novog zakona koji će predložiti, naravno, uz saradnju sa Vladom Republike Srbije, Ministarstvom trgovine i usluga i drugim ministarstvima, NBS. Radni naziv tog zakona je zakon o zaštiti korisnika bankarskih usluga. Nudi jedan širi okvir za garantovanje prava potrošačima korisnicima bankarskih usluga izvan samo potrošačkih kredita, već se odnosi na ukupne bankarske usluge. Obećanje kolega iz NBS da će taj zakon do kraja oktobra biti završen, dat na javnu raspravu i da bi trebalo tokom novembra ili početkom decembra da se nađe pred vama narodnim poslanicima, što praktično znači da bi datumom stupanja na snagu ovog novog zakona o pravima potrošača i taj novi zakon, radno nazvan zakon o zaštitikorisnika bankarskih usluga postao operativan. To je 1. januar iduće godine. Drugim rečima, prava svih nas kao potrošača i korisnika potrošačkih kredita i bankarskih usluga će biti i veća nego što smo prvobitno predvideli Zakonom o pravima potrošača. Mnogo je još konkretnih detalja koje ovaj zakon donosi i novina koje su, još jednom kažem, prilagođene i našem pravnom sistemu, a suštinski sadrže najviše evropske standarde u oblasti zaštite potrošača. Zamolio bih vas da se konstruktivno odnosite prema ovom zakonu i da u danu za glasanje date podršku ovom zakonu budući, i još jednom ću to ponoviti, da je ovo zaista zakon koji se tiče svih građana Srbije i svih nas kao potrošača.
Zahvaljujem, dr Milosavljeviću, našem ministru. Htela bih da vas obavestim da će za poslaničku grupu Nova Srbija po tačkama 2. i 3. dnevnog reda predstavnik biti narodni poslanik Aleksandra Janković, a predstavnik poslaničke grupe LDP biće narodni poslanik Zoran Ostojić. Da li izvestilac Odbora za nauku i tehnološki razvoj, narodni poslanik, mr Srboljub Živanović, predsednik Odbora, želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, na Odboru za nauku i tehnološki razvoj smo raspravljali o ovom zakonu. Ono što je interesantno jeste da razlog za donošenje ovog zakona prevashodno jeste Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, kao i da se delimično vode pregovori o prijemu u Svetsku trgovinsku organizaciju. Moram reći da je cilj ovog zakona jeste stvoriti jedno kontrolno telo koje će takođe kontrolisati kontrolno telo. Ne znam uopšte svrhu donošenja ovakvog zakona ili akreditaciono telo, kako vi rekoste – kontrolno telo, koje treba na neki način da zadovolji sve kriterijume uvozne robe. Mi ovde gledamo i želimo da zaštitimo uvoznika, ali ne, ni u kom pogledu ne želimo da zaštitimo naše proizvode. Sve vreme gledano, ova dva današnja zakona, zakon o akreditaciji i zakon o potrošaču, to su dva zakona koja se prepliću jedan uz drugi. Kao čovek iz privrede, čini mi se malo je onih koji samo teoretski žele da prikažu jednu stvar, a ne u stvari praktično u jednoj jedinoj želji da se zaštite potrošači, odnosno da bi se zaštitilo takođe i srpsko tržište. To je, u stvari, bilo pitanje na Odboru za nauku i tehnološki razvoj, gde smo želeli da na neki način zaštitimo i svoje tržište. Dobro znamo, ovde je ministar zdravlja Tomica Milosavljević pričao o ovom zakonu, ali bih ga pitao kakva je bila kontrola što se tiče uvoza vakcina. Vi dobro znate, građani Srbije su bili veliki skeptici, vaš arogantni odgovor, koji je verovatno u određenim emisijama bio takav da niste dozvoljavali takoreći da vam ni građani, ni oni koji su vodili konverzaciju sa vama postave adekvatno pitanje, već ste stalno govorili da je to sve u redu. Ako je sve u redu, zbog čega ste vi, gospodine ministre, morali da idete na operaciju van Srbije, jer niste imali poverenja… (Predsednik: Gospodine Živanoviću, zamolila bih vas da se držite dnevnog reda i da u funkciji predsednika Odbora, jer ste tako i dobili reč, kao izvestilac Odbora, iznesete stav Odbora.) Hvala. Vi ste me prekinuli, time sam hteo da završim, da bih dalje nastavio, kažem, niste imali poverenja u to kontrolno telo koje je trebalo da vrši kontrolu da li opreme ili određenih medicinskih lekova. Što se tiče ovog akreditacionog tela, to je u stvari čisto političko telo, ponovo kao jedan organ koji bi imao i upravni odbor, i direktora i nadzorni odbor, kao sve ostale institucije koje bi bile popunjene na osnovu političke podobnosti. Dame i gospodo, čini mi se da ovim akreditacionim telom vi u stvari želite da sprečite korupciju i kriminal, ali mi se čini da korišćenjem ili obavljanjem ove funkcije ovo kontrolno telo omogućava da seova korupcija i kriminal što više i više poveća u ovoj zemlji. Ono što takođe želim da kažem jeste jedan primer, kao čovek iz privrede (Predsednik: Vreme.), time završavam, gde ću kasnije nastaviti kao govornik u poslaničkoj grupi SRS. Govoriću i dalje o ovom zakonu.
Da li izvestioci Odbora za evropske integracije, gospodin Laslo Varga, i izvestilac Zakonodavnog odbora, gospodin Vlatko Ratković, žele reč? (Ne.) Da li izvestilac Odbora za trgovinu i turizam, narodni poslanik Dejan Nikolić, predsednik Odbora, želi reč? (Da.) Izvolite.
Poštovana predsednice, uvaženi ministri, dame i gospodo narodni poslanici, na samom startu moram da se zahvalim svim poslanicima u Odboru za trgovinu i turizam jer smo za samo dva dana održali tri vrlo bitne i vrlo važne sednice. Jutros smo održali sednicu posvećenu zakonu o zaštiti potrošača, gde su pored ministra, predstavnika Ministarstva, prisustvovali i predstavnici relevantnih udruženja potrošača, koji su mogli u direktnom razgovoru sa ministrom, sa nama, kao donosiocima odluka, da iskažu svoje mišljenje o ovom zakonu i da ukažu na neke probleme. Prosto, svi njihovi predlozi će biti razmatrani u vidu amandmana. Takođe, moram da izrazim i veliko zadovoljstvo što je ovaj zakon prošao široku javnu raspravu, tako je omogućio mnogim građanima, udruženjima građana da menjaju ovaj zakon, što je osnovni demokratski princip. Odbor je većinom glasova podržao i usvojio ovaj zakon. Što se tiče samog Predloga, govorimo o još jednom u nizu zakona iz oblasti trgovine koji na jedan vrlo moderan način uređuje ovu oblast, prateći tako trendove, tendencije u modernoj trgovini, ali na vrlo jasan način postavlja standarde za sve naše građane. Ovaj zakon sve naše građane, i kod mene u Sokobanji, ali i u Subotici, Beogradu, Smederevu, Kragujevcu postavlja u isti onaj položaj u kojem se nalaze i građani zemalja EU, a našu zemlju stavlja u red modernih, razvijenih, demokratskih država koji brinu o običnom čoveku kao potrošaču. Tačno je da je u ovaj zakon uneto 15 evropskih direktiva. To govori o tome da mi danas razgovaramo o jednom evropskom zakonu, razgovaramo o usklađivanju naše regulative sa zakonskom regulativom EU, ali suština i cilj ovog zakona zapravo ne leži u ustavnoj obavezi da se on donese, niti ona leži u obavezi prema Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju naše zemlje. Suština donošenja ovog zakona leži u interesu naših građana koji se nalaze u ulozi potrošača i zaštiti njihovih elementarnih prava.
Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Gospodin Nikola Krpić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana i uvažena gospođo predsednice, poštovani gospodo ministri, govoriću o oba zakona ispred PUPS. Zakonom o akreditaciji, koji je predložila Vlada Srbije, treba da se regulišu sva pitanja koja su odlukom Vlade, donetom2006. godine, bila usaglašena sa pravnim sistemom Republike Srbije jer je oblast akreditacije do tada bila regulisana Zakonom Državne zajednice Srbije i Crne Gore. Odlukom je osnovano akreditaciono telo Srbije na opšteprihvaćenim principima na kojima su organizovana nacionalna tela za akreditaciju u zemljama EU. Povezivanjem sistema akreditacije u Srbiji sa evropskim i svetskim sistemima akreditacije obezbediće se prepoznavanje i prihvatanje rezultata ocenjivanja usaglašenosti urađenih u Srbiji. Akreditaciono telo Srbije sarađuje u oblasti akreditacije sa organima i organizacijama iz državne uprave Republike Srbije, u skladu sa pravilima koja proizilaze iz zakona i standarda EU i to tako da se ne ugrožava njegova nezavisnost. Veoma je bitno naglasiti da je jedan od prethodnih uslova za ulazak Republike Srbije u EU i punopravno članstvo akreditacionog tela Srbije u evropskoj kooperaciji za akreditaciju i pristupanje multilateralnim aranžmanima o međusobnom priznavanju, čime se uspostavlja jedinstveno tržište, bez tehničkih barijera u trgovini. U vezi sa tim je upravo osnovni cilj da se nacionalno akreditaciono telo transformiše iz samostalne neprofitne organizacije u javnu službu, čime će se precizirati status ovog tela i omogućiti da ono u narednom periodu stekne status punopravnog člana u evropskim asocijacijama za akreditaciju, što je jedan od preduslova za priključenje Republike Srbije u EU. Ako se ima u vidu situacija nastala posle prestanka postojanja državne zajednice Srbije i Crne Gore, kao i potrebu ispunjavanja zahteva za članstvo Republike Srbije u Svetskoj trgovinskoj organizaciji i EU, bilo je neophodno da Republika Srbija kao samostalna i suverena država donese ovakav zakon o akreditaciji. Važno je naglasiti da se u članu 3. zakona definiše predmet akreditacije, odnosno oblast ocenjivanja i usaglašenosti u kojima se vrši akreditacija. Oblast primene akreditacije uključuje ispitivanje, etaloniranje, sertifikaciju proizvoda, sertifikaciju sistema, utvrđivanje kompetentnosti za obavljanje drugih poslova ocenjivanja i usaglašenosti. Zakonom se propisuje da je akreditacija po pravilu dobrovoljna, ali se posebnim zakonom može propisati da je obavezna. Akreditaciono telo Srbije ima po predlogu položaj ustanove čiji je osnivač Republika Srbija i na koji se primenjuju odredbe Zakona o javnim službama. Poslanička grupa PUPS smatra izuzetno važnim predlog u zakonu, što je organizacija akreditacionog tela, primena principa nezavisnosti i nekonkurencije akreditacionog tela Srbije u odnosu na tela za ocenjivanje usaglašenosti i što je predviđeno da akreditaciono telo Srbije bude organizovano tako da bude nezavisno telo koje ocenjuje usaglašenosti. Predviđeno je da akreditaciono telo Srbije ne sme pružati konsultantske usluge telima za ocenjivanje usaglašenosti, da ne sme obavljati poslove i vršiti usluge koje pružaju tela za ocenjivanje usaglašenosti, niti imati vlasnička ili upravljačka prava i druge finansijske interese u telima za ocenjivanje usaglašenosti. U članu 20. do 22. zakona jako se lepo definiše mogućnost prekogranične akreditacije. Ovo je važno naglasiti, jer to predstavljanja usaglašavanje sa odredbama člana 7. uredbe EU o zahtevima za akreditaciju i tržišni nadzor broj 765/08 od 9. jula 2008. godine. Zakon predviđa mogućnost prekogranične saradnje u oblasti akreditacije, odnosno mogućnost da akreditaciono telo Srbije uputi telo za ocenjivanje usaglašenosti, da prijavu za akreditaciju podnese akreditacionom telu druge države, ukoliko akreditaciono telo Srbije ne vrši akreditaciju u odnosu na ocenjivanje i usaglašenost, a za šta se traži akreditacija. Data je takođe mogućnost da akreditaciono telo Srbije sprovede postupak akreditacije na zahtev tela za ocenjivanje usaglašenosti druge države, u slučajevima kada druga država nije osnovala nacionalno akreditaciono telo ili pak to telo ne vrši aktivnosti ocenjivanja i usaglašenosti za koje se traži akreditacija. Važno je istaći što je bitno da akreditaciono telo Srbije nakon završenog kolegijalnog ocenjivanja može da sklapa sa akreditacionim telima drugih država i evropskim, drugim međunarodnim organizacijama sporazume o međunarodnom priznavanju, ekvivalentnosti sistema akdreditacija. Akreditaciono telo Srbije je inače 2002. godine postalo pridružena članica evropske kooperative za akreditaciju, potpisivanjem memoranduma o saradnji sa evropskim članicama. Predstavnici akreditacionog tela Srbije učestvuju u radu Generalne skupštine, tehničkim komitetima i drugim grupama ove kooperative. Od 17. februara 2009. godine akreditaciono telo Srbije je postalo pridružena članica u međunarodnoj kooperaciji za akreditaciju za laboratoriju ILAC. Na kraju, istakao bih da je zakonom predviđen način finansiranja akreditacionog tela Srbije, sredstva za rad obezbeđuju se naplatom troškova akreditacije iz budžeta Republike Srbije i drugih izvora u skladu sa zakonom. Akreditacionom telu Srbije zakonom je zabranjeno primanje poklona i donacija od korisnika usluga. Sredstva za članarine akreditacionog tela Srbije u međunarodnim i evropskim organizacijama za akreditaciju obezbeđuju se prema godišnjem programu rada akreditacionog tela Srbije iz budžeta Republike Srbije. Sada mi dozvolite da pređem na zakon o zaštiti potrošača. Drage kolege, pred sobom imamo i Predlog zakona o zaštiti potrošača. Poslanička grupa PUPS je sa dužnom pažnjom razmotrila zakon o zaštiti potrošača i poseban interes je posvetila, jer su penzioneri oni građani koji redovno izmiruju svoje mesečne obaveze kod svih davalaca usluga. Ovim zakonom se uređuju osnovna prava, sredstva zaštite, prava i uslovi, prava i obaveze saveza, čija je oblast ostvarivanje ciljeva zaštite potrošača, uspostavljanje sistema vansudskog rešavanja potrošačkih sporova, kao i prava i obaveze državnih organa u oblasti zaštite potrošača. Osnovna prava potrošača u smislu ovog zakona jesu pravo na zadovoljenje osnovnih potreba, odnosno dostupnost najnužnijih potreba i usluga, kao što je hrana, odeća, obuća, stambeni prostor, zdravstvena zaštita, higijena itd. Bezbednost znači zaštita od roba i usluga koje su opasne po život i zdravlje ili životnu sredinu, ili robe čije posedovanje ili upotreba je zabranjena. Obaveštenost, znači raspolaganje tačnim podacima koji su neophodni za razuman izbor ponuđene robe, čije je posedovanje ili upotreba zabranjena. Izbor: mogućnost izbora između više roba i usluga po prihvatljivim cenama i garanciji kvaliteta. Učešće: zastupljenost interesa potrošača u postupku donošenja i sprovođenja politike zaštite potrošača i mogućnosti da preko udruženja zaštite potrošači budu zastupljeni u postupku usvajanja i sprovođenja politike zaštite potrošača. Pravna zaštita: zaštita prava potrošača u zakonom predviđenom postupku u slučaju povrede njegovog prava i naknada materijalne i nematerijalne štete koju pričini trgovac. Obrazovanje: sticanje osnovnih znanja i veština neophodnih za pravilan i pouzdan izbor proizvoda i usluga, kao i znanja o osnovnim pravima i dužnostima potrošača i načinu njihovog ostvarivanja; na zdraviju i održivu životnu sredinu, život i rad u sredini koja nije štetna za zdravlje i dobrobit sadašnjih i budućih generacija i raspolaganje tačnim podacima neophodnih za procenu rizika koje životna sredina predstavlja za dobrobit ljudi. Sa posebnim osvrtom na nacrt ovog zakona, PUPS se zalaže za maksimalnu zaštitu potrošača zahtevajući da dobra koja se nalaze u prometu na domaćem tržištu moraju biti odgovarajućeg deklarisanog kvaliteta. Pored deklarisanog kvaliteta, mora imati i zdravstvenu sanitarnu ispravnost i odloženo plaćanje. Poslanička grupa PUPS se zalaže za proširenje "SOS prodavnica" za penzionere i socijalno ugrožene kategorije građana i obavezno negovanje jednog dana popusta za penzionere i socijalno ugrožene građane od 10 do 20%, i socijalno ugrožene kategorije svih građana. Dakle, obavezno uređenje svih zelenih pijaca po vrhunskim standardima EU, takođe da je omogućena i prisutna kontrola, i veterinarska, i sanitarno-inspekcijskih organa na pijacama i obavezno odvajanje mleka i mlečnih proizvoda od voća i povrća. Da se podzakonskim aktom posebno definiše racionalno snabdevanje socijalno ugroženih građana preko penzionerskih organizacija na više rata bez kamata, posebno da se uredi snabdevanje građana ogrevom i ogrevnim materijalom, lož uljem, da se uredi snabdevanje i naplata tih proizvoda u više rata, obavezno uređenje elektronskog načina plaćanja računa, što bi u ovom slučaju omogućilo invalidima i nemoćnim licima da plaćaju račune od kuće i to u okviru propisa kojima se štite prava potrošača, korisnika tih usluga. U članu 5. stav 13. definisan je pojam finansijskih usluga, pa se kaže da su to bankarske i kreditne usluge, usluge osiguranja i penzijskog osiguranja i usluge u vezi sa dobrovoljnim penzijskim fondovima, investicije i usluge plaćanja. Poslanička grupa PUPS zahteva da se posebnim zakonom treba urediti da korisnici finansijskih usluga dobijaju kvalitetne i istinite podatke o poslovanju ovih finansijskih institucija čiji su potencijalni korisnici, kako bi mogli doneti kvalitetnu odluku u vezi investiranja. Ovo što se dešava u praksi jeste da banke i bankarske grupacije koje posluju na domaćem tržištu u slučaju kreditiranja građana daju nekvalitetne i površne informacije svojim potencijalnim korisnicima, koji su inače nedovoljno informisani i nestručni, i na taj način dovode građane i svoje potencijalne korisnike u zabludu. Zato poslanička grupa PUPS posebno zahteva da se, u saradnji sa NBS, kao nosiocem monetarne politike, uredi poseban propis koji će štititi građane, krajnje korisnike usluga, tako što će urediti da bankarski službenici daju pravovremene i tačne informacije građanima o uslovima, rokovima i načinu otplate kredita. Takođe, posebnu pažnju treba posvetiti direktivi o potrošačkim kreditima 2008/48, u kojoj su do detalja razjašnjena prava potrošača korisnika finansijskih usluga. U skladu sa zaštitom potrošača korisnika finansijskih usluga i njihovih ugovorenih obaveza prema banci, kao poveriocu, data su ovlašćenja NBS da propiše sadržinu obrazaca za raskid ugovora, naravno, uz navođenje korespondentnih obaveza potrošača u vezi sa vraćanjem primljenog iznosa. U praksi pojedinih banaka često se ograničava pravo na prevremenu otplatu gotovinskih kredita nametanjem kaznenih odredbi, dok se prevremena otplata negde čak i onemogućava. Zbog toga je neophodno da se potrošaču prizna pravo da u svako doba, u celini ili delimično, izmiri obaveze na osnovu ugovora o kreditu, uz pravo na smanjenje ukupnih troškova kredita. Novim zakonskim rešenjima je istaknuto da davalac kredita nema pravo na naknadu zbog prevremene otplate dozvoljenog prekoračenja računa, kada je ta otplata izvršena u skladu sa planom osiguranja kredita, odnosno kada prevremena otplata ne premašuje milion dinara, kao i vremenski rok u kome potrošač ima pravo da ponovi prevremenu otplatu sume koja ne premašuje ovaj iznos. Ovaj prag je u skladu sa iznosom navedenim u članu 16. stav 4. Zaštita potrošača je skup propisa i institucija namenjenih zaštiti zdravlja, bezbednosti imovinskih interesa potrošača koja mu daju pravna sredstva za odbranu njegovih prava i obezbeđuju zastupanje njegovih interesa pred nadležnim organima, u različitim oblastima koja on obuhvata. Ovim zakonom se uređuje kontrola proizvoda i usluga namenjenih potrošačima. Kvalitet podrazumeva korisnost robe i delotvornost usluge, pogodnost za upotrebu, ispravnost, sigurnost, pouzdanost, odsustvo mana. Zakoni iz oblasti tržišne ekonomije su spori i nedovoljni da spreče štete koje ponekad mogu da budu nenadoknadive jer, kao što je poznato, domaće tržište je otvoreno za mnoga inostrana dobra o kojima krajnji potrošač nema potrebne informacije o njihovom kvalitetu i kvantitetu, o njihovoj zdravstvenoj i sanitarnoj ispravnosti, kao i informacije da uvoz takvih proizvoda, kao i njihov promet na domaćem tržištu, utiče negativno na spoljnotrgovinski deficit. S te strane bi trebalo pažnju usmeriti na domaću proizvodnju, pre svega proizvoda za održavanje lične higijene, kao i drugih proizvoda koji su zastupljeni u širokoj potrošnji na domaćem tržištu, a da njihova proizvodnja bude po najvišim standardima EU, deklarisanog kvaliteta, deklarisanog kvantiteta, da ima odgovarajuću sanitarnu i zdravstvenu ispravnost. Ovo bi u krajnjoj instanci dovelo do bolje pozicije spoljnotrgovinskog bilansa. Obaveštenost potrošača iz razloga da se brani od nepovoljne robe ili usluga; princip je da svaki potrošač bude obavešten, ali za tu obaveštenost je potrebno da utroši vreme, a ipak, uprkos uloženom vremenu, neke pojedinosti u vezi sa robom i uslugama nije mu ni moguće saznati. Zbog toga je obaveštavanje potrošača postala dužnost drugih trgovaca sa kojima potrošač zaključuje ugovor, udruženja za zaštitu potrošača i organa javne vlasti. Ovim zakonom su regulisane pravne norme o ugovoru između trgovaca i potrošača. Specifičnost ovog ugovora je što su strane u ugovoru nejednake, jer trgovac je stručnjak, a potrošač građanin koji nema dovoljno znanja za pravne norme. Ugovori sa trgovcem obuhvataju specijalna pravila propisana u korist potrošača, koja teže da otklone ovu nejednakost. Poslanička grupa PUPS zahteva da primena ovog ugovora bude regulisana tako što će se propisati tačna forma ugovora koja će štititi potrošače, kako trgovci ne bi mogli da obmanjuju potrošača u pogledu uslova i načina plaćanja proizvoda i usluga koji su predmet ugovora. Takođe, donošenje zakona o zaštiti potrošača je stvaranje pravnog okvira za zaštitu potrošača kroz instituciju za zaštitu potrošača, poboljšanje