Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Sedme sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 127 narodnih poslanika, a da bismo utvrdili broj poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 86 narodnih poslanika te da postoje uslovi za rad. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje i objašnjenje u skladu sa članom 235? Gospodin Milan Dimitrijević. Izvolite, kao ovlašćeni predstavnik Demokratske stranke Srbije – dr Vojislav Koštunica.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre petnaestak dana za ovom govornicom sam postavio pitanje nadležnom državnom organu da mi se dostavi ugovor oko nabavke i kupovine tri miliona doza vakcina protiv novog gripa. Do današnjeg dana odgovor nisam dobio. Dakle, ponovo insistiram da mi se taj ugovor dostavi, sa svim klauzulama na koji način i iz kojih sredstava se nabavljaju vakcine. Dakle, ono što sam i prvi put rekao je vezano za član 2. tog ugovora, u kome se predviđa da će do 7. decembra 2009. godine Srbiji biti isporučeno 640.000 doza vakcina za prioritetne grupe, 19. decembra smo iz sredstava javnog informisanja saznali da je ta cifra daleko manja, da se radilo o nekih 200.000 vakcina. Da li se radi o nepoštovanju ugovora ili se radi o nečemu drugom? S druge strane, u obrazloženju rebalansa budžeta za 2009. godinu smo videli da je bilo neplaniranih troškova. Jedan od tih neplaniranih troškova je bila nabavka i kupovina vakcina. Vlada je rekla da su vakcine nabavljene iz tekuće budžetske rezerve. Koliko je meni poznato ta tekuća budžetska rezerva iznosi 1,5% bruto nacionalnog dohotka, što iznosi negde oko 10 miliona evra. Kako je onda moguće, ako je isplaćen kompletan broj od tri miliona vakcina, da to pokrije tekuća budžetska rezerva? To je dodatno pitanje na koje želim da dobijem odgovor. Sledeće pitanje se odnosi, da li je prilikom kupovine vakcina sve isplaćeno avansno ili je plaćena samo ona doza koja je trenutno stigla u Srbiji? Ako je isplaćena kompletna suma, a to nijedna država ne radi, pitam iz koje pozicije budžeta je to urađeno? Ako je plaćeno samo ono što je stiglo, to je onda daleko manja suma od 20 miliona evra. Nadam se da ću u toku ove godine, a do kraja tekuće godine ima još sedam-osam dana, dobiti odgovor koji sam postavio pre dvadesetak dana.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo pitanje upućujem pre svega Ministarstvu finansija i Ministarstvu odbrane, vezano je za zloupotrebu imovine Republike Srbije. To može pitanje biti i Direkciji za imovinu Republike Srbije. Naime, o čemu se radi? Radi se o kancelarijskom prostoru ukupne površine od 105 kvadrata koji je od 2006. godine izdat NATO paktu za korišćenje u Birčaninovoj ulici. Ovo na najbolji način odslikava i karakter NATO pakta i odnos Srbije prema NATO paktu, odnosno prema Americi i prema zapadu. Ovaj prostor od 105 kvadrata NATO pakt ne plaća. Ako uzmete da na Savskom vencu, da je prosečna cena kvadratnog metra za poslovni prostor oko pet evra, ispada da bi oni mesečno trebalo da daju ukupno 500 evra za ovaj kancelarijski prostor. Pogledajte, građani Srbije, kakva je to zločinačka organizacija. Oni koji su nas bombardovali 1999. godine, uništili našu saobraćajnu, privrednu, informativnu infrastrukturu, nisu u stanju da plate 500 evra mesečno za prostor koji koriste. Godišnje imaju milijarde evra budžeta koje koriste, a od ove jadne napaćene i male Srbije uzimaju poslovni prostor bez nadoknade. Ovo pokazuje u kakvom će odnosu Srbija biti ukoliko, ne daj bože, stupi u NATO pakt, kako već postoje očigledna zalaganja od strane nekih pripadnika DS, još uvek ne kompletnog DS. Ako se to desi, Srbija će samo služiti interesima NATO pakta, zato što će izvršavati najprljavije zadatke vezano za NATO pakt. Oni to i ne skrivaju. Preduzeli su sve kako bi formirali nove janičare, ne samo u Srbiji, nego u svakoj drugoj državi gde im se to omogućuje. Turci su bili mnogo pošteniji u tom smislu. Oni su odvodili naše dečake, ali su ih tamo školovali, hranili, oblačili i spremali ih za vojsku. NATO pakt to ne radi, on daje programe, isporučuje programe državama koje su obavezne da pod tim programima obučavaju sopstvene vojnike, a kada dođe vreme onda ti vojnici idu širom sveta da ratuju prljavim ratovima za račun Amerike. To se već uveliko sprovodi u Srbiji i verovatno možemo da očekujemo da će vrlo brzo pojedini kontigenti već da završe u Iraku i Avganistanu. Nemojte da se čudite, iz Srbije već idu tzv. Plaćenici, koji zbog svega ovoga što se dešava u Srbiji nisu uspeli da nađu drugo zaposlenje. Znaju vojnički zanat dobro. Dobro su ga izučili i sada će poslužiti Amerikancima u Avganistanu. Po nekim mojim informacijama, jedna jedinica je već spremna, možda je već i otišla u Avganistan. Postavljam pitanje, takođe Ministarstvu odbrane i BIA - da li je tačno da je jedan bataljon plaćenika iz Srbije otišao u Avganistan, i to da su pripadnici tog bataljona, praktično, pripadnici elitnih jedinica srpske vojske? Samo da napomenem 63. padobransku jedinicu i da postavim pitanje kako je to moguće? Kako je moguće da se uz znanje naše države ovde regrutuju plaćenici i da se šalju u Avganistan? Za čiji račun, ko to odobrava i da li neko razmišlja o tome da mi zbog toga možemo da imamo posledice? Vi znate da je jedan od glavnih problema 21. veka problem borbe protiv terorizma. Šta vi očekujete, ako srpski vojnici u Avganistanu budu ratovali, kako će se to prihvatiti i šta mi možemo da očekujemo kada se to sazna i kada krenu u neke osvetničke akcije?
Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe LDP.
Gospođo potpredsednice, koleginice i kolege poslanici i poslanice, imam dva pitanja, jedno za Ministarstvo zdravlja, a drugo za Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja. Svi se sećamo, u poslednjoj fazi Miloševićevog režima, 1999. ili 2000. godine, ali je svakako on bio na vlasti, pomračenja Sunca. Sećate se kako je tada vlast naplašila narod i ubedila da je to nekakva pošast, da ljudi stvarno nisu izlazili na ulice i plašili se nečega što je svako od nas, ko je malo stariji, doživeo mnogo puta do tada. Nekako se čini da ova kampanja protiv vakcinacije liči na to. Pitam Ministarstvo zdravlja šta će učiniti da objasni ljudima da treba da se vakcinišu, inače će se razboleti? Ne izgleda nam da se vlast nešto potresla zbog ovoga što se dešava. Mislim da je zaista skandalozno da jedna zemlja koja podnosi kandidaturu, vodi ovakvu kampanju protiv nauke, napretka i tehnologije u 21. veku. Zato jasno pitam Ministarstvo zdravlja da li ima plan koji će ubediti ljude da vakcinacija nije pošast, nego je grip, bolest koja će napraviti mnogo štete građanima i privredi? Usput podsećam da prednjače u kampanji mediji koji su u vlasništvu jedne švajcarske kompanije "Ringijer". Po svoj prilici smo mi deo nekakvog sukoba tamo u Švajcarskoj, kad jedna švajcarska kompanija vodi kampanju protiv druge kompanije. Ono što nije moguće u Švajcarskoj, očigledno je moguće u Srbiji. Pogledajte naslove: "Ženi otpala noga", u novinama koje su u vlasništvu "Ringijera". Gospodo, ako ste hteli da se borite protiv Miškovića, imali ste prilike, prvo, da sprovedete pravi tender, a drugo, svi vi drugi koji nećete da se vakcinišete, mogli ste da podržite pre godinu dana zahtev LDP da se formira anketni odbor. Ne bori se protiv monopola tako što se ljudi plaše od vakcinacije, jer možda ima i neki drugi lobi koji bi voleo da u ovoj zemlji bude milion i po bolesnih od gripa, jer će tada drugi lekovi da se troše. Nemojmo nasedati na takve priče, nemojmo se igrati zdravljem naroda. Pitanje za ministra ekonomije i regionalnog razvoja - da li ima procenu štete od gripa? Svi kažu da je ovaj talas koji sledi u januaru mnogo gori nego onaj. Šta će biti ako se razboli milion i po ljudi, ako 700.000-800.000 ljudi ceo januar ne radi? Sada, po nekim procenama, 100.000 ljudi ne dolazi na posao. Hoćemo li imati rast društvenog proizvoda od 1,5%? Hoće li, gospodine Čolakoviću, biti za penzije ako se svi porazbolevaju? Možda neko hoće da se razboli da ne bi radio. Da li je to ponašanje zemlje koja hoće u EU? Dakle, krajnje je neozbiljna situacija, a ne vidimo da vlast pokazuje nekakvo razumevanje za to. Nikakve kampanje, nikakvog objašnjavanja. Ovde u parlamentu, kad saberemo poslanike, zaposlene i obezbeđenje, nije se vakcinisalo više od 5%. Znači, da li Ministarstvo ekonomije ima procenu koliko će se ljudi razboleti, koliko ljudi neće raditi i kolika će biti šteta u ekonomiji za državu i koliko će to uticati na tako skroman i slabašan planirani rast društvenog proizvoda od 1,5%? Ako trećina zaposlenih ne radi ceo mesec, izvinite, nema nikakvih 1,5% ove godine.
Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika želi da koristi svoje pravo iz člana 235? (Ne.) Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo rad. Obaveštenje o odsutnosti narodnih poslanika. Obaveštavam da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Milica Radović, Dragan Šormaz i Konstantin Arsenović. Obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, povodom razmatranja predloga zakona po tačkama 1. do 10. dnevnog reda, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pored predstavnika predlagača Ivice Dačića, prvog potpredsednika Vlade, zamenika predsednika Vlade i ministra unutrašnjih poslova, Milana Markovića, ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu, Snežane Malović, ministra pravde, pozvala da sednici prisustvuju i: Slobodan Homen, državni sekretar u Ministarstvu pravde, Mirko Stefanović, državni sekretar u Ministarstvu spoljnih poslova, Predrag Marić, pomoćnik ministra unutrašnjih poslova, Vladana Jović i Branislav Đokić, pomoćnici ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu, Momirka Marinković, pomoćnik ministra spoljnih poslova, Milorad Todorović, sekretar Ministarstva unutrašnjih poslova, Ivan Zarev, načelnik u Ministarstvu unutrašnjih poslova, Jovan Ćosić, načelnik u Ministarstvu pravde, Vijoleta Palić, viši pravni savetnik u Ministarstvu unutrašnjih poslova, Vladimir Đeklić, samostalni savetnik u Ministarstvu pravde, Zlatko Petrović, viši savetnik u Ministarstvu pravde i Miroslav Panić iz Bezbednosno-informativne agencije. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O VANREDNIM SITUACIJAMA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Milan Avramović, Vladan Jeremić Donka Banović, Nikola Lazić, Marina Raguš, Milica Vojić-Marković, Milan Dimitrijević, Bojan Mladenović, Radiša Ilić, Lidija Dimitrijević, Zoran Krasić, Dragan Stevanović, Aleksandar Martinović, Dejan Mirović, Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković i Dragan Čolić. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora i mišljenje Vlade o amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe "Napred Srbijo". Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Pošto nedostaje izveštaj Odbora, o ovom amandmanu ćemo se izjašnjavati u danu za glasanje. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe "Napred Srbijo". Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Pošto nedostaje izveštaj Odbora, o ovom amandmanu ćemo se izjašnjavati u danu za glasanje. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe “Napred Srbijo”. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Ovaj amandman Vlada nije prihvatila. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan Avramović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS podneo sam amandman na član 5, ne kako ovde piše u obrazloženju pravno-tehničkih ispravnih razloga, nego iz obrazloženja koje stoji u članu 1. ovog predloga zakona. Podsetiću vas da sam napisao amandman da se umesto reči "autonomne pokrajine" napišu reči "autonomnih pokrajina", u množini, zato što to stoji i u 1. članu ovog predloga zakona, u kome se kaže da nadležnosti državnih organa autonomnih pokrajina jedinica lokalne samouprave... Koristim vašu tehničku mogućnost, vašu viziju kako treba da izgleda član 1. U skladu sa tim, napominjem da Srbija ima dve autonomne pokrajine, pa je neophodno pominjati ih u množini, kao što se pominju i jedinice lokalnih samouprava. Ovo nije amandman koji treba da pokaže da je pravno-tehnički nešto ispravno, nego koji treba da utvrdi i da stavi do znanja da Srbija ima dve autonomne pokrajine i da ih obe treba pomenuti u svakom predlogu zakona, pa i u ovom. Zbog toga sam podneo u članu 5. u načelu pod g) reči: "autonomne pokrajine" zamenjuju se rečima "autonomnih pokrajina".
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 8. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe “Napred Srbijo”. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Vladan Jeremić.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandmanom na član 11. stav 1. je zaista predviđena jedna obaveza, pre svega u skladu sa Ustavom Republike Srbije. Dobro je da je gospodin Todorović, sekretar MUP, prisutan na ovoj sednici, jer shvatićete iz ovog mog obrazloženja da nema ni govora o nekakvom politikantstvu, već isključivo o dobroj nameri da se jedna ustavna obaveza sprovede na način kako treba, čak i u ovom predlogu zakona o vanrednim situacijama. Naime, amandmanom je predviđeno da se iz ovog 1. stava člana 11, gde stoji da MUP (u daljem tekstu: Ministarstvo), u okviru svog delokruga, predlaže i sprovodi politiku u pitanjima zaštite i spasavanja i izvršava određene međunarodne ugovore, zakone i druge opšte akte Narodne skupštine i Vlade. Amandmanom je predviđeno brisanje formulacije "predlaže i" iz jednog prostog i praktičnog razloga, što po Ustavu Republike Srbije Vlada Republike Srbije je ta koja predlaže i sprovodi politiku. Nije uopšte sporna činjenica da je ministarstvo, a samim tim u ovom konkretnom slučaju MUP, u mogućnosti da predlaže određene nacrte zakona itd, kažem opet, imajući u vidu ovu ustavnu obavezu, jasno je da bi znatno pravilnija formulacija bila ona koja je i predviđena amandmanom, da ministarstvo bude zaduženo za sprovođenje politike. Očekujem da ćete prihvatiti ovaj amandman, jer nema razloga da se na osnovu ovog obrazloženja to i ne prihvati.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Donka Banović.
Član 11. se nalazi u okviru glave, a naslov je "Nadležnosti državnih organa". Prihvatam apsolutno obrazloženje predlagača zakona, ali bih ovde htela da istaknem da je ovo jedan od retkih zakona koji, da kažem, do u detalje razrađuje i ovu materiju. Retko nam je kada u samom Predlogu zakona, kao jedna od obaveza ministarstva navedeno da se izrađuje određeni nacrt predloga zakona ili nacrt strategije. Ovde imamo, u samom zakonu, i taj prvi korak, nacrt ide na Vladu, a onda Vlada, ukoliko na samoj sednici Vlade dođe do nekih promena, onda taj predlog zakona upućuje Narodnoj skupštini. Rekla bih da bi ovo trebalo da bude pravilo, da se u svakom zakonu i svaki korak kod predloga ovako jasno definiše. Još bih nešto ovde istakla. Naime, u članu 9, radi se o istoj glavi, kaže da Narodna skupština u oblasti zaštite i spasavanja usvaja nacionalnu strategiju zaštite i spasavanja u vanrednim situacijama. Ovo bih takođe pohvalila, zato što nemamo definisano obavezu Narodne skupštine da razgovara, diskutuje i da usvaja ili ne usvaja određene strategije. Koliko se sećam, možda smo o dve-tri strategije razgovarali u ovom domu. Uglavnom strategije idu na Vladu, pa ih Vlada usvaja. Recimo, jedna od najznačajnijih strategija, kao što je bila Strategija za smanjenje siromaštva, usvojena je na sednici Vlade 2003. godine. O toj strategiji nismo u ovom domu razgovarali. Smatram da su strategije veoma značajna dokumenta, pa se onda na osnovu strategija izrađuju predlozi zakona ili nacionalni planovi. Mislim da je ovo mesto gde o svakoj strategiji treba razgovarati.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 11. amandman je podnela narodna poslanica Marina Raguš. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, moja koleginica Marina Raguš je htela da se u tački 13) ovog člana 11. stava 2. dodaju reči "ostvaruju međunarodnu saradnju u oblasti NUS". Tačka 13) ovog člana kaže da se obrazuju nacionalni i regionalni trening centri za zaštitu i spasavanje u Republici Srbiji i dodajemo – da se ostvaruje međunarodna saradnja u oblasti uklanjanja NUS. U obrazloženju koje ste dali, zbog čega ne prihvatate amandman, stoji da u tački 17. predviđate da se ostvaruje međunarodna saradnja. Međutim, šta je bila naša namera? Naša namera je bila da na neki način obavežemo Vladu da uspostavlja međunarodnu saradnju u otklanjanju neeksplodiranih ubojnih sredstava. Ovih poslednjih dana naša Vlada i naša administracija se hvale diplomatskom inicijativom i uspesima od belog šengena do podnošenja kandidature i naša namera je bila upravo da ih obavežemo, one koji čine tu Vladu, da kroz međunarodnu saradnju nateraju upravo onaj deo međunarodne zajednice, koji je u najvećoj meri posejao po Srbi ta neeksplodirana ubojna sredstva, da kroz različite programe i projekte odvoje i u svojim budžetima predvide novac da to daju Republici Srbiji, kako bi Republika Srbija na adekvatan način otklanjala ova neeksplodirana sredstva. Namera nam je bila potpuno pozitivna, da naterate vaše prijatelje sa čijom saradnjom i inicijativom se hvalite da vam daju novac, da sklonimo neeksplodirana ubojna sredstva koja su, ponavljam, kroz vreme i decenije unazad oni ponajviše posejali po Srbiji.
Minut i 50 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podnela narodna poslanica Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković. Inače, Vlada je prihvatila ovaj amandman, ali ćemo o njemu glasati u danu za glasanje.
Demokratska stanka Srbije je podnela amandman na član 11. stav 2. tačka 14), radi se naravno o obavezama MUP. Dakle, oni su u obavezi da pripremaju i donose tehničke propise i sredstva za opremu, za zaštitu, za spasavanje i ako mu bude povereno izrađuje predloge srpskih standarda za sredstva i opremu za zaštitu i spasavanje. Mi smo smatrali da ovo "ako bude povereno" prosto ne bi trebalo da stoji ovako formulisano, jer će mu sigurno biti povereno i ne treba ostavljati tu pogodbenu mogućnost "ako mu bude povereno". Zato smo smatrali da je bolja formulacija "kada mu bude povereno", što je očigledno evidentno da će mu biti povereno. Vi ste prihvatili amandman i hvala vam na tome.
Da li još neko želi reč? Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Milan Dimitrijević. Vlada je prihvatila i ovaj amandman. O njemu će se Skupština izjašnjavati u danu za glasanje. Da li neko želi reč? Narodna poslanica Donka Banović. Izvolite.
I ovaj amandman je prihvaćen i zahvaljujemo se predlagaču, tako da nećemo koristiti puno vreme, ali prosto da vas obavestim o čemu se radi. Naime, ovde je u ovoj tački 15) definisana još jedna obaveza MUP, a to je obaveza da inicira naučna istraživanja u oblasti zaštite i spasavanja. Samo smo dopunili i posle reči "inicira" dodali "i finansira zato što je, kao i u svakoj oblasti, u ovoj je naročito važno vršiti naučna istraživanja i prosto poboljšati čitavu tu oblast. Ako već MUP kod određenog instituta ili visokoškolske ustanove smatra ili naruči neko istraživanje, mi smatramo da bi onda i MUP moglo i finansijski da pomogne to istraživanje zato što znamo u kakvom nam je stanju nauka kad je u pitanju finansiranje.
Minut je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe “Napred Srbijo”. Vlada je prihvatila i ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć i o amandmanu će se Narodna skupština izjašnjavati u danu za glasanje. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naziv glave 3. amandman su, u istovetnom tekstu, podneli narodni poslanici Donka Banović i Bojan Mladenović. Ovaj amandman Vlada nije prihvatila. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Bojan Mladenović.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman da se u naslovu glave 3. iznad člana 14. reči "autonomne pokrajine" zamene rečima "autonomnih pokrajina". Ono što sam dobio u obrazloženju Vlade stoji da Vlada ne prihvata amandman iz razloga što je pravno-tehnički ispravno koristiti jedninu, imajući u vidu da je autonomna pokrajina ustavna kategorija. Jeste autonomna pokrajina ustavna kategorija, ali pravno-tehnički ispravno je i da se koristi množina, te stoga ne vidim razlog zbog čega ovaj amandman nije prihvaćen, odnosno zašto već u samom naslovu treće glave ne stoji nadležnost autonomnih pokrajina i jedinica lokalne samouprave. Ako se jedinice lokalne samouprave navode u množini nema razloga da se i autonomne pokrajine ne navode u množini. Kad god i gde god se spominju pokrajine uvek se mora govoriti u množini jer ih imamo dve. Nema razloga da se govori u jednini i time vrši zabuna. Niko od nas se nije odrekao nijedne od pokrajina, a ovaj zakon o kome danas govorimo, o vanrednim situacijama, važi na celoj teritoriji Republike Srbije, kao i sam sistem zaštite i spasavanja ljudi, materijalnih i kulturnih dobara od elementarnih nepogoda, tehničko-tehnoloških nesreća, udesa i katastrofa, posledica terorizma, ratnih i drugih većih nesreća, elementarnih nepogoda i drugih nesreća, kao što se navodi u članu 1. nadležnosti državnih organa autonomnih pokrajina, jedinica lokalne samouprave itd. Znači, u članu 1. ste naveli u množini. Ne vidim razlog zašto u daljem tekstu zakona stoji u jednini. Stoga predlažem da se ovaj amandman prihvati i da u ostalim članovima zakona uvek kada se pominju pokrajine stoje reči u množini "autonomnih pokrajina".
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 14. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Radiša Ilić i zajedno narodni poslanici Milica Vojić-Marković i Donka Banović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Markovć, pa narodni poslanik Radiša Ilić.
Gosti iz Ministarstva, uvažene dame i gospodo poslanici, DSS želi da istakne jednu nedoslednost koju vidi u ovom zakonu, ali i da komentariše nešto što primećujemo već duže vreme, da se u predlozima zakona uglavnom pominje da Srbija ima jednu autonomnu pokrajinu, jer se uvek govori u jednini, pa bih vas upozorila da, pre nego što nam pošaljete ovakve predloge zakona, pogledate u Ustavu šta piše. U Ustavu lepo piše da Srbija ima dve autonomne pokrajine i zato bih molila i predlagače ovog zakona, kao i predlagače budućih zakona da nas više ne ponižavaju. Ako ste nešto drugo odlučili i opredelili se i već se ponašate kao da ste izveli tu akciju koju hoćete podsvesno da kažete, mi iz DSS još uvek imamo dve pokrajine i voleli bismo da se prema tome na taj način odnosite. U čemu je vaša nedoslednost? Recimo, u glavi 3. naslov iznad člana 14. piše "autonomna pokrajina", dakle, jednina. U naslovu iznad člana 15. piše: "jedinice lokalne samouprave". Kao što imamo više jedinica lokalne samouprave, ovde ste se opredelili da koristite množinu, ja bih vas molila da koristite i u naslovu iznad člana 14. takođe "autonomne pokrajine". Mislim da zaista ovakav način podmetanja nečeg što je politika ove Vlade, da se odrekne KiM, nije u redu i mi ćemo vas upozoravati da to uvek ispravite.
Reč ima poslanik Radiša Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji sam podneo na član 14. odnosi se na podnaslov iznad člana 14. i koji bi trebao da glasi " autonomne pokrajine" umesto "autonomna pokrajina". Amandmanom se ispravlja možda slučajna, a možda i namerna greška, jer na prvi pogled stiče se utisak, po ovakvom naslovu, da Srbija ima jednu autonomnu pokrajinu, a dobro znamo, a i u Ustavu Republike Srbije član 182. piše, da u sastavu Republike Srbije postoje dve autonomne pokrajine. Ovakvo rešenje je u poslednje vreme često počelo da se provlači kroz pojedine predloge zakona. Evo, na primer, zvanična državna statistika podatke koje obradi prezentuje kao podatke centralne Srbije i podatke iz AP Vojvodine. Kosova i Metohije, kao što vidimo, nema nigde. Tako se ovde stiče utisak da se namerno izostavlja postojanje druge srpske autonomne pokrajine. Sličan predlog su podneli poslanici SRS Milan Avramović i Bojan Mladenović na član 5. i član 14. U obrazloženju Vlade za odbijanje amandmana se kaže da će u ovom slučaju pravno-tehnički koristiti jedninu, imajući u vidu da je autonomna pokrajna ustavna kategorija, ali ako pogledamo podnaslov iznad sledećeg člana 15. videćemo da je napisano "jedinice lokalne samouprave", a ne "jedinica lokalne samouprave". Koliko se sećam, i položaj jedinica lokalne samouprave je takođe određen Ustavom Republike Srbije, ali vi u tom slučaju očigledno da niste primenili jedninu kako to kažete u obrazloženju za odbijanje amandmana. Smatram da bi Vlada odnosno ovlašćeni predstavnik Vlade zaista treba da prihvati i ovaj amandman i amandman na član 5. koji su podneli poslanici SRS.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nikola Lazić, Milan Dimitrijević i Vladimir Milentijević. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Dakle, mi smo predložili da u članu 14. stav 1. posle reči "autonomna pokrajina" stoje reči "autonomne pokrajine". Moram da podsetim predstavnike predlagača šta kaže Ustav. To je sedmi deo koji nosi teritorijalno uređenje. Član 176. stav 2 – autonomne pokrajine i jedinice lokalne samouprave imaju status pravnih lica. Dakle, ne govori se o jednini, nego govori se o množini. Znate, kada vidimo jedninu to na nešto gadno asocira. Srbija ima dve autonomne pokrajine i zato predlažemo da ovde stoji autonomne pokrajine, a ne autonomna pokrajina. Da se ne priklanjamo jednoj poznatoj priči o puzajućoj politici da se mi na neki način odričemo jedne naše autonomne pokrajine. Prilagodite ovaj zakon onome što piše u Ustavu, a Ustavu piše množina – autonomne pokrajine, nigde ne piše autonomna pokrajina.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podnela narodna poslanica Lidija Dimitrijević. Vlada je prihvatila ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. U danu za glasanje će se izjasniti Narodna skupština. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe „“Napred Srbijo”“. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Babić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa „“Napred Srbijo”“ SNS podnela je 12 amandmana na Predlog zakona o vanrednim situacijama, od čega je Vlada prihvatila šest, što govori o ozbiljnosti s kojom se poslanička grupa „“Napred Srbijo”“, SNS, ophodi prema svakom predlogu zakona koji uđe u skupštinsku proceduru. Međutim, ovo govori i o manjkavosti jednog veoma važnog predloga zakona koji smo amandmanima pokušali da poboljšamo. Ovaj amandman, koji nažalost niste prihvatili, odnosi se na obavezu autonomnih pokrajina da obezbede izvore finansiranja za razvoj i izgradnju, ali i održavanje i unapređenje sistema zaštite i spasavanja. Obrazloženje koje nam je Vlada dostavila, u odbijanju amandmana, stoji da Vlada ne prihvata ovaj amandman iz razloga što održavanje i unapređenje je obuhvaćeno pojmom razvoja sadržanom u članu 14. stav 1. tačka 3). Ovaj odgovor mogu da prihvatim, ali delimično, a to je da se pod pojmom razvoja može podrazumevati i unapređenje, ali svakako ne i održavanje, jer jedno su investicije, a skroz je drugi pojam investiciono održavanje. Pod pojmom održavanje smo prvenstveno mislili na održavanje sistema za prevenciju nastanka vanredne situacije, jer jednom izgrađeni protivpoplavni nasip ima, zbog erozije i drugih uticaja, odgovarajući vek trajanja. Ovim amandmanom poslanička grupa „Napred Srbijo“, SNS, predvidela je da autonomne pokrajine imaju obavezu da obezbede finansijska sredstva za održavanje sistema zaštite i spasavanja i zbog toga mislim da ovaj amandman treba prihvatiti.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nikola Lazić iMilica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nikola Lazić.
U samom Predlogu zakona je definisano da jedinice lokalne samouprave utvrđuju i planiraju izvore finansiranja za razvoj i zadatke zaštite. Ovim predloženim amandmanom poslanička grupa DSS želi da se eksplicitno afirmiše i mogućnost sufinansiranja određenih projekata kao jednog od poželjnih modela. Ovo podrazumeva projekte od interesa koji korenspondiraju sa kako pokrajinskim nivoom tako i sa projektima na nacionalnom nivou. Mislim da bi trebalo reći da ta saradnja treba da budu dvosmerna i da bi te projekte trebalo da bude moguće inicirati ili iz same jedinice lokalne samouprave, ali prevashodno i sa višeg nivoa. Generalno, efikasno delovanje u vanrednim situacijama jeste pitanje i pripremljenosti i obučenosti i materijalnih resursa, ali pre svega i pitanje solidarnosti. Veoma često je ljudski faktor je mnogo važniji od materijalnog, ali materijalna sredstva značajno olakšavaju te aktivnosti. Mislim da država treba da bude u stanju da zaista pomogne mnogim osiromašenim lokalnim samoupravama koje nisu u stanju da same sprovode projekte ove vrste. Primer, koliko je važna saradnja između državnih organa sa lokalnim samoupravama jeste rad na sanaciji posledica klizišta u selu Jaša Tomić kada je Vlada, koju je predvodila DSS, pomogla da veliki broj porodica ponovo dobije krov nad glavom jer su te kuće stradale prilikomklizišta.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Milan Dimitrijević. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Skupština će se u danu za glasanje izjašnjavati. Reč ima narodna poslanica Donka Banović.
U članu 15. se govori o svim pravima, dužnostima i obavezama koje svaka lokalna samouprava ima ili će imati kada ovaj predlog zakona bude usvojen i stupi na snagu, i to veoma detaljno i podrobno. Ukupno ima 16 tačaka, odnosno 16 različitih obaveza i dužnosti kada je reč o lokalnim samoupravama. Predložili smo, Vlada je prihvatila, brisanje poslednje tačke 16. Kako ne biste pomislili da se tu sada smanjuju dužnosti ili obaveze, samo smo primetili da su dva puta, verovatno greškom prilikom kucanja, navedene dve potpuno identične obaveze, tako da ostaje tačka 8), koja kaže da lokalna samouprava ili lokalne samouprave određuju osposobljena pravna lica od značaja za zaštitu i spasavanje na svojoj teritoriji. Ponovljena ista rečenica u tački 16) se briše.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Milica Vojić-Marković. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Skupština će se u danu za glasanje izjašnjavati. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Dragan Stevanović i zajedno narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković i Nikola Lazić. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Skupština će se u danu za glasanje izjašnjavati. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Iskreno, očekivali smo da Vlada prihvati ovaj amandman, s obzirom da je, moramo priznati, ovo jedan od zakona koji je u skupštinsku proceduru ušao u poslednjih godinu dana i u kome je taj princip neobaveznosti gotovo u celosti izbegnut. Ovo je, mislim, jedini član u kome se predvidelo ono čuveno – može da, treba da nastoji itd, a iskustva nam govore da se vrlo često u nacrtima, odnosno u predlozima to pojavljuje, jer s obzirom da Vlada ovde predviđa načelo odgovornosti i solidarnosti, mislim da je bilo izlišno da se stavlja i u članu 19. da visokoškolske ustanove i druge organizacije mogu da obaveštavaju itd, da ne čitam. Ovo je dobro. Prihvatanjem ovog predloga SRS unapređen je svakako i ovaj član i zakon u celosti.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Donka Banović.
Predlagač je prihvatio ovaj amandman, a kolega je dobro obrazložio. Identični su amandmani, da se tu ne ostavlja prostor da visokoškolska ustanova ili organizacija, koja u svojim istraživanjima dođe do nekih naučnih saznanja koja su od velikog značaja za ovu oblast, odnosno za spasavanje i zaštitu, da ta ustanova ili organizacija imaju obavezu da o tome obaveste nadležni organ ili ministarstvo koje se time bavi.
Na član 19. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe „“Napred Srbijo”“. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Jelena Budimirović.
Poštovano predsedništvo, poštovani građani Srbije, takođe smo podneli amandman na član 19. stav 1, koji glasi da visokoškolske ustanove i druge organizacije koje se bave naučnoistraživačkim radom mogu da obaveštavaju nadležnu službu o naučnim saznanjima od značaja za zaštitu i spasavanje. Kao kolege Stefanović i Donka Banović, stav SNS po tom pitanju je da visokoškolske ustanove i druge organizacije koje se bave naučnoistraživačkim radom treba da budu u obavezi da obaveštavaju nadležnu službu o saznanjima koja su od značaja za zaštitu i spasavanje, jer na taj način se vrši preventiva koja bi mogla da spreči nastanak vanredne situacije, koja ukoliko ne bude sprečena može da izazove štetne posledice po život i zdravlje ljudi, bezbednost zemlje i rad organa i organizacija. Ovakva jezička formulacija koju je zakonopisac predložio je bila neobavezujuća i dobro je što ste prihvatili bar njihove amandmane, jer smatramo da ukoliko bi ostalo ovako, ova odredba bi ostala samo mrtvo slovo na papiru i ne bi bila primenjiva.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe “Napred Srbijo”. Vlada je prihvatila i ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Narodna skupština će se u danu za glasanje izjašnjavati o amandmanu. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Vlada zaista nije imala nijedan razlog da ne prihvati ovaj amandman. Evo zašto. Ono što stoji u obrazloženju ne može se uzeti kao validno jer mi nismo ni osporili pravo ministarstvu, odnosno ministru, kako Vlada insistira da propiše bliže propise, ali smo ovom zakonskom normom hteli da obavežemo onoga ko donosi podzakonski akt u kom vremenskom roku se naknada može predvideti, rok za nadoknadu nadoknade koja se predviđa članom 20. Podsetiću vas šta se predviđa u članu 20. ovog zakona. Predviđa se da privredna društva i druga pravna lica, vlasnici i korisnici telekomunikacionih informacionih sistema i veza stavljaju nadležnoj službi na raspolaganje i korišćenje te sisteme. Dalje, korisnici zaliha hrane, vode, medicinske opreme, lekova, odeće, obuće, građevinskog i drugog materijala, pa nepokretnosti, pa materijalno-tehnička sredstva neophodna za zaštitu i spasavanje. Ovo je vrlo širok spektar stvari i materijala, robe, opreme, sistema itd. Pogledajte, ako je država već bila opredeljena da zakonom predvidi da smo i kolektivno i individualno dužni da u nekim neprijatnim i nezgodnim situacijama toj istoj državi stavimo sve ovo na raspolaganje, onda država mora da pokaže solidarnost i odgovornost i da sebe obaveže da u roku od 60 dana od dana završetka te elementarne nepogode ili neke druge nesreće isplati naknadu svima onima koji su svu ovu opremu i usluge stavili na raspolaganje. Prema tome, ono što Vlada namerava da to ministar propisuje, mi ovim nismo osporili, ali smo hteli da obavežemo Vladu da u roku od 60 dana isplati nadoknadu onima koji su svoje vlasništvo, imovinu ili robu stavili na raspolaganje Vladi Republike Srbije, odnosno državi. Podsetiću vas, godinama unazad dešavale su se nesreće i, verujete mi, naknada ili nadoknada do dana današnjeg nije isplaćena onima koji su ili štete pretrpeli, ili koji su svoju imovinu stavili na raspolaganje državi, kako bi se prevazilazile neprijatne i nezgodne situacije. Znači, ovo je samo još jedno, rekao bih, nenapisano načelo odgovornosti i solidarnosti koje Vlada treba i dužna je da pokaže sa svoje strane.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ova vlada kao i mnoge pre nje ima jednu lošu praksu da Narodnoj skupštini predloži zakon za koji kaže da je sistemski, da je sveobuhvatan, a da onda veliki broj pitanja iz Predloga zakona ostavi da se o njima podzakonskim aktima izjašnjava Vlada. Mi smo u članu 24. predložili da se doda novi član 3. koji glasi: „Rok za isplatu nadoknada iz stava 2. ovog člana ne može biti duži od 60 dana od dana prestanka elementarne nepogode ili druge nesreće“. Mi smatramo da je ovo zaista, rečeno čisto pravničkim jezikom, razuman rok. Dakle, da rok za isplatu ne može da bude duži od 60 dana. Kad propišete fiksni rok kao što je ovaj, onda je jasno da će građani koji budu imali pravo na nadoknadu štete to svoje pravo moći i da ostvare. U pravu je poznato da je rok taj koji obavezuje državne organe da taj rok poštuju. Međutim, Vlada je odbila ovaj naš amandman iz istog razloga zašto je odbijen i amandman na član 20. stav 5, pa se kaže da će Vlada donositi bliže propise o obavezama i visini nadoknade. Rok u svakom zakonu, pa i u ovom zakonu jeste bitan, možda čak i najvažniji elemenat zakona. Ne možete vi tako važne elemente da prepuštate Vladi da ih ona reguliše svojim podzakonski aktima. Na kraju krajeva, kao što je rekao i gospodin Stevanović, i da ste prihvatili ovaj amandman, to ništa ne smeta da se Vlada i kad bude donosila podzakonske akte kreće u ovom roku koji smo mi predložili. Može Vlada da odredi neki kraći rok. Mi smo rekli amandmanom da rok za isplatu ne može biti duži od 60 dana, a Vlada je, recimo, mogla da donese uredbu i da kaže – šteta se isplaćuje u roku od 30 dana. To je onda opet u skladu sa zakonom, ali bitno je da postoji neki rok iz koga se vidi kada lice, odnosno građanin koji je stekao pravo na nadoknadu štete, to svoje pravo može da ostvari. Trebalo je i sa nomotehničkog aspekta i sa aspekta ostvarivanja prava građana da prihvatite ovaj amandman i da u zakonu stoji, što je sasvim normalno, što je logično, da taj rok za isplatu nadoknade štete postoji i da on ne može biti duži od 60 dana. Ovako ostavljate Vladi na volju da ona svojim podzakonskim aktima uređuje ovo pitanje, što uopšte nije dobro, jer kad god Vlada nešto normira, ona je uvek dalje od očiju javnosti nego kad je u pitanju Narodna skupština. Vlada može da donese neki podzakonski akt koji je objektivno nepovoljniji za građane, nego da je to pitanje bilo regulisano u zakonu. Zaista nije postojao apsolutno nikakav validan razlog da se ovaj amandman ne prihvati.
Iskorišćen je jedan minut vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandmansu zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Nikla Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nikola Lazić.
Ovaj amandman predviđa mogućnost da pripadnici civilne zaštite imaju pravo na zdravstvenu zaštitu, ne samo u toku angažovanja na poslovima i zadacima civilne zaštite, već i u roku od godinu dana posle toga. Razlog za to može biti potreba da određene zdravstvene usluge budu konzumirane i po završetku angažovanja na pomenutim poslovima. Kasniji stavovi u Predlogu zakona definišu modalitete zdravstvenog osiguranja kod povređenih ili obolelih, kako Predlog zakona kaže, ''bez svoje krivice'', ali postoje pojedine situacije kada je navedenu definiciju moguće različito interpretirati. Prosto, da pojednostavim, ukoliko je neko, na primer, bez zaštitne maske, odnosno gas maske, iako je to bilo propisano, jer je nije imao u tom momentu, ušao u kontaminiranu prostoriju kako bi spasao neki život, da li se to može smatrati povredom bez svoje krivice, iako u tehničkom smislu je ta osoba morala da nosi zaštitnu masku? Kako bi se izbegle nedoumice ovog tipa, mislim da bi bilo bitno prihvatiti ovaj amandman.
Na član 32. amandman je podnela grupa od 21. narodnog poslanika poslaničke grupe “Napred Srbijo”. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Narodna skupština će se u danu za glasanje izjašnjavati. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandmansu zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković.