položaja potrošača u posebnim ugovorima koje zaključuje sa trgovcem o prodaji na daljinu, o prodaji izvan poslovnih prostorija, o prodaji roba, o pružanju usluga od opšteg interesa, organizovanju turističkih putovanja i jačanja poverenja potrošača, uz funkcionisanje tržišnih zakona i zakona ove zemlje uopšte. Na osnovu Zakona o potvrđivanju SSP između Evropske zajednice i njihovih država članica, sa jedne strane, "Službeni glasnik RS" br. 83/08, u članu 78. ugovorne strane su se obavezale da će sarađivati kako bi usaglasile standarde zaštite potrošača u Srbiji sa standardima zajednice, pošto važeći Zakon o zaštiti potrošača ne ispunjava nekoliko ciljeva. To su: politiku aktivne zaštite potrošača u skladu sa komunitarnim pravom, uključuje veću informisanost i razvoj nezavisnih organizacija, u usklađivanju zakonodavstva o zaštiti potrošača u Srbiji sa zakonom koji je na snazi u Zajednici, delotvornu pravnu zaštitu potrošača radi poboljšanja kvaliteta potrošačke robe i održavanja odgovarajućih standarda bezbednosti, nadzor nad sprovođenjem pravila od strane nadležnog organa i omogućavanje pristupa pravdi u slučaju spora i razmeni informacija o opasnim proizvodima. U članu 3. stav 4. navedeno je da ponovno zaključenje ugovora učinjeno od strane potrošača ne obavezuje potrošača da ponudu održi, osim ako je to drugo izričito propisano. Prema Zakonu o obligacionim odnosima, svaka ponuda obavezuje ponudioca da održi određeno vreme, izuzev ako sam ponudilac svoju ponudu učini opozivom, što znači da je odredba o neopozivosti ponude dispozitivne prirode, te ponudilac može sam, dodavanjem klauzule "sine obligo", bez obaveze da svoju ponudu učini opozivom. Između ostalog i prava potrošača, osim osnovnih prava iz člana 2. zakona, su: zakonska garancija za prodatu robu i usluge dve godine, a u slučaju kvara u prvih šest meseci ne mora da dokazuje da ga nije prouzrokovao; može da zahteva od trgovca da mu zameni ili popravi robu, ako trgovac ne postupi po njegovom zahtevu, on ima pravo da robu popravi ili pribavi na drugom mestu o trošku trgovca koji je dužan da mu bez odlaganja nadoknadi troškove. Trgovac mora da ga informiše o bitnim svojstvima robe koju kupuje, koliko troši struje, vek trajanja itd. Turističke agencije su odgovorne za kašnjenje letova i ima mogućnost vansudskog rešavanja sporova. Trgovac ne može isključiti ugroženog potrošača sa mreže, odnosno uskratiti mu uslugu od opšteg interesa, ako na taj način ugrožava zdravlje ili bezbednost potrošača i člana njegovog domaćinstva. Pre isključenja se mora obavestiti potrošač i dati mu rok od najmanje 30 dana za izmirenje obaveza. Trgovac ne može da mu se obrati putem telefona, faksa ili elektronske pošte, ako nije unapred pristao na to. Zakonom su propisane obaveze trgovca i novčane kazne u slučaju da trgovac ne poštuje odredbe ovog zakona i to, između ostalog, da ne istakne cenu u slučaju da ne ispuni uslove iz člana 14. prilikom oglašavanja ukupne cene, ne izda potrošaču račun u skladu sa članom 15. ili ne izvrši specifikaciju računa i druge kaznene odredbe iz člana 151. zakona. Drage kolege poslanici, izglasavanje ovog zakona bio bi dobar odgovor na sve izazove i manjkavosti potrošačkog lobija koje se zakonom predlažu. Ovaj predlog zakona, koji predlaže naša vlada, dobra je garancija da će se svi potrošači štititi i osećati potpuno bezbedni od svih loših iskustava i priča na ovu temu iz prošlosti. Ovde je jasno da Vlada želi da zaštiti svoje stanovništvo od pohlepe proizvođača i loših trgovaca. Ovo su prave, stroge mere u zakonu za sigurniji status i položaj potrošača, ali su sigurna zaštita svih građana Srbije. Ovaj zakon je realnost vremena u kome živimo, on će biti izvrstan i rado dočekan od građana Srbije, ukoliko se njegovim donošenjem popravi rad inspekcijskih službi, ako se one stručno i kadrovski ojačaju vrhunskim stručnjacima i standardima laboratorija kakve postoje u mnogim zemljama EU i sveta. Ovde, pre svega, mislim na nadzornu funkciju i praćenje sprovođenja ovog zakona. (Predsednik: Vreme.) Predlažem da se pomogne zavodima za javno zdravlje u stručnom i tehnološkom opremanju ovih institucija preko Ministarstva zdravlja. Na kraju, posle laboratorijskih inspekcijskih dokaza, dobro je što teret dokazivanja, analiza i drugih kontrola neispravnih i po zdravlje štetnih za ljudsku upotrebu i korišćenje druge usluge, troškove će snositi prodavac i proizvođač, a ne kupac kao krajnji korisnik. Zbog toga će poslanička grupa glasati ovaj zakon.
Reč ima poslanik Aleksandra Janković.
Nažalost, nisam iz iscrpnog referata dr Krpića, koji je akreditovan za penzionere, uspela da shvatim kakve veze penzioneri sa potrošačima imaju, jer onih 5.000 obećanih nisu dobili, ali nije to tema. Poštovani građani Srbije, uoči ovog 5. oktobra samo imam potrebu za nekom vrstom mentalnog eksperimenta. Naime, živo me zanima kako bi izgledalo nekome ko je pre deset godina zaspao dubokim snom ili, ne daj bože, upao u neku vrstu kome, kada bi se sada probudio i video kako izgleda ne samo politički život, već i dnevna životna rutina većine građana Srbije. Ne verujem da bi se zadržao na konstataciji – sve je isto, samo njega nema, pošto je daleko od istog, a još dalje od evropske i svetske budućnosti Srbije nego što je bilo pre jedne decenije. Kažu da svaka revolucija jede svoju decu, pa nije ni čudo što su oni koji su iznedrili demokratske promene ili ubijeni ili preživeli ubistvo u pokušaju, a u prvi plan su izbili ljudi-projekti, intelektualno prilično minorne, moralno defektne, ali zato izrazito ambiciozne i pretenciozne figure koje se gade realnosti i svoga naroda. Ako je tog 5. oktobra Srbija konačno dobila šansu da postane ozbiljna i svetski priznata država, ovog 5. oktobra nema ni "d" od države, jer je Srbija postala teritorija. I to teritorija na kojoj postoji zabrana kretanja, te samo ljudi-projekti mogu da se šetaju po "NATO državi" u srcu Srbije, pregovaraju sa raznim svetskim i belosvetskim ženama o tome koji tekst će morati da izgovore na premijeri, a sve uz deklarativnu brigu da potrošača stave u centar i fokus univerzuma. Ova poslednja rečenica nije nikakvo literarno preterivanje, već antologijska rečenica ministra trgovine i usluga, Slobodana Milosavljevića. Znači, pošto su sve potrošili, pošto su istrgovali državnom teritorijom, pošto više nemaju, što bi rekao Cane iz "Partibrejkersa", ni cipelu levu da prodaju ćaleta i kevu, e sad štite potrošače. Predsednik Srbije je pre nego što će predlog ovog zakona ući u javnu raspravu, opet nakon razgovora sa jednom ženom, zanimljivo je kako su te žene uticajne u slučaju BT, rekao – razgovarajući sa komesarkom Kunevom došli smo do jednostavne argumentacije, da kada građanin razume prirodu svog računa i svoj odnos prema onome ko je ispostavio račun zna šta plaća i kako da zaštiti svoj interes i kada mu država u tome pomaže, onda je on zaštićen i siguran u društvu u kojem živi. Izvanredno, ali pitanje većine građana nije uvršteno u ovo što je predsednik rekao, a to pitanje glasi – kako da se mi građani zaštitimo od ovakve države i od ovakve vlasti? Dalje - izgleda da većina građana uopšte nije u stanju da shvati kakav je to račun napravila, šta i zašto treba da plati onome ko je račun ispostavio, jer je u ime iste te većine građana neko drugi pregovarao. Ako smo deo računa isplatili Deklaracijom o osudi zločina u Srebrenici, zaboravivši na časnu Titovu pionirsku reč njegovih naslednika da samo što nije doneta deklaracija kojom će biti osuđeni zločini na teritoriji bivše SFRJ, pa i zločin nad Srbima, šta se to još od nas očekuje? Ako smo se potrošački poneli donoseći Statut Vojvodine, da li se podrazumeva da još samo malo potrgujemo sa Raškom, pa da napravimo još par evropskih regiona i onda ćemo na pitanje ima li života pre smrti moći da dobijemo potvrdan odgovor? Ovako izgleda da je Ministarstvo trgovine i usluga zapravo deo Ministarstva spoljnih poslova, te uz mantru kako Evropa nema alternativu stalno spoljnu politiku zasnivamo na trgovini i uslugama, ali nažalost ne u korist naših građana, već ozbiljnih tvoraca svih ovih naših ljudi-programa koji su aktuelni na vlasti. Utoliko zakon o zaštiti potrošača nije ništa drugo do zakon o zaštiti političara koji su aktuelno na vlasti. Dok onaj koji je zadužen za nauku i brzo potpisivanje evropskih sporazuma planira da Srbija pukne 20 miliona evra za centar za promociju nauke, umesto da naučnicima obezbedi osnovna sredstva za rad, drugi, još kreativniji, poznat kao baron Minhauzen srpske politike i obarač svake vlade, piše tekstove za hevi metal pesme benda sa simboličnim nazivom "Smrtonosna testera". Pošto su obojica lepo svirala u monetarnom udaru u nadi da ipak neće odsvirati svoje, Mlađa štiti potrošače tako što peva: "Što dalje iz ovog pakla moram da pobegnem ja, da budem ponosan i svoj, da sve pred sobom razbijem, da te nikad više nemam". Majko draga, pored ovakvih prijatelja, našem narodu zaista nisu neophodni neprijatelji. Da se vratimo na ministra Milosavljevića, koji u kantonskom maniru objašnjava da novi zakon o zaštiti potrošača stavlja u fokus i centar univerzuma. Za one malo manje filozofski nastrojene, ne vidim gospodina Milenića, on ne spada u te, ministar pojašnjava da će novim zakonom doći kraj monopolskom ponašanju trgovaca prema kupcima, ali i prema proizvođačima. Pitanje za gospodina Milosavljevića je šta na to kaže Miško, jer ne bi valjalo da se ispostavi kako je ovo još jedan zakon o zaštiti Miškovića od potrošača? Što reče jedan građanin u svom komentaru na sajtu B92, zakon o zaštiti potrošača, takav zakon nam svakako treba, ali ovo je Srbija gde se zakoni primenjuju vrlo selektivno ili se čak uopšte ne primenjuju ako neko važan smatra da mu ne valjaju. Šta garantuje da i sa ovim zakonom neće biti ništa drugačije od ostalih? Ako će Miško i društvo biti iznad ovog zakona, kao što su iznad toliko drugih, a hoće, džaba smo krečili i cela priča se svodi na samo još jedno demagoško zamajavanje naivnih kojih je, srećom, sve manje. Organizacije za zaštitu potrošača su skeptične jer ih pamćenje dobro služi, te znaju da su i ranijih godina dobijali slično obećanje. Kako reče Petar Bogosavljević iz Udruženja potrošača Beograda, posebno zavisi od toga koliko ćemo implementirati ovaj i druge zakone. Mi više od decenije želimo da izvršimo zakonsku regulativu koja se odnosi na zaštitu potrošača, ali imamo i konstantan otpor doslednijoj primeni tih zakonskih rešenja. Uostalom, vi danas možete da vratite robu prodavcu, naravno ako niste skinuli deklaraciju, jer u trgovini na malo postoji nalog za ispravku, tzv. "ni" obrazac koji služi za tu svrhu. Svaki kupac koji ima neoštećeni proizvod i fiskalni račun ima pravo da isti vrati, a za iznos od preko 500 dinara potpis i lična karta su neophodni. Trgovci ovo znaju, država takođe, ali potrošači ostaju neinformisani o svojim pravima, pri čemu je taj "ni" obrazac uveden kad i fiskalna kasa. Opet evo komentara još jednog visprenog građanina koji kaže – najjeftinija demagogija je populizam političkih snaga koji procenjuju da više ne stoje tako dobro kod glasača. Po novom zakonu kupac će moći da u roku od 15 dana vrati kupljenu stvar u prodavnicu bez navođenja razloga i dobije novac natrag. To zvuči sjajno, tako je u razvijenom svetu, ali Srbija nije razvijeni svet, pa će se primena zakona pretvoriti u to da tatini sinovi kupuju najnovije mobilne telefone pokazujući ih drugovima 14 dana, a onda ih 15. dana odnesu u prodavnicu, traže neki drugi model ili povraćaj novca. Ono što je standard u Evropi ne može postati preko noći dekretom standard i u Srbiji, a na kraju se može dogoditi da sa i onako oskudnog tržišta odu jedan do dva ozbiljnija trgovca, te da gomilu stvari kupujemo po znatno višim cenama, i na pijacama i po stanovima, kao devedesetih. Ono što je potrošačima u Srbiji zaista potrebno je konkurencija među prodavcima i efikasna zaštita od strane inspekcija, a novim zakonom se neće postići nijedno od to dvoje, a posebno ne ono prvo. Ali, nema veze šta će biti za godinu-dve, daj nešto što će raji da izgleda kao mnogo dobra stvar, da se dobije procenat-dva na izborima. To piše jedan naš građanin. Ono što je još interesantnije je gde je nestala direktivao potrošačkim kreditima. Naime, na zahtev Narodne banke Srbije iz Nacrta zakona o zaštiti potrošača povučena je direktiva o potrošačkim kreditima, odnosno o finansijskim uslugama. Veoma važno pitanje za potrošače širom sveta, ne samo u Srbiji, upravo je materijalni položaj potrošača koji je u doba ekonomske krize uslovljen upravo kreditima koje su potrošači primorani da podižu da bi ili nešto kupili ili pak, kao kod nas, preživeli. Na brojnim seminarima koje su predstavnici EU organizovali u Beogradu, kako bi preneli iskustvo u svom radu, kao i zakonska rešenja za pojedine oblasti, bile su upravo finansijske usluge, tj. potrošački krediti. U vezi sa tim Centar potrošača Srbije traži od nadležnog ministarstva da se direktiva opotrošačkim kreditima vrati u Nacrt zakona, obzirom da Srbija nema zakon o potrošačkim kreditima, niti propise koji regulišu prava potrošača u odnosu sa bankama i finansijskim institucijama. Potrošači imaju pravo da ne dozvole bankama samovoljno menjanje odredaba iz ugovora, posebno kamata, već da svaka promena mora biti dogovorena sa njima, kako je to donedavno i bilo najavljivano od strane autora novog zakona. Inicijativa NBS da se iz nacrta zakona o zaštiti potrošača izuzme deo koji baš reguliše finansijske usluge, tačnije potrošačke kredite, izazvala je, normalno, burne reakcije javnosti. U NBS objašnjavali su da je to zbog specifičnosti finansijskog tržišta, pa ova pitanja treba da se regulišu posebnim zakonom, a konačna odluka o tome treba uskoro da se donese u dogovoru sa Ministarstvom trgovine. Regulisanje finansijskih usluga treba da ostane deo zakona o zaštiti potrošača sve dok NBS konačno ne donese poseban zakon, o čemu se govori već pet godina. Niko se ne bi ljutio ako u prelaznom periodu zakon o zaštiti potrošača reguliše potrošačke kredite. Ovako, potrošačima ostaje samo da zovu NBS i da se žale. Znači, bankama definitivno ne treba ostaviti mogućnost da diskreciono odluče da povećavaju kamatne stope, već samo da ih smanjuju. Provizije su manji problem, zato što je građanima uglavnom jasno kolike su, ali im uslovi kreditiranja moraju biti jasno naznačeni u ugovoru, a ne u fusnotama koje neobavešteni građani često i ne pročitaju. Drugim rečima, ništa od tačke na pljačku. Od velike ekonomske krize dvadesetih godina prošlog veka u SAD je u upotrebi termin bankster, stvoren od reči bankar i gangster, koji označavaju finansijskog mešetara i grabljivca koji svoje žrtve hvata po sistemu ponuda koje su i suviše dobre kako bi bile istinite. Banksteri su se često po obične građane pokazivali daleko opasnije od klasičnog pljačkaša jer su svoje otimačine obavljali pomoću različitih finansijskih špekulacija, rupa u zakonu i uz podršku države, a tekuća finansijska kriza pokazala je da je banksterska praksa u SAD i dalje živa, pošto se ispostavilo da su mnogi bankari zaposleni u sektoru finansijskih usluga u SAD, uz pomoć države, i dalje neprestane enormno bogati, dok su njihovi klijenti konstantno siromašni. Pljačka i dranje klijenata nisu srpski izum. Iako nas domaći bankari saleću sa svih strana ponudama lakog keša i lakog života sa kreditnim karticama i kreditima svih vrsta, međutim, tek na šalteru i u sitnim slovima u ugovorima možemo donekle saznati šta se krije iza tih montiranih osmeha glumaca sa reklama i bankarskih službenika. Kamate za kredite i kreditne kartice u Srbiji su ubedljivo veće nego u većini zemalja Evrope, dok klijenti nisu zaštićeni od izmena ugovora, što daje bankama mogućnost da samovoljno menjaju rate i uslove otplate kredita, tako da poznati reklamni slogan "uđeš-izađeš, gotovo" možemo parafrazirati sa "uđeš - izađeš, gotov si". Ova oblast trebalo je da bude regulisana Nacrtom zakona o zaštiti potrošača u koju je bila uneta direktiva EU koja reguliše oblast finansijskih usluga i potrošačkih kredita i kojom se ukida mogućnost jednostavnog menjanja ugovornih obavezabanaka. No, ovaj zakon o zaštiti potrošača je predvideo kada i pod kojim uslovima banka može da menja kamatu, kao i da klijent ima pravo da odustane od kredita posle 15 dana ako se predomisli. Međutim, ova odredba je povučena iz nacrta zakona i to na zahtev NBS. Prema objašnjenju, već smo rekli, oblast potrošačkih kredita treba da bude regulisana posebnim zakonom, čija će izrada početi taman nakon usvajanja zakona o zaštiti potrošača, tako da će građani praktično biti izloženi opasnosti da banke jednostrano menjaju i uslove ugovora i visinu kamate, odnosno biće ostavljeni na milost i nemilost banaka. Srbija time ostaje jedina zemlja u regionu koja nema propis koji bi štitio prava građana koji se zadužuju kod banaka, iako je pritužbi na rad banaka sve više, što je čak priznao novi guverner NBS Dejan Šoškić. Po njegovim rečima, trenutna situacija je takva da ima dosta razloga za brigu jer NBS od građana stalno dobija informacije o bankama koje se mogu podvesti pod kategoriju nefer poslovanja, eufemistično, ali znamo o čemu je guverner govorio. Pravila poslovanja banaka sa građanima propisana su odlukom NBS o opštim uslovima poslovanja banaka sa klijentima, fizičkim licima. Tom odlukom, između ostalog, propisano je da banka može da promeni elemente ugovora ako se sa tim složi klijent putem aneksa ugovora. Mnogi građani, koji su često primorani da iz različitih razloga uzmu kredit, moraju da daju svoj pristanak da bi novac uopšte dobili, nakon čega im sledi period neizvesnosti i neprijatnih iznenađenja, dok u slučaju da smatraju da su oštećeni pravdu mogu tražiti samo u dugotrajnom i skupom sudskom procesu. Ovaj problem bi svakako rešila odredba o zaštiti korisnika kredita, ali je njeno odbacivanje još jednom pokazalo da država zapravo ne štiti svoje građane, a da je Srbija ostala poligon za nesmetano bogaćenje stranih i domaćih bankara, naročito bankstera. U takvoj situaciji najbolje bi bilo, ako je to moguće, nikad ne uzimati nikakav kredit, nikad ne koristiti platne kartice i dozvoljeni minus, jer ko u Srbiji uđe u vrzino kolo kredita i kartica zaista plaća najmanje duplo dok iz njega ne izađe. Građani koji koriste bankarske usluge ostaju bez zaštite, ali to nije ni prvi ni poslednji put. Goran Papović, predsednik nacionalne organizacije potrošača rekao je – samo naivni mogu da veruju da će se raditi poseban propis. Mislim da je u pitanju pritisak dela banaka koje ne mogu da rade u svojoj zemlji po sistemu koji primenjuju u Srbiji, odnosno da sačinjavaju jednostrani ugovore, da izračunavaju kamate koje ne mogu nigde da primene, da ih menjaju kada hoće. Očigledno je da ipak nisu naivni samo građani, već i spomenuti novoizabrani guverner Dejan Šoškić, koji je mislio da će moći da se umeša u svoj posao, pa rekao – od građana stalno dobijamo informacije o bankama koje se mogu podvesti pod kategoriju nefer poslovanja. Trenutna situacija je takva da ima dosta razloga za brigu i svugde gde je moguće da otklonimo situaciju našom intervencijom to ćemo i učiniti. Tu intervenciju nismo primetili i za sada ostajemo jedina zemlja u regionu koja nema propis koji bi zaštitio pravo građana koji se zadužuju kod banaka. U staroj regulativi koja se odnosi na zaštitu potrošača postoji jedan član koji se tiče usluga banaka, ali nije jasno definisan, pa ga utoliko nije bilo moguće ni primeniti. Novi zakon o zaštiti potrošača predviđa kada i pod kojim uslovima banka može da menja kamatu, kao i da klijent ima pravo da odustane od kredita posle 15 dana ako se predomisli. Takođe, ukoliko se utvrdi da je banaka učinila prekršaj može da bude kažnjena, ali ako građani sami tuže banku, parnica će trajati od tri do pet godina i niko ne može da garantuje da će se suditi na osnovu zakona o zaštiti potrošača, već samo na osnovu Zakona o obligacionim odnosima koji ima stotinu tumačenja. Narodna banka Srbije do sada nijednom nije imenovala banke na koje se građani žale. U svom izveštaju navodila je samo broj banaka na koje su se odnosili prigovori, tako da građani prosto ne znaju ni koje banke, ni koje šaltere da izbegavaju. Paralele radi, u BiH tri banke su prošle godine kažnjene na osnovu zakona o zaštiti potrošača jer su neosnovano podigli kamate na potrošačke kredite, a u Mađarskoj je centralna banka zabranila podizanje kamatne stope na odobrene kredite. Banke koje su prekršile ove odredbe drakonski su kažnjene. Dakle, ako zaista hoćemo da donesemo zakon o zaštiti potrošača, koji nije sinoniman sa zakonom o zaštiti političara na vlasti, moramo uvrstiti u razmatranje i argumente građana Srbije kojimisle bolje, dalekosežnije i kvalitetnije od ljudi koji su na nečijem platnom spisku, pa se plaše da ne prođu kao "milka", jer u "Maksiju" prvi na listi zabranjenih artikala jeste upravo "milka" čokolada, gospodine Milosavljeviću.
Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić.
Koleginice i kolege narodni poslanici i poslanice, na početku želim oštro da protestujem zbog spajanja ove dve tačke dnevnog reda i produženja rada posle šest časova. Iz ovoga što neko želi da se o ovom strašno važnom zakonu koji pogađa sve građane Srbije, ne samo punoletne nego i maloletne, jer smo svi potrošači, razgovara u ovakvim okolnostima, bez direktnog prenosa, uz snimak koji će ići iza ponoći, pokazuju se nekakve namere da ovo prođe neprimetno. Zašto bi to bilo tako ako je ovo evropski zakon koji je bio na javnoj raspravi godinu dana, dobio podršku, zašto se Vlada ovim zakonom ne pohvali? Očigledno, pričaću samo gospodine Milosavljeviću Tomice o ovom zakonu, ova akreditacija je kolateralna korist za vas, sumnjam da će većina kolega da se obraća vama. Zašto bi neko hteo ovo da sakrije. Zato što očigledno zna da su argumenti nas koji ćemo ovaj zakon osporavati jači nego argumenti onih koji će zakon braniti, gospodine Milosavljeviću. Kažete da je zaštita potrošača ustavna kategorija. Tačno. Republika Srbija štiti potrošače. To kaže član Ustava 90, posebno su zabranjene radnje koje su usmerene protiv zdravlja, bezbednosti i privatnosti potrošača, kao i sve nečasne radnje na tržištu. Na osnovu ovog člana i još nekih smo osporavali neke odredbe energetskog sporazuma sa Rusijom. Između ostalog onu koja kaže da dok se ne izvrši rekonstrukcija rafinerije ima da važe ovi propisi koji truju građane. Sud je rekao da to ne važi ako su u pitanju međudržavni sporazumi. Znači, u inostranstvu kada sklopimo nešto, Ustav ne važi, možemo da trujemo građane i ne štitimo potrošače. Tako mi izgleda i ovaj zakon, iako nema veze sa inostranstvom, zakon koji u suštini ne štiti potrošače. Sećate se kada smo pre dva meseca, letos, raspravljali o Zakonu o trgovini. Tada smo vam upozoravali da ta skrivena odredba koja vama daje pravo da i dalje kontrolišete i čuvate monopole i sprečavate konkurenciju u trgovinskom sektoru kroz onaj Centar za razvoj trgovine, koji je organ ministarstva, da će se loše odraziti na potrošače i u ovom zakonu koji je trebalo da dođe, jer Zakon o trgovini i zakon o zaštiti potrošača su na neki način kao ruka i rukavica. Ako je jedan tesan, rukavica, biće loše ruci. Ovde imamo dve suštinske primedbe. Prvo, o čemu je koleginica govorila, što fale potrošački krediti. Na Odboru ste danas rekli kako je na tome insistirala NB i da će ona regulisati tu oblast od nove godine. Nas to ne interesuje. Verujemo mi da će to uraditi, ali u svim normalnim zemljama ovo je regulisano ovim zakonom. Drugo, obrazloženje da postoje posrednici, pa banka hoće da izdaje licence tim posrednicima koji pružaju ove usluge ne stoji, jer NB može i kada bi ovo bilo regulisano ovim zakonom da se bavi tim poslom. S druge strane, potrošački krediti ne odnose se samo na potrošačke kredite koje daju banke. To su krediti koje daju trgovinske organizacije. Kada platite neku robu sa tri ili šest čekova, to je takođe potrošački kredit. Apsolutno je ovo neregulisana oblast i mogu samo da pretpostavim, da špekulišem, da je to u interesu banaka koje ne žele da im se neko meša u ovu oblast tj. ovaj zakon, jer očigledno su profiti dobri. Mnogo toga nije regulisano, od kamata, raskida ugovora pre vremena itd… Smatramo da ako gradimo evropsko društvo, ako će sutra veliki trgovinski lanci, a nadam se da neće biti ovaj jedan samo, pa bio vlasnik sa Kipra, iz Beograda ili iz Belgije, nebitno, izdavati kartice, davati kredite, trgovinski lanci, trgovci a ne banke, da sve to mora da se nađe u ovom zakonu, jer nema u kom drugom. Ne preklapa se ovo sa ovlašćenjima NB, osim ako se želi zadržati monopol na dosadašnje visoke kamate za velike profite koje banke prave ovde. Kažem da ovaj zakon zbog toga što ne postoji deo o potrošačkim kreditima apsolutno ne štiti potrošače. Pro forme su zadovoljene nekakve evropske odredbe, ali ova nije. Druga velika primedba LDP jeste smandrljane usluge od opšteg ekonomskog interesa. One se doduše pominju u zakonu. Otprilike se nekoliko njih u jednom članu definišu, usluge od opšteg ekonomskog interesa jesu usluge čiji kvalitet, uslovi pružanja, odnosno cenu određuje ili kontroliše državni organ itd, pa je onda otvorena zagrada, kao da otprilike mi potrošači imamo predstavu šta je to, elektronske komunikacije, snabdevanje električnom energijom i gasom, komunalne delatnosti i slično. Nigde u zakonu, odnosno na nekoliko mesta je razbacano, a ne sistematično, i površno se ne određuje koje su to obaveze onih trgovaca i dilera koji isporučuju ove usluge. Smatramo da tu treba jasno definisati pravila, zato što su oni koji pružaju ove usluge u većini ili monopolisti ili su javna preduzeća i svakako nisu izloženi tržišnoj konkurenciji. Zbog toga što nisu izloženi tržišnoj konkurenciji ponašaju se bahato, ponašaju se bezobrazno, koriste to i faktički gule kožu ljudima. Zato mislimo da za njih moraju da važe drugačija pravila, kakva važe i u drugim zakonima o zaštiti potrošača, kakva postoje u evropskim direktivama. Smatramo da treba jasno definisati svaku od ovih usluga opšteg ekonomskog interesa i predložićemo kroz amandmane 12 usluga. Ako se ne prihvate, gospodine Milosavljeviću, ove što predlažemo, monopolisti i javna preduzeća nastaviće svoje ponašanje. Mislim na "Srbijagas", ovih dana smo svesni njegovog ponašanja, poskupeće gas iako je tokom godine silni novac potrošila ta firma na kojekakve sporedne aktivnosti koje nemaju veze sa gasom, a setite se koliko smo para ovde garantovali za pokriće prethodnih gubitaka, EPS, JAT, NIS. Sve su to firme koje pružaju ove usluge, ali faktički nigde nemaju obaveze drugačije od onih koje su zaista izloženi tržišnoj konkurenciji, kao što su trgovinski lanci i male prodavnice. Dakle, ovo su dve osnovne zamerke. Pustite NB. Ovo treba da bude ovde. Ne znam sa kim ste obavili tu javnu raspravu, kad udruženja potrošača smatraju i traže da se potrošački krediti regulišu ovim zakonom i ove monopoliste, odnosno ono što najviše košta građane i što u principu moraju da plate, jer da li će kupiti "milka" čokoladu u "Delti" ili negde drugde ili da li će uopšte kupiti čokoladu je na kraju krajeva mogućnost izbora. Gas i struja nisu. Zato mislimo da su ovo dve velike manjkavosti ovog zakona. Mi bismo želeli da on bude bolji. Ovog puta, gospodine Milosavljeviću, od vas će zavisiti da li će biti bolji, da li ćete prihvatiti amandmane nas i ostalih kolega iz opozicije. U svakom slučaju, ovo kako se o ovom zakonu raspravlja u sitne sate bez prenosa, ne obećava puno za potrošače. Neću da ulazim u druge elemente ovog zakona, ima još toga, ali su ovo dve osnovne primedbe i mislimo da, ukoliko želite da ostane bar malo nečeg što se zove proevropska vlada, onda bi bilo vreme da počnete zaista da se ponašate proevropski, jer ovo, kao i prethodni zakon, kao i nekoliko zakona pre toga, pokazuje da vam je od tih evropskih poslova samo stalo do forme, a suština izmiče. Dok bude forma važna, a suština sporedna ili dok suštine nema zbog nekih drugih interesa koji ovde nisu možda građanima tako vidljivi, ova zemlja će ići jedan korak napred, dva koraka nazad ka Evropi. Nažalost, to se nama ne dopada iz samo jednog razloga, znamo mi da u principu vi ne možete bolje, ali nam se ne dopada jer ovakvo ponašanje kompromituje evropsku ideju u Srbiji. Mislimo da je to apsolutno velika šteta i taj teret odgovornosti ćete nositi.
Narodni poslanik Zoran Bortić ima reč.
Poštovani predsedniče, uvaženo predsedništvo, poštovani ministri i predstavnici ministarstava, cenjene kolege narodni poslanici, zakon o akreditaciji, čiji smo predlog dobili za današnju raspravu, svoj ustavni osnov temelji u članu 97. tačka 6. Ustava Republike Srbije, kojim se utvrđuje uređenje i obezbeđenje jedinstvenog tržišta, pravnog položaja privrednih subjekata na tom tržištu, kao i sistem obavljanja pojedinih privrednih i drugih delatnosti. Vlada Republike Srbije je raspadom državne zajednice, zbog usaglašavanja ove materije sa pravnim sistemom Republike Srbije, donela odluku o osnivanju akreditacionog tela Srbije. Osnivanje ovog tela izvršeno je u skladu sa opšteprihvaćenim principima koji za ovu oblast veže u zemljama EU. Ovo telo upravlja sistemom akreditacije u Srbiji i predstavlja vrh u sistemu infrastrukture kvaliteta. Jedan od prethodnih uslova za ulazak Republike Srbije u EU je i punopravno članstvo akreditacionog tela Srbije u Evropskoj kooperaciji za akreditaciju i njegovo pristupanje multilateralnim aranžmanima o međusobnom priznavanju. Time se uspostavlja jedinstveno tržište bez tehničkih barijera u trgovini. Posle prestanka postojanja državne zajednice i potrebe ispunjavanja zahteva za članstvo u Svetskoj trgovinskoj organizaciji i EU, pred našu zemlju se kao neophodnost da u ove organizacije stupimo kao samostalna i suverena država nametnula potreba da donesemo ovaj zakon o akreditaciji. Ovim zakonom oblast akreditacije uskladiće se sa pravnim sistemom Republike Srbije i unaprediće se uloga akreditacije u osavremenjavanju tehničkog zakonodavstva. Obezbediće se usaglašavanje sa pravilima Sporazuma o tehničkim preprekama u trgovini i stvoriće se uslovi za postepeno usaglašavanje oblasti akreditacije sa odgovarajućom regulativom EU. Novim zakonskim rešenjima precizirana je i prekogranična akreditacija i postupak kolegijalnog ocenjivanja od strane akreditacionih tela drugih država, kao i nadzor nad radom tela za ocenjivanje usaglašenosti koji vrši nadležno ministarstvo za poslove akreditacije. Ovaj zakon omogućiće i nastavak poslova akreditacije u Republici Srbiji u skladu sa međunarodnim standardima u ovoj oblasti. Zakon reguliše učlanjivanje akreditacionog tela Srbije u međunarodne organizacije za akreditaciju, kao i informisanje u oblasti akreditacije, vođenja registra akreditativnih tela i dostupnosti ovih registara javnosti. Dame i gospodo narodni poslanici, pored zakona o akreditaciji, o čijem predlogu raspravljamo na današnjoj sednici Narodne skupštine, smatram da je i Predlog zakona o zaštiti potrošača jedan od najznačajnijih normativnih akata kojima će, na bolji način i u skladu sa savremenim demokratskim standardima, biti zaštićena prava naših građana. Društvo u tranziciji kakvo je srpsko društvo prolazi kroz veoma složene procese prilagođavanja zakonima tržišta. Tržište u svim oblastima razvoja reguliše ponudu i tražnju za različitim robama i uslugama. U siromašnim i tehnološki zaostalim društvima koja otvaraju svoje tržište, čest je pokušaj da se na njemu plasiraju i robe i usluge sumnjivog kvaliteta, sve sa jednim ciljem, da se na uštrb tog kvaliteta, na brzinu, ostvari profit. U takvim zloupotrebama tržišta i njegovih neumitnih zakonitosti najveću cenu uvek plaćaju potrošači, dakle, svi građani. Društva modernih i razvijenih ekonomija, kakve su ekonomije zemalja EU, već decenijama svojom zakonskom regulativom uspostavljaju veoma visoke i zahtevne standarde kvaliteta koji svaki učesnik mora da ispuni ako želi da se pojavi na tim tržištima i da na njima plasira svoje robe i usluge. Tim standardima obuhvaćeni su svi oblici potreba građana, od hrane do finansijskih transakcija i usluga i, teško je zamisliti masovnu pojavu da se u tim društvima krše uspostavljeni standardi. Drugim rečima, nezamislivo je da se u nekoj od zemalja EU prodaju proizvodi od mesa kojima je istekao rok trajanja, da trgovci prelepljuju etikete o datumu proizvodnje, da turisti budu prevareni od strane turističkih agencija ili da neka banka naknadno menja uslove ugovora sa klijentima. Razvijena tržišta su sve te, uslovno kazano sitnice koje život znače, regulisala do perfekcije i na taj način obezbedila svojim građanima visok nivo kvaliteta života, za isti ili manji novac, nego što potrošači u tranzicionim društvima plaćaju i pri tom dobijaju proizvode i usluge neuporedivo nižeg kvaliteta. Da bi se to sprečilo i da bi Srbija kao država omogućila svojim građanima evropske standarde u korišćenju roba i usluga na svom tržištu, neophodan je sistem propisa koji će ovu oblast urediti. Neophodno nam je, dakle, da zakonskom i drugom regulativom standardizujemo uslove pod kojim će se svaki učesnik na našem tržištu morati pojaviti, ako želi da u Srbiji proda svoju robu ili plasira neku uslugu. U tom smislu zakon o zaštiti potrošača predstavlja pravni naziv za skup propisa i institucija namenjenih zaštiti zdravlja, bezbednosti i imovinskih interesa potrošača. Ovaj zakon daje pravna sredstva za odbranu prava potrošača i obezbeđuje zastupanje interesa potrošača pred nadležnim organima. Pod pojmom zaštite potrošača obuhvaćene su različite norme. Jedna grupa uređuje kontrolu proizvoda i usluga namenjenih potrošačima, potrošač očekuje da robe i usluge koje koristi imaju određeni kvalitet. Kvalitet podrazumeva korisnost robe i delotvornost usluge, pogodnost za upotrebu, ispravnost, sigurnost, pouzdanost i odsustvo mana. Kontrola roba i usluga je zapravo kontrola njihovog kvaliteta, ali ta kontrola ne sme da se suprotstavlja zakonima tržišta i zato se odnosi kvaliteta i cene ostavljaju delovanju tržišta. Jer ako su proizvodi ili usluge lošeg kvaliteta na tržištu, deluje konkurencija koja potrošaču nudi alternativu. Jedini izuzetak je sigurnost, jer nedostatak sigurnosti nanosi štetu potrošaču. Zbog toga zaštita potrošača u domenu kontrole proizvoda i usluga obuhvata samo norme koje se odnose na sigurnost i koje regulišu sprečavanje štete potrošaču. Ove norme imaju javne, pravne i prekršajne i krivične sankcije i nalaze se u Zakonu o opštoj bezbednosti proizvoda. Druga grupa normi uređuje obaveštenje potrošača. Potrošaču su potrebne pouzdane informacije o robama i uslugama, jer se na taj način najbolje brani od njihovog korišćenja. Polazeći od principa da je svako dužan da se sam obavesti, potrošač bi trebalo da sam dolazi do informacije da li određena roba ili usluga svojim kvalitetom zadovoljavaju njegovu potrebu. Međutim, potrošaču je veoma teško da dođe do takvih informacija, jer treba da izgubi puno vremena, a neki značajni detalji u vezi sa robom ili uslugom često su mu uskraćeni. Zbog toga informisanje potrošača ostaje obaveza drugih trgovaca sa kojima potrošač zaključuje ugovor, udruženje za zaštitu potrošača i organa vlasti. Zaštita potrošača u oblasti informisanja obuhvata norme, koje nalažu drugima ovu dužnost. Pravne norme koje uređuju obaveštavanje potrošača biće regulisane ovim zakonom. Treća grupa pravnih normi reguliše ugovor između trgovca i potrošača. Na osnovu ugovora sa trgovcem potrošač pribavlja proizvode i usluge koji su mu potrebni. Specifičnost ovog ugovora je u činjenici da ga zaključuju dve nejednake strane. Trgovac je privredni subjekt, koji ugovor zaključuje u obavljanju svoje poslovne delatnosti radi sticanja dobiti. On je stručnjak u svom poslu, raspolaže informacijama i znatnim finansijskim kapitalom. Potrošač je nestručnjak, redovno je pojedinac, zaključuje ugovor u oblasti u kojoj nema dovoljno znanja i nema informacija koje ima trgovac. Trgovac je jača, a potrošač slabija strana. Zbog toga u ugovoru između njih postoji prirodna neravnoteža. Zato je zaštita potrošača u ugovoru sa trgovcem obuhvatila specijalna pravila propisana u korist potrošača kojima se otklanja ova nejednakost. Razlog za donošenje zakona o zaštiti potrošača je, pre svega, pružanje sveobuhvatne zaštite potrošača na teritoriji Republike Srbije. Svaki građanin se svakodnevno nalazi u ulozi potrošača, pa je smisao zakona garantovanje zaštite najširem krugu građana ove zemlje. Zakon teži da unapredi zaštitu potrošača angažovanjem svih subjekata na tržištu, a naročito trgovaca, sa kojima su potrošači u svakodnevnoj komunikaciji. Trgovci imaju mogućnost da utiču na racionalno ponašanje potrošača na tržištu, tako što će u skladu sa zakonom i fer trgovinskom praksom, pružiti neophodne informacije o proizvodima koje nude. Kao razlozi za donošenje novog Zakona o zaštiti potrošača, mogu se smatrati stvaranje pravnog okvira za zaštitu potrošača, stvaranje institucije za zaštitu potrošača, poboljšanje položaja potrošača u posebnim ugovorima koje zaključuje sa trgovcem, jačanje poverenja potrošača u funkcionisanje tržišnih zakona. Pored navedenih razloga, posebno treba istaći da je Republika Srbija Zakonom o potvrđivanju Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju EU preuzela obavezu usaglašavanja standarda zaštite potrošača u Srbiji sa evropskim standardima. Pored toga, delotvorna zaštita potrošača je nužna kako bi se obezbedilo kvalitetno funkcionisanje tržišne ekonomije. Zaštita potrošača zavisiće i od razvoja administrativne infrastrukture, koja će nadzirati tržište i sprovoditi zakon u ovoj oblasti. Krajnji cilj ovog zakona je da potrošač bude osposobljen da napravi najbolji izbor u poslovnim i tržišnim transakcijama i pravila koja uspostavlja ovaj zakon pružiće mu odgovarajuću pomoć i zaštitu. Treba istaći da se Zakon o zaštiti potrošača iz 2005. godine pokazao nedovoljnim da otkloni sve opasnosti na koje potrošač nailazi u praksi kad zaključuje ugovor sa trgovcem. Zato se nametnula potreba da se zaštiti potrošač celovitije, normira i iznova reguliše novim zakonom. Imajući sve to u vidu i polazeći od činjenice da pravna oblast zaštite potrošača predstavlja jedan od prioriteta prema SSP, nametnula se potreba da se ovaj zakon donese po hitnom postupku. Ovo tim pre što će novi zakon obezbediti uslove za celovitu zaštitu prava i interesa potrošača i stvoriti institucionalni okvir za jačanje i izgradnju kapaciteta vladinog i nevladinog sektora u ovoj oblasti. Ovi sektori na taj način biće osposobljeni da vode takvu aktivnu politiku zaštite potrošača u skladu sa nacionalnim interesima i standardima EU u ovoj oblasti. Poštovane kolege narodni poslanici, u danu za glasanje poslanički klub SPS-JS će glasati za oba zakona.
Reč ima narodni poslanik Donka Banović.