Demokratska stranka Srbije je predložila da se u članu 32. stav 2. menja i da glasi: „Odluku i proglašenje vanredne situacije za teritoriju autonomne pokrajine donosi Vlada Republike Srbije, a na predlog pokrajinskog štaba za vanredne situacije“. Mislimo da je ovo celishodnije i svrsishodnije i mislimo da zaista treba da Vlada Srbije donosi odluke o proglašenju vanrednih situacija za celu teritoriju Srbije.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe “Napred Srbijo”. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mićo Rogović.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman poslaničke grupe SNS na član 35. ne bi mogao da se obrazloži, a da se pre toga ne pogleda posebno poglavlje Vanredne situacije i podnaslov Rukovođenje u vanrednim situacijama, to je član 33, gde se za koordinaciju, rukovođenje zaštitom i spasavanje u vanrednim situacijama, u skladu sa ovim zakonom i drugim propisima, kao operativno-stručna tela obrazuju štabovi za vanredne situacije. To stoji u članu 33. i u tački 5), za teritoriju opštine, opštinski štab za vanredne situacije koji obrazuje skupština opštine. U tom članu se navodi šta treba, odnosno koja tela i organi čine štab i da štab za vanredne situacije obrazuje po potrebi pomoćne stručno-operativne timove za specifične zadatke zaštite i spasavanja. U članu 35. u tački 2) govori se dalje i o sledećim poslovima opštinskog organa i između ostalog o imenovanju menadžera zaštite i zamenika menadžera u naseljenom mestu. Računam da je ovaj amandman prihvaćen, s obzirom na situaciju koju ste daliu obrazloženju da ćete izvršiti pravno-tehničku redakciju, što je nama bila i glavna namera. Znači, da se iz naslova odnosno iz tačke 2) člana 35. izbriše ovo što se naveli, znači - menadžer zaštite i zamenik menadžera u naseljenim mestima, s obzirom na situaciju da to relativno i zaista dovodi do situacije da će u lokalnim samoupravama određeni broj morati da se zaposli po ovim pitanjima. Neozbiljno bi bilo, s obzirom na Predlog zakona i važnosti zakona o vanrednim situacijama, da se radi o volonterskim mestima. Znači, radi se o vrlo osposobljenim i stručnim kadrovima i to bi neminovno poskupelo funkcionisanje i broj zaposlenih u lokalnoj administraciji. S obzirom na situaciju, kao što sam u načelnoj zajedničkoj raspravi pričao o ovom problemu, na situaciju pred kojom se nalaze lokalne samouprave, smanjenim transferima za 2009. i 2010. godinu i verovatno još neke neradne godine nažalost, i smanjenja broja zaposlenih u lokalnim samoupravama, ovaj član predviđa zapošljavanje menadžera i njegovih pomoćnika, što bi automatski dovelo do problema u funkcionisanju ionako skromnih budžeta većine lokalnih samouprava u Republici Srbiji. U obrazloženju navodite da ćete u prvno-tehničkoj redakciji izvršiti korekciju i s obzirom na tu činjenicu ne zbog amandmana, da li ste prihvatili ili ne, poslanički klub SNS je uspeo u nameri da se ovaj pojam definiše na način kao što ste rekli, odnosno da se izvrši pravno-tehnička redakcija i računamo da je amandman, koji nije prihvaćen, ugrađen u okviru pravno-tehničke redakcije.
Jedan minut iskorišćen vremena poslaničke grupe. Pre nego što nastavimo pretres u pojedinostima raspravama o amandmanima na Predlog zakona, obaveštenje narodnim poslanicima o ostavkama narodnih poslanika. Primili se ostavke Lidije Dimitrijević i Elene Božić-Talijan na funkciju narodnog poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije i izveštaj Administrativnog odbora Narodne skupštine Republike Srbije povodom razmatranja ovih ostavki, koji je utvrdio da je podnošenjem ostavki nastupio slučaj iz člana 88. stav 1. tačka 2. Zakona o izboru narodnih poslanika i predlaže da Narodna skupština, u smislu člana 88. stav 2. i 3. istog zakona, konstatuje prestanak mandata ovim narodnim poslanicima. Saglasno članu 88. stav 1. tačka 2. i stav 2. i 3. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština na predlog Administrativnog odbora, konstatuje da je prestao mandat, pre isteka vremena na koje su izabrane, narodnim poslanicama Lidiji Dimitrijević i Eleni Božić-Talijan, izabranim sa Izborne liste "SRS - dr Vojislav Šešelj". Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika, izvršiće se popunjavanje upražnjenih poslaničkih mesta u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Prelazimo na amandman. Na član 38. koji je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Narodna skupština će se u danu za glasanje izjašnjavati o amandmanu. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 40. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović i Milan Dimitrijević. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Narodna skupština će se u danu za glasanje izjašnjavati o amandmanu. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 52. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe “Napred Srbijo”. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Babić.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 52. definiše ličnu, uzajamnu i kolektivnu zaštitu. Tu je predlagač zakona predvideo: Radi ostvarivanja lične, uzajamne i kolektivne zaštite, državni organi, organi autonomne pokrajine i organi jedinica lokalne samouprave, privredna društva i druga pravna lica obezbeđuju i drže u ispravnom stanju potrebna sredstva i opremu. Stav poslaničke grupe “Napred Srbijo” - SNS je da zakonom predviđeno rešenje da sredstva i oprema mora da bude u istom stanju nije dovoljno precizna. Naime, da bi neka specijalna mašina, kombinirka ili utovarivač, recimo, bila u ispravnom stanju znači da je ispravan kočioni sistem, da agregat, odnosno motor radi, da je upravljački sistem ispravan, ali u vanrednim okolnostima je potrebno da sredstva i oprema budu u upotrebnom stanju, što podrazumeva da nadgradnja na tim mašinama bude u ispravnom stanju, kako bi uopšte mogla i da se koristi. Ako ne prihvatite amandman naše poslaničke grupe, doći ćemo u situaciju da u stanju vanredne situacije specijalne mašine dođu u ugroženo područje, ali neće moći da se koriste zato što je nadgradnja neispravna. Tehnička ispravnost specijalnih vozila je jedno, a ispravnost hidraulike, kopaćih i utovarnih kašika i druge nadgradnje je sasvim drugo i zbog toga bi trebalo u danu za glasanje da prihvatite ovaj amandman.
Na član 57. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković.
Ovaj član 57. se odnosi na evakuaciju, potpunu i delimičnu, i DSS je podnela amandman na ovaj deo u tački 4). Ovde sve piše ko podleže evakuaciji, pa između ostalog lica mlađa od 16 godina i starija od 65 godina muškarci, odnosno 60 godina žene. Moram predlagača zakona da upozorim da je Srbija potpisnica međunarodnih konvencija o zaštiti prava deteta i da se u tim konvencijama dete tretira kao osoba do 18 godina. Zbog toga vas upozoravamo da ovde mora da stoji - lica mlađa od 18 godina, a ne od 16 godina. S druge strane, mislim da Srbija koja ima problem sa starošću stanovnika, odnosno imamo jako mali broj mladog stanovništva, treba da povede dodatno računa o svom mladom stanovništvu, ne samo kada se borimo za glasove tih mladih ljudi koji će biti punoletni, nego i mnogo pre i evakuaciji moraju u svakom slučaju da podležu deca do 18 godina. To radi ozbiljna država, nadam se da Srbija treba da bude takva.
Na član 64. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe “Napred Srbijo”. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Babić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 64. stav 2. ste predvideli da ukoliko investitor ne gradi sklonište, a to se dešava u 99% slučajeva, dužan je da uplati naknadu u visini od 2% od ukupne vrednosti građevinskog dela objekta, koji se uplaćuje javnom preduzeću za sklonište. Tako ubrana finansijska sredstva nisu nimalo zanemarljiva. Poslanička grupa “Napred Srbijo”-SNS ne pokazuje samo zabrinutost za nivo, odnosno iznos koji su investitori dužni da izdvoje, već smo i te kako zabrinuti gde ta sredstva uopšte završavaju. Da li se ona koriste za izgradnju novih skloništa? Da li se koriste za preduzimanje preventivnih mera kojima bi se sprečile neke vanredne situacije? Da li se koriste kao pomoć građanima koje je zadesila elementarna nepogoda? Odgovor na sva ova pitanja je, siguran sam, ne. U Javnom preduzeću "Skloništa Srbije", koje nije toliko eksponirano javno preduzeće i koje, umesto da se bavi unapređenjem postojećih i izgradnjom novih oblika zaštite ljudi, bave se i biznisom. Na sajtu tog javnog preduzeća stoji, kao jedina aktivnost, nadgradnja skloništa, odnosno izgradnja poslovnog i stambenog prostora koje to javno preduzeće posle toga izdaje u zakup. „Skloništa Srbije“, pored ovog prihoda od 2% koje ste ovim zakonom predvideli, imaju prihod i od izdavanja poslovnog i stambenog prostora, kao i od izdavanja jednog broja prostora koji svojim izgledom izazivaju posebno interesovanje za turiste ili specifičnu delatnost kao što su vinoteke ili delatnost koja zahteva ambijent vezan za podzemne andergraund prostore. Šta će se onda finansirati sa ovih 2%? Rad odnosno nerad preko 100 zaposlenih u javnom preduzeću „Skloništa Srbije“, čija je jedina obaveza da na kraju meseca vide koliko je stanje na njihovom žiro računu i da podele plate, a to su zaposleni partijski kadrovi i partijski jurišnici stranaka na vlasti. Zbog svega izrečenog, pozivam vas da u danu za glasanje prihvatite amandman Srpske napredne stranke i smanjite procenat koji su investitori dužni da izdvoje sa 2 na 1%.
Iskorišćeno je 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 79. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović i Milan Dimitrijević. Ovaj amandman je Vlada prihvatila, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Narodna skupština će se u danu za glasanje izjašnjavati. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima poslanica Donka Banović.
Mi koji smo podneli ovaj amandman u ime Demokratske stranke Srbije smo praktično napravili intervenciju u okviru člana 79. koji govori o planu zaštite od udesa, i to je stav 2, gde kaže da „privredno društvo i drugo pravno lice plan zaštite od udesa ažurira i testira po potrebi, a obavezno je da to učini najmanje jedanput u periodu od tri godine“. Mi smatramo da nije to dovoljno često. Mi nekako imamo manir da sve prolongiramo, tako da možemo da pretpostavimo da bi privredna društva i druga pravna lica te planove zaštite od udesa ažurirala jednom u tri godine ili testirala samo jednom u tri godine i zato smatramo da to treba raditi češće, te smo predložili da se testira i ažurira plan najmanje jednom u dve godine i mislimo da smo ovom intervencijom doprineli kvalitetu celokupnog zakona.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 80. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković.
Dame i gospodo poslanici, gospodo iz Ministarstva unutrašnjih poslova, u članu 80. stoji da „privredno društvo i drugo pravno lice dužno je da izradi i dostavi Ministarstvu plan zaštite od udesa“. U stavu 1. glava 3, tačka 3, kaže se: „Privredna društva i druga pravna lica koja već obavljaju poslove i aktivnosti sa opasnim materijama za postojeća postrojenja najkasnije šest meseci od dana stupanja na snagu ovog zakona“. Dakle, kako se ovo odnosi na ona privredna društva i druga pravna lica koja već obavljaju ovu delatnost, mislimo da je šest meseci dug period i da taj period treba skratiti na tri meseca, pogotovo što se radi o privrednim društvima i drugim pravnim licima koja su u toku, koja već svoj posao rade i koja praktično mogu za vrlo malo vremena i sa mnogo manje snaga da ovaj posao izrade plana zaštite od udesa dostave ministarstvu. Dakle, mi smo predložili da se ovaj rok od šest meseci skrati na tri meseca.
Na član 80. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Nikola Lazić. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Narodna skupština će se u danu za glasanje izjašnjavati. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 81. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković i Milan Dimitrijević. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Narodna skupština će se u danu za glasanje izjašnjavati. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 81. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković i Milan Dimitrijević. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Narodna skupština će se u danu za glasanje izjašnjavati. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 100. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković i Milan Dimitrijević. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Narodna skupština će se u danu za glasanje izjašnjavati. Da li neko želi reč? (Ne) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi završnu reč? Ministar Ivica Dačić da li želi završnu reč? (Ne) U tom slučaju, zaključujem pretres Predloga zakona o vanrednim situacijama u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O ZAŠTITI OD POŽARA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oton Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković i Dragan Čolić, Radovan Radovanović, Nikola Lazić, Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Milan Dimitrijević, Aleksandar Vlahović, Vladan Jeremić, Bojan Mladenović, Dragan Stevanović, Slađan Mijaljević, Dušan Marić, Dragan Živkov, Dejan Mirović, Boris Aleksić i Milan Avramović. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Na osnovu člana 148. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, Zakonodavni odbor je odbacio kao nepotpun amandman na član 1. grupe od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe “Napred Srbijo”. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, a saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nikola Lazić, Donka Banović, Milica Vojić-Marković i Milan Dimitrijević. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Narodna skupština će se u danu za glasanje izjašnjavati. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima Milica Vojić-Marković, narodna poslanica.
Gospodo iz Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, mi smo na član 8, na načelo prevencije podneli amandman. Original kako stoji u Predlogu zakona, član glasi – prevencija i zaštita od požara obezbeđuje se planiranjem i sprovođenjem preventivnih mera i radnji, tako da se što efikasnije spreči izbijanje požara, a u slučaju izbijanja požara rizik po zdravlje i život ljudi svede na najmanju moguću meru i požar ograniči na samom mestu izbijanja. Mi smo posle ovog „ljudi“ dodali „i ugrožavanje materijalnih dobara, kao i ugrožavanje životne sredine“. Smatramo da se osim o zdravlju i životima ljudi, što je, naravno, prioritet, mora voditi računa i o materijalnim dobrima, ali i o životnoj sredini i drago nam je da je Ministarstvo imalo sluha za amandman koji smo podneli da ga prihvati.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 17. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nikola Lazić, Donka Banović, Milica Vojić-Marković i Milan Dimitrijević. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Narodna skupština će se u danu za glasanje izjašnjavati. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 20. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nikola Lazić, Donka Banović, Milica Vojić-Marković i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Donka Banović.
Mi smo u članu 20. koji nosi naslov Plan zaštite od požara autonomne pokrajine, dakle u tom konkretnom planu, gde imamo navedeno šest tačaka ili šest obaveza, predložili da se doda i tačka 7), koja glasi: „Stručno usavršavanje i osposobljavanje zaposlenih lica za zaštitu od požara“. Mi smatramo da organi autonomne pokrajine u tom planu zaštite moraju precizirati i mora biti jasno definisano da je obaveza i stručnog osposobljavanja i usavršavanja. Vremenom se stvari zaboravljaju, tako da su kratki kursevi podsećanja na određene propise, obaveze i tako dalje. Mislimo da to mora da bude i obaveza i da je ovakva jedna tačka u ovom članu neophodna.
Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Vlahović. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.)
Ovaj amandman se, praktično, veže na prethodni amandman i u članu 22. govori se o planu zaštite od požara jedinice lokalne samouprave. Kao i u prethodnom amandmanu, mi smatramo da treba i ovde dodati tačku 7) i da bi u zakonu trebalo da stoji da organi lokalne samouprave imaju obavezu da organizuju stručno usavršavanje i osposobljavanje zaposlenih lica za zaštitu od požara. Ranije je određenim zakonima bilo predviđeno održavanje kurseva, da kažem, osposobljavanje osoba zaposlenih u svim preduzećima. Ne sećam se koliko je to bilo često, ali znam da su sve ustanove, škole, vrtići, domovi zdravlja i tako dalje, imali obavezu da organizuju ovu vrstu, opet kažem, podsećanja kako se ustanove, zaposleni i korisnici štite u slučaju požara.
Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić, koji želi reč. Izvolite, gospodine Jeremiću.
Složili smo se još u onoj načelnoj raspravi da je zaista bio potreban jedan novi zakon o zaštiti od požara, imajući pre svega u vidu tu činjenicu da je dosadašnja zakonska regulativa starija više od dve decenije i složili smo se da apsolutno jedan ovakav Predlog zakona ne bi trebalo da ima puno dodirnih tačaka sa politikom. Upravo i amandman koji je podnet na član 25. Predloga zakona, a kojim je zatraženo brisanje stava 2, podnet je sa tom namerom, jer pomenuti član se odnosi na angažovanje pravnog lica za obavljanje poslova, a stav 2, čije je brisanje zatraženo, jeste da ministar propisuje bliže uslove za obavljanje poslova iz člana 24. ovog zakona. Mogli ste da primetite da nije bilo amandmana na član 24. iz razloga što je prilično korektno definisano sve što se tiče organizovanja zaštite od požara, ugroženosti od požara itd, tako da smatramo da je pomenuti stav u ovakvom predlogu zakona nepotreban, pogotovo formulacija da propisuje bliže uslove zaista stvara mogućnost za prilične nedoumice i smatramo da je apsolutno nepotreban.
Na član 26. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nikola Lazić, Donka Banović, Milica Vojić-Marković i Milan Dimitrijević. Gospođa Milica Vojić-Marković ima reč. Izvolite.
Gospođo predsednice, gospodo poslanici, gospodine ministre, podneli smo amandman na član 26, a to je zaštita od požara u objektima od posebne namene, koje koriste Ministarstvo odbrane i Vojska Srbije. Predlog člana 26. glasi: „Poslove zaštite od požara u objektima posebne namene, koje koriste Ministarstvo odbrane i Vojska Srbije, obavljaju nadležni vojni organi, pod uslovima koje propisuje ministar odbrane“. Mi smo insistirali da se dodaju i reči „a u skladu sa odredbama ovog zakona“. Zašto smo insistirali? Zbog toga što ne znam da postoji drugi zakon koji se odnosi na zaštitu od požara i koji se odnosi samo na vojsku. Dakle, ovaj zakon se mora primenjivati u delovima koji se tiču i njihovih objekata i na Ministarstvo odbrane i Vojsku Srbije. Može biti da ministar odbrane propisuje uslove koji se tiču objekata koje koristi Vojska Srbije, ali se mora poštovati zakon koji je pred nama i u tom smislu je naš amandman i napisan.
Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović, koji želi reč. Izvolite.
Podneo sam amandman da se u članu 26. reči „ministar odbrane“ zamene rečima „Vlada Republike Srbije“, tako da poslove zaštite od požara u objektima posebne namene, koje koristi Ministarstvo odbrane i Vojska Srbije, obavljaju nadležni vojni organi, pod uslovima koje propisuje Vlada Republike Srbije. Za objekte posebne namene, koje koristi Ministarstvo odbrane i Vojska Republike Srbije, neophodno je da uslove obavljanja poslova na zaštiti od požara definiše Vlada Republike Srbije, imajući u vidu važnost pomenutih objekata. Velika je važnost nepokretnih stvari u koje spadaju zemljište, ograde, podzemni i nadzemni objekti sa pratećom infrastrukturom, koji se u Ministarstvu odbrane i Vojsci Srbije koriste za vojne potrebe i druge nepokretne stvari koje se nalaze u samom vojnom okrugu. Na nepokretnostima posebne namene primenjuju se i propisane posebne mere zaštite tajnih podataka odbrane i vodi posebna evidencija koja ima karakter poverljivosti i može se dostavljati samo određenom krugu ovlašćenih lica i po posebnoj proceduri, te je to još jedan razlog zbog čega treba ovaj amandman da se prihvati. Pokretne stvari posebne namene, koje se takođe štite od požara, između ostalog obuhvataju naoružanje i vojnu opremu, prevozna sredstva, vazduhoplove i plovne objekte, šinska vozila, motorna vozila itd, koji se koriste za službene potrebe, oprema i potrošni materijal u koji spadaju računarski sistemi, pirotehnička oprema, sredstva veza i laboratorijska oprema. Sam način korišćenja, upravljanja i održavanja, kao i rokovi za njihovu upotrebu i čuvanje, od izuzetnog su značaja. Sama zaštita objekata posebnih namena od požara je bitna za našu državu i njenu bezbednost, kao i bezbednost svih građana Republike Srbije. Zbog svih navedenih činjenica, smatram da uslove zaštite ne treba da propisuje ministar odbrane, već zbog velike važnosti pomenutih objekata, to treba da radi isključivo Vlada Republike Srbije.
Na član 32 amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 33. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković i Milan Dimitrijević. Gospođa Milica Vojić-Marković ima reč. Izvolite.
Član 33. se odnosi na saglasnost Ministarstva za projektnu dokumentaciju, u delu koja se odnosi na zaštitu od požara za izgradnju, adaptaciju i rekonstrukciju i sada se navodi za koje se to sve objekte traži saglasnost ministarstva, poslovne objekte, objekte javne namene, a onda smo mi, posle ovih objekata javne namene, tražili da se precizira i da se ubaci „vrtići, predškolske ustanove, fakulteti i domovi za smeštaj učenika i studenta“, tako da postojeća tačka 3), a to su zdravstvene ustanove, stacionari i domovi za smeštaj lica sa posebnim potrebama, postaje tačka 4) i dalje se one potpuno drugačije obeležavaju. Dakle, smatrali smo, kao i u onoj tački kada smo insistirali na tome da se zaštite deca do 18 godina, jer su u pitanju konvencije čiji smo potpisnici i modernih trendova u društvu i u svetu, ne samo u Srbiji, smatrali smo da ovde mora da se vodi računa o adaptaciji, rekonstrukciji i izgradnji objekata predškolskih i školskih ustanova, vrtića, fakulteta, domova za smeštaj učenika i studenata. Vrlo nerado hoću da vas podsetim na nekoliko situacija kada su bili u pitanju objekti za decu gde su izbili požari i da se uvek radilo o tome da dokumentacija ili nije urađena ili da je prilično traljavo urađena. Zato smatram da u cilju zaštite ove dece i povećanja bezbednosti objekata u kojima borave deca mora Ministarstvo davati saglasnost za te dozvole, zato što je to obaveza države da zaštiti svu decu u Srbiji.
Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Nikola Lazić. Gospodin Lazić želi reč. Izvolite.
Ovaj amandman prati nit predloga prethodnog amandmana koji je podnela poslanička grupa DSS sa idejom da se preciznije definiše i apostrofira potreba za izradom kvalitetne i standardizovane projektne dokumentacije kada je u pitanju zaštita od požara. Sakralni objekti su, sa jedne strane, mesta od ogromnog duhovnog i kulturnog značaja, a sa druge strane su mesta na kojima boravi veliki broj ljudi, tako da ne treba posebno trošiti reči o tome da je neophodno obezbediti zadovoljavajući nivo protivpožarne zaštite, bilo da se radi o izgradnji novih ili adaptaciji postojećih sakralnih objekata. Sistemi protivpožarne zaštite su svugde u svetu zastupljeni u objektima od duhovnog, kulturnog, istorijskog značaja, jer se veoma često dešava da zbog dotrajalih instalacija ili nemara postoji opasnost od izbijanja požara. U svom odgovoru zašto je odbila ovaj amandman, Vlada je navela da se ne prihvata amandman iz razloga što su crkve i verske zajednice, prema članu 11. Ustava Republike Srbije odvojene od države. Moram da kažem da taj odgovor ne smatram za adekvatan, jer čini mi se da onaj ko je odgovarao na ovaj amandman nije razumeo suštinu ni ovog člana 11. Ustava Republike Srbije, a ni drugih akata koji definišu odvojenost crkve od države. Nisu sakralni objekti građevine koje su ni na nebu ni na zemlji. Kada se zidaju određeni objekti, normalno je da je neophodno da postoji određena odgovarajuća dokumentacija, kojom se upravo određeni standardi i poštuju, kako bi ti objekti bili bezbedni. S druge strane, čini mi se da sa žaljenjem možemo konstatovati da su neki sakralni objekti od neprocenjivog značaja za Srbiju upravo i stradali od posledica požara. Iako manastir Hilandar nije na teritoriji Srbije, to jeste pravi primer koliko bi značilo da je postojala adekvatna protivpožarna zaštita. Inače, govoreći o Hilandaru, postavlja se pitanje - koliko aktuelna Vlada vodi računa o tome da Srbija kao država pomogne obnovu ove svetinje?
Na član 40. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Vlahović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 40. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Da li neko želi reč? Gospodin Mijaljević. Izvolite.
Podneo sam amandman da se u članu 40. stav 3. reč "periodično" zameni rečima "najmanje jednom u tri meseca". SRS smatra da je neophodno definisati jasan vremenski rok za obavljanje kontrole ugrađenih instalacija u objektima. Ovaj termin "periodično" može da bude i na tri meseca, a može da bude i na godinu dana, može da bude na dve, na pet godina itd, ali može da bude. Mora se precizirati neko tačno vreme. Ne može se ostaviti nekom lokalnom čoveku koji radi u obezbeđenju da on procenjuje da li je periodično potrebno uraditi na dva meseca ili na pet godina. Moramo da poboljšamo dosadašnji zakon, a ne tako što ćemo da određene vremenske periode totalno isključimo, kada se radi po slobodnom nahođenju ili slobodnom sudijskom uverenju. Do sada smo imali da se na dva meseca radi kontrola centrala i da se radi makar po jedan javljač u jednom sektoru, da se na godinu dana radi obavezno jednom periodično, da se čak jednom u pet godina radi toliko ozbiljno da se kompletan sistem rastavi na sastavne delove da bi se proverio maltene svaki kabl i svaki javljač da li radi ili ne. Ne moramo biti baš toliko precizni i toliko da idemo u detalje, da rastavljamo sve na šrafove i na deliće, na dužinu kablova, ali, recimo, na tri meseca bi bilo adekvatno da se definiše određeni vremenski period kada nešto mora biti urađeno. Znate kako je ovde kod nas u zemlji Srbiji, kada nekome ostavite neko slobodno uverenje kada šta može biti urađeno, neko će da kaže - mogu sada, a neko će da kaže - nije potrebno, uradili smo pre godinu dana itd. Ipak je to sistem koji nekome treba, ne samo jednom čoveku, nego desetinama i desetinama ljudi, naročito u nekim institucijama, zgradama, bolnicama, sportskim objektima, sakralnim objektima itd, da spasi glavu. Ako ne radi jedan javljač ili ako zakasni da se javi na vreme, požar čini čuda. Ne moram vama da govorim šta požari mogu da čine. Adekvatno je odrediti neko vreme. Predložio sam tri meseca. Bilo bi dobro usvojiti.
Na član 42. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Vlahović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 43. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Vlahović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 44. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospodin Marić želi ipak da obrazloži svoj amandman. Izvolite.
Dame i gospodo, ovaj amandman reguliše kontrole protivpožarnih uređaja i protivpožarnih instalacija, broj tih kontrola. Vlada je u Predlogu zakona predložila da se kontrole vrše jednom godišnje. U ime SRS predložio sam da se te kontrole obavljaju dva puta. Češće kontrole će iziskivati veće angažovanje ljudstva, iziskivaće verovatno i dodatna materijalna sredstva. Međutim, bolje je potrošiti malo više para, a manje gasiti požare i plaćati štetu koja nastaje od tih požara. Češće kontrole su posebno važne iz dva sledeća razloga. Prvi je razlog uglavnom zbog nemaštine, protivpožarni uređaji i protivpožarne instalacije u Srbiji su, da tako kažem, narodski, u godinama, prosečno su stare po 20-30 godina. Drugi razlog je - u velikom obimu građevinske radove u Srbiji izvodi građevinska mafija, a ne treba dodatno objašnjavati i ubeđivati javnost da oni ne vode dovoljno računa da se protivpožarne instalacije postavljaju na propisani način. Da su kontrole bile češće, verovatno se ne bi dogodio ovaj najnoviji, najpoznatiji slučaj požara u Kliničko-bolničkom centru "Dragiša Mišović" u Beogradu. U pitanju je jedna bitna suštinska izmena koja će poboljšati zaštitu od požara. Iz tog razloga, dobro je što je Vlada prihvatila ovaj amandman.
Na član 44. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 46. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 49. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslanike grupe "“Napred Srbijo”". Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Mićo Rogović. Izvolite.
Gospodine ministre, evo da iskoristim priliku, amandman koji je SNS podnela na član 51, sopstvenici, odnosno korisnici šume ili drugog zemljišta, u slučaju povećane opasnosti od požara u prirodnoj okolini, dužni su da organizuju protivpožarnu stražu. Prihvaćen amandman. U članu 49, to govorim ne zbog nas, to govorim zbog poljoprivrednika, gde se u kategoriju privrednih društava, zemljoradničkih zadruga, ustanova i drugih pravnih lica svrstavaju pod posebnim merama zaštite i poljoprivrednici. Predloženim amandmanom smo pokušali da razdvojimo tu kategoriju, ne da izbacimo poljoprivrednike iz mera zaštite, samo da ih ne definišemo u toj meri kao pravna lica. Gledajte jednu stvar, govori se da su to sledeće mere - organizovanje stalnog dežurstva. Možete li da zamislite period od početka setve, žetve, do perioda uskladištenja i kasnije čuvanja u magacinu do trenutka prodaje ili eksploatacije setvenih useva, odnosno žetvenih proizvoda? Radi se o dugom periodu. Individualni poljoprivrednik nije u mogućnosti da sve ove mere preduzme. Neki drugi zakoni ga obavezuju, čak i deo ovog zakona, na mere. Podnetim predlogom amandmana stavljamo u situaciju poljoprivrednika da preduzme mere, ali ne posebne mere koje su zaista rigorozne i koje poljoprivredni proizvođač ne može organizovati, a to su stalna dežurstva, osmatračke službe, službe veze i obaveštavanja. To je bila isključiva namera da zakon zaista bude u funkciji, odnosno da poljoprivrednici ne dođu u situaciju da, i pored niskih otkupnih cena svojih proizvoda, imaju mogućnost i organizacije tipa voda ili odeljenja u MUP-u ili vojsci da bi obavili ove poslove iz tog razloga, a nigde se predloženim amandmanom ne izostavljaju mere zaštite koje poljoprivrednik mora da preduzme vezano za žetvene uslove i njihovo skladištenje i žetvu.
Na član 51. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe “Napred Srbijo”. Vlada je prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 52. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe “Napred Srbijo”. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mićo Rogović.
Iskoristio sam i prošli put kada smo pričali o zajedničkom načelnom pretresu, vezano za ovih 11 tačaka dnevnog reda i kada smo pričali o Zakonu o zaštiti od požara, da situacija koja se nažalost u Srbiji sreće u oblasti zapošljavanja tj. ograničavanja nekog idealnog radnog veka na minimum 30 godina i situaciju koju smo imali i imamo sve vreme, u proteklom periodu i ovom periodu zaista je nemoguće naći odgovarajuće, adekvatno ili bilo kakvo radno mesto, pa verujem da bi deo ljudi zaista koji su završili fakultete nažalost prihvatili situaciju da rade u ovim organima. Zašto u situaciji kada ne možete, recimo, posle završene medicine da postanete doktor odnosno da odradite pripravnički, volonterski staž i da se zaposlite u toj struci. Nažalost, videli ste da ljudi završavaju i srednje škole da bi mogli da rade posle završenih studija, i to sa dobrim prosekom. To je u nekoj drugoj oblasti, završavaju srednje škole radi usavršavanja potrebnih za određene oblasti zapošljavanja. Iz tog razloga smo pokušali da tu kategoriju ljudi, eventualno zainteresovanih, s obzirom na situaciju da je zaista nemoguće u Srbiji se zaposliti odnosno mali je broj konkursa za otvorena radna mesta, izuzev političkih, nažalost, da se ova starosna granica za zapošljavanje odnosno za prijem u ovu službu sa 30 pomeri na 35. Vi niste to prihvatili. Zaista je kategorija u zadnjih 15 godina, recimo, sada već srednjih godina ljudi, koji su bili u najboljim godinama od 20 do 35, i ovim zakonom diskriminisana, kao i svim konkursima koja i privredna društva i privatnici raspisuju vezano za prijem u radni odnos.
Reč ima narodni poslanik Saša Maksimović. Želite reč po prethodnom amandmanu? (Da.)
Gospođo predsedniče, brže pričate nego što stiskam dugmad, pa iz tog razloga nisam stigao da se javim. Vi jeste prihvatili prethodni amandman, jeste delimično i u vezi sa ovim koji je sada na dnevnom redu, ali ću iskoristiti priliku zašto je dobro što je Vlada prihvatila prethodni amandman koji glasi da se naslov iznad glave 4. menja u Organizaciju vatrogasne službe u odnosu na reč "Vatrogastvo", koja je stajala u Predlogu zakona. Šta je problem? Problem je što je došlo do tehničke greške u članu 1. stav 1. Taj amandman niste prihvatili, on je u vezi sa ovim naslovom, međutim, došlo je do tehničkih problema, na to niste reagovali. Takođe se odnosi na reč "vatrogastvo". Ako ukucate na nekom pretraživaču na Internetu reč "vatrogastvo" dobićete nažalost sve hrvatske i bosanske strane, što znači da ako potražite u rečniku reč "vatrogastvo" u srpskom jeziku nećete naći. Nažalost, svedoci smo da već duže vremena prilikom izrade i donošenja zakona značaju jezika i pisma se ne pridaje odgovarajuća pažnja, težište se uglavnom stavi na odgovarajuća pravna rešenja, pravne konstrukcije kako bi se zakoni bolje prilagodili savremenim potrebama života. Podsetiću vas još na Zakonopravilo svetosavsko, Nomokanon, Hilandarski i Studenički tipik, Zakonik cara Dušana. Zašto sve ovo pričam? Naravno, svi su napisani ćirilicom ili srpskim jezikom. Mislim da je nepotrebno da upotrebljavamo reč "vatrogastvo" iz razloga što se i u Federaciji BiH zakon o vatrogastvu zove, i to Tuzlanskogkantona, pa bi bilo dobro da vi, gospodine ministre, iznađete način na koji biste prihvatili amandman na član 1. stav 1, koji su podneli poslanici SNS, da ne bi se desilo da u nekom sledećem zakonu imamo vatrodojavne postave ili tako nešto slično.
Na član 52. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 55. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? Reč ima poslanik Milan Avramović.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman koji se odnosi na obavezu ministra da je prenese na ministarstvo, ne iz razloga što ne verujem ministru da je sposoban ili nesposoban da donese program posebne obuke iz oblasti zaštite od požara, nego zato što bi to trebalo da rade radne grupe koje su ujedno učestvovale u izradi ovog zakona. Tačno je da po Zakonu o državnoj upravi ministar donosi propise iz delokruga ministarstva, ali svi znamo da su ti podzakonski akti uglavnom delo određenih grupa stručnjaka u tom ministarstvu koje donosi podzakonski akt. Iz tog principijelnog stava koji SRS oduvek ima, a to je da ministarstvo ima više tela i da ministarstvo nije samo ministar, nego svi ljudi koji rade u ministarstvu, predložio sam amandman da se reč "ministar" zamenjuje rečju "ministarstvo". Dakle, iz najbolje namere, zbog posebne obuke iz oblasti zaštite od požara, vrstu i program obuke, obim i uslove posebne obuke, način polaganja i visinu troškova stručnog ispita, kao i visinu naknade članovima komisije treba da propisuje radna grupa iz ministarstva, a ministar da da saglasnost ili potpis. Pošto je ovo obavezujući akt zbog Zakona o državnoj upravi, gde se kaže da ministar donosi propise iz delokruga ministarstva, govori u prilog tome da je i ovaj Zakon o državnoj upravi pogrešan i da je tada prihvaćen amandman ne bi imali više nikakav problem u tome da sav posao radi ministar, jer u protivnom ministar bi samo sedeo u kancelariji i pisao podzakonske akte, ne bi imao nikakvu drugu obavezu, što svakako ne treba da bude slučaj. Zbog toga treba prihvatiti ovaj amandman i zbog toga sam ga napisao.
Grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe “Napred Srbijo” podnela je amandman na naslov glave 4. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mićo Rogović.
Gospodine ministre, ne javljam se povodom ovog prihvaćenog amandmana na član 55. Vi ste bili, rekli ste pre neki dan, dugo godina poslanik, mi smo u ponedeljak uradili 23 tačke dnevnog reda u 10 časova. Čekale su nas u poslaničkim grupama i trebalo je do 14.00 časova da spremimo set od 11 tačaka, između ostalog i ova dva bitna zakona. Onda se provukla tehnička greška vezano za štampanje, da se umesto u članu 1.reč "vatrogastvo" zamenjuje rečju "vatrogasne službe". Ne bih ulazio sada u isto obrazloženje koje je gospodin Maksimović prethodno obrazložio. Neophodno je, s obzirom da je prihvaćen amandman na naziv ovog odeljka, da se još samo u članu 1. zbog samog zakona i funkcionisanja zakona napravi ili amandman odbora ili tehnička ispravka, gde se u članu 1. reč "vatrogastvo" zamenjuje rečju "vatrogasne službe".
Na član 63. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vladan Jeremić.
Član 63. se odnosi na stručno usavršavanje i reč je o pripadnicima vatrogasno-spasilačke jedinice koji su dužni da se stručno usavršavaju prema programu koji, kako piše u Predlogu zakona, donosi ministar. Imajući u vidu jedan opšti stav koji smo izneli, a to je da bi trebalo, bar kada je reč o ovakvom predlogu zakona, što manje izbegavati i uplitanje politike i na neki način obavezu ministru kao pojedincu da čak uređuje odnosno donosi program prema kome će se stručno usavršavati pripadnici vatrogasno-spasilačke jedinice, u ime poslaničke grupe SRS sam predvideo tu izmenu da se reč "ministar" zamenjuje rečju "ministarstvo". Mislim da je to zaista celishodnije. Kada smo kod stručnog usavršavanja, ne znam ko je sve bio uključen u izradu ovog predloga zakona, mislim da je svakako trebalo uzeti u obzir i neke stavove i razmišljanja, pre svega nacionalnog društva inženjera i tehničara za upravljanje rizicima, jer nisam siguran da vam je poznat podatak da smo mi još prvi u svetu 70-ih godina prošlog veka napravili softver termodinamike požara za klimatizovane oblakodere.
Konsultujemo se. Predstavnik predlagača ima reč. Zapravo, kroz pravno-tehničku redakciju ovaj amandman bi mogao biti prihvaćen. Prosto tehnički nije obrazložen i napisan na način kako bi predstavnik predlagača mogao da ga prihvati, ali ako se slažete kroz pravno-tehničku redakciju, Vlada prihvata ovaj amandman. Na član 80. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Vlahović. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača, gospodin Dačić, želi završnu reč? (Da.) Izvolite, gospodine ministre.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsednice, mislim da je cela ova rasprava, koja je bila o zakonima u načelu i o zakonima u pojedinostima, pokazala da ima veoma veliki broj pitanja oko kojih, kada stvari spustimo na taj profesionalni nivo i kada razgovaramo o onome što je predmet zakona, možemo kod velikog broja pitanja da dođemo do zajedničkog stava. Nesumnjivo da je zajednički stav svih da je neophodno doneti ovakve vrste zakonskih propisa, imajući u vidu da su prethodni zakoni koji regulišu ovu oblast doneti pre više decenija, da se promenila društvena scena u Srbiji i nema više one nekadašnje države u kojoj smo živeli, nema ni mnogih službi koje su tada postojale, nema ni novih privrednih subjekata kako su ih nekad zvali. Jednostavno se promenio ambijent u kojem funkcioniše služba koja jednim delom je vatrogasno-spasilačka, a drugim delom je, kada govorimo o celom sektoru, sektor za zaštitu i spasavanje, a želja je da ovim zakonom to bude definisano kao služba za vanredne situacije. Predloženo je 69 amandmana na ova dva zakona. Dozvolite mi da kažem i o prethodnom zakonu, već kad sam uzeo reč, 69 amandmana ukupno. Mi smo prihvatili 24, i ovaj amandman o kojem ste malopre govorili, mislim da je reč isključivo o tehničkoj grešci koja je nastala kada je pisan amandman i ne vidim razlog da mi to ne prihvatimo i da ne promenimo. Da jednostavno prihvatimo ovu sugestiju o kojoj ste govorili, te molim da se iznađe način da ovo o čemu ovde govorimo dođe do zakonskog teksta, jer u tekstu amandmana ne stoji šta se zamenjuje ovim rečima "vatrogasne službe". Jednostavno stoji samo da se stav 1. člana 1. menja i glasi, zamenjuje se rečima "vatrogasne službe". Ne piše šta se zamenjuje. Imajući sve u vidu vas molim, ako postoji mogućnost neke pravno-tehničke redakcije ili usaglašavanje kada dođe do glasanja, da se sve to ima u vidu. Mi prihvatamo i slažemo se sa tim amandmanom. Ali, jednostavno Zakonodavni odbor, čini mi se, na kojem je bio taj amandman, odbacio ga je kao pravno nepotpun, da upotrebim taj izraz. Danas smo predali 10 novih vatrogasnih vozila vatrogasnim spasilačkim jedinicama MUP Republike Srbije. Treba da znate da prosečna starost vozila koja koristi naš Sektor za vanredne situacije je 25 godina. Takođe, ukoliko želimo, ono što je cilj ovih zakona, a to je da se građani Srbije osećaju bezbednije kada je reč o tim civilnim vanrednim situacijama, jer ovde apsolutno nije reč ni o kakvim oblicima oružanih dejstava, niti bilo kakvih ugrožavanja šire bezbednosti građana, naš je zajednički interes da stvorimo sve tehničke preduslove, sve tehnološke preduslove i naravno politički kroz zakonodavnu aktivnost ove skupštine i kroz normativnu aktivnost MUP kasnije u donošenju različitih pravilnika i podzakonskih akata da sve ove službe deluju koordinirano, da postoji integrisani sistem reagovanja u slučaju vanredne situacije. Obaveza našeg ministarstva će biti da u narednih šest meseci, dok ovaj zakon ne stupi na snagu, da donesemo čak 41 pravilnik, od kojih smo mi osam već na neki način usaglasili do samog kraja i ovo je čitav zbir svih onih kriterijuma koji treba da se saberu kako bismo imali celovit sistem sektora za prevenciju, odnosno za zaštitu od civilnih vanrednih situacija. Želim da se zahvalim svima koji su učestvovali u raspravi. Mislim da ste pokazali visok nivo odgovornosti prema temi o kojoj govorimo i želim još jednom da izrazim žaljenje što su predlozi ovih zakona bili u okviru šire tematike, odnosno dnevnog reda koji je verovatno zbog potrebe završetka rada Skupštine pre novogodišnjih praznika, te smo došli u situaciju da smo možda delili vreme koje je bilo potrebno da razgovaramo isključivo o ovim zakonima. Zahvaljujem se svima koji su, i pored tog nedostatka vremena za pripremu i nedostatka vremena za raspravu, dali sve one primedbe koje postoje. Želim da vam kažem da, kao i kod drugih zakona, ne smatram da donošenje zakona predstavlja otklanjanje jedne od obaveza koje neko ima, nego mislim da je zakon takođe jedna živa materija čiju primenu treba pratiti. To znači da smo veoma otvoreni da analiziramo stalno efekte primene ovog zakona i način funkcionisanja službe i sektora koje smo ustanovili ovim zakonima i spremni smo da u bilo kom periodu, ukoliko uočimo da postoje bolja rešenja, uvažimo svaku vašu primedbu i da damo novi predlog izmene i dopune već usvojenih zakona. Bez obzira što svako onaj ko piše tekst zakona, vi bar to dobro znate, oni koji se bave tom problematikom, nisam pravnik, ja sam politikolog, on je ljubomoran na svoj tekst i veoma retko prihvata amandmane i misli da je uvek najpametnije uradio, ta pravno-tehnička redakcija je najteži oblik usaglašavanja zato što svako misli da je u pravu. Ništa ne želim da kažem loše o svemu tome, pošto su ovde ljudi, moji saradnici koji se nalaze u Sekretarijatu našeg MUP. Želeli smo da prihvatimo više amandmana i da time pokažemo da nemamo nikakvih razloga da ne razgovaramo otvoreno i budemo kooperativni u realizaciji onoga što nam je cilj. Ostvarenje i realizacija ovih zakona će biti u interesu svih građana. Nadam se samo da nećemo imati potrebe da ovaj naš sektor i služba za vanredne situacije, vatrogasno-spasilačka i vatrogasno-spasilačke jedinice intervenišu. Kao kada su vojska i policija u pitanju, oni se školuju godinama i pripremaju za ratove i za sukobe, a najviše od svih su zainteresovani do sukoba da nikada ne dođe. Tako je i ovde. Nadam se i želim da sve ovo što smo doneli kao zakonska rešenja bude mera pripreme društva našeg i svih službi koje postoje, integrisanog sistema, upravljanja vanrednim situacijama i da to ostane kao zakonsko rešenje koje smo doneli na papiru i u praksi sprovedeno od MUP, a da nikada nemamo potrebe da to vidimo u svakodnevnom životu, odnosno da nemamo posledica po zdravlje i živote ljudi ovde u Srbiji. Želim da se zahvalim svima na primedbama. Mislim da će to biti jedan veliki korak napred, donošenje ovih zakona. Takođe, želim da se izvinim onima čije primedbe nismo mogli da uvažimo zbog suštine i smisla ovog postojećeg zakonskog teksta i pozivam sve da aktivno učestvujemo u primeni ovog zakona. Siguran sam da će od toga građani Srbije najviše imati koristi. Zahvaljujem se svim poslanicima, svima onima koji su učestvovali i bili prisutni tokom svih ovih rasprava. Izvinjavam se što na početku današnje rasprave nisam mogao da budem prisutan od samog početka, jer smo upravo imali ovaj događaj koji sam malopre spomenuo. Tako je vreme napravilo, da smo jutros predali 10 novih vatrogasnih vozila našim službama, Sektoru za zaštitu i spasavanje, odnosno za vanredne situacije u Beogradu, Nišu, Kragujevcu i Novom Sadu. Veliki korak napred zato što je prosek vozila sa kojima se služi naša služba 25 godina. Nadam se da ćemo, uz našu podršku, napraviti jedan moćan sektor za vanredne situacije koji će omogućiti građanima Srbije da gledaju u susret i idu u susret svim mogućim problemima koji mogu da proisteknu iz svakodnevnog života. Znate, kada se desi požar, tek onda se razmišlja o tome da li je prilaz zgradi za gašenje požara dobar ili nije, da li imamo dovoljno visoke merdevine za gašenje požara, da li vozilo radi, kakvi su uslovi u kojima vatrogasci rade? Mi ne smemo da čekamo te situacije. Pametni ljudi znaju da gledaju unapred, a mislim da je vreme da Srbija počne tako da se ponaša. Zahvaljujem se svima i pozivam vas da glasate za predloge ovih zakona, bez obzira na poziciju u vladajućoj strukturi ili među opozicionim političkim partijama. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Zaključujem pretres Predloga zakona o zaštiti od požara u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O BEZBEDNOSNO-INFORMATIVNOJ AGENCIJI (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanik Mirko Munjić i Odbor za pravosuđe i upravu. Primili ste izveštaje Zakonodavnog odbora i Odbora za pravosuđe i upravu kao i mišljenje Vlade. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Ovaj predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Bezbednosno-informativnoj agenciji ima svega tri člana. Svojim amandmanom sam reagovao na član 3. predloga ovog zakona koji kaže da ovaj zakon stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja u Službenom glasniku Republike Srbije, a primenjuje se od 1. januara 2010. godine. U prvom delu ovog člana 3, kao što se vidi, predlagač zakona je dobro sproveo odredbu člana 196, poslednjeg stava Ustava Srbije, koji kaže da zakoni stupaju na snagu osmog dana od dana objavljivanja u Službenom glasniku Republike Srbije, ali je potom napisao da se primenjuje od 1. januara 2010. godine. Da li je sada predlagač video šta je uradio, da je to u stvari nemoguće. Uglavnom, nije prihvatio moj amandman iz razloga što se u obrazloženju Vlade kaže da bi mogle nastupiti štetne posledice za bezbednost Republike Srbije, obzirom da u periodu od 31. decembra pa do stupanja na snagu zakona neće postojati zakonom ustanovljena nadležnost određenog suda za postupanje po predlozima BIA. Postavljam pitanje – kakve štetne posledice mogu nastupiti u ovom periodu? Kada će realno biti moguće da se primeni ono što je Vlada napisala u obrazloženju, a to je postupanje suda po predlozima BIA? Koji će to sud postupati po predlozima BIA u periodu od 1. do 5. januara iduće godine? Da li znate vi, gospodo iz Vlade, kakva je konfuzija nastala u pravosudnom sistemu Srbije načinom na koji se vrši, odnosno kojim je izvršen izbor sudija, kako u prethodnom periodu reizbor sudija koji će biti obavljen za period od tri godine? Da li znate da ta konfuzija u sudstvu traje mesecima? Da li znate da je ta konfuzija nastavljena i dalje? Prema tome, nema tog suda koji će u ovom periodu od 1. do 5. januara, kada se predviđa stupanje na snagu ovog zakona, po ovome kako smo mi predvideli, zaista nikakve konfuzije i nikakvih štetnih posledica ne bi bilo. Mnogo veće štetne posledice će nastupiti upravo po onim kriterijumima kako su izabrane pojedine sudije i kako su predložene pojedine sudije i zamenici javnih tužilaca u ovom predlogu koji smo razmatrali juče. Reći ću samo da će mnogo veća, na primer, štetna posledica nastupiti što su neki izabrani, odnosno predložene sudije ili zamenici javnih tužilaca, a njihova osnovna referenca je da su bili odbornici u jednom ili više mandata i da su bili članovi upravnih odbora, kao da se ovde bira zamenik šefa odborničke grupe, a ne zamenik javnog tužioca, mnogo veća šteta će nastupiti, na primer, što nije izabran sudija Okružnog suda u Gnjilanu – Novica Stojiljković, koji radi 27 godina pravne poslove, koji je u Okružnom sudu u Negotinu imao procenat ispunjenosti norme od 155 do 165%. On nije reizabran za sudiju, a izdržava pet članova porodice. Tu će nastupiti mnogo veće posledice nego u ovom slučaju.
Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Odbor za pravosuđe i upravu podneo je amandman na član 3. Vlada je prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li neko još želi reč ko ima pravo na to? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA KRIVIČNOG ZAKONIKA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici:Petar Jojić, Zoran Krasić, Aleksandar Martinović, Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić, Vjerica Radeta, Elvira Kovač, Dejan Radenković, Mirko Munjić, Čedomir Jovanović, Nenad Milić, Zoran Ostojić, Judita Popović, Nebojša Ranđelović, Kenan Hajdarević i Sreto Perić. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pre prelaska na pretres Predloga zakona u pojedinostima, podsećam vas da je Zakonodavni odbor, na osnovu člana 148. stav 2. Poslovnika odbacio, kao nepotpun, amandman na član 4. koji je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Prema članu 148. stav 3. Poslovnika odbačeni amandmani ne mogu biti predmet rasprave i o njima se ne glasa. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Jojiću.
Dame i gospodo, gospođo predsedavajuća, u Predlogu zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakonika predviđa se jedna intervencija u članu 79. Naime, radi se o merama bezbednosti koje se mogu učiniocima krivičnih dela izreći kao mere bezbednosti. Između ostalog, tu su obavezno psihijatrijsko lečenje i čuvanje u zdravstvenoj ustanovi, obavezno psihijatrijsko lečenje na slobodi, obavezno lečenje narkomana, obavezno lečenje alkoholičara, zabrana vršenja poziva, delatnosti i dužnosti, zabrana upravljanja motornim vozilom, oduzimanje predmeta, proterivanje stranca iz zemlje, javno objavljivanje presude. Pod uslovima predviđenim ovim zakonom, određene mere bezbednosti mogu se izreći i neuračunljivom licu koje je učinilo protivpravno delo u zakonu predviđeno kao krivično delo, kako to propisuje član 80. Međutim, ova intervencija je apsolutno neprihvatljiva. Zašto? Ovom intervencijom dodajući novi stav, pre svega ograničavaju se određena ljudska prava. Deklaracija o pravima čoveka garantuje u čl. 2, 7, 23. i 24. određena prava svim građanima, a ovu deklaraciju je ratifikovala i naša država. Radi se ovde o zabrani prisustvovanja određenim sportskim priredbama. Naš Ustav i zakon, a i ova deklaracija i Povelja o ljudskim pravima i slobodama garantuje pre svega kako predviđa i član 20 – sloboda udruživanja, što bi se u svakom slučaju odnosilo i na ove slučajeve o kojima je ovde reč. Pre svega, zakonodavac treba da propiše određena krivična dela, da se tim određenim krivičnim delima, kao dispozicijom norme, tačno odredi koja krivična su u pitanju, ako je pre svega javni skup, sportske priredbe i da ne nabrajam. Ova zabrana koja se predviđa je protivustavna, ona je u suprotnosti sa Deklaracijom o ljudskim pravima jer se ograničavaju osnovna ljudska prava građanima Republike Srbije da mogu da prisustvuju javnim skupovima i javnim priredbama. Učinioci prekršaja ili počinioci krivičnih dela mogu odgovarati pre svega po Krivičnom zakoniku, da im se izrekne odgovarajuća krivična sankcija ukoliko počine neko zabranjeno delo, a u konkretnom slučaju, ako počine prekršaj ili ako počine krivično delo. Sankcija i dispozicija te sankcije tačno propisuje i normira u kojim slučajevima će ta zabrana nastupiti. Smatram da je ovo apsolutno neprihvatljivo i da je u suprotnosti sa odredbama Ustava, sa odredbama Zakonika o krivičnom postupku, sa Deklaracijom o ljudskim pravima i slobodama. Ovim se ograničavaju prava našim građanima da mogu da učestvuju na sportskim priredbama i drugima javnim skupovima. Ovim će se proširiti ne samo na javne skupove koji se odnose na skupove u slučaju fudbalskih utakmicama, košarkaških ili drugih priredbi sportskih, ovo će se proširiti i na javne skupove, na zborove, na mitinge, gde će doći, u svakom slučaju, do određenih protivpravnih zabrana, pa neće moći da ostvare građani pravo koje, po Ustavu, imaju. Prema tome, SRS jeste za to da se preduzmu odgovarajuće mere protiv onih koji narušavaju javni red i mir, onih koji čine krivična dela. Mi nismo za to da štitimo one koji krše zakon, ali jesmo i protiv toga ako se građanima pre svega ograničavaju određena prava zagarantovana Ustavom Republike Srbije.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 3. posle člana 89a dodaje se naslov koji glasi – Zabrana prisustvovanja određenim sportskim primedbama i član 89b. Između ostalog, u tom novom članu 89b, u stavu 2, kaže se sledeće – ova mera izvršava se na taj način što je učinilac krivičnog dela dužan da se neposredno pre početka vremena održavanja određenih sportskih priredbi lično javi službenom licu u područnoj policijskoj upravi, odnosno policijskoj stanici, na području na kojem se učinilac prekršaja zatekao i da boravi u njihovim prostorijama za vreme održavanja sportske priredbe. Gospođo Malović, meni zaista neke stvari ovde nisu jasne. Dakle, ovo su izmene Krivičnog zakonika. Kažete, u stavu 2. ovog novog člana 89b - na kojem se učinilac prekršaja zatekao i da boravi u njihovim prostorijama itd. Je li ovo prekršajni zakon ili krivični zakon? Ako je krivični zakon, njime ne mogu da budu tretirana kaznena dela koja se označavaju kao prekršaj, nego kao krivična dela. To je manji problem u ovome što ste vi predložili. Mnogo veći problem je sledeći. Gospođo Malović, kako to da učinilac tog krivičnog dela zna da li se uopšte održavaju neke sportske priredbe? Vi sada polazite od pretpostavke da on to mora da zna. Pitam vas – kako on to treba da zna? Znači, mora čovek da bude apsolutno informisan o tome koje sportske priredbe se dešavaju u njegovom okruženju. Pitanje – kako će on da bude informisan o tome? Šta ako ne bude informisan? Recimo, čovek ima dobru volju zaista da se prijavi, ali ne zna da se tu održava neka sportska priredba. Verovatno će onda sud da kaže – nisi poštovao izrečenu meru bezbednosti, sada ćeš dobiti neku mnogo drastičniju sankciju. Prosto, ova mera je krajnje neodređena. Ako ste već propisali ovu meru bezbednosti, onda ste morali da propišete kojim kriterijumima će se sud rukovoditi kada bude procenjivao da li je učinilac krivičnog dela, a ne prekršaja, postupio po ovoj meri bezbednosti ili ne. Dakle, koji su to kriterijumi na osnovu kojih će sud moći da izvuče zaključak – znao si da se održava sportska priredba, a nisi se prijavio? Na koje sportske priredbe se dalje odnosi ova mera bezbednosti? Da li se odnosi na međunarodna takmičenja? Da li se odnosi na nacionalna takmičenja? Da li se odnosi na neka čisto lokalna takmičenja? Pojam sportskih priredbi je do te mere široko određen, da će ova mera bezbednosti teško moći da bude primenjena ili će biti primenjena, ali, kao što je rekao gospodin Petar Jojić, biće primenjena na štetu ljudskih prava i sloboda. Još nešto, gospođo Malović, ako malo pratite ovih dana medije, ispada da u Srbiji nema drugih i nema većih problema sem navijačkih grupa. Odmah da se razumemo, SRS je apsolutno protiv nasilja i na sportskim priredbama, ali i u svim drugim oblastima društvenog života. Mi smo protiv nasilja i koje se s vremena na vreme sprovodi ovde u parlamentu, u vezi sa narodnim poslanicima, u vezi sa uskraćivanjem prava narodnim poslanicima da slobodno govore o temama koje su na dnevnom redu. Moram da primetim, gospođo Malović, nešto što iz dana u dan primećuje sve veći broj ljudi u Srbiji. Ovo nemojte da shvatite lično jer sumnjam da ste vi u tome neposredno učestvovali, ali oni koji su vaši politički mentori, partijski šefovi, sigurno jesu. Navijačke grupe im nisu smetale 5. oktobra 2000. godine. Nisu im smetale navijačke grupe koje su organizovale čitav niz scena nasilja u Beogradu. Nisu im smetale ni baklje, ni petarde, ni flaše, ni noževi, ni lanci, nije im smetalo ništa. Ovde, ispred zapaljene tadašnje Savezne skupštine, toga se seća sigurno gospođa Slavica Đukić-Dejanović, između ostalog, viorio se crni barjak sa mrtvačkom glavom i ta slika je obišla ceo svet, kao slika koja govori o Petooktobarskoj revoluciji u Beogradu. Tu je i gospodin Vladan Batić, on sigurno može da potvrdi ovo o čemu govorim. Dakle, 5. oktobra 2000. godine pučistima ne smetaju ni crne zastave sa mrtvačkom glavom, ni navijačke grupe, ni nasilje. Godine 2009. sve im to smeta. To je licemerno, gospođo Malović. Ne možete vi nekad da se služite nasiljem da dođete na vlast, a kad vlast preuzmete, onda vam to isto nasilje smeta. Mi smo bili protiv nasilja i onda, kao što smo protiv nasilja i danas. Ali, oni koji danas vode hajku protiv građana Srbije, pod firmom da se bore protiv nasilja na sportskim priredbama, jednostavno, nisu dosledni, jer da su bili dosledni ne bi bili akteri, ne bi bili protagonisti neviđenog nasilja na ulicama Beograda koje je nažalost odneo, kao što dobro znate i svoje žrtve, tog 5. oktobra 2000. godine. Dakle, onda smo rekli da to nije način da se preuzme vlast u Srbiji i da se izvrše bilo kakve političke promene, to kažemo i danas. Ali, gospođo Malović, imam utisak da se ovde oko borbe protiv nasilja na sportskim priredbama bukvalno pronalazi, odnosno dolazi se do tople vode u bojleru. Zna se kako se bori protiv nasilja, odnosno protiv kriminala u svim sferama društvenog života. Vrlo jednostavno. Postoji policija, postoji sud, postoji tužilaštvo. Neka nadležni organi rade svoj posao onako kao što to rade u svim demokratskim i civilizovanim zemljama sveta. Mi iz SRS ne možemo da prihvatimo činjenicu da u Srbiji nema drugih i većih problema nego što su to navijačke grupe. To nasilje, naravno, ponavljam još jedanput osuđujemo. Ali, isto tako osuđujemo i činjenicu da će recimo, Narodna skupština Republike Srbije o izveštaju DRI da raspravlja tek u martu sledeće godine. Dakle, post festum. Nemoguće je da su veći problem u ovoj državi navijači i to da li je neko popio limenku piva na 100 metara od stadiona, nego činjenica da je DRI konstatovala brojne zloupotrebe i finansijske malverzacije u ministarstvima, odnosno u drugim državnim institucijama i da apsolutno niko za to neće snositi odgovornost. Dakle, ako hoćete dosledno da se borite protiv kriminala, protiv korupcije, protiv nasilja, borite se, ali onda počnite od glave. Počnite od toga što se dešava u ministarstvima, šta se dešava u organima uprave u sastavu ministarstava, šta se dešavau javnim preduzećima, a onda kada taj posao završite, onda ćemo mi vrlo jednostavno da se obračunamo sa ljudima koji ispijaju limenke piva pre sportskih priredbi ili koji možda skandiraju nešto što nije primereno i nije civilizovano.
Na član 3. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe “Napred Srbijo”. Gospodin Zoran Ostojić, reklamira Poslovnik, je li tako?
Reklamiram član 104, narušeno dostojanstvo. Primetio sam osmeh kod vas zadovoljstva, gospođo Đukić-Dejanović, dok je gospodin Martinović pričao o puču o 5. oktobru, o nasilju itd. Zbog građana, zbog građana. Puč je pokušao da izvrši onaj ko nije hteo da prizna rezultate izbora 24. septembra, a peti oktobar nije bio puč, nego odbrana od puča. I kada govorimo o nasilju, onda bih voleo da se i oni koji sada tako žestoko osuđuju nasilje navijačkih grupa sete nasilja koje su navijačke grupe pravile prilikom hapšenja, recimo, Šljivančanina, pa na onom mitingu odbrane optuženog za genocid, Radovana Karadžića. Dovoditi sve to u vezu sa petim oktobrom je zaista licemerno. Peti oktobar, u kome su verovatno učestvovali i navijači, kao građani, bio je odbrana građana od pokušaja puča, jer je puč kada se ne priznaju rezultati izbora. Te dve stvari nikako ne bi trebalo izjednačavati.
Gospodine Ostojiću, ja i grupa kojoj pripadam i politička opcija kojoj pripadam nasilje i političku borbu vrlo odvaja. Svaki oblik nasilja vrlo osuđujem. Osmeh koji se mogao videti na mom licu bio je pre vezan za komentare onih koji sede sa moje leve i desne strane i koji nisu imali, nažalost, neposredno veze sa sadržinom koja je očigledno bila predmet vaše opservacije. Mislim da nema povrede Poslovnika, ali ako niste zadovoljni... Zahvaljujem. Na član 4. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe “Napred Srbijo”. Gospodin Aleksandar Martinović, replika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, zaista nisam mogao da razumem ovu intervenciju gospodina Ostojića, zato što je SRS, kao što vrlo dobro znate, prva izašla sa rezultatima izbora za predsednika SRJ. Uopšte nismo dovodili u pitanje činjenicu da je Vojislav Koštunica pobedio na tim izborima. Doduše, jeste da su posle toga zapaljeni zapisnici o radu biračkih odbora koji su se nalazili ovde u zgradi Savezne skupštine, gde je bilo sedište Savezne izborne komisije, to je tačno, ali to nije činila SRS. Gospodine Ostojiću, moram da vas podsetim da su 24. septembra 2000. godine održani savezni i lokalni izbori. To nisu bili izbori za Republički parlament. Kako ste onda mogli da otimate na silu RTS, da palite, da palite reportažna kola itd? To nije način da vi dokažete da je bilo ko pobedio na izborima. SRS je, dame i gospodo narodni poslanici, savest potpuno mirna. Nikada nismo organizovali bilo kakav rušilački miting ili rušilačku demonstraciju. Naprotiv, i kada smo imali da to radimo, uvek smo skretali pažnju našim članovima i simpatizerima, da se vlast menja na izborima, a da se vlast ne menja na ulici. Nažalost, peti oktobar zaista jeste bio puč, zato što su preuzete čisto republičke institucije, koje nisu bile savezne, niti su bile lokalne. Svako ko malo poznaje pravnu teoriju zna da je puč uzimanje sebi za pravo nečega što inače ne bi moglo da se desi. Dakle, uzimate sami sebi neko pravo koje vam ne pripada. O tome se radilo. Da je to bio puč, o tome, na kraju krajeva, svedoče stranci koji su o tome napisali knjige, koji su to finansirali, i koji su vrlo dobro biliupoznati gde i kada su se pripremali pučisti da izvrše to što su uradilipetog oktobra 2000. godine. Što se tiče ovog osmeha na licu gospođe Slavice Đukić-Dejanović, moguće da sam joj makar malo drag, kao što je ona draga i meni, pa da je to razlog njenog osmeha.
Gospodine Ostojiću, samo recite osnov javljanja? (Zoran Ostojić, sa mesta: Replika.) Po mojoj oceni, nije bilo elemenata za repliku. Gospodin Zoran Antić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, SNS podnela je par amandmana na ove izmene i dopune Zakona o krivičnom postupku. Konkretno, amandman o kojem govorim odnosi se na član 3, odnosi se na zabranu prisustvovanja određenim sportskim priredbama. Što se tiče ovog predloga člana, smatramo da je ova materija, sankcija koja je predviđena, nije u dovoljnoj meri razrađena. Isto tako činjenica da je predviđena zatvorska kazna od 30 dana do 3 meseca poprilična i da je kao takav i taj oblik kazne razrađen u Zakonu o izvršenju krivičnih sankcija. Prepoznali smo mesto o ovoj sankciji baš u tom zakonu, da je konkretno u članovima 279. i 280. već predviđena ta sankcija i da je neophodno, ako ste se već opredelili za to, da se nakon izvršenja neke zatvorske kazne nekom učesniku, počiniocu, zabrani prisustvo određenim sportskim priredbama, da je neophodno da se makar vodi evidencija o sportskim priredbama za koje taj izvršilac ima zabranu. Isto tako, da bi, eventualno kroz izmenu Zakona o izvršenju krivičnih sankcija, bilo neophodno da se taj počinilac javlja policijskim upravama, da se to evidentira, kontroliše, da se uredi način kada bi se od te obaveze odstupilo, da se, sve u svemu, odrede okolnosti i uslovi pod kojima bi ova sankcija trebalo da se izvrši. Ovako je ostalo poprilično toga nejasno. Ostavljeno je sudijama i tumačenje zavisno od situacije do situacije, što je, po mišljenju SNS, neprihvatljivo.
Na član 4. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe “Napred Srbijo”. Gospodin Veroljub Arsić želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SNS podnet je amandman na član 4. Predloga zakona. Navodno, članom 4. vrši se samo jedna pravno-tehnička redakcija postojećeg zakona. Pa čak i da je tako, postavio bih pitanje – zašto je predloženo da se deo teksta koji glasi „ili radi ostvarivanja i zadržavanja uticaja na privredne ili druge važne državne strukture“ briše? Pa čak i da je u pitanju ta pravno-tehnička redakcija, obrazloženje je da se to reguliše članom 112. stav 35. Međutim, ako je tako, predlagač je onda morao da vodi računa i o Zakoniku o krivičnom postupku, Zakonu o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala. Znači, uvidom u ova tri zakona, zajedno sa ovim koji se sada menja, videćemo da je formulacija „organizovane grupe“ u sva tri zakona različita, iako su sva tri zakona usaglašavana na jednoj istoj sednici, od jednog istog predlagača. Međutim, bili smo svedoci u našoj ne tako dalekoj prošlosti, samo nekoliko godina unazad, da su razne organizovane kriminalne grupe imale uticaja na razne državne organe. Čak i nedavno je potvrđeno da čak i navijačke grupe imaju uticaja na državne organe, konkretno na policiju. Ne bih po tome više da oduzimam vreme. Ima još jedan problem. Sve ove zakone treba da sprovode sudije. Samo ću neke podatke da iznesem, neka gospođa ministar zapiše. Recimo, Opštinski sud u Požarevcu je, po biltenu Vrhovnog suda, bio na trećem mestu po opterećenosti u broju predmeta. Na trećem je mestu po broju potvrđenih presuda na teritoriji Republike Srbije i na trećem mestu je po efikasnosti kojom su razni sudski postupci završavani. Gospođo ministre, to je slavna prošlost tog opštinskog suda. Ona neslavna jeste da je to prvi sud u Srbiji koji ima najmanje reizabranih sudija. Ne verujem Visokom savetu sudstva zato što se u njemu nalaze članovi koji su izabrani na nezakonit način, članovi koji su u sukobu interesa, a i samo iskustvo, samo se tad zvao Visoki savet pravosuđa, malo su menjani izrazi, recimo, dva puta je predlagao za predsednika Opštinskog suda u Požarevcu starog predsednika koji, kada je došao na čelo tog opštinskog suda, taj opštinski sud se nalazio između 9. i 12. mesta, a pri kraju njegovog mandata završio je na 111. mestu. Dva puta je predlagan od Visokog saveta, dva puta ga je Odbor za pravosuđe i upravu zaustavio i sada je taj isti sudija, koji je najgori sudija u Opštinskom sudu u Požarevcu, reizabran. Gospođo ministre, zabrinuti smo, ne samo u Požarevcu nego i u čitavoj Srbiji, kako se reizbor vršio. Vi se igrate jednom izuzetno ozbiljnom problematikom, da će u našim sudovima da budu sudije koje su nestručne, koje nisu podobne da vrše tu dužnost. Nemojte više ovakve eksperimente da pravite, jer će posledice samo ovog jednog da se otklanjaju sledećih 15-ak godina. Teško je kad nešto srušite praviti iznova.
Na član 4. amandman su podneli narodni poslanici Elvira Kovač i Dejan Radenković. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da) Gospođo Radeta, niste bili na početku, izvestila sam da je vaš amandman odbačen. Zakonodavni odbor je, na osnovu člana 148. stav 2. Poslovnika, odbacio kao nepotpun amandman na član 4. koji ste vi podneli.
Podneo sam amandman na član 5. tražeći da se član 5. briše. Da podsetim, u članu 5. se radi o nasilju na sportskim terenima, nasilju, pri čemu se oštećuje imovina veće vrednosti. Vi ste tražili da se učiniocu dela iz st. 1-4. ovog člana obavezno izriče mera bezbednosti zabrane prisustvovanja određenim sportskim priredbama. Kada su u pitanju sportske priredbe i izricanje mere zabrane prisustvovanja određenim sportskim priredbama, prvo što treba reći jeste da bi ovo možda bilo u redu u potpunosti, ovako kako ste predvideli, pod uslovom da je prethodno sve učinjeno da do ovoga ne dolazi. Šta znači da je prethodno sve učinjeno? Šta je sa preventivnim delovanjem na mlade, koje je neophodno potrebno da oni ne bi činili ovakve stvari? Sledeće pitanje koje se postavlja jeste vrlo važno pitanje – gospođo ministre, šta je sa kolovođama koje učestvuju u ovakvim aktivnostima? Vrlo se dobro zna da su kolovođe te koji čine ova krivična dela, da su kolovođe te koji, pored činjenja ovakvih krivičnih dela vezanih za sportske manifestacije, dakle, za učestvovanje na sportskim manifestacijama prilikom kojih se oštećuje imovina veće vrednosti, rade još neka druga krivična dela ispred, za vreme i posle ovih sportskih događaja. Dakle, šta je sa njima?Da li se na tome dovoljno uradilo, da li se privode te kolovođe dovoljno, da li se zna ko su oni i da li je policija odradila svoj deo posla kada su oni u pitanju? Ranije je dosta rađeno na edukaciji mladih vezano za sportske manifestacije, vezano za sport uopšte, pa je ta edukacija rađena i po osnovnim i srednjim školama. U to su bili uključeni i mediji, a i Javni servis je imao jedno široko uključenje u sve to. Međutim, svega ovoga danas nema ili ima u vrlo malim količinama. Verujte da i medijima sa nacionalnom frekvencijom izgleda da su mnogo važnije kocka, lutrija, „Veliki brat“ i sve te gluposti nego edukacija mladih, pogotovo onih koji učestvuju na ovim sportskim manifestacijama. Ovde je tačno ono da se novcu sve pokorava, sve je važnije osim mladih. Pohapsite ove huligane i pustite mlade da idu na sportske terene i da navijaju za svoje sportske klubove.
Gospođa Vjerica Radeta ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, svakako da je Vlada trebalo da prihvati amandman kolege Mirka Munjića, a i čulo se veoma jasno i precizno obrazloženje zbog čega je to trebalo da se uradi, kao što je trebalo da se usvoji i ovaj prethodni amandman na član 4. Čudni su predlozi zakonskih tekstova koje mi dobijamo, kao što je i ovaj predlog o izmenama i dopunama Krivičnog zakonika, gde je u članu 112, otprilike kao da su oni koji će primenjivati ovaj propis maloumni. Značenje izraza u ovom zakonu, to je tema člana 112, pa nas onda Vlada, odnosno pravnike koji će primenjivati, sudije i tužioce, ovaj zakon, kaže da se detetom smatra lice koje je navršilo 14 godina ili da se maloletnim licem smatra koje nije navršilo 18 godina, ili da je novac metalni, papirni novac ili novac izrađen od nekog drugog materijala, koji je na osnovu zakona u opticaju u Srbiji ili u stranoj državi ili, recimo, da izraz – neće se kazniti, znači da u tom slučaju nema krivičnog dela. Dakle, potpuno nebulozna objašnjenja, kao što je i ova tačka 35. ovog zakona, koja kaže da organizovana kriminalna grupa je grupa tri ili više lica koja postoji određeno vreme i deluje sporazumno u cilju vršenja jednog ili više krivičnih dela za koja je propisana kazna zatvora od četiri godine ili teža kazna radi neposrednog ili posrednog sticanja finansijskih ili drugih koristi. U Predlogu zakona koji sada brišete stoji da „ili radi ostvarivanja i zadržavanja uticaja na privredne ili druge važne državne strukture“. To smo tražili da se briše, odnosno da ostane ova formulacija da organizovana kriminalna grupa može biti i ona koja se formira radi ostvarivanja i zadržavanja uticaja na privredne ili druge važne državne strukture. Ovo je upravo veoma važno i, nažalost, veoma česta situacija danas u Srbiji. Uostalom, Vladu u kojoj ste vi, gospođo Malović, formirali su tajkuni i to je ta organizovana kriminalna grupa. Gospodin Dragan Todorović već nekoliko puta pokušava da dobije odgovor – šta je sa „konsalting“ mafijom u Srbiji? Nema odgovora nijednog predstavnika Vlade niti od Vlade u celini. To je upravo ono što je do sada, bar kao jedan od izraza u Krivičnom zakoniku postojalo, a što ste vi sada izbrisali, ne kao materijalno-pravni propis, nego samo u obrazloženju izraza. Mišljenja smo da je ovo moralo da se briše. Zaista je neverovatno zašto amandman koji predlaže da se jedan član briše, a to je član 4. predloga vašeg zakona, nije potpun. Malopre je kolega Munjić obrazlagao amandman gde je predložio da se član 5. briše, o kojem se raspravljalo da li će Vlada da ga prihvati ili neće. To je manje važno, odnosno to je stvar Vlade. Meni je interesantno obrazloženje Vlade i baš sam jedva čekala da dobijem obrazloženje, da vidimo zašto se ne prihvataju neki amandmani.Dobili smo Vladino obrazloženje upravo onakvo kakvo sam i pretpostavila kada sam govorila zbog čega sam izuzela mišljenje, kada je u pitanju ovaj predlog zakona. Vlada nas lepo obaveštava, ovim zaista mislim da će da se zgrane pravnička javnost u Srbiji, da Krivični zakonik usklađuje sa Zakonom o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala, korupcije i drugih posebno teških krivičnih dela. To je ono, gospođo Malović, što vam otkada ste ministar ponavljamo – ako to ovi pre vas nisu uradili, uradite jedan dobar posao, predložite Narodnoj skupštini kodifikovani Krivični zakonik. Onda ćete ostaviti nešto pozitivno iza sebe, za razliku od ove tzv. reforme pravosuđa koja će biti crna mrlja u vašoj karijeri i to će pokazati praksa.
Četiri minuta i 50 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Da li još ko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Nenad Milić, Zoran Ostojić, Judita Popović, Nebojša Ranđelović i Kenan Hajdarević. Narodni poslanici, podnosioci amandmana na član 5, podneli su i pravno-tehničku redakciju, odnosno ispravku amandmana, koji će biti vrlo brzo podeljen narodnim poslanicima. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Gospođo Čomić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Malović, nadam se da ćemo uspeti zajedno da uradimo taj veliki posao. Ispravka amandmana o kojoj se govori zapravo je izraz naše namere da preciziramo jednu sankciju kojom ničim ne dovodimo u pitanje sam amandman. O čemu se radi? Članom 344a Krivičnog zakonika predviđeno je sankcionisanje nasilničkog ponašanja na sportskoj priredbi. Smatramo da se ne može borba protiv nasilja voditi na stadionu, a na neki način onemogućiti u svim drugim segmentima našeg javnog života. Očigledno je da nasilje izvire na svim nivoima u društvu i da je zbog toga neefikasno sankcionisati samo ono nasilje koje je karakteristično za stadion. Zašto bi jedan oblik ponašanja bio sankcionisan, a za tim apsolutno postoji potreba, na stadionu, a ne bi bio kažnjavan na nekom drugom javnom skupu? Zbog toga smo želeli da proširimo tu sankciju sa stadiona na sve druge javne skupove na kojima inače dolazi do nasilja karakterističnog za sam stadion. Svako ko u Srbiji ugrožava život, imovinu svojim nasilničkim ponašanjem, mora biti za tako nešto sankcionisan. To ovaj amandman omogućava. Osnovni problem i nesporazum između nas i Vlade je bio u činjenici da smo predvideli još jednu sankciju koja ide korak dalje od sankcija o kojima govori Vlada kroz izmene Krivičnog zakonika. Vlada predviđa, zabranu prisustva sportskim takmičenjima za one osobe koje su u sportskim objektima, na sportskim priredbama, vršile neko nasilje. Želeli smo da se ode korak dalje i da za se za sve one koji su evidentirani kao nasilnici izrekne jedna takva mera. Prihvatamo tumačenje Vlade da je to vrlo komplikovano, a nama je veoma važno da donesemo efikasne zakone, a ne zakone koji bi ostavili mogućnost za različita tumačenja ili bili u izvesnoj meri konfuzni, iako postoji jasna volja i namera da se nasilje sankcioniše. Stoga predlažemo ispravku ovog našeg amandmana, kojim bi praktično ostalo ono što je za nas najvažnije, a to je sankcionisanje svakog oblika nasilja i na sportskim priredbama, na stadionima, alii na javnim skupovima, na političkim skupovima, na tribinama, na paradi ponosa. Ovom izmenom člana 344a Krivičnog zakonika omogućilo bi se državi da se efikasno bori protiv nasilja u onim situacijama u kojima se nasilje pojavljuje, bez obzira na mesto na kojem do nasilja dolazi. Ispravka amandmana ide u pravcu Vladine sugestije da je u ovom trenutku državi jako teško da onemogući nasilnike da prisustvuju sportskim priredbama zbog toga što su počinili neki akt nasilja ne na stadionu, nego izvan stadiona. To je ta izmena i korekcija. Ovo nas veoma ohrabruje i ovo je prava poruka. Više neće biti moguće tolerisati nasilje, a obračunavati se sa nasiljem na stadionu. Ovo je prvi korak u preventivnom delovanju države i širenju tog fronta u borbi protiv nasilja. Zaista bi bilo neodgovorno tražiti od države da se ona obračunava sa nasiljem onda kada do nasilja dođe, a pri tom državu u toj borbi onemogućavati ili ne stvarati pretpostavke za preventivno delovanje. Očekujemo da ovo bude samo prvi korak u artikulisanju one strategije o kojoj se govori. Imamo Nacionalni savet za borbu protiv nasilja. Sada je potreban sadržaj jednom takvom stavu i ovo smatramo prvim korakom u definisanju tog sadržaja. Naredni koraci su to da se moramo okrenuti našoj porodici. Nasilje nam izvire iz porodičnog života. Žene su u Srbiji žrtve nasilja, deca su u Srbiji žrtva nasilja. Podsećam vas na podatak da je gotovo 70% dece u porodici žrtva različitih oblika nasilja. Nasilje je utemeljeno u školi, u obrazovnom sistemu. Profesori su žrtve nasilja. Deca su žrtve nasilja među sobom. Nasilje na radnom mestu je veoma izraženo, nepoštovanje i različiti oblici diskriminacije. Sve to zajedno mora biti tretirano sveobuhvatnom strategijom, reformom zakonodavstva, ali pre toga iskrenim dogovorom oko onoga što se u Srbiji mora uraditi. Nama je jako važna ta spremnost Vlade da proširi Krivični zakonik za sankcionisanje ne samo nasilja na sportskim takmičenjima i sportskim priredbama, nego i onog nasilja koje je bilo karakteristično za druge segmente javnog života, pre svega za nasilje koje je pratilo politička delovanja, ono nasilje koje je dovelo do sukoba na ulicama u Beogradu pre godinu dana, kada je policija praktično bila nemoćna, ali i naše pravosuđe u efikasnom sankcionisanju takvog nedozvoljenog ponašanja zbog toga što nije bilo zakonskih pretpostavki za tako nešto. Sada će to biti znatno lakše, s obzirom da ćemo doneti jedan efikasan i primenljiv zakona. Nas ohrabruje ova inicijativa Vlade i spremnost Vlade da prihvati ovaj naš amandman uz korekciju koja je, u krajnjem slučaju, i logična jer je zaista jako teško onemogućiti nekog ko je ranije izvršio nasilje da prisustvuje sportskom takmičenju ukoliko on na samom takmičenju ili na samoj sportskoj priredbi nije to nasilje prethodno izvršio. Ovim se ta korekcija unosi u naš amandman, a usvojenim amandmanom se širi front borbe protiv nasilja sa stadiona na svaki, politički skup, svaki javni skup, skupove nevladinih organizacija, skupove ugroženih zajednica. Na takav način se od Srbije stvara konačno pretpostavka za razvoj jednog demokratskog društva i to je ono što je veoma važno. Pročitaću još jedanput ovaj naš amandman zbog onih koji su mislili da će moći da iskoriste slabost našeg sistema i kao oblik upozorenja. "Nasilničko ponašanje na sportskoj priredbi ili javnom skupu. Ko fizički napadne ili se fizički obračunava sa učesnicima sportske priredbe ili javnog skupa, vrši nasilje ili oštećuje imovinu veće vrednosti prilikom dolaska ili odlaska sa sportske priredbe ili javnog skupa, unese u sportskih objekat ili baca na sportski teren, među gledaoce ili učesnike javnog skupa predmete, pirotehnička sredstva ili druge eksplozivne, zapaljive ili škodljive supstance koje mogu da izazovu telesne povrede ili ugroze zdravlje učesnika sportske priredbe i javnog skupa, neovlašćeno uđe na sportski teren ili deo gledališta namenjen protivničkim navijačima, izazove nasilje, oštećuje sportski objekat, njegovu opremu, uređaj, instalacije, svojim ponašanjem ili parolama na sportskoj priredbi ili na javnom skupu, izaziva nacionalnu, rasnu, versku ili drugu mržnju ili netrpeljivost zasnovanu na nekom diskriminatornom osnovu, usled čega dođe do nasilja ili fizičkog obračuna sa učesnicima, kazniće se zaktvorom od šest meseci do pet godina i novčanom kaznom. Ako je delo iz stava 1. ovog člana izvršeno od strane grupe, učinilac će se kazniti zatvorom od jedne do osam godina. Kolovođa grupe koji izvrši delo iz stava 1. ovog člana kazniće se zatvorom od tri do 12 godina. Ako je izvršenjem dela iz stava 1. ovog člana došlo do nereda u kome je nekom licu naneta teška telesna povreda ili je oštećena imovina veće vrednosti učinilac će se kazniti zatvorom od dve do deset godina. Službeno ili odgovorno lice, koje pri organizovanju sportske priredbe ili javnog skupa ne preduzme mere obezbeđenja kako bi se onemogućio ili sprečio nered, a usled toga bude ugrožen život ili telo većeg broja ljudi ili imovina veće vrednosti, kazniće se zatvorom od tri meseca do tri godine i novčanom kaznom". Ovako izmenjen član Krivičnog zakonika vrlo jasno otvara mogućnost efikasne borbe protiv svih oblika nasilja na svakom mestu na kome dođe do samog nasilja prema svima, bez obzira da li se radi o vođama navijačkih grupa ili o liderima parlamentarnih stranaka i nama je bilo veoma važno da se te razlike izbrišu, jer vrlo dobro znamo kakve su uzročno posledične veze između sistema vrednosti koji neko formuliše i onih koji u okviru tog deformisanog sistema vrednosti počinju da žive u skladu sa tim neprimerenim pravilima. Još jedanput, veliko ohrabrenje i ovo je još jedna velika potvrda stava LDP da ipak vredi raditi sa Vladom, da je moguće doći tu do rezultata od kojih će koristi imati čitavo društvo. Oko nekih drugih tema se razlikujemo, ali, još jedanput, hvala za razumevanje i uz ovu našu korekciju Krivični zakonik će sasvim sigurno biti bolji, a svi ćemo moći efikasno da se borimo protiv nasilja.
Iskorišćeno je šest minuta i 40 sekundi vremena predsednika poslaničke grupe. Reč ima Snežana Malović, ministarka pravde. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo, uvaženi narodni poslanici, svima vama se zahvaljujem na jednoj konstruktivnoj raspravi koja se danas vodi u ovom uvaženom domu, nevezano za to da li su u pitanju kritički tonovi ili se odnosi na podržavanje ovih predloga zakona. Sa zadovoljstvom prihvatamo ovaj ispravljeni amandman. Smatram da će on doprineti jednom celovitijem tekstu. Mi kao Ministarstvo pravde bili smo fokusirani na nasilje na sportskim takmičenjima, ali svakako se slažem sa tim da tu oblast treba proširiti, inkriminisati tu pošast, ukoliko se desi na drugim javnim skupovima. Nažalost, u našoj ne tako dalekoj istoriji smo imali različite pojave i, kao što sam rekla, mislim da će to doprineti da se obračunamo sa ovom pojavom. Slažem se s vama da je ovo jedan od prvih koraka ka tome, ali me veoma ohrabruje to što će Narodna skupština, koja objedinjuje aktere političkog života, stati iza ovog predloga zakona, barem većim delom.
Konstatujem da je predstavnica predlagača u toku rasprave prihvatila amandman. PoštoZakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, ovo se mišljenje Zakonodavnog odbora odnosi na amandman bez pravno-tehničke redakcije, dakle, u svakom slučaju će se Narodna skupština u danu za glasanje izjašnjavati o amandmanu na član 5. koji je podnela grupa poslanika poslaničke grupe LDP. Na član 5. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe "“Napred Srbijo”". Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Mićo Rogović.
U ime poslaničke grupe SNS ću da iznesem razloge i argumente zašto sadašnji član 5. stav 1. odnosno prethodni u važećem zakoniku član 344. stav 1. je za nas neprihvatljiv, nedovoljno jasan, jer u sadašnjem tekstu, a i u predloženim izmenama onemogućava se i tumačenje i primena u praksi ovog teksta, pa je iz tog razloga to neophodno promeniti prihvatanjem našeg predloženog amandmana, jer se samim promenama jasnije i obuhvatnije definiše krivično delo, sve radnje izvršenja i sve ono što se dešava kao posledica krivičnog dela. Osnovne primedbe su da u početnom stavu se navodi na početku teksta, znači, onaj ko izazove nasilje, fizički napadne ili fizički se obračuna sa učesnicima sportske priredbe, vrši nasilje, zatim se na kraju ovog stava kao posledica dela navodi, znači, imamo delo i posledicu dela, usled čega dođe do nasilja i fizičkog obračuna, tako da se u ovom predloženom kontekstu teksta i nasilje i fizički obračun pojavljuju istovremeno i kao radnja izvršenja i kao posledica koju izaziva radnja izvršenja. Moram da napomenem da su i nasilje i fizički obračun u ovom kontekstu sinonimi te nepotrebni u predviđenom tekstu. Navodi se da kao jedna od radnji izvršenja, ulazak u teren ili deo gledališta namenjen protivničkim navijačima, i nigde nije navedeno neovlašćeno ulaženje, recimo, u druge prostorije terena, kao što su službene prostorije, svlačionice itd. i pri tom se pri ovome mora imati u vidu da i deo gledališta nisu samo delovi koji su namenjeni protivničkim navijačima ili navijačima. Imamo deo koji je namenjen privilegovanim navijačima, imamo deo za ulazak na tribine, tako da predloženim amandmanom, koji ću na kraju i pročitati zbog građana koji prate ovaj prenos, mi smo to definisali na sasvim sveobuhvatan način. Kao zabranjena posledica krivičnog dela u stavu 1. navedeni su samo nasilje i fizički obračun sa učesnicima sportske priredbe. Nisu obuhvaćene druge posledice koje mogu nastupiti i po pravilu nastupaju za vreme navedenih radnji.Navedeno je da kao zabranjena posledica nasilja i fizički obračun sa licima koji nisu učesnici sportske priredbe u smislu zakona, iako je redovna pojava da u neredima pri dolasku i odlasku na stadion se dešava, odnosno dolazi do nasilja, fizičkog obračuna, odnosno krivičnog dela. Nisu navedene ni povrede lica i materijalna šteta koja može nastati prilikom dolaska ili odlaska na sportske terene, zatim upotreba pirotehničkih sredstava i prilikom održavanja određenih sportskih priredbi iste mogu biti prekinute i bez nasilja i fizičkog obračuna, a to je da dođe do radnji kao što su vređanje učesnika na rasnoj osnovi, zatim bacanje predmeta na teren, upotreba određenih pirotehničkih sredstava, što samom primenom dovodi do prekida određenih sportskih manifestacija ili do situacije da se one ne počnu održavati. Zatim, u predloženom tekstu izmenama nije definisano vreme u kome je moguće izvršenje dela kao njegov bitan element. Stoga je u predlogu amandmana navedeno da je to za vreme održavanja sportskih priredbi, koje je precizno definisano članom 2. stav 3. Zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama, pa je zbog jasnijeg određivanja dela jasnije tumačenje primene i pravne sigurnosti neophodno usklađivanje ovih odredbi unošenjem predloženog teksta. Predložen tekst, odnosno amandman na stav 1. člana 5, koji je podneo poslanički klub SNS, glasi: Ko za vreme održavanja sportske priredbe ili dolaska ili odlaska učesnika nasilničkim ponašanjem, neovlašćenim ulaskom u sportski objekat ili delove objekta, unošenjem u objekat ili upotrebom pirotehničkih sredstava, oružja ili drugih opasnih supstanci ili predmeta čije su unošenje i upotreba zabranjeni, bacanjem na teren i gledalište predmeta i materija, izazivanjem rasne, verske i nacionalne mržnje ili netrpeljivosti, grubim vređanjem učesnika, oštećenjem sportskog objekta ili opreme ili na drugi način izazove opasnost po život i telo učesnika ili drugih lica ili imovinu većeg obima ili u većoj meri ometa i onemogući održavanje sportske priredbe, kazniće se zatvorom od šest meseci do pet godina i novčanom kaznom.
Iskorišćeno je tri minuta i 20 sekundi vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Ne.) Ovo je bio poslednji amandman podnet na Predlog zakona. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi završnu reč? (Ne.) U tom slučaju, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O PARNIČNOM POSTUPKU (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Petar Jojić, Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač, Arpad Fremond, Jovan Palalić, Miroslav Petković, Zoran Krasić, Vjerica Radeta, Aleksandar Martinović, Milorad Buha, Sreto Perić, Mirko Munjić, Momir Marković, Gordana Pop-Lazić i Milovan Radovanović, kao i amandmane Odbora za pravosuđe i upravu. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora i mišljenje Vlade i podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
U ime SRS sam podneo amandman na član 2. i ostajem u celini kod predloženog amandmana, jer smatramo da ovaj amandman treba usvojiti pošto je sve što je bilo potrebno propisano već našim parničnim postupkom. Pravna norma mora biti jasna i precizno definisana kako bi se u praksi lako mogla primenjivati. To je osnovno načelo. Ako je nešto zakonom već propisano, što predlagač i navodi, besmisleno je nešto propisivati ako je zakonom to i učinjeno i normirano. Ova dopuna nema nikakvu suštinsku vrednost, pa je parafraziranje nečega što je zakon propisao apsolutno neprihvatljivo i nema nikakvog uticaja na navodno poboljšanje efikasnosti parničnog postupka, kako to u obrazloženju predlagač navodi. Naime, konsultovao sam se sa većim brojem pravne i stručne javnosti, sa određenim brojem advokata, koji su protiv ovakvih intervencija u veoma kratkom vremenskom periodu na određene zakone. Moram reći da između ostalih Jovan Besarić, čuveni i ugledni beogradski advokat, je rekao da je ovo apsolutno besmisleno i da je nepotrebno da se vrše ovakve intervencije i menjaju odredbe određenog zakona, pogotovo Zakona o parničnom postupku. Ako je cilj predlagača da se postigne efikasnost postupka, onda se ta efikasnost ne može postići na ovaj način. Samo bih napomenuo trajanje parnica u Nemačkoj. Statistika za celu Nemačku nije dovoljno rečita. U proseku u opštinskom sudu 80% predmeta se završava u roku od osam meseci, mada ima i razlika. Na primer, Štutgart sa najbržim sudovima ima u proseku pet meseci, a Hamburg 11 meseci. U okružnim sudovima tri četvrtine postupka traje između 11 i 14 meseci. Uvažavam nastojanje predlagača da se parnice skrate i smatram da nije bilo moguće ostvariti određena prava u razumnom roku. To je naša praksa pokazala. Juče sam rekao da smo imali slučaj iz Nikojevića, pored Užica, da je parnica za naknadu štete trajala 33 godine, a imali smo i ovakav slučaj u praksi da je advokat uspeo sa sudijom da za jedan dan, pre svega, podnese tužbu, da se zakaže ročište da se istog dana saslušaju parnične stranke, da se istog dana izvedu predloženi dokazi, da se donese presuda i da se istog dana presuda proglasi kao pravosnažna. To je moguće uz mito i korupciju. Zato je SRS da se mito i korupcija moraju iskoreniti iz pravosuđa i zato smo da se i parnični postupak svede na razumni rok. Ne znamo koliko će ovaj reizbor sudija to rešiti, ali je sigurno da u određenom roku kontinuitet rada i rešavanja predmeta neće biti moguć zbog reorganizacije koja se ovim i na ovakav način vrši. Dakle, smatram da nije bilo potrebno da se interveniše u ovom pogledu u odnosu na član 4. važećeg Zakona o parničnom postupku. U njemu je propisano kako i kada treba postupati i kako je sudu, a i parničnim strankama lakše da reše predmet, da reše problem i da građani ostvare svoja prava pred sudom. Sigurno da je nastojanje za izradu dobrih zakona vrlo važan momenat i važno za prava naših građana. Moram da skrenem pažnju, interesantno je da posle raspada bivše SFRJ Slovenija je zadržala ceo Zakon o parničnom postupku koji je u to vreme trajao. U izvršnom postupku su preuzeli iz francuskog izvršnog postupka određena prava, ali je došlo do sukoba između primene normi, načina kako se primenjuju u Nemačkoj i Francuskoj kao kontinentalnom pravu u odnosu na anglosaksonsko pravo koje nije u tome prema običajima i sudskoj praksi primenljivo za zemlje Evrope. Toliko o ovom članu. Hvala.
Iskorišćeno je tri minuta i 40 sekundi vremena poslaničke grupe. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić i Miroslav Petković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić.
Poštovana predsedavajuća, poštovana ministarko Malović, dame i gospodo narodni poslanici, još u okviru načelne rasprave mi smo istakli da ovakve promene procesnih zakona predstavljaju jedan kontinuitet u politici Vlade Republike Srbije da se u oblasti procesnog prava, videli smo to i kada je donošen Zakonik o krivičnom postupku, u najvećoj mogućoj meri umanje prava koja su dosad imale stranke u postupcima, da bi se, po mišljenju Vlade, dostigla ta preko potrebna efikasnost koje nije bilo u rešavanju predmeta u pravosuđu. U okviru takve politike Vlade jesu i izmene Zakona o parničnom postupku koje u najvećem broju odredaba koje se menjaju upravo predstavljaju umanjivanje prava stranaka. O tome ćemo govoriti kroz naredne amandmane koji se odnose na izjavljivanje vanrednih pravnih sredstava na određivanje sudije pojedinca i na još neke odredbe. Moram da kažem da postoji jedan broj odredaba koje jesu bile problematične u sadašnjem važećem Zakonu o parničnom postupku, koje će na neki način doprineti da se, uslovno rečeno, smanji opstrukcija stranaka u okviru parničnog postupka. Kada je u pitanju ovaj član 4, intervenisali smo u odredbi koja se tiče, pročitaću ga obzirom da je u pregledu amandmana u tekstu koji je dostavljen Narodnoj skupštini od strane ministarstva dat pregled tih odredaba koje se menjaju, i ova intervencija koju je Vlada uradila u ovom predlogu zakona odnosi se na to da sud utvrđuje sve činjenice od kojih zavisi odluka o osnovanosti zahteva, da ne citiram dalje, i briše se odredba - sve. Zaista nije jasno šta se time želelo postići. Valjda je suština da se utvrde sve činjenice. Da li je cilj ovoga upravo bio to da se što pre skrati postupak? Moram da kažem da je to kontradiktorno sa odredbom člana 34. koji je po nama dobar član i dobra odredba, jer se daje pravo strankama, daje se pravo sudu. Sud će postavljati pitanja na drugi pogodan način i starati da se u toku rasprave daju objašnjenja o svemu što je potrebno, kao da izuzetno odredi iznuđeni dokaz po službenoj dužnosti radi utvrđivanja činjenica bitnih za odluku. To je potpuno kontradiktorno. S jedne strane, sud nema više obavezu da utvrđuje sve činjenice, a sa druge strane daje mu se pravo da interveniše po službenoj dužnosti da utvrdi sve činjenice. Zaista je apsolutno neverovatno i mi smo tražili da se ova odredba, gde se briše obaveza suda da utvrđuje sve činjenice na osnovu kojih se može utvrditi osnova zahteva, briše i da ostane obaveza suda da mora da utvrdi sve činjenice. Nije neophodno da se samo trči da se što pre završi, da se donese presuda koja neće biti utemeljena na svim činjenicama, pa da se onda takva presuda, gde nisu sve činjenice donete, primeni na materijalno pravo koje posle neće dati mogućnost stranci da izjavljuje reviziju. Time se sigurno doprinosi da se potpuno utvrdi činjenično stanje, potpuno primeni zakon i da se mogućnost da se kroz niz provera te odluke utvrdi materijalna i sudska istina. Molim vas da prihvatite ovaj amandman, zaista je i dobronameran i mislim da suštinski poboljšava tekst ovog zakona.
Iskorišćeno je minut i 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč?(Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Gospođo predsedavajuća, gospođo ministre, poštovani poslanici, što se tiče predloga koji se predlaže u izmenama i dopunama Zakona o parničnom postupku, člana 5. kaže - ako se tužbenim zahtevom traži utvrđivanje prava svojine ili drugih svojinskih prava na nepokretnosti, utvrđivanje ništavnosti, poništaj ili raskid ugovora koji ima za predmet nepokretnosti, vrednost predmeta spora se određuje prema tržišnoj vrednosti nepokretnosti ili njenog dela. Ovde ostaje jedno vrlo diskutabilno pitanje. Ko treba da utvrdi vrednost spora? Na koji način? Imate u postupku kod konfiskacije i nacionalizacije da zainteresovana strana određuje i utvrđuje vrednost spora. Pravobranilac utvrđuje vrednost spora opštinskog građevinskog zemljišta ili nepokretnosti jedne građevinske celine ili jedne jedinice. To je neprihvatljivo. Vrednost predmeta spora treba da utvrdi sud. Na koji način? Sad je pitanje da li predmet spora treba da utvrđuje i poreska uprava? U nekim slučajevima poreska uprava može da utvrđuje predmet spora, a u nekim isključivo treba da utvrđuje sudija. Sudija kad dobije tužbu, on nju preispituje, utvrđuje da li je sve navedeno u podnesku, u tužbi, da li se po njoj može postupati, a između ostalog, proverava da li je u tužbi označena i vrednost spora. Zašto je to važno? Važno je zbogtoga što se određuje i sastav suda, da li će suditi sudija pojedinac ili će suditi veće. Od toga zavisi. Najbolje i najpreciznije jeste već propisano članom 34. Zakona o parničnom postupku. Mislim da je to u praksi prema važećem zakonu sasvim dovoljno i dobro propisano i ovde ove intervencije - pravljene razlike u svakom slučaju ne bi trebale da postoje.
Iskorišćeno je 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić i Miroslav Petković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić.
Naša intervencija u članu 6. odnosila se upravo na određivanje vrednosti sporova u kojima sudi sudija pojedinac. Prvo pitanje je zašto se sada to određuje u evrima? Mi do sada nismo imali tu praksu. Uvek je bilo određivano u dinarima. Bila je vrednost od tri miliona dinara. Prvi put kada se određuje vrednost spora i kod sudije pojedinca, a posle ćemo videti posebno kodizjavljivanja revizije, mi uvodimo evre. Zašto vezujemo jedno ovako važno pravo za evre? Evro nije, koliko znam, zvanična valuta u Republici Srbiji, to je još uvek dinar. Da li ovim što sada radi Vlada prejudicira se, pretpostavlja se mogućnost da će doći do nekakve velike inflacije, pa da se ne bi ova odredba obesmislila, eventualno da toliko dođe do pada vrednosti dinara, a da onda sama ova odredba potpuno bude besmislena i da sudija pojedinac sudi u nekim sporovima gde je vrednost neuporedivo manja? To jednostavno nije apsolutno u skladu sa našom pravnom tradicijom ni sudskom praksom, da mi sada vezujemo vrednost spora za jednu valutu koja nije zvanično sredstvo plaćanja u Republici Srbiji. Molio bih objašnjenje od predstavnika, ministarke Malović, da nam da obrazloženje toga. Druga stvar odnosi se na samu vrednost spora u kojem sudi sudija pojedinac. Previše se očekuje da sudija pojedinac čak i neke vrlo komplikovane sporove sudi, a da se na ovaj način poveća vrednost tog spora. Zašto? Šta je obrazloženje da to bude sada, kako ste ovde naveli, 50 hiljada evra vrednost predmeta spora koji će suditi sudija pojedinac, a ne dosadašnjih, recimo, tri miliona? U čemu je razlika kod tih, da kažem, uslovno rečeno, dva miliona za koja se povećava vrednost spora u kojima će suditi sudija pojedinac? Da li mislite da su ti sporovi manje komplikovani, da ih može suditi sudija pojedinac, da tu nije potrebno učešće veća? Znamo kako izgleda ta struktura veća, ali nema veze, i te sudije porotnike neko je birao i predstavljaju deo sudskog sistema. Mi nismo dobili obrazloženje zašto se podiže za tih dva miliona, neću da upotrebljavam drugu valutu koju ste vi upotrebili, i šta je bio racio da se to podigne na ovaj iznos.
Iskorišćeno je 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Vi ste, gospođo Malović, u obrazloženju predloga ovog zakona naveli razloge zbog kojih ste imali potrebu da ponudite Narodnoj skupštini ove izmene i dopune Zakona o parničnom postupku i rekli ste da to radite radi usklađivanja sa Ustavom Republike Srbije, što je apsolutno potrebno, ali ste takođe rekli da Zakon o parničnom postupku usklađujete sa Porodičnim zakonom. Ovo je zaista nešto što je nelogično, nenormalno. Valjda je Zakon o parničnom postupku sistemski zakon i valjda zakoni ostali koji se donose, pa i Porodični zakon, treba da se usklađuju sa tim sistemskim zakonom. Doduše, vi ste ovde napisali da u toku naredne godine planirate i reformu građansko-procesnog prava, pa između ostalog i ovog zakona i Zakona o izvršnom postupku, vanparničnom postupku itd. i čini nam se da ako zaista imate tu nameru da nije bilo potrebe da na ovaj način menjate ovaj zakon, pogotovo što nas niste ubedili da je to iz razloga što je bilo neophodno da se ovaj zakon usklađuje sa ovim zakonima o mreži sudova, vezano za promenu nadležnosti osnovnih i viših sudova u odnosu na dosadašnje opštinske i okružne sudove. U tom smislu je amandman kojim smo mi tražili da se član 11. briše, a taj član 11. zapravo govori o članu 61. Osnovnog zakona. Naslov iznad tog člana kaže da je određivanje mesne nadležnosti od neposredno višeg suda. To je vaša formulacija. Mi mislimo da je potpuno suvišno da se ovaj član menja, odnosno da se menja naslov iznad člana 61, jer u samom članu 61. vi kažete – ako nadležni sud, usled isključenja ili izuzeća sudije ili iz drugih razloga ne može da postupa, izvestiće se o tome neposredno viši sud, koji će odrediti da u tom predmetu postupa drugi stvarno nadležan sud njegovog područja. Dakle, u članu 61. niste ništa menjali i ne treba ništa da se menja, ali takođe ne treba da se menja ni ovaj naslov iznad ovog člana, a vi ste rekli da to radite i zatone prihvatate amandman, iz razloga što je preciziranje naslova iznad ovog člana, iz razloga što su prema novom zakonu o uređenju sudova promenjeni nazivi sudova u Republici Srbiji. Ovo obrazloženje zaista nema nikakve veze sa suštinom ni sa ovim amandmanom. Da, promenjeni su nazivi sudova, ali i dalje postoje viši sudovi u odnosu na niže sudove i postoje nadležnosti koje su regulisane za jedne, druge, treće sudove. Smatramo da je bilo potpuno nepotrebno da menjate ovaj naslov i da bi bilo dobro da se ovaj amandman prihvati.
Iskorišćeno je minut i 20 sekundi vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre svega, gospođo Malović, moram da konstatujem nešto što su već konstatovali mnogi koji se bave pravnim sistemom Republike Srbije, a to je da se neki temeljni zakoni, kao što je Zakon o parničnom postupku, menjaju jednom dinamikom koja je nedopustiva. Ne možete da nađete gotovo nijednu državu u Evropi, dobro uređenu, razvijenu, demokratsku, a da se suštinski zakoni za jedan pravni sistem menjaju ovakvom dinamikom kao što se menjaju u Republici Srbiji. Vi ste rekli kada ste obrazlagali predlog ovog zakona da Ministarstvo pravde radi na izradi potpuno novog zakona o parničnom postupku koji će biti usklađen sa evropskim standardima. Kada se to prevede na jezik običnog čoveka, onda to znači da ovaj zakon nije usklađen sa evropskim standardima ili nije usklađen u dovoljnoj meri. Da vas podsetim, 2004. godine, kada je donošen postojeći Zakon o parničnom postupku, jedan od vaših prethodnika koji je bio na funkciji ministra pravde, tvrdio je sasvim suprotno – ne, zakon je dobar, zakon je u potpunosti usklađen sa evropskim standardima. Sada čovek mora jednostavno samom sebi da postavlja pitanje ko je u pravu. Kako koji ministar dođe, on kaže – ja ću predložiti zakon koji je u skladu sa evropskim standardima, a godinu – dve ili četiri godine pre njega, neki njegov prethodnik je tvrdio to isto. Koliko tih zakona o parničnom postupku mi treba da donesemo, pa da se konačno usklade sa evropskim standardima? Mislim da nema ni jedne države u Evropi koja ovako često menja zakon o parničnom postupku, krivični zakonik, zakon o krivičnom postupku. Danas ćemo da raspravljamo o novom zakonu o Predlogu zakona o upravnim sporovima. Zakon se donese pre dve godine i vi kažete – znate, ali donet je još 2007. godine, znate, donet je još 2004. godine. U Engleskoj imate propise koji važe od 13. veka i nikome ne pada na pamet da te propise menja. Zašto? Zato ošto se propisi studiozno pripremaju. U svakoj evropskoj zemlji, pre nego što predlog zakona uđe u skupštinsku proceduru, ovakav predlog zakona kao što je, između ostalog, Zakon o parničnom postupku, kao što je Krivični zakon, o kome smo danas raspravljali, kao što je Zakonik o krivičnom postupku, kao što je Zakon o upravnim sporovima, pa se prethodno konsultuju ljudi koji su stručni za tu oblast, iz reda profesora pravnih fakulteta, iz reda sudija, iz reda tužilaca, iz reda advokata, pa se onda sa takvim jednim projektom ulazi u skupštinsku proceduru. Kod nas se zakoni menjaju navrat-nanos. Uvek nam kažete – konsultovali smo stručnjake, prođe godinu ili dve – znate, ima praznina, slab je zakon, nije usklađen sa evropskim standardima, hajde da ga menjamo. Zakon o parničnom postupku, Krivični zakonik, Zakonik o krivičnom postupku, to su zakoni kojima se direktno ulazi u polje ljudskih prava i sloboda, ne možete se sa tim igrati. Svake godine – hajde da menjamo Krivični zakonik, hajde da menjamo ZKP, hajde da menjamo Zakon o parničnom postupku. U to se ulazi prilično avanturistički, bez dovoljno priprema, bez dovoljnog sagledavanja šta će izmene tog zakona da proizvedu. Hajde sad, verujemo vam, ovaj zakon ne valja ništa, nije usklađen sa evropskim standardima, vi pripremate novi. Verujem vam i SRS vam veruje. Hajde onda sutra ili za godinu dana, kada donesete novi zakon o parničnom postupku, hajde onda svi zajedno da računamo rokove dokle će zakon takav u tom tekstu u kojem je izglasan u Narodnoj skupštini da važi. Što se tiče ovog konkretnog amandmana, zaista nije bilo razloga, gospođo Malović, da ga ne prihvatite. Šta je suština amandmana? Ako stranka traži da se sudija izuzme ili da se izuzmu sve sudije u jednom sudu, zašto onda nije logično da toj stranci date pravo da ona predloži koji neki drugi stvarno nadležno sud treba da rešava tu sudsku stvar? Stranka ima samo pravo, po našem amandmanu, da to predloži. Da li će njen predlog da bude prihvaćen ili ne, to ne zavisi od stranke, to zavisi od onoga ko o predlogu rešava. Dakle, izuzeće sudije, pogotovo izuzeće celog suda je tesno povezano sa predlogom stranke da ona predloži koji je to stvarno nadležni sud koji po njenom mišljenju treba da rešava spor. Mislim da ste ovaj amandman apsolutno trebali da prihvatite.
Iskorišćeno je minut i 20 sekundi vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo Odbor za pravosuđe i upravu, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima ministarka pravde Snežana Malović.
Zahvaljujem. Vrlo ću kratko. U ime Ministarstva pravde i Vlade Republike Srbije prihvatam ovaj amandman.
Konstatujem da je predstavnica predlagača u toku rasprave prihvatila amandman, a Narodna skupština će se u danu za glasanje izjašnjavati. Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić.
Podneo sam amandman na član 31, tražeći da se član 31. briše. Podsećam samo da se u članu 31. kaže da se u članu 263. stav 3. reč „mogućno“ zamenjuje rečima „moguće ili je otežano“. Gospođo ministre, voleo bih da ako ste u prilici da pogledate član 263. Poslednji stav ovog člana kaže – ako u toku postupka stranka umre ili ponovno saslušanje stranke nije moguće iz drugih razloga, sud će pročitati zapisnik sa iskazom te stranke. Vi ste napisali u predlogu ovog člana da je moguće ili otežano. Pazite, ovde postoje dve sporne reči. Prva reč je – moguće ili mogućno. Druga je nova koja je dodata, a to je - otežano. Trebalo bi ovde da odredite konačno, da li je pravilnije reći – mogućno ili moguć. Ako je moguće, kao što ste vi predložili, zašto onda to niste uradili i u stav 1. ovog člana? Pogledajte stav 1. ovog istog člana, gde kaže – sud može odlučiti da se sasluša samo jedna stranka, ako se uverio da stranka, odnosno lice koje se ima saslušati za stranku, nisu poznate spoljne činjenice, ili ako saslušanje te stranke nije mogućno. Zašto ovu reč – mogućno, niste i u prvom stavu zamenili sa rečju – moguće? Sledeća reč koja je po meni sporna je reč – otežano. Ukoliko u toku postupka ponovno saslušanje stranke otežano, šta se smatra pod ovom rečju – otežano? Da li je stranka možda u inostranstvu ili je stranka u bekstvu, nedostupna državnim organima ili je nešto treće, četvrto u pitanju, zaista se iz ove odredbe ne može videti. Znate, ukoliko ostane ovako kako ste vi predložili, ovo pretpostavlja strahovitu mogućnost za ekstenzivno tumačenje i mogućnost zloupotreba. Zloupotrebe u smislu da se stranka neće odazvati pozivu, odnosno nemoguće ju je naći itd. Postojaće brojni razlozi da se primeni upravo ovaj deo odredbe koji se odnosi na ovaj sam pojam otežano. Zato smatram da je trebalo prihvatiti ovaj moj amandman.
Iskorišćeno je 50 sekundi vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, prvo jedna konstatacija. Dobro je da naše zakone usaglašavamo sa evropskim standardima, a ne sa nekim drugim, jer da usaglašavamo sa nekim drugim standardima, mnogi naši ministri i visoki funkcioneri ne bi mogli da izvade ličnu kartu i pasoš, jer za to treba otisak prsta. Recimo, po šerijatskom zakonu, ko ukrade jednom, odseče mu se ruka, mnogi bi ostali bez ruku i bez nogu. Nego, da nastavimo o ovom amandmanu. Podneo sam amandman u ime SRS na član 32. i tražim da se član 32. briše. Najveći problem predstavljaju izmene i dopune koje su često u koliziji sa osnovnim zakonom koji se menja i dopunjuje i tako, taj zakon postaje neprimenjiv. Često su norme koje se menjaju mnogo bolje, norme koje se predlažu za menjanje, mnogo boljeod normi koje vi predlažete i onda bi trebalo zadržati stare norme. Upravo je takav i član 32. On se odnosi na član 266. stav 1. osnovnog zakona. Član 266. ću pročitati. Glasi – u pozivu na ročište u kome će se izvoditi dokaz saslušanjem stranaka, naznačiće se da stranka koja ne dođe na ročište može biti saslušana u odsustvu druge stranke. Osnovno načelo je da u saslušanju stranaka bude prisutna i druga stranka. Odsustvo stranke može da bude opravdano. Recimo, bolest, saobraćaj, sprečenost nekim neodložnim poslom. Ovaj krmeći grip koji sada vlada Srbijom, a vidim u Holandiji su već izmislili i kozji, pa će onda doći riblji, pa pseći, pa mačeći, i sve dok ne pokupujemo preko „Jugohemije“, naravno preko Miškovića, sve vakcine koje oni proizvode, biće mogućnosti za opravdano odsustvovanje zbog bolesti. Drugo, neopravdano odsustvo se i danas ne toleriše u sudovima, nego postoji i kazna novčana. Postoji mogućnost privođenja stranke na ročište, tako da je mogućnost da se obezbedi prisustvo i druge stranke u velikoj meri starim zakonom predviđena. S druge strane, neprihvatljivo je da se saslušava jedna strana u postupku, a da druga ne bude tu, iz prostog razloga što je postupajući sudija tek tada u situaciji kada ima obe strane da slušajući njihove izjave utvrdi činjenice, utvrdi stvarnu istinu i na osnovu toga donese presudu. Valjanu presudu, presudu koju sutra neće obarati. S druge strane, kada pogledate kada je jedna stranka tu prisutna, druga nije, sutradan će ova, na sledećem ročištu će ova, pola ročišta ili možda celo ročište iskoristiti da dokazuje neistinitost tvrdnji u izjavi stranke koja je prethodno saslušana. Zbog toga, smatram da je neprihvatljivo da ne budu obe stranke prisutne na ročištu i zbog toga tražim da se član 32. u Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o parničnom postupku briše.
Iskorišćeno je minut i 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, što se tiče predloga norme u predloženom zakonu za izmene i dopune Zakona o parničnom postupku, u članu 33. smatramo da je dato preveliko ovlašćenje stručnim saradnicima, odnosno sudskim pomoćnicima. Naime, sudski pomoćnik pre završnog ispita pred sudom koji ga bira i postavlja, ni u kom slučaju ne bi trebalo, po našem mišljenju da ima ta ovlašćenja koje ima sudija. Što se tiče pripreme sistemskih zakona, mislim da je u kratkom vremenskom periodu bilo previše zahteva za izmene i dopune. Molim vas, gospođo ministre, najavili ste da se priprema nov zakon o parničnom postupku. On je već urađen. Sada se postavlja pitanje, ako ste uradili nov zakon o parničnom postupku, zašto se išlo široko na izmene i dopune? Slažem se da je trebalo intervenisati u onim odredbama zakona o parničnom postupku u kojima treba da se izvrši usaglašavanje primene Zakona o parničnom postupku, u skladu sa Ustavom i u skladu sa ostalim normama. Međutim, nije potrebno zadirati u širinu, jer je 50 članova u kojima se interveniše. Moglo je da se ide na usklađivanje sa zakonom i usklađivanje sa Ustavom. Pristalica sam da se uradi jedan sistemski zakon, da u njemu učestvuju, pre svega, stručnjaci i ljudi iz prakse. Pre svega, profesori pravnog fakulteta da ga rade, da ga rade i advokati. Moram reći, gospođo ministre, vi ste sigurno bili u prilici da se upoznate da u Nemačkoj pravosudni sistem čine, pre svega, sudije, tužioci i advokati. Čini mi se da se advokatura malo angažuje na izradi sistemskih zakona. Kažem vam, u Engleskoj je advokatura izvor odabira sudija i tužilaca. Čuli ste malopre prof. mr Aleksndra Martinovića koji je ukazao da se interveniše u sistemskim zakonima vrlo često i da dolazi do izmena i dopuna. Konsultovao samjedan broj advokata među kojima je, opet moram da napomenem, Besarić Jovo, ugledni advokat stručan koji, u svakom slučaju, on i još drugi advokati stručni koji se bave ovom granom prava, mogu svakako ministarstvu pomoći da dođemo do jednog kvalitetnog sistemskog zakona o parničnom postupku. Opet molim da imate u vidu da vam advokatura, sa svojim iskustvom i sa svojom stručnošću, a Republika Srbija ima 7000 advokata, Beograd ima 3.500 advokata, iz advokature možete mnogo štošta dobiti što je, pre svega, logično, što je u skladu sa sudskom praksom i dugogodišnjim iskustvom. Nama naša domaća iskustva za naše prilike su najprijemčivija da ih u prvom planu treba primenjivati. Mi možemo ponešto kupiti i iz anglosaksonskog prava i iz kontinentalnog prava, ali samo ono što može eventualno da koristi, ali u pretežnom delu i u većini norme treba koristiti i iz našeg običaja, iz našeg domaćeg prava i stečene sudske prakse koja nije da se zanemari, jer i nemački stručnjaci su vam rekli da Srbija ima velike stručnjake u oblasti prava i da se oni umnogome ne razlikuju od stručnjaka i sudija i advokata u drugim zemljama EU. Zbog toga apelujem ponovo, angažujte što više advokaturu i stručne ljude sa pravnih fakulteta, naravno i suda i iz instanci od osnovnog suda, Višeg apelacionog i Vrhovnog kasacionog, kao i tužilaštava. U tom slučaju, ako imate 10-15 dobrih stručnjaka koji vam mogu pomoći da izradite predlog, vi ćete taj predlog ponuditi zakonodavnom telu tj. Narodnoj skupštini, a Narodna skupština je ta koja će usvojiti i kao zakonodavac odgovara pred državom i pred narodom, da li je zakonodavac doneo dobre zakone ili mi se samo služimo time da li smo doneli broj zakona. Slažem se da treba usklađivati sa međunarodnim pravom i naše zakone, ali one koje smo ratifikovali. Međutim, prihvatati nešto kao hibrid iz neke druge zemlje koje neće biti moguće da se primeni u našoj sudskoj praksi apsolutno od toga treba bežati. Za to sam da vi doživite, gospođo ministre, veliku podršku narodnih poslanika u Narodnoj skupštini, ali to ćete doživeti i od pozicije i od opozicije samo ukoliko budete izašli sa jako dobrim predlozima koji će biti, pre svega, lako primenjivi u praksi i koji će biti u funkciji građana da ostvare svoja prava.
Pet minuta je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 33. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić i Miroslav Petković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić.
Poštovana predsedavajuća, poštovana ministarko Malović, dame i gospodo narodni poslanici, zaista sam se i kod ovog člana zapitao i kolega Miroslav Petković šta je, u stvari, osnovni motiv ovih izmena ZPP. Najavljeno je, to su kolege govorile, donošenje novog zakona o parničnom postupku i onda ulazimo u neke izmene koje bi u nekom interegnumu između donošenja tog zakona, koje je, koliko sam razumeo, najavljeno na proleće, trebalo maksimalno da umanji prava strankama koje su dosad imale ili da na neki način, kao što se vidi kroz ovaj član 33, reše neka pitanja koja su do sad bila u nadležnosti i isključivo pravo sudije. Radi javnosti, uvodi se mogućnost da u vrlo važnom delu postupka, u prethodno ispitivanju tužbe, koje se odnosi na to da sud tad može da odluči po tužbenom zahtevu, da se odlučuje da tužbeni zahtev ne spada u sudsku nadležnost, da je tužba podignuta neblagovremeno, da već teče parnica o istoj pravnoj stvari itd, da je stvar već presuđena, da čitav ovaj posao mogu da rade i sudijski pomoćnici, znači vrlo važan ozbiljan posao, velika prava i ovlašćenja koje su dosad imale sudije, faktički, da jedan postupak koji je pokrenut od stranke, sam sudijski pomoćnik u ovoj fazi postupka već donese odluku da, recimo, taj postupak ne može da teče dalje. Postavlja se pitanje - zašto se ovo pravo daje sudskim pomoćnicima? Znamo i govorili smo ovde kad je bio predlog zakona o pravosudnoj akademiji, da se očekuje i, to je dobro, dodatna edukacija mlađeg kadra koji će postati sutra nosioci pravosudnih funkcija, ali se postavlja pitanje da li sada u ovom periodu kada ta akademija nije ni krenula da radi i kada znamo u kakvom statusu su sudijski pomoćnici prema našim zakonima, oni ovako ogromno i veliko pravo imaju i faktički ga preuzimaju od sudija.Ne može drugačije da se objasni osim činjenice da smo reformom pravosuđa smanjili broj sudija. Mi ćemo sada imati situaciju da će imati manji broj sudija koji će da sude i da ćemo u isto vreme imati veliki priliv predmeta, jer se priliv predmeta kontinuirano povećava iz meseca u mesec. To vi kao ministar pravde i te kako dobro znate. U toj situaciji kada sudija, s jedne strane, ima povećan priliv predmeta, a s druge strane, sudiće u drugom mestu, iznad svog mesta u kome ima prebivalište, ovako važan deo posla koji se odnosi na prethodno preispitivanje tužbe, vi sada prebacujete na sudijske pomoćnike. Da li možete da jemčite strankama koje podnose tužbe i pokreću postupke da se tu neće dogoditi nikakvi propusti u primeni prava i da li će u toj situaciji sudije da to prebace na svoje sudijske pomoćnike? Ovo je ozbiljan problem i mislim da je možda bilo važnije sačekati novi zakon o parničnom postupku i ovo celovito urediti ili, u krajnjoj liniji, ne dati ovakva ovlašćenja, pogotovo što se daje pravo sudijskim pomoćnicima da i u postupku po pravnim lekovima, redovnim i vanrednim, ista ovakva ovlašćenja imaju u vrlo složenim delovima postupka. Molim vas da ovo preispitate, da prihvatite ovaj amandman i da ostavite sudijama, bez obzira što će sada imati dodatan problem, ali ste ga vi kreirali smanjujući broj sudija, da i ovu fazu postupka kvalitetno urade, pa ako se ispune neke od odredaba koje se odnose na to da se tužba odbacuje jer je neblagovremena, jer već teče parnica u istoj pravnoj stvari ili da ne spada u sudsku nadležnost, to reši sudija, a ne sudijski pomoćnik.
Dva minuta je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Na član 34. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 38. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 38. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić i Miroslav Petković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić.
Ovo je poslednji amandman koji je naša poslanička grupa podnela na Zakon o parničnom postupku. Kao što sam rekao, u samom Zakonu o parničnom postupku, iako mislimo da ga je bilo nepotrebno donositi dok se ne donese novi zakon, kako je najavila ministarka Malović, ima nekih stvari koje ne možemo da ne kažemo da mogu da doprinesu i tome što se odnosi na sprečavanje dalje opstrukcije u postupku, kao što je, recimo, izuzeće sudija, mislim da je proširena mogućnost, a svi koji smo radili u pravosuđu znamo koje su tu mogućnosti da se opstruira postupak. Jeste legitimno pravo da se na taj način parnični postupak ubrza ili ovo što je uvedeno, da sudije mogu i po službenoj dužnosti da izvode dokaze, po nama, to predstavlja jedan kvalitet. Ova odredba o podizanju vrednosti predmeta spora za izjavljivanje revizije je apsolutno pogrešna. Faktički duplo se povećava vrednost predmeta spora. Podiže se na iznos od, kao što se ovde vidi, 100.000 evra. Sada se ne može izjaviti više revizija do ove vrednosti predmeta spora. Uskraćuje se velikom broju predmeta u parničnom postupku da se kod sudova viših instanci preispituje presuda koja se donosi po redovnim pravnim sredstvima. Postavlja se pitanje, zaista bih voleo, verujem da će i ministarka Malović dati obrazloženje svih ovih amandmana koje smo ovde uložili – šta je bio motiv da se velikom broju predmeta, tj. šta je motiv da se velikom broju građana koji pokreću parnični postupak onemogući da izjave reviziju i na koji način se došlo, kojom analizom, do zaključka da je dovoljno da se u postupku po redovnim pravnim sredstvima otklone sve eventualne nezakonitosti u utvrđivanju činjeničnog stanja i u primeni materijalnog prava? Ovako kako ste postavili stvar, mogli ste da kažete milion evra. Možda niko ne bi reagovao, umesto 100.000 može i milion evra. Ne bi me sutra iznenadilo da u novom zakonu bude i milion evra, ali bar da čujem obrazloženja. Do milion evra sve što je vrednost predmeta spora ne treba da se izjavljuje revizija zato što je dovoljno da to reše apelacioni sudovi. Mislim da građani sigurno žele da u parnicama kada pokreću, recimo, o naknadi štete, znaju zašto ne može da se njihova presuda preispita po vanrednom pravnom sredstvu, kao što je revizija pred višim sudom. U krajnjoj liniji, obrazloženje zašto mi sada ovde pričamo o 100.000 evra, a ne, recimo, o vrednostima u dinarima. To je takođe pitanje koje bi želeli da postavimo. Prvenstveno, ovako visoko podizanje vrednosti predmeta spora za reviziju je apsolutno neprihvatljivo bez ozbiljnog obrazloženja, jer osnovano sumnjamo da će novi Zakon o parničnom postupku doneti milion evra.
Iskorišćeno je minut i 40 sekundi vremena poslaničke grupe. Na član 41. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima poslanik Mirko Munjić.
Član 41. koji je predmet ovog amandmana povezan je sa članom 422. osnovnog zakona. Ovaj član 422. zakona predviđa slučaj da ako je predmet pravosnažno završen, da se može po predlogu stranke ponoviti, a u članu 422. nabrajaju se primeri odnosno slučajevi kada se u stvari ovaj predmet može ponoviti po predlogu stranke. Mi smo ovde pokušali da utičemo na jedan slučaj, odnosno da izvršimo jednu dopunu time što smo tražili da se u članu 41. stav 2. na kraju stava, posle reči „postupku“ umesto tačke stavi zarez i da se dodaju reči: „što se odnosi na odluke Evropskog suda za ljudska prava u Strazburu, ako je isti utvrdio povredu ili uskraćivanje ljudskog ili manjinskog prava i slobode zajamčenu Ustavom ili Evropskom konvencijom o ljudskim i manjinskim pravima“. Vi ste u članu 422. predvideli – ako je po pravosnažnom okončanom postupku pred domaćim sudom Evropski sud za ljudska prava doneo odluku o istom ili sličnom pravnom odnosu protiv Republike Srbije. U obrazloženju Vlada kaže da je rešenje koje je predlagač ovde stavio preciznije, međutim, mi samo tražimo ovim amandmanom dopunu, a tražimo dopunu upravo radi preciznosti, time što kažemo da se to odnosi i na odluke Evropskog suda za ljudska prava u Strazburu, ako je isti utvrdio povredu ili uskraćivanje nekog ljudskog prava ili nekog manjinskog prava, kao i ako je utvrdio nepoštovanje slobode zajamčene Ustavom ili Evropskom konvencijom o ljudskim i manjinskim pravima. Dakle, apsolutno preciziramo sve te uslove koji treba da budu ispunjeni, da bi se moglo tražiti, odnosno da bi stranka mogla tražiti da se postupak ponovi. Upravo se ovo preciznije sve traži, a vi kažete u obrazloženju da je u stvari preciznije ono što je predlagač u Predlogu zakona dao. Smatramo da je trebalo prihvatiti ovaj amandman, jer on zaista na potpuniji i precizniji način reguliše ovo pitanje.
Iskorišćen je jedan minut vremena poslaničke grupe. Na član 51. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 52. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 55. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 55. amandman je podneo Odbor za pravosuđe i upravu, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima ministarka pravde, Snežana Malović.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo uvaženi narodni poslanici, u ime Vlade Republike Srbije prihvatam ovaj amandman Odbora, pošto smatram da će na precizniji način urediti ovaj tekst zakona i da neće ostaviti nedoumicu šta je sa revizijama koje su trenutno izjavljene pred Vrhovnim sudom Srbije. Naime, ovim amandmanom se uvodi mogućnost i obaveza da te revizije koje su izjavljene budu i završene od strane Vrhovnog kasacionog suda. Ujedno ću iskoristiti mogućnost, pošto je ovo poslednji amandman, da vam pojasnim određene navode koje sam danas ovde čula u pogledu Zakona o parničnom postupku. Kao što sam i rekla u svom izlaganju, kada smo raspravljali o zakonu u načelu, ovo je samo prvi korak ka regulisanju našeg parničnog zakonodavstva. Kao Ministarstvo pravde nameravamo da tokom sledeće godine predložimo jedan celovit zakon koji je delimično uređen od strane radne grupe, koju su prvenstveno činili sudije, ali smatramo da ga treba dopuniti u određenim odredbama. Svrha tog zakona treba da bude promena samog načina postupanja u parničnim postupcima od strane suda do sada, da sud više ne utvrđuje načelo materijalne istine, kao što je to bilo, već da, kao što bi neke moje uvažene kolege iz pravosuđa rekle, sud sudi na osnovu raspoloživih dokaza koje su predložile i jedna i druga strana, tužilac i tuženi, da odmerava šta je pravično u konkretnom slučaju. Duboko sam uverena da će i ovaj predlog zakona doprineti efikasnijem postupanju naših sudova, a kada budemo doneli potpuno nov, on će predstavljati jedan zaokruženi sistem. Takođe se slažem sa onim što sam ovde čula, a što se opet nadovezuje na neku moju diskusiju, da se parnični postupak ne može ubrzati ukoliko nemamo jedan zaokružen niz tj. izmenjen Zakon o izvršnom postupku. Mogu sa zadovoljstvom da vas obavestim da je gotovo spreman. Naći će se na javnoj raspravi, pošto to jeste zakon koji treba da bude duže vremena na javnoj raspravi i treba da omogućimo različitih akterima našeg društva da daju svoje mišljenje o tome. Takođe, ujedno ćemopripremiti podzakonske akte koji treba da prate taj zakon. Zatim, Zakon o vanparničnom postupku će se takođe naći na dnevnom redu, kao i mnogi drugi zakoni. Što se tiče vrednosti spora, vrednosti cenzusa u pogledu izjavljivanja revizije, naravno da tu možemo da polemišemo i smatramo da li je 100.000 evra u dinarskoj protivvrednosti visok cenzus ili nije visok cenzus. Moram odmah da vas demantujem, gospodine Palaliću, da ne treba da imate osnovanu sumnju da će se u novom zakonu naći milion evra. Javno vam obećavam pred građanima Srbije da neće biti milion evra sigurno. Uradili smo analizu postupaka u Srbiji i izvukli smo otprilike koje su vrednosti tih postupaka i onda zajedno sa kolegama iz pravosuđa doneli smo ovu odluku. Zašto je, kao što kažete, uskraćeno u nekim postupcima da se izjavljuje revizija? Revizija je vanredni pravni lek i pošto smo članica Saveta Evrope i naravno da potpadamo pod pravila Saveta Evrope, tome težimo, to želimo, jeste tu ideja da se predmeti što pre okončaju, da nemamo odlaganje izvršenja i da do pravde dolazimo brže. Upravo je to možda, na neki način, svrha sa jedne strane. Sa druge strane, imamo potpuno nov koncept organizacije pravosuđa. Imamo osnovne i više sudove i u zavisnosti od cenzusa će se po određenim predmetima postupati na osnovnom ili višem sudu. Zatim imamo apelacione sudove, koji su sada žalbeni sudovi, koji će biti opredeljeni isključivo za to, specijalizovani. Verujem da će i to doprineti, sa jedne strane, pravnoj sigurnosti i možda na neki način otkloniti i ovaj vaš prigovor. U pogledu cenzusa, to što smo ga iskazali u evrima, reći ću vam potpuno iskreno da sam i ja razmišljala o tome da li treba iskazati u evrima ili ne treba iskazati u evrima. Slobodno ću vam reći da sam tu podlegla pritisku iz pravosuđa i drago mi je što sam tome podlegla, jer treba pravosuđe da vrši pritisak na izvršnu vlast. Bilo bi jako loše i ne bi bilo dobro i demantovala bih samu sebe ukoliko bi to bilo suprotno. Upravo, kolege iz pravosuđa su dale tu ideju, a promišljajući da li to treba tako da uradimo ili ne treba pronašla sam analogiju da postoji više desetine zakona trenutno koji su u pravnom prometu koji na ovakav način opredeljuju određene iznose. Isto se tiče o tome da li treba da sudi sudija pojedinac ili porota. Porota jeste javnost kod nas, ali često je porota i dekoracija. Ne želim nikoga da uvredim, prosto, često se dešava da i nisu od pomoći sudiji, ne govorim o specijalizovanim većima kada imamo maloletnike i kada je potrebno da imaju posebna znanja koja zakon propisuje. Kao što sam rekla, naredne godine pred vama će se naći potpuno nov izmenjen Zakon o parničnom postupku koji neće biti ovako brzo predložen. Slažem se s vama da niste imali dovoljno vremena da prodiskutujete ili proučite sve odredbe ovog predloga zakona i upravo zbog toga smo išli sa najkraćom mogućom verzijom. Iznosim vam da će tokom naredne godine kada bude predložen nov zakon biti par meseci na javnoj raspravi. Zahvaljujem se svima.
Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, predstavnica predlagača da li želi da da završnu reč ili da doda na ovo što je već izrečeno? (Ne.) U tom slučaju, zaključujem pretres Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o parničnom postupku u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakonu u načelu, pojedinostima i u celini. Pre nego što odredim pauzu, obaveštavam Narodnu skupštinu na osnovu člana 85. da ćemo danas raditi i posle 18.00 časova pretresom o tački koja u tom trenutku bude na dnevnom redu. Sada određujem pauzu i popodnevni rad nastavljamo u 15 časova i 10 minuta. Zahvaljujem. [[Posle pauze – 15.15]] Nastavljamo rad posle pauze. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O UPRAVNIM SPOROVIMA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Aleksandar Martinović, zajedno Srđan Spasojević, Aleksandra Ilić i Zlata Đerić, Dejan Mirović, Vlatko Ratković, Sreto Perić, zajedno Jovan Palalić i Miroslav Petković, Mirko Munjić, Zoran Krasić, zajedno Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković i Dragan Čolić i Nenad Konstantinović, kao i amandmane Odbora za pravosuđe i upravu. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podneti amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na naziv zakona amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman je podnet iz, pre svega, nomotehničkih razloga. Dakle, u normativnom delu Predloga zakona termin - upravni spor koristi se gotovo isključivo u jednini, a u nazivu ovog zakona stoji Predlog zakona o upravnim sporovima. Mislimo da za tim nema potrebe. Mislimo da treba koristiti ujednačenu terminologiju i da treba promeniti naziv zakona tako da glasi - Zakon o upravnom sporu. Time bi naziv zakona bio potpuno kompatibilan sa normativnim delom ovog predloga.
Da li još neko želi reč? Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 2. je problematičan sa više aspekata. Prvo, u članu 2. se kaže da sud rešava upravni spor u razumnom roku. Razuman rok, to je jedan pravni standard. U različitim situacija on može da ima različita značenja. Kada god imate upotrebu pravnih standarda, onda tu postoji mogućnost jednog arbitrarnog, odnosno neujednačenog primenjivanja propisa. Rekli smo u načelnoj raspravi do koje mere taj pojam razumnog roka može da bude zloupotrebljen. Naime, razuman rok je standard ne samo kada je u pitanju upravno pravo ili sudski postupak vezan za upravni spor nego i kada su u pitanju klasični sudski postupci. Tipičan primer zloupotrebe pojma razumnog roka jeste proces koji se u Haškom tribunalu vodi protiv dr Vojislava Šešelja. Haški tribunal ima obavezu da sudi i razumnom roku. Ako sledite njihovu praksu taj razumni rok iznosi evo punih 7 godina. Naravno da to nije razuman rok. To je nerazuman rok i takav način navodnog deljenja pravde predstavlja drastično kršenje ljudskih prava i sloboda. Kako se to ne bi dešavalo i u upravnom sporu, kao specifičnom sudskom postupku, SRS je predložila jedan fiksni rok, a to je da se upravni spor ima okončati u roku od 90 dana od dana podnošenja uredne tužbe. Onda tu nema nikakve dileme da li je rok razuman ili nerazuman. Rok je zakonom određen i mora da se poštuje u svakom pojedinačnom slučaju. U članu 2. se kaže dalje da sud rešava upravni spor na podlozi činjenica utvrđenih na usmenoj i javnoj raspravi. Iz ovakve formulacije može da se stekne pogrešan zaključak da se upravni spor uvek vodi tako da se zakazuje i održava usmena javna rasprava. To jednostavno nije tačno. To piše u članu 33. stav 2, u kojim slučajevima upravni spor može da se okonča, a da prethodno nije održana usmena javna rasprava. Dakle, sudu na raspolaganju stoje neki drugi mehanizmi za utvrđivanje činjenica a ne samo usmena javna rasprava. Predložili smo drugačiju formulaciju člana 2. gde se kaže - o upravnom sporu sud odlučuje na osnovu zakona na podlozi činjenica utvrđenih u toku postupka. Mi smatramo da je ovakva formulacija mnogo bolja od one koja je predložena u članu 2. predloga zakona.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Spasojević, Aleksandra Ilić i Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Srđan Spasojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe NS podneli smo amandman na član 2, gde se reči "u razumnom roku" zamenjuju rečima "60 dana". Kolega Martinović je veoma korektno obrazložio razlog za to. Poslanička grupa NS smatra da taj rok treba da bude još kraći, dakle 60 dana. Ne vidim razlog zašto ovaj amandman nije prihvaćen.
Poštovani narodni poslanici, pre nego što nastavimo rad pretresom u pojedinostima, želim da vas obavestim da će deo naše današnje sednice sa galerije Velike sale Doma Narodne skupštine pratiti grupa polaznika Akademije za budućnost sa teritorije AP Kosovo i Metohija, koji se danas nalaze u Domu Narodne skupštine Republike Srbije, a u organizaciji Centra za razvoj lokalnih sredina. U naše zajedničko ime pozdravljam naše goste, a to su: Petar Miletić, Vladimir Bogićević, Milan Radojević, Katarina Knežević, Nenad Radomirović, Aleksandra Stojanović, Janko Petrović, Drenko Todorović, Bojana Miletić, Budimir Ničić, Snežana Jovanović, Dejan Mitić, Bojan Milenković, Milivoje Stojanović, Anica Jovanović, Marija Antić, Sanja Denković, Aleksandar Stojković, Ivana Antić, Živorad Jovanović, Ivana Ignjatović, Vesna Jovanović, Milena Radonjićević, Dalibor Jeftić, Jelena Bontić, Slaviša Vasiljević, Radojica Tomić, Nenad Stojanović, Goran Staletović, Branislav Nikolić, Saša Milosavljević i Dragan Stevanović. Takođe, sa galerije Velike sale Doma Narodne skupštine deo sednice pratiće i saradnici projekta Branka Šesto i Branko Jurišić iz Srpskog narodnog vijeća iz Hrvatske. Dobrodošli. [[Aplauz.]] Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 3. odnosi se na predmet upravnog spora i u stavu 1. člana 3. lepo je rečeno da u upravnom sporu sud odlučuje o zakonitosti konačnih upravnih akata, osim onih u kojima nije predviđena drugačija sudska zaštita. Ako izuzmemo ovu očiglednu omašku da ne treba da piše - nije predviđena, nego - jeste predviđena, onda ova formulacija iz stava 1. člana 3. može da se prihvati. Ono što je neprihvatljivo jeste formulacija u stavu 2. i 3. Naime, u stavu 2. i 3. normiraju se slučajevi kada se pravila o upravnom sporu primenjuju na neke akte koji su pojedinačni i koji su pravni i kojima se tangiraju prava i obaveze fizičkih i pravnih lica, ali koji nisu upravni akti. Naime, radi se o aktima koji su vrlo bliski upravnom aktu i pojedinačni su, i pravni su, i one se odnose na pojedinačna prava i obaveze fizičkih i pravnih lica, ali se ne donose u upravnim stvarima, već u nekim drugim pojedinačnim pravnim stvarima. Predlagač zakona je odlučio da praktično istu vrstu akata normira u dva stava, u stavu 2. i u stavu 3. Mi smatramo da za tim ne postoji potreba. Jednostavno, član 3. treba da ima, po nama, tri stava, a taj stav 2. koji obuhvata tu vrstu pojedinačnih pravnih akata koji su slični upravnim aktima, ali nisu upravni akti jer se ne donose u upravnim stvarima, treba da glasi ovako – u upravnom sporu sud odlučuje i o zakonitosti konačnih i pojedinačnih akata kojima se rešava o pravu, obavezi ili na zakonu zasnovanom interesu, a koji nemaju karakter upravnog akta, pod uslovom da u određenom slučaju zakonom nije predviđena drugačija sudska zaštita, odnosno u slučaju kada je to zakonom predviđeno. Mi insistiramo da u Predlog zakona uđe ovaj deo koji kaže da se ne radi o upravnim aktima. Dakle, da se izričito naglasi da su u pitanju pojedinačni pravni akti koji nemaju karakter upravnog akta. Zašto na ovome insistiramo? Da bi se postigla ujednačena sudska praksa. Do sada su naši sudovi koji su rešavali upravne sporove o ovoj vrsti pojedinačnih pravnih akata imali različita mišljenja. U nekim slučajevima sudovi su ove akte tretirali kao da su upravni akti, odnosno tretirali su ih kao upravne akte, a neki drugi sudovi u nekim drugim situacijama nisu ih tretirali kao upravne akte i nisu dozvoljavali da se protiv takvih akata vode upravni sporovi. Koji su to akti? Na primer, akti o izboru na neku funkciju. U jednom slučaju, recimo, Vrhovni sud Srbije kaže da akt kojim skupština opštine postavlja direktora nekog javnog preduzeća jeste upravni akt i onda može da se vodi upravni spor. U nekom drugom slučaju taj isti sud je rekao – ne, to nije upravni akt, to je akt kojim podrazumeva postavljanje na neku funkciju i protiv takvog akta ne može da se vodi upravni spor. Inače, to je pitanje koje u pravnoj teoriji izaziva velike sporove. Najveći deo pravne teorije stoji na stanovištu da ovde nije reč o upravnim aktima, već da je reč o tzv. političkim aktima i na te političke akte bi trebalo da se primene pravila o upravnom sporu, pod uslovom da se njihova zakonitost ne može proveravati na neki drugi način, ali onda treba zakonom izričito propisati da su to akti na koje se primenjuju pravila u upravnom sporu, ali koja nemaju karakter upravnog akta. Onda bi sve nedoumice i u pravnoj teoriji i sudskoj praksi bile izbegnute.
Iskorišćeno je tri minuta i 50 sekundi vremena poslaničke grupe. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Vlatko Ratković. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Narodna skupština će se izjasniti. Ministar želi reč, samo treba da dobije svoju karticu. Izvinjavamo se. Ukoliko bih vam dala reč sa karticom koja je u jedinici pojavilo bi se na ekranu – ministarka Snežana Malović, kao ime, što ne verujem da bi vam odgovaralo. Reč ima ministar Milan Marković.
Mislio sam da je ovo direktan prenos. Iskoristio bih priliku pošto sad idu dva amandmana na član 4. i na član 5, za koja mi je bilo veoma žao misleći da ne mogu da ih prihvatim i onda sam zamolio da se vidi preko Zakonodavnog odbora da se to prihvati i oni su praktično preko Zakonodavnog odbora prihvaćeni, tako da bih iskoristio priliku da kažem to, kako bih možda skratio dalju diskusiju. Vezano za ovo malopre, što se tiče člana 3, mi imamo istu odredbu, ako se ne varam, u članu 198. Ustava – zakonitost konačnih pojedinačnih akata, mada ne sporim argumentaciju koju je izneo gospodin Martinović. Mi smo se odlučili da prihvatimo amandman o kome biste vi sad govorili, na član 4. Radi se o definiciji upravnog akta. Prihvatili smo ga preko Zakonodavnog odbora, s tim što smo samo izuzeli dve reči – javne vlasti. Nadam se da se i vi slažete sa tim, obzirom da posle imamo u članu 31. Jednostavno, mislim da bi došlo do nejasnoće terminološke. Takođe, vaš amandman kojim definišete upravnu stvar u članu 5, s tim što smatramo da je u duhu onoga što ste sami govorili, da bi bilo višak reći da se radi o konkretizaciji primarne dispozicije iz zakona ili drugog pravnog propisa. Mislim da je ovo najbolje rešenje koje smo ponudili preko Zakonodavnog odbora. De fakto se radi o rešenjima koja ste vi predložili, koja proističu iz vaše ranije diskusije. Kad sam već uzeo reč, želim da kažem da smo prihvatili 10 amandmana: amandman gospodina Dejana Mirovića na član 25, Srete Perića na član 29, Vlatka Ratkovića na član 50, na član 45. i 47. narodnih poslanika Srđana Spasojevića i Borisa Aleksića, kao i na član 75. narodnih poslanika na čelu sa gospodinom Tomislavom Nikolićem i član 77. narodnog poslanika Nenada Konstantinovića. Čisto da pokušam samo zbog efikasnosti diskusije da kažem što sam malopre pogrešnu informaciju dao da Zakonodavni odbor nije rešio, ali ipak je rešio na način kako smo očekivali.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Spasojević i Aleksandra Ilić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Srđan Spasojević.
Ministar je rekao da su neke stvari u članu 4. prihvaćene ali, poštovana predsedavajuća, poštovani ministre, uvaženi građani Srbije, u članu 4, na koji je poslanička grupa Nove Srbije podnela amandman da se briše, stoji da upravni akti u smislu ovog zakona jesu pravni pojedinačni akti koji nadležni organ neposredno primenom propisa rešava u određenom pravu ili obaveze fizičkog, pravnog ili drugog nosioca prava i obaveza kojima se rešava u upravnom postupku, a koji nema svojstvo pravnog ili fizičkog lica u upravnoj stvari. Zašto smo podneli da se amandman briše? Iz razloga što određivanje upravnog akta treba regulisati Zakonom o upravnom postupku. Obrazloženje zašto nije prihvaćen amandman je šturo. Vlada smatra da je ovo rešenje koje je ponuđeno u samom Predlogu zakona celishodnije. Smatram da je ovaj amandman trebalo prihvatiti.
Reč ima ministar Milan Marković.
Moram odmah da vam kažem da je to bio i moj stav kada je radna grupa radila, ali preovladalo je njihovo mišljenje. Mislim da nema zgoreg, ukoliko smo dali dobru definiciju, ukoliko se slažete sa ovom definicijom koju je dao Zakonodavni odbor, nema štete da ostane, ali se potpuno slažem s vama da bi mu mesto, pre svega, bilo u Zakonu o upravnom postupku.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneli smo amandman na član 4. kojim se daje definicija upravnog akta. Pojam upravnog akta je jedan od fundamentalnih pravnih pojmova. Značajan je i za administrativnu praksu i za sudsku praksu, a značajan je i za pravnu teoriju. Gospodine ministre, budući da ne postoji drugi propis kojim se ova materija reguliše, studenti će na svim pravnim fakultetima u Srbiji da pojam upravnog akta uče iz vašeg Predloga zakona, odnosno iz zakona kada on bude izglasan. Vlada, koliko sam razumeo, nije prihvatila našu formulaciju, odnosno našu definiciju upravnog akta. Evo kako glasi definicija iz zakona, tu su i ove mlade kolege, pa neka čuju kako Vlada smatra da treba definisati pojam upravnog akta – upravni akt u smislu ovog zakona jeste pravni pojedinačni akt kojim nadležni organ neposrednom primenom propisa rešava o određenom pravu ili obavezi fizičkog, pravnog ili drugog nosioca prava i obaveza, kojima se rešava u upravnom postupku, a koje nema svojstvo pravnog ili fizičkog lica u upravnoj stvari. Dakle, vrlo glomazna, a istovremeno i vrlo nejasna i neprecizna definicija. Naša definicija je tačna i sa druge strane je mnogo jednostavnija i lakše se pamti. Imali smo pre svega na umu činjenicu da će studentima ova definicija biti mnogo lakša. Dakle, naša definicija glasi – upravni akt, u smislu ovog zakona, jeste pojedinačni pravni akt kojim nadležni organ javne vlasti, neposrednom primenom propisa, rešava o određenom pravu ili obavezi fizičkog ili pravnog lica, odnosno druge stranke u upravnoj stvari. Mislimo da je ova definicija daleko prihvatljivija od ove vaše, za koju sumnjam, gospodine ministre, mada vas cenim kao pravnika, da umete da je ponovite napamet, a da ne gledate u Predlog zakona.
Reč ima ministar Milan Marković.
Rekoh vam malopre da sam se odlučio da prihvatim vašu definiciju, a ne profesora koji su dali prethodnu definiciju. Možete biti ponosni da je praktično prihvaćena vaša definicija sa jednom malom izmenom. U pitanju su javne vlasti. Rekao sam već da ove javne vlasti, to sad moje mišljenje ne bi moglo da stoji u ovoj definiciji, imamo posle u članu 31. i objasnio sam vam to malopre. Dakle, mislim da ste sad zadovoljni jer vašu definiciju, siguran sam da mogu napamet da ponovim kada bih je dvaput pročitao. Priznajem, ovu prvu nisam bio u stanju da ponovim, pa sam zato i tražio da se nađe način da se prihvati vaša.
Pravo na replike, narodni poslanik Srđan Spasojević, pa narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Ne želim da napravim klasičnu repliku zato što je ministar pohvalio praktično amandman Nove Srbije koji smo podneli, ali želeo bih da kažem nešto drugo. S obzirom da se ministar potpuno slaže sa našim podnetim amandmanom, smatram da je ministrova poslednja i mislim da ministar treba da prihvati ovaj amandman, jer ko su ljudi ti koji su ubedili ministra da nije tako, ako on misli da jeste ovako. Ako je to negde na granici, onda vi ministre uvek možete da prelomite i da prihvatite amandman jer sam siguran da vi isto mislite kao ja.
Narodni poslanik Aleksandar Martinović, pravo na repliku.
Gospodine ministre, mi smo u amandmanu insistirali da ostane formulacija "nadležni organ javne vlasti". Prosto, da bi se ispravila jedna, evo, oprostite na pomalo gruboj reči, jedna besmislica koja je sadržana u ovom predlogu zakona, a to je da se pod nadležnim organom koji donosi upravni akt imaju smatrati i pojedinci. To, gospodine ministre, nigde nije moguće. Dakle, to nije moguće ni u jednoj civilizovanoj i pravnoj državi na svetu da se pojedinci, dakle, fizička lica imaju tretirati kao nadležni organi. To prosto nije uobičajeno, to je, na kraju krajeva, suprotno i Ustavu Republike Srbije i našem pravnom sistemu. U Ustavu piše nešto drugo. Ni ta formulacija nije baš najsrećnija, ali ne piše baš ovako. Piše da se pojedina javna ovlašćenja mogu poveriti određenom krugu subjekata, pa između ostalog i pojedincima, ali ne piše da se nadležnim organom imaju smatrati pojedinci. Prosto, to je jedna kontradiktornost i mi smo upravo ovom formulacijom, da je u pitanju nadležni organ javne vlasti, hteli da istaknemo da pojedinac nikako ne može da bude nadležni organ javne vlasti. Ako vi smatrate da može, verujete mi da će Srbija biti jedina država u svetu koja u svom pravnom sistemu ima jednu ovakvu odredbu i bićemo presedan. Mislim da mi treba da budemo presedan u nečemu drugom, pozitivnom, a ne po ovakvim rešenjima koja zaista nemaju pandan ni u jednom demokratskom i civilizovanom pravnom sistemu.
Reč ima ministar Milan Marković.
Bez obzira što bi ministrova trebalo da bude poslednja u situaciji kada su u radnoj grupi učestvovali uvaženi profesori i sudije, koje su i do sad primenjivale i sutra će primenjivati zakone koji se tiču ove materije, ne želim da koristim to što je ministrova poslednja i ostajem pri tome što su oni većinski odlučili. Što se tiče onoga što ste vi rekli, gospodine Martinoviću, vi ste sami spomenuli član 137. Ustava Republike Srbije, u principu se ne slažem s vama definitivno u vezi toga. Postavlja se pitanje sutra akata. Imaćemo akte, videćemo kako će izgledati zakon o notarima, da ne prejudiciram, realno, ne znam, nisam ni ja video, ali se postavlja pitanje njihovih akata, verovatno će imati određene nadležnosti kada su u pitanju nepokretnosti, promet nepokretnosti itd. Postavlja se pitanje njihovih akata, recimo odbijanja da izvrše overu nekog ugovora i tome slično. Nisam ulazio u ocenu ustavne odredbe. Mislim da je naša odredba u zakonu u potpunosti precizna i ne mislim da ćemo biti jedina zemlja u svetu, ne znam odakle ste to izvukli da smo jedina zemlja u svetu, to bi sada zahtevalo verovatno neku analizu, ne znam da li imate tu analizu, ali prosto mislim da ovo rešenje definitivno proizilazi iz Ustava. To kako će pojedinci biti nosioci javnih ovlašćenja i da li oni postupaju kao nosioci javnih ovlašćenja, oni po meni nesporno nastupaju sa autoritetom javne vlasti. Prema tome, kako će se to dešavati u budućnosti u skladu sa našim ustavnim aktom ne znam, ali siguran sam da ljudi koji su ovo stavili, sa ovim razlogom da su se pre svega odnosili prema članu 137. Ustava, koji pojedince pominje kao nosioce javnih ovlašćenja.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Gospodine ministre, samo jedna kratka opaska. Budući da ste vi predložili da pojedinci mogu da budu i da se mogu smatrati nadležnim organima, mislim da bi bilo korektno da nam onda vi navedete u kojoj to evropskoj ili vanevropskoj zemlji postoji mogućnost da se pojedinac tretira na isti način kao državni organ, kao organ autonomne pokrajine ili kao organ jedinice lokalne samouprave. Prosto, gospodine ministre, znate, to su dva pojma koja su potpuno suprotna jedan drugom. Organ je jedno, a pojedinac je nešto sasvim drugo. Sada objektivno može da se postavi pitanje - u kojim to situacijama će fizička lica da vrše državnu vlast, da vrše vlast u ime države, tačnije, da vrše upravnu vlast, da donose upravne akte? Verujte mi, takvu situaciju ne mogu da zamislim. Vi sada pokušavate pomalo da improvizujete, da kažete - evo, donećemo zakon o javnom beležništvu, pa će možda taj javni beležnik... Izvinite, sa stanovišta postojećih zakona, ovako nešto je neprihvatljivo. Da li ćete vi doneti taj zakon ili ga nećete doneti, to će vreme da pokaže, ali već sada može objektivno da se postavi pitanje - da li će uopšte javni beležnici da vrše upravnu vlast? Znate, vi kada overavate jedan ugovor, to nije vršenje upravne vlasti, nije uprava. Dakle, smatram da, gospodine ministre, za sada nema pravnog osnova da se pojedinci stavljaju u istu ravan sa državnim organima, organima teritorijalne autonomije i organima lokalne samouprave. Mogu da vam kažem, što se tiče pravne teorije, pravna teorija jednodušno stoji na stanovištu da pojedinac ne može da bude subjekt javne vlasti, odnosno da se tretira na isti način kao nadležni državni organ. U Ustavu piše da se pojedincima mogu poveriti javna ovlašćenja, ali ne piše da se pojedinac u tom slučaju tretira kao nadležni organ javne vlasti.
Reč ima ministar Milan Marković.
Mislim da smo mi vrlo jasno rekli da se ovde radi o tome da ga tretiramo u smislu odredbi ovog zakona. Mi nismo ulazili u to da li je on organ. U smislu ovog zakona, tretiramo ga kao pojedinca koji ima određena javna ovlašćenja. Sada, ako se ne varam, u toku je, mislim da je ovde na dnevnom redu zakon koji se odnosi na overu ugovora. Kojim će aktom notar odbiti overu ugovora? Pretpostavljam rešenjem. Da li je to akt lica kojem je povereno vršenje javnih ovlašćenja? Da nemamo notara sutra, to ne bi bio akt organa javne vlasti, odnosno opštinskog suda koji vrši overu. Nema nikakve dileme da pojedinci kod nas mogu da budu nosioci javnih ovlašćenja, kao što mogu i preduzeća, ustanove i kome se sve već zakonom poveri vršenje javnih ovlašćenja. S tog aspekta mislim da je bilo važno u ovom zakonu pomenuti na ovaj način i zaokružiti ceo taj sistem. Da li se možda sada vama ne sviđa, da li kod vas izaziva nedoumicu to da mi možda pojedinca tretiramo kao organ? Mislim da je ovde pre svega u smislu autoriteta koji on ima. Dakle, on je vršilac javnih ovlašćenja, ima određena prava i obaveze prema tom osnovu i u tom smislu akt koji on donosi može biti... Pomoći ću vam ako tražite Ustav, član 137. Ostajemo pri ovome, neću dalje da otvaram diskusiju. Ući ćemo, bojim se, preširoko.
Reč ima Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, imam utisak, gospodine ministre, da vi mešate dve vrste akata. Vi ste u članu 3. lepo naveli situacije u kojima se donose pojedinačni pravni akti koji su slični sa upravnim aktima, ali nisu upravni akti. To vaše rešenje tog vašeg javnog beležnika, odnosno notara, pre će biti da je pojedinačni pravni akt koji nije upravni akt. Dakle, nema potrebe da pojedinca tretirate kao subjekt javne vlasti. Kažem vam da nigde u svetu, bar koliko je meni poznato, takav slučaj ne postoji. Dakle, fizičko lice ne može nikada da vrši vlast uime države, bilo koji segment vlasti, pa ni upravnu vlast. Ali, vi polazite od jedne pogrešne premise - da svaki pojedinačni pravni akt koji nije sudski akt, da je on upravni akt, a nije. To rešenje notara, odnosno javnog beležnika, ako se taj zakon uopšte bilo kada donese, neće biti upravni akt. On će biti pojedinačni akt i on će biti pravni akt, ali neće biti upravni akt, zato što se ne donosi o upravnoj stvari. To je suština. Ali, onda nema potrebe, gospodine ministre, da pojedinca tretirate kao što se recimo tretira vaše ministarstvo, kao što se tretira organ autonomne pokrajine ili organ neke lokalne samouprave. Dalje neću da elaboriram ovaj problem, ali vam kažem da će Srbija biti po meni jedina država u svetu u koju će se fizička lica poistovećivati, odnosno imaće isti tretman kao državni organi.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za pravosuđe i upravu je podneo amandman na član 4. Da li neko želi reč? Da li predlagač akta prihvata amandman Odbora? Ako da, stenograma radi, molim ministra da zvanično kaže da u ime predlagača prihvata akt. Molim vas da se prijavite. Izvolite.
Prihvatamo amandman Odbora za pravosuđe i upravu na član 4. i dalje, na član 5, ako su jedan za drugim, odmah da kažem.
Konstatujem da je amandman Odbora za pravosuđe i upravu predlagač prihvatio u toku rasprave pretresa u pojedinostima. Naravno Skupština će se u danu za glasanje izjasniti o ovom amandmanu. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Vlatko Ratković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 5. Predloga zakona daje se definicija upravne stvari. Inače, pojam upravne stvari je pre svega teorijskog karaktera i sem postojećeg Zakona o upravnim sporovima, koji je donet još 1996. godine, još samo neki, koliko je opet meni poznato, neki stari mađarski zakoni koriste termin upravne stvari. Inače, pojam upravne stvari je manje-više, gotovo isključivo teorijskog karaktera. No, vi ste prihvatili praksu iz postojećeg zakona, da se zakonski daje definicija upravne stvari. To pozdravljam, ali ne mogu da se složim s vama da je definicija koju ste vi dali dobra. U članu 5. upravna stvar se definiše na sledeći način: Upravna stvar u smislu ovog zakona jeste pojedinačna nesporna situacija od javnog interesa u kojoj neposredno iz pravnih propisa proizilazi potreba da se autoritativno pravo uredi u skladu sa zakonom. Opet je ova definicija, gospodine ministre, manjkava, zato što sadrži kontradiktorne pojmove. Kažete da je upravna stvar pojedinačna situacija, a onda kažete, malo kasnije, da ona treba autoritativno pravno da se uredi. Čim nešto pravno uređujete, znači da normirate. To onda nije pojedinačna situacija, nego opšta. Zato smo vam i predložili da umesto ovoga „pravno uredi“ piše „pravno odredi“. Onda je definicija potpuno jasna. Onda su svi pojmovi koherentni i međusobno usklađeni. To u ovoj vašoj zakonskoj definiciji nije dobro. Čim nešto uređujete, znači da normirate. To onda dalje znači, da je u pitanju opšta, a ne pojedinačna situacija. Tako da, prosto, čini mi se da oni koji su pisali predlog zakona, nisu dovoljno vodili računa o logičkoj usklađenosti pojmova koji su korišćeni.
Reč ima ministar Milan Marković.
Da, to je očigledno tačno i zbog toga sam tražio da Zakonodavni odbor da amandman. Nije u pitanju uređivanje, već smo napisali „odredi“, kao što ste i vi u vašem amandmanu dali. Vaš amandman nismo prihvatili zbog ovog nastavka koji, kao što ste vi lepo rekli, neko treba i da ponovi, da nauči. Mislim da bi vaš nastavak bio težak za ponavljanje i učenje. Mislim da bi bespotrebno opteretio tekst.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za pravosuđe i upravu je podneo amandman na član 5. Ovaj amandman je u ime predlagača, kao predstavnik predlagača, ministar Milan Marković prihvatio. Narodna skupština će se u danu za glasanje izjasniti, kao i o amandmanu na član 4. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, i član 6. je problematičan. O tome smo već maločas razgovarali. U članu 6. daje se definicija nadležnog organa koji donosi upravni akt. Kaže se – nadležnim organom smatraju se državni organi, organi autonomnih pokrajina i jedinica lokalne samouprave, privredna društva, javna i druga preduzeća, ustanove, organizacije i pojedinci, kao i posebni organi kada u vršenju javnih ovlašćenja, rešavaju u upravnim stvarima. Šta je ovde problematično? Problematično je što se prvo apostrofiraju privredna društva, a onda tek javna preduzeća. U praksi je obrnuto. Javna ovlašćenja, pa i ovlašćenja da se donose upravni akti, pre svega se daju javnim preduzećima, odnosno javnim ustanovama, a vrlo retko privrednim društvima. Šta su privredna društva? To su preduzeća koja su u vlasništvu privatnog kapitala. Država vrlo retko pravo da vrši vlast poverava nekome ko vodi računa isključivo o svojim privatnim interesima. Možda postoji nekad mogućnost da država poveri javna ovlašćenja i privrednim društvima, ali su to vrlo retki izuzeci. Onda, u čisto nomotehničkom smislu te reči, najpre bi trebalo da stoji – javna i druga preduzeća i eventualno, drugim organizacijama u koje sigurno spadaju i privredna društva. Ali, davati prednost privrednim društvima u pogledu donošenja upravnih akata u odnosu na javna preduzeća prosto nije ispravno. Naravno, nije ispravno i da se pojedinci smatraju nadležnim organom. O tome smo već govorili i nema potrebe da se ponavljamo. Srbija će biti jedina država u svetu u kojoj će se pojedinci tretirati na isti način kao nadležni organi. Moram da priznam da ne razumem šta u članu 6. znači pojam – posebnih organa? Znam šta su državni organi, šta su organi autonomne pokrajine, jedinice lokalne samouprave, šta su privredna društva, javna preduzeća, ustanove itd, ali šta su posebni organi kao neka posebna institucija u odnosu na državne organe, to verujte mi nisam uspeo da shvatim.
Od vremena poslaničke grupe je iskorišćeno 2,10 minuta. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 7. i član 7. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ministar reče da je prihvatio osam ili 10 amandmana. ali osam od narodnih poslanika i dva preko određenih skupštinskih odbora. Ostalo mu je još 26 da prihvati i onda bi ovaj zakon možda i imao nekog smisla. Ličio bi na jedan pravni akt koji može da se primenjuje, ali pošto nije, ne znam na šta će sve to da liči. Sada se na najbolji način i na najboljem primeru može videti ono što govori SRS, ali ne juče, već nekoliko dana unazad kada je u pitanju izbor pravosudnih organa i reforma pravosudnog sistema uopšte. Mi to govorimo još od osnivanja stranke i naš koncept sudova je drugačiji. Priznajemo redovne sudove i onda ne bi bilo ovih problema koje sada imamo. Član 7. glasi u Predlogu zakona, Obaveznost pravosnažnih presuda. Predložili smo da stoji „obaveznost presuda“ i tu se u potpunosti, sa prihvatanjem ovog slažemo - presuda doneta u upravnom sporu je obavezujuća. Iako mi, Upravni sud, po našem projektu pravosudnog sistema ne vidimo, ne prepoznajemo, ne predlažemo, ali ako on već postoji, ako se predlaže takav zakon, onda predlažemo i određena rešenja, da bi bar to moglo da liči na nešto. O stavu 2. u Predlogu zakona stoji – protiv presude donete u upravnom sporu ne može se izjaviti žalba, pravosnažna presuda. Kada se govori jezikom struke, nema bolje podloge, nema boljeg akta za citiranje – i onda svima koji hoće da shvate, da bi bilo potpuno jasno, čak i ljudima koji nisu u pravnoj struci – od Ustava. On kaže sledeće, član 36. stav 2. – svako ima pravo na žalbu ili drugo pravno sredstvo protiv odluke kojom se odlučuje o njegovom pravu ili obavezi, ili na zakonom zasnovanom interesu. Ako bi ostao ovaj predlog ovakav, onda mnogi građani Srbije koji imaju potrebe da svoja prava ostvare pred Upravnim sudom ne bi imali pravo na dvostepenost. Zbog toga je ovaj amandman neophodno prihvatiti, da ne bi kršili Ustav Republike Srbije. Vi ste u razlozima zbog kojih se predlaže novi zakon o novim sporovima i naveli usklađivanje sa Ustavom Republike Srbije. Stari zakon je donet 1996. godine, pa jedan od osnovnih razloga jeste usklađivanje sa Ustavom. To navedete u obrazloženju, a kadakrenemo od člana do člana, ne možemo da pronađemo da je to zaista vaša namera. Zaista ovaj amandman mora da se prihvati, da ne bi veliki broj građana Srbije ili onoliki broj koji bude imao potrebu da ostvaruje svoja prava pred Ustavnim sudom ostao bez osnovnog ustavnog prava.
Minut i 10 sekundi je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Obzirom da je postavljeno pitanje o broju prihvaćenih amandmana, ministar je rekao da je prihvaćeno 10, od kojih su dva amandmana Odbora za pravosuđe i upravu, prepisani po ideji narodnog poslanika Aleksandra Martinovića, istine radi, sa izmenom o kojoj se, nadam se, razjasnilo u raspravi. Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Spasojević i Aleksandra Ilić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Srđan Spasojević.
Ispred poslaničke grupe Nova Srbija, poslanica Aleksandra Ilić i ja smo podneli amandman da se u članu 7. stav 2. posle reči „sporu“ reč „ne“ briše. Dakle, u jednom delu je ovaj amandman potpuno istovetan kao i amandman kolege Perića. Kolega Perić je izuzetno dobro dao objašnjenje vezano za to. Doslovce ću pročitati objašnjenje zašto njegov amandman i naš amandman nisu prihvaćeni. „Amandman se ne prihvata zato što nije moguće u upravno sudskom postupku predvideti redovno pravno sredstvo, obzirom da je Zakonom o uređenju sudova predviđeno da u upravnim sporovima odlučuje upravni sud koji je opšti i specijalizovan za teritoriju cele Republike Srbije i da nije predviđen drugostepeni sud koji može rešavati po žalbi na odluke ovog suda. Vrhovni kasacioni sud je sud koji odlučuje o zahtevu za preispitivanje sudske odluke protiv odluke upravnog suda. Odredbom člana 36. stav 2. Ustava Republike Srbije utvrđeno je da svako ima pravo na žalbu i drugo pravno sredstvo. Predlogom zakona predviđena je mogućnost korišćenja vanrednih pravnih sredstava na odluku upravnog suda i na taj način je omogućeno Ustavom zagarantovano pravo na pravna sredstva“. Kada bi ovakvo obrazloženje dobio običan građanin, neko ko ima bilo kakav problem, verujte da njemu ništa ne bi bilo jasno. Ovih dana se kitimo nekim vrhunskim reformama u pravosuđu, doneli smo neke nove mreže sudova, a pogledajte koliko samo jedno obrazloženje je neuko dato. Kao što sam rekao, običan građanin ne bi mogao da se snađe u ovakvom objašnjenju i ne bi znao kako da se potrudi i da ostvari neko svoje pravo. Ovde je glavni problem u tome što se ne omogućava podnošenje žalbe na presudu, što je u suprotnosti sa članom 36. Ustava Republike Srbije. Dakle, imamo upravni sud, nemamo mogućnost da se žalimo, pa vanredno preispitivanje će uraditi, eventualno, kasacioni sud, pa se onda objašnjava kako to nije u suprotnosti sa članom 36. Ustava. Kroz ovaj amandman se pokazuje, kako je i kolega Perić rekao, a i ja kažem, sva manjkavost organizacije nove mreže sudova u Srbiji.
Četrdesetpet sekudni je iskorišćeno vremena. Na član 19. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić i Miroslav Petković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, mi smo još u okviru načelne rasprave istakli da je ovo jedan od najvažnijih zakona koji se donosi i na ovoj sednici, a mogu slobodno da kažem i u nekom prethodnom periodu, jedan vrlo važan procesni zakon koji jedno važno pravo koje građani ostvaruju u upravnom postupku, daje mogućnost da vodi pred nadležnim upravnim sudom. Pored svih primedbi na ovaj zakon, istakli smo i problem na koji nismo dobili odgovor, a to je zašto istovremeno ili pre ovog zakona nije donet Zakon o opštem upravnom postupku koji je, po nama, mnogo značajniji, mnogo važniji, jer se primenjuje i češće, jer u nizu svojih rešenja obavezuje veliki broj nadležnih državnih organa. Što se tiče samog amandmana, on se odnosi na član 19. i na glavu koja se tiče uslova za pokretanje upravnog spora kada drugostepeni organi ne reaguju po izjavljenoj žalbi na upravna akta. Ovde je bila naša intencija da ukažemo na to da, bez obzira što je ovde dat naknadi rok nakon intervencije stranke u drugostepenom postupku, kada joj nije rešeno po žalbi, mi smo smatrali da taj rok od sedam dana treba da se skrati na tri dana. Zaista ne vidimo razlog zašto bi, kad već nisu doneli u roku od 60 dana, davali još 7 dana da odlučuju ili razmišljaju o tome da li će da reše po izjavljenoj žalbi i tako, skrativši taj rok, damo mogućnost stranci da podnošenjem tužbe pokrene i upravni spor. Nema razloga da se još dodatnih nedelju dana daje nadležnom organu da rešava, kad već u roku od 60 dana, kako se ovde predviđa, nije rešio po izjavljenoj žalbi na upravni akt. Znači, smatramo da taj rok treba da se skrati i da se time što pre stvore uslovi za stranku. Očigledno ne postoji volja kod drugostepenog organa da rešava žalbu. Dajte da stranka dođe u mogućnost da podnese tužbu i pokrene upravni spor.
Trideset sekundi je iskorišćeno od poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Spasojević i Aleksandra Ilić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Srđan Spasojević.
Komentarišući amandman gospodina Palalića, obrazložiću i ovaj naš podneti amandman. Naime, poslanička grupa Nova Srbija je, za razliku od poslaničke grupe DSS, predložila rok od pet dana. Smatram da je i jedan i drugi rok koji smo predložili i mi i DSS uredu. Sigurno da treba skratiti rok. Nas je možda više držalo ka tom roku od pet dana, da se ostavlja jedna radna nedelja da stranka što pre dođe do tužbe i do ostvarivanja svog prava, ali sigurno da podržavam ideju i amandman DSS od tri dana, tako da je i jedan i drugi amandman trebalo prihvatiti. U svakom slučaju, rok od sedam dana je veoma dug, jer ako neko, kao što je rekao kolega Palalić, u 60 dana nije odlučio, ne treba ostavljati tako dug rok.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 23. stav 2. kaže se da po zahtevu tužioca sud može odložiti izvršenje konačnog upravnog akta kojim je meritorno odlučeno u upravnoj stvari. Ovde nije gospodin ministar, ali nadam se da će gospođa iz Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu da shvati o čemu se ovde radi. Dakle, ne postoje upravni akti kojima se ne rešava meritorno. Čim je nešto konačno i čim je upravni akt, znači da je tim aktom meritorno rešeno u upravnoj stvari. Vlada daje jedno vrlo neuko i netačno objašnjenje zašto ne treba prihvatiti amandman. Kaže se: „Amandman se ne prihvata zato što pojam konačnog upravnog akta ne mora da podrazumeva uvek i meritorno odlučivanje o upravnoj stvari, što je slučaj sa konačnim zaključkom o odbacivanju zahteva stranke, u kom slučaju organ ne odlučuje o sadržaju zahteva“. Draga gospođo, ovde uopšte nije u pitanju upravni akt. Zaključak nije upravni akt, rešenje je upravni akt, a zaključak je čisto procesni akt. U teoriji se naziva akcesornim aktom. Ovde se neradi uopšte o upravnom aktu. Kad vi zaključkom odbacite zahtev stranke, to nije meritorno rešavanje. Organ se uopšte ne upušta u suštinu zahteva nego ga u startu odbacuje. Ovde se uopšte ne radi o upravnom aktu. Očigledno je da su mnoga rešenja u predlogu zakona posledica, pa dopustite, ipak nekog neznanja, jer da je predlagač zakona znao o čemu se ovde radi umeo bi napravi razliku koju moraju da naprave studenti koji studiraju na pravnim fakultetima, a to je da je jedan tip akta je rešenje to je upravni akt i njime se uvek meritorno rešava u upravnoj stvari, a drugi tip akta je zaključak, on je proceduralan akt i on nije upravni akt, jer se njime meritorno ne odlučuje o upravnoj stvari. Dakle, predlagač zakona je ovde izmešao dve vrste akata koji nemaju veze jedan s drugim.
Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 23. stav 3. predviđeno je da stranka iz upravnog postupka može tražiti od suda odlaganje izvršenja upravnog akta i pre podnošenja tužbe u dva slučaja. Mi smo smatrali da je ovaj prvi slučaj, pod tačkom 1) u slučaju hitnosti, vrlo diskutabilan i sporan. Naime, postavlja se pitanje - za koga postoji to stanje hitnosti? Da li to stanje postoji za stranku na koju se odnosi upravni akt? Da li ta hitnost postoji u odnosu na organ koji je doneo upravni akt? Da li ta hitnost se odnosi na neko treće zainteresovano lice? Na koga se odnosi pojam hitnosti? Šta znači pojam hitnosti u kontekstu člana 23? Jedan krajnje neodređen, vrlo širok pojam i ako ovako ostane u predlogu zakona u praksi ovo zaista može da se izazove velike zloupotrebe. Koja je osnovna zloupotreba? Praktično, vi nikada ne biste mogli da izvršite jedan upravni akt, jer bi stranka mogla da kaže - znate, tražim da se odloži izvršenje upravnog akta zato što mi je hitno. Šta mi je hitno? Pa, onda može da bude hiljadu i jedan razlog. Naravno da onda u praksi možete doći u jednu neverovatnu situaciju da jedan upravni akt koji je konačan ne može da se izvrši, a suština upravnog postupka jeste da se izvrši upravni akt. Onda ćete doći u problem da jednostavno nećete moći do kraja primenite jedan drugi procesni zakon i to zakon po kome se donosi upravni akt a to je Zakon o opštem upravnom postupku.
Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dakle, u članu 24. postoji ovaj drugi stav koji je verujte mi krajnje sporan. Kaže - tužba se može podneti radi utvrđenja da je tuženi ponovio svoj raniji akt koji je već poništen presudom, kao i radi utvrđenja nezakonitosti donetog akta koji je bez pravnog dejstva. Sad, gospodo iz Vlade, nisam čuo da postoji pravni akt koji nema pravno dejstvo. Upravni akt je pravni akt, samim tim što je pravni akt on proizvodi neko pravno dejstvo, stvara neka prava i obaveze za lica na koja se odnosi. Sada normirate nešto što ne postoji. Kažete da se može utvrđivati nezakonitost akta koji je bez pravnog dejstva. Akt koji je bez pravnog dejstva nije pravni akt i on ne samo da je nezakonit, on je u pravnom smislu nepostojeći. Još od rimskog prava imate onaj princip da se pravo reguliše ono što biva, ono što jeste, a ne ono što ne može da bude. Sada normirate jednu situaciju koja ni teorijski ni praktično ne može da se dogodi. Sa druge strane, kažete da se tužba može podneti radi utvrđenja da je tuženi ponovio svoj raniji akt koji je već poništen presudom. Šta to znači? To znači da organ uprave donese upravni akt, pa stranka podnese tužbu upravnom sudu i upravni sud poništi presudu taj upravni akt, pa onda organ uprave donese u ponovnom postupku akt iste sadržine. Da li je to moguće? Nije moguće, zato što ste rekli u ovom maločas pomenutom članu 7. da su presude koje su donete u upravnim sporovima obavezujuće. Šta znači da su obavezujuće? To znači da organ uprave kome je poništen upravni akt mora da donese onakav akt kakav proizilazi iz sudske presude. Ne može da ponavlja isti akt. Praktično, u stavu 2. normirate dve situacije koje ne mogu da se dese. Jedna ne može da se desi ni teorijski, a druga ne može da se desi zato što je zakonom isključena mogućnost ponavljanja akta iste sadržine koji je već poništen pravosnažnom presudom Upravnog suda.
Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 28. i član 28. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić i Miroslav Petković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, u okviru ovog člana smo želeli da ukažemo na jednu opasnost koja može da se javi prilikom primene ovog zakona i da se stvori mogućnost da se čitav upravni spor reši, a da nismo dobili prave razloge zašto bi se jedan upravni spor rešio, tj. mogu da se pojave široka ovlašćenja za sud prilikom donošenja odluke. Ovaj član se odnosi na poništavanje upravnog akta u prethodnom postupku. On ukazuje na to šta sud može da čini u situaciji ako ne odbaci tužbu kojom se pokreće upravni spor, razlozi za to definisani su članovima 25. i 26. Oni su poprilično detaljno tu regulisani, svi mogući razlozi zašto može postupak da se okonča pre nego što je i započeo i pogotovo u članu 26. da je tužba podneta neblagovremeno, da akt koji tuženi osporava ne predstavlja akt o čijem zahtevu se odlučuje u upravnom sporu, da uz tužbu pored ćutanja uprave, ovo što smo u prošlom amandmanu govorili, nisu priloženi svi dokazi ili da je posle podnošenja tužbe osporen akt poništen itd. Sada predlagač zakona ovde uvodi i, rekao bih, jednu kaučuk normu, vrlo široku normu gde može da se podvede sve. Kaže - ako sud ne odbaci tužbu iz ovih razloga, člana 25. i člana 26, a nađe da osporeni upravni akt sadrži takve nedostatke u obliku i sastavnim delovima. Koji su to nedostaci koji nisu pobrajani u ova dva člana, iz kojih razloga bi sud mogao da bez dostavljanja tužbe na odgovor ovaj akt poništi? To je suštinsko pitanje. Smatramo da ovaj član treba brisati.
Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić, koji želi reč.
Na član 29. podneo sam amandman, a član 29. reguliše udovoljavanje tužbenom zahtevu od strane tuženog. Kaže se "ako tuženi za vreme sudskog postupka", predložili smo da umesto "za vreme sudskog postupka" stoji "u toku". Ovde se ne radi samo o preciziranju i o boljoj formulaciji, nego se radi o suštinskom kvalitetu. O čemu se tu radi? Ako kažemo - ako tuženi za vreme, vreme nečega, vreme postupka ili rasprave ili ono vreme kada sudija pozove optuženog ili okrivljenog i kaže da treba da dođe u 10 časova, počeće neka rasprava i vodi raspravu i ona traje do 11 časova, znači, vreme od 10 do 11 časova, ali postupak teče i ono se ne okonča. Tok postupka nije završen za tih sat vremena, i ako se odloži rasprava ili ako bude ponovo zakazana zbog izvođenja dokaza ili zbog bilo kojeg drugog procesno-pravnog razloga. Mislim da je odbor i prihvatio, ali verovatno je donošenje, odnosno predlaganje ovog zakona na brzinu. Ne mogu prosto da verujem da u ministarstvu nije bilo toliko stručnih ljudi da mogu da razumeju razliku između vremena i toka postupka u upravnom sporu.
Vlada je inače prihvatila amandman. Na član 40. amandman je podnela grupa od 21narodnog poslanika poslaničke grupe “Napred Srbijo”. Da li neko želi reč?Gospodin Zoran Antić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, radi se o postupku po tužbi i predlogu SNS da se na neki način ubrza taj postupak. Smatramo da danas kako se to dešava po sudovima da to traje čak i po dve godine, pa i duže, i to nije u interesu građana, a često ni u interesu privrede, a, na neki način, i podstiče korupciju u sudstvu. Mi smo amandmanom hteli da obavežemo sudove da sporove rešavaju u roku od šest meseci. Znači, nakon uredno podnesene tužbe, želeli smo da obavežemo sud da u roku od tih šest meseci postupak okonča. Smatramo da bismo došli do jedne delotvorne žalbe, naravno, mora ta žalba da se reši u nekom adekvatnom roku, u roku koji je, kao što rekoh, u interesu građana i nalazimo da je i te kako bilo razloga da u nizu novih prava, kada su u pitanju sudstvo i sudije, neka prava dobiju i građani, a jedno od osnovnih prava je pravo da se njihova tužba reši u jednom razumnom roku. Žao nam je što niste imali razumevanja za ovaj amandman.
Na član 49. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da) Ima reč gospodin Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 40. stav 2. upotrebljen je jedan krajnje neprimeren termin. Ne mislim neprimeren u nekom kulturološkom smislu, nego u smislu pravne terminologije. U članu 40. kaže se da upravni sud tužbu može da uvaži. Kad vi nekog uvažavate, prvo, taj neko mora da bude ličnost, mora da bude ljudsko biće. Dakle, vi nekoga uvažavate zbog nekih njegovih kvaliteta, ličnih, moralnih, intelektualnih itd. Ne može tužba da se uvažava. Možete da eventualno uvažavate podnosioca tužbe zato što je ovakav ili onakav, a tužba može ili da se usvoji ili da se odbije. Međutim, predlagač zakona koristi tu nesrećnu terminologiju da se tužba uvažava. Tužba ne može da se uvažava. Tužba može da se usvoji, ako je osnovana, ili se odbija, ako nije osnovana. A uvažavati se mogu samo ljudi međusobno. Mislim da ste ovaj amandman zaista morali da prihvatite.
Na član 44. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe “Napred Srbijo”. Da li neko želi reč? (Da) Gospodin Zoran Antić, izvolite.
Još jedan amandman SNS koji je, verujem, u interesu građana. Odnosi se na presude donete u sporu zbog ćutanja uprave. To je u našoj praksi jako čest slučaj. Ćutanje uprave i donošenje rešenja u zakonskom roku je najveći problem građana danas u Srbiji, bar mi to tako vidimo. Što se tiče ovog člana 44, mi smo dali jedan potpuno novi član koji unosi i neke nove institute, neke nove obaveze, obaveze kada je u pitanju sud, znači, da u roku od 15 dana donose rešenje kojim se nalaže organu koji je napravio grešku da u roku od isto 15 dana donosi odgovarajući akt. Znači, želeli smo rokovima da obavežemo i sud i organe uprave da moraju da se na adekvatniji način odnose prema građanima, da moraju da budu ažurniji. Isto tako, predvideli smo i mogućnost, odnosno obavezu da se odgovorno lice u organu uprave koje nije postupilo na osnovu ovog naloga suda kazni sa nekih 50.000 dinara. To je danas isto tako jedan veliki problem – da odgovorna lica ne snose nikakvu odgovornost ukoliko ne poštuju prava građana. Smatramo da bi ovo znatno ubrzalo postupak, da bi, jednostavno, postupak učinilo i bitno efikasnijim i da bi uz pomoć ova dva nova instituta koja su predložena građani Srbije mogli da pravo koje zbog ćutanja administracije ne mogu da ostvare ostvaruju znatno efikasnije.
Na naslov iznad člana 45. i član 45. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić i Miroslav Petković. Gospodin Jovan Palalić ima reč. Izvolite.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, mi smo u okviru ovog člana želeli da ukažemo na jednu stvar koja se tiče u stvari realnog života, a to je – koliko su u stvari u upravnom postupku i konkretno u upravnim sporovima sudovi rešavali parnične stvari, koliko je sudova rešavajući predmet upravnog spora odlučilo da presuđuje i za naknadu štete i za povraćaj stvari. Ovu normu smo imali u sadašnjem zakonu i voleo bih da čujem od predstavnika ministarstva i od ministra kada se vrati neku informaciju, statistički podatak koliko je uopšte predmeta rešeno u situaciji, kako se ovde kaže, ako utvrđeno činjenično stanje pruža pouzdan osnov za to da se može rešiti pitanje naknade štete ili povraćaj stvari. Mislim da se to može nabrajati na prste jedne ruke. Ovo je, neverovatno, u praksi postojala kao jedna mrtva norma. U tom smislu je pitanje da li takva norma treba i dalje da postoji. Naravno, postavlja se pitanje u kojoj meri bi se čitav upravni spor zakomplikovao kada bi sada i odlučio se upravni sud da rešava ovakav jedan slučaj. Naravno, može se sve uvek to napisati, lepo to zvuči. Sud će da sam procenjuje, jedan će hteti da skine sa vrata i upravni spor, da se još bavi i naknadama štete i povraćajem stvari. Mislim da ova norma uopšte nije realna i da predstavlja jedan dekor, da se kaže, eto, daje se mogućnost i upravnom sudu, pa građanin može da očekuje da će neki upravni sud ili neki sudija u upravnom sudu rešavati i njihov predmet za naknadu štete ili povraćaj stvari. Mislim da ova norma nije realna i da u stvarnom pravnom životu ne predstavlja ništa.
Na član 45. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Spasojević, Aleksandra Ilić i Zlata Đerić. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Na član 47. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Na naziv Glave 9. iznad člana 49. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici i dame i gospodo iz Vlade, zaista ne razumem razlog zašto je odbijen ovaj amandman. Naime, vi ste Predlogom zakona o upravnim sporovima isključili mogućnost podnošenja žalbe. Dakle, zakonom je onemogućeno da se žalba podnese protiv presude upravnog suda. Šta je žalba? Redovno pravno sredstvo. Dakle, redovnog pravnog sredstva nema u upravnom sporu, tako ste napisali u Predlogu zakona. Glava 9. u vašem predlogu zakona nosi naziv – vanredna pravna sredstva. Ta podela na redovna i vanredna pravna sredstva ima smisla u onim postupcima u kojima su dozvoljena i jedna i druga, a u vašem predlogu zakona nema žalbe kao redovnog pravnog sredstva. Sada se postavlja pitanje u odnosu na koja pravna sredstva su ova vanredna, kada su samo ona dozvoljena? Nema potrebe da koristite tu terminologiju vanrednih pravnih sredstava u situaciji kada su samo jedina ona dopuštena. Onda to nisu vanredna pravna sredstva, onda je to jednostavno pravno sredstvo. Predložili smo našim amandmanom da Glava 9. nosi promenjeni naziv – pravna sredstva, jer su samo ona dozvoljena, nisu ni redovna ni vanredna, nego su jedina pravna sredstva koja u Predlogu zakona postoje. Vlada odbija ovaj naš amandman iz sledećeg razloga: amandman se ne prihvata zato što podela na redovna i vanredna pravna sredstva ima značaja, između ostalog, i radi utvrđivanja nadležnog suda koji rešava po ovim sredstvima. Gospodo iz Vlade, pitam vas koji sud rešava po redovnim pravnim sredstvima u upravnom sporu? Ako uspete da mi odgovorite na ovo pitanje, prihvatiću da amandman nije dobar. Naravno, na to pitanje ne možete da odgovorite zato što ne postoji sud koji rešava o redovnim pravnim sredstvima u upravnom sporu iz najjednostavnijeg mogućeg razloga – pa, redovnih pravnih sredstava u upravnom sporu nema, a vi kažete podela ima smisla. Nema smisla.
Na član 50. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Spasojević, Aleksandra Ilić i Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima Srđan Spasojević.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, poslanički klub NS je podneo amandman da se član 50. zakona o upravnim sporovima briše. Šta piše u ovom članu? Zahtev se predaje Vrhovnom kasacionom sudu preko punomoćnika iz reda advokata na način određen u članu 20. st. 1, 2. i 4. ovog zakona. Obrazloženje. Amandman se ne prihvata zato što je na isti član Predloga zakona prihvaćen amandman narodnog poslanika Vlatka Ratkovića. Stvarno sada ništa ne razumem. Da li je moguće da je amandman Nove Srbije odbijen zbog toga što je prihvaćen amandman gospodina Vlatka Ratkovića? Ne želim uopšte da umanjujem znanje gospodina Ratkovića. Jednostavno, ovde mi nije jasno ko je pre podneo amandman. Da li je možda Ratković video da smo mi podneli amandman, pa je posle brže – bolje? Jer vidimo da je masa amandmana ovde prihvaćena, znači da ste veoma loše napisali ovaj zakon. Predstavnici Vlade su vrlo loše uradili ovaj zakon. Lepo je kolega Perić rekao, trebalo je sve amandmane da prihvatite i onda bi ovaj, praktično, predlog zakona imao nekog smisla. Kada bih bio na vašem mestu, kada bi trebalo da prihvatim ovoliki broj amandmana i kada bih video toliko grešaka, ja bih povukao iz procedure ovaj predlog zakona, jer očigledno da smo imali neke amandmane, kao što je ministar Marković rekao, malopre, u potpunosti se slažem s vama, gospodine Spasojeviću i ja isto mislim, ali ne prihvatamo amandman. O čemu se ovde radi? Bilo bi korektno, gospođo predsednice, da se kaže da su oba amandmana prihvaćena i gospodina Ratkovića i poslaničkog kluba Nove Srbije. On je potpuno isti, a vi ne prihvatate amandman, zato što je amandman gospodina Ratkovića prihvaćen. Nije korektno. Nije korektno iz više razloga. Prvo, nije korektno što je 24-25 zakona dato u petak veče ili subotu ujutru, i mi predstavnici opozicije smo se potrudili, evo vidite, koliko amandmana je prihvaćeno, da to napišemo, a onda se ipak nečiji trud i muka i na kraju krajeva i znanje ovde nipodaštava. To nije apsolutno u redu, smatram da je trebalo prihvatiti amandman gospodina Ratkovića i naš i to bi bilo zaista korektno.
Zahvaljujem na obrazloženju. Međutim, predstavnici Vlade me informišu da amandmani imaju razlike u sadržini i da se na radi ipak o identičnim tekstovima, po tendenciji i po ideji. Na član 50. amandman je podneo narodni poslanik Vlatko Ratković. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Na član 50. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo mi smo sada u istoj situaciji u kojoj smo bili i kod prethodnog amandmana. Drugim rečima, amandman se ne prihvata zato što je prihvaćen, istovetan amandman narodnog poslanika Vlatka Ratkovića. Sada neću da ulazim u to da li Vlada više voli poslanike iz reda Demokratske stranke nego poslanike iz reda opozicionih stranaka. Ljubav je stvar srca i ja u to neću da se mešam. Ovde postoji nešto što je mnogo važnije. Naravno, ovo što piše u članu 50. je besmisleno. Dakle, da onaj ko podnosi zahtev za preispitivanje sudske presude, koja je doneta u upravnom sporu mora da angažuje punomoćnika iz reda advokata. U članu 49. ste napisali da taj zahtev može da podnese i nadležni javi tužilac. Onda, znači, vi obavezujete javnog tužioca koji je državni organ, da angažuje privatnog advokata da mu on napiše i podnese zahtev za preispitivanje odluke. Prosto, takvo rešenje je besmisleno. Toga ste svesni i vi, čim ste prihvatili amandman gospodina Vlatka Ratkovića. Šta govori ovoliki broj amandmana i prihvaćenih i ne prihvaćenih? Na jedan predlog zakona koji je relativno kratak. Dakle, ovaj predlog zakona ima ukupno 79 članova. Dakle, spada u red, sutra, kada ga izglasate, spadaće u red kraćih zakona. Takav je i ovaj postojeći Zakon o upravnim sporovima iz 1996. godine. Dakle, relativno mali zakon. Na tako mali zakon imate podnetih na desetine amandmana. Vlada je prihvatila deset amandmana. To znači da nešto nije zaista, suštinski, koncepcijski u redu sa ovim predlogom zakona. Uopšte ne razumem brzinu sa kojom je Vlada ušla u skupštinsku proceduru kada je u pitanju ovaj predlog zakona. Postojeći Zakon o upravnim sporovima manje – više je u proceduralnom smislu korektan i on je mogao da se primenjuje, dok se ne sačini neki kvalitetnijitekst predloga zakona. Ovo mi sada deluje, što bi rekao naš narod, sa konja na magarca. Prestaće da važi postojeći Zakon o upravnim sporovima koji je suštinski mnogo bolji od ovog. Dakle, ne shvatam brzinu sa kojom je Vlada ušla u skupštinsku proceduru, očigledno je da postoje brojne manjkavosti u ovom predlogu zakona, a sutra kada se ovaj zakon izglasa to će biti jedan od osnovnih procesnih zakona i ljudska prava i slobode će biti direktno tangirana ovim zakonom. Šta će biti u praksi, ostaje da se vidi. Srpska radikalna stranka smatra da je Predlog zakona loš, da ima brojna rešenja koja su loša i sa nomotehničke, i sa jezičke i sa ustavne tačke gledišta i kao što je rekao, uvaženi kolega Spasojević, čim na ovoliki, mali broj članova Predloga zakona imate ovoliko veliki broj amandmana, najbolja odluka je bila, koju nažalost niste hteli da donesete, da se Predlog zakona povuče iz skupštinske procedure i sačini jedan korektan tekst Predloga zakona.
Reč ima gospodin Srđan Spasojević.
Iskoristiću vreme poslaničke grupe NS. Podržavam amandman gospodina Aleksandra Martinovića. Apsolutno, gospođo predsednice, pošto se sve ovo odnosi na isto, zaista mi nije jasno šta su predstavnici Vlade suštinski, sadržinski mogli da promene u jednoj i po rečenici u odnosu na to da kažu da se amandman briše. Jedino ako, još jednom ću pročitati – član 50, zahtev se predaje Vrhovnom kasacionom sudu preko punomoćnika iz reda advokata na način određen u članu 20. Molio bih, pošto ste mi rekli da su stručne službe obavestile, da mi kažete argumentovano šta ste ovde mogli da promenite u odnosu na ono što je poslanička grupa NS predložila. Neću iz pristojnosti da kažem – ovolika količina gluposti da se u jednom ovakvom članu, da pored svih nadležnih državnih organa punomoćnik podnosi žalbu u ime državnog organa, koji nije neuka stranka, to je potpuno nešto što svakom građaninu Srbije ne može da bude jasno, nego je skandalozno. Preko punomoćnika iz reda advokata se podnosi Vrhovnom kasacionom sudu. Samo me interesuje šta ste to suštinski mogli da promenite, a posle da kažete da se briše ili da kažete preko punomoćnika iz reda možda javnih tužilaca. Ne znam šta ste mogli da promenite. Nisam zadovoljan odgovorom. Očekivao sam, predsednice, da budete korektni, da kažete da ukoliko je to suštinski… Svako može da promeni jednu reč, pa da se razlikuje od mog amandmana koji sam podneo i da se taj prihvati a ovaj ne, ali suštinski sam siguran da gospodin Ratković i ja na isto mislimo.
Moje ingerencije nisu dalje od onih koje sam malopre iznela. Na član 71. amandman je podnela grupa od 21 poslanika poslaničke grupe “Napred Srbijo”. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Saša Maksimović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, amandman koji su podneli poslanici SNS se odnosi u stvari na pravne posledice pasivnog nepostupanja u presudi. Amandman glasi – sud će po službenoj dužnosti podneti krivičnu prijavu protiv odgovornog lica u organu koji bez opravdanog razloga ne izvrši presudu u roku iz stava 1. ovog člana. Obrazloženje Vlade je sledeće – amandman se ne prihvata iz razloga što je obaveza državnih organa da prijave krivična dela zakoja se goni po službenoj dužnosti, o kojima su obavešteni ili za njih saznaju na drugi način utvrđen u članu 222. Zakona o krivičnom postupku. Upravo to govori ovaj amandman i u stvari ne ostavlja mogućnosti nedoumica ili izbegavanja obaveza od strane suda. Predloženi amandman ima cilj da na jasan način obaveže sud da podnese krivičnu prijavu protiv odgovornog lica za krivično delo za neizvršenje sudske odluke i to iz člana 340. Krivičnog zakonika. Podnošenje prijave jeste zakonska obaveza svakog državnog organa, pa samim tim i suda koja se u velikom broju slučajeva ne poštuje. Oštećeni građani izbegavaju podnošenje prijave delom zbog nepoznavanja prava, a delom zbog činjenice da su i dalje upućeni da se moraju obraćati istom organu protiv čijeg odgovornog lica bi trebalo podneti prijavu. Iz ovih razloga u praksi niko od odgovornih lica ne bude optužen za neizvršenje sudske odluke, pa se presude u upravnim sporovima često i ne izvršavaju, već su stranke prinuđene da ponovo podnose tužbu za izvršenje, što postupak čini dugotrajnim i samim tim i nedelotvornim. Uspostavljanje postupka koji je efikasan i dovoljno brz da suštinski zaštiti pravo građana u odnosu na akte vlasti je i međunarodna obaveza Republike Srbije kao potpisnika međunarodnog pakta o građanskim i političkim pravima, koji propisuje obavezu države da svakom licu obezbedi pravno delotvorne žalbe. Međutim, ako se na odluku o žalbi mora čekati godinama, što je uglavnom u našem pravosuđu slučaj, onda ta žalba svakako nije delotvorna. Istu obavezu naravno propisuje i Evropska konvencija za zaštitu ljudskih prava i osnovnih sloboda i to u članu 6. stav 1, kojim se zahteva pravična i javna rasprava u razumnom roku pred nezavisnim sudom, a što je dobrim delom ovim amandmanom i predviđeno.
Na član 75. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe "“Napred Srbijo”". Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Na član 77. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Konstantinović. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, zaključujem pretres Predloga zakona o upravnim sporovima u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 7. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O PREKRŠAJIMA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Sreto Perić, Mirko Munjić, Zoran Krasić, Vjerica Radeta, Aleksandar Martinović, Milorad Buha, Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković i Dragan Čolić, Jovan Palalić, Miloš Aligrudić i Miroslav Petković. Narodni poslanici Jovan Palalić, Miloš Aligrudić i Miroslav Petković pisanim putem povukli su amandmane na članove 206b, 206v i 206g, koje su podneli 21. decembra 2009. godine. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora i mišljenje Vlade o amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe "“Napred Srbijo”". Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, na Zakon o prekršajima, na deo koji bitno uvećava visinu kazni, bez ikakvih argumenata po nama, eventualno skraćuje rokove plaćanja, SNS je podnela niz amandmana, u tom prvom delu zakona. Smatramo stvarno da bi poslanici mogli da prihvate ove izmene i dopune zakona, potrebna je jedna znatno ozbiljnija analiza, jedna analiza koja je morala biti dostavljena poslanicima, da bi se na osnovu te analize, broja prekršaja i eventualno ponavljanja prekršaja, kretanja broja izvršenih dela, moglo da dođe do nekog zaključka da li su ove drastične promene u visini kazni potrebne. Konkretno u članu 1. vi dajete, po nama, jednu jako problematičnu mogućnost, dakle, da se spajaju kazne zatvora i novčane kazne. Mi jesmo do sada imali to na neki način regulisano, ali samo u onim težim delima, delima koja se odnose na eventualno život, imovinu. U svakom slučaju, nije se ta kazna često primenjivala. Ovim predlogom zakona na neki način suprotno nekim opštim načelima i opredeljenjem kada je u pitanju kaznena politika, bar opredeljenjima koja smo imali do sada, dok nismo dobili ovaj zakon pred nama, vi dajete neke mogućnosti što se tiče novčane kazne, a ujedno se kažnjava čovek i novčano i kaznom zatvora. Sama odredba koja je data u članu 1. je poprilično nejasna. Nejasno je da li je neophodno da te dve kazne idu skupa i da to bude neko kumulativno kažnjavanje ili se ostavlja alternativa da čovek bude ovako kažnjen ili kazna zatvora ili novčanom kaznom. Smatramo da je tu napravljen veliki propust. Isto tako u definisanju samog člana, kao što malopre rekoh, smatramo da visine kazni koje su predviđene ovim zakonom i koje iznose do nekih 150.000 dinara i mogućnost da neko bude kažnjen sa 60 dana zatvora, u situaciji kada je prosečna plata 30.000, u suštini su male. Ukoliko je neko kažnjen i maksimalnom novčanom kaznom od 150.000 dinara, a faktički ide i zatvorska kazna sa tim paralelno, nekog i pre svega nečiju porodicu kažnjavate i te kako drastično, trebaće meseci i rada i odricanja da bi se ta kazna isplatila. U ovakvoj situaciji, u situaciji i u vremenu u kome živimo i te kako je teško doći do posla, u kojoj su primanja mala, stičem utisak da ste ovim predlogom zakona u stvari želeli, pre svega, da obezbedite administraciju, da obezbedite prihode za sudove i da ste ponovo na ovu srpsku sirotinju prebacili izdržavanje sudova u nekoj meri koja je neprimerena, bez obzira što i sami znate koliki je deo poreskih opterećenja u odnosu na plate i dohodak građana i privrede. Ovo je neki dodatni namet, dodatna kazna, nekritički uvedena i rekao bih generalno za SNS neprihvatljiva. Mi ćemo kada krenemo po ovim amandmanima pre svega, zbog javnosti, po par rečenica o svakom ovom zakonskom predlogu koji je pred nama, kako bi građani bili jednostavno upućeni u to koliko ste na jedan bezočan način osmislili kažnjavanje kada su u pitanju prekršajne sankcije. Podsetio bih da društvena opasnost od prekršaja nije ni približno, ubeđeni smo, tako velika u odnosu na kazne koje ste predvideli ovim zakonom.
Na član 2. amandman je podnela grupa od 21. narodnog poslanika Poslaničke grupe "“Napred Srbijo”". Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, članom 2. se reguliše član 32. osnovnog zakona, gde se predviđa da kazna može po Zakonu o prekršajima da bude zatvorska kazna da bude duža od 30, odnosno do 60 dana. Tražili smo da se našim amandmanom taj novi predlog izbriše. Međutim, izgleda mi da su amandmani bili malo ispod događaja, verovatno je kriva brzina u kojoj je zakazana sednica, čak sada mislim da bi i ovaj rok trebalo da bude duži od 60 dana, s obzirom na obrazloženje koje je dala Vlada. U obrazloženju se kaže - Vlada ne prihvata amandman iz razloga što je mišljenja da i u drugim oblastima, izuzev javnog reda i mira, mogu postojati tehnički teški prekršaji za koje može propisana kazna biti 60 dana zatvora. Ovo su retke prilike kada se slažem sa Vladom Republike Srbije. Može biti i težih prekršaja, a pogotovo kada se recimo nenamenski troše sredstva iz budžeta Republike Srbije. Sve bi bilo u redu kada biste u ovom zakonu stavili da ministri koji nenamenski troše sredstva iz budžeta Republike Srbije ne mogu da se pozivaju na svoj ministarski imunitet, nego da odgovaraju pred sudijom za prekršaje. Kazna ne može biti manja od 60 dana do godinu dana. Zašto to kažem? Voleo bih da čujem sadašnjeg potpredsednika Vlade Božidara Đelića, koji je za daleko blaže stvari svojim prethodnicima pisao krivične prijave, a sada koalicionim partnerima iz SPS. Zašto sada ne traži da se protiv nesavesnih ministara, pa čak i iz njegove Vlade, ukoliko nisu namenski trošili sredstva iz budžeta Republike Srbije, podižu krivične prijave. Ostaće malo da se narod raduje saopštenju DRI i da će pisati prekršajne prijave. Ministra ne možemo pozvati na prekršajnu odgovornost jer ima imunitet, a koji mu je postavila Vlada itd. Ako već ne možemo da ministri odgovaraju, bar neka u zakonu piše, ko zna, možda u nekom drugom vremenu, kada se više ne budu mogli zaklanjati iza imuniteta, odgovaraju prekršajno za ovako krupna dela, kakva ste vi u ovom slučaju predvideli.
Na član 3. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe “Napred Srbijo”. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Antić.
Zbog javnosti, u članu 3. imamo vaspitne mere rada, predlog da se one uvećaju za dva puta. Ono što je elementarna nelogičnost, to je da na osnovu Zakona o radu one mogu da iznose samo dva sata dnevno, što znači da se bitno i poskupljuje trošak kompletne administracije. Ne znam gde ste ovo našli. Potrebno je da bi se, recimo, maksimalno ovakva kazna odradila nekih 120 radnih dana, što najbolje govori koliko je u stvari ovaj predlog, na neki način, besmislen.
Na član 5. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe “Napred Srbijo”. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneli smo amandman na član 5. Predloga zakona u vezi člana 35. osnovnog zakona. On se odnosi na visinu novčanih kazni. Da ne bih sad zamarao kolege, predviđeno je bilo 500 dinara, što se sad menja na pet hiljada, 50 hiljada se povećava na 150 hiljada. Mi smo dali drugi predlog u drugim finansijskim iznosima. Smatramo da je to primereno i finansijskoj situaciji, ali ne može finansijska situacija da bude jedini razlog za naš predlog za ovakav amandman. Mi imamo tu niz razloga još da predložimo da bude drugačije. U razlozima za neprihvatanje ovog amandmana Vlada kaže – dosad smo imali blage novčane kazne, pa nisu dale efekte – kažnjavanje pravnih i fizičkih lica. Onda ste morali da izvršite analizu. Šta vi mislite do kog iznosa da povećavate kazne? Ako sad ne postignete određene efekte, da li ćete vi ove kazne, inače su povećane 10, neke čak i 50 puta, povećavati još? Ako se novčana kazna pretvara u kaznu zatvora, po Zakonu o prekršajima, tu se iznos povećao za jedan dan samo za 500 dinara. Na jednoj strani se gleda samo država, a na drugoj strani njeni građani uopšte ne gledaju. Moram i danas da vas podsetim, to sam uradio i juče, rimsko pravo nije poznato samo po određenim institutima koje mi danas izučavamo na pravnim fakultetima, nego i u odnosu na to vreme države prema svojim građanima. Ako nema efekata, ako se određene negativne pojave i dalje dešavaju, preispitajte se malo da li je Ministarstvo prosvete, Ministarstvo kulture, Ministarstvo finansija, Ministarstvo za rad i socijalnu politiku, da li su oni odradili sve poslove koji im stoje u Zakonu o ministarstvima, u Zakonu o Vladi, zbog čega uostalom oni i postoje. Sigurno je da nisu. Prisetite se samo, nije to tako davno bilo, kada je Mlađan Dinkić u to vreme kao ministar finansija tražio po Srbiji neke potkazivače koje će prijavljivati vlasnike samostalnih trgovinskih radnji koji nisu dali kupcu fiskalni isečak. Nagrađivao ih je sa 500 dinara. Onda se u Srbiji pojavio određeni broj ljudi, istina ne veliki, koji su to pretvorili u zanimanje, pa im je bilo dovoljno dnevno da prijave 10 takvih ljudi i oni su imali neku dnevnicu koju teže mogu da zarade na nekom drugom mestu. Uzmite se malo u pamet. Razmišljajte o nečemu drugom. Ako ne može ni na jedan drugi način da se spreče ta dela, onda preventivno treba nešto raditi od predškolskih ustanova. Ne možemo očekivati da će čovek koji je naučio i usput je izgrednik, da će on zato što se povećala novčana kazna od jednom da to poštuje i da neće više činiti prekršaje. Morate da razmišljate na drugačiji način, da napravite analizu i sve što je moguće da uradite za građane Srbije, a ne samo da ih kažnjavate. Meni ovo liči na onu koju možemo često da čujemo u narodu – ako nemate drugog načina, vi njega po džepu. To bi bilo u redu da ste brojnim građanima koji danas leže na prugama, koji nemaju nikakvog zaposlenja omogućili da rade. Onda bi mogli da pričate o povećanju kazni. Ovako kada država ništa ili skoro ništa ne čini za svoje građane, iz dana u dan je sve veći broj onih koji ostaju bez posla, hajmo sad da povećamo novčane kazne. Ne radi se tako.
Na član 6. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe “Napred Srbijo”. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospođa Jelena Budimirović.
Gospođica! Poštovane kolege, poštovani građani Srbije, moje kolege i ja smo u ime SNS u interesu građana Srbije podneli amandman na član 6. i predložili brisanje člana 6. Članom 6. je predviđeno skraćivanje rokova za plaćanje novčanih kazni sa šest meseci na rok ne duži od tri meseca. Smatramo da je neprihvatljivo skraćivati rokove za plaćanje novčanih kazni, naročito u periodu kroz koji prolazi Srbija i njeni građani. To je vreme kada je evidentan pad zaposlenosti, pad životnog standarda građana Srbije, pad likvidnosti preduzeća i privredne aktivnosti. Da li vi zaista smatrate da će predloženo rešenje biti produktivno i da će se na ovaj način postići efikasnija naplata novčanih kazni za prekršaje. Kada sam pomenula životni standard građana Srbije, ne mogu da ne pomenem da sam jutros prisustvovala jednoj vrlo neprijatnoj situaciji. To je samo jedan primer koliki je standard građana Srbije i koliko građani Srbije teško žive. Dakle, jutros kada sam dolazila na sednicu Skupštine imala sam priliku da vidim kako čovek na benzinskoj stanici daje ličnu kartu točiocu i moli ga da mu u iznosu od 300 dinara uspe gorivo, jer nema pare. Znači, daje ličnu kartu, nema da plati, ne može da uspe gorivo u vrednosti 300 dinara. O kom onda mi standardu građana Srbije govorimo? Kako će on onda da plati kaznu? Teško da će platiti kaznu i u roku od šest meseci, a ne u skraćenom roku od tri meseca. Dakle, skraćivanje rokova zajedno sa mnogostrukim povećanjem iznosa kazni bi mnoge kažnjene dovelo u situaciju da ne mogu da plate kazne na vreme, te bi im bile zamenjene zatvorom, što nije interes građana Srbije, a nadam se ni interes države, niti je u skladu sa praksom u civilizovanim zemljama. Predlažem vam da prihvatite ovaj amandman.
Zahvaljujem gospođici Budimirović. Na član 7. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe “Napred Srbijo”. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Antić.
Još jedan amandman koji trajanje kazne zatvora produžuje u odnosu na neko ograničenje koje smo imali dosad u postojećem zakonu i ujedno u sledećem stavu ukida ukupnu dužinu kazne. Znači, visina ukupne dužine kazne ograničenja, koju smo imali tim povodom, što znači da se na ovaj način, rekao bih, građani stavljaju u nepovoljniji položaj nego što je to bilo do sada. Već sam pomenuo, nije problem za nas poslanike da prihvatimo kaznenu politiku koja je u interesu građana i koja je plod neke ozbiljnije analize, ali donositi ovakve predloge, bez ikakve analize, i očekivati da poslanici, pre svega, opozicionih stranaka prihvate, mislim da je nerealno. Žao mi je što se na ovaj način uopšte i predlažu ovakvi zakoni. Na kraju krajeva, mnogo toga bih rekao da iskoristim priliku. Sudovi za prekršaj treba da urade u vlastitoj kući, ne da se sve svaljuje na leđa građana. Danas i ako platite kaznu koju vam propiše sudija za prekršaje, sa uplatnicom, fotokopijom, morate da odete ponovo kod tog sudije za prekršaje, da dokažete da ste platili. Ukoliko ne dostavite kopiju uplatnice, moraćete ponovo da platite kaznu. Naravno, ako ne sačuvate vlastitu kopiju. Tolika je neažurnost u prekršajnim sudovima. Tolika je nesposobnost da oni ne mogu da evidentiraju niti kazne koje se naplate, a mi dolazimo, odnosno vlast i Vlada dolazi pred poslanike sa jednim zakonom koji bitno otežava položaj građana, a skoro da nema građanina Srbije koji nije u situaciji da plaća kazne. Naročito kada smo u pitanju mi vozači, dešava nam se možda i češće nego što bi trebalo, ali i ako treba da budemo kažnjavani, to treba da bude primereno i mogućnostima i stanju privrede i standarda danas u Srbiji.
Na član 8. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe “Napred Srbijo”. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe “Napred Srbijo”. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe “Napred Srbijo”. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta, koja želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo, Vlada je navela tri razloga zbog kojih nam je ponudila ovaj zakon o izmenama i dopunama Zakona o prekršajima. Kažu, prvi razlog je potreba da se pooštre sankcije za prekršaje, imajući u vidu da su postojeće propisane kazne, kako za fizička lica, tako i za pravna lica, nedovoljne da postignu svrhu kažnjavanja za učinjene prekršaje. Mi mislimo da ovo nije suštinski razlog, već je razlog pošto je usvojen budžet za iduću godinu, utvrđen deficit, treba da se napuni budžet, naravno, iz džepova građana i onda ovako može lepo da zvuči - treba da se pooštre prekršajne kazne, jer mnogi prekršaji, kada ih neko učini, ljudi sa odobravanjem prihvataju da to treba da se kazni, što naravno i mi mislimo, da svaki prekršaj treba i da bude kažnjen, ali ne može na ovaj način i ne može po svaku cenu da se zaviruje, odnosno da se zabada ruka građanima u džep. Ovaj zakon o prekršajima, treba da podsetimo, donet je 2005. godine i nama sve vlade od 2005. godine do danas tvrde da nema poskupljenja, da svaki dan živimo sve bolje, da je inflacija pet, šest, sedam procenata, uvrh glave, i onda bi bilo logično da se u skladu sa tim eventualno povećaju i novčane kazne za prekršaje. Ali ne, kada treba da se obmanjuju građani, onda je ova priča koju sam upravo iznela, a kad treba da se puni državni budžet, onda se povećavaju sudske takse, onda se povećavaju administrativne takse, onda se povećavaju kazne za prekršaje. Mi mislimo da je to jednostavno neprihvatljivo. Drugi razlog, kaže Vlada, za donošenje ovog zakona je potreba da se izmene pojedine odredbe ovog zakona u cilju efikasnijeg vođenja prekršajnog postupka i usklađivanja sa poslednjim izmenama Zakonika o krivičnom postupku, koji se supsidijarno primenjuje u prekršajnom postupku. Ovaj razlog mogli bismo da prihvatimo, ali očigledno da se ovde radi samo o povećanju kazni i da ovo, gospođo ministre, jednostavno nije razlog. Ovaj razlog bi bio dobar razlog, ali ne da se radi ovako da se svake dve godine menja zakon samo da bi se povećale kazne, već da se konačno jednom uradi dobar zakon o prekršajima koji bi obuhvatao sve prekršaje koji već postoje ili koji bi mogli da budu predviđeni nekim budućim zakonima koje će ovaj zakon donositi. Da ste to tako uradili i da to tako radite, onda ne bi postojao ovaj treći razlog, koji je zaista skandalozan, razlog za donošenje izmena i dopuna Zakona o prekršajima, kažete – jeste, da se on usaglasi sa predloženim izmenama Zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama. Složićete se, gospođo Malović, kao koleginica razgovaramo, da je neprimereno, da je gotovo nemoguće, sve je moguće kada imate 126 glasova, da vi sad jedan zakon koji donosite, nije bitno što je to zakon o sprečavanju nasilja, to može biti bilo koji, koji predviđa neki prekršaj, da vi Zakon o prekršajima, kao u ovoj oblasti, sistemski zakon, menjate da biste uskladili neki drugi zakon koji je, uslovno rečeno, lex specialis u odnosu na zakon o prekršajima. Zato mi godinama pričamo svim ministrima pravde da moraju da se urade kodifikovani propisi, i krivični i prekršajni. Onda ne bismo dolazili u ovakvu situaciju. Uvek je moguće u nekim prelaznim odredbama da se novčane prekršajne kazne, recimo, usklađuju sa rastom troškova života, sa zvaničnom inflacijom. To bi bilo pravično i to bi bilo nešto što bi bilo realno. Vi kažete da u ovom članu, inače, pošto ovaj zakon uglavnom, kao što sam rekla, predviđa povećanje kazni i naši amandmani su, naravno, na te članove, ali mi predlažemo nešto između sadašnjeg, postojećeg stanja i između ovog što ste vi predložili. Vi kažete da je član 190. tretiran ovim članom 20. na koji sam ja podnela amandman konkretno. Nedolazak i odbijanje svedočenja i po postojećem zakonu, ako svedok koji je uredno pozvan ne dođe, a izostanak ne opravda, on će biti kažnjen novčanom kaznom od 500 dinara. To zaista jeste malo i to je neznatno, ali vi predlažete da taj iznos bude od 10.000 do 50.000 dinara. Zamislite, ovaj iznos od 500 dinara je iz 2006. godine, a vi tri godine kasnije predlažete da se taj iznos poveća 20 puta. Da li vi priznajete da je za toliko puta bila inflacija, da su za toliko puta povećani troškovi života? Ovo jednostavno nije primereno. Zato mi mislimo da ovaj stvarno mali iznos od 500 dinara treba da se zameni, recimo, rasponom od 5.000 do 30.000 dinara. Možda i ovo nije, zapravo, sigurno nije u skladu sa ekonomskim stanjem u državi, ali sa druge strane moramo da štitimo pravni poredak, moramo da štitimo pravnu državu i moramo da obezbedimo svedoka da bi mogao da se vodi prekršajni postupak. U sledećem stavu, stavu 2. ovog predloženog člana, u postojećem zakonu se kaže - ako svedok dođe, pa pošto je upozoren na posledice, neće bez zakonskog razloga da svedoči, može se kazniti, ranije je bilo od 500 dinara do 2.000 dinara, a vi sada predlažete od 10.000 do 50.000 dinara. Ovo takođe smatramo da je previše. Mi smo predložili da to bude od 5.000 do 30.000 dinara, dakle, opet, da bi se zadovoljilo ono što je neophodno, a to je da se omogući vođenje i okončanje prekršajnog postupka. S druge strane, zamislite vi nekoga koga neko predloži za svedoka i on iz nekog razloga, koliko je to, kako ovde piše, u skladu, da li ima zakonskog razloga ili nema, postoje i neki drugi razlozi zbog kojih neko možda ne sme da svedoči, a ne sme to ni da kaže. Vi ćete zato da ga kaznite kaznom od 50.000 dinara. Mislimo da vam nisu dobra rešenja, da nisu dobri predlozi i zaista bi bilo dobro da prihvatite ove amandmane, da bi bila zadovoljena oba uslova koja bi trebalo u suštini da se postignu Zakonom o prekršajima.
Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovde se povećavaju kazne za sudske veštake, ukoliko se ne odazovu pozivu suda, odnosno odu da svedoče. Dosadašnjih 500 do 2.000 dinara kažnjavaće se kaznom od 10.000 do 50.000 dinara. Međutim, postavio bih jedno pitanje, pošto je ministar pravde tu - koliko treba da bude kažnjen vaš pomoćnik ili sekretar ukoliko ne postupa po konkursu koji je otvoren za sudske veštake? Zašto ne širite krug sudskih veštaka? Zašto ste to na jedan određen način zatvorili? To je postala stvar privilegovanih u Srbiji. Što je krug veštaka veći i kvalitet samih veštačenja je bolji. Jednostavno, iz tog kvaliteta izrodiće se nekoliko veštaka ili nekoliko grupa veštaka oko kojih će sudovi da se otimaju. Ali, biće prinuđeni da zbog velikog broja sudskih veštaka, ta svoja veštačenja rade izuzetno kvalitetno. Ovako, u ovoj situaciji, znam za nekoliko primera gde su određeni građani koji ispunjavaju sve uslove, podnosili zahteve da budu upisani u registar sudskih veštaka, do dana današnjeg njima nije odgovoreno ni da li su prihvaćeni, ni da li su odbijeni. Ali svaki put kada su to radili bilo im je naloženo – morate da platite toliko i toliko republičku taksu. Ako je problem taksa, povećajte je, ali dajte ljudima da rade. Ako nije, rešavajte. Ako zaslužuje dajte mu, a ako ne zaslužuje odbijte njegov zahtev.
Na član 22. amandman sa ispravkom zajedno su podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Miloš Aligrudić i Miroslav Petković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodine Periću, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministar, suština izmena zakona o prekršajima jeste da se povećaju iznosi novčanih kazni. Kazna sama po sebi ima preventivnu i represivnu ulogu. Preventivna da se ne dešavaju ponovo slični prekršaji, slični ili isti prekršaji, da ih ne čine novi počinioci. Represivna, da se kazni za ono što je bilo. Videli ste našu korektnost, korektnost SRS da smo i sami predložili da se određene novčane kazne uvećaju. Ima razloga za to, ali ne u meri i ne onoliko puta koliko vi predlažete. Drugi razlog jeste da se skrati period za obaveznu uplatu kazne po osnovu prekršaja, sa šest na tri meseca. Treći razlog, odnosno treća novina jeste sporazum o priznavanju krivice. Videćete u praksi da će tu biti dosta problema oko tog instituta priznavanja krivice. Vrlo često će određeni prekršioci krivičnih dela, odnosno oni koji to nisu, priznavati da jesu zbog mogućnosti da spasu neke druge kod kojih je to već, radi se o činjenju istih ili sličnih prekršaja više puta. Treba imati na umu da se u nekom periodu možda iz reda učinilaca prekršaja regrutuju kasnije počinioci krivičnih dela. Zato sređivanjem ove oblasti, odnosno propisivanje u zakonu i izricanje određenih kazni ima smisla. Nismo protiv toga, ali to mora da bude primereno, da ima neku meru. Kada je u pitanju sporazum o priznavanju krivice, u principu smatramo da on nije dobar, ali ukoliko ga vi prihvatite, predložili smo da se u članu 22. u vezi sa članom 206v stav 8, u kome vi predlažete da se briše, jer kažete – kada rešenje iz stava 7. ovoga člana postane pravosnažno, sporazum i svi spisi koji su u njemu povezani, uništavaju se pred sudom, o čemu se sastavlja službena zabeleška – mi smo rekli da se ne uništavaju, da ostaju. Vi u razlozima za neprihvatanje ovog amandmana kažete – moraju da se unište, jer se mogu koristiti kao dokaz protiv učinioca prekršaja. U stavu 7. ovog člana ste rekli – ne mogu se koristiti ukoliko ne dođe do prihvatanja sporazuma, ono što su stranke pokušale da dogovore. Vodiće se prekršajni postupak, ali se ne može koristiti protiv počinioca prekršaja. Znači, i sud, i službeno lice i svi akti koji su vođeni pred njim, ili u vezi sa postupkom koji on vodi, moraju da budu sačuvani. Zamislite kada bi tako mi sada za neku dokumentaciju koja je vezana za tender, znači onih koji nisu prošli na javnim nabavkama, tvrdili da treba uništiti. Ne treba, treba je sačuvati. Tako i ovde, sve što je vezano u pokušaju sporazuma o priznavanju krivice treba sačuvati, arhivirati ga onako kako se to zakonom o arhiviranju građe čini. Mislim da je ovaj amandman neophodno prihvatiti, da bi ovaj institut koliko-toliko imao smisla, otklonio neke nedoumice i ne prouzrokovao nove probleme u vođenju prekršajnog postupka. Hvala vam.
Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za pravosuđe i upravu je podneo amandman kojim predlaže da se posle člana 25. doda član 25a. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođa Snežana Malović naša ministarka. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime Vlade Republike Srbije prihvatam ovaj amandman. Tehničkom omaškom smo propustili da uredimo i ovo pitanje i mislim da je Odbor za pravosuđe i upravu dobro reagovao. Iskoristiću ovu priliku, kada sam već uzela reč, da dam i određeno pojašnjenje vezano za određene izjave od strane narodnih poslanika. Ovaj Predlog zakona jeste u funkciji drugih predloga zakona koji tretiraju nasilje na sportskim takmičenjima, ne bi li se ono na jedan celoviti način uredilo. Međutim, to nije isključivi razlog zbog čega se predlaže ovaj predlog zakona, već smo iskoristili priliku da uredimo i neke druge oblasti, a opet u funkciji sveobuhvatne reforme pravosuđa koja se u ovom momentu sprovodi. Ovaj predlog zakona treba da doprinese efikasnosti u postupanju budućih prekršajnih sudova. Treba da doprinese jačanju procesne discipline. Imali ste prilike da vidite da je tokom leta, kada je na dnevnom redu bio Zakonik o krivičnom postupku, da je to uređeno i shodno tome, radimo to i sa Zakonom o prekršajima. Takođe, vodeći se tom analogijom, ukinut je i vanredni pravni lek, koji je inače ukinut i u ZKP, pa nije imalo logike da za društvene događaje koji su niža inkriminacija ostanu. Takođe, uveden je i sporazum o priznavanju krivice, koji treba da doprinese tome da imamo manji broj prekršajnih postupaka, kao što je to u drugim zemljama Evrope ili drugom delu sveta. Ovde je bilo postavljeno pitanje za sudske veštake, iako nije u okviru rasprave u ovom predlogu zakona, pa ću iskoristiti priliku da odgovorim i na to pitanje. Nije tačno da Ministarstvo pravde voluntaristički postupa prilikom upisa svih tih veštaka. Slažem se sa time da je zakon nedorečen, da je arhaičan, da ne odgovara društvenoj stvarnosti. U pripremi je predlog zakona koji će se tokom naredne godine naći pred ovim uvaženim domom, gde će na jedan celoviti i savremeni način biti urađena i ova oblast. Ali, da bi prevazišli tu situaciju do donošenja novog zakona, Ministarstvo pravde je zatražilo od svih sudova u Srbiji potrebu za sudskim veštacima iz odgovarajućih oblasti. Shodno odgovoru koji smo dobili iz samih sudova upisuju se ili se ne upisuju sudski veštaci. Bili ste svedoci mnogo loših stvari koje su se dešavale u ovoj oblasti, neću da kažem, da tu kritiku proširim na jedan generalni nivo, ali svakako da postoje mnoge stvari koje treba tom prilikom urediti i mi ćemo to pokušati prilikom izrade predloga zakona za koji sam rekla da će se tokom sledeće godine naći na dnevnom redu parlamenta.
Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, zaključujem pretres Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o prekršajima u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres predloga zakona i u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, u pojedinostima i u celini. Prelazimo na 8. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O SPREČAVANjU NASILjA I NEDOLIČNOG PONAŠANjA NA SPORTSKIM PRIREDBAMA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na predlog zakona podneli narodni poslanici: Aleksandra Janković, Dušan Marić, Sreto Perić, Dobrislav Prelić, Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić, Milorad Krstin, Dejan Mirović, Radiša Ilić, Goran Mihajlović, Milorad Buha, Željko Tomić, Aleksandar Pejčić, Dragan Živkov, Nikola Savić, Petar Jojić, Ljubiša Petković, Zoran Popović, Dušanka Plećević, Milan Avramović, Milan Škrbić, Mirko Munjić, Momčilo Duvnjak, Zoran Krasići Nataša Jovanović, kao i amandman Odbora za pravosuđe i upravu. Primili ste izveštaj Odbora za pravosuđe i upravu i izveštaj Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Na osnovu člana 148. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, Zakonodavni odbor je odbacio kao nepotpune amandmane narodnih poslanika: Srete Perića, kojim je predložio da se ispred člana 1. doda novi član 1; Željka Tomića i Aleksandra Pejčića na člana 7. i Željka Tomića i Aleksandra Pejčića na član 10. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima.
Interesantna je terminologija koju koristi aktuelna vlast. Taman i da nisam psiholog, zapitala bih se da li se radi o slučajnoj ili namernoj omašci, jer sam tražila brisanje reči „nedolično ponašanje“, smatrajući da nedolično ponašanje jeste prilično paušalna definicija koja omogućava zloupotrebe i proizvoljna tumačenja odličnosti, što nikako neće doprineti suzbijanju agresivnih ispada i nasilničkog ponašanja, ali zato može da bude osnova za etiketiranje i egzekuciju politički nepodobnih učesnika sportskih manifestacija. Šta je interesantno? Interesantno je obrazloženje Vlade za neprihvatanje ovog amandmana, gde se kaže da Vlada amandman ne prihvata iz razloga što je pravno-tehnički nepodoban. Znači, ne može da se prihvati neprecizna formulacija nedoličnosti, ali se ona opravdava nepodobnošću. Ovo „pravno tehnički“ je već uobičajeni eufemizam koji smo imali prilike jedno stotinak puta da čujemo u vezi sa usvajanjem separatističkog statuta Vojvodine. Čim sam izgovorila ovo „separatistički“, u ozbiljnoj sam opasnosti da me kao neonacistu optuže tzv. nevladine organizacije, a zapravo organizacije vlada nekih stranih zemalja angažovanih u svrhe marketinga aktuelne ambasadorsko-tajkunske vlade. Nepodobno je sve što nije „progresivno i liberalno“. Evo šta o liberalizmu tog tipa kaže jedan čuveni Rus. „Prvo, šta je liberalizam, ako govorimo uopšte, nego napad, razložan ili pogrešan, na postojeća društvena uređenja.Zar nije tako? Moja se činjenica sastoji u tome da ruski liberalizam nije napad na postojeće društveno uređenje nego je napad na samu suštinu našeg bivstvovanja, na samo biće, na samo uređenje, ne na ruske prilike, već na Rusiju. Moj libaral je doterao dotle da poriče Rusiju, tj. mrzi i bije svoju majku. Svaka nezgodna i neuspela pojava izaziva u njega smeh, maltene ushićenje. On mrzi narodne običaje, rusku prošlost, sve. Ako za njega ima opravdanja, ono je možda u tome što on ne shvata šta radi i svoju mržnju prema Rusiji uzima kao najplodonosniji liberalizam“. O ovome je pisao svojevremeno Dostojevski u „Idiotu“, govori Jevgenij Pavlovič. Međutim, primenjivo je na srpsku situaciju i primenjivo je naročito u trenutku kada vlast pokušava da se obračunava sa svi onim mladim ljudima koji su procenjeni kao nepodobni zato što izražavaju svoje proteste protiv aktuelne vlasti. Da se odmah razumemo, Nova Srbija je za princip lične, individualne odgovornosti, ali nikada nećemo prihvatiti da za razne agresivne ispade postoji mogućnost da se propiše nekakva kolektivna odgovornost navijača generalizovano. Već u uvodnoj raspravi u načelu sam rekla da je zaista neadekvatno stavljati znak jednakosti između termina „navijač“ i termina „huligan“. Ne samo neadekvatno, već i licemerno. Naime, ono što je jako zanimljivo je da jedna televizija, svi znamo koja, zovu je U92, vodi vrlo ozbiljnu kampanju protiv svih organizacija i navijačkih grupa, sada optužila navijače Crvene zvezde, a ono što je zanimljivo je da su 2000. godine„Delije“ dobile nagradu za životno delo upravo od ove U92. Kada je žiri kultne emisije radija B92 „Ritam srca“ odlučio da nagradi „Delije“ i obrazložio svoju odluku rečima: „momci koji su se 10 godina suprotstavljali režimu, tukli su se sa milicijom, dok su ostali spavali u svojim kućama, to su „Delije“. Nagrada je uručena u svečanoj atmosferi bioskopa „Reks“. Znači, heroji iz 2000. danas su huligani. Vrh je da su za nagradu „Delije“ tada dobile batine. Znači, ono što se danas smatra veoma ofanzivnom i nepoželjnom napravom je tada, u stvari, 10 baklji su predstavljale nagradu koju su „Delije“ dobile. U emisiji „Insajder“ ove U92, neki od odlikovanih navijača označeni su kao počinioci raznih krivičnih dela, a nije pomenuto da su i oni dobili nagradu za životno delo te medijske kuće. Takođe, pojedini lideri DOS, koji su na vlast došli uz pomoć tih „Delija“, sada politiziju obračun sa huliganima i odriču se onih koji su doprineli obaranju režima Slobodana Miloševića na ulicama Beograda. Gospodo, odlučite se da li ćete sada, zato što vam ti navijači više ne odgovaraju, jer ima nekih pesmica koje pevaju na račun predsednika Srbije, koje su prilično poučne, ja bih ih na njegovom mestu poslušala… Kolega iz DS, dobacivanje damama je neprilično i nedolično ponašanje ne na sportskim manifestacijama, nego u Skupštini takođe. Zato i kažem da je veoma važno definisati šta je to nedolično ponašanje, a očigledno je da ovi „žuti“ nisu baš načisto sa tim.
Narodni poslanik Dušan Marić podneo je amandman na naslov Predloga zakona i na član 1. Da li neko želi reč? Gospodin Marić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman kojim predlažem da se u naslovu Predloga zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim primedbama, briše ovo „i nedoličnog ponašanja“. To sam učinio iz sledećih razloga. Prvi razlog, ono što je u Predlogu zakona podvedeno pod pojam „nasilje i nedolično ponašanje“ u stvari predstavlja izričito nasilje. Drugo, teško je definisati šta je to nepristojno, nedolično ponašanje. To je posebno teško definisati kada su u pitanju sportski događaji, fudbalske utakmice, obzirom na činjenicu da je nedolično ponašanje svojevrsna lična karta svih velikih sportskih događaja. Od kada je sveta i veka, od borbi rimskih gladijatora, pa do današnjih olimpijskih igara, vulgarne psovke, vulgarno skandiranje, dobacivanje, vređanje, ono što vi podrazumevate i podvodite pod pojam nedoličnog ponašanja, sastavni je deo svih sportskih priredbi. Sledeći razlog zbog kojeg sam ovo predložio jeste to što je takvo nedolično ponašanje nemoguće zabraniti. Da li je nedolično ponašanje ako 50.000 navijača na utakmici „Partizana“ i „Zvezde“ skandira sudiji „sudija lopove“? Ne postoji pravosnažna sudska presuda da je sudija lopov. U pitanju je najteža moguća uvreda, međutim, to nije moguće zabraniti i to neće biti moguće zabraniti nakon usvajanja ovog zakona. Sledeća stvar, trebalo bi uhapsiti 50.000 ljudi, isprazniti stadion, pa da se postigne nekakav efekat u skladu sa ovim zakonom. Sledeći razlog je što stičem utisak da će ovaj predlog zakona biti zloupotrebljen i mislim da je zloupotrebljena i najava njegovog donošenja u Skupštini. Navešću dva primera te zloupotrebe. Prvi primer je hajka koja je vođena povodom nesrećne pogibije francuskog navijača u Beogradu. Mislim da je taj nesrećni događaj iskorišćen da se manje govori o ovim huliganskim navijačkim grupama, a da se više govori, naravno negativno, o „Obrazu“ i sličnim organizacijama mladih srpskih nacionalista. Drugi primer je ovaj novi slučaj medijske hajke koja se vodi povodom događanja na utakmici između „Partizana“ i „Šahtjora“ zbog skandiranja novinarki B92 Brankici Stanković i one nesrećne lutke kojom su se navijači poigravali. Jasno je svima da je nedolično ponašanje, jasno je svima vama da to neće biti moguće ni ubuduće sprečiti. To treba osuditi. Međutim postavljam jedno pitanje –šta bi se dogodilo da su se navijači poigravali sa muškom lutkom i da su skandirali pogrdno, recimo, protiv Ratka Mladića? Postavljam pitanje - da li bi B92, svi ovi silni ambasadori borci za ljudska prava, koji sada brane B92, koji osuđuju navijače, da li bi se tim povodom oglasili jednom kritikom? Naravno da ne bi. Mislim čak da bi oni to pohvalili, rekli bi ovo je dokaz da su mlade srpske generacije konačno postale svesne i žele da se otarase, da se obračunaju sa svojom mračnom prošlošću. Da bi usvajanje ovog zakona imalo smisla treba odgovoriti na nekoliko pitanja. Prvo pitanje - zašto ste čekali devet godina, zašto se ovaj zakon usvaja tek sada? Drugo pitanje, zašto je tužilaštvo krenulo u obračun sa navijačkim grupama? Zašto je srpsko pravosuđe krenulo u obračun sa navijačkim grupama, a ne završavaju se pravosnažnim sudskim presudama sudski procesi koji se vode protiv vođa tih navijačkih grupa. Mislim da se trenutno vodi oko dve stotine sudskih procesa za ubistva, za silovanja, za težak kriminal. Međutim, zanimljivo je, ti sudski procesi traju po nekoliko godina, ali se ne završavaju osuđujućim presudama. Sledeća stvar, postavlja se pitanje - kako je moguće i ko je dozvolio da ti pojedinci, kriminalci, budu članove najviših tela uglednih sportskih organizacija i društava, između ostalog i fudbalskih klubova "Crvena Zvezda" i "Partizan"? Sledeće pitanje - kako je moguće da takvi navijači, huligani, o trošku klubova godinama, konkretno mislim na fudbalske klubove "Crvena Zvezda" i "Partizan", putuju besplatno na međunarodne utakmice koje ovi fudbalski klubovi igraju u inostranstvu? Sledeća stvar, kako je moguće i ko je dozvolio, bili smo svedoci više takvih slučajeva u poslednjih nekoliko godina, da ti navijači ulaze u prostorije fudbalskih klubova? Bio je jedan slučaj, mislim da je bio na treningu fudbalskog kluba Partizan ili fudbalskog kluba Crvena Zvezda, da ulaze u autobuse posle utakmica, da vuku za uši fudbalere, da ih šamaraju i da niko od njih ne bude procesuiran. Postavlja se pitanje - ko štiti te pojedince? Sledeće pitanje, kako i zbog čega klubovi omogućavaju tim navijačima da unose pirotehnička sredstva na stadion? Sledeće i možda najvažnije pitanje, ko sedi u upravi fudbalskih klubova, predstavnici kojih političkih partija? Zadnje pitanje, ono što mene najviše muči, jeste da li je ovaj iznenadni obračun sa navijačima posledica procene nekoga iz vladajuće garniture da su ove navijačke grupe postale politički nepodobne i da u određenom trenutku mogu...
Iskoristili se vreme vaše grupe. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Dobrislav Prelić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe “Napred Srbijo”. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Mileta Poskurica. Izvolite.
Ne reagujem verovatno dovoljno brzo ili refleksi padaju. Dakle mi smo hteli da član 1. ovoga zakona našim amandmanom popravimo na način na koji bismo precizno kroz tri stava definisali prvo nadležnost, gde se odmah vidi da se u članu predloga zakona vremenski i distanciono širi vreme zakona, dakle, na 300 metara ili kilometar od mesta zbivanja i vremenske sezone pomeraju u članu 2, kada se nešto što u vezi sa sportskom aktivnošću tu podrazumeva kao mogućnost primene zakona u slučaju intervencije obezbeđenje ili policije ili nekog drugog koji je uspeo u sprovođenju zakona nadležan. U stavu 2. našega predloga člana smo išli korak ispred onoga što ste u članovima 7. i 8. ponudili u predlogu zakona, da se unapred definiše koja bi to utakmica, koji sportski događaj bio povezan ili sa povećanjem broja učesnika, enormnim, neočekivanim ili sa povećanjem rizika, koji vi kasnije definišete u članu 8, povećani rizik, a tiče se člana 11. originalnog zakona. Hteli smo to da uradimo da u startu svi oni, kako smo u našem stavu 3. stavili, znaju, koji nemaju sportska takmičenja od većeg rizika, od šanse da će se desiti pogoršanje sigurnosti učesnika ili posmatrača tog sportskog zbivanja, da ih rasteretimo obaveze iz člana 5, po kome moraju da posebno kroz neki dogovor utvrđenih agencija, kasnije formiranih, edukuju svoje članove obezbeđenja ili ih pak skupoceno plaćaju ili da plaćaju policiju da u tome pomaže. Tačno bi se znalo, kako smo u stavu 2. i 3. našega predloga predvideli ko bi to bio dužan da obezbedi, a ko ne. Da se ne bi desilo da na rutinskim seoskim sportskim utakmicama, na kojima možda nekakav tim navijača nekog protivničkog lokalnog tima napravi mikroincident i to sada bude ne znam kakav rizik, dovede do gašenja tog tima finansijskim sankcijama ili uprave tog tima kažnjavaju, da time potencijalno zastrašimo i umanjimo omasovljenje sportskih aktivnosti. Da dovedemo do apsurda situaciju u kojoj je, recimo sada iz reklamskih ili kojih razloga, predsednik platio kobajagi neku kaznu što je popio šampanjac. Predsednik države popio šampanjac, pa šta? Ide sam da se prijavi i da plati kaznu, a čitava plejada odgovornih za ovo što je našla revizorska komisija će se svesti na sitne činovnike, na ne znam koje knjigovođe, koji su nešto pogrešno uradili. Ako hoćemo da lovimo ozbiljan kriminal, ozbiljne probleme, ozbiljne prekršaje, onda treba zakonom da upriličimo da bude takav, da se tačno zna i u ovom zakonu - na koje sportske događaje se odnosi. To su košarka, fudbal, masovni, međunarodni događaji. Zna se gde toga ima, da ima i da bude sankcionisano, i da se prate i zaštite svi koji u tome učestvuju, ali ne na način kako bi moglo podrazumevajuće da se odnosi na sve i svašta. Onda to ne bi bilo dobro i to bi bio loš zakon.
Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođa Janković.
U suštini, već sam rekla, pošto sam podnela amandman gde se u naslovu briše " i nedoličnog ponašanja" zato što je neprecizno i paušalno definisano, suština ovog amandmana, odnosno obrazloženje je slično onome što sam rekla, jer je pitanje - šta to sve spada u nedolično ponašanje i kako se može okarakterisati ponašanje raznih političkih funkcionera? Da li, recimo, u nedolično ponašanje spada to što Bojan Kostreš govori o budućem beogradskom regionu? Da li je to nepolitičko ponašanje, koje nije u skladu sa Ustavom ili je i nedolično ponašanje? U načelnoj raspravi sam rekla da je ministarka pravde, Malović, napomenula da će uz restriktivnu kaznenu politiku ovaj predlog zakona predvideti i preventivne mere. Pravo pitanje je - šta zapravo spada u preventivne mere Vlade, koja je finalizovala urušavanje vrednosnog sistema, tako da danas ne postoji odnos poštovanja prema institucijama koje bi morale da u normalnom demokratskom društvu imaju autoritet? Kako, recimo, verovati u vojsku koju vodi Šutanovac? Kako verovati u nezavisno sudstvo kada partijska država postavlja partijske kadrove? Kako verovati u nauku kada njen prvi čovek Boža uništava sve institucije od nacionalnog značaja, posebno Institut u Vinči? Kako verovati baronu Minhauzenu srpske politike, Mlađi, kada bi najveća investicija koju bi on mogao da donese Srbiji bila izdavanje autobiografskog romana "Sve moje laži"? Kako verovati u zaštitu ljudskih prava kada je državni sekretar, Marko Karadžić, koga 90% mladih zove GPRS (Gay PR in Serbia)? Evo jednog od komentara koji pokazuje kako mladi na forumima reaguju na ovaj zakon. Kaže ovako - mladi su krivi što su navijači, što režim nema para da stvara kulturu navijanja, da se ljudi edukuju, već naprotiv, što konstantno proizvode od njih socijalno devijantne slučajeve bez roditeljske apanaže, besnog auta za estradne ribe po splavovima. To je jedini proizvod ovog režima i sistema - gomila beskorisnih mladih naraštaja, getoizacija tih mladih ljudi bez posla, stana, situiranosti, bez kvalitetne životne edukacije, bez egzistencije, gomila, rulja koju je lako krstiti debilima, štetočinama, huliganima. Pogotovo ako niko ne preuzima nikakvu odgovornost za sve njih i njihov broj koji se ne smanjuje, već je naprotiv u stalnom porastu, što pretenduje da bude aksiom budućih naraštaja, uz tranzicije i integracije, privatizacije, prezentacije, blablablaizacije, a stvarno se gubi taj sloj stanovništva mladih i kreativnih ljudi koji su danas svedeni na statističku grešku, ne njihovom voljom.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Za reč se ne javlja niko. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Reč ima gospodin Radiša Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 4. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama sa predlogom da se u uvodnoj rečenici, u stavu 1. reči „i nedoličnim ponašanjem“ brišu. Nedolično ponašanje je vrlo širok pojam koji u ovom zakonu, niti u dosadašnjem zakonu, nije dovoljno jasno preciziran, što će za posledicu imati različita namerna ili nenamerna tumačenja da li je određeno ponašanje pristojno ili nedolično. To za posledicu može imati zloupotrebu zakona radi obračuna sa određenim organizatorima sportskih priredbi ili navijačkim grupama, posebno sa navijačkim grupama koje su, po oceni vlasti, politički nepodobne. Imali smo nedavno jedan primer i to su propratili svi mediji u Srbiji – Boris Tadić, predsednik Republike, kažnjen je upravo na osnovu ovog zakona, član 4. tačka 9, mislim da je to po ovom predlogu tačka 7. i sada faktički ispada da imamo predsednika koji se nedolično ponaša. Voleo bih da znam da li postoji negde neki sličan primer u svetu? Svi mi ovde u Srbiji znamo da je ta predstava osmišljena, ne bi li se na neki način dobio neki procenat više na popularnosti aktuelnog predsednika. Ali, upravo je ovaj član i ovakvo tumačenje – nedolično ponašanje, dovelo do toga da se i predsednik države svrstava u red onih koji su došli pod udar ovog zakona, a pogotovo ovog člana 4. Znači, i onih koji su lomili inventar na stadionu, i onih koji su gađali policiju, i onih koji su unosili pirotehnički materijal na stadion, i onih koji su se međusobno tukli, i onih koji su ispijali prokrijumčareni vinjak na tribinama. Zato SRS smatra da u ovom predlogu zakona treba brisati reči „nedolično ponašanje“, upravo iz razloga što ostavlja mogućnost proizvoljnog tumačenja od strane lica koje treba da pravno kvalifikuje….
Izvinjavam se, mojom greškom promakao je amandman gospođe Aleksandre Janković na član 2. Da li želite reč? (Da)
Vi ste jedna od retkih osoba koja priznaje da je napravila grešku. Da li je možda greška i to što je pola miliona Srba u Srbiji pod istragom za patriotizam? Naime, ovih dana u dnevnoj štampi, u „Blicu“ od 18. decembra, osvanuo je skandalozan naslov – Država će ispitati rad veroučiteljA ultridesničara, posvećen Ivanu Ivanoviću, veroučiteljA iz Aranđelovca i predsednikA Udruženja građana „Naši“. Postavlja se pitanje – da li je pod medijskom optužbom kojoj je izložen Ivan Ivanović da je učestvovao na mitingu koji je završen neredima i rušenjem grada u ovom času istovremeno pod istragom i više od pola miliona Srba i drugih građana Srbije koji su učestvovali na raznoraznim mitinzima, na nesreću, imamo ih mnogo – odbranu Kosova i Metohije, Radovana Karadžića i od NATO genocida? Da li su to ekstremni mediji u Srbiji postali tužioci i preki sud? Izgleda da jesu, jer, kako birate tužioce i sudije, izgleda da je to tačno. Sasvim je jasno da nijedan novinar ili bilo koji drugi javni delatnik ili obični građanin u Srbiji ne sme da zbog javno izgovorene reči postane predmet linča ili bilo koje druge vrste maltretiranja i diskriminacije. To je nešto što je nedopustivo i što mora biti zaustavljeno na vreme. Ali, isto tako, ekstremni medijski intelektualci, medijske kuće, ne smeju pomisliti da su zamena za tužilaštvo i srpstvo u Srbiji i da imaju pravo da koristeći nacionalne frekvencije jednostavno uđu u obračun s kime god hoće, lepeći medijske etikete kakve im padnu na novu ideološku pamet i vređajući dostojanstvo mnogih pojedinaca i udruženja, pa i srpskog naroda u celini. Ovo je samo jedan deo saopštenja koji je izdao Srpski sabor Dveri, koji se i sam toliko puta našao na udaru raznih vrsta medijskih etiketa, prećutkivanja zlonamernosti. Slične neprijatnosti imali su i pripadnici Otačastvenog pokreta Obraz, Organizacija 1389, a svi ti ljudi su svrstani u grupu „huligana“ samo zbog toga što vrlo jasno i deklarativno priznaju da jesu srpski nacionalisti i patriote. Između pojma „navijača“ i pojma „huligani“ nikako ne mogu da stoje znaci jednakosti. Ukazaću vam na to navodeći samo neke od akcija koje su, recimo, Delije uradile za Kosovo i Metohiju od 2000. godine. Prva akcija, koja je bila još pre onih izbora na kojima je izabran dr Vojislav Koštunica, petoro ljudi je otišlo u selo Prilužje, 15 km od Prištine, odnevši u ove enklave školski pribor. Druga akcija, u sela Suvo Grlo i Banje, opet se radi o dve enklave sa par stotina duša i to uglavnom starijih ljudi, odneli su ljudima 100 džakova brašna konzervirane hrane. Treća akcija, selo Batuse, čuveno je po tome da jako dugo nisu imali struje, odneli su odeću, hranu, a na zahtev samih žitelja ovog sela klub je poslao i Zvezdine dresove. Bila su organizovana i dva koncerta na Marakani, gde je prikupljeno od ulaznica par desetina hiljada evra i, naravno, sav prihod je išao manastirima na Kosovu i Metohiji. Na utakmicama Zvezda – Bajern i Zvezda – Bolton karte su prodavane u paketu i dogovor je bio da se cena ulaznica poveća za po 50 dinara, tako da je prikupljeno 3.760.000 dinara, od čega je tri puta 400.000 otišlo u manastire Zočište, Arhangel i Duboki Potok, 1.200.000 narodnoj kuhinji u selu Prekovce, koji vodi popadija Svetlana, tada je ta kuhinja bila pred gašenjem, a sada su napravljene četiri. Znači, postoji niz odluka i niz akcija koje su Delije uradile, i ne samo Delije, nego i mnogi navijači koji su zapravo okupljeni u humanitarnu organizaciju „Srbi za Srbe“ i koji su uprkos nekakvoj klupskoj nepomirljivosti našli kao zajednički interes to da pomognu ugroženim Srbima i građanima Srbije, i to širom Balkana. Znači, ne samo u Srbiji nego i u Republici Srpskoj i u Crnoj Gori. U to ime mislim da je dobro da vas informišem i da javnost, onaj deo javnosti koji navijače vidi isključivo kao huligane, informišem da će u organizaciji Delija biti održan humanitarni koncert u petak, 15. januara, u 19.00 časova, u sali Ruskog doma u Beogradu, s ciljem prikupljanja novčanih sredstava za obnovu manastira Bogorodica Brainska. U dogovoru sa našim fudbalskim klubom, na utakmici protiv Slavije iz Praga, već je prikupljen značajni prilog od 1.483.600 dinara koji je uručen bratstvu manastira. Manastir se inače nalazi u opštini Medveđa, na administrativnoj liniji razdvajanja Kosmeta od uže Srbije, zadužbine svetog cara Uroša iz 14. veka, koju je nakon izgradnje poklonio ruskom svetogorskom manastiru Svetog Pantelejmona. Gospodo poslanici, naročito gospodo iz Vlade, imate sasvim solidna primanja, pošto je broj ulaznica ograničen na 400, prodaja će početi od ponedeljka, 21. u butiku Delije na zapadnoj tribini Marakane, kao i u Ruskom domu, po ceni od 1.000 dinara. Idite i otkupite taj tiraž. To je ono što možete da uradite i shvatite da ovo sigurno ne organizuju huligani i kriminalci, nego istinski navijači.
Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima gospodin Dušan Marić.
Dame i gospodo, ovim predlogom zakona zabranjeno je da navijači u toku sportskog događaja, u toku utakmice prelaze sa jednog dela tribina na deo tribina na kojem se nalaze protivnički navijači, navijači protivničkog kluba. Podneo sam amandman kojim predlažem da se zabrani prelazak navijačima iz jednog dela gledališta, iz jednog dela tribina na bilo koji drugi deo tribina. Zaista, za mene je neshvatljivo što Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Na zapadu, na čije principe se vi stalno pozivate, navijač mora da sedi na svome sedištu. Ulazak na stadion, tačno se zna na koji prolaz ulazi, seda na svoje sedište i može da izađe jedino istim putem kojim je došao na to sedište. Šta jedan navijač koji sedi na južnom delu tribina, među navijačima Partizana, ima da traži na zapadnom delu tribina, gde se takođe nalaze navijači Partizana? On treba da preskoči jednu ogradu koja je visoka metar i po – dva metra. On ne ide tamo sa dobrom namerom. Ide tamo da napravi nekakav belaj. Druga stvar, taj prelazak čak predstavlja opasnost po samog navijača, posebno u situaciji kada se utakmice igraju po vlažnom vremenu, kada pada sneg, kada pada kiša, zato što je ograda klizava i može doći do samopovređivanja. Znači, ne postoji apsolutno nijedan razuman razlog da ovaj amandman ne bude prihvaćen. Prokomentarisaću samo još jednu odredbu. Ovde je pod nasiljem, nedoličnim ponašanjem predviđeno oštećivanje sportskih objekata, opreme, uređaja, instalacija, na sportskom objektu na kome se održava sportska priredba, izazivanje nereda, uništavanje imovine i tako dalje i tako dalje. Međutim, ono što je zanimljivo jeste da je propušteno da se navede da se pod nasiljem i nedoličnim ponašanjem podrazumeva uništavanje imovine navijača. Znači, jedan navijač može da uništi imovinu drugog navijača, po ovom zakonu to nije nasilje.
Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Željko Tomić i Aleksandar Pejčić. Reč ima gospodin Pejčić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, uvažena gospođo ministre, predstavnici Vlade, naime, činjenica je da smo se svi složili ovde da je jedan ovakav zakon Srbiji i te kako potreban. Složili smo se sa činjenicom da Srbija već ima ovakav zakon i nama nije jasno da u roku od dve godine ovaj zakon postane potpuno anahron. Naime, ovaj zakon se donosi iz jednog prostog razloga što je veliki pritisak jedne javne medijske kuće i na osnovu toga mi menjamo danas zakon o nedoličnom ponašanju na sportskim priredbama. Podsetiću vas da pre dve godine je ministar Jočić prezentovao osnovni Zakon o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama, većina poslaničkih grupa i one koje su u poziciji i opoziciji su rekle da je zakon izuzetno dobar, da je zakon proevropski i da zakon ukoliko se primenjuje biće i te kako dobar po Srbiju. Nije nam jasno bilo zbog čega je dopunu zakona vršilo Ministarstvo pravde, a ne Ministarstvo unutrašnjih poslova i zbog čega u toj radnoj grupi nije bilo mesta za Ministarstvo sporta, koje je moglo da doprinese dopuni ovog zakona. Ono zbog čega sam se javio je amandman na član 4, gde želimo jasno da preciziramo određene stvari. Član 4. stav 1. govori da pod nasiljem i nedoličnim ponašanjem na sportskim priredbama u smislu ovog zakona smatra se naročito, a tražili smo da se izmeni tačka 10) koja glasi – nošenje šalova, kapa ili drugih predmeta u nameri da se skriva identitet lica.
Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Da.)
Na početku moram da kažem da se potpuno slažem s kolegom Pejčićem, zamislite te navijače koji pod temperaturama od minus 2 do minus 10 i slično idu bez šalova, kapa. Kakve veze ima što imaju navijačko obeležje? Šta je u članu 5. suština? Tražila sam da se briše reč – preduzetnika, jer pošto se radi o izmenama i dopunama postojećeg Zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama, a verujem da taj zakon uopšte nije loš i nije bilo naročite potrebe da se menja, ali kada imate potrebe da to uradite, mišljenja sam da je jako važno precizno definisanje svih novih pojmova, a ovo je novi pojam – preduzetnik, koji praktično označava privredni subjekt i ne verujem baš da je adekvatan za definisanje pravnog lica kome se poveravaju poslovi fizičkog obezbeđenja i održavanja reda na sportskoj priredbi. Ili to možda računate da će neki od čuvenijih preduzetnika da zglajznu, pa da puknu sa ovom deobom vakcine, da će Mišković možda da propadne, pa kada više ne bude više imao preduzetnički posao u „Delti“ možda da pređe u redarsku službu.
Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Da.)
Ovo je trenutak da u stvari govorim upravo u ime svih onih koji žele da ponovo idu na utakmice na kojima neće biti agresivnih ispada i na kojima neće biti naročito onih elemenata, kako se to kaže, ubačenih i koji su zaduženi za to se utakmice završe nepovoljnim ishodom, koje po mogućnosti odlaze u svet ne bi li se prosto Srbi ponovo optužili kao narod koji je kolektivno agresivan i genocidan, da u ime svih tih ljudi koji imaju vrlo sličan stav kao i ja, a verujem da je od 100% ljudi koji odlaze na utakmice 95 takvih ljudi. Nema tu huligana. To jesu navijači kojima je u interesu da se i njihov klub i zemlja koju vole i u koju veruju prikažu u najboljem mogućem izdanju. Stoga bi morala da postavim nekoliko pitanja. Kao prvo pitanje za koje mislim da uopšte nije beznačajno i na koje sve akcije ove vlasti ukazuju je pitanje – otkada je patriotizam zabranjen u Srbiji, jer je očigledno da je neko ovlastio nevladine organizacije, intelektualce i medije da se bave poslovima koje treba da rade tužioci, sudije? Praktično državna ministarstva postupaju po nalozima tih tzv. intelektualaca i medija, potpuno zaboravljajući da je osnovno načelo demokratije podeljenost vlasti i nezavisnost tri vrste vlasti, zakonodavne, sudske i izvršne. Problem je kod nas što zapravo vlast ima jedan jedini čovek, pošto ne može da se umnožava i pušta virtualne projekcije, on dovodi podobne ljude. Da li će stvarno biti pokrenute optužnice za više od pola miliona ljudi koji su učestvovali na mitinzima koji su se ticali praktično očuvanja suvereniteta i teritorijalnog integriteta države, mitinzima koji bi mogli da se nazovu promocijom Ustava ili podrškom Ustava?
Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Popović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Popović.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 6. u kome se dodaju članovi 8a i 8b. U članu 8a govori se o dužnosti redarske službe na sportskim takmičenjima. U članu 8b govori se o ovlašćenju redara da upotrebi fizičku snagu. Mislim da ovo nije dobro rešenje. Fizičku snagu može da primeni organ javnog reda, a to je policija. Ako se dozvoli redarima da primenjuju fizičku snagu na sportskim priredbama, to može da bude dobar osnov za zloupotrebu redarske službe, što opet može uticati na ishod nekog takmičenja kao npr. Provociranje gostujućih takmičara i navijača. Naravno, ne osporavam pravo redara na samoodbranu primenom fizičke sile, kao i svakom građaninu koji je napadnut. Redar ne može da preuzme ulogu policajca. On može samo da mu asistira. Pretpostavimo situaciju da redar primeni fizičku snagu pri pokušaju da odvrati neku grupu huligana ili pojedinaca, fizički snažnijeg od njega, da unese neki zabranjen rekvizit na sportsku priredbu. Odgovor na to bio bi napad huligana na redara. U ovom slučaju redar je prinuđen, a ne ovlašćen da se fizički brani. Naravno, on će izvući deblji kraj zato što se usudio da se suprotstavi grupi koja deluje pod uticajem psihologije mase gde su postupci izvan sužene kontrole ili su sa suženom kontrolom, bez mentalnih kočnica i pri tom isprovocirani upotrebom fizičke snage od strane redara. Učinićete lošu uslugu redarima ako ne prihvatite ovaj amandman.
Zahvaljujem, gospodine Popoviću. Imam jedno lepo zadovoljstvo i ulogu da u vaše ime, dame i gospodo narodni poslanici, i u ime prisutnih predstavnika Vlade, ministarke pravde, svim građanima Srbije koji Božić proslavljaju po Gregorijanskom kalendaru čestitam ovaj veliki hrišćanski praznik sa željom da praznične dane provede u porodičnom miru, blagostanju i ličnoj sreći. Hvala. Na član 6. amandman je podnela narodni poslanik Dušanka Plećević. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
I mi iz SRS se pridružujemo ovim čestitkama. U skladu sa ostalim kolegama sam takođe podneo amandman u kome tražim da se reči "ili nedoličnog ponašanja" brišu. Kada uzmemo i to kao činjenicu da su termini koji su predstavljeni u ovom predlogu zakona osnovne rupe koje će zloupotrebljavati kako sudije tako i policija, ostaje nam jedno logično pitanje uopšte da pitamo, šta je to termin - nedolično ponašanje. Da li je to nekulturno? Nepristojno? Da li je možda neprihvatljivo ponašanje itd. Da li uopšte postoji definicija u ovom predlogu zakona koja precizira nedolično ponašanje kada imamo suprotno od toga da treba sankcionisati nedolično takvo ponašanje. Ono što je definisano ovim predlogom zakona, a što se vidi u članu 12. ili u članu 15, vezano za prethodni predlog zakona, jeste termin koji se koristi, a faktički se odnosi na protivpravno ponašanje lica kojima je izrečena neka mera. Dakle, kada uzmete ovaj termin - protivpravno i kada uzmete nelogični termin koji je predložen u samom Predlogu zakona, a to jenedolično ponašanje, jasno je da predlog i obrazloženje Vlade da se amandman ne prihvata iz razloga što je pravno-tehnički nepodoban, totalno je promašena stavka. Uzmite u obzir i to da je definisano šta se odnosi na kršenje javnog reda i mira i da postoji zakon po kome se tačno definiše šta je javni red i mir. Zbog toga ovaj termin koji sam ovde pomenuo, a to je protivpravno ponašanje treba da ima prednost u odnosu na onaj termin koji se može tumačiti onako kako policajcu ili sudiji odgovara.
Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođa Janković. Po prethodnom amandmanu? Svakako, imate reč, gospođo...
Predsedavajući, ovo vam je drugi žuti karton. Opet ste uspeli da me preskočite. Postoji amandman na član 6. koji sam podnela, gde se u stavu 1. u tački 1. brišu reči "ili se iz njihovog ponašanja može zaključiti da su skloni nasilnom i nedoličnom ponašanju".
Izvinjavam se, ovaj put ste vi pogrešili. Imali ste reč. Konsultujte ovaj...
Nisam imala reč.
Jeste.
Nisam. Nema prenosa, tako da ljudi nemaju načina da to provere. Ono što je činjenica, proverićete u odloženom snimku. Činjenica je da me niste pročitali nego ste odmah prešli na član 7. Ovaj član sam željno iščekivala, odnosno ovaj amandman. Šta ćemo sada da radimo?
Ostajem pri svome da ste govorili o amandmanu koji ste podneli na član 6.
Na član 6?
Tako je.
Ne. Nisam.
Sasvim je sigurno. Konsultovao sam i službu. Dakle, izvinjavam se. Prelazimo na član 7. po amandmanu koji je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospođa Janković. Izvolite.
Sada pošto sam već govorila o onom amandmanu, kako vi kažete, sada ću ponovo da govorim o tom istom. Naime, ono što je jako važno je da u ovom novom zakonu je predviđeno da redarske službe ne samo da imaju policijsko ovlašćenje, kako je ukazao kolega Zoran Popović, već imaju neku vrstu ovlašćenja koja bi spadala u delokrug poslova kojima se bave psiholozi i psihijatri, znači psihodijagnostičari. Zaista ne znam na koji način redarske službe mogu da imaju profesionalne kompetencije za dijagnostikovanje tako suptilnih psiholoških kategorija, kao što su nečije sklonosti. Tim pre što nije precizno definisano šta se podrazumeva pod nedoličnim ponašanjem. Kažite mi kakvi su to superredari i kakvu to vrstu edukacije zahteva da čovek iz prve impresije odredi da li je neka ličnost sklona, manje sklona ili nesklona nedoličnom ponašanju. Ovakvom odredbom ne samo da se ne mogu sprečiti agresivni ispadi i nasilje, već se može intenzivirati tenzija koja bi postojala između redarskih službi i navijačkih grupacija, tim pre što bi se redarskim službama dalo ovlašćenje da i paušalno i subjektivno, a možda i po nečijem nalogu procenjuje podobnost navijača za prisustvo na sportskoj manifestaciji. To je, gospodine predsedavajući, bio tekst vezan za član 6. stav 1. tačka 1, za amandman za koji vi tvrdite da sam podnela o kome sam govorila, a nisam.
Zahvaljujem. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Ne.) Izvinjavam se, po amandmanu gospođe Janković gospodin Pejčić. Izvolite.
Rekli smo na početku da je ovaj zakon izazvao veliku pozornost šire javnosti i nas poslanika. Kada je reč o ovom amandmanu na član 6, o kome je govorila gospođa Janković i gospodin Popović, moramo upoznati i građane Srbije da je ova odredba prepisana iz engleskog zakonodavstva i da ne znam na koji način može naići na primenu kod nas. Naime, ono što je novina u ovom zakonu je to što je zakonopisac omogućio organizatoru da je on taj koji obezbeđuje zapravo službu bezbednosti koja će biti prisutna na stadionu. Ta služba mora imati sertifikat od strane MUP. Ako ta služba obezbeđenja prekorači neke granice i upotrebi silu, treba pismenim putem da obavesti organizatora, a on pismenim putem da obavesti MUP. Bojim se da ovaj mehanizam nije dobro razrađen. Mi smo o ovome pričali i na Odboru za omladinu i sport, gde su bili gospodin Ćosić i državni sekretar Homen. Naime, saglasni smo otprilike da je to nešto što tek treba da se reši nekim podzakonskim aktima. Treba neki vremenski period da prođe kako bi se služba obezbeđenja morala uigrati zajedno sa MUP. Iz tih razloga apelujemo na ministra i na predstavnike Vlade da prihvate ovaj amandman, kao što rekoh, nije dovoljno razrađen taj mehanizam na koji će način delovati službe obezbeđenja, kako će izolovati pojedince, ako do sada i policija nije mogla da reaguje na njihove probleme.
Potrošeno je dva minuta i 10 sekundi vremena poslaničke grupe. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospođa Janković.
Gospodine predsedavajući, samo imam jedan mali problem da nađem taj član. Dakle, ono što je interesantno jeste da sam proučavajući ove forume videla da mladi komentarišu ove zakona na sledeći način. Zakon očigledno jesu pisali ljudi koji nisu radili fizičko, čak ni to. Pazite šta je predviđeno. U članu 9. u stavu 1. u tački 2) predviđeno je da se prodaju samo karte za sedenje. Onoliko puta koliko sam bila na utakmicama baš nisam videla da veliki broj ljudi voli da navija sedeći. Ne mislim da treba menjati odredbe postojećeg zakona. Utoliko sam predložila da amandman glasi "obezbedi da se u prodaju puste samo numerisane ulaznice za mesta za sedenje, odnosno onoliki broj ulaznica za stajanje koji, u zavisnosti od kapaciteta sportskog objekta, ne ugrožava bezbednost učesnika sportske priredbe". Ostvarivanje bezbednosti učesnika sportskih manifestacija nije pitanje sedenja ili stajanja, već dobre organizacije i efikasnog sprovođenja zakona. Naravno, kao što ste i vi učinili, želim da u svoje lično ime i u ime poslaničke grupe Nove Srbije svima koji proslavljaju Božić po novom kalendaru poželim srećno Badnje veće i Hristos se rodi!
Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za pravosuđe i upravu podneo je amandman na član 10. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Dušan Marić.
Dame i gospodo, ovim zakonskim predlogom zabranjena je preprodaja ulaznica. Podneo sam amandman kojim predlažem da se formulaciji zabrane prodaje ulaznica dodaju sledeće reči: "po ceni višoj od cene po kojoj su ulaznice kupljene od organizatora sportske priredbe". Zbog čega sam ovo uradio? Navešću jedan hipotetički primer. Po ovom zakonu dozvoljena je kupovina sedam ulaznica. Može se dogoditi da jedna prosečna porodica u Beogradu kupi sedam ulaznica, recimo za fudbalsku utakmicu reprezentacije Jugoslavije, i da tih sedam ulaznica plati 10 hiljada dinara. Takođe se može dogoditi da u međuvremenu iskrsnu određene okolnosti zbog kojih članovi te porodice ne mogu posmatrati utakmicu. Ne vidim nijedan razlog zbog čega se tim ljudima ne bi omogućilo da svoje ulaznice, koje su pošteno kupili, pošteno i prodaju, ali samo po ceni koja nije viša od nabavne cene, od cenekoju su platili organizatoru sportske priredbe. Opšte je poznata stvar da je preprodaja ulaznica do sada bila veliki biznis. Pojedinci su kupovali po nekoliko hiljada ulaznica, pa ih kasnije preprodavali po višim cenama. Međutim, prihvatanjem ovog amandmana to bi bilo onemogućeno, a bilo bi usvojeno jedno pravedno rešenje koje bi omogućilo da ljudi koji su kupili ulaznice, a ne mogu da prisustvuju utakmicama, ne budu oštećeni. Ako ovaj amandman bude prihvaćen, niko ne može da zaradi, niko nije oštećen, a mesto na tribinamaza koje su ulaznice kupljene neće ostati prazno, što je u funkciji jednog potpunog doživljaja na sportskoj priredbi, na sportskoj utakmici. Znači, obezbedilo bi se da mesta na tribinama ne budu prazna.
Na član 12. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe “Napred Srbijo”. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima dr Mileta Poskurica.
Mi smo zaista hteli da jedan od mnogih apsurda u ovom zakonu eliminišemo brisanjem potrebe da se tužioci i sudije nalaze na stadionu, u posebnim prostorijama, posebne kamere, njihov notar koji će biti tu prisutan, prostorije gde će uhvatiti i odvesti nekoga ko se prošvercovao pored tako obučene redarske službe, pa da uđe na stadion. Zašto? Ne treba da devalviramo ulogu sudije i tužioca, jer je prosto, ako želimo toliko da pretvorimo sportske događaje u pozorište, saglasno članu 8a, mi možemo kad redar već dovede nekog nestašnog navijača na svoje sedište i posadi ga, da ga samo zakonski obavežemo da sedi na svom mestu, a da ne sme ni da ustane, niti da zameni sa nekim mesto, da se obraduje, da skoči. Možemo da uvedemo i to da skeniramo lepo dokument kada onaj kupuje karte, pa znamo da je taj odgovoran za jedno, dvoje ili sedam ljudi i masu troškova eliminišemo. Uzmimo i da smo doveli tužioce i sudiju. Imaju pregled na terenu, ne znam sa koje visine, verovatno iz predsedničke lože, sve lepo vide istovremeno ispred, iznad i okolo. Kamere im pomažu i dovedu im prestupnika. Oni njega saslušavaju, kažnjavaju, brza mera, upozorenje. Za to vreme može neko da gasi vatru na živom čoveku. Kako će on to da vidi? Ako mu je uloga da vidi, onda je on svedok. Opet je nelogično. Zašto devalviramo ulogu tih ljudi koji imaju jasno definisano mesto u pravosudnom sistemu? To je jedan potpuno demagoški privid potrebe društva da u ovom času, ne znam čime motivisano, pokaže kako je surov prema neredima, koje zaista ima osnova i po drugim važećim zakonima kažnjavati kad se kao takvi relevantno utvrde, jer ima načina da se relevantni neredi utvrde, bez da se to proširujena ovaj jedan vulgarizovan način prisustva pravosudnih organa.
Na član 13. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe “Napred Srbijo”. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Babić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa “Napred Srbijo” SNS smatra da je zabrana konzumiranja alkoholnih pića van sportskih objekata u ovakvom obliku kako je zakonodavac predvideo neprimenljiva zbog brojnih pravnih i praktičnih razloga. Ograničenje vlasnicima prodavnica i ugostiteljskih objekata da u određenom periodu prodaju alkoholna pića je ograničavanje preduzetništva čija je sloboda, podsetiću vas, zagarantovana članom 83. Ustava, a može se ograničiti samo iz razloga predviđenih Ustavom. Ako bi nekim slučajem to i bilo dozvoljeno, vlasnicima bi morala da se isplati šteta. Ko bi utvrđivao nivo štete? Čija bi obaveza bila da isplati štetu? Da li bi to bila obaveza lokalnih samouprava ili budžeta Republike Srbije, odnosno da li bi tu štetu morao da isplaćuje sportski klub, iako svi jako dobro znamo u kakvom se finansijskom stanju i finansijskoj situaciji nalaze sportski klubovi? Postoje značajni problemi i u utvrđivanju oblasti subjekata na koje se zabrana i odnosi, jer nije definisano kako se utvrđuje propisana udaljenost od jednog kilometra, odnosno od 300 metara, jer nije definisano da li je to vazdušna linija ili je to udaljenost određena vrstom saobraćajnice. Takođe, nije utvrđeno ni čija je obaveza da označi ili obeleži zonu zabrane i da obavesti vlasnike prodavnica i ugostiteljskih objekata da se nalaze u zoni zabrane. Uz to bi se moralo definisati i od koje tačke se računa udaljenost, odnosno da li je to od ulaska u stadion ili od linije katastarske parcele na kojoj se sam stadion nalazi. Naravno, problemi se multipliciraju za lokale koji se nalaze u zahvatu od jedan kilometar od više sportskih objekata, što u velikim gradovima, kao što su Beograd, Novi Sad ili Niš, nije retkost. Pri tome, vlasnici bi morali na pouzdan način biti obavešteni o vremenu održavanja priredbi, čiji se početak i završetak razlikuju u zavisnosti od toga da li su proglašene priredbama visokog rizika, jer se svakako ne može zahtevati od vlasnika lokala da oni vode evidenciju kada je neka utakmica počela, da li su igrani produžeci. Sve što je navedeno za vlasnike radnji, u još većoj meri se odnosi na građane koji i ne učestvuju u priredbi, a zabrana se po slovu ove sporne odluke odnosi i na njih. Doslednom primenom člana 18. svaki građanin koji konzumira alkoholna pića u zabranjenoj zoni, pa makar i u svom dvorištu, mogao bi biti kažnjen i mogao bi biti na udaru ovog zakona. Da bi se ova odredba mogla primeniti na način kojim se ne krši pravo, svi građani na koje se zabrana eventualno odnosi bi morali biti obavešteni, a zona zabrane obeležena da ne bi i građani koji u nju ulaze mogli biti upozoreni na zabranu. Navedeni razlozi nisu samo teorija, jer su već zabeleženi pojedinačni slučajevi da su hapšeni i kažnjavani građani koji su konzumirali alkohol u zoni od jednog kilometra iako nisu imali nikakve veze sa utakmicom i navijačima, niti su uopšte znali za utakmice. Zbog toga vas pozivam da u danu za glasanje ipak prihvatite amandman SNS.
Minut i deset sekundi vremena poslaničke grupe. Na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Željko Tomić i Aleksandar Pejčić. Za reč se ne javlja niko. Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Mariću.
Članom 13. zabranjena je prodaja ili konzumiranje alkoholnih pića u sportskom objektu i na udaljenosti od jednog kilometra od njega u Beogradu, Kragujevcu, Nišu, Novom Sadu, a u ostalim mestima do 300 metara za vreme održavanja sportske priredbe. Predložio sam svojim amandmanom da se napravi jedan izuzetak, a to je da se zabrana prodaje ne odnosi na pravna lica koja se bave trgovinom alkoholnim pićima na veliko. Navešću jedan primer. U Velikoj Plani od igrališta FK "Morava" u krugu od 300 metara i 300 metara od jedine sportske hale u Velikoj Plani nalazi se nekoliko trgovina na veliko, koje se bave, između ostalog, i prodajom alkoholnih pića. Slična je situacija u većini gradova u Srbiji. Mali su gradovi, prečnika 1-2 kilometra, postoji jedna sportska hala, skoro svakog dana ta sportska hala je zauzeta. U njoj se odigravaju utakmice. Ovde se ne govori o velikim i malim utakmicama, govori se o svim sportskim priredbama. Znači, ukoliko ovaj zakon bude primenjivan, te trgovine će morati da prestanu sa radom. Ako broj gradova u Srbiji pomnožite sa tri ili četiri ili pet trgovina koje se nalaze u ovom prečniku, to znači da će nekoliko hiljada trgovina, ukoliko ovaj zakon bude primenjivan, morati da prestane sa radom. Ukoliko ovaj zakon neće biti primenjivan, onda ga ne treba ni donositi. Zaista ne vidim nijedan razlog zašto ovaj amandman ne bi bio prihvaćen. Znači, zabranjena je prodaja i konzumiranje alkoholnih pića pojedincima, grupama, prodaja na malo, međutim, kada su u pitanju veliki dobavljači, ne postoji nijedan razlog da oni redovno ne rade svoj posao.
Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Marić.
Svojim amandmanom sam predložio da se zakon dopuni jednom zabranom koja se odnosi na pokušaj unošenja u objekat u kojem se održava sportska primedba vatrenog ili hladnog oružja. Vlada je ovaj amandman odbila, uz obrazloženje da je nošenje i upotreba vatrenog oružja regulisano jednim drugim zakonom. Mislim da je u pitanju jedno besmisleno, neprihvatljivo obrazloženje iz razloga što su drugim zakonskim rešenjima regulisani i neki drugi prekršaji koji su takođe regulisani ovim zakonom. Navešću i neke primere. Postoji zakon koji zabranjuje narušavanje javnog reda i mira, postoje i zakonski propisi koji zabranjuju tuče na javnom mestu, uništavanje tuđe imovine, ugrožavanje ljudi upotrebom pirotehničkih sredstava, ometanje održavanja javnih primedbi i sportskih nadmetanja itd. Znači, onda po ovom obrazloženju Vlade, ovaj predlog zakona, ove izmene, nije trebalo ni usvajati, niti predlagati. Jednostavno smatram da je besmisleno usvajati zakon protiv nasilja na sportskim primedbama, njim predvideti sve do tančina, a ne predvideti zabranu unošenja vatrenog i hladnog oružja u objekte u kojima se sportske primedbe održavaju.
Hvala, gospodine Mariću. Na član 18. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi da da završnu reč? (Da.) Reč ima ministarka gospođa Malović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo uvaženi narodni poslanici, želim u kratkim crtama da vam dam odgovore na diskusije sa današnje sednice. Kao što sam rekla u prethodnom izlaganju, ovo je zakon koji treba da da neki završni akt ukoliko dođe do nedoličnog ponašanja na sportskim manifestacijama. On nije nešto što treba u velikoj meri da spreči ove akte, već to treba neki drugi društveni faktori, prvenstveno mislim na prosvetu i obrazovanje, ali svakako mislim da će doprineti tome da se ovoj pošasti stane na put. Nažalost, imali smo negativnih iskustava prethodnih meseci, s tim u vezi verujem da će na jedan celovit način ove odredbe predloga zakona dati ovlašćenja državnim organima i sportskim klubovima da se suprotstave pojavi koju neću nazvati navijačima, ali ću ih nazvati huliganima, tako da je odgovor to i na neke diskusije narodnih poslanika da je ovo obračun države sa navijačkim grupama. Država nema ništa protiv navijačkih grupa, i sama sam navijač, ali svakako ima protiv huligana i ekstremnog ponašanja koje oni čine. Bilo je postavljeno pitanje zašto u radnoj grupi nije bilo predstavnika Ministarstva za sport ili MUP, to jest zašto MUP nije predlagač zakona. Podsetiću vas, to sam u svojoj diskusiji u načelu i istakla, da je Ministarstvo pravde ove zakone pripremilo na osnovu obaveze i zaključka Saveta za nacionalnu bezbednost i pri tome su konsultovani različiti državni organi, svakako i MUP. Predlog zakona se našao na Savetu za sprečavanje nasilja, kojim predsedava predsednik Vlade, a čiji članovi su i ministar unutrašnjih poslova i ministar sporta. U krajnjem slučaju, ovaj nacrt zakona je dostavljen tim ministarstvima koja su dala mišljenje na taj tekst. Možemo reći da to nije samo predlog Vlade, već i ministarstva, koja tretiraju ovu oblast su učestvovala u njegovoj izradi. Zakon nije naša umotvorina, već smo konsultovali iskustva zemalja koje su se uhvatile u koštac sa ovom pojavom, prvenstveno Engleske i Francuske, tako da određena rešenja koja se u njemu nalaze su upravo rešenja za kojim su posegle ove države da stanu na put tome. Ono što danas možemo videti na sportskim takmičenjima u ovoj zemlji je da roditelji dolaze sa decom i da ne postoji ograda. To je nešto čemu mi težimo i ova Vlada i ova država imaju odlučnost u tome. Duboko sam uverena da ćemo dobiti vašu podršku, jer kao što sam rekla, da bi se stalo na put ovoj pojavi moraju da se uključe različiti akteri u društvu, a naročito oni koji čine politički život u ovoj zemlji. Zahvaljujem svima vama koji ste učestvovali u diskusiji i koji ste dali doprinos poboljšanju teksta ovog zakona.
Zahvaljujemo se i mi na strpljenju vama. Zaključujem pretres Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Ovim smo završili današnji dan i rad. Nastavićemo rad 28. decembra, u ponedeljak, u 10.00 časova, prema sledećoj tački, mislim da je broj devet. Provedite lepo vikend u miru i da nastavimo istim ovakvim kvalitetnim i konstruktivnim radom. Puno vas pozdravljam i hvala vam na saradnji.