Poštovani ministre, poštovani narodni poslanici, hoću da se pridružim mom kolegi Zoranu Ostojiću i da negodujem zbog čega smo danas počeli da radimo i na trećem jako važnom zakonu. Dva meseca nismo imali sednice, naravno, postoje neke druge aktivnosti koje poslanici imaju. Mislim da smo mogli možda i ranije, a ako ništa, onda je trebalo dati odgovarajući značaj i u samoj raspravi koju ovaj zakon i zahteva. Drugačijeg je kvaliteta i sigurno je bolja diskusija kad seto radi u nekom normalnom vremenu, a ne mi, evo, diskutujemo već o trećem zakonu, a raspravu smo počeli posle 18.00 časova. Koliko se sećam, zakon o akreditaciji je u skupštinskoj proceduri možda već godinu dana, a ovaj o potrošačima je skoro mesec dana. Danas ću govoriti uglavnom o zakonu o zaštiti potrošača. Neko od mojih kolega iz poslaničkog kluba će govoriti o Predlogu zakona o akreditaciji. Nemam vremena za oba zakona, a nisam ni dovoljno stručna. Nisu svi doktor Krpić, to je njemu danas uspelo i veoma je brzo govorio, tako da je stigao sve. Predlog zakona o zaštiti potrošača neki već nazivaju zakonom o zaštiti banaka. U diskusiji ću obrazložiti zbog čega se slažem s tim nazivom, jer ovo je zaista zakon na kome je dugo rađeno, a mogli smo u medijima da pročitamo da je čak potrošeno oko dva miliona evra iz evropskih fondova za organizovanje javne rasprave, da je ona trajala tri godine, da je tu bilo mnogo radionica. To sve košta. Posle takvih napora i troškova je ovaj predlog zakona zaista mogao da bude bolji, odnosno izostaju neke najvažnije glave koje su bile dogovorene u samom nacrtu, pa je onda to preko noći izostavljeno iz ovog predloga zakona. Neko je ovde već rekao definiciju šta je to zaštita potrošača, da je to pravni naziv za skup propisa i institucija namenjenih zaštiti zdravlja, bezbednosti i imovinskih interesa potrošača. Čini se da predlagač ovaj treći deo ove definicije, imovinskih interesa potrošača, nije imao dovoljno u vidu kad nam je poslao ovakav predlog zakona. Ovaj zakon, neki su već rekli, apsolutno se tiče svakog građanina Srbije, zato što se svaki građanin svakodnevno nalazi u ulozi potrošača i tako mi je žao što građani ne mogu ni da čuju u direktnom prenosu ovu našu raspravu danas. Kakvo je trenutno stanje kad je u pitanju pravna regulativa zaštite potrošača. Na snazi je zakon iz 2005. godine, a to je važeći Zakon o zaštiti potrošača, a kad je donet, takođe, bio je moderan, primenjiv itd., pa smo videli u praksi da i nije toliko primenjiv i da ima dosta nedostataka. To je sigurno i sam predlagač utvrdio, čim se odlučio za novi zakon, a ne nekakve izmene i dopune. Prosto je bilo puno manjkavosti i nekih direktiva koje je trebalo uključiti u novi, odnosno u ovaj predlog zakona. Zatim, Zakon o oglašavanju se opet tiče ove oblasti zaštite potrošača, onda Zakon o zaštiti konkurenciji, Zakon o zaštiti životne sredine i Zakon o obligacionim odnosima i još neki zakoni. Dakle, ova materija je trenutno uređena, tako će i ostati, što se ostalih zakona tiče, kroz mnoge zakone. Ali, ovo što ste vi izostavili nije urađeno valjano ni jednim drugim zakonom. Vi čak i kažete u obrazloženju za ovaj zakon da ste svesni nedostataka važećeg zakona i da će ovaj predlog zakona da ukloni sve opasnosti koje se u praksi pojavljuju za potrošača kada zaključuje ugovor sa trgovcem. Vi ste svesni i svi građani su svesni da se u stvari najveći problemi i pojavljuju kod kredita i potrošačkih kredita u tom širem smislu po ovoj evropskoj direktivi, a opet niste našli za shodno da se ta glava nađe u ovom predlogu zakona. Na primer,da ilustrujem, da ste neke druge stvari koje se ne dotiču tolikog broja građana apsolutno dobro rešili. Navešću primer, to je glava 10, gde se između ostalog govori o zaštiti potrošača u ostvarivanju prava iz ugovora o turističkom putovanju. To je dobro, jer tu već sada ima dosta problema, ali vi kažete – i vremenski podeljenom korišćenju nepokretnosti. Prevod je odličan, ali sam morala dobro da se zamislim šta je to. Setila sam se da je to time-sharing. To je veoma malo zastupljeno u Srbiji. Nadam se da će se to razviti jer to je jedan kvalitetan oblik odmora i sigurno je dostupniji od klasičnih turističkih putovanja. Međutim, vi ste ovu oblast regulisali, za koju 99% građana Srbije uopšte ne zna šta je, ali kažem da koriste ili da sklapaju ugovore o vremenski podeljenom korišćenju nepokretnosti, a opet niste našli za shodno, stalno se vraćam na to, da ono što zaista pogađa mnoge građane regulišete. Vi ste u toku javne rasprave, ministre, ne samo vi, nego ljudi iz Ministarstva i ljudi iz različitih udruženja i saveza potrošača, kada su bili zadovoljni nacrtom, izjavljivali da će potrošači imati isti nivo zaštite kao potrošači u EU. Dakle, to je bila obmana. To je bila obmana i dela ljudi koji su radili na ovom predlogu zakona, a da ne kažem da je ovo obmana svakog građanina Srbije zato što svaki građanin Srbije jeste potrošač. Tačno je, mi imamo evropske cene, imamo nezaposlenost našu, najviše je nezaposlenih građana, odnosno primanja građana, mada mi je to malo bilo i teško da poverujem, ali je tako da su primanja građana u Srbiji najniža u regionu ili u Zapadnom Balkanu, tako da su to obmane sa kojima se građani susreću na mnogim mestima, a ovo da će živeti i da će potrošačima biti zaštićena prava kao u EU, to nije tačno, a moglo je da bude, da niste izostavili taj deo. Dakle, u toku te javne rasprave i u brojnim radionicama, za koje smo saznali da je to sve bilo jako skupo, radili su i predstavnici ministarstva, i predstavnici NBS, i predstavnici Udruženja potrošača i tu ste se vi usaglasili da se primeni Evropska direktiva 2008/48, koja upravo reguliše ovu oblast. Naime, prema toj direktivi, potrošački kredit ima daleko šire značenje bankarskog kredita. U našoj praksi, potrošački kredit je sinonim za namenske vanprivredne pozajmice sa fiksnim rokom, što je samo jedan pojavni oblik potrošačkog kredita. U stvari je trebalo da u ovom novom zakonu prihvatite ekonomski pojam potrošačkog kredita i to je definicija iz direktive 2008, da ugovor koji davalac kredita odobrava ili se obavezuje da potrošaču odobri kredit u vidu odloženog plaćanja, zajma ili drugog finansijskogustupka. Dakle, to je mnogo širi pojam od onog kako mi shvatamo šta je to potrošački kredit. Na primer, koje je novine trebalo da sadrži ovaj zakon, a nije, nego su izostavljene? Samo ću nabrojati, više zbog građana, ako budu uopšte gledali ovaj prenos nekada. Novina bi bila, na primer, da se uvodi rok za odustanak, odnosno za jednostrani raskid ugovora u korist potrošača u roku od 14 dana, i to bez obavezne naknade. To je bila novina koje nema. Predviđena je obaveza davaoca kredita da potrošaču da savet o tome da li traženi kredit odgovara njegovim potrebama i imovnom stanju. Neko je ovde danas govorio o tome kako potrošači potpisuju ugovore, u tim ugovorima, naravno, sve su informacije sadržane, ali imate neki sitniji font na koji čovek ne obrati pažnju. Dakle, to bi se moglo smatrati i prevarom, jer ako taj koji podiže kredit nije obavešten o svim stvarima, onda je on na prevaru i uzeo, naravno, ako se pojavi problem. Toga sada u ovom predlogu nema, o tome da se savetovanje uvodi kao obaveza kod davaoca kredita. Recimo, danas banke u Srbiji ograničavaju pravo na prevremenu otplatu gotovinskih kredita i nameću kaznene troškove. Zbog toga je važno da se potrošaču prizna pravo da u svako doba, u celini i delimično,izmiri obaveze po osnovu ugovora o kreditu. To je, kada se malo razmisli laički, neverovatno, ali tako je, da ako neko odluči da odjednom otplati ili jedan veliki deo kredita, da je to nemoguće, jer čak i ako se odluči na to, onda će morati da plaća i neke kaznene poene. Dakle, ovaj zakon je trebalo da reši i ovakve apsurdne situacije. Izostavljanjem poglavlja o potrošačkim kreditima, banke će i dalje moći jednostrano da menjaju uslove iz ugovora, kao što i danas rade, i moći će da menjaju kamatne stope, a da se unapred ne dogovaraju sa korisnikom, odnosno potrošačem, znači, ostaće sve isto. Banke će moći kod nas da rade ono što i sada rade, a što inače u državama gde su im sedišta, odnosno odakle su, ne mogu da rade. Dakle, "OTP banka" ne može ovako da se ponaša u Mađarskoj. "Kredi agrikol" ne može tako da se ponaša u Francuskoj, ali ovde izgleda može. Opet je loše što ste imali priliku da u ovom zakonu ovo rešite. Znam da ste vi na Odboru za trgovinu rekli sa su vam obećali iz NBS da će oblast potrošačkih kredita biti regulisana nekim posebnim zakonom i to mislim da ste vi naveli rok negde do nove godine. Kakav je bio problem da se te odredbe nađu i u ovom zakonu? Šta, bilo bi previše prenormirano? DSS je podnela negde oko 40 amandmana na ovaj predlog zakona. Mi u stvari vama kroz 23 amandmana pružamo priliku da ispravite ovu grešku. Kroz amandmane smo pokušali da vratimo glavu koja govori o potrošačkim kreditima. Mislim da su tu 23 člana izostavljena. Dakle, mi smo vama stavili na raspolaganje te amandmane da, ukoliko ih vi prihvatite, možete i da vratite čitavu tu glavu u Predlog zakona. To je sada vaša odluka, ali imate priliku – prihvatite te amandmane i vratiće se čitavo poglavlje, ugovori o potrošačkom kreditu i pokažite da zaista brinete o potrošačima i da su potrošači centar univerzuma. Ono što se ovih dana moglo čuti, kao primedbe organizacija i saveza o zaštiti potrošača, a to je da Ministarstvo pokušava da podržavi određena udruženja i saveze za zaštitu potrošača, oni vam takođe stavljaju na teret da vi na taj način štitite trgovce i da u stvari hoćete da ih sve kontrolišite. Nigde u svetu država, ministarstvo, vlast ne kontroliše na taj način udruženje o zaštiti potrošača. Citiraću NOPS ili Nacionalnu organizaciju potrošača Srbije, oni lepo kažu da ste vi osnovali Centar za zaštitu potrošača, pri Ministarstvu trgovine i da to nije ništa drugo nego državna agencija, da građani upućuju pritužbe, da ne dobijaju adekvatnu pomoć i odgovore, da se čak te pritužbe i ne beleže. Takođe vam stavljaju na teret i konkurs za regionalna savetovališta potrošača, ta bi savetovališta praktično imala ulogu podrške ovom Centru za zaštitu potrošača. U Predlogu zakona imamo amandmane, čak i u tom delu gde vi kažete o kojim će organizacijama Ministarstvo voditi evidenciju. Znate da prema Zakonu o udruženjima je dovoljno troje ljudi da formiraju udruženje. Vi tamo propisujete da ćete voditi evidenciju o udruženju koje ima najmanje 50. Taj broj ništa ne znači. Možete da imate petoro kvalitetnih, obučenih, stručnih ljudi, koji će mnogo više da urade odmožda 50 onih koji nisu tako dobro kvalifikovani. Vi ste obećavali da će on mnogo da znači za zaštitu potrošača u Srbiji. Ne znam zbog čega ste podlegli pritisku u zadnjem trenutku i izostavili jedan od najvažnijih delova. Ali, imate priliku da prihvatite amandmane iz DSS, da vratite to poglavlje i ukoliko to uradite DSS će podržati ovaj predlog zakona, u suprotnom ne možemo. Hvala.
Reč ima gospođa Jorgovanka Tabaković.
Jezikom novinskog izveštača mogli bi da kažemo da pred 25 poslanika ukupno i sedam predstavnika Vlade, od kojih su trojica ministri, razgovaramo o dva dugo čekana, dve godine pripremana i izuzetno važna zakona. Postavljam pitanje, a gde se to dešavaju važnije stvari? Ovaj dom očigledno nije mesto gde se razgovara o važnim temama, makar po prisutnosti poslanika ne mogu da kažem i prisutnosti Vlade, po domišljatosti Vlade i skupštinskog rukovodstva da raspravu o ove dve teme započnem u 17.55 časova. Da postavim još jedno pitanje svima nama ovde, a koga mi to možemo da zaštitimo nekim zakonom od nečasnih radnji, podmetanja ili prevara, ako smo mi sami svakodnevnoizloženi sitnim podmetanjima i prevarama da nas kao đake uhvatite nespremne ili nedovoljno spremne da narodu predstavimo zakon koji je na dnevnom redu. Kako da spasimo od prevare nekog ako su nas prevarili pa nam podmetnuli član 23. Poslovnika gde se srazmernost poništava većinom koja se poslovnički zakonski definiše? Nikako. Kako možemo mi da objasnimo paradoks ili apsurd da možemo da zaštitimo potrošača ako smo najvažniju glavu 10a, tako smo je krstili u amandmanima, zaštita potrošača, onih koji koriste potrošačke kredite, pristali, ne mi, vi kao Vlada i predlagač, da to Narodna banka reguliše na drugačiji način i kasnije zato što je to u njenoj nadležnosti i ja ću, ne zamerite mi, vrlo je duhovito, da vam objasnim tu nameru pričom jednog mog kolege inženjera koji radi zajedno sa mnom. On ovako kaže – odlučio sam da svojoj ženi kupim bundu i neka mi samo neko kaže da nisam širokogrud i pravi džentlmen, ali dok ne steknem novac da joj kupim bundu ona ima da ide u džemperu, makar napolju bilo minus 32. To je ilustracija o zaštiti zakona i zaštiti potrošača koju ovim zakonom regulišemo. Nije cilj moj da ovde budem duhovita, cilj je da pitam rukovodstvo Skupštine da li je za predlagača koji je izašao sa ovim zakonom važila ova knjiga koja piše da važi za sve nas kada pišemo zakone. Tvrdim da nije važila i govorim o oba zakona, govorim o zakonu o akreditaciji, koji ću samo načelno pomenuti zbog naziva, govorim o zakonu o zaštiti potrošača. U ovim metodološkim pravilima, u članu 33. piše da svako ko predlaže zakon, a Ustavom je ovlašćeni predlagač, dužan je da koristi srpski jezik i reči koje postoje u srpskom jeziku za terminologiju koja se zakonom predviđa i koristi. Počev od termina "akreditacija", koji je primereniji i ovde već prihvaćen u akreditovanju visokoškolskih ustanova, što nije reč koja se ne može primereno prevesti i predložili smo da se zove Zakon o kontroli kvaliteta proizvoda i usluga. Da li to neki novi esperanto pravimo time što prihvatamo sve strane reči, želeći da ostavimo utisak, želeći da budemo opšterazumljivi ili želeći da budemo upravo nerazumljivi, pa ako u tom zakonu imamo termine sertifikat, akreditacija, kompetentnost, pitam vas da li se ta akreditacija mogla nazvati proverom kvaliteta ili priznanjem kvaliteta, što se za visokoškolske ustanove može koristiti? Da li zaista moramo da koristimo reč kompetentnost ako imamo lepe srpske reči – znanje, veštine, sposobnosti? Gospođo Đukić Dejanović, mislim da su službe morale da vrate ovaj zakon jer on nije pripremljen u duhu novog propisa koji smo nazvali Jedinstvena metodološka pravila za pisanje zakona. Poslanička grupa kojoj pripadam, Napred Srbijo-SNS, i u tehničkom i u sadržinskom smislu se toga pridržavala, podnoseći amandmane na zakone koji su u proceduri i zaista ne vidim što mi koji učimo dok smo živi, i neću da upotrebim engleski termin za to, moramo da zaboravljamo svoj izvorni jezik da bi onima na koje se ovi zakoni odnose bili što nerazumljiviji. Pa ipak, iako ste vi, gospodine Milosavljeviću, neko ko u ime Vlade zastupa ovaj zakon, moram da priznam da makar u medicinskim ustanovama postoji oglasna tabla ili zalepljen papir, nije bitno kako je odštampan, koji ukazuje potrošačima usluga medicinske vrste, bolesnicima ili onima koji prate bolesnike da postoji mesto, neka kancelarija sa brojem tim i tim i neko lice gde se mogu požaliti ako im se ne pruži kvalitetna usluga. Sad ne govorimo o korupciji i svemu onome što nije predmet ovog zakona, ali postoji mesto i upućivanje gde oštećeni može da ode i da se požali. Šta imamo, gospodine Milosavljeviću, u trgovinama? Knjigu utisaka. Ja sam neko ko živi normalnim životom, potrošač, i upravo sam odabrala da o ovom zakonu govorim sa aspekta potrošača. Imamo knjigu utisaka i kad kažete "utisak" obično se očekuje prijatan utisak. Tu se najčešće upiše samo onaj ko zaista ima dobar utisak iz kupovine u kojoj se našao. Te su knjige poluprazne, a knjige koje nisu smele da budu istraživački materijal za nekoga ko se bavi sociološkim istraživanjem nego predmet zakona čekamo dve godine i ne dobijamo još uvek adekvatan zakon. Teorija kaže i vlasnik "Volmarta", jednog od najvećih trgovinskih lanaca, da je jedini pravi poslodavac koji zapošljava i otpušta radnike u nekoj velikoj kompaniji upravo kupac, odnosno potrošač. Terminološki, kupac i potrošač, onaj ko kupi ne mora i da potroši, ali recimo da je to jedan te isti. Da li mi to njegovo visočanstvo potrošača, odnosno kupca uvažavamo zakonima koje donosimo? Da, uvažavamo ga na način da smo stvorili potrošača kome ne damo mira dok gleda film, jer ga presecamo reklamama i ponudom razne vrste i nudimo robu koja mu treba i ne treba, stvarajući mu potrebu. Ne damo mu da mirno odspava popodne, jer mu na vrata može zazvoniti svako i ponuditi koješta. Ne damo pravo potrošaču da odabere ni kanal za gledanje i tvrdim vam da svaka kablovska televizija, svako od nas, hteo ne hteo, tu kablovsku televiziju mora da ima, ima makar tri kanala na kojima neprekidno traje ponuda robe za koju znate da li postoji osigurani kvalitet i zaštita u kupovini takve robe. Znači, stvorili ste potrošača, stvorili ste moderne crkve u kojima se molimo subotom i nedeljom, ne obilazeći se, ne posećujući više rođake, ne učimo decu, ne vodimo ih u prirodu, nego ih vodimo i nalazimo se sa ljudima u trgovinskim lancima. Kult potrošača, kult postmodernog načina života na kredit postao je preovlađujući, pored kulta uspeha odmah i po svaku cenu. To gradimo dosledno kombinujući sve zakone koje ovde donosimo, ali zaštitu potrošača čekamo dve godine i kad dođe takav zakon u proceduru staviću vam samo dve osnovne primedbe ili pitanja. Gospodine Milosavljeviću, da li u ovom zakonu, zato što su aktuelne nestašice mleka i zato što je aktuelno prelepljivanje one nalepnice koju je stranac u Beogradu smeo da primeti, jer bi sve to bilo drugačije interpretirano u ovim, da kažem, osetljivim okolnostima, opet u jednom stranom trgovinskom lancu. Znači, pitanje broj jedan – da li sadašnja praksa prerađivača mleka obavezuje da navede da li je mleko koje je pakovano proizvedeno od svežeg mleka ili od mleka u prahu ili mi kupca dovodimo u zabludu, ne navodeći deklaraciju na samom pakovanju mleka? Uz to, proizvođače ucenjujemo otkupnom cenom. Za mene je ovo suština zakona o zaštiti potrošača. Imam pitanje broj dva – sadašnja praksa pojedinih prerađivača da na svetskoj pijaci kupuje zamrznute polutke mesa i prerađuje ih u suhomesnate proizvode, a da to ne navode u deklaraciji i tako opet potrošače dovode u zabludu, a proizvođače stoke ucenjuju otkupnom cenom. Nije se to desilo preko noći i ja sam vas, ne traži orden i zaslugu, gospodine Milosavljeviću, branila, između ostalih prozvanih, da niste vi krivi što nema dovoljno mleka na tržištu i što nema dovoljno mesa ili ga nema u asortimanu koji je potreban i dovoljnom kvalitetu koji je kontrolisan, već je to posledica trgovinskih politika koje se vode deset godina unazad, politike carina, zaštite, potpune liberalizacije, pogrešne privatizacije koja je bila sama sebi cilj. Ali, da li će ovaj problem uopšte moći da bude rešen ako se na problem gleda tako da se zamenjuju uzroci i posledice? Ne, ne verujem. Znači, da li ovaj zakon rešava to da možemo da kupujemo robu, pa da nam ne trebaju naočari da gledamo da li je etiketa prelepljena, da li postoje dovoljni podaci, govorim o zdravim osobama, bolesnici moraju da vode računa o sadržaju svakog proizvoda, količini belančevina, ne ono gde su dijetetski proizvodi, nego na potpuno redovnim artiklima? Zaista mislim da pitanja koja vam postavljam jesu pitanja potrošača, kupca koji je centar sveta ili univerzuma ili vasione samo u priči. U stvarnosti, kupac je samo onaj koji je zanimljiv lancima koji ovde dolaze i otvaraju svoje prodajne objekte, kao potrošačka moć, odnosno platežno sposoban kupac da kupi robu koja teško prolazi na nekim drugim tržištima. Mene su neki ljudi, moji prijatelji koji su završili fakultete i vrlo interesantne i kvalitetne škole, u neko vreme bili prinuđeni da rade na pijacama u Novom Sadu, Beogradu i bilo gde, naučili još pre desetak godina kako se prepoznaje čokolada koja se radi za istočno, zapadno tržište ili za Balkan. Sama imam priliku da primetim razliku u kvalitetu kozmetičkih proizvoda, na primer. Što kaže naša predsednica, nisam za luksuz, ali jesam za komfor i to ne krijem, želim da ostanem dama, kao što je gospođa predsednica. Razliku u kvalitetu kozmetičkih proizvoda primetim negde napolju i ovde. Da li je trebalo ugasiti i privatizovati one kuće kojima smo verovali, kod kojih se nije moglo lako kupiti, da je proizvod od neotrovne boje, da je od kože, da je proizveden od čistog pamuka ili da nije od sintetike i da li se još neko seća kako su se zvale te organizacije koje su se bavile kontrolom kvaliteta proizvoda, možda se neko seća "Jugoinspekta", pa smo verovali da li je roba po JUS-u ili nije, znači da li odgovara našim standardima ili nekim stranim i da li je prošla pravu laboratorijsku kontrolu ili neku drugu. Ovo što se radi i ovo čega smo svedoci znate kako se može opisati jednom rečju? Pre mene ništa, od mene istorija. To je način na koji se vlast ponaša deset godina unazad, poput jednog kralja iz Borhesove priče, koji je hteo da spali sve knjige i ogradi zidom svoju carevinu, da niko ne može da ga uporedi sa drugima, a da spali sve knjige, da ne ostanu dokazi da su postojali bolji od njega. Nažalost, za ovaj zakon ne može da se glasa, nije uređen ni metodološki kako valja, a ni sadržinski i SNS ne može da glasa za ovaj zakon.
Dame i gospodo narodni poslanici, za danas smo završili rad. Predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa će sutra najpre u prepodnevnim satima imati reč. Dakle, nastavljamo rad sutra u 10.00 časova. Zahvaljujem na saradnji